No Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta, lasot to kopā ar, pirmkārt, LESD 263. pantu un, otrkārt, LESD 261. pantu un Regulas Nr. 1/2003 31. pantu, izrietošie principi, kas atgādināti paziņojuma par izlīgumu 41. punktā, ir piemērojami mutatis mutandis Komisijai no LESD 296. panta otrās daļas izrietošajam pienākumam pamatot lēmumu, ar ko tiek piemēroti naudas sodi, ko tā pieņem izlīguma procedūras noslēgumā, kuras ietvaros attiecīgais uzņēmums faktiski ir akceptējis tikai piedāvātā naudas soda maksimālo apmēru. Proti, ņemot vērā iepriekš minētās primāro un atvasināto tiesību normas, Tiesa ir uzsvērusi īpašo nozīmi, kas piešķirama Komisijas pienākumam pamatot konkurences jomas lēmumus par naudas sodu uzlikšanu un īpaši izskaidrot līdzsvarošanu un novērtēšanu, ko tā ir veikusi attiecībā uz naudas sodu apmēra noteikšanā vērā ņemtajiem elementiem, kā arī tiesas pienākumam pēc savas ierosmes pārbaudīt šī pamatojuma esamību.

Kad Komisija nolemj atkāpties no vispārīgās metodikas, kas izklāstīta Pamatnostādnēs naudas soda aprēķināšanai atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta a) apakšpunktam, ar kurām tā pati ir ierobežojusi savu novērtējuma brīvību saistībā ar naudas sodu apmēra noteikšanu, pamatojoties uz šo Pamatnostādņu 37. punktu, šīs prasības saistībā ar pamatojumu ir vēl jo svarīgākas. Šajā ziņā Pamatnostādnēs ir iekļauta indikatīva uzvedības norma attiecībā uz praksi, kas ir jāievēro un no kuras Komisija individuālā gadījumā nevar atkāpties, nenorādot it īpaši ar vienlīdzīgas attieksmes principu saderīgus iemeslus. Šim pamatojumam ir jābūt vēl jo precīzākam, ciktāl Pamatnostādņu 37. punktā ir tikai neskaidra atsauce uz “konkrētajiem lietas apstākļiem” un tādējādi Komisijai tiek dota plaša rīcības brīvība, lai izņēmuma kārtā veiktu attiecīgajiem uzņēmumiem piemērojamo naudas sodu pamatsummu pielāgojumus. Proti, šādā gadījumā tam, vai Komisija ievēro Savienības tiesiskajā kārtībā noteiktās garantijas administratīvās procedūrās, tostarp pienākumu norādīt pamatojumu, ir vēl jo būtiskāka nozīme.

No tā izriet, ka tad, kad Komisija piemēro naudas sodus izlīguma procedūrā iesaistītiem uzņēmumiem, pamatojoties uz Pamatnostādņu 37. punktu, tai ir pietiekami skaidri un precīzi jāpaskaidro veids, kādā tā iecerējusi izmantot savu novērtējuma brīvību, tostarp dažādos faktiskos un tiesību elementus, kas tiks ņemti vērā šim nolūkam. It īpaši, ņemot vērā tās pienākumu ievērot vienlīdzīgas attieksmes principu, nosakot naudas sodu apmērus, šis pienākums norādīt pamatojumu ietver visus atbilstošos elementus, kas nepieciešami, lai varētu novērtēt, vai attiecīgie uzņēmumi, kuru naudas sodu pamatsummas ir tikušas pielāgotas, ir salīdzināmās situācijās vai nav, vai minētajās situācijās ir tikusi piemērota vienlīdzīga attieksme vai nav un vai iespējamā vienlīdzīgā vai nevienlīdzīgā attieksme minētajās situācijās ir pamatota.

Tāpat Komisija nav izpildījusi savu pienākumu norādīt pamatojumu, ja tā nenorāda iemeslus, kādēļ tā minētajiem uzņēmumiem piemēro atšķirīgas samazinājuma likmes īpaši tad, ja šīs likmes skaidri atšķiras no katra no minēto uzņēmumu kopējā apgrozījuma un izmaiņas nav izskaidrojamas vienīgi ar to, ka Komisija bija iecerējusi samazināt visas pamatsummas par procentuālu apmēru, kas bija zemāks par maksimālo apmēru, kas noteikts 10 % no kopējā apgrozījuma.

(sal. ar 48., 49. un 52. punktu)