Lieta T-329/01

Archer Daniels Midland Co.

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Nātrija glukonāts – EKL 81. pants – Naudas sods – Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts – Pamatnostādnes naudas soda apmēra noteikšanai – Samērīguma princips – Vienlīdzīga attieksme – Atpakaļejoša spēka aizliegums – Pienākums norādīt pamatojumu – Tiesības uz aizstāvību

Sprieduma kopsavilkums

1. Kopienu tiesības – Vispārējie tiesību principi – Krimināltiesību normu atpakaļejoša spēka aizliegums

(Padomes Regulas Nr. 17 15. pants; Komisijas Paziņojums 98/C 9/03)

2. Konkurence – Naudas sodi – Pamatnostādnes naudas soda apmēra noteikšanai

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojums 98/C 9/03)

3. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpuma smagums

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts)

4. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpuma smagums

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojums 98/C 9/03)

5. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Naudas soda preventīvais raksturs

(EKL 81. pants, Padomes Regulas Nr. 17 15. pants)

6. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Konkrēta ietekme uz tirgu

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojuma 98/C 9/03 1A. punkta pirmā daļa)

7. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpuma smagums

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts)

8. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpuma smagums

(Padomes Regulas Nr. 17 15. pants)

9. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpuma smagums – Atbildību mīkstinoši apstākļi

(EKL 81. panta 1. punkts; Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojuma 98/C 9/03 3. punkta trešais ievilkums)

10. Konkurence – Naudas sodi – Kopienas sankciju kumulācija attiecībā uz atšķirīgiem faktiem, kuru pamatā ir viens un tas pats aizliegtu vienošanos kopums

(Padomes Regulas Nr. 17 15. pants)

11. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpuma smagums – Atbildību mīkstinoši apstākļi

(EKL 81. panta 1. punkts, Padomes Regulas Nr. 17 15. pants; Komisijas Paziņojums 98/C 9/03)

12. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Naudas soda neuzlikšana vai samazināšana par apsūdzētā uzņēmuma sadarbību

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojuma 98/C 9/03 B. punkta b) apakšpunkts un C. punkts)

13. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Katra uzņēmuma admistratīvā procesa laikā īstenotās sadarbības līmeņa novērtējums

(Padomes Regulas Nr. 17 15. pants; Komisijas Paziņojuma 98/C 9/03 B., C. un D. punkts)

14. Konkurence – Administratīvais process – Paziņojums par iebildumiem – Nepieciešamais saturs

(Padomes Regulas Nr. 17 19. panta 1. punkts)

15. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Komisijas rīcības brīvība – Tiesas kontrole

(EKL 229. pants)

1. Krimināltiesību normu atpakaļejoša spēka aizlieguma princips, kas kā pamattiesības atzīts Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 7. pantā, veido vispārēju Kopienu tiesību principu, kas jāievēro, uzliekot naudas sodus par konkurences tiesību normu pārkāpumu. Šis princips prasa, lai piespriestie sodi atbilstu tiem sodiem, kas noteikti pārkāpuma izdarīšanas brīdī.

Tādu pamatnostādņu pieņemšana, kas var grozīt Komisijas vispārējo konkurences politiku naudas sodu jautājumā, principā ietilpst atpakaļejoša spēka aizlieguma principa piemērošanas jomā.

Pirmkārt, Pamatnostādnes var radīt juridiskas sekas. Šīs sekas izriet nevis no pašu Pamatnostādņu normatīvā rakstura, bet gan no tā, ka tās pieņem un publicē Komisija. Pieņemot un publicējot Pamatnostādnes, Komisija nosaka ierobežojumus pašas rīcības brīvībai; tā var atkāpties no šiem noteikumiem vienīgi, attiecīgā gadījumā pārkāpjot vispārējos tiesību principus, tādus kā vienlīdzīgas attieksmes princips vai tiesiskās paļāvības un tiesiskās drošības aizsardzības princips.

Otrkārt, kā konkurences politikas instruments, Pamatnostādnes ietilpst atpakaļejoša spēka aizlieguma principa piemērošanas jomā tāpat kā jauna tiesas interpretācija normai, kas definē pārkāpumu atbilstoši Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūrai par Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 7. panta 1. punktu saskaņā ar ko šī tiesību norma nepieļauj atpakaļejoša spēka piešķiršanu pārkāpumu definējošas normas jaunai interpretācijai. Saskaņā ar šo judikatūru tas tā it īpaši ir tādas tiesas veiktās interpretācijas gadījumā, kas nav bijusi saprātīgi iepriekš paredzama brīdī, kad pārkāpums tika izdarīts, it īpaši ievērojot tiesību normas interpretāciju lietas faktu iestāšanās brīdī. Tomēr no šīs pašas judikatūras izriet, ka iepriekšparedzamības jēdziena apjoms lielā mērā ir atkarīgs no attiecīgā teksta satura, jomas, uz kuru tas attiecas, kā arī tā adresātu skaita un statusa. Tādējādi likums var atbilst iepriekšparedzamības prasībai, pat ja attiecīgajai personai ir jāvēršas pēc padoma, lai novērtētu, ciktāl tas ir iespējams attiecīgajos apstākļos, sekas, kādas var būt noteiktai darbībai. Konkrētāk, tas it īpaši attiecas uz profesionāļiem, kas, veicot savus pienākumus, parasti rīkojas ar lielu rūpību. Tādējādi var sagaidīt, ka viņi būs īpaši uzmanīgi, novērtējot riskus, kas saistīti ar šādu darbību.

Lai kontrolētu atpakaļejoša spēka aizlieguma principa ievērošanu, ir jānovērtē, vai pārmaiņas, ko radīja Pamatnostādņu sodanaudas [naudas soda] apmēra noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, pieņemšana, bija saprātīgi paredzamas brīdī, kad tika izdarīti attiecīgie pārkāpumi. Šajā sakarā Pamatnostādņu principiāls jauninājums ir tāds, ka par aprēķinu sākuma summu jāpieņem vērā pamata apmērs, kas noteikts, pamatojoties uz minētajās Pamatnostādnēs šajā sakarā paredzētām kategorijām, kuras atspoguļo dažādas pārkāpumu smaguma pakāpes, bet kurām kā tādām nav nekāda sakara ar attiecīgo apgrozījumu. Šī metode galvenokārt pamatota ar naudas sodu tarifikāciju, kaut arī tā ir relatīva un elastīga.

Turklāt apstāklis, ka iepriekš Komisija dažāda veida pārkāpumiem piemērojusi noteikta apmēra naudas sodus, nevar Komisijai liegt šo apmēru palielināt Regulā Nr. 17 norādītajās robežās, ja tas nepieciešams, lai nodrošinātu Kopienas konkurences politikas īstenošanu, tieši pretēji – Kopienas konkurences tiesību normu efektīvai piemērošanai Komisijai jebkurā brīdī naudas sodu apmēru jāspēj pielāgot šīs politikas vajadzībām.

No tā izriet, ka uzņēmumi, kas iesaistīti administratīvajā procesā, kura rezultātā varētu uzlikt naudas sodu, nevar tiesiski paļauties ne uz to, ka Komisija nepārsniegs iepriekš piemēroto naudas sodu apmēru, ne arī uz šo naudas sodu aprēķināšanas metodi.

Tādējādi minētajiem uzņēmumiem ir jāņem vērā iespēja, ka Komisija jebkurā brīdī var nolemt palielināt naudas sodu apmēru salīdzinājumā ar tiem, kuri piemēroti iepriekš. Tas attiecas ne tikai uz gadījumiem, kad Komisija palielina naudas sodu apmēru, darot tos zināmus individuālā lēmumā, bet arī uz gadījumiem, kad šis palielinājums tiek veikts, konkrētos gadījumos piemērojot tādas vispārpiemērojamas rīcības normas kā Pamatnostādnes.

(sal. ar 38.-46. punktu)

2. Fakts, ka Komisija izmantojusi Pamatnostādnēs naudas soda apmēra noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktā un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, norādīto metodi, aprēķinot uzņēmumam uzlikto naudas sodu, nav diskriminējoša attieksme salīdzinājumā ar uzņēmumiem, kas pārkāpuši Kopienas konkurences normas tajā pašā laika periodā, taču kuriem sakarā ar iemesliem, kas attiecas uz laiku, kad pārkāpums ticis atklāts vai sakarā ar tos skaroša administratīvā procesa norisi sodi tika uzlikti pirms Pamatnostādņu pieņemšanas un publicēšanas.

(sal. ar 53. punktu)

3. Konkurences normu pārkāpuma smagums ir jānosaka, ievērojot vairākus faktorus, tādus kā lietas konkrētie apstākļi un tās konteksts, un nepastāv ierobežots vai izsmeļošs obligāti ievērojamo kritēriju saraksts.

Turklāt kritēriji pārkāpuma smaguma novērtēšanai atkarībā no lietas var ietvert to preču, attiecībā uz kurām pārkāpums izdarīts, apjomu un vērtību, kā arī uzņēmuma lielumu un ekonomisko potenciālu, un tādējādi ietekmi, kādu tas var atstāt uz konkrēto tirgu. No tā izriet, ka, pirmkārt, naudas soda noteikšanas mērķiem ir pieļaujams ņemt vērā gan uzņēmuma kopējo apgrozījumu, kas sniedz norādes, kaut arī aptuvenas un nepilnīgas, par uzņēmuma lielumu un tā ekonomisko potenciālu, gan iesaistītajiem uzņēmumiem piederošo tirgus daļu konkrētajā tirgū, kas sniedz norādes par pārkāpuma apjomu. Otrkārt, no tā izriet, ka ir svarīgi nevienam no šiem skaitļiem nepiešķirt nesamērīgu nozīmi salīdzinājumā ar citiem faktoriem un ka atbilstoša naudas soda noteikšana nevar būt vienkārša, ar kopējo tirdzniecības apgrozījumu pamatota aprēķina iznākums.

Katrā ziņā vienīgi ar apstākli, ka uzņēmumam uzliktais naudas sods pārsniedz šī uzņēmuma apgrozījuma apmēru, ko tas realizējis, Eiropas Ekonomiskajā zonā pārdodot preci, kas ir aizliegtās vienošanās priekšmets, periodā, kad uzņēmums ir bijis šīs aizliegtās vienošanās dalībnieks, vai pat to ievērojami pārsniedz, nepietiek, lai parādītu, ka naudas sods ir nesamērīgs.

(sal. ar 76., 77. un 80. punktu)

4. Saskaņā ar Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu naudas sods tiek noteikts, pamatojoties uz pārkāpuma smagumu un ilgumu. Turklāt saskaņā ar Pamatnostādnēm naudas soda apmēra noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, Komisija sākuma summu nosaka, pamatojoties uz pārkāpuma smagumu, ņemot vērā pārkāpuma raksturu, tā konkrēto ietekmi uz tirgu un ģeogrāfiskā tirgus lielumu.

Tādējādi atbilstošās tiesību normas kā tādas Komisijai tieši neliek ņemt vērā, ka preces tirgus ir neliels.

Tomēr, novērtējot pārkāpuma smagumu, Komisijai ir jāņem vērā daudzi elementi, kuru raksturs un nozīme atšķiras atkarībā no attiecīgā pārkāpuma veida un konkrētā pārkāpuma īpašajiem apstākļiem. Viens no elementiem, kas apliecina pārkāpuma smagumu atbilstošā gadījumā, var būt attiecīgās preces tirgus lielums.

Tā rezultātā, ja tirgus lielums var būt elements, kas ir jāņem vērā, lai novērtētu pārkāpuma smagumu, tā nozīme atšķiras atkarībā no konkrētā pārkāpuma īpašajiem apstākļiem.

(sal. ar 99.-102. punktu)

5. Preventīvā iedarbība ir viens no galvenajiem apsvērumiem, no kura Komisijai jāvadās, nosakot naudas sodu apmērus, kas uzliekami par Kopienas konkurences noteikumu pārkāpumu.

Ja naudas sods tiktu noteikts līmenī, kas aprobežojas ar aizliegtās vienošanās peļņas atņemšanu, tam nebūtu preventīvas iedarbības. Faktiski var saprātīgi prezumēt, ka, veicot finansiālus aprēķinus un pieņemot vadības lēmumus, uzņēmumi racionāli ņem vērā ne vien to naudas sodu, kurus tie riskē saņemt pārkāpuma gadījumā, apmēru, bet arī riska līmeni, ka aizliegtā vienošanās tiks atklāta. Turklāt, ja naudas soda funkcijas tiktu ierobežotas tikai ar peļņas vai iecerētās peļņas atņemšanu, netiktu pietiekami ņemts vērā attiecīgās rīcības pārkāpuma raksturs, ievērojot EKL 81. panta 1. punktu. Faktiski, padarot naudas sodu tikai par kompensāciju par nodarītajiem zaudējumiem, bez preventīvas iedarbības, kas var būt vērsta tikai uz rīcību nākotnē, vērā netiktu ņemts arī šāda pasākuma piespiedu raksturs saistībā ar konkrētu faktiski izdarītu pārkāpumu.

Tāpat arī tāda uzņēmuma gadījumā, kurš darbojas daudzos tirgos un kura finansiālā kapacitāte ir īpaši nozīmīga, ar to vien, ka tiek ņemts vērā konkrētajā tirgū realizētais tirdzniecības apgrozījums, var nepietikt, lai nodrošinātu naudas soda preventīvu iedarbību. Faktiski, jo lielāks ir uzņēmums un jo vairāk tam ir kopējo resursu, kas tam ļauj neatkarīgi darboties tirgū, jo vairāk tam ir jāapzinās sava loma attiecībā uz pienācīgu konkurences funkcionēšanu tirgū. Tādējādi, faktiskie apstākļi, kas attiecas uz tāda uzņēmuma ekonomisko potenciālu, kas atzīts par vainīgu pārkāpuma izdarīšanā, ir jāņem vērā, nosakot naudas soda apmēru, lai nodrošinātu naudas soda preventīvo iedarbību..

(sal. ar 140.-142. punktu)

6. Saskaņā ar Pamatnostādņu naudas soda apmēra noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, 1 A. punkta pirmo daļu Komisijai, aprēķinot naudas sodu uz pārkāpuma smaguma pamata, cita starpā, ir jāņem vērā pārkāpuma konkrētā ietekme uz tirgu, ja to ir iespējams izmērot. Šī aizliegtās vienošanās izmērojamā ietekme uz tirgu ir jāuzskata par pietiekami pierādītu, ja Komisija var sniegt konkrētus un ticamus pierādījumus, kas ar saprātīgu iespējamību norāda, ka aizliegtā vienošanās ir ietekmējusi tirgu.

Faktiski, aizliegtās vienošanās ietekmes uz tirgu novērtējums obligāti ietver norādi uz prezumpcijām. Šajā sakarā Komisijai it īpaši ir jāapsver, kāda būtu konkrētās preces cena, ja aizliegtā vienošanās nebūtu pastāvējusi. Izvērtējot faktiskās cenu attīstības iemeslus, ir bīstami spekulēt attiecībā uz katru no šo cēloņu relatīvo nozīmi. Ir jāņem vērā objektīvais apstāklis, ka aizliegtās vienošanās par cenām dēļ dalībnieki ir īpaši atteikušies no savas brīvības savstarpēji konkurēt attiecībā uz cenām. Tādējādi ietekmes, kas izriet no citiem apstākļiem, nevis brīvprātīgas aizliegtās vienošanās dalībnieku atturēšanās, novērtējums obligāti ir pamatots ar saprātīgu iespējamību un nav precīzi nosakāms.

Tāpēc, ja vien 1.A. punkta pirmās daļas kritērijam neatņem tā lietderīgo iedarbību, Komisijai nevar pārmest, ka tā ir balstījusies uz tādas aizliegtās vienošanās konkrēto ietekmi uz tirgu, kurai bijis pret konkurenci vērsts mērķis, tādu kā aizliegtu vienošanos par cenām vai arī par kvotām, nenosakot šīs ietekmes apmēru vai šajā sakarā nesniedzot skaitlisku novērtējumu.

