ĢENERĀLADVOKĀTA DŽERARDA HOGANA [GERARDHOGAN]

SECINĀJUMI,

sniegti 2021. gada 24. jūnijā ( 1 )

Lieta C‑110/20

Regione Puglia

pret

Ministero dell’ambiente e della tutela del territorio e del mare,

Ministero dei beni e delle attività culturali e del turismo,

Ministero dello sviluppo economico,

Presidenza del Consiglio dei Ministri,

Commissione tecnica di verifica dell’impatto ambientale,

piedaloties

Global Petroleum Ltd

(Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 94/22/EK – Enerģētika – Atļauju piešķiršanas un izmantošanas noteikumi ogļūdeņražu meklēšanai, izpētei un ieguvei – Atļauja ogļūdeņražu meklēšanai konkrētā ģeogrāfiskā apgabalā noteiktā laikposmā – To apgabalu platības norobežošana, uz kuriem attiecas viena atļauja – Tuvējie apgabali – Vairāku atļauju piešķiršana vienam un tam pašam operatoram – Konkursa procedūra

I. Ievads

1. Šis Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija; turpmāk tekstā – “iesniedzējtiesa”) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par atsevišķu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 94/22/EK (1994. gada 30. maijs) par atļauju piešķiršanas un izmantošanas noteikumiem ogļūdeņražu meklēšanai, izpētei un ieguvei ( 2 ) normu interpretāciju.

2. Būtībā iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai Direktīva 94/22 paredz dalībvalstīm pienākumu noteikt un piemērot absolūtu tāda ģeogrāfiskā apgabala platības ierobežojumu, par kuru vienam operatoram var piešķirt atļauju ogļūdeņražu meklēšanas, izpētes un ieguves (turpmāk tekstā – “E&P”) ( 3 ) darbības veikšanai.

3. Pirms pievēršos faktu un radušos juridisko jautājumu analīzei, ir nepieciešams izklāstīt attiecīgās tiesību normas.

II. Atbilstošās tiesību normas

A. Savienības tiesības

4. Direktīvas 94/22 ceturtajā un sestajā līdz devītajā apsvērumā ir paredzēts: “[..] dalībvalstis ir suverēnas, un tām ir suverēnas tiesības attiecībā uz ogļūdeņražu resursiem, kas atrodas to teritorijās; [..] [..] jāveic pasākumi, lai nodrošinātu vienlīdzīgas iespējas uzsākt darbu un darboties ogļūdeņražu meklēšanas, izpētes un ieguves jomā saskaņā ar nosacījumiem, kas veicina lielāku konkurenci šajā jomā, tādējādi atbalstot resursu iespējami labāku meklēšanu, izpēti un ieguvi dalībvalstīs un veicinot iekšējā enerģijas tirgus integrāciju; [..] šajā nolūkā jāizstrādā kopīgi noteikumi, lai nodrošinātu to, ka procedūras, ar kurām piešķir atļaujas ogļūdeņražu meklēšanai, izpētei un ieguvei, ir pieejamas visiem subjektiem, kam ir vajadzīgās iespējas; [..] atļaujas jāpiešķir, balstoties uz objektīviem un publicētiem kritērijiem; [..] atļauju piešķiršanas nosacījumiem jau iepriekš jābūt zināmiem visiem subjektiem, kas piedalās procedūrā; [..] dalībvalstīm jāpatur tiesības pēc izvēles ierobežot šo darbu uzsākšanu un veikšanu, pamatojoties uz sabiedriskām interesēm, kā arī uzlikt par šo darbu veikšanu finansiālu nodevu vai nodevu ogļūdeņražos, ir jābūt sīki izstrādātiem minētās nodevas nosacījumiem, lai neiejauktos subjektu vadībā; [..] šīs izvēles tiesības jāizmanto, nevienu nediskriminējot; [..] jāveic pasākumi, lai neuzliktu subjektiem nosacījumus un pienākumus, ko nepamato vajadzība šo darbu veikt pareizi – izņēmums ir pienākumi, kas attiecas uz šo izvēles tiesību izmantošanu; [..] subjektu darbs jāuzrauga tikai tiktāl, cik vajadzīgs, lai nodrošinātu tā atbilstību šiem pienākumiem un nosacījumiem; [..] apgabali, uz ko attiecas atļauja, kā arī atļaujas darbības ilgums ir jāierobežo, lai nepieļautu, ka vienam subjektam saglabājas ekskluzīvas tiesības uz apgabalu, ko efektīvāk var pārmeklēt, izpētīt un apgūt vairāki subjekti; [..].”

5. Direktīvas 94/22 1. panta 3. punktā jēdziens “atļauja” ir definēts šādi: ““Atļauja” ir jebkurš normatīvs vai administratīvs akts vai līguma noteikums, vai arī saskaņā ar tiem izdots dokuments, ar kuru dalībvalsts kompetentās iestādes piešķir subjektam ekskluzīvas tiesības pašam savā labā un uz savu atbildību meklēt, pētīt vai iegūt ogļūdeņražus kādā ģeogrāfiskā apgabalā. Atļauju var piešķirt katrai darbībai atsevišķi vai vairākām darbībām kopā.”

6. Direktīvas 94/22 2. pantā ir paredzēts: “1. Dalībvalstis saglabā tiesības noteikt savā teritorijā apgabalus, kas darāmi pieejami, lai veiktu ogļūdeņražu meklēšanas, izpētes un ieguves darbus. 2. Ja kāds apgabals ir darīts pieejams 1. punktā noteikto darbu veikšanai, dalībvalstis nodrošina to, ka subjekti netiek diskriminēti attiecībā uz šādu darbu sākšanu un to veikšanu. [..]”

7. Direktīvas 94/22 3. panta 1., 2. un 4. punkts attiecas uz atļauju piešķiršanas procedūru: “1. Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka atļaujas piešķir, ievērojot procedūru, kas ļauj visiem ieinteresētiem subjektiem iesniegt pieteikumus saskaņā ar 2. vai 3. punktu. 2. Šo procedūru sāk: a) pēc kompetento iestāžu iniciatīvas ar paziņojumu, kurā aicina iesniegt pieteikumus un kas jāpublicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī vismaz 90 dienas pirms pieteikumu iesniegšanas pēdējās dienas; b) vai ar paziņojumu, kurā aicina iesniegt pieteikumus un kas jāpublicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī, pēc tam, kad kāds subjekts iesniedzis pieteikumu, ciktāl tas nav pretrunā ar 2. panta 1. punktu. Citiem ieinteresētiem subjektiem ir laiks vismaz 90 dienas pēc publikācijas, lai iesniegtu pieteikumu. Paziņojumos norāda atļaujas tipu, ģeogrāfisku apgabalu vai apgabalus daļēji vai kopumā, par kuriem ir iesniegts pieteikums vai var iesniegt pieteikumu, kā arī pieteikuma iesniegšanai paredzēto datumu vai termiņu. [..] 4. Dalībvalsts var nolemt nepiemērot 1. punkta noteikumus tādā gadījumā, ja ģeoloģiski vai ražošanas apsvērumi attaisno to, ka atļauju kādam apgabalam piešķir tuvējā apgabala atļaujas turētājam. Attiecīgā dalībvalsts nodrošina, ka šādā gadījumā citi tuvējo apgabalu atļauju turētāji var iesniegt pieteikumus un tiem ir pietiekami daudz laika, lai to izdarītu. [..]”

8. Direktīvas 94/22 4. pants ir formulēts šādi: “Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka: a) ja ģeogrāfiskie apgabali nav noteikti, pamatojoties uz agrāku teritorijas telpisku dalījumu, katra apgabala platību nosaka tā, lai tas nepārsniegtu platību, kas vajadzīga, lai darbus veiktu tehniskā un ekonomiskā ziņā cik iespējams labi. Ja atļaujas piešķir saskaņā ar 3. panta 2. punktā noteikto procedūru, šajā nolūkā jānosaka objektīvi kritēriji, kas jādara zināmi subjektiem pirms pieteikumu iesniegšanas; b) atļaujas darbības ilgums nepārsniedz laiku, kas vajadzīgs to darbu veikšanai, kuriem piešķirta atļauja. Tomēr kompetentās iestādes var pagarināt atļauju, ja iepriekš noteiktais atļaujas darbības ilgums nav pietiekams attiecīgo darbu pabeigšanai un ja šie darbi ir veikti saskaņā ar atļauju; c) subjektu ekskluzīvas tiesības ģeogrāfiskā apgabalā, kuram tie saņēmuši atļauju, nesaglabājas ilgāk par laiku, kāds vajadzīgs pareizai atļauto darbu veikšanai.”

9. Direktīvas 94/22 6. panta 2. punktā ir paredzēts: “Dalībvalstis var 2. panta 1. punktā minēto darbu veikšanai uzlikt nosacījumus un prasības tiktāl, cik to attaisno apsvērumi par valsts drošību, sabiedrības drošību, veselības aizsardzību, transporta drošību, vides aizsardzību, bioloģisko resursu aizsardzību un nacionālo bagātību aizsardzību, kurām ir mākslas, vēstures vai arheoloģiska vērtība, kā arī apsvērumi par iekārtu un darbinieku drošību, ogļūdeņražu resursu plānotu vadību (piemēram, ātrums, kādā tiek izsmelti ogļūdeņraži, vai to atgūšanas optimizācija) vai arī vajadzību nodrošināt nodokļu ieņēmumus.”

10. Minētās direktīvas 7. pantā ir paredzēts: “Ciktāl tas nav pretrunā ar noteikumiem, kas attiecas uz atsevišķām atļaujām vai kas tajās ietverti, kā arī 3. panta 5. punkta b) apakšpunkta noteikumiem, dalībvalstis līdz 1997. gada 1. janvārim atceļ normatīvus un administratīvus aktus, kas vienam vienīgam subjektam saglabā tiesības iegūt atļauju noteiktā ģeogrāfiskā apgabalā to teritorijā.”

