ĢENERĀLADVOKĀTES VERICAS TRSTENJAKAS

[VERICA TRSTENJAK] SECINĀJUMI,

sniegti 2010. gada 16. decembrī ( )

Lieta C‑78/10

Bérel u.c.

(Cour d’appel de Rouen (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Muitas savienība – Ievedmuitas nodokļu atlaišana – Pārstāvība – Solidāra atbildība – Iespēja atsaukties uz solidāram parādniekam atlaistu muitas parādu

I – Ievads

1. Šajā prejudiciāla nolēmuma tiesvedībā saskaņā ar LESD 267. pantu Cour d’appel de Rouen [Ruānas apelācijas tiesa] (turpmāk tekstā – “iesniedzējtiesa”) uzdod jautājumu, vai saimnieciskās darbības subjekts, kurš solidāri atbild par muitas parādu, paredzot pozitīvu iznākumu, var atsaukties uz to, ka muitas iestādes ir daļēji atlaidušas muitas parādu citam solidārajam parādniekam un tādēļ arī tam esot atbilstoši jāsamazina muitas parāds.

II – Atbilstošās tiesību normas

A – Savienības tiesības ( )

2. Padomes 1988. gada 18. aprīļa Regulas (EEK) Nr. 1031/88 par to personu noteikšanu, kurām ir pienākums samaksāt muitas parādu ( ), 3. un 4. pantā ir noteikts:

“3. pants

Ja saskaņā ar Regulas (EKK) Nr. 2144/87 2. panta 1. punkta b) apakšpunktu ir radies muitas parāds, par šī parāda samaksu ir atbildīga persona, kas ir pretlikumīgi ievedusi preci Kopienas muitas teritorijā.

Par šī muitas parāda solidāru samaksu saskaņā ar dalībvalstīs spēkā esošajiem tiesību aktiem ir atbildīgas arī:

a) personas, kuras ir piedalījušās šajā pretlikumīgajā ievešanā, kā arī personas, kuras attiecīgo preci ir iegādājušās vai kuru turējumā prece ir bijusi;

b) citas personas, kuras ir atbildīgas par šo pretlikumīgo ievešanu.

4. pants

1. Ja saskaņā ar Regulas (EKK) Nr. 2144/87 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu ir radies muitas parāds, par šī parāda samaksu ir atbildīga persona, kas ir izņēmusi preci no muitas uzraudzības.

Par šī muitas parāda solidāru samaksu saskaņā ar dalībvalstīs spēkā esošajiem tiesību aktiem ir atbildīgas arī:

a) personas, kuras ir piedalījušās izņemšanā no muitas uzraudzības, kā arī personas, kuras attiecīgo preci ir iegādājušās vai kuru turējumā prece ir bijusi;

b) citas personas, kuras ir atbildīgas par šo izņemšanu.

2. Šis muitas parāds ir solidāri jāmaksā arī personai, kurai ir jāizpilda pienākumi, ko uzliek ar ievedmuitas nodokli apliekamas preces pagaidu glabāšana vai tāda muitas procedūras izmantošana, kura tika piemērota šai precei. [Neoficiāls tulkojums]”

3. Stājoties spēkā Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi ( ) (turpmāk tekstā – “MK”), šie noteikumi ir atcelti.

4. MK pirmajā sadaļā tiek reglamentēti vispārēji jautājumi. Šīs sadaļas pirmajā nodaļā ir reglamentēta MK darbības joma un pamatdefinīcijas. Šī nodaļa ietver MK 4. pantu, kura 9. un 12. punktā ir minētas šādas definīcijas:

“[..]

9. “Muitas parāds” nozīmē personas pienākumu samaksāt ievedmuitas nodokļu summu (ievedmuitas parāds) vai izvedmuitas nodokļu summu (izvedmuitas parāds), kas piemērojams atsevišķām precēm saskaņā ar spēkā esošajiem Kopienas noteikumiem.

[..]

12. “Parādnieks” ir jebkura persona, kas ir atbildīga par muitas parādu.

[..]”

5. Pirmās sadaļas otrajā nodaļā it īpaši ir reglamentētas personu tiesības un pienākumi attiecībā uz muitas noteikumiem. Minētās otrās nodaļas pirmajā iedaļā ir reglamentētas pārstāvības tiesības. Šī iedaļa ietver MK 5. pantu, kurā ir noteikts:

“1. Saskaņā ar 64. panta 2. punkta nosacījumiem un atbilstīgi 243. panta 2. punkta b) apakšpunkta ietvaros pieņemtajiem noteikumiem, jebkura persona drīkst iecelt sev pārstāvi attiecībām ar muitas dienestiem muitas noteikumos paredzēto darbību un formalitāšu izpildei.

2. Šāda pārstāvība var būt:

– tieša, ja pārstāvis rīkojas otras personas vārdā un tās labā [uzdevumā], vai

– netieša, ja pārstāvis rīkojas savā vārdā, bet otras personas labā [uzdevumā].

[..]

4. Pārstāvim jāpaziņo, ka viņš rīkojas pārstāvētās personas labā [uzdevumā], jānorāda, vai pārstāvība ir tieša vai netieša, un jābūt pilnvarotam būt par pārstāvi.

Persona, kas nav paziņojusi par savu rīkošanos otras personas vārdā vai tās labā [uzdevumā] vai ir bez attiecīga pilnvarojuma paziņojusi, ka rīkojas otras personas vārdā vai tās labā [uzdevumā], uzskatāma par tādu, kas rīkojas savā vārdā un savā labā [uzdevumā].

5. Muitas dienesti drīkst likt jebkurai personai, kas paziņo, ka rīkojas otras personas vārdā vai tās labā [uzdevumā], uzrādīt pierādījumus, kas apliecina, ka persona ir pilnvarota būt par pārstāvi.”

6. MK VII sadaļā tiek reglamentēts muitas parāds. Šīs sadaļas 2. nodaļa attiecas uz muitas parāda rašanos. 202. un 203. pantā, kuri atrodami šajā nodaļā, ir paredzēts:

“202. pants.

1. Ievedmuitas parāds rodas:

a) pretlikumīgi Kopienas muitas teritorijā ievedot ar ievedmuitas nodokli apliekamās preces vai

b) šādas preces pretlikumīgi ievedot citā šās teritorijas daļā no brīvās zonas vai brīvās noliktavas.

Šajā pantā “pretlikumīga ievešana” nozīmē jebkādu ievešanu, pārkāpjot 38.–41. pantu un 177. panta otro ievilkumu.

2. Muitas parāds rodas brīdī, kad preces tiek pretlikumīgi ievestas.

3. Parādnieki ir:

– jebkura persona, kas pretlikumīgi ievedusi šādas preces,

– jebkura persona, kas piedalījusies preču pretlikumīgā ievešanā un apzinājusies, vai kurai būtu bijis jāapzinās, ka šāda ievešana ir pretlikumīga, un

– ikviena persona, kas ieguvusi vai turējusi attiecīgās preces un apzinājusies, vai kurai preču saņemšanas vai iegūšanas brīdī būtu bijis jāapzinās, ka tās ievestas pretlikumīgi.

203. pants

1. Ievedmuitas parāds rodas:

– nelikumīgi izņemot no muitas uzraudzības ar ievedmuitas nodokli apliekamās preces