(sal. ar 174.-178. punktu)

7. Nosakot pārkāpuma konkurences jomā smagumu, it īpaši jāņem vērā inkriminētās rīcības tiesiskā regulējuma un ekonomiskais konteksts. Šajā sakarā, lai novērtētu pārkāpuma konkrēto ietekmi uz tirgu, Komisijai kā atskaites punkts jāpieņem konkurence, kas parastos apstākļos būtu pastāvējusi, ja pārkāpuma nebūtu bijis.

No tā izriet, pirmkārt, ka aizliegto vienošanos gadījumā, it īpaši attiecībā uz aizliegtām vienošanām par cenām, ar pamatotu iespējamības līmeni ir jākonstatē, ka šādi nolīgumi faktiski iesaistītajiem uzņēmumiem ir atļāvuši sasniegt augstāku cenas līmeni, nekā būtu pastāvējis, ja aizliegtās vienošanās nebūtu bijis. Otrkārt, no tā izriet, ka, izdarot savu novērtējumu, Komisijai jāņem vērā visi objektīvie apstākļi konkrētajā tirgū un jāievēro ekonomiskais un attiecīgā gadījumā, likumdošanas konteksts. Attiecīgā gadījumā ir jāņem vērā “objektīvi ekonomiskie apstākļi”, kas norāda, ka, ja pastāvētu “brīva konkurence”, cenas nebūtu attīstījušās tādā pašā veidā kā cenas, kas faktiski tika pieprasītas.

(sal. ar 191. un 192. punktu)

8. Jautājumā par aizliegtu vienošanos apkarošanu, faktiskajai rīcībai, ko ir veicis uzņēmums, nav nozīmes, novērtējot aizliegtās vienošanās ietekmi uz tirgu, jo vērā ņemamā ietekme ir ietekme, kas radusies visa tā pārkāpuma rezultātā, kurā tas piedalījies.

(sal. ar 204. punktu)

9. Vērtējot konkurences normu pārkāpuma smagumu ar mērķi noteikt naudas soda apmēru, Komisijai ir jāņem vērā ne vien lietas konkrētie apstākļi, bet arī konteksts, kādā noticis pārkāpums, un tai ir jānodrošina, ka tās darbībai ir nepieciešamā preventīvā iedarbība. Vienīgi ņemot vērā šos apstākļus, ir iespējams nodrošināt, ka Komisijas rīcība, lai saglabātu neizkropļotu konkurenci kopējā tirgū, ir pilnā mērā iedarbīga.

Pamatnostādņu naudas soda apmēra noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, 3. punkta trešās daļas tīri gramatiska analīze varētu likt domāt, ka fakts vien, ka pārkāpuma izdarītājs izbeidz pārkāpumu, līdzko Komisija iejaucas, vienmēr un bez izņēmuma ir uzskatāms par vainu mīkstinošu apstākli. Tomēr šāda šīs normas interpretācija samazinātu tiesību normu, kuras paredzētas efektīvas konkurences nodrošināšanai, lietderību, jo tā vājinātu gan soda sankciju, kuru varētu uzlikt par EKL 81. panta pārkāpumu, gan šādas soda sankcijas preventīvo iedarbību.

Salīdzinot ar citiem vainu mīkstinošiem apstākļiem, šis apstāklis nav raksturīgs ne pārkāpumu izdarījušās personas subjektīvajām īpašībām, ne arī pašiem izskatāmās lietas konkrētajiem faktiem, jo tas galvenokārt rodas Komisijas īstenotās ārējās iejaukšanās rezultātā. Tādējādi pārkāpuma izbeigšana tikai pēc tam, kad iejaukusies Komisija, nevarētu būt pielīdzināma nopelniem, kas saistīti ar pārkāpumu izdarījušās personas autonomu iniciatīvu, bet ir tikai pienācīga un parasta reakcija uz šādu iejaukšanos. Turklāt šis apstāklis vienīgi iezīmē pārkāpumu izdarījušās personas atgriešanos pie likuma prasībām atbilstošas rīcības un nesniedz savu ieguldījumu Komisijas veikto darbību efektivitātes palielināšanā. Visbeidzot, šī apstākļa iespējamo vainu mīkstinošo raksturu nevar pamatot tikai ar pamudinājumu izbeigt pārkāpumu, uz kuru tas attiecas. Šajā sakarā pārkāpuma turpināšanas kvalificēšana pēc Komisijas iejaukšanās par vainu pastiprinošu apstākli jau pamatoti mudina pārkāpumu izbeigt, taču nesamazina ne soda sankciju, ne šīs sankcijas preventīvo iedarbību.

Tādējādi, ja pārkāpuma izbeigšana, līdzko iejaukusies Komisija, būtu atzīstama par vainu mīkstinošu apstākli, tas neattaisnojami kavētu EKL 81. panta 1. punkta lietderīgo iedarbību, vājinot kā soda sankciju, tā arī tā preventīvo iedarbību. Tā rezultātā Komisija vienkāršu faktu, ka pārkāpums tika izbeigts, līdzko Komisija bija iejaukusies, nevar uzskatīt par atbildību mīkstinošu apstākli. Tādējādi Pamatnostādņu 3. punkta trešajā daļā ietvertā norma ir interpretējama sašaurināti – tā, lai tā nemazinātu EKL 81. panta 1. punkta lietderīgo iedarbību un šajā nozīmē tikai attiecīgās lietas īpašie apstākļi, kuros pieņēmums par pārkāpuma izbeigšanu, līdzko iejaukusies Komisija, ir īstenojies, varētu attaisnot šī apstākļa kā vainu mīkstinoša apstākļa ņemšanu vērā.

Gadījumā, kad noticis īpaši smags pārkāpums, kura mērķis ir cenu noteikšana un tirgus sadalīšana, ko attiecīgie uzņēmumi izdarījuši apzināti, šī pārkāpuma izbeigšanu nevar uzskatīt par vainu mīkstinošu apstākli, ja tā ir notikusi Komisijas iejaukšanās rezultātā.

(sal. ar 276.-282. punktu)

10. Princips ne bis in idem aizliedz vienu un to pašu personu sodīt vairak nekā vienu reizi par vienu un to pašu prettiesisko rīcību, lai aizsargātu vienas un tās pašas tiesiskās intereses. Šī principa piemērošana ir pakļauta trim kumulatīviem nosacījumiem, proti, faktu identiskums, pārkāpēja identiskums un aizsargājamo tiesisko interešu identiskums.

Tādējādi, ja darbības, par kurām izvirzītas divas apsūdzības, izriet no viena nolīgumu kopuma, taču tomēr atšķiras gan attiecībā uz to mērķi, gan ģeogrāfisko atrašanos, šis princips nav piemērojams. Tāds ir gadījums, ja sankcijas skar aizliegtas vienošanās, kuras attiecas uz dažādiem tirgiem. Tāpat tāds ir gadījums, kad viena aizliegtā vienošanās attiecas uz arī uz trešās valsts teritoriju, ja atbilstoši teritorialitātes principam nepastāv pretruna starp to, ka Komisija un šo trešo valstu konkurences iestādes īsteno savas pilnvaras piespriest naudas sodus uzņēmumiem, kuri pārkāpj Eiropas Ekonomiskās zonas un šo trešo valstu konkurences normas.

(sal. ar 290.-292. punktu)

11. Lai gan ir svarīgi, ka uzņēmums veic pasākumus, lai novērstu, ka tā darbinieki nākotnē pieļauj jaunu Kopienas konkurences normu pārkāpumu, šādu pasākumu veikšana nekādi negroza konstatētā pārkāpuma faktu. Tāpēc Komisijai nav pienākums šādu elementu ņemt vērā kā atbildību mīkstinošu apstākli, it īpaši, ja attiecīgais pārkāpums ir acīmredzams EKL 81. panta 1. punkta pārkāpums.

Tāpat, ja Pamatnostādnes naudas soda apmēra noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, paredz, ka Komisija var konstatēt, ka pastāv atbildību pastiprinoši apstākļi tāda uzņēmuma gadījumā, kas jau ir izdarījis vienu vai vairākus šāda paša veida pārkāpumus, un no tā neizriet, ka, ja attiecīgais pārkāpums ir pirmais no šāda veida pārkāpumiem, kurus izdarījis attiecīgais uzņēmums, šim uzņēmumam ir jāpiemēro labvēlīga attieksme attiecībā uz atbildību mīkstinošiem apstākļiem.

(sal. ar 299. un 300. punktu)

12. Lai uzņēmums varētu saņemt nozīmīgu naudas soda samazinājumu atbilstoši C. daļai paziņojumā par naudas sodu neuzlikšanu vai to apjoma samazināšanu lietās, kas skar aizliegtas vienošanās, šī paziņojuma B. daļā, uz kuru norāda C daļas b) apakšpunkts, paredz, ka tam jābūt pirmajam, kas sniedzis izšķirošus pierādījumus par aizliegtās vienošanās pastāvēšanu. Paziņojums neparedz, ka, lai izpildītu šo nosacījumu, uzņēmumam, kas informē Komisiju par slepeno aizliegto vienošanos, jāsniedz tai visi būtiskie pierādījumi Paziņojuma par iebildumiem sagatavošanai vai, vēl jo mazāk, lēmuma par pārkāpuma konstatēšanu pieņemšanai.

(sal. ar 319.-321. punktu)

13. Ja vien tas nenonāk pretrunā ar vienlīdzīgas attieksmes principu, Paziņojums par naudas sodu neuzlikšanu vai to apjoma samazināšanu lietās, kas skar aizliegtas vienošanās, tiktāl, ciktāl tas attiecas uz naudas sodu samazinājumu, ir piemērojams tādējādi, ka Komisijai ir jābūt vienlīdzīgai attieksmei pret uzņēmumiem, kuri vienā un tajā pašā procesa fāzē sniedz Komisijai līdzīgu informāciju, kas varētu attiekties uz tiem pārmesto rīcību. Tikai tas, ka viens no uzņēmumiem pirmais atzinis pārmestos faktus, atbildot uz Komisijas uzdotajiem jautājumiem vienā un tajā pašā procesa fāzē, nevar būt objektīvs iemesls, lai pret uzņēmumiem attiektos atšķirīgi.

Tomēr tas tā ir vienīgi saistībā ar tādiem uzņēmumiem, kuri neietilpa Paziņojuma par sadarbību B un C punkta piemērošanas jomā.

Faktiski, pretēji Paziņojuma par sadarbību B un C punktam šī paziņojuma D punkts neparedz atšķirīgu attieksmi pret iesaistītajiem uzņēmumiem atkarībā no kārtības, kādā tie sadarbojušies ar Komisiju.

(sal. ar 338. un 339., 341. punktu)

14. Paziņojumam par iebildumiem ir jāietver iebildumi, kas, kaut arī kopsavilkuma veidā, ir jāformulē pietiekami skaidri, lai ļautu ieinteresētajām personām pienācīgi identificēt rīcību, kuru tām pārmet Komisija. Tikai izpildot šo nosacījumu, paziņojums par iebildumiem var izpildīt savas Kopienu tiesību normās paredzētās funkcijas – sniegt uzņēmumiem un uzņēmumu asociācijām visu nepieciešamo informāciju, lai ļautu tām pienācīgi aizstāvēties, pirms Komisija pieņem galīgo lēmumu.

Ja Komisija savā Paziņojumā par iebildumiem skaidri norāda, ka tā vajadzības gadījumā pārbaudīs, vai attiecīgajiem uzņēmumiem uzliekams naudas sods, un ja tā norāda galvenos faktiskos un tiesiskos apstākļus saistībā ar kuriem var uzlikt naudas sodu, piemēram, iespējamais pārkāpuma smagums un ilgums, kā arī to, ka pārkāpums izdarīts “tīši vai neuzmanības dēļ”, tā ir izpildījusi savu pienākumu ievērot uzņēmumu tiesības tikt uzklausītiem. Tādējādi tā sniedz uzņēmumiem informāciju, kas nepieciešama, lai aizstāvētos ne tikai pret pārkāpuma konstatāciju, bet arī pret iespējamu naudas soda uzlikšanu.

No tā izriet, ka attiecībā uz naudas soda noteikšanu, attiecīgajiem uzņēmumiem procesā Komisijā ir nodrošinātas tiesības uz aizstāvību, izmantojot iespēju iesniegt apsvērumus par pārkāpuma ilgumu, smagumu un tā pret konkurenci vērstā rakstura iepriekš paredzamību.

(sal. ar 359., 361.‑362. punktu)

15. Tā kā izvērtējot pamatus, ko izvirzījis uzņēmums, apstrīdot Komisijas lēmumu, ar kuru tam uzlikts naudas sods par Kopienas konkurences normu pārkāpumu, nav konstatēta pretlikumīga rīcība, Pirmās instances tiesai tādējādi nav jāizmanto sava kompetence samazināt minētā naudas soda apmēru.

(sal. ar 382. punktu)

PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

(trešā palāta)

2006. gada 27. septembrī ( )

Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Nātrija glukonāts – EKL 81. pants – Naudas sods – Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts – Pamatnostādnes naudas soda apmēra noteikšanai – Paziņojums par sadarbību – Samērīguma princips – Vienlīdzīga attieksme – Atpakaļejoša spēka aizliegums – Pienākums norādīt pamatojumu – Tiesības uz aizstāvību

Lieta T‑329/01

Archer Daniels Midland Co., Dekatura [Decatur], Ilinoisa [Illinois] (Savienotās Valstis), ko pārstāv K. O. Lencs [C. O. Lenz], advokāts, L. Martina Alegi [L. Martin Alegi], M. Garsija [M. Garcia] un E. Bačelors [E. Batchelor], solicitors,

prasītāja,

pret

Eiropas Kopienu Komisiju, ko pārstāv A. Velans [A. Whelan], A. Bukē [A. Bouquet] un V. Vilss [W. Wils], pārstāvji,

atbildētāja,

par prasību, pirmkārt, atcelt Komisijas 2001. gada 2. oktobra Lēmuma C(2001) 2931 (galīgā redakcija) par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (COMP/E‑1/36.756 – Nātrija glukonāts) 1. punktu attiecībā uz prasītāju vai vismaz tiktāl, ciktāl ar to konstatēts, ka prasītāja ir piedalījusies pārkāpumā pēc 1994. gada 4. oktobra, un prasību atcelt šī lēmuma 3. punktu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju, kā arī, pakārtoti, par prasību atcelt vai samazināt ar šo lēmumu prasītājai uzlikto naudas sodu.

EIROPAS KOPIENU

PIRMĀS INSTANCES TIESA

(trešā palāta)

šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs J. Azizi [J. Azizi], tiesneši M. Jēgers [M. Jaeger] un F. Deuss [F. Dehousse],

sekretārs I. Nacins [I. Natsinas], administrators,

ņemot vērā rakstveida procesu un tiesas sēdi 2004. gada 18. februārī,

pasludina šo spriedumu.

Spriedums

Prāvas rašanās fakti

1 Sabiedrība Archer Daniels Midland Co. (turpmāk tekstā – “ADM”) ir mātes sabiedrība uzņēmumu grupai, kuri darbojas graudu un eļļu saturošu sēklu pārstrādē. 1990. gadā ADM uzsāka darboties nātrija glukonāta tirgū.

2 Nātrija glukonāts ir daļa no helatoniem, kas ir vielas, kas ražošanas procesā dezaktivizē metāla jonus. Šie procesi īpaši ietver rūpniecisko mazgāšanu (pudeļu vai rīku mazgāšana), virsmu apstrādi (rūsas izturīga apstrāde, attaukošana, alumīnija gravēšana) un ūdens apstrādi. Helatoni tādējādi tiek izmantoti pārtikas rūpniecībā, kosmētikas, farmācijas, papīra un betona ražošanā, kā arī citās rūpniecības nozarēs. Nātrija glukonāts tiek tirgots visā pasaulē un konkurējošie uzņēmumi darbojas pasaules tirgū.