B. Itālijas tiesību akti

1. Likums Nr. 9/1991

11. Direktīva 94/22 Itālijas tiesībās tika transponēta ar Decreto Legislativo 25 novembre 1996, n. 625 Attuazione della direttiva 94/22/CEE relativa alle condizioni di rilascio e di esercizio delle autorizzazioni alla prospezione, ricerca e coltivazione di idrocarburi ( 4 ) ([1996. gada 25. novembra Leģislatīvais dekrēts Nr. 625] par Direktīvas 94/22/EEK par atļauju piešķiršanas un izmantošanas noteikumiem ogļūdeņražu meklēšanai, izpētei un ieguvei īstenošanu; turpmāk tekstā – “Leģislatīvais dekrēts Nr. 625/1996”). Ar to tika izdarīti grozījumi Legge 9 gennaio 1991, n. 9 par atļaujām ogļūdeņražu izpētei ( 5 ) (1991. gada 9. janvāra Likums Nr. 9 par atļaujām ogļūdeņražu izpētei; turpmāk tekstā – “Likums Nr. 9/1991”) 6. pantā, kurā ir paredzēts: “1. Izpētes atļauju piešķir ar rūpniecības, tirdzniecības un amatniecības ministra [Ministro dell’industria, del commercio e dell’artigianato] dekrētu pēc apspriešanas ar Ogļūdeņražu un ģeotermijas tehnisko komiteju [Comitato tecnico per gli idrocarburi e la geotermia] un teritoriāli kompetento reģionu [Regione] vai Trento vai Bolcāno autonomo provinci [provincia autonoma di Trento o di Bolzano] to attiecīgo kompetenču ietvaros, ar vides ministru [Ministro dell’ambiente] un ar tirdzniecības flotes ministru [Ministro della marina mercantile] [..].” 2. Izpētes atļaujas apgabalam ir jābūt tādam, kas ļauj racionāli attīstīt izpētes programmu, un tas jebkurā gadījumā nedrīkst pārsniegt 750 km2 platību; atļaujas apgabalā var iekļaut blakusesošās sauszemes un jūras teritorijas. 3. Ja rūpniecības, tirdzniecības un amatniecības ministrs novērtē, ka pieprasītā apgabala izmērs ir nepietiekams un izvietojums neracionāls saistībā ar izpētes optimālajiem mērķiem, tam ir iespēja nepiešķirt izpētes atļauju līdz brīdim, kad kļūst iespējams iekļaut šajā apgabalā teritorijas, kuras ar to robežojas. 4. Atļaujas darbības ilgums ir seši gadi. 5. Atļaujas turētājam ir tiesības uz diviem secīgiem trīs gadu pagarinājumiem, ja tas ir izpildījis no atļaujas izrietošās saistības. 6. Atļaujas turētājam var piešķirt papildu pagarinājumu, ja [..] darbi joprojām norisinās [..] tādu iemeslu dēļ, kuri nav saistīti ar tā bezdarbību, neuzmanību vai nekompetenci [..].”

2. Decreto Direttoriale 22 marzo 2011 [2011. gada 22. marta Direktorāta dekrēts] / Decreto Direttoriale 15 luglio 2015 [2015. gada 15. jūlija Direktorāta dekrēts]

12. Izpētes atļauju piešķiršanas procedūru reglamentēja ar Ministero dello Sviluppo Economico (Ekonomikas attīstības ministrija; turpmāk tekstā – “MISE”) administratīvajiem dekrētiem. Sākotnēji – ar 2011. gada 22. marta Direktorāta dekrētu ( 6 ), kas bija spēkā atļauju pieteikumu iesniegšanas brīdī līdz 2015. gada 4. septembrim. Kopš tā laika un līdz brīdim, kad tika izdoti dekrēti par projektu atbilstību vides prasībām, bija piemērojams 2015. gada 15. jūlija Direktorāta dekrēts ( 7 ). Minētais regulējums bija spēkā līdz 2017. gada 3. aprīlim. Tajos bija paredzēta vienota procedūra, kurā tiek piešķirta atļauja veikt E&P darbus un kurā bija jāveic ietekmes uz vidi novērtējums, par ko bija jāiesniedz atsevišķs pieteikums. Šajā vienotajā procedūrā piedalījās attiecīgās valsts un reģionālās iestādes, un tajā bija arī jāsaņem iestāžu atzinumi ( 8 ), ietekmes uz vidi novērtējums un reģiona piekrišana attiecībā uz kontinentālo daļu/sauszemi.

13. Gan 2011. gada 22. marta Direktorāta dekrēta 9. panta 1. punktā, gan 2015. gada 15. jūlija Direktorāta dekrēta 14. panta 1. punktā bija paredzēts, ka vienam un tam pašam subjektam var piešķirt vairākas izpētes atļaujas ar noteikumu, ka kopējā platība nepārsniedz 10000 km2.

III. Pamatlietas fakti

14. 2013. gada 27. augustāGlobal Petroleum Ltd, Austrālijas sabiedrība, kas visā pasaulē darbojas jūras (offshore) ogļūdeņražu nozarē, iesniedza MISE četrus atsevišķus pieteikumus. Tā lūdza piešķirt četras izpētes atļaujas blakusesošos apgabalos, kuri atrodas pie Apūlijas reģiona krastiem, un katra platība ir nedaudz mazāka par 750 km2, tādējādi to kopējā platība ir aptuveni 3000 km2.

15. Saskaņā ar piemērojamiem Itālijas procesuālajiem noteikumiem pieteikumi par ietekmes uz vidi novērtējumu bija jāiesniedz atsevišķi. Global Petroleum tos iesniedza 2014. gada 30. maijā, vēršoties MATTM ar iesniegumiem, lai saņemtu nepieciešamos lēmumus par atbilstību vides aizsardzības prasībām attiecībā uz divdimensiju un, iespējams, trīsdimensiju seismisko izpēti, kas attiecīgajos apgabalos ir jāveic ar tā saukto “gaisa pistoles” (air gun) tehniku.

16. Ar četriem atsevišķiem dekrētiem, kas attiecīgi izdoti trijos datumos –2016. gada 14. oktobrī, 2017. gada 31. augustā un 2017. gada 26. septembrī –(turpmāk tekstā – “attiecīgie dekrēti”), MATTM kopā ar Ministro dei Beni e delle Attività culturali e del Turismo (kultūras mantojuma un tūrisma ministrs; turpmāk tekstā – “MIBAC”) atzina, ka minētie projekti atbilst vides aizsardzības prasībām. MATTM norādīja, ka Global Petroleum nevarēja iesniegt vienotu pieteikumu, jo Likumā Nr. 9/1991 ir paredzēts, ka ogļūdeņražu izpētes atļaujas apgabalam ir jābūt tādam, kas ļauj racionāli attīstīt izpētes programmu, un tas katrā ziņā nedrīkst pārsniegt 750 km2 platību, taču tā arī norādīja, ka ietekmes uz vidi novērtējuma pārbaudes tehniskā komiteja ir pieprasījusi Global Petroleum iesniegt papildu informāciju, lai pārbaudītu projektu kumulatīvo ietekmi.

17. Regione Puglia (Apūlijas reģiona pārvalde) kā iestāde, kura piedalījās procedūrā, apstrīdēja katru minēto dekrētu ar četriem atsevišķiem prasības pieteikumiem Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Lacio Reģionālā administratīvā tiesa, Itālija). Tā apgalvoja, ka attiecīgie dekrēti ir pretrunā Likuma Nr. 9/1991 6. panta 2. punkta noteikumiem, jo ar tiem 750 km2 platības ierobežojums ir attiecināts tikai uz individuālām atļaujām, nevis operatoriem. Tādējādi operators varēja iegūt atļaujas attiecībā uz kopējo platību, kas pārsniedz šo ierobežojumu.

18. Reģionālā administratīvā tiesa noraidīja šīs prasības. Tā nosprieda, ka likuma mērķis neesot aizsargāt vidi, bet gan veicināt ogļūdeņražu resursu racionālu izmantošanu un līdz ar to konkurenci starp nozares operatoriem. Tādējādi tā secināja, ka atsevišķi operatori varot saņemt vairākas atļaujas, arī blakusesošiem apgabaliem, ja vien tie iesniedz katru pieteikumu par platību, kas ir mazāka par 750 km2, un katra atļauja tiek piešķirta atsevišķā procedūrā.

19. Regione Puglia iesniedza apelācijas sūdzību par visiem četriem spriedumiem iesniedzējtiesā.

20. Šī tiesa šaubās par Itālijas tiesiskā regulējuma atbilstību Direktīvas 94/22 normām. Tai ir šaubas par pareizu minētās direktīvas 4. panta interpretāciju. Pēc tās domām, minētā norma ir jāinterpretē tādējādi, ka tā veicina “konkurenci tirgū”, proti, lielam skaitam operatoru ir jākonkurē citam ar citu tirgū, nevis tikai “konkurenci tirgum”, kurā ar konkurences mehānismiem atlasa operatorus, kas pēc tam darbosies noteiktā tirgū. Tomēr Itālijā minētās direktīvas īstenošanā ir izmantota šī pēdējā forma, kas neaizliedz – un līdz ar to atļauj – izdot vienam operatoram vairākas atļaujas, ja vien tās šim operatoram ir piešķirtas, izmantojot atsevišķas administratīvās procedūras.

21. Pretstatā minētajam iesniedzējtiesa apgalvo, ka Direktīvas 94/22 4. pants uzliek dalībvalstīm pienākumu noteikt vienotu optimālo apgabalu platību, kurā var veikt E&P darbus, un optimālo atļauju darbības ilgumu šim nolūkam, kam jābūt pieejamam jebkuram operatoram, lai “konkurenci tirgū” garantētu vairāki operatori, nevis tikai daži vai pat tikai viens. Iesniedzējtiesa pauž bažas, ka pretējā gadījumā varētu rasties atļauju koncentrācija viena vienīga vai tikai dažu operatoru rokās.