3 1995. gadā pasaulē kopumā nātrija glukonāts tika pārdots par aptuveni 58,7 miljoniem EUR un Eiropas Ekonomikas zonā (turpmāk tekstā – “EEZ”) – par aptuveni 19,6 miljoniem EUR. Lietas faktu iestāšanās laikā gandrīz visu nātrija glukonātu pasaulē saražoja pieci uzņēmumi, proti, pirmkārt, Fujisawa Pharmaceutical Co. Ltd (turpmāk tekstā – “Fujisawa”), otrkārt, Jungbunzlauer AG (turpmāk tekstā – “Jungbunzlauer”), treškārt, Roquette Frères SA (turpmāk tekstā – “Roquette”), ceturtkārt, Glucona vof (turpmāk tekstā – “Glucona”), kuru līdz 1995. gada decembrim kopīgi kontrolēja Akzo Chemie BV, Akzo Nobel NV (turpmāk tekstā – “Akzo”), 100 % apmērā piederoša meitas sabiedrība, un Coöperatieve Verkoop‑ en Productiervereniging van Aardappelmeel en Derivaten Avebe BA (turpmāk tekstā – “Avebe”) un, piektkārt, ADM.

4 1997. gada martā Amerikas Savienoto Valstu Tieslietu ministrija [United States Department of Justice] informēja Komisiju, ka pēc lizīna un citronskābes tirgū veiktās izmeklēšanas ir uzsākta izmeklēšana arī par nātrija glukonāta tirgu. 1997. gada oktobrī un decembrī, kā arī 1998. gada februārī Komisijai tika paziņots, ka Akzo, Avebe, Glucona, Roquette un Fujisawa ir atzinušas, ka ir bijušas aizliegtās vienošanās par nātrija glukonāta cenas noteikšanu un šīs preces pārdošanas apjomu sadali Savienotajās Valstīs un citur dalībnieces. Pēc vienošanās noslēgšanas ar Amerikas Tieslietu ministriju Amerikas valsts iestādes šiem uzņēmumiem uzlikušas naudas sodus. ADM uzliktais naudas sods attiecībā uz aizliegto vienošanos nātrija glukonāta tirgū tika ietverts kopējā naudas sodā 100 miljonu USD apmērā, kas tika samaksāts saistībā ar lietām par lizīnu un citronskābi.

5 1998. gada 18. februārī Komisija saskaņā ar 11. pantu Padomes 1962. gada 6. februāra Regulā Nr. 17 – Pirmā Regula par Līguma [81.] un [82.] panta īstenošanu (OV 13, 204. lpp.) – galvenajiem nātrija glukonāta ražotājiem, importētājiem, eksportētājiem un pircējiem Eiropā nosūtīja informācijas pieprasījumus. ADM nebija šī pieprasījuma adresāte.

6 Atbilstoši informācijas pieprasījumam Fujisawa sazinājās ar Komisiju, lai to informētu, ka tas ir sadarbojies ar Amerikas valsts iestādēm saistībā ar iepriekš aprakstīto izmeklēšanu un ka tas vēlas darīt to pašu ar Komisiju, pamatojoties uz Komisijas 1996. gada 18. jūlija Paziņojumu par naudas sodu neuzlikšanu vai to apmēra samazināšanu lietās, kas skar aizliegtas vienošanās (OV C 207, 4. lpp.; turpmāk tekstā – “Paziņojums par sadarbību”). 1998. gada 12. maijā pēc 1998. gada 1. aprīļa sanāksmes ar Komisiju Fujisawa iesniedza rakstveida deklarāciju un materiālus, kuri ietvēra aizliegtās vienošanās vēstures kopsavilkumu, un vairākus dokumentus.

7 1998. gada 16. un 17. septembrī Komisija atbilstoši Regulas Nr. 17 14. panta 3. punktam veica pārbaudes uz vietas sabiedrību Avebe, Glucona, Jungbunzlauer un Roquette mītnēs.

8 1998. gada 10. novembrī Komisija nosūtīja informācijas pieprasījumu ADM. 1998. gada 26. novembrī ADM paziņoja, ka tā sadarbosies ar Komisiju. 1998. gada 11. decembra sanāksmes laikā ADM iesniedza “pirmo atskaiti [savas] sadarbības ietvaros”. Pēc tam, 1999. gada 21. janvārī, Komisijai tika nodots uzņēmuma paziņojums un ar lietu saistītie dokumenti.

9 1999. gada 2. martā Komisija nosūtīja detalizētus informācijas pieprasījumus Glucona, Roquette un Jungbunzlauer. Ar 1999. gada 14., 19. un 20. aprīļa vēstulēm šie uzņēmumi paziņoja, ka vēlas sadarboties ar Komisiju, un sniedza tai noteiktu informāciju par aizliegto vienošanos. 1999. gada 25. oktobrī Komisija nosūtīja papildu informācijas pieprasījumus ADM, Fujisawa, Glucona, Roquette un Jungbunzlauer.

10 2000. gada 17. maijā, pamatojoties uz tai sniegto informāciju, Komisija ADM un citiem attiecīgajiem uzņēmumiem nosūtīja paziņojumu par iebildumiem par EKL 81. panta 1. punkta un Līguma par EEZ (turpmāk tekstā – “EEZ līgums”) 53. panta 1. punkta pārkāpumu. ADM un visi pārējie iesaistītie uzņēmumi, atbildot uz Komisijas iebildumiem, iesniedza rakstveida apsvērumus. Neviens no lietas dalībniekiem nepieprasīja noklausīšanos, tāpat tie neapstrīdēja paziņojumā par iebildumiem norādītos faktus pēc būtības.

11 2001. gada 11. maijā Komisija ADM un citiem attiecīgajiem uzņēmumiem nosūtīja papildu informācijas pieprasījumus.

12 2001. gada 2. oktobrī Komisija pieņēma lēmumu C(2001) 2931 (galīgā redakcija) par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanu (COMP/E‑1/36.756 – Nātrija glukonāts) (turpmāk tekstā – “Lēmums”). Lēmums ADM tika paziņots ar 2001. gada 12. oktobra vēstuli.

13 Lēmums tostarp ietver šādus noteikumus:

“1. punkts

[Akzo], [ADM], [Avebe], [Fujisawa], [Jungbunzlauer] un [Roquette] ir pārkāpušas EKL 81. panta 1. punktu [..] un – sākot ar 1994. gada 1. janvāri – EEZ 53. panta 1. punktu, piedaloties nolīgumā un/vai turpinātās saskaņotās darbībās nātrija glukonāta sektorā.

Pārkāpums ir ildzis:

– [Akzo], [Avebe], [Fujisawa] un [Roquette] gadījumā – no 1987. gada februāra līdz 1995. gada jūnijam;

– [Jungbunzlauer] gadījumā – no 1988. gada maija līdz 1995. gada jūnijam;

– [ADM] gadījumā – no 1991. gada jūnija līdz 1995. gada jūnijam.

[..]

3. punkts

Par 1. punktā minēto pārkāpumu tiek noteikti šādi naudas sodi:

a) [Akzo] 9 miljoni EUR,

b) [ADM] 10,13 miljoni EUR,

c) [Avebe] 3,6 miljoni EUR,

d) [Fujisawa] 3,6 miljoni EUR,

e) [Jungbunzlauer] 20,4 miljoni EUR,

f) [Roquette] 10,8 miljoni EUR.

[..]”

14 Lai aprēķinātu naudas soda apmēru, Komisija Lēmumā piemēroja metodoloģiju, kas ietverta Pamatnostādnēs sodanaudas [naudas soda] noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu (OV 1998, C 9, 3. lpp.; turpmāk tekstā – “Pamatnostādnes”), kā arī Paziņojumu par sadarbību.

15 Pirmkārt, Komisija naudas soda apmēru noteica, pamatojoties uz pārkāpuma smagumu un ilgumu.

16 Šajā sakarā attiecībā uz pārkāpuma smagumu Komisija vispirms uzskatīja, ka attiecīgie uzņēmumi ir izdarījuši ļoti smagumu pārkāpumu, ņemot vērā tā būtību, konkrēto ietekmi uz nātrija glukonāta tirgu EEZ un ietekmi uz konkrēto ģeogrāfisko tirgu (Lēmuma 371. apsvērums).

17 Turpinājumā Komisija uzskatīja, ka bija jāņem vērā faktiskā ekonomiskā kapacitāte nodarīt kaitējumu konkurencei un naudas sods jānosaka līmenī, kas garantētu pietiekamu preventīvu iedarbību. Tā rezultātā, pamatojoties uz skaitļiem tirdzniecības apgrozījuma apjomu pasaulē, kuru realizējuši attiecīgie uzņēmumi, pārdodot nātrija glukonātu 1995. gadā – pārkāpuma perioda pēdējā gadā, – ko paziņojuši attiecīgie uzņēmumi pēc Komisijas informācijas pieprasījumiem un no kuriem Komisija aprēķināja šiem uzņēmumiem piederošās attiecīgās tirgus daļas, Komisija šos uzņēmumus iedalīja divās kategorijās. Pirmajā kategorijā tā ietvēra uzņēmumus, kuriem atbilstoši Komisijas rīcībā esošajai informācijai piederēja nātrija glukonāta pasaules tirgus daļas, kas lielākas par 20 %, proti, Fujisawa (35,54 %), Jungbunzlauer (24,75 %) un Roquette (20,96 %). Šiem uzņēmumiem Komisija noteica sākuma summu 10 miljonu EUR apmērā. Otrajā kategorijā tā ietvēra uzņēmumus, kuriem saskaņā ar Komisijas rīcībā esošo informāciju piederēja nātrija glukonāta pasaules tirgus daļas, kas mazākas par 10 %, proti, Glucona (aptuveni 9,5 %) un ADM (9,35 %). Attiecībā uz šiem uzņēmumiem Komisija noteica sākuma summu 5 miljonu EUR apmērā, t.i., Akzo un Avebe, kam kopīgi piederēja Glucona, – 2,5 miljonu EUR apmērā katrai (Lēmuma 385. apsvērums).

18 Turklāt, lai nodrošinātu, ka naudas sodam ir pietiekama preventīva iedarbība, no vienas puses, un lai ņemtu vērā faktu, ka lielajiem uzņēmumiem ir zināšanas un juridiski ekonomiskā infrastruktūra, kas tiem ļauj labāk novērtēt savas rīcības pārkāpjošo raksturu un tās sekas no konkurences tiesību viedokļa, no otras puses, Komisija veica šīs sākuma summas pielāgojumus. Tā rezultātā, ņemot vērā attiecīgo uzņēmumu lielumu un kopējos resursus, Komisija attiecībā uz ADM un Akzo noteiktajiem sākuma apmēriem piemēroja palielinājuma koeficientu 2,5 un tādējādi palielināja šo sākotnējo apjomu tā, ka tas tika noteikts 12,5 miljonu EUR apmērā ADM gadījumā un 6,25 miljonu EUR apmērā Akzo gadījumā (Lēmuma 388. apsvērums).

19 Attiecībā uz katra uzņēmuma izdarītā pārkāpuma ilgumu sākotnējais apmērs tika palielināts par 10 % par gadu, t.i., palielināts par 80 % Fujisawa, Akzo, Avebe un Roquette gadījumā, par 70 % Jungbunzlauer gadījumā un par 35 % ADM gadījumā (Lēmuma 389.–392. apsvērums).

20 Tādējādi Komisija attiecībā uz ADM naudas soda pamatsummu noteica 16,88 miljonu EUR apmērā. Attiecībā uz Akzo, Avebe, Fujisawa, Jungbunzlauer un Roquette pamatsumma tika noteikta attiecīgi 11,25, 4,5, 18, 17 un 18 miljonu EUR apmērā (Lēmuma 396. apsvērums).

21 Otrkārt, attiecībā uz atbildību pastiprinošiem apstākļiem Jungbunzlauer noteiktā naudas soda pamatsumma tika palielināta par 50 %, pamatojot ar to, ka šis uzņēmums bija pildījis vadošo lomu aizliegtās vienošanās kontekstā (Lēmuma 403. apsvērums).

22 Treškārt, Komisija izvērtēja un noraidīja dažu uzņēmumu, tostarp ADM, argumentus, ka šiem uzņēmumiem būtu piemērojami atbildību mīkstinoši apstākļi (Lēmuma 404.–410. apsvērums).

23 Ceturtkārt, piemērojot Paziņojuma par sadarbību B sadaļu, Komisija piešķīra Fujisawa “ļoti būtisku samazinājumu” (proti, 80 %) naudas sodam, kas tam būtu uzlikts, ja tas nebūtu sadarbojies. Turklāt Komisija uzskatīja, ka ADM nebija izpildījusi šī paša paziņojuma C sadaļā paredzētos nosacījumus, lai uz to attiektos tai uzliktā naudas soda apmēra “būtisks samazinājums”. Visbeidzot, saskaņā ar šī paziņojuma D sadaļu Komisija piešķīra “nozīmīgu samazinājumu” (proti, 40 %) ADM un Roquette un 20 % – Akzo, Avebe un Jungbunzlauer (Lēmuma 418., 423., 426. un 427. apsvērums).

Process un lietas dalībnieku prasījumi

24 Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2001. gada 21. decembrī, ADM cēla šo prasību.

25 Pēc tiesneša–referenta ziņojuma, Pirmās instances tiesa (trešā palāta) nolēma uzsākt mutvārdu procesu un atbilstoši Pirmās instances tiesas reglamenta 64. pantā noteiktajiem procesa organizatoriskajiem pasākumiem rakstveidā uzdeva jautājumus lietas dalībniekiem, uz kuriem tie sniedza atbildes noteiktajā termiņā.

26 Lietas dalībnieku mutvārdu apsvērumi tika uzklausīti tiesas sēdē 2004. gada 18. februārī.

27 Ar 2006. gada 21. jūlija vēstuli ADM ir lūgusi Pirmās instances tiesu ņemt vērā jaunu pamatu, kas balstīts uz Pamatnostādnēm naudas sodu apmēra noteikšanai, kuri uzlikti, piemērojot Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta a) apakšpunktu (OV C 210, 2. lpp.; turpmāk tekstā – “2006. gada Pamatnostādnes”), pamatojot ar to, ka šīs Pamatnostādnes ir jauns tiesību un faktiskais apstāklis, kas kļuvis zināms iztiesāšanas laikā Pirmās instances tiesas reglamenta 48. panta 2. punkta izpratnē. Ievērojot vispārējo pareizas tiesvedības principu, Pirmās instances tiesa, neatsākot procesu, ir uzaicinājusi Komisiju izteikties par ADM lūgumu. Ar 2006. gada 11. augusta vēstuli Komisija ir norādījusi, ka tā uzskata, ka ADM lūgums nav apmierināms.

28 ADM prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

– atcelt Lēmuma 1. punktu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz ADM, vai vismaz tiktāl, ciktāl tajā uzskatīts, ka tā piedalījusies pārkāpumā pēc 1994. gada 4. oktobra;

– atcelt Lēmuma 3. punktu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz ADM;

– pakārtoti, atcelt vai būtiski samazināt tai uzlikto naudas sodu;

– piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

29 Komisijas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

– prasību noraidīt;

– piespriest ADM atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Juridiskais pamatojums

30 ADM izvirzītie pamati, no kuriem visi attiecas uz tai uzliktā naudas soda noteikšanu, attiecas, pirmkārt, uz to, vai šajā gadījumā ir piemērojamas Pamatnostādnes; otrkārt, uz pārkāpuma smagumu, treškārt, uz pārkāpuma ilgumu, ceturtkārt, uz atbildību mīkstinošiem apstākļiem, piektkārt, uz tās sadarbību administratīvā procesa laikā un, sestkārt, uz tiesību uz aizstāvību ievērošanu.

A – Par Pamatnostādņu piemērojamību

1. Par tiesiskās drošības un sodu atpakaļejoša spēka neesamības principu pārkāpumu

a) Lietas dalībnieku izvirzītie argumenti

31 ADM apgalvo, ka Pamatnostādnēs paredzētā naudas sodu aprēķināšanas metode krasi atšķiras no Komisijas līdzšinējās naudas sodu uzlikšanas prakses, kas, kā to Lēmumā atzīst Komisija (395. apsvērums), ietvēra naudas soda noteikšanu saskaņā ar pamata likmi, kas atspoguļoja noteiktu tirdzniecības apjoma attiecīgajā Kopienas tirgū procentuālo daļu. Savukārt Pamatnostādnes ievieš naudas sodu ar fiksētu likmi, piemēram, 20 miljoni EUR par ļoti smagu pārkāpumu, neatkarīgi no attiecīgās preces pārdošanas apjoma.