22. Iesniedzējtiesa, atsaucoties uz Itālijas tiesiskā regulējuma formulējumu, tālāk paskaidro savu nespēju interpretēt Itālijas īstenošanas tiesību aktus atbilstoši tam, ko tā uzskata par pareizu ES tiesību interpretāciju, proti – katram pieteikuma iesniedzējam var piešķirt tikai vienu atļauju. Kā apstiprina šī tiesa, Itālijas tiesiskajā regulējumā vienmēr ir bijušas paredzētas divas atsevišķas robežas attiecībā uz ogļūdeņražu izpētes atļauju piešķiršanu, proti, viena – attiecībā uz maksimālo platību, uz ko var attiecināt individuālu atļauju ( 9 ). Otra – attiecībā uz maksimālo kopējo platību, uz ko var attiecināt vienas fiziskās vai juridiskās personas rīcībā esošās atļaujas ( 10 ). Tāpēc, pēc iesniedzējtiesas domām, šī otrā ierobežojuma atcelšana var tikt interpretēta tikai tādējādi, ka viens operators varētu iegūt neierobežotu atļauju skaitu ( 11 ). Tomēr iesniedzējtiesa uzskata, ka minētais ir pretrunā Direktīvas 94/22 mērķim. Iesniedzējtiesa apgalvo, ka tas tā ir, pat ņemot vērā maksimālo 10000 km2 platību ( 12 ), kas ir paredzēta 2011. gada 22. marta Direktorāta dekrēta 9. panta 1. punktā un 2015. gada 15. jūlija Direktorāta dekrēta 14. panta 1. punktā, jo minētā platība vairāk nekā trīspadsmit reižu pārsniedz noteikto “optimālo robežu”E&P darbiem, kas ir noteikta 750 km2 platībā vienam apgabalam.

IV. Prejudiciālais jautājums un tiesvedība Tiesā

23. Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, iesniedzējtiesa nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu: “Vai [Direktīva 94/22] ir jāinterpretē tādējādi, ka tā nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā aprakstītais tiesiskais regulējums, kurā, no vienas puses, ogļūdeņražu izpētes atļaujas izsniegšanai kā optimāla teritorija ir identificēta noteiktas platības teritorija, ko piešķir uz noteiktu laika periodu – konkrētajā gadījumā 750 kvadrātkilometru teritorija uz sešiem gadiem –, un, no otras puses, ir pieļauts pārsniegt minētos ierobežojumus, izsniedzot vienam subjektam vairākas blakusesošo teritoriju izpētes atļaujas, ar noteikumu, ka tās ir izdotas atsevišķu administratīvo procesu iznākumos?”

24. Rakstveida apsvērumus iesniedza Regione Puglia, Global Petroleum Ltd, Itālijas, Polijas un Kipras valdības, kā arī Komisija.

A. Analīze

1. Par pieņemamību

25. Rakstveida apsvērumos Itālija apgalvo, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu esot nepieņemams. Tā šo apgalvojumu vispirms pamato ar to, ka attiecīgie dekrēti attiecas uz ietekmes uz vidi novērtējumu, kas balstās uz vides noteikumu piemērošanu, toties jautājums skar pareizu Direktīvas 94/22 piemērošanu. Tā arī apgalvo, ka Regione Puglia nav tiešas un pastāvošas intereses šajā jautājumā, jo pieteikumi par attiecīgo izpētes atļauju piešķiršanu attiecas uz piekrastes apgabaliem, kas ir daļa no teritoriālajiem ūdeņiem. Tas nozīmē, ka tie ir valsts ekskluzīvā kompetencē. Itālija arī informē Tiesu, ka izpētes atļaujas vēl nav piešķirtas, jo to, tāpat kā jebkuras citas izpētes atļaujas, izdošana pašlaik ir apturēta, ņemot vērā to, ka ir stājies spēkā Decreto‑Legge 14 Dicembre 2018 n. 135 [2018. gada 14. decembra Dekrētlikums Nr. 135] ( 13 ), saskaņā ar kuru ir jāpieņem “attīstības plāns” ( 14 ), pirms tiek piešķirta atļauja veikt E&P darbus.

26. Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru vienīgi valsts tiesa, kura izskata lietu un kurai ir jāuzņemas atbildība par pieņemamo tiesas nolēmumu, var – ņemot vērā lietas īpatnības – noteikt gan to, cik nepieciešams ir prejudiciālais nolēmums šīs tiesas sprieduma taisīšanai, gan to, cik atbilstoši ir Tiesai tās uzdotie jautājumi, uz kuriem šajā ziņā ir attiecināms atbilstības pieņēmums. Līdz ar to, ja uzdotie jautājumi attiecas uz Savienības tiesību normas interpretāciju vai spēkā esamību, Tiesai principā par tiem ir jālemj, izņemot tad, ja ir acīmredzams, ka lūgtajai interpretācijai nav nekāda sakara ar pamatlietas faktisko situāciju vai tās priekšmetu, ja izvirzītā problēma ir hipotētiska vai ja Tiesai nav zināmi faktiskie un juridiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai sniegtu noderīgu atbildi uz šiem jautājumiem ( 15 ).

27. Ciktāl tas attiecas uz izskatāmo lietu, es uzskatu, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir jāatzīst par pieņemamu. Pirmkārt, saskaņā ar iesniedzējtiesas sniegto informāciju, lai varētu iegūt izpētes atļaujas, kuras lūdza piešķirt Global Petroleum, bija jāiesniedz – lai arī atsevišķā procedūrā – pieteikums veikt ietekmes uz vidi novērtējumu. Līdz ar to ietekmes uz vidi novērtējums ietilpa atļauju piešķiršanas procedūrā ( 16 ). Otrkārt, jautājums par to, vai tas, ka tikai Itālijas valsts ir kompetenta attiecībā uz E&P darbiem teritoriālajos ūdeņos, nozīmē, ka Regione Puglia nav kompetenta apstrīdēt aplūkojamos dekrētus, ir saistīts ar procesu Itālijas tiesās. Tam nav ietekmes uz lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību. Tas pats attiecas uz jautājumu, vai un kādā ziņā 2018. gada 14. decembra Dekrētlikuma Nr. 135 stāšanās spēkā var ietekmēt procesu Itālijas tiesās. Tik ilgi, kamēr process turpinās iesniedzējtiesā, jautājumus nevar uzskatīt par hipotētiskiem. Treškārt, lai gan attiecīgie dekrēti attiecas uz to seismiskās izpētes vides novērtējumu, ko Global Petroleum ierosina veikt, izmantojot “gaisa pistoles” tehniku, dekrētos par atbilstību vides aizsardzības prasībām ir īpaša atsauce uz to, ka Global Petroleum, ņemot vērā Likuma Nr. 9/1991 noteikumus, nevarēja iesniegt vienotu pieteikumu piešķirt atļaujas šiem četriem blakusesošajiem apgabaliem. Ceturtkārt, Regione Puglia, apstrīdot šos četrus dekrētus, patiešām pamatojas uz Likuma Nr. 9/1991 6. panta 2. punktu. Ņemot vērā to, ka tā ir Direktīvas 94/22 īstenošanas norma, ir skaidrs, ka minētās direktīvas noteikumu interpretācija ir vajadzīga iesniedzējtiesai, lai atrisinātu pamatlietu.

2. Par atbildi uz prejudiciālo jautājumu

28. Kad iesniedzējtiesa jautā, vai dalībvalsts var “apiet” ģeogrāfisku teritorijas platības ierobežojumu, ko tā ir noteikusi savos tiesību aktos, ar kuriem tiek īstenots Direktīvas 94/22 4. panta a) punkts, piešķirdama vairākas atļaujas vienam un tam pašam subjektam, ja tas ir iesniedzis atsevišķus atļauju pieteikumus, jautājums ir par to, vai Direktīva 94/22 prasa dalībvalstīm noteikt ģeogrāfisku platības ierobežojumu atļaujai, ko tās piešķir vienam subjektam. Iesniedzējtiesa jautā ne tikai par ģeogrāfisku platības ierobežojumu (Direktīvas 94/22 4. panta a) punkts), bet arī par jebkuras atļaujas darbības ilguma ierobežojumu (Direktīvas 94/22 4. panta b) un c) punkts). Ierobežojums laikā, kas ir ietverts 4. panta b) punkta noteikumos, ir elastīgāks nekā ģeogrāfisks platības ierobežojums, jo tas ļauj pagarināt atļauju, ja iepriekš noteiktais atļaujas darbības ilgums nav pietiekams attiecīgo darbu pabeigšanai un ja šie darbi ir veikti saskaņā ar atļauju ( 17 ). Tāpat – ierobežojumi netiek aplūkoti šajā lietā saskaņā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu. Tāpēc es koncentrēšos uz ģeogrāfisko aspektu, kaut gan nešaubos, ka jebkurš rastais risinājums būtu attiecināms arī uz laika aspektu.

29. Saskaņā ar LESD 288. panta trešo daļu direktīvas uzliek dalībvalstīm saistības attiecībā uz sasniedzamo rezultātu, bet ļauj šo valstu iestādēm noteikt to īstenošanas formas un metodes. Līdz ar to šeit galvenais jautājums ir par to, vai Direktīva 94/22 paredzēja uzlikt dalībvalstīm pienākumu noteikt to maksimālo teritoriju platību, kurā viens un tas pats subjekts ir tiesīgs veikt E&P darbus katrā dalībvalstī.

30. Tas būs jāpārbauda, piemērojot Tiesas pastāvīgajā judikatūrā izmantotās interpretācijas metodes. Tās jāpiemēro, ņemot vērā arī attiecīgās normas tekstu, tās kontekstu un tā tiesiskā regulējuma mērķus, kurā tā ietilpst ( 18 ).

a) Gramatiskā interpretācija

31. Tā kā neviens no Direktīvas 94/22 noteikumiem nesniedz skaidru atbildi uz jautājumu par to, vai dalībvalstīm ir jānosaka maksimālā ģeogrāfiskā apgabala platība, kurā viens operators varētu veikt E&P darbus, ir lietderīgi izvērtēt, vai saistītās normas vai šādu normu sistēma palīdz precizēt šo jautājumu.

32. Direktīvas 94/22 2. panta 1. punktā ir paredzēts, ka dalībvalstis saglabā tiesības noteikt savā teritorijā apgabalus, kas darāmi pieejami, lai veiktu E&P darbus. Tā ir premisa, saskaņā ar kuru Direktīvā 94/22 ir veikta neizsmeļoša minēto darbu saskaņošana ( 19 ).