32 ADM atzīmē, ka laika periodā, uz kuru attiecas lieta (1991.–1994. vai 1991.–1995. gads), Komisija pastāvīgi piemēroja šo praksi un parasti uzlika naudas sodus 2 %–9 % apmērā no attiecīgās preces tirdzniecības apgrozījuma Kopienas tirgū. Savukārt jaunās, no Pamatnostādnēm izrietošās politikas ieviešanas rezultātā naudas sodi ir no 43 līdz 153 reizēm augstāki nekā naudas sodi, kas tika uzlikti, pamatojoties uz iepriekš pastāvējušo praksi.

33 ADM atzīst, ka Komisijai ir rīcības brīvība palielināt naudas sodus, ja konkurences tiesību politika prasa naudas sodus ar lielāku preventīvu iedarbību. Tomēr, uzliekot naudas sodu, kas no 43 līdz 153 reizēm pārsniedz naudas sodu, kas būtu uzlikts saskaņā ar tās līdzšinējo praksi, Komisija ir acīmredzami pārkāpusi šīs rīcības brīvības robežas. Pretēji Komisijas apgalvotajam šo secinājumu apstiprina Pirmās instances tiesas 2002. gada 20. marta spriedums lietā T‑16/99 Lögstör Rör/Komisija (Recueil, II‑1633. lpp., 237. punkts). Šajā spriedumā Pirmās instances tiesa, no vienas puses, ir atzinusi, ka Komisija var palielināt naudas sodus Regulā Nr. 17 noteiktajās robežās, ar nosacījumu, ka tas ir nepieciešams, lai nodrošinātu Kopienas konkurences politikas ieviešanu. Komisija ne lēmumā, ne savos apsvērumos nav ne sniegusi pamatojumu, ne iesniegusi pierādījumus, lai parādītu, ka šīs politikas ieviešana prasa uzlikt naudas sodus, kuri no 43 līdz 153 reizēm pārsniedz naudas sodus, kuri būtu uzliekami, pamatojoties uz iepriekš pastāvējušo standarta praksi. ADM tāpat atzīmē, ka lietā, kurā tika pasludināts minētais spriedums, kā arī visās pārējās lietās attiecībā uz aizliegto vienošanos par izolētajām apkures caurulēm, izņemot lietu, kas attiecās uz ABB, Komisija naudas sodus esot noteikusi līmenī, kas bija salīdzināms ar līmeni, kāds tika izmantots, piemērojot Komisijas līdzšinējo praksi. ADM apgalvo, ka uzņēmumiem, kuri bija šīs aizliegtās vienošanās dalībnieki, tika uzlikts naudas sods, kas atbilda tikai 3 %–14 % no attiecīgā pārdotā apjoma, un pat ABB uzliktais naudas sods atbilda tikai 44 % no tās attiecīgā tirdzniecības apgrozījuma.

34 ADM norāda, ka iesaistītajiem uzņēmumiem ir jāspēj turpināt veikt savu uzņēmējdarbību apstākļos, kas ir iepriekš paredzami. Tādējādi, kā tas esot izskaidrots arī Pamatnostādnēs (pirmā daļa), naudas soda noteikšanā Komisijai ir jāievēro saskaņota un nediskriminējoša politika. Tiesiskās drošības neievērošana, nosakot naudas sodu, ir neētiska attiecībā uz naudas soda preventīvās iedarbības efektīvas īstenošanas jēdzienu. Lai naudas sodam būtu individuāla preventīva iedarbība, ir būtiski, lai iesaistītie uzņēmumi jau iepriekš zinātu piemērojamās soda sankcijas. Tā norāda, ka vispārēja amnestija vai efektīva iecietības politika prasa, lai soda sankcijas atteikšanās no sadarbības gadījumā būtu iepriekš skaidri noteiktas. Tāpat ir nesaprātīgi uzturēt pastāvīgu nedrošību attiecībā uz lielumu naudas sodiem, ko var uzlikt par konkurences tiesību pārkāpumiem, it īpaši ņemot vērā nozīmīgo laika periodu, kāds ir nepieciešams, lai pabeigtu šādu pārkāpumu izmeklēšanu. Tā rezultātā tiesiskās drošības princips prasot, lai ar pietiekamu noteiktību būtu iespējams iepriekš paredzēt Komisijas nostāju, aprēķinot naudas sodus saskaņā ar Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu.

35 ADM piebilst, ka no Savienoto Valstu Sentencing Guidelines [(Naudas sodu piespriešanas vadlīnijas) (sadaļa 1B1.11(b)(1); turpmāk tekstā – “ASV vadlīnijas”) un no Federal Court of Appeals (Federālā Apelāciju tiesa) sprieduma (Savienotās Valstis pret Kimler, 167 F. 3d 889 (5th Circ. 1999)] izriet, ka jaunu vadlīniju piemērošana ar atpakaļejošu spēku attiecībā uz naudas sodiem ir aizliegta ar ex post facto noteikumu, kas ir ietverts Savienoto Valstu Konstitūcijā, ja tā rezultātā tiek uzlikts sods, kas ir smagāks nekā sods, kas bija paredzēts brīdī, kad notikušas sodāmās darbības.

36 Tā rezultātā saskaņā ar ADM viedokli, ja Pamatnostādnēs paredzētā jaunā politika tiek ar atpakaļejošu spēku piemērota pārkāpumam, kas, kā izskatāmajā lietā, ir noticis pirms šo Pamatnostādņu publicēšanas, un tā rezultātā ADM tiek uzlikts naudas sods, kas ir daudz lielāks nekā naudas sods, kas uzlikts saskaņā ar līdz šim pastāvējušo praksi, ja vien tas nav nepieciešams, lai nodrošinātu konkurences tiesību politikas ievērošanu, šāda piemērošana pārkāpj tiesiskās drošības principu un ir prettiesiska.

37 Komisija lūdz šo pamatu noraidīt.

b) Pirmās instances tiesas vērtējums

38 Pirmās instances tiesa vispirms atgādina, ka krimināltiesību normu atpakaļejoša spēka aizlieguma princips, kas kā pamattiesības atzīts 7. pantā Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijā, kas parakstīta Romā 1950. gada 4. novembrī, veido vispārēju Kopienu tiesību principu, kas jāievēro, uzliekot naudas sodus par konkurences tiesību normu pārkāpumu, un ka šis princips prasa, lai piespriestie sodi atbilstu tiem sodiem, kas noteikti pārkāpuma izdarīšanas brīdī (Tiesas 2005. gada 28. jūnija spriedums apvienotajās lietās C‑189/02 P, C‑202/02 P, no C‑205/02 P līdz C‑208/02 P un C‑213/02 P Dansk Rørindustri u.c./Komisija, Krājums, I‑5425. lpp., 202. punkts; Pirmās instances tiesas 2002. gada 20. marta spriedums lietā T‑23/99 LR AF1998/Komisija, Recueil, II‑1705. lpp., 218.–221. punkts, un 2003. gada 9. jūlija spriedums lietā T‑224/00 Archer Daniels Midland un Archer Daniels Midland Ingredients/Komisija, Recueil, II‑2597. lpp., 39. punkts).

39 Turpinājumā Pirmās instances tiesa uzskata, ka tādu pamatnostādņu pieņemšana, kas var grozīt Komisijas vispārējo konkurences politiku naudas sodu jautājumā, principā ietilpst atpakaļejoša spēka aizlieguma principa piemērošanas jomā.

40 Pirmkārt, Pamatnostādnes var radīt juridiskas sekas. Šīs sekas izriet nevis no pašu Pamatnostādņu normatīvā rakstura, ka tās pieņem un publicē Komisija. Pieņemot un publicējot Pamatnostādnes, Komisija nosaka ierobežojumus pašas rīcības brīvībai; tā var atkāpties no šiem noteikumiem, vienīgi attiecīgā gadījumā pārkāpjot vispārējos tiesību principus, tādus kā vienlīdzīgas attieksmes princips vai tiesiskās paļāvības un tiesiskās drošības aizsardzības princips (šajā sakarā skat. iepriekš 38. punktā minēto spriedumu apvienotajās lietās Dansk Rørindustri u.c./Komisija, 209.–212. punkts).

41 Otrkārt, kā konkurences politikas instruments, Pamatnostādnes ietilpst atpakaļejoša spēka aizlieguma principa piemērošanas jomā tāpat kā jauna tiesas interpretācija normai, kas definē pārkāpumu atbilstoši Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūrai par Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 7. panta 1. punktu (skat. it īpaši Eiropas Cilvēktiesību tiesas 1995. gada 22. novembra spriedumu lietā S. W. un C. R. pret Apvienoto Karalisti, A sērija Nr. 335‑B un 335‑C, 34.–36. un 32.–34. punkts; 1996. gada 15. novembra spriedumu lietā Cantoni pret Franciju, Recueil des arrêts et décisions 1996‑V, 29.–32. punkts, un 2000. gada 22. jūnija spriedumu lietā Coëme u.c. pret Beļģiju, Recueil des arrêts et décisions 2000‑VII, 145. punkts), saskaņā ar ko šī tiesību norma nepieļauj atpakaļejoša spēka piešķiršanu pārkāpumu definējošas normas jaunai interpretācijai. Saskaņā ar šo judikatūru tas tā it īpaši ir tādas tiesas veiktās interpretācijas gadījumā, kas nav bijusi saprātīgi iepriekš paredzama brīdī, kad pārkāpums tika izdarīts, it īpaši ievērojot tiesību normas interpretāciju lietas faktu iestāšanās brīdī. Tomēr ir jāprecizē, ka no šīs pašas judikatūras izriet, ka iepriekšparedzamības jēdziena apjoms lielā mērā ir atkarīgs no attiecīgā teksta satura, jomas, uz kuru tas attiecas, kā arī tā adresātu skaita un statusa. Tādējādi likums var atbilst iepriekšparedzamības prasībai, pat ja attiecīgajai personai ir jāvēršas pēc padoma, lai novērtētu, ciktāl tas ir iespējams attiecīgajos apstākļos, sekas, kādas var būt noteiktai darbībai. Konkrētāk, saskaņā ar spriedumu lietā Cantoni pret Franciju (minēts iepriekš, 35. punkts) tas it īpaši attiecas uz profesionāļiem, kas, veicot savus pienākumus, parasti rīkojas ar lielu rūpību. Tādējādi var sagaidīt, ka viņi būs īpaši uzmanīgi, novērtējot riskus, kas saistīti ar šādu darbību (iepriekš 38. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās Dansk Rørindustri u.c./Komisija, 215.–223. punkts).

42 Ievērojot iepriekš iztirzāto, ir jānovērtē, vai pārmaiņas, ko radīja Pamatnostādņu pieņemšana, bija saprātīgi paredzamas brīdī, kad tika izdarīti attiecīgie pārkāpumi.

43 Šajā sakarā ir jāatzīst, ka Pamatnostādņu principiāls jauninājums ir tāds, ka par aprēķinu sākuma summu jāpieņem pamata apmērs, kas noteikts, pamatojoties uz minētajās Pamatnostādnēs šajā sakarā paredzētām kategorijām, kuras atspoguļo dažādas pārkāpumu smaguma pakāpes, bet kurām kā tādām nav nekāda sakara ar attiecīgo apgrozījumu. Šī metode galvenokārt pamatota ar naudas sodu tarifikāciju, kaut arī tā ir relatīva un elastīga (iepriekš 38. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās Dansk Rørindustri u.c./Komisija, 225. punkts).

44 Turklāt ir jāatgādina, ka apstāklis, ka iepriekš Komisija dažāda veida pārkāpumiem piemērojusi noteikta apmēra naudas sodus, nevar Komisijai liegt šo apmēru palielināt Regulā Nr. 17 norādītajās robežās, ja tas nepieciešams, lai nodrošinātu Kopienas konkurences politikas īstenošanu, bet ka – tieši pretēji – Kopienas konkurences tiesību normu efektīvai piemērošanai Komisijai jebkurā brīdī naudas sodu apmēru jāspēj pielāgot šīs politikas vajadzībām (šajā sakarā skat. iepriekš 38. punktā minēto Tiesas spriedumu apvienotajās lietās Dansk Rørindustri u.c./Komisija, 227. punkts; 1983. gada 7. jūnija spriedumu apvienotajās lietās no 100/80 līdz 103/80 Musique Diffusion française u.c./Komisija, Recueil, 1825. lpp., 109. punkts; 2003. gada 2. oktobra spriedumu lietā C‑196/99 P Aristrain/Komisija, Recueil, I‑11005. lpp., 81. punkts; Pirmās instances tiesas 1992. gada 10. marta spriedumu lietā T‑12/89 Solvay/Komisija, Recueil, II‑907. lpp., 309. punkts, un 1998. gada 14. maija spriedumu lietā T‑304/94 Europa Carton/Komisija, Recueil, II‑869. lpp., 89. punkts; iepriekš 38. punktā minēto spriedumu lietā Archer Daniels Midland un Archer Daniels Midland Ingredients/Komisija, 56. punkts).

45 No tā izriet, ka uzņēmumi, kas iesaistīti administratīvajā procesā, kura rezultātā varētu uzlikt naudas sodu, nevar tiesiski paļauties ne uz to, ka Komisija nepārsniegs iepriekš piemēroto naudas sodu apmēru, ne arī uz šo naudas sodu aprēķināšanas metodi (iepriekš 38. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās apvienotajās lietās Dansk Rørindustri u.c./Komisija, 228. punkts).

46 Tādējādi minētajiem uzņēmumiem ir jāņem vērā iespēja, ka Komisija jebkurā brīdī var nolemt palielināt naudas sodu apmēru salīdzinājumā ar tiem, kuri piemēroti iepriekš. Tas attiecas ne tikai uz gadījumiem, kad Komisija palielina naudas sodu apmēru, darot tos zināmus individuālā lēmumā, bet arī uz gadījumiem, kad šis palielinājums tiek veikts, konkrētos gadījumos piemērojot tādas vispārpiemērojamas rīcības normas kā Pamatnostādnes (iepriekš 38. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās Dansk Rørindustri u.c./Komisija, 229. un 230. punkts).

47 Tādējādi, neskarot tālāk – 99. un turpmākajos punktos izklāstītos argumentus, ADM kļūdaini apgalvo, ka aizliegtās vienošanās kontekstā Komisijas izdarīta naudas sodu apmēra palielināšana ir acīmredzami nesamērīga, lai nodrošinātu Kopienas konkurences politikas īstenošanu.

48 Tāpat ADM izvirzītais apstāklis – pat ja tas ir pierādīts, ka jaunās politikas piemērošanas rezultātā naudas sodi būtu no 43 līdz 153 reizēm augstāki nekā naudas sodi, kas būtu uzlikti, pamatojoties uz līdzšinējo praksi, – nevar radīt atpakaļejoša spēka aizlieguma principa pārkāpumu. Ievērojot, cita starpā, šī sprieduma 41. punktā minēto judikatūru, ADM bija saprātīgi jāparedz, ka Komisija jebkurā brīdī var pārskatīt vispārējo naudas sodu līmeni kontekstā ar citas konkurences politikas ieviešanu. Tādējādi ADM bija saprātīgi jāparedz šāds palielinājums – pat ja tas ir pierādīts – apskatāmo pārkāpumu izdarīšanas brīdī.

49 Visbeidzot, tiktāl, ciktāl ADM apgalvo, ka, lai nodrošinātu, ka naudas sodiem ir preventīva iedarbība, ir būtiski, lai visiem uzņēmumiem būtu iepriekšēja informācija par to naudas sodu apmēru, kuri tiem tiks uzlikti, ja šie uzņēmumi veiks Kopienas konkurences tiesību pārkāpumu, pietiek uzsvērt, ka ar naudas sodu preventīvo iedarbību nekādi netiek prezumēts, ka uzņēmumiem ir iepriekšēja informācija par precīzu to naudas soda apmēru, kāds tiem tiks uzlikts par konkrēto pret konkurenci vērsto rīcības veidu.

50 Tā rezultātā pamats, kas saistīts ar tiesiskās drošības un sodu atpakaļejošā spēka aizlieguma principu pārkāpumu, ir noraidāms.