33. Norma, kas faktiski attiecas uz “[..] apgabala platību” – attiecīgais jēdziens šeit ir “apgabals”, turklāt minētajā teikumā nav nekādas norādes uz atļauju vai atļaujām ( 20 ) –, ir Direktīvas 94/22 4. panta a) punkts. Tajā ir paredzēts, ja ģeogrāfiskie apgabali nav noteikti, pamatojoties uz agrāku teritorijas telpisku sadalījumu, “katra apgabala platību nosaka tā, lai tas nepārsniegtu platību, kas vajadzīga, lai darbus veiktu tehniskā un ekonomiskā ziņā pēc iespējas vislabāk”. Minētā norma neparedz dalībvalstīm prasību noteikt maksimālo platību absolūtos skaitļos, kuri ir piemērojami visos gadījumos dalībvalstīs. Tā arī neskar jautājumu, vai šādam ierobežojumam būtu jābūt arī [apgabala] platības ierobežojumam attiecībā uz jebkuru operatoru, kurš veic iepriekš minētos darbus. Līdz ar to tajā nav arī paredzēti noteikumi attiecībā uz blakusesošiem apgabaliem.

34. Tas, kas Direktīvas 94/22 4. panta a) punktā tiek prasīts, ir – ja atļaujas piešķir saskaņā ar Direktīvas 94/22 3. panta 2. punktā noteikto procedūru (turpmāk tekstā – “atļauju piešķiršanas kārtu sistēma”), “šajā nolūkā jānosaka objektīvi kritēriji, kas jādara zināmi subjektiem pirms pieteikumu iesniegšanas”. Tas nozīmē divas lietas. Pirmkārt, ja dalībvalsts sāk atļauju piešķiršanas kārtu, ir svarīgi publiskot konkrētā ierobežojuma noteikšanas kritērijus ( 21 ). Otrkārt, šī pirmā norma paredz – ja atļaujas tiek piešķirtas, ievērojot pārējās divas sistēmas, proti, “atvērto durvju sistēmu” saskaņā ar minētās direktīvas 3. panta 3. punktu ( 22 ) un Direktīvas 94/22 3. panta 4. punktā paredzēto sistēmu, kurai es tūlīt pievērsīšos, tām būs arī jāatbilst prasībai par to, ka katra apgabala platība nedrīkst pārsniegt to platību, kas vajadzīga, lai darbus veiktu tehniskā un ekonomiskā ziņā cik iespējams labi.

35. Direktīvas 94/22 3. pants attiecas uz procesuāliem atļauju piešķiršanas jautājumiem. Tā otrajā daļā ir aprakstīta sistēma, ko esmu jau apzīmējis kā “atļauju piešķiršanas kārtu sistēmu”, kurā pieteikuma iesniedzēji tiek aicināti iesniegt atļauju pieteikumu vai nu pēc kompetento iestāžu iniciatīvas, vai arī atbildot uz subjekta pieteikumu, ja attiecīgā dalībvalsts tad vēlas attiecīgo apgabalu padarīt pieejamu E&P darbu veikšanai. Šie aicinājumi iesniegt pieteikumus ir jāpublicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī ( 23 ). Minētās direktīvas 3. panta 3. punktā ir paredzēta “atvērto durvju sistēma” konkrētos gadījumos, kura tomēr arī paredz paziņojuma publicēšanu Oficiālajā Vēstnesī. Abu procesu mērķis ir nodrošināt piekļuvi procedūrai visām personām, kurām ir interese tajā piedalīties.

36. Direktīvas 94/22 3. panta 4. punktā ir paredzēts izņēmums no šīm procedūrām, “ja ģeoloģiski vai ražošanas apsvērumi attaisno to, ka atļauju kādam apgabalam piešķir tuvējā apgabala atļaujas turētājam”. Polija apgalvo, ka minētā norma tikai atļauj dalībvalstīm piešķirt atļaujas, neparedzot prasību dot visām ieinteresētajām personām iespēju piedalīties. Tā kā minētais ir vienīgais šajā normā noteiktais izņēmums, Polija uzskata, ka norma paredz, ka atļaujas par tuvējiem apgabaliem var faktiski tikt piešķirtas vienam un tam pašam operatoram. Šķiet, ka Direktīvas 94/22 3. panta 1. punkts zināmā mērā atbalsta šādu interpretāciju, jo tajā ir paredzēts, ka minētās direktīvas 3. panta 2. un 3. punkta gadījumā dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka atļaujas piešķir, ievērojot procedūru, kas ļauj visiem ieinteresētajiem subjektiem iesniegt pieteikumus saskaņā ar 2. vai 3. punktu. Līdz ar to tiesību norma atzīst, ka Direktīvas 94/22 3. panta 4. punktā paredzētā izņēmuma procedūra nepieprasa visiem ieinteresētajiem subjektiem šādu piekļuvi minētajai procedūrai. Proti, Direktīvas 94/22 3. pants attiecas tikai uz procesuāliem atļauju piešķiršanas aspektiem.

37. Savukārt Regione Puglia uzskata, ka Direktīvas 94/22 3. panta 4. punktā ir paredzēts izņēmums ne tikai no procesuālās prasības, bet arī no tā, ko tā uzskata par vispārēju principu, proti, ka atļaujas tuvējiem apgabaliem var tikt piešķirtas tikai šajā tiesību normā paredzētajos īpašajos apstākļos. Jāatgādina, ka minētā norma skar tikai atļauju piešķiršanu attiecībā uz tuvējiem apgabaliem īpašos apstākļos. Arī Direktīvas 94/22 3. pants (vai kāda cita norma) nenoteic, ka atļaujas par tuvējiem apgabaliem var piešķirt tikai ar tiem nosacījumiem, kuri ir izklāstīti šīs direktīvas 3. panta 4. punktā, kā arī šī norma neskar šo (tuvējo) apgabalu ģeogrāfiskās robežas. Tāpēc, ja tiek pieņemts, ka Direktīvas 94/22 4. panta a) punkts paredz dalībvalstīm pienākumu noteikt absolūtu apgabala platību, par kuru var piešķirt atļauju vienam operatoram, kāpēc lai nepiešķirtu atļaujas attiecībā uz tuvējiem apgabaliem, ja šo tuvējo apgabalu platība nesasniedz noteikto lielumu ( 24 )? Tam nav nekāda pamatojuma Direktīvas 94/22 tekstā. Tāpat arī Direktīvas 94/22 3. panta 4. punkts neparedz izņēmumu no Direktīvas 94/22 4. panta a) punktā noteiktā ierobežojuma, ja šo pēdējo normu interpretētu kā tādu, kurā ir paredzēts absolūts ierobežojums.

38. Tādēļ Direktīvā 94/22 nav nekādas norādes uz vispārēju principu, kas paredzētu, ka attiecībā uz tuvējiem apgabaliem nevajadzētu piešķirt nekādas atļaujas, kā to apgalvo Regione Puglia. Tomēr minētais nesniedz atbildi uz jautājumu par to, vai Direktīvas 94/22 4. panta a) punktā ir paredzēta apgabala platība, par kuru var piešķirt atļauju vienam operatoram.

39. Vēl viena atbilstīga norma ir Direktīvas 94/22 5. pants. Tajā ir izklāstīti kritēriji atļauju piešķiršanai operatoriem ( 25 ). Direktīvas 94/22 5. panta 1. punktā ir noteikti ļoti ierobežoti atļauju piešķiršanas kritēriji, turklāt tajā ir paredzēts, ka kritēriji jāizstrādā un jāpublicē Oficiālajā Vēstnesī pirms pieteikumu iesniegšanas sākuma. Pārējo Direktīvas 94/22 5. panta punktu mērķis ir garantēt, ka visām ieinteresētajām personām tiek darīti pieejami darbu veikšanas vai pabeigšanas nosacījumi un prasības, tostarp par to pārmaiņām. Tas ir attiecināms arī uz paziņojumu pieteikuma iesniedzējam par atteikuma izsniegt atļauju iemesliem, ja pieteikuma iesniedzējs to vēlas. Turklāt šī norma paredz, ka dalībvalstīm šie kritēriji, nosacījumi un prasības ir jāpiemēro nediskriminējot.

40. Direktīvas 94/22 6. panta 2. punkts ir interesants attiecībā uz Regione Puglia un Komisijas izvirzītajiem vides apsvērumiem. Šī norma piešķir tiesības dalībvalstīm uzlikt nosacījumus un prasības E&P darbu veikšanai, tostarp tiktāl, cik to attaisno apsvērumi par vides aizsardzību.

41. Direktīvas 94/22 7. pants skar konkurences aspektu. Tajā ir paredzēts pienākums dalībvalstīm līdz 1997. gada 1. janvārim atcelt normatīvus un administratīvus aktus, kas vienam vienīgam subjektam saglabā tiesības iegūt atļauju noteiktā ģeogrāfiskā apgabalā to teritorijā.

42. Lai gan no Direktīvas 94/22 7. panta, kā arī tās sestā apsvēruma skaidri izriet, ka tā ir likumdevēja vēlme palielināt konkurenci nozarē, tās 7. pants attiecas uz problemātiku, kas pastāvēja minētās direktīvas spēkā stāšanās brīdī. Tā bija saistīta ar to, ka daudzās valstīs spēkā bija normatīvi un administratīvi akti, kuri vienam subjektam piešķīra tiesības saņemt atļauju veikt E&P darbus konkrētās teritorijās. Šie akti bija jāatceļ līdz 1997. gada 1. janvārim ( 26 ). Tomēr šajā tiesību normā nav ietverti nekādi nosacījumi pēc šī laikposma. Kā izriet arī no sestā apsvēruma teksta, pasākumi, kas jāveic saskaņā ar direktīvu, paredz nodrošināt vienlīdzīgas iespējas sākt darbu un darboties jomā, uz kuru attiecas šī direktīva, saskaņā ar nosacījumiem, kas “veicina lielāku konkurenci šajā jomā un tādējādi atbalst[a] resursu iespējami labāku meklēšanu, izpēti un ieguvi dalībvalstīs un veicin[a] iekšējā enerģijas tirgus integrāciju”.

43. Jāatceras, ka Direktīvas 94/22 4. panta a) punktā ir tikai paredzēts noteikt apgabala platību tā, “lai tas nepārsniegtu platību, kas vajadzīga, lai darbus veiktu tehniskā un ekonomiskā ziņā cik iespējams labi”, ja ģeogrāfiskie apgabali nav jau noteikti, pamatojoties uz agrāku teritorijas telpisku dalījumu ( 27 ). Tāpēc, ja gribētu nodrošināt vienādus konkurences nosacījumus attiecībā uz apgabalu platību visiem potenciālajiem operatoriem vienā dalībvalstī, tas vienmēr būtu nepilnīgi ( 28 ).