2. Par vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu

a) Lietas dalībnieku izvirzītie argumenti

51 ADM uzskata, ka Pamatnostādņu piemērošana pārkāpj vienlīdzīgas attieksmes principu, jo tās diferencē Kopienu tiesības pārkāpušos uzņēmumus, nevis vadoties no pārkāpuma izdarīšanas datuma, bet gan datuma, kad ticis pieņemts Komisijas lēmums, kuru Komisija ir noteikusi patvaļīgi. Piemēram, ADM norāda, ka Komisijas 1997. gada 14. maija Lēmumā 97/624/EK par EK līguma [82.] panta piemērošanu (IV/34.621, 35.059/F‑3 – Irish Sugar plc) (OV L 258, 1. lpp.) un Komisijas 1994. gada 29. marta Lēmumā 94/210/EK par EK līguma [81.] un [82.] panta piemērošanu (IV/33.941 – HOV‑SVZ/MCN) (OV L 104, 34. lpp.) minētajiem uzņēmumiem naudas sodi tika uzlikti, tikai pamatojoties uz 6,8 % un 5 % no attiecīgajā tirgū realizētā apjoma, kaut arī pārkāpumi notika tajā pašā laika posmā, kad aizliegtā vienošanās par nātrija glukonātu.

52 Komisija lūdz šo pamatu noraidīt.

b) Pirmās instances tiesas vērtējums

53 Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Pamatnostādnēs norādītās metodes izmantošana, aprēķinot uzlikto naudas sodu, nav diskriminējoša attieksme, salīdzinājumā ar uzņēmumiem, kas pārkāpuši Kopienu konkurences normas tajā pašā laika periodā, taču kuriem sakarā ar iemesliem, kas attiecas uz laiku, kad pārkāpums ticis atklāts, vai sakarā ar tos skaroša administratīvā procesa norisi sodi tika uzlikti pirms Pamatnostādņu pieņemšanas un publicēšanas (šajā sakarā skat. iepriekš 38. punktā minēto spriedumu lietā Archer Daniels Midland un Archer Daniels Midland Ingredients/Komisija, 69.–73. punkts; Pirmās instances tiesas 2001. gada 12. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T‑202/98, T‑204/98 un T‑207/98 Tate & Lyle u.c./Komisija, Recueil, II‑2035. lpp., 118. un 119. punkts).

54 Tā rezultātā iepriekšējā punktā norādītajos spriedumos izvirzīto iemeslu dēļ tāpat ir jānoraida ar apgalvoto vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu saistītais pamats.

B – Par pārkāpuma smagumu

1. Ievads

55 ADM uzskata, ka Komisija, aprēķinot naudas soda apmēru, kļūdaini novērtējusi pārkāpuma smagumu. Šajā sakarā izvirzītie pamati attiecas, pirmkārt, uz to, ka vērā nav ņemts vai nav pietiekami ņemts vērā attiecīgās preces tirdzniecības apgrozījums; otrkārt, uz to, ka vērā nav ņemts vai nav pietiekami ņemts vērā nātrija glukonāta tirgus ierobežotais lielums; treškārt, ka nepieciešamība, lai naudas sodam būtu preventīva iedarbība, attiecībā uz šo naudas sodu ir tikusi ņemta vērā divas reizes; ceturtkārt, uz palielinājuma koeficienta piemērošanu sākuma summai un, piektkārt, uz aizliegtās vienošanās konkrēto ietekmi uz tirgu.

56 Pirms tiek lemts par šajā kontekstā izvirzīto dažādo pamatu pamatotību, ir jārezumē izskatāmajā gadījumā Komisijas izmantotā metode pārkāpuma smaguma novērtēšanai un vērā ņemšanai, kā tas izriet no Lēmuma apsvērumiem.

57 No Lēmuma izriet, ka, novērtējot pārkāpuma smagumu, Komisija, pirmkārt, ir uzskatījusi, ka, ievērojot pārkāpuma raksturu, tā konkrēto ietekmi uz EEZ nātrija glukonāta tirgu un konkrētā ģeogrāfiskā tirgus lielumu, iesaistītie uzņēmumi ir izdarījuši ļoti smagu pārkāpumu, kas ir ietekmējis visu EEZ (Lēmuma 334.–371. apsvērums).

58 Turpinājumā Komisija ir uzskatījusi, ka iesaistītajiem uzņēmumiem bija jāpiemēro “atšķirīga attieksme, lai ņemtu vērā pārkāpuma izdarītāju faktisko ekonomisko kapacitāti nodarīt nozīmīgu kaitējumu konkurencei, un [..] jānosaka naudas sods apmērā, kas nodrošinātu, ka tam ir pietiekama preventīva iedarbība”. Šajā kontekstā Komisija ir norādījusi, ka tā ņems vērā katra uzņēmuma konkrēto nozīmi un tādējādi – konkrēto ietekmi, kāda katra uzņēmuma pārkāpumam ir bijusi uz konkurenci (Lēmuma 378. un 379. apsvērums).

59 Lai novērtētu šos elementus, Komisija ir izvēlējusies aprēķinos izmantot iesaistīto uzņēmumu tirdzniecības apgrozījumu, visā pasaulē pārdodot nātrija glukonātu pārkāpuma pēdējā gadā, proti, 1995. gadā. Šajā sakarā Komisija ir uzskatījusi, ka, “tā kā [nātrija glukonāta tirgus ir] pasaules tirgus, šie skaitļi [sniedz] visatbilstošāko priekšstatu par uzņēmumu – dalībnieku kapacitāti nodarīt nozīmīgu kaitējumu pārējiem kopējā tirgus dalībniekiem un/vai EEZ” (Lēmuma 381. apsvērums). Komisija ir piebildusi, ka tā uzskata, ka šo metodi apstiprināja apstāklis, ka šī bija pasaules mēroga aizliegtā vienošanās, kuras mērķis, cita starpā, bija sadalīt tirgu pasaules līmenī un tādējādi noteiktās EEZ tirgus zonās novērst konkurenci. Turklāt tā uzskatīja, ka katra no aizliegtās vienošanās dalībnieku tirdzniecības apgrozījums pasaules līmenī tāpat parādīja tā ieguldījumu aizliegtās vienošanās efektivitātē kopumā vai tieši pretēji – nestabilitāti, kas ietekmētu šo aizliegto vienošanos, ja šis dalībnieks tajā nebūtu piedalījies (Lēmuma 381. apsvērums).

60 Tāpēc Komisija ir nolēmusi noteikt divas uzņēmumu kategorijas, proti, pirmkārt, kategoriju, kas sastāv no “trim galvenajiem nātrija glukonāta ražotājiem, kuriem pieder pasaules tirgus daļas apmērā, kas pārsniedz 20 %”, un, otrkārt, kategoriju, kas sastāv no uzņēmumiem, kuriem “pieder daudz mazākas pasaules nātrija glukonāta tirgus daļas (mazākas par 10 %)” (Lēmuma 382. apsvērums). Tādējādi Komisija noteica sākuma summu 10 miljonu EUR apmērā uzņēmumiem pirmajā kategorijā, kurā ietilpa Fujisawa, Jungbunzlauer un Roquette, kuriem attiecīgi piederēja tirgus daļas aptuveni 36, 25 un 21 % apmērā, un sākuma summu 5 miljonu EUR apmērā – uzņēmumiem otrajā kategorijā, proti, Glucona un ADM, kuriem katram piederēja tirgus daļas aptuveni 9 % apmērā. Tā kā Glucona bija Akzo un Avebe kopīpašums, Komisija katram no šiem uzņēmumiem ir noteikusi sākuma summu 2,5 miljonu EUR apmērā (Lēmuma 385. apsvērums).

61 Visbeidzot, lai, pirmkārt, nodrošinātu, ka naudas sodam ir pietiekama preventīva iedarbība, un lai, otrkārt, ņemtu vērā, ka lieliem uzņēmumiem ir zināšanas un juridiski ekonomiskā infrastruktūra, kas tiem ļauj vieglāk konstatēt to rīcības pārkāpjošo raksturu un apzināties tās sekas atbilstoši konkurences tiesībām, Komisija veica šīs sākuma summas pielāgojumu. Tā rezultātā, ņemot vērā iesaistīto uzņēmumu lielumu un kopējos resursus, Komisija, norādot uz pārkāpuma smagumu, ADM un Akzo sākuma summai piemēroja palielinājuma koeficientu 2,5 un tādējādi palielināja naudas sodu līdz 12,5 miljoniem EUR ADM gadījumā un līdz 6,25 miljoniem EUR Akzo gadījumā (Lēmuma 388. apsvērums).

2. Par to, ka nav ņemts vērā vai nav pienācīgi ņemts vērā attiecīgās preces pārdošanas tirdzniecības apgrozījums

a) Lietas dalībnieku izvirzītie argumenti

62 ADM pārmet Komisijai, ka tā, aprēķinot naudas soda pamatsummas apmēru, nav ņēmusi vērā vai nav pienācīgi ņēmusi vērā ADM tirdzniecības apgrozījumu, kas radies, pārdodot attiecīgo preci.

63 No vienas puses, ADM apgalvo, ka no Pirmās instances tiesas judikatūras izriet, ka tirdzniecības apgrozījums, kas radies, pārdodot attiecīgo preci, ir svarīgs naudas sodu aprēķināšanas elements (Pirmās instances tiesas 1994. gada 14. jūlija spriedums lietā T‑77/92 Parker Pen/Komisija, Recueil, II‑549. lpp., 92.–95. punkts; 1996. gada 8. oktobra spriedums apvienotajās lietās no T‑24/93 līdz T‑26/93 un T‑28/93 Compagnie maritime belge transports u.c./Komisija, Recueil, II‑1201. lpp., 233. punkts; 1997. gada 21. oktobra spriedums lietā T‑229/94 Deutsche Bahn/Komisija, Recueil, II‑1689. lpp., 127. punkts, un 1998. gada 14. maija spriedums lietā T‑327/94 SCA Holding/Komisija, Recueil, II‑1373. lpp., 176. punkts).

64 ADM uzskata, ka tirdzniecības apgrozījuma, kas radies, pārdodot attiecīgo preci EEZ, ņemšana vērā ir atbilstošs sākuma punkts, lai novērtētu gan kaitējumu konkurencei attiecīgās preces tirgū Kopienā, kā arī aizliegtās vienošanās dalībnieku relatīvo nozīmi aizliegtās vienošanās ietvaros saistībā ar attiecīgajām precēm. Šo secinājumu apstiprina Pirmās instances tiesas judikatūra (iepriekš 44. punktā minētais Pirmās instances tiesas spriedums Europa Carton/Komisija, 126. punkts, un 1998. gada 14. maija spriedums lietā T‑309/94 KNP BT/Komisija, Recueil, II‑1007. lpp., 108. punkts, kas apstiprināts apelācijā ar Tiesas 2000. gada 16. novembra spriedumu lietā C‑248/98 P KNP BT/Komisija, Recueil, I‑9641. lpp.).

65 Turklāt saskaņā ar ADM – Pirmās instances tiesas 2002. gada 20. marta spriedums lietā T‑9/99 HFB u.c./Komisija (Recueil, II‑1487. lpp., 442. punkts) apstiprina, ka nesamērīgi lielas nozīmes piešķiršana uzņēmuma kopējam lielumam, nosakot naudas soda apmēru, ir prettiesiska.

66 Tāpat ADM norāda, ka savā lēmumu pieņemšanas praksē līdzīgās lietās pēdējos gados [Komisijas 1994. gada 13. jūlija Lēmums 94/601/EK par EK līguma 85. panta piemērošanas procedūru (IV/C/33.833 – Kartons) (OV L 243, 1. lpp.); Komisijas 1994. gada 30. novembra Lēmums 94/815/EK par EK līguma 85. panta piemērošanas procedūru (IV/33.126 un 33.322 – Cements) (OV L 343, 1. lpp.); Komisijas 1986. gada 23. aprīļa Lēmums 86/398/EEK par EK līguma 85. panta piemērošanas procedūru (IV/31.149 – Polipropilēns) (OV L 230, 1. lpp.); Komisijas 1989. gada 2. augusta Lēmums 89/515/EEK par EEK līguma 85. panta piemērošanas procedūru (IV/31.553 – Metināta tērauda režģis) (OV L 260, 1. lpp.); Komisijas 1994. gada 16. februāra Lēmums 94/215/EOTK par EOTK līguma 65. panta piemērošanas procedūru attiecībā uz nolīgumiem un saskaņotām darbībām, ko izdarījuši Eiropas starpsiju ražotāji (OV L 116, 1. lpp.)] Komisija pati par pamatu izmantoja attiecīgās preces tirdzniecības apjomu Kopienas tirgū, kā tā arī to ir atzinusi Lēmumā (395. apsvērums). Minētajos lēmumos, balstoties uz šādiem aprēķiniem, Komisija noteica naudas sodus no 2 % līdz 9 % no uzņēmuma attiecīgās preces tirdzniecības apgrozījuma. Ja Komisija būtu piemērojusi šādu aprēķinu pamatu arī šajā gadījumā, tā ADM būtu uzlikusi naudas sodu no EUR 66 000 līdz EUR 236 000 apmērā. Tomēr, tā kā Komisija šādu aprēķinu pamatu neizmantoja, tā šajā gadījumā ADM uzlika naudas sodu, kas bija no 43 līdz 153 reizes augstāks nekā naudas sods, kas būtu uzlikts ar šādu pamatu.

67 ADM uzskata, ka ar Komisijas izmantoto pieeju nišas prece ar nelielu vērtību tiek sodīta tādā pat veidā kā aizliegta vienošanās attiecībā uz ekonomiski nozīmīgu preci ar augstu vērtību. Tā uzskata, ka nevienā no naudas soda aprēķina fāzēm Komisija nav pienācīgi ņēmusi vērā ADM ierobežoto nātrija glukonāta pārdošanas rezultātā panākto tirdzniecības apgrozījumu.

68 ADM piebilst, ka, pat ņemot vērā tās realizēto nātrija glukonāta apjomu EEZ visā aizliegtās vienošanās pastāvēšanas laikā, nevis tikai viena gada ietvaros, Komisijas uzliktais naudas sods tomēr ir acīmredzami nesamērīgs. ADM kopējais tirdzniecības apgrozījums, pārdodot nātrija glukonātu EEZ laika posmā no 1991. gada jūnija līdz 1995. gada jūnijam (laika posmā, kad, kā apgalvo Komisija, ADM ir bijusi aizliegtās vienošanās dalībniece), atbilda tikai aptuveni 7,83 miljoniem EUR, un tādējādi naudas sods atbilst 216 % no šī apmēra. Laika posmā no 1991. gada jūnija līdz 1994. gada oktobrim (proti, visu laika posmu, kurā, kā uzskata ADM, tā esot bijusi aizliegtās vienošanās dalībniece) tās realizētā nātrija glukonāta tirdzniecības apgrozījums EEZ bija aptuveni 5,96 miljoni EUR, bet uzliktais naudas sods atbilda 283 % no šī skaitļa. Lai arī kuru no precīziem periodiem, kad notikusi dalība aizliegtā vienošanās neizvēlētos, naudas sods par vairāk nekā 200 % pārsniedz kopējās attiecīgās preces pārdošanas vērtību visā laika periodā, kad ADM ir bijusi aizliegtās vienošanās dalībniece. Faktiski naudas sods atbilst 644 % no ikgadējās pārdošanas summas, kura iegūstama, piemērojot Amerikas Savienoto Valstu iestāžu izmantoto metodi, uz kuru atsaucas Komisija, ja aizliegtā vienošanās būtu pastāvējusi 32 gadus (nevis mazāk nekā četrus gadus).

69 Tā rezultātā ADM uzskata, ka Komisija ne vien nav ņēmusi vērā ar judikatūru iedibinātos principus, bet arī ir pārkāpusi samērīguma principu.

70 No otras puses, ADM uzskata, ka Pamatnostādnes norāda, ka ir “jāņem vērā pārkāpumu izdarītāju faktiskā ekonomiskā kapacitāte nodarīt nozīmīgu kaitējumu pārējiem tirgus dalībniekiem, it īpaši patērētājiem”, un ka tās tāpat aizliegto vienošanos gadījumā prasa veikt novērtējumu, lai atspoguļotu “katra uzņēmuma rīcības, kas veido pārkāpumu, [..] konkrēto ietekmi [..] uz konkurenci”.