44. Turklāt Direktīvas 94/22 4. panta a) punkts tikai uzliek dalībvalstīm pienākumu noteikt objektīvus kritērijus šāda apgabala [platības] noteikšanai. Tas neuzliek dalībvalstīm pienākumu noteikt konkrētu visu to teritorijā esošo apgabalu ģeogrāfisko platību absolūtos skaitļos (ģeogrāfisko vai ģeoloģisko atšķirību dēļ dažādās dalībvalsts teritorijas daļās tas varētu nebūt visefektīvākais veids tehniskā un ekonomiskā ziņā). Noteikt maksimālo platību, kurā var tikt veikti šādi darbi, absolūtos skaitļos ir objektīvs kritērijs ( 29 ). Tā kā tas nav vienīgais veids, kādā dalībvalsts varētu īstenot Direktīvas 94/22 4. panta a) punktu, es neuzskatu to par skaidru norādi, ka paredzētais 750 km2 platības ierobežojums tomēr jāuzskata par absolūtu ierobežojumu, ko paredz direktīva.

45. Iespējams, visskaidrāk šādu interpretāciju atbalsta devītais apsvērums. Tajā ir noteikts, ka “apgabali, uz ko attiecas atļauja, kā arī atļaujas darbības ilgums ir jāierobežo, lai nepieļautu, ka vienam subjektam saglabājas ekskluzīvas tiesības uz apgabalu, ko efektīvāk var pārmeklēt, izpētīt un apgūt vairāki subjekti” ( 30 ). Tā kā tas skaidri attiecas uz Direktīvas 94/22 4. panta a) un b) punktā minētajiem kritērijiem, šī norma, ņemot vērā devīto apsvērumu, varētu tikt interpretēta tādējādi, ka šie kritēriji ir paredzēti, lai jebkuram operatoram/subjektam jebkurā laikā netiktu piešķirta vairāk kā viena atļauja E&P darbu veikšanai jebkurā attiecīgajā dalībvalstī.

46. Lai gan Direktīvas 94/22 4. panta a) punkta interpretācija, kas paredz, ka ir jānosaka absolūta platība, par kuru vienam subjektam varētu tikt piešķirta atļauja vai atļaujas, varētu palielināt E&P darbu veikšanas konkurentu skaitu, tai ir iespējama arī negatīva ietekme. Kā norāda Komisija, tā varētu ierobežot konkurenci par atļaujām, jo atkarībā no atļauju darbības ilguma laika gaitā no šā procesa tiks izslēgts arvien lielāks skaits subjektu, ja tie jau veic šādus darbus kādā dalībvalstī.

47. Lai gan šī tīri tekstuālā analīze nenoved pie secinājuma, ka operatori var iegūt tikai vienu izpētes atļauju, tagad tomēr apsvēršu Direktīvā 94/22 izvirzītos mērķus.

b) Kontekstuālā un teleoloģiskā interpretācija

48. Saskaņā ar Direktīvas 94/22 sesto apsvērumu tai ir divi savstarpēji saistīti mērķi. Pirmkārt, tā paredz nodrošināt nediskriminējošu piekļuvi iespējai sākt darbu un darboties E&P jomā, tādējādi veicinot un atbalstot Eiropas Savienības resursu iespējami labāku meklēšanu, izpēti un ieguvi. Kā izriet no trešā apsvēruma, tas ir ļoti būtisks aspekts, ievērojot, ka Direktīvas 94/22 spēkā stāšanās brīdī Eiropas Savienība ogļūdeņražu apgādē bija un joprojām ir ievērojami atkarīga no importa.

49. Direktīva 94/22 tika pieņemta, pamatojoties uz EK līguma 57. panta 2. punkta pirmo un trešo teikumu, kā arī 66. un 100.a pantu ( 31 ). Jau no minētā ir skaidrs, ka direktīva galvenokārt ir vērsta uz iekšējā tirgus izveidi. Tās galvenais mērķis ir nodrošināt vienlīdzīgas iespējas veikt E&P darbus visiem subjektiem neatkarīgi no to valstspiederības vai no tā, vai subjekti ir publiski vai privāti ( 32 ). Tas ir acīmredzami no tās noteikumiem, kas, kā iepriekš izklāstīts, ir vērsti uz visu to personu informēšanu, kurām varētu būt interese iegūt atļauju ( 33 ), un ierobežotu attiecīgo šādu atļauju piešķiršanas kritēriju noteikšanu ( 34 ). Šī otrā pasākuma mērķis ir ierobežot dalībvalstu iespējas pielāgot kritērijus saviem (valsts) favorītiem. Šos principus var apkopot ar nosaukumu “pārredzamība un nediskriminācija” ( 35 ).

50. Regione Puglia uzskata, ka Direktīva 94/22 garantē konkurenci tirgū, kas – tās ieskatā – ir iespējams tikai tad, ja tās noteikumi tiek interpretēti tādējādi, lai novērstu to, ka kāds subjekts varētu iegūt dominējošu stāvokli vai ka atļaujas tiek koncentrētas dažu subjektu rokās. Regione Puglia apgalvo, ka Direktīvas 94/22 mērķis ir novērst ekskluzīvu tiesību radīšanu ģeogrāfiskos apgabalos, kas kavētu “īstu konkurenci tirgū”. Tā uzskata – ja vienam subjektam tiek piešķirti lielāki apgabali E&P pakalpojumu sniegšanai, tas radīs tirgus traucējumus. Regione Puglia arī uzskata, ka saskaņā ar Direktīvas 94/22 4. panta a) punktu noteiktais platības ierobežojums, proti, 750 km2, ir paredzēts, lai to novērstu.

51. Es nepiekrītu šai argumentācijai. Pirmkārt, Direktīvā 94/22 paredzētās normas ir daļa no noteikumiem publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas jomā, nevis konkurences noteikumiem. Lai gan abu noteikumu kopumu mērķis ir veicināt konkurenci Savienībā, kas savukārt ir vērsta uz iekšējā tirgus izveides sekmēšanu, tiem ir atšķirīgi sākumpunkti. Lai gan publiskā iepirkuma tiesību akti reglamentē valsts iestāžu vai publisko uzņēmumu, vai tādu uzņēmumu, kuri darbojas ar īpašām vai ekskluzīvām dalībvalstu piešķirtām tiesībām, rīcību, konkurences noteikumi attiecas uz uzņēmumu saimniecisko darbību ( 36 ). Tādēļ attiecīgie noteikumi darbojas dažādos līmeņos. Lai gan LESD 101. un 102. pants konkrēti ierobežo nekonkurējošu rīcību un Apvienošanās regula ( 37 ) ir paredzēta, lai novērstu strukturālas izmaiņas tirgū koncentrācijas dēļ, kas būtiski kavētu efektīvu konkurenci, publiskā iepirkuma noteikumu mērķis ir nodrošināt vienlīdzīgu piekļuvi tirgum visiem ieinteresētajiem subjektiem, piemērojot pārredzamības un nediskriminācijas principus. Tikai Apvienošanās regula novērš dominējoša stāvokļa izveidošanos, turklāt tikai koncentrācijas gadījumā.

52. To, ka Direktīva 94/22 pieder pie otrā noteikumu kopuma, tālāk pastiprina Direktīvas 94/22 12. pants, kas šo direktīvu uzreiz sasaista ar Direktīvu 93/38 ( 38 ). Saskaņā ar šo direktīvu – kā arī ar to aizstājošajām direktīvām – “ģeogrāfiskā apgabala izmantošanu, lai [..] meklētu vai iegūtu naftu [vai] gāzi”, šajā direktīvā uzskata par atbilstošām darbībām ( 39 ). Tomēr saskaņā ar Direktīvas 93/38 3. pantu varēja lūgt noteikt atkāpi no komunālo pakalpojumu direktīvas, ja ir izpildīti noteikti kritēriji, proti, kritēriji attiecībā uz pārredzamību un nediskrimināciju atļauju piešķiršanā. Tad dalībvalstīm bija jānodrošina, ka ar šo atļauju publiskā iepirkuma procedūrā attiecībā uz subjektu tiek ievērots nediskriminēšanas un konkurences princips, kā arī sniegta Komisijas informācija par līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu. Direktīvas 93/38 3. panta 5. punktā, kas normai pievienots ar Direktīvas 94/22 12. pantu, ir paredzēts, ka pārredzamības un nediskriminācijas nosacījumus uzskata par izpildītiem, ja dalībvalsts ir ievērojusi Direktīvas 94/22 noteikumus ( 40 ).

53. Minētais parāda, ka Direktīva 94/22 un tās noteikumi ir to pasākumu virknes posms, kuri ir īstenoti, lai nozares, kuras darbojās slēgtos tirgos, virzītu uz Savienības mēroga konkurenci un publiskā iepirkuma normu piemērošanu, ko līdz šim kavēja valsts iestāžu piešķirtas ekskluzīvas tiesības izmantot noteiktus ģeogrāfiskos apgabalus ( 41 ).

54. Saskaņā ar Direktīvas 94/22 4. pantu nosakāmie ierobežojumi ir jāaplūko šajā kontekstā. Lai gan ir atzīts, ka E&P darbi, kas paredz veikt lielus ieguldījumus, apgabalā tiks veikti tikai tad, ja to varēs darīt uz ekskluzīvas atļaujas pamata ( 42 ), katra šāda ekskluzīva atļauja nozīmē to, ka apgabalā, uz kuru attiecas šāda atļauja, konkurence nepastāvēs minētās atļaujas darbības laikā. Līdz ar to faktiski izslēgšanai no konkurences jābūt tik ierobežotai teritorijas un laika ziņā, cik vien pamatoti ir iespējams, vienlaikus ļaujot atļauju turētājiem (vismaz teorētiski) ( 43 ) atgūt ieguldījumus ( 44 ).