71 Saskaņā ar ADM viedokli ekonomisko ietekmi vai nu uz konkurenci vai citiem tirgus dalībniekiem var novērtēt vienīgi saistībā ar ietekmēto preces tirdzniecību. Vienīgi ņemot vērā šo tirdzniecību, ir iespējams novērtēt iespējamā kaitējuma patērētājiem vai konkurencei apmēru no pret konkurenci vērsta uzcenojuma vai cita prettiesiska ieguvuma viedokļa.

72 ADM uzskata, ka tādējādi, neņemot vērā attiecīgās preces tirdzniecības apjomu, Komisija ir kļūdaini piemērojusi pati savas Pamatnostādnes.

73 Visbeidzot, ADM norāda, ka, nesniedzot konkrētu pamatojumu savam lēmumam neņemt vērā ADM realizēto tirdzniecības apjomu EEZ konkrētās preces tirgū, Komisija nav izpildījusi savu pienākumu sniegt pamatojumu.

74 Komisija lūdz izvirzītos pamatus noraidīt.

b) Pirmās instances tiesas vērtējums

75 ADM apgalvo, ka ir noticis, pirmkārt, samērīguma principa pārkāpums, otrkārt, Pamatnostādņu pārkāpums un, treškārt, pienākuma sniegt pamatojumu pārkāpums.

Par samērīguma principa pārkāpumu

76 Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru – pārkāpuma smagums ir jānosaka, ievērojot vairākus faktorus, tādus kā lietas konkrētie apstākļi un tās konteksts, un nepastāv ierobežots vai izsmeļošs obligāti ievērojamo kritēriju saraksts (Tiesas 1996. gada 25. marta rīkojums lietā C‑137/95 P SPO u.c./Komisija, Recueil, I‑1611. lpp., 54. punkts, un Tiesas 1997. gada 17. jūlija spriedums lietā C‑219/95 P Ferriere Nord/Komisija, Recueil, I‑4411. lpp., 33. punkts; iepriekš 65. punktā minētais spriedums lietā HFB u.c./Komisija, 443. punkts).

77 Turklāt saskaņā ar pastāvīgo judikatūru – kritēriji pārkāpuma smaguma novērtēšanai atkarībā no lietas var ietvert to preču, attiecībā uz kurām pārkāpums izdarīts, apjomu un vērtību, kā arī uzņēmuma lielumu un ekonomisko potenciālu, un tādējādi ietekmi, kādu tas var atstāt uz konkrēto tirgu. No tā izriet, ka, pirmkārt, naudas soda noteikšanas mērķiem ir pieļaujams ņemt vērā gan uzņēmuma kopējo apgrozījumu, kas sniedz norādes, kaut arī aptuvenas un nepilnīgas, par uzņēmuma lielumu un tā ekonomisko potenciālu, gan iesaistītajiem uzņēmumiem piederošo tirgus daļu konkrētajā tirgū, kas sniedz norādes par pārkāpuma apmēru. Otrkārt, no tā izriet, ka ir svarīgi nevienam no šiem skaitļiem nepiešķirt nesamērīgu nozīmi salīdzinājumā ar citiem faktoriem un ka atbilstoša naudas soda noteikšana nevar būt vienkārša, ar kopējo tirdzniecības apgrozījumu pamatota aprēķina iznākums (šajā sakarā skat. iepriekš 44. punktā minēto spriedumu apvienotajās lietās Musique diffusion française u.c./Komisija, 120. un 121. punkts; iepriekš 63. punktā minēto spriedumu lietā Parker Pen/Komisija, 94. punkts; iepriekš 63. punktā minēto spriedumu lietā SCA Holding/Komisija, 176. punkts; iepriekš 38. punktā minēto spriedumu lietā Archer Daniels Midland un Archer Daniels Midland Ingredients/Komisija, 188. punkts, un iepriekš 65. punktā minēto spriedumu lietā HFB u.c./Komisija, 444. punkts).

78 No tā izriet, ka, lai gan nevar noliegt – kā norāda ADM ‑ ka attiecīgās preces tirdzniecības apgrozījums var būt atbilstošs sākuma punkts, lai novērtētu kaitējumu konkurencei konkrētās preces tirgū Kopienā un aizliegtās vienošanās dalībnieku relatīvo nozīmi saistībā ar attiecīgo preci, tomēr tas nekādi nav vienīgais kritērijs, saskaņā ar kuru Komisijai ir jāvērtē pārkāpuma smagums.

79 Tā rezultātā pretēji ADM norādītajam, lai novērtētu novērtējuma samērīgumu, ierobežot to, kā tas šķiet piedāvājam, ar attiecību starp uzlikto naudas sodu un attiecīgās preces tirdzniecības apgrozījumu, nozīmētu, ka šim faktoram piešķirta nesamērīga nozīme.

80 Katrā ziņā ar vienīgo ADM izvirzīto apstākli – ka uzliktais naudas sods pārsniedz šīs preces tirdzniecības apgrozījuma apmēru EEZ aizliegtās vienošanās pastāvēšanas periodā vai pat to ievērojami pārsniedz – nepietiek, lai parādītu, ka naudas sods ir nesamērīgs. Naudas soda samērīgums ir jāizvērtē, ievērojot visus faktorus, kuri Komisijai ir jāņem vērā, novērtējot pārkāpuma smagumu, proti, pārkāpuma raksturs, tā konkrētā ietekme uz konkrēto tirgu un ģeogrāfiskā tirgus lielums. Lēmuma pamatotība saistībā ar dažiem no šiem kritērijiem, ievērojot ADM argumentus, tiks apskatīta turpmāk.

81 Tādējādi pamats, kas saistīts ar samērīguma principa pārkāpumu, tiktāl, ciktāl uzliktais naudas sods pārsniedz tirdzniecības apgrozījumu no šīs preces pārdošanas EEZ aizliegtās vienošanās pastāvēšanas laikā, ir noraidāms.

Par Pamatnostādņu pārkāpumu

82 Kā Pirmās instances tiesai jau ir bijusi iespēja norādīt, Pamatnostādnes neparedz, ka naudas sodi tiek aprēķināti atbilstoši uzņēmumu vispārējam tirdzniecības apgrozījumam vai to tirdzniecības apgrozījumam konkrētajā tirgū. Tomēr tās Komisijai arī neliedz ņemt vērā šos skaitļus, nosakot naudas soda apmēru, lai nodrošinātu Kopienu tiesību vispārējo principu īstenošanu un kad to prasa apstākļi (šajā sakarā skat. iepriekš 38. punktā minēto spriedumu lietā LR AF 1998/Komisija 283. punkts, kas apelācijas kārtā apstiprināts ar iepriekš 38. punktā minēto Tiesas spriedumu apvienotajās lietās Dansk Rørindustri u.c./Komisija, 258. punkts, un iepriekš 38. punktā minēto spriedumu lietā Archer Daniels Midland un Archer Daniels Midland Ingredients/Komisija, 187. punkts).

83 Tādējādi Pamatnostādnes neparedz, ka iesaistīto uzņēmumu tirdzniecības apgrozījums – vai nu kopējais apgrozījums, vai konkrētās preces tirdzniecības apgrozījums – ir atskaites punkts, lai aprēķinātu naudas sodu, un vēl jo mazāk, ka tie ir vienīgie atbilstošie kritēriji, lai novērtētu pārkāpuma smagumu.

84 Savukārt Komisija var ņemt vērā tirdzniecības apgrozījumu kā vienu no atbilstīgajiem faktoriem. Tas tā daļēji ir, ja saskaņā ar Pamatnostādņu 1.A punkta no trešās līdz sestajai daļai Komisija pielāgo summu, lai nodrošinātu, ka naudas sodiem ir pietiekama preventīva iedarbība. Šajā kontekstā Komisija ņem vērā pārkāpuma izdarītāju faktisko kapacitāti radīt nopietnu kaitējumu citiem tirgus dalībniekiem un nepieciešamību nodrošināt, lai naudas sodiem būtu pietiekama preventīva iedarbība (1.A punkta ceturtā daļa), un piemēro noteikto summu novērtējumu, pamatojoties uz konkrēto ietekmi un tādējādi – katra uzņēmuma rīcības, kas uzskatāma par pārkāpumu – konkrēto ietekmi uz konkurenci, it īpaši ja pastāv ievērojamas atšķirības starp viena veida pārkāpumu izdarījušo uzņēmumu lielumiem (1.A punkta sestā daļa).

85 Konkrētāk, Komisija savā atbildes rakstā ir norādījusi, ka kontekstā ar atšķirīgu attieksmi pret iesaistītajiem uzņēmumiem, novērtējot katra uzņēmuma prettiesiskās rīcības konkrēto ietekmi uz konkurenci, tai ir jāņem vērā konkrētās preces tirdzniecības apgrozījums.

86 Kā tas izriet no Lēmuma 378.–382. apsvēruma, pretēji ADM norādītajam Komisija šajā kontekstā bija ņēmusi vērā konkrētās preces tirdzniecības apgrozījumu iesaistītajām personām. Kā jau norādīts iepriekš 58. un 60. punktā, lai piemērotu atšķirīgu attieksmi iesaistītajiem uzņēmumiem, Komisija balstījās uz šo uzņēmumu tirdzniecības apgrozījumu no nātrija glukonāta pārdošanas pasaules tirgū pārkāpuma perioda pēdējā gadā, proti, 1995. gadā.

87 Šajā gadījumā aizliegtā vienošanās apvieno uzņēmumus, kuriem pieder gandrīz viss konkrētās preces tirgus pasaules līmenī. Turklāt aizliegtā vienošanās attiecas uz cenu noteikšanu un tirgus sadalīšanu, piešķirot tirdzniecības kvotas. Šādā gadījumā atšķirīgas attieksmes pret iesaistītajiem uzņēmumiem kontekstā Komisija var tiesiski par pamatu izmantot šīs aizliegtās vienošanās dalībnieku tirdzniecības apgrozījumu no nātrija glukonāta pārdošanas pasaules līmenī. Tā kā šīs atšķirīgās attieksmes mērķis ir novērtēt pārkāpuma izdarītāju faktisko kapacitāti nodarīt kaitējumu konkurencei, izdarot darbības, kas uzskatāmas par pārkāpumu, un tāpēc ņemt vērā to specifisko nozīmi aizliegtās vienošanās ietvaros, Komisija nepārsniedza plašo rīcības brīvību novērtējumā, konstatējot, ka attiecīgo aizliegtās vienošanās dalībnieku pasaules tirgus daļa ir piemērota norādošā vērtība.

88 Tā rezultātā pamats, ar kuru tiek apgalvots par Pamatnostādņu pārkāpumu, ir jānoraida.

Par pienākuma sniegt pamatojumu pārkāpumu

89 Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru pamatojumā, ko prasa EKL 253. pants, skaidri un nepārprotami jābūt norādītai apstrīdētā tiesību akta izdevējas iestādes argumentācijai, lai ieinteresētās personas varētu uzzināt, kāds ir veiktā pasākuma pamatojums, un lai kompetentā tiesa varētu veikt savu kontroli. Prasība sniegt pamatojumu ir jāizvērtē saistībā ar lietas apstākļiem, it īpaši ar attiecīgā pasākuma saturu, izvirzītā pamatojuma būtību un interesēm, kādas attiecībā uz pamatojuma iegūšanu varētu būt tā adresātiem vai citām personām, kuras tas skar tieši un individuāli. Šajā sakarā nav nepieciešams, lai pamatojums aptvertu visus attiecīgos faktu un juridiskos apstākļus, jo tas, vai sniegtais pamatojums atbilst EKL 253. panta prasībām, ir jāizvērtē, ņemot vērā ne vien tā formulējumu, bet arī tā kontekstu, kā arī visas tiesību normas, kas regulē attiecīgo jautājumu (Tiesas 1998. gada 2. aprīļa spriedums lietā C‑367/95 P Komisija/Sytraval un Brink’s France, Recueil, I‑1719. lpp., 63. punkts, un 2003. gada 30. septembra spriedums lietā C‑301/96 Vācija/Komisija, Recueil, I‑9919. lpp., 87. punkts).

90 Attiecībā uz lēmumu par naudas soda uzlikšanu vairākiem uzņēmumiem par Kopienas konkurences tiesību normu pārkāpšanu, pienākuma sniegt pamatojumu apjoms ir jānosaka, cita starpā ievērojot faktu, ka pārkāpumu smagums ir jānovērtē, ņemot vērā daudzus apstākļus, kuri it īpaši ietver lietas konkrētos apstākļus un tās kontekstu, turklāt nepastāv ierobežots vai izsmeļošs uzskaitījums kritērijiem, kuri obligāti jāņem vērā (iepriekš 76. punktā minētais rīkojums lietā SPO u.c./Komisija, 54. punkts).

91 Izskatāmajā gadījumā Komisija naudas sodu neaprēķināja, pamatojoties uz attiecīgās preces apgrozījumu EEZ. Pretēji ADM apgalvotajam Komisijai nebija pienākuma aprēķināt uzņēmumam uzliekamā naudas soda apmēru, pamatojoties uz tā attiecīgās preces tirdzniecības apgrozījumu EEZ (skat. iepriekš 86. un 87. punktu). Tādējādi Komisijai nevar pārmest, ka tā nav sniegusi pamatojumu par to, kāpēc tā nav izmantojusi šo apstākli, aprēķinot uzlikto naudas sodu.

92 Tādējādi arī ar pienākuma sniegt pamatojumu pārkāpumu saistītais pamats ir noraidāms.

3. Par attiecīgās preces tirgus ierobežotā lieluma neņemšanu vērā vai nepienācīgu ņemšanu vērā

a) Lietas dalībnieku izvirzītie argumenti

93 ADM norāda, ka, aprēķinot naudas soda apmēru, Komisija pretēji Lēmuma 377. apsvērumā norādītajam nav ņēmusi vērā vai vismaz nav pienācīgi ņēmusi vērā konkrētās preces tirgus ierobežoto lielumu.

94 Pirmkārt, ADM norāda, ka Komisija sākuma summu visiem iesaistītajiem uzņēmumiem noteica 40 miljonu EUR apmērā, bet ADM atsevišķi – 5 miljonu EUR apmērā (Lēmuma 385. apsvērums). 40 miljoni EUR atbilst vairāk nekā 200 % no visu iesaistīto uzņēmumu nātrija glukonāta pārdošanas cenām 1995. gadā EEZ. Turklāt tā apgalvo, ka Komisijas galīgais naudas sods atbilda 438 % (pirms samazināšanas par sadarbību) un 294 % (pēc samazināšanas) no 1995. gada nātrija glukonāta pārdošanas apjoma EEZ (Lēmuma 396. un 440. punkts).

95 Otrkārt, salīdzinot Komisijas tai uzlikto naudas sodu izskatāmajā gadījumā ar naudas sodu, kas uzlikts “Cinka fosfāta” lietā (Komisijas 2001. gada 11. decembra Lēmums 2003/437/EK par EK līguma 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/E‑1/37.027 – Cinka fosfāts) (OV 2003, L 153, 1. lpp.), ADM uzskata, ka Komisija ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu. Tā norāda, ka, lai gan abas lietas daļēji norisinājās vienā un tajā pašā laika periodā un ir salīdzināmas ne vien no attiecīga tirgus viedokļa, bet arī no pārkāpuma smaguma un ilguma viedokļa, Komisija ir ņēmusi vērā ierobežoto cinka fosfāta tirgus lielumu Eiropā un šajā otrajā lietā noteikusi kopējo naudas sodu 11,95 miljonu EUR apmērā (vai 75 % no attiecīgas preces kopējā pārdošanas apjoma) salīdzinājumā ar kopējo naudas sodu 40 miljonu EUR apmērā nātrija glukonāta lietā (vairāk nekā 200 % no preces kopējā pārdošanas apjoma EEZ). Turklāt ADM atzīmē, ka tā dēvētajā “Cinka fosfāta” lietā pamatsumma tika noteikta 3 miljonu EUR apmērā uzņēmumiem, kuriem piederēja vairāk nekā 20 % liela tirgus daļa, un 0,75 miljonu EUR apmērā uzņēmumam, kam piederēja nozīmīgi mazāka tirgus daļa. ADM atgādina, ka nātrija glukonāta lietā Komisija sākuma summu naudas soda aprēķināšanai noteica 10 miljonu EUR apmērā uzņēmumiem, kuriem piederēja vairāk nekā 20 % liela tirgus daļa, un 5 miljonu EUR apmērā uzņēmumiem, kuriem piederēja ievērojami mazāka tirgus daļa.

96 Treškārt, ADM uzskata, ka Lēmumam šajā sakarā nav sniegts arī pienācīgs pamatojums, jo saskaņā ar tās viedokli, pastāv pretruna starp tā 377. apsvērumu un tā 394. un 395. apsvērumu. ADM norāda, ka 377. apsvērumā Komisija apstiprina, ka ir ņēmusi vērā attiecīgās preces tirdzniecības apgrozījumu, savukārt 394. un 395. apsvērumā tā noraida ADM iesniegtos argumentus, ka būtu jāņem vērā minētais tirdzniecības apgrozījums.

97 Komisija lūdz izvirzītos pamatus noraidīt. Attiecībā uz izskatāmās lietas salīdzinājumu ar tā dēvēto “Cinka fosfāta” lietu Komisija uzskata, ka tajā, pirmkārt, sākotnēji aprēķinātie naudas sodi tika samazināti uz pusi atbilstoši Regulas Nr. 17 15. pantā paredzētajam ierobežojumam 10 % apmērā no apgrozījuma un, otrkārt, Komisija nekonstatēja atbildību pastiprinošus apstākļus. Turklāt citas atšķirības attieksmē pret abām šīm lietām attaisno Komisijai šajā jomā piešķirtā rīcības brīvība.

b) Pirmās instances tiesas vērtējums

98 ADM apgalvo, ka ir pārkāpts, pirmkārt, samērīguma princips, otrkārt, vienlīdzīgas attieksmes princips un, treškārt, pienākums sniegt pamatojumu.

Par samērīguma principa pārkāpumu

99 Jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu naudas soda apmēru nosaka, ievērojot pārkāpuma smagumu un ilgumu. Turklāt saskaņā ar Pamatnostādnēm naudas soda sākuma summu nosaka, pamatojoties uz pārkāpuma smagumu, ņemot vērā pārkāpuma raksturu, tā konkrēto ietekmi uz tirgu un ģeogrāfiskā tirgus lielumu.

100 Tādējādi atbilstošās tiesību normas kā tādas Komisijai tieši neliek ņemt vērā, ka preces tirgus ir neliels.

101 Tomēr saskaņā ar judikatūru, novērtējot pārkāpuma smagumu, Komisijai ir pienākums ņemt vērā daudzus apstākļus, kuru raksturs un nozīme atšķiras atkarībā no attiecīgā pārkāpuma veida un attiecīgā pārkāpuma īpašajiem apstākļiem (iepriekš 44. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās Musique diffusion française u.c./Komisija, 120. punkts). Viens no elementiem, kuri apliecina pārkāpuma smagumu atbilstošā gadījumā, var būt attiecīgās preces tirgus lielums.

102 Tā rezultātā, ja tirgus lielums var būt elements, kas ir jāņem vērā, lai novērtētu pārkāpuma smagumu, tā nozīme atšķiras atkarībā no konkrētā pārkāpuma īpašajiem apstākļiem.

103 Izskatāmajā lietā pārkāpums, cita starpā, attiecas uz aizliegtu vienošanos par cenu noteikšanu, kas pēc sava rakstura būtībā ir ļoti smags. Turklāt uzņēmumi, kuri bija aizliegtās vienošanās dalībnieki, apgādāja vairāk nekā 90 % no pasaules tirgus un 95 % no Eiropas tirgus (Lēmuma 9. apsvērums). Visbeidzot, ir redzams, ka nātrija glukonāts ir izejviela, kas tiek izmantota daudzos ļoti atšķirīgos izstrādājumos, kas tādējādi ietekmē vairākus tirgus (Lēmuma 6. un 8. apsvērums). Šajā kontekstā tam, ka attiecīgais tirgus ir neliels, pieņemot, ka tas ir pierādīts, ir tikai sekundāra nozīme, salīdzinot ar pārējiem faktoriem, kas apliecina pārkāpuma smagumu.

104 Katrā gadījumā, ir jāņem vērā, ka Komisija ir konstatējusi, ka pārkāpums uzskatāms par ļoti smagu pārkāpumu no Pamatnostādņu viedokļa, kurās attiecībā uz šādiem gadījumiem noteikts, ka Komisija var “paredzēt” sākuma summu, kas pārsniedz 20 miljonus EUR. Tomēr šajā gadījumā no Lēmuma 385. apsvēruma kļūst skaidrs, ka Komisija sākuma summu tikai EUR 10 miljonu apmērā noteica attiecībā uz uzņēmumiem, kuri ietilpa pirmajā kategorijā, un 5 miljonu EUR apmērā – attiecībā uz uzņēmumiem, kuri ietilpa otrajā kategorijā, un šī sākuma summa atbilst pusei vai pat vienai ceturtdaļai summas, kuru tā atbilstoši Pamatnostādnēm būtu varējusi “paredzēt” par ļoti smagu pārkāpumu.

105 Šāda naudas soda sākuma summas noteikšana apstiprina – kā tas norādīts Lēmuma 377. apsvērumā –, ka Komisija, cita starpā, bija ņēmusi vērā attiecīgās preces tirgus ierobežoto apmēru.

106 Tā rezultātā ar samērīguma principu saistītais pamats ir noraidāms.

Par vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu

107 Jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru vienlīdzīgas attieksmes princips ir pārkāpts tikai tad, ja līdzīgas situācijas tiek atrisinātas atšķirīgi vai ja atšķirīgas situācijas tiek atrisinātas vienādi, ja vien šāda attieksme nav objektīvi pamatota (Tiesas 1984. gada 13. decembra spriedums lietā 106/83 Sermide, Recueil, 4209. lpp., 28. punkts, un Pirmās instances tiesas 1998. gada 14. maija spriedums lietā T‑311/94 BPB de Eendracht/Komisija, Recueil, II‑1129. lpp., 309. punkts).

108 Tāpat ir arī jāatgādina, ka Komisijas lēmumu pieņemšanas prakse juridiski neierobežo naudas sodus konkurences jautājumos, jo šie ierobežojumi ir paredzēti Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktā, ko papildina Pamatnostādnes (šajā sakarā skat. iepriekš 38. punktā minēto spriedumu apvienotajās lietās Dansk Rørindustri u.c./Komisija, 209.–213. punkts un tajos minētā judikatūra).

109 Turklāt naudas soda apmēra noteikšana ietilpst Komisijai piešķirtajā plašajā rīcības brīvībā, tā ka tirgus dalībniekiem nevar būt tiesiskā paļāvība attiecībā uz to, kā Komisija šādus apmērus nosaka (šajā sakarā skat. iepriekš 38. punktā minēto spriedumu apvienotajās lietās Dansk Rørindustri u.c./Komisija, 171. un 172. punkts un tajos minētā judikatūra).

110 Visbeidzot, būtu jāatgādina, ka tikai tas, ka Komisija savā līdzšinējā lēmumu pieņemšanas praksē ir konstatējusi, ka noteikta rīcība attaisno noteikta apmēra naudas sodu, nekādi nenozīmē, ka tai ir pienākums to konstatēt arī turpmākajos lēmumos (skat. it īpaši pēc analoģijas Pirmās instances tiesas 1991. gada 17. decembra spriedumu lietā T‑7/89 Hercules Chemicals/Komisija, Recueil, II‑1711. lpp., 357. punkts; 1998. gada 14. maija spriedumu lietā T‑347/94 Mayr-Melnhof/Komisija, Recueil, II‑1751. lpp., 368. punkts, un iepriekš 38. punktā minēto spriedumu lietā LR AF1998/Komisija, 234. un 337. punkts).

111 Tādējādi izskatāmajā lietā ir jāuzskata, ka ADM atsaukšanās uz tā dēvēto “Cinka fosfāta” lēmumu pati par sevi ir nevietā, jo Komisijai nebija pienākuma šo lietu novērtēt tādā pašā veidā.

112 Attiecībā uz vienlīdzīgas attieksmes principa piemērošanu izskatāmajā lietā ir jāuzsver, ka Komisijas citiem lēmumiem naudas sodu uzlikšanas jomā principā ir tikai norādes raksturs, vēl jo vairāk gadījumos, kad šo citu lēmumu apstākļi, tādi kā tirgus, preces, valstis, uzņēmumi un attiecīgie laika periodi, nav tādi paši kā apstrīdētajā lēmumā (šajā sakarā skat. Pirmās instances tiesas 2004. gada 13. janvāra spriedumu lietā T‑67/01 JCB Service/Komisija, Recueil, II‑49. lpp., 187. punkts).

113 Izskatāmajā lietā fumus boni juris ir jākonstatē, ka aizliegtās vienošanās, kura ir Lēmuma priekšmets, apstākļi atšķiras no apstākļiem tā dēvētajā “Cinka fosfāta” lēmumā. Faktiski aizliegtā vienošanās par cinka fosfāta tirgu attiecās tikai uz EEZ teritoriju, kamēr aizliegtā vienošanās par nātrija glukonātu aptvēra visu pasauli. Turklāt pretēji šīs lietas apstākļiem tikai relatīvi nelieli uzņēmumi bija aizliegtās vienošanās par cinka fosfāta tirgu dalībnieki. Tādējādi apgrozījums pasaules tirgū uzņēmumiem, uz kuriem attiecās tā dēvētais “Cinka fosfāta” lēmums, 2000. gadā bija no 7,09 līdz 278,8 miljoniem EUR, savukārt izskatāmajā lietā iesaistīto uzņēmumu apgrozījums pasaules tirgū 2000. gadā bija no 314 miljoniem līdz 14,003 miljardiem EUR, bet ADM pasaules apgrozījums bija 13,936 miljardi EUR.

114 Katrā ziņā, pat ja visus attiecināmos apstākļus, kam ir nozīme, lai noteiktu piemērotu naudas soda apmēru tā dēvētajā “Cinka fosfāta” lēmumā, varētu uzskatīt par salīdzināmiem ar izskatāmo gadījumu, Pirmās instances tiesa atbilstoši savai neierobežotajai kompetencei uzskata, ka Komisijas noteiktā pamatsumma par ADM izdarīto pārkāpumu izskatāmajā gadījumā ir atbilstoša, ievērojot visus apstākļus, ko Komisija ir norādījusi Lēmumā, un ievērojot dažu šo apstākļu novērtējumu šajā spriedumā.

115 Tādējādi ADM nevar pamatoti balstīties uz Komisijas lēmumu tā dēvētajā “Cinka fosfāta” lietā, lai parādītu, ka izskatāmajā lietā ir pieļauts vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums.

Par pienākuma sniegt pamatojumu pārkāpumu

116 Attiecībā uz ADM apgalvoto, ka pastāv pretruna starp Lēmuma 377. apsvērumu, no vienas puses, un tā 394. un 395. apsvērumu, no otras puses, ir jāatzīmē, ka Lēmuma 377. apsvērumā Komisija ir norādījusi, ka tā, nosakot sākuma summas, ir ņēmusi vērā nātrija glukonāta tirgus ierobežoto lielumu. Pretēji ADM norādītajam Komisija, izmantojot šo pieeju, nav nonākusi pretrunā, Lēmuma 395. apsvērumā noraidot argumentus, kurus it īpaši bija izvirzījusi ADM un ar kuriem būtībā tiek apgalvots, ka Komisijai bija jānosaka naudas sodi, pamatojoties uz iesaistīto uzņēmumu tirdzniecības apgrozījumu konkrētajā tirgū. Pirmkārt, apstāklis, ka noteikti dalībnieki, tostarp ADM, sasniedz tikai nelielu tirdzniecības apgrozījumu konkrētajā tirgū, obligāti nenozīmē, ka šim tirgum ir ierobežots lielums. Otrkārt, kā jau norādīts iepriekš 104. punktā, nosakot šajā gadījumā sākuma summu tikai 10 miljonu EUR apmērā, neraugoties uz to, ka tas pēc sava rakstura bija ļoti smags pārkāpums, Komisija ņēma vērā tirgus ierobežoto lielumu. Tādējādi Lēmums šajā sakarā nav pretrunīgs.

117 Tā rezultātā ar pienākuma sniegt pamatojumu pārkāpumu saistītais pamats arī ir noraidāms.

4. Par preventīvās iedarbības divreizēju vērā ņemšanu

a) Lietas dalībnieku izvirzītie argumenti

118 ADM apgalvo, ka Komisija naudas soda preventīvo iedarbību ir ņēmusi vērā divreiz – pirmoreiz, konstatējot aizliegtās vienošanās dalībnieku lomu, lai noteiktu sākuma summu (Lēmuma 378., 382. un 385. apsvērums), un otrreiz, lai piemērotu palielinājumu 250 % apmērā, ievērojot ADM lielumu un kopējos resursus (Lēmuma 386.–388. apsvērums). Katrā gadījumā, ja argumenti, kurus Komisija ir izvirzījusi Pirmās instances tiesā, ir pareizi, Lēmums šī iemesla dēļ esot atzīstams par spēkā neesošu pienākuma sniegt pamatojumu pārkāpuma dēļ.

119 Komisija noliedz, ka tā ir divreiz ņēmusi vērā naudas soda preventīvo iedarbību. Tieši pretēji, tā uzskata, ka ir veikusi divus nošķiramus un secīgus posmus, kas balstīti uz atšķirīgiem kritērijiem, lai noteiktu naudas sodu ar pietiekamu preventīvu iedarbību (Lēmuma 378. un 380. apsvērums). Turklāt Komisija uzskata, ka Lēmums šajā sakarā ir pienācīgi pamatots.

b) Pirmās instances tiesas vērtējums

120 Tādējādi ADM norāda, pirmkārt, uz Pamatnostādņu piemērošanas pārkāpumu un, otrkārt, uz pienākuma sniegt pamatojumu pārkāpumu.

Par Pamatnostādņu piemērošanas pārkāpumu

121 Kā pareizi norādījusi ADM, Komisija atsaucās uz nepieciešamību noteikt naudas sodus līmenī, kas atturētu no turpmākas pārkāpumu izdarīšanas, piemērojot aizliegtās vienošanās dalībniekiem atšķirīgu attieksmi, pamatojoties uz dalībniekiem piederošo tirgus daļu, un tādējādi ievietojot ADM to uzņēmumu kategorijā, kuriem piederēja mazāk nekā 10 % liela tirgus daļa (Lēmuma 378., 382. un 385. apsvērums). Tāpat Komisija šo argumentu izvirzīja, noteiktiem aizliegtās vienošanās dalībniekiem, tostarp ADM, piemērojot palielinājuma koeficientu 2,5, lai ņemtu vērā to lielumu un kopējos resursus (Lēmuma 386.–388. apsvērums).

122 Tomēr, lai noteiktu naudas soda sākuma summu, pamatojoties uz pārkāpuma smagumu, Komisija vispirms kvalificēja pārkāpumu kā tādu, ņemot vērā objektīvus apstākļus, proti, paša pārkāpuma raksturu, tā ietekmi uz tirgu un šī tirgus ģeogrāfisko apjomu. Pēc tam Komisija ņēma vērā subjektīvos apstākļus, proti, apstākļus, kas saistīti īpaši ar katru no aizliegtās vienošanās dalībniekiem, tādus kā uzņēmuma lielums un tā kopējie resursi. Tieši otrajā savas analīzes daļā tā, cita starpā, centās nodrošināt, lai naudas sodam būtu pietiekama preventīva iedarbība, lai atturētu no turpmāku pārkāpumu izdarīšanas.

123 Kā pamatoti norāda Komisija, pat ja tā savas analīzes otrajā daļā uz šo mērķi norādījusi divreiz, faktiski tā ir veikusi tikai vienu aprēķinu, kas ir sadalīts divos posmos un kura mērķis bija katram no aizliegtās vienošanās dalībniekiem noteikt naudas sodu tādā apmērā, lai, ņemot vērā to īpašos apstākļus, tiktu sasniegts mērķis atturēt no turpmākas pārkāpumu izdarīšanas, ievērojot gan pārkāpuma smaguma objektīvos, gan subjektīvos apstākļus.