55. Tiesa ir norādījusi, ka Savienības tiesību publiskā iepirkuma normas tika pieņemtas saistībā ar vienota tirgus ieviešanu, kura mērķis ir nodrošināt brīvu apriti un novērst konkurences ierobežojumus, un šajā saistībā ES tiesību interesēs ir nodrošināt iespēju piedalīties iepirkumā pēc iespējas lielākam pretendentu skaitam ( 45 ). Saskaņā ar minēto Tiesa ir konsekventi pretojusies mēģinājumiem paplašināt iemeslus “līgumslēdzēju” izslēgšanai no dalības publiskā iepirkuma procedūrā, pārsniedzot tos, kuri noteikti attiecīgajās direktīvās, izņemot, ja to mērķis ir nodrošināt, ka “tiek ievērots vienlīdzīgas attieksmes princips attiecībā pret visiem pretendentiem un pārskatāmības princips, kas ir Savienības direktīvu par publiskā iepirkuma līgumu piešķiršanas procedūrām pamatā, ar nosacījumu, ka tiek ievērots samērīguma princips” ( 46 ). Lai gan šie konstatējumi tika izdarīti attiecībā uz būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu procedūru, tāds pats mērķis nepamatoti neierobežot piekļuvi līgumiem ir spēkā arī komunālo pakalpojumu jomā ( 47 ).

56. Tādēļ Direktīvas 94/22 mērķis nav ierobežot atļaujas pieteikuma iesniedzēju skaitu, bet drīzāk tieši pretēji, proti, panākt, lai pēc iespējas vairāk piemērotu subjektu konkurētu par atļaujām. Konkurence netiks veicināta ar dažu konkurentu izslēgšanu no tirgus, kad tā tiek īstenota, proti, laikā, kad tiek piešķirtas atļaujas, tikai tādēļ, ka viņu rīcībā esošās atļaujas jau sasniedz saskaņā ar Direktīvas 94/22 4. panta a) punktu noteikto ierobežojumu. Lai gan ir tiesa, ka subjekti, kuru rīcībā jau ir atļaujas E&P darbu veikšanai, it īpaši atļaujas tos veikt tuvējos apgabalos, varētu labāk izpildīt Direktīvas 94/22 5. panta 1. punktā noteiktos kritērijus un uzvarēt konkursā par turpmākām atļaujām, minētās situācijas novēršana neietilpst publiskā iepirkuma līgumu jomā. Kā esmu iepriekš izklāstījis, arī konkurences tiesību aktu noteikumi neliedz, iespējams, iegūt dominējošu stāvokli, ja šāds stāvoklis tiek sasniegts darbības tirgū rādītāju, nevis koncentrācijas dēļ.

57. Ja viens subjekts, kura rīcībā ir vairākas atļaujas, šā fakta dēļ iegūst dominējošu stāvokli E&P pakalpojumu sniegšanas jomā, kas, kā jau iepriekš norādīts, ir pasaules mēroga tirgus, un ja minētais subjekts ļaunprātīgi izmanto šo stāvokli, minētais būtu pretrunā konkurences tiesību aktiem, kas acīmredzami ir piemērojami. Tomēr jau no paša sākuma ir apšaubāmi, vai tirgus darbojas vislabāk, ja tiesības darboties ir tikai tiem subjektiem, kuri vēl neveic līdzīgas darbības attiecīgajā valstī.

3. Par vides apsvērumiem

58. Lai gan iesniedzējtiesa lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu nav izvirzījusi šo jautājumu, Regione Puglia, kā arī Komisija jautā, vai būtu jāizvērtē vides apsvērumi. Lai gan šaubos par to nozīmi šajā lietā, tomēr īsumā aplūkošu izvirzītos aspektus.

59. Kā norāda Komisija, lai veiktu meklēšanu, izmantojot “gaisa pistoles” tehniku, pirms atļaujas piešķiršanas ir jāveic ietekmes uz vidi novērtējums ( 48 ). Nosakot, vai saskaņā ar Direktīvas 2011/92 4. panta 2. punktu ir jāveic ietekmes uz vidi novērtējums, valsts iestādēm ir jāņem vērā projektu kumulatīvā ietekme saskaņā ar minētās direktīvas III pielikuma 1. punkta b) apakšpunktu, lai izvairītos no Savienības tiesību aktu mērķa apiešanas, sadalot projektus, kuriem, kopā ņemtiem, varētu būt būtiska ietekme uz vidi ( 49 ). Saistībā ar šo, šķiet, Regione Puglia apgalvo, ka apstāklis, ka viens un tas pats subjekts ir iesniedzis (vairākus) atļauju pieteikumus dažādās procedūrās, rada situāciju, kad vajadzīgajā ietekmes uz vidi novērtējumā tiek ņemta vērā tikai katra atsevišķā pasākuma (uz ko attiecas konkrētā procedūra), nevis visu pasākumu kopējā ietekme ( 50 ). Turklāt LESD 11. pantā ir paredzēts, ka, nosakot un īstenojot Eiropas Savienības politiku un darbības, tajās jāparedz vides aizsardzības prasības, lai veicinātu noturīgu attīstību ( 51 ). Tiesa ir atzinusi šo principu vairākās politikas jomās ( 52 ).

60. Iesniedzējtiesa uzskata, ka MISE ministra 2016. gada 7. decembra dekrēta ( 53 ) 3. panta 9. punktā ir paredzēta vienota procedūra, kurā tiek veikts ietekmes uz vidi novērtējums. Šajā procedūrā ir iesaistītas vairākas ministrijas. Šajā nolūkā Global Petroleum iesniedza MATTM četrus pieteikumus veikt “gaisa pistoles” tehnikas ietekmes uz vidi novērtējumu apgabalos, par kuriem tā bija iesniegusi atļauju pieteikumus. Dekrēti, kas apstiprina atbilstību vides prasībām, ir šī lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pamatā esošās tiesvedības priekšmets. Iesniedzējtiesas nolēmumā ir arī norādīts, ka dekrētos ir minēts, ka saskaņā ar piemērojamiem Itālijas tiesību aktiem nevarēja iesniegt vienotu pieteikumu veikt ietekmes uz vidi novērtējumu, tomēr, lai novērtētu kumulatīvo ietekmi, Global Petroleum tika lūgts iesniegt papildu informāciju šajā ziņā. Tāpēc nav nekādu norāžu, ka Itālijas procedūra nenodrošina pareizu Direktīvā 2011/92 paredzēto pienākumu izpildi. Drīzāk vides aizsardzības prasības ir integrētas procedūrā, kurā tiek piešķirta atļauja veikt E&P darbus, kā paredzēts LESD 11. pantā.

61. Turklāt Direktīvas 94/22 6. panta 2. punktā ir paredzēts, ka dalībvalstis var E&P darbu veikšanai uzlikt nosacījumus un prasības tiktāl, cik to attaisno apsvērumi par vides un bioloģisko resursu aizsardzību. Tomēr iesniedzējtiesa nav sniegusi informāciju par to, vai Itālija ir uzlikusi šādus nosacījumus vai prasības.

62. Turklāt un pats galvenais – nav skaidrs, kādā veidā apstāklis, vai kāds subjekts saņem vairākas atļaujas, kas ļauj šim subjektam veikt E&P darbus apgabalā, kura platība pārsniedz 750 km2, var skart ietekmes uz vidi novērtējumu.

63. Minētā iemesla dēļ uzskatu, ka vides apsvērumiem, tostarp par Direktīvu 2011/92, nav nekādas nozīmes Direktīvas 94/22 4. panta a) punkta interpretācijā.

V. Secinājumi

64. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu uz Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija) jautājumu atbildēt šādi: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 94/22/EK (1994. gada 30. maijs) par atļauju piešķiršanas un izmantošanas noteikumiem ogļūdeņražu meklēšanai, izpētei un ieguvei 4. pants ir interpretējams tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kas ļauj izdot vienam un tam pašam subjektam vairākas izpētes atļaujas (tostarp attiecībā uz tuvējiem apgabaliem) atsevišķos administratīvajos procesos, pat ja tādā gadījumā subjekts saņem izpētes atļaujas attiecībā uz lielāku ģeogrāfiskā apgabala platību (un uz ilgāku laiku), nekā noteikts saskaņā ar šo tiesību normu.

( 1 ) Oriģinālvaloda – angļu.

( 2 ) OV 1994, L 164, 3. lpp.

( 3 ) E&P ir vispārpieņemts (ogļūdeņražu) “izpētes un ieguves [darbu]” [angļu valodā: “exploration and production”] saīsinājums. Šeit es to izmantoju tādējādi, ka tas ietver arī meklēšanas darbu posmu, ģeoloģisko analīzi pirms turpmākas izpētes veikšanas, jo visi trīs posmi ir konkrēti izklāstīti Direktīvā 94/22.

( 4 ) 1996. gada 14. decembraGURI Nr. 293.

( 5 ) 1991. gada 16. janvāraGURI Nr. 13.

( 6 ) Decreto 22 marzo 2011, Procedure operative di attuazione del decreto ministeriale 4 marzo 2011 e modalità di svolgimento delle attività di prospezione, ricerca e coltivazione di idrocarburi liquidi e gassosi e dei relativi controlli ai sensi dell’articolo 15, comma 5 del Decreto Ministeriale 4 marzo 2011 (2011. gada 22. marta Direktorāta dekrēts par ministra 2011. gada 4. marta dekrēta īstenošanas, kā arī šķidro un gāzveida ogļūdeņražu meklēšanas, izpētes un ieguves darbu un ar to saistīto pārbaužu veikšanas kārtību saskaņā ar ministra 2011. gada 4. marta dekrēta 15. panta 5. punktu”; 2011. gada 18. aprīļaGURI Nr. 89).

( 7 ) Decreto 15 luglio 2015, Procedure operative di attuazione del Decreto 25 marzo 2015 e modalità di svolgimento delle attività di prospezione, ricerca e coltivazione di idrocarburi liquidi e gassosi e dei relativi controlli, ai sensi dell’art. 19, comma 6, dello stesso decreto (2015. gada 15. jūlija Dekrēts par ministra 2015. gada 25. marta dekrēta īstenošanas, kā arī šķidro un gāzveida ogļūdeņražu meklēšanas, izpētes un ieguves darbu un ar to saistīto pārbaužu veikšanas kārtību šā dekrēta 19. panta 6. punkta nozīmē; 2015. gada 3. septembraGURI Nr. 204).

( 8 ) Attiecībā uz darbībām jūrā (offshore) tas ietvēra Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare (Vides, sauszemes un jūras aizsardzības ministrija; turpmāk tekstā – “MATTM”), Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti (Infrastruktūras un satiksmes ministrija) un Ministero delle Politiche agricole, alimentari e forestali (Lauksaimniecības, pārtikas un mežsaimniecības politikas ministrija).