124 Tādējādi pretēji ADM norādītajam Komisija nav “divreiz ņēmusi vērā” naudas soda preventīvo iedarbību.

125 Tā rezultātā ar Pamatnostādņu piemērošanas pārkāpumu saistītais pamats ir noraidāms.

Par pienākuma sniegt pamatojumu pārkāpumu

126 Jākonstatē, ka ADM nav izvirzījusi nevienu konkrētu argumentu, lai pamatotu savu apgalvojumu, un ir tikai pārmetusi, ka Komisija nav sniegusi pamatojumu, kāpēc naudas soda preventīvā iedarbība ir ņemta vērā divreiz.

127 Katrā ziņā jau iepriekš 121.–125. punktā ir nospriests, ka Komisija naudas soda preventīvo iedarbību nav ņēmusi vērā divreiz. Tādējādi tai šajā sakarā nebija pienākuma sniegt īpašu pamatojumu.

128 Tādējādi ar pienākumu sniegt pamatojumu saistītais pamats ir noraidāms.

5. Par palielinājuma koeficienta piemērošanu sākuma summai

a) Lietas dalībnieku izvirzītie argumenti

129 ADM uzskata, ka palielinājuma koeficienta 2,5 piemērošana sākuma summai ir acīmredzami nesamērīgs pasākums, kas tāpat nav pienācīgi pamatots un pārkāpj vienlīdzīgas attieksmes principu.

130 Pirmkārt, ADM apgalvo, ka, tā kā uzņēmumi ir racionālas saimnieciskas vienības, lai naudas sodam būtu preventīva iedarbība, ir nepieciešams vienīgi, lai tas tiktu noteikts tādā līmenī, ka sagaidāmais apmērs pārsniedz no pārkāpuma gūstamo labumu. Tā uzskata, ka, ja uzņēmumi apzinās, ka ar naudas sodu saistītais zaudējums līdzsvaro no aizliegtās vienošanās gūstamo labumu, naudas sodam jau būs preventīva iedarbība. Šādu pieeju ir apstiprinājusi Tiesa iepriekš 44. punktā minētajā spriedumā apvienotajās lietās Musique diffusion française u.c./Komisija (108. punkts). Tā ir atspoguļota arī Pamatnostādnēs, kur noteikts (1.A punkta ceturtā daļa), ka preventīvā iedarbība ir jāvērtē, vadoties no aizliegtās vienošanās dalībnieku kapacitātes nodarīt kaitējumu patērētājiem un tā rezultātā prasot, lai vērā tiktu ņemtu visi prettiesiskie ar aizliegto vienošanos saistītie ieguvumi. Visbeidzot, šāda pieeja ir ierasta arī citviet Kopienas tiesiskajā regulējumā.

131 Pat ja pieņemtu, ka ar naudas sodu, kas nepārsniedz iespējamo ieguvumu līmeni, nepietiek, racionāls pamats, lai nodrošinātu naudas soda preventīvo iedarbību, būtu novērtēt aizliegtas vienošanās sagaidāmo peļņu kā procentuālu attiecību no konkrētās preces pārdošanas, pievienojot tai palielinājumu, ievērojot kļūdas līmeni. Tieši tāds esot racionālais pamatojums Amerikas Savienotajās Valstīs izmantotajai pieejai. Tiesa (spriedums iepriekš 44. punktā minētajā apvienotajās lietās Musique diffusion française u.c./Komisija, 108. punkts) un Pirmās instances tiesa (spriedums iepriekš 65. punktā minētajā lietā HFB u.c./Komisija, it īpaši 456. punkts) savā judikatūrā ir atzinušas, ka pastāv saikne starp naudas soda preventīvo iedarbību un peļņu, kuru varētu gūt aizliegtas vienošanās rezultātā.

132 ADM neapstrīd, ka kopējo tirdzniecības apgrozījumu var ņemt vērā, aprēķinot naudas sodu. Tomēr, piešķirot kopējam apgrozījumam nesamērīgu nozīmi, tiek noteikts nesamērīgs naudas sods. Komisija šajā sakarā aprobežojas ar to, ka aizstāv piemēroto palielinājumu, salīdzinot to ar ADM kopējo tirdzniecības apgrozījumu. Nepastāv racionāls pamatojums, ar ko varētu attaisnot, ka palielinājums ar mērķi atturēt no turpmāku pārkāpumu izdarīšanas tika aprēķināts, koncentrējoties uz ADM kopējo tirdzniecības apgrozījumu. Komisijas pieeja neizskaidro, kāpēc bija jāsamazina ADM no tādu preču pārdošanas gūtā peļņa, kuras nebija saistītas ar konkrēto pārkāpumu, lai novērstu, ka iesaistītie uzņēmumi turpina veikt savas darbības saistībā ar aizliegto vienošanos par nātrija glukonātu.

133 Otrkārt, savā replikā ADM pakārtoti apgalvo, ka, pat ja Pirmās instances tiesa nolemtu, ka pretēji iepriekš iztirzātajiem prasījumiem palielinājums ar mērķi novērst turpmāku pārkāpumu izdarīšanu bija pamatots ADM lieluma un kopējo resursu dēļ, tomēr, kā uzskata ADM, Komisija nevarēja palielinājumam 7,5 miljonu EUR apmērā, lai panāktu preventīvu iedarbību, pamatoti pievienot vēl palielinājumu 35 % apmērā, lai ņemtu vērā pārkāpuma ilgumu. Šādu palielinājumu loģiski pamatot ir iespējams vienīgi tad, ja palielinājums, lai panāktu preventīvu iedarbību, ir balstīts uz paredzamo peļņu no aizliegtās vienošanās. Saskaņā ar ADM viedokli, jo ilgāk pastāv aizliegtā vienošanās, jo lielāka ir iespējamā peļņa, un tāpēc palielinājums, kas vērsts uz to, lai ņemtu vērā aizliegtas vienošanās pastāvēšanas ilgumu, ir atbilstošs. Pareizā metode naudas soda aprēķināšanai būtu piemērot palielinājumu tikai pamatsummai 5 miljonu EUR apmērā. Pati Komisija, šķiet, bija iecerējusi šādu rezultātu, jo Lēmuma 392. apsvērumā tā ir norādījusi, ka “uz pārkāpuma smaguma pamata noteiktā sākuma summa (385. apsvērums) tādējādi [tika] palielināta par 35 %”. Lēmuma 385. apsvērums tomēr norāda tikai uz sākotnējo sākuma summu 5 miljonu EUR apmērā.

134 Treškārt, ADM uzskata, ka Komisija ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, naudas soda sākuma summas preventīvās iedarbības mērķiem ņemdama vērā apstākli, ka lieliem uzņēmumiem ir zināšanas un juridiski ekonomiskā infrastruktūra, kas tiem ļauj labāk novērtēt savas rīcības pārkāpjošo raksturu un apzināties sekas, kas izriet no konkurences tiesībām (Lēmuma 386. punkts).

135 Faktiski saskaņā ar ADM viedokli pārkāpumā iesaistītie uzņēmumi ir multinacionālas uzņēmumu grupas, kuru tirdzniecības apgrozījums pasaules līmenī pārsniedz 300 miljonus EUR un kam tādējādi ir pieeja kā iekšējam juridiskajam dienestam, tā arī ārējiem juridiskajiem padomdevējiem, kas tiem ļauj noteikt riskus, kas saistīti ar iesaistīšanos aizliegtās vienošanās un novērtēt pārkāpuma sekas.

136 Turklāt Lēmums šajā sakarā neesot pienācīgi pamatots.

137 Komisija norāda, ka arguments par papildu palielinājumu 35 % apmērā, lai ņemtu vērā pārkāpuma ilgumu, ir jauns pamats, kas noraidāms kā nepieņemams saskaņā ar Pirmās instances tiesas reglamenta 48. panta 2. punktu. Tāpat Komisija lūdz noraidīt arī visus pārējos izvirzītos pamatus.

b) Pirmās instances tiesas vērtējums

138 ADM tādējādi izvirza, pirmkārt, samērīguma principa pārkāpumu, otrkārt, vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu un, treškārt, pienākuma sniegt pamatojumu pārkāpumu.

Par samērīguma principa pārkāpumu

139 Saistībā ar šo pamatu ADM izvirza divus dažādus iebildumus.

140 Pirmkārt, ADM būtībā apgalvo, ka, tā kā uzņēmumi ir racionālas saimnieciskas vienības, lai naudas sodam būtu preventīva iedarbība, ir nepieciešams vienīgi, lai tas būtu noteikts tādā līmenī, kādā sagaidāmais apmērs pārsniedz no pārkāpuma gūto peļņu. Šajā sakarā būtu jāatgādina, ka preventīva iedarbība ir viens no galvenajiem apsvērumiem, kas jāievēro, nosakot naudas sodus (Tiesas 1970. gada 15. jūlija spriedums lietā 41/69 Chemiefarma/Komisija, Recueil, 661. lpp., 173. punkts, un 1972. gada 14. jūlija spriedums lietā 49/69 BASF/Komisija, Recueil, 713. lpp., 38. punkts, kā arī iepriekš 90. punktā minētā judikatūra).

141 Tomēr, ja naudas sods tiktu noteikts līmenī, kas aprobežojas ar aizliegtās vienošanās peļņas atņemšanu, tam nebūtu preventīvas iedarbības. Faktiski var saprātīgi prezumēt, ka, veicot finansiālus aprēķinus un pieņemot vadības lēmumus, uzņēmumi racionāli ņem vērā ne vien to naudas sodu, kurus tie riskē saņemt pārkāpuma gadījumā, apmēru, bet arī riska līmeni, ka aizliegtā vienošanās tiks atklāta. Turklāt, ja naudas soda funkcijas tiktu ierobežotas tikai ar peļņas vai iecerētās peļņas atņemšanu, netiktu pietiekami ņemts vērā attiecīgās rīcības pārkāpuma raksturs, ievērojot EKL 81. panta 1. punktu. Faktiski, padarot naudas sodu tikai par kompensāciju par nodarītajiem zaudējumiem bez preventīvās iedarbības, kas var būt vērsta tikai uz rīcību nākotnē, vērā netiktu ņemts arī šāda pasākuma piespiedu raksturs saistībā ar konkrētu faktiski izdarītu pārkāpumu. Tādējādi, kā naudas soda preventīvā iedarbība, tā arī tā piespiedu raksturs attaisno to, ka Komisija var uzlikt naudas sodu, kas izskatāmās lietas apstākļu dēļ var pat nozīmīgi pārsniegt attiecīgā uzņēmuma gūtā labuma apmēru.

142 Tāpat arī tāda uzņēmuma gadījumā, kurš, tāpat kā ADM, darbojas daudzos tirgos un kura finansiālā kapacitāte ir īpaši nozīmīga, ar to vien, ka vērā tiek ņemts konkrētajā tirgū realizētais tirdzniecības apgrozījums, var nepietikt, lai nodrošinātu naudas soda preventīvu iedarbību. Faktiski, jo lielāks ir uzņēmums un jo vairāk tam ir kopējo resursu, kas tam ļauj neatkarīgi darboties tirgū, jo vairāk tam ir jāapzinās sava loma attiecībā uz pienācīgu konkurences funkcionēšanu tirgū. Tādējādi, faktiskie apstākļi, kas attiecas uz tāda uzņēmuma ekonomisko potenciālu, kas atzīts par vainīgu pārkāpuma izdarīšanā, ir jāņem vērā, nosakot naudas soda apmēru, lai nodrošinātu naudas soda preventīvo iedarbību.

143 Turklāt, kā to ir norādījusi Komisija un ko nav apstrīdējusi ADM, naudas sods, kas tika noteikts attiecībā uz ADM pēc palielinājuma koeficienta 2,5 piemērošanas, atbilst tikai nenozīmīgai daļai, proti – 0,0538 % no tās kopējā tirdzniecības apgrozījuma, un to arī no šī viedokļa nevar uzskatīt par nesamērīgu.

144 Otrkārt, savā atbildes rakstā ADM apgalvo, ka Komisija nekādi nevarēja 7,5 miljoniem EUR, kas jau ietvēra palielinājumu preventīvai iedarbībai, pieskaitīt 35 % naudas soda palielinājumu, lai ņemtu vērā pārkāpuma ilgumu. Šajā sakarā ir jāatgādina, ka saskaņā ar Reglamenta 48. panta 2. punktu tiesvedības laikā nav atļauts izvirzīt jaunus pamatus, izņemot gadījumus, kad tie ir saistīti ar tādiem tiesību vai faktiskiem apstākļiem, kas ir kļuvuši zināmi iztiesāšanas laikā. Savukārt pamats, kas ir tiešs vai netiešs papildinājums iepriekš sākotnējā prasības pieteikumā izvirzītam pamatam un ir cieši saistīts ar to, ir atzīstams par pieņemamu. Analoģisks risinājums attiecas uz pamata pamatošanai izvirzītu iebildumu (Pirmās instances tiesas 2002. gada 21. marta spriedums lietā T‑231/99 Joynson/Komisija, Recueil, II‑2085. lpp., 156. punkts).

145 Izskatāmajā lietā savā prasības pieteikumā ADM apgalvoja, ka palielinājuma koeficients 2,5 ir pārmērīgs, būtībā uzskatot, ka tas pārsniedz apmēru, kāds nepieciešams, lai nodrošinātu naudas soda preventīvo iedarbību. Savā atbildes rakstā un pakārtoti savam iepriekšējam iebildumam tā apgalvo, ka Komisijai palielinājums 35 % apmērā uz pārkāpuma ilguma pamata katrā ziņā būtu bijis jāpiemēro nevis apmēram, kas bija noteikts pēc palielinājuma koeficienta 2,5 piemērošanas, bet gan apmēram, kas tika noteikts pirms šī palielinājuma koeficienta piemērošanas. Šādā veidā ADM izvirza iebildumu, kas ir cieši saistīts ar prasības pieteikumā izvirzīto, tādējādi vienīgi papildinot iepriekš izvirzītu pamatu. Tā rezultātā šis iebildums ir jāizskata pēc būtības.

146 Attiecībā uz ADM izvirzītā iebilduma pamatotību Komisija sākuma summai, kurai jau bija piemērots palielinošais koeficients 2,5, pamatoti ir piemērojusi palielinājuma koeficientu, kas balstīts uz pārkāpuma ilgumu. Šajā sakarā, kā tas tikko ticis nospriests (skat. iepriekš 140.–143. punktu), palielinājuma koeficients 2,5 ir preventīvs apstāklis, kas nodrošina, pirmkārt, ka naudas sodam ir pietiekama preventīva iedarbība saistībā ar iesaistītā uzņēmuma iezīmēm. Turpinot, Komisijai nekas neliedza šādi iegūtam skaitlim piemērot otru apstākli, ar kuru ņemts vērā rīcības, kas veido pārkāpumu, raksturs. Faktiski, jo vairāk uzņēmumu ir gatavi izdarīt ļoti smagus pārkāpumus ilgākā laika posmā, jo lielāka nepieciešamība pēc preventīvas iedarbības.

147 Attiecībā uz Lēmuma 392. apsvērumā ietverto norādi uz 385. apsvērumu Komisija Pirmās instances tiesā atzina, ka notikusi kļūda. Tomēr šī kļūda neietekmē Lēmuma tiesiskumu, jo no tā, kā tika aprēķināts palielinājums sakarā ar pārkāpuma ilgumu, un no norādes uz sākuma summu, kas noteikta par pārkāpuma smagumu, kas ietver palielinājumu, piemērojot palielinājuma koeficientu 2,5, skaidri izriet, ka Komisija bija domājusi atbilstoši pārkāpuma smagumam pielāgoto sākuma summu. Tas ir skaidrs arī no Komisijas analīzes loģiskās secības, kurā Lēmuma 378.–388. apsvērumā soli pa solim vērā ņemti iesaistīto uzņēmumu konkrētie apstākļi. Tāpēc ir redzams, ka faktiski 392. apsvērumā ietvertā norāde attiecās nevis tikai uz 385. apsvērumu, bet arī uz 385.–388. apsvērumu. Šajā kontekstā tāpat būtu jāņem vērā, Pamatnostādnēs precizētais