( 9 ) Saskaņā ar Legge 11 gennaio 1957, n. 6 (1957. gada 11. janvāra Likums Nr. 6; turpmāk tekstā – “Likums Nr. 6/1957”) normām sākotnēji tika noteikta 50000 hektāru platība (100 hektāru atbilst 1 km2), pēc tam saskaņā ar Legge 21 luglio 1967, n. 613 (1967. gada 21. jūlija Likums Nr. 613; turpmāk tekstā – “Likums Nr. 613/1967) pārejas noteikumiem tā tika palielināta līdz 70000 hektāriem, un visbeidzot saskaņā ar tā paša likuma noteikumiem tā tika palielināta līdz 100000 hektāriem. Šis skaitlis sākotnēji tika saglabāts Likuma Nr. 9/1991 6. panta redakcijā (pirms tajā tika izdarīti grozījumi ar Leģislatīvo dekrētu Nr. 625/1996).

( 10 ) Šis otrais skaitlis attiecās uz 300000 hektāru platību visas valsts teritorijā un 150000 hektāru platību vienā reģionā saskaņā ar Likuma Nr. 6/1957 noteikumiem (paredzot aizliegumu izsniegt atļaujas par tuvējiem apgabaliem), tas tika palielināts līdz 500000 hektāru platībai saskaņā ar Likuma Nr. 613/1967 pārejas noteikumiem. Šis skaitlis tika palielināts līdz vienam miljonam hektāru saskaņā ar minēto likumu, kā arī Likumu Nr. 9/1991 (pirms tajā tika izdarīti grozījumi ar Leģislatīvo dekrētu Nr. 625/1996), paredzot izņēmumu attiecībā uz Ente nazionale idrocarburi (Valsts ogļūdeņražu pārvalde, kas tagad ir Eni SpA).

( 11 ) Iesniedzējtiesa apgalvo, ka tāda pati nostāja ir pausta arī Consiglio di Stato (Valsts padome) 2019. gada 4. janvāra sprieduma Nr. 92 VI iedaļā. Tomēr iesniedzējtiesa nepiekrīt šajā iedaļā izdarītajam konstatējumam, ka no Savienības tiesību aktiem, proti, Direktīvas 94/22, nevar izsecināt aizliegumu piešķirt vairākas atļaujas vienam subjektam (kā rezultātā tiek pārsniegta uz vienu subjektu attiecināmā platība).

( 12 ) Kas ir tāda pati, proti, viens miljons hektāru, kā tas noteikts Likumā Nr. 9/1991, pirms tajā tika izdarīti grozījumi ar Leģislatīvo dekrētu Nr. 625/1996.

( 13 ) Decreto‑legge 14 dicembre 2018, n. 135, recante disposizioni urgenti in materia di sostegno e semplificazione per le imprese e per la pubblica amministrazione (2018. gada 14. decembra Dekrētlikums Nr. 135 par steidzamiem noteikumiem par atbalstu un [procedūru] vienkāršošanu uzņēmumiem un valsts pārvaldei; 2018. gada 14. decembraGURI Nr. 290), kas vēlāk tika pārveidots par 2019. gada 11. februāra Likumu Nr. 12 (2019. gada 12. februāraGURI Nr. 36).

( 14 ) Piano per la Transizione Energetica Sostenible delle Aree Idonee (Plāns ilgtspējīgas enerģētikas pārejas nodrošināšanai atbilstīgajās teritorijās).

( 15 ) Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 22. aprīlis, PROFI CREDIT Slovakia (C‑485/19, EU:C:2021:313, 38. punkts un tajā minētā judikatūra).

( 16 ) Tas, vai apstrīdēt var šādu lēmumu, ko varētu uzskatīt par izpētes atļaujas piešķiršanas starpposmu, vai arī tikai galīgo lēmumu par šādas atļaujas piešķiršanu, ir vienīgi valsts tiesību jautājums.

( 17 ) Tomēr Direktīvas 94/22 4. panta c) punktā ir skaidri noteikts, ka ir jānodrošina, ka subjektu ekskluzīvas tiesības ģeogrāfiskajā apgabalā nesaglabājas ilgāk par laiku, kāds vajadzīgs pareizai atļauto darbu veikšanai.

( 18 ) Šajā nozīmē skat., piemēram, spriedumu, 2021. gada 29. aprīlis, Natumi (C‑815/19, EU:C:2021:336, 35. punkts un tajā minētā judikatūra).

( 19 ) Šajā nozīmē skat. arī ģenerāladvokāta M. Kamposa Sančesa‑Bordonas [M. Campos Sánchez‑Bordona] secinājumus apvienotajās lietās Eni un Shell Italia E & P (C‑364/18 un C‑365/18, EU:C:2019:503, 38. un 39. punkts).

( 20 ) Minētais atšķiras no Direktīvas 94/22 4. panta b) punkta, kurā ir norāde uz “atļaujas darbības ilgumu”. Tomēr tas nenozīmē, ka vienam subjektam nevarētu piešķirt vairākas atļaujas.

( 21 ) Tāpēc šie kritēriji var tikt arī apstrīdēti.

( 22 ) “Atvērto durvju sistēma” paredz, ka apgabali E&P darbu veikšanai ir pieejami pastāvīgi un par tiem jebkurā laikā var iesniegt atļauju pieteikumu pēc individuālām sarunām par tām.

( 23 ) Direktīvas 94/22 spēkā stāšanās brīdī – Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.

( 24 ) Regione Puglia piekrīt, ka subjektam ir jābūt tiesīgam iegūt vairākas izpētes atļaujas – ar nosacījumu, ka platība, uz kuru attiecas visas atļaujas, nepārsniedz 750 km2.

( 25 ) Faktiski tikai Direktīvas 94/22 5. punkta 1. punkta ceturtajā daļā ir norāde uz “operatoriem” (angļu valodā: “operators”). Kopumā direktīvā ir atsauce uz “subjektiem” (angļu valodā: “entities”). Direktīvas 94/22 1. panta 2. punktā jēdziens “subjekts” ir definēts kā “jebkura fiziska vai juridiska persona vai jebkura šādu personu grupa, kas lūdz atļauju, gatavojas lūgt atļauju vai kurai ir atļauja”. 5. panta 1. punkta ceturtajā daļā minētais jēdziens “subjekta operators” (angļu valodā: “operator of an entity”), “Betreiber eines Unternehmens” (vācu valodā), “l’exploitant de l’entité” (franču valodā), “agente de una entidad” (spāņu valodā) šķiet nedaudz neparasts. Lasot to kopā ar minētās normas trešo daļu, kurā runa ir par “subjekta uzbūvi, kuram tās [kompetentās iestādes] var piešķirt atļauju”, šķiet, ka šis jēdziens norāda – šādu subjektu varētu veidot sabiedrību grupas, kuras veic savas darbības, piemēram, kā konsorcijs (skat. arī. Direktīvas 94/22 3. panta 2. punkta trešo daļu). Jēdzienu “subjekts” un “operators” nošķiršana nerada nekādu atšķirību izskatāmajā lietā, proti, subjektam, kuram ir piešķirta atļauja, būs vajadzīgs operators vai būs jādarbojas kā operatoram, kas faktiski veic E&P darbus.

( 26 ) Tas neskar attiecīgos noteikumus, kas attiecas uz individuālām atļaujām vai ietverti tajās, kā arī Direktīvas 94/22 3. panta 5. punkta noteikumus.

( 27 ) Wangelow, V. P., “Petroleum licensing in the European Union: the allocation of E&P rights in Denmark”, The Journal of World Energy Law & Business, 11(2). sēj., OUP, Oksforda, 2018, 145.–163. lpp., 155. lpp. arī ir norādījis, ka Direktīvas 94/22 pieņemšanas brīdī tās problēmjautājums bija saistīts ar to, ka lielākā daļa ģeogrāfisko apgabalu jau bija piešķirti pirms tās pieņemšanas (skat. Padomes Direktīvas 93/38/EEK (1993. gada 14. jūnijs), ar ko koordinē līgumu piešķiršanas procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē (OV 1993, L 199, 84. lpp.), IV pielikumā uzskaitītos dalībvalstu tiesību aktus, ar kuriem tajā laikā tika piešķirtas atļaujas).

( 28 ) Papildus jānorāda, ka tas attiektos tikai uz konkrētām dalībvalstīm, lai gan tirgus – neiedziļinoties sīkāk un tā kā šis jautājums nav ticis apspriests vai sīki izklāstīts, es pieņemu, ka produktu tirgus ir jēlnaftas un dabasgāzes izpētes tirgus (Komisija ir aplūkojusi šos tirgus kopā, jo izpētes posmā nav zināms pazemes rezervuāru saturs) –, kurā tiek veikti šie darbi, ne vienmēr ir atsevišķu dalībvalstu tirgus. Faktiski Komisija vairākos lēmumos ir norādījusi, ka E&P pakalpojumu tirgus ir jāuzskata par pasaules mēroga tirgu. Skat., piemēram, Komisijas Īstenošanas lēmumu (2011. gada 24. jūnijs), ar kuru naftas un gāzes izpētei un naftas ieguvei Itālijā piemēro atbrīvojumu no Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/17/EK, ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs (OV 2011, L 166, 28. lpp., 9. un 14. punkts), un attiecībā uz izpētes darbiem – Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2015/1120 (2015. gada 8. jūlijs), ar kuru naftas un gāzes izpētei Grieķijā piemēro atbrīvojumu no Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/17/EK, ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs (OV 2015, L 182, 88. lpp., 12. punkts), kā arī Komisijas 2019. gada 7. marta Lēmumu lietā M.9175 – Total/Chevron Denmark (OV 2019, C 126, 1. lpp., 19. punkts), arī attiecībā uz iepriekš minēto produktu tirgus definīciju.

( 29 ) Global Petroleum apgalvo, ka ogļūdeņražu izpētes jūrā izmaksas parasti ir ļoti lielas, ietverot ievērojamas sākotnējās izmaksas, kas dažkārt ir desmitiem miljonu EUR atkarībā no ūdens dziļuma, kā arī finansiālās garantijas 200 līdz 500 miljonu EUR apmērā, lai atlīdzinātu kaitējumu, kas varētu rasties izpētes laikā (saskaņā ar Itālijas tiesību aktiem). Global Petroleum un Itālija uzskata, ka subjektiem nebūtu intereses veikt E&P darbus, ja tos varētu veikt tikai vienā apgabalā 750 km2 platībā. Tomēr tas varētu būt tikai arguments, ka Itālijas noteiktais 750 km2 platības ierobežojums ir pārāk zems. Tomēr Direktīvas 94/22 4. panta a) punkts neliedz Itālijai noteikt ierobežojumu, kas varētu būt neoptimāli zems, jo tiesību norma tikai uzliek dalībvalstīm pienākumu veikt pasākumus, lai nodrošinātu, ka ģeogrāfiskais apgabals E&P darbu veikšanai “nepārsniedz platību, kas vajadzīga, lai darbus veiktu tehniskā un ekonomiskā ziņā cik iespējams labi” (mans izcēlums).

( 30 ) Mans izcēlums.

( 31 ) Tagad – LESD 53. panta 1. punkts, 62. pants un 114. pants.

( 32 ) Šajā nozīmē skat. arī Komisijas 1998. gada 29. jūlija Ziņojumu Padomei par Direktīvu 94/22/EK par atļauju piešķiršanas un izmantošanas noteikumiem ogļūdeņražu meklēšanai, izpētei un ieguvei, COM(1998) 447, galīgā redakcija (turpmāk tekstā – “Ziņojums par Direktīvu 94/22”).

( 33 ) It īpaši saskaņā ar Direktīvas 94/22 3. panta 2. un 3. punktu.

( 34 ) Direktīvas 94/22 5. panta 1. punkts.

( 35 ) Tie ir vispārīgi tiesību aktu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas jomā principi, kuri ir pausti komunālo pakalpojumu direktīvās. Otrais princips jau bija konkrēti noteikts Direktīvas 93/38 4. panta 2. punktā. Vēlākajās komunālo pakalpojumu direktīvās ir ietverta norma, kurā šie principi ir noteikti līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanā. Skat., piemēram, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/17/EK (2004. gada 31. marts), ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs (OV 2004, L 134, 1. lpp.), 10. pantu un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/25/ES (2014. gada 26. februāris) par iepirkumu, ko īsteno subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs, un ar ko atceļ Direktīvu 2004/17/EK (OV 2014, L 94, 243. lpp.), 36. panta 1. punktu.

( 36 ) Tas nenozīmē to, ka valsts iestāde nevarētu tikt uzskatīta par uzņēmumu konkurences tiesību nolūkā, ja tā veic saimniecisko darbību.

( 37 ) Padomes Regula (EK) Nr. 139/2004 (2004. gada 20. janvāris) par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (EK Apvienošanās regula) (OV 2004, L 24, 1. lpp.).

( 38 ) Šī sasaiste darbojas caur šīs direktīvas 45. panta 4. punktu, kurā ir noteikts, ka atsauces uz Direktīvu 90/531/EEK (1990. gada 17. septembris) par noteikumiem par līgumu piešķiršanas procedūrām, ko piemēro subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē (OV 1990, L 297, 1. lpp.), direktīvu, kura tika grozīta ar Direktīvas 94/22 12. pantu, ir jāsaprot kā atsauces uz Direktīvu 94/22. Ievērojot to, ka Direktīva 93/38 bija jāievieš līdz 1994. gada 1. jūlijam atbilstoši tās 45. panta 1. punktam, bet Direktīva 94/22 bija jāievieš (tikai) līdz 1995. gada 1. jūlijam atbilstoši tās 14. panta 1. punktam, tas nozīmē, ka sākotnējā atsauce uz Direktīvu 90/531 bija praktiski maznozīmīga.

( 39 ) Direktīvas 93/38 2. panta 2. punkta b) apakšpunkts, Direktīvas 2004/17 7. panta a) punkts un Direktīvas 2014/25 14. panta a) punkts.

( 40 ) Šis risinājums faktiski ir pārņemts Direktīvas 2004/17 30. panta 3. punktā kopā ar XI pielikuma G punktu. Tā kā tika konstatēts, ka Direktīva 94/22 tiek pareizi īstenota un piemērota, ar Direktīvu 2004/17 tika atcelts īpašais režīms, kas bija izveidots attiecībā uz E&P darbiem, un aizstāts ar vispārēju procedūru, kas pieļauj izņēmumu attiecībā uz nozarēm, uz kurām attiecas tieša konkurence tirgos, piekļuve kuriem nav ierobežota (Direktīvas 2004/17 38. apsvērums un 30. pants). Saskaņā ar pašlaik spēkā esošo Direktīvu 2014/25 “iepirkums, ko īsteno naftas un gāzes izpētes vajadzībām”, tika pilnībā izslēgts no direktīvas. Tas tika izslēgts, jo “šajā nozarē pastāv tāds konkurences spiediens, ka Savienības iepirkuma noteikumos paredzētā iepirkuma disciplīna vairs nav vajadzīga” (Direktīvas 2014/25 25. apsvērums), savukārt naftas un gāzes ieguve joprojām ir tās piemērošanas jomā. Tomēr piekļuve šim tirgum tiek uzskatīta par neierobežotu, ja dalībvalsts ir īstenojusi un piemērojusi Direktīvu 94/22 (skat. Direktīvas 2014/25 25. apsvērumu un 34. panta 3. punktu, lasot kopā ar III pielikuma G punktu).

( 41 ) Skat. Direktīvas 93/38 11. apsvērumu un Direktīvas 2014/25 1. apsvērumu.

( 42 ) Direktīvas 94/22 1. panta 3. punktā atļauja ir definēta kā tiesības izmantot ekskluzīvas tiesības.

( 43 ) Ņemot vērā, ka meklēšanas un izpētes darbības ir paredzētas, lai pārliecinātos, vai un kur varētu būt izmantojami ogļūdeņražu resursi, acīmredzami vienmēr pastāv iespēja, ka ogļūdeņraži netiks atrasti vai vismaz ne tādi, kas ir ekonomiski izdevīgi.

( 44 ) Tā pati ideja ir koncesijas darbības laika ierobežojuma pamatā saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/23/ES (2014. gada 26. februāris) par koncesijas līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu (OV 2014, L 94, 1. lpp.) 18. pantu. Skat. arī minētās direktīvas 52. apsvērumu.

( 45 ) Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2009. gada 19. maijs, Assitur (C‑538/07, EU:C:2009:317, 25. un 26. punkts), un 2018. gada 8. februāris, Lloyd’s of London (C‑144/17, EU:C:2018:78, 33. un 34. punkts un tajos minētā judikatūra).

( 46 ) Spriedumi, 2008. gada 16. decembris, Michaniki (C‑213/07, EU:C:2008:731, 43. un 44. punkts), attiecībā uz Padomes Direktīvas 93/37/EEK (1993. gada 14. jūnijs) par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu piešķiršanas procedūras (OV 1993, L 199, 54. lpp.), 24. panta pirmo daļu un 2018. gada 8. februāris, Lloyd’s of London (C‑144/17, EU:C:2018:78, 29., 30., kā arī 36. punkts un tajos minētā judikatūra) – attiecībā uz pamatojumu izslēgšanai no dalības iepirkumā kandidāta vai pretendenta to personisko datu dēļ, kas noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/18/EK (2004. gada 31. marts) par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV 2004, L 134, 114. lpp.), 45. pantā.

( 47 ) Skat. Direktīvas 2014/25 71. un 73. apsvērumu un 106. apsvēruma trešo daļu.

( 48 ) Tas ir īstenots ar Itālijas tiesību aktiem, kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/92/ES (2011. gada 13. decembris) par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (kodificēta redakcija) (OV 2012, L 26, 1. lpp.) 4. panta 2. punktā, skatot kopā ar II pielikuma 2. punkta e) apakšpunktu.

( 49 ) Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2008. gada 25. jūlijs, Ecologistas en Acción‑CODA (C‑142/07, EU:C:2008:445, 44. punkts un tajā minētā judikatūra); 2009. gada 10. decembris, Umweltanwalt von Kärnten (C‑205/08, EU:C:2009:767, 53. punkts); 2011. gada 17. marts, Brussels Hoofdstedelijk Gewest u.c. (C‑275/09, EU:C:2011:154, 36. punkts); 2011. gada 15. decembris, Komisija/Spānija (C‑560/08, nav publicēts, EU:C:2011:835, 80. punkts); 2013. gada 21. marts, Salzburger Flughafen (C‑244/12, EU:C:2013:203, 37. punkts); 2015. gada 11. februāris, Marktgemeinde Straßwalchen u.c. (C‑531/13, EU:C:2015:79, 43. un 45. punkts) – attiecībā uz Direktīvu 85/337, kas bija Direktīvas 2011/92 priekštece; kā arī spriedumu, 2016. gada 14. janvāris, Komisija/Bulgārija (C‑141/14, EU:C:2016:8, 95. punkts).

( 50 ) Regione Puglia atsaucas uz Direktīvas 94/22 6. panta 2. punktu, LESD 3. panta 3. punktu un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2008/56/EK (2008. gada 17. jūnijs), ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai jūras vides politikas jomā (Jūras stratēģijas pamatdirektīva) (OV 2008, L 164, 19. lpp.), tomēr tā skaidri nenorāda, kādā veidā Direktīvas 94/22 4. panta a) punkta interpretācija tādējādi, ka tajā nav noteikts vispārējs to ģeogrāfisko apgabalu platības ierobežojums, attiecībā uz kuriem atļaujas var tikt piešķirtas subjektam, pārkāpj šos noteikumus.

( 51 ) Skat. arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 37. pantu.

( 52 ) Piemēram, publisko iepirkumu jomā.

( 53 ) Decreto 7 dicembre 2016 Disciplinare tipo per il rilascio e l’esercizio dei titoli minerari per la prospezione, ricerca e coltivazione di idrocarburi liquidi e gassosi in terraferma, nel mare territoriale e nella piattaforma continentale (2016. gada 7. decembra Dekrēts par standarta procedūrām ieguves licences izdošanai un izmantošanai attiecībā uz šķidro un gāzveida ogļūdeņražu meklēšanu, izpēti un ražošanu uz kontinenta, teritoriālajos ūdeņos un kontinentālajā šelfā; 2017. gada 3. aprīļaGURI Nr. 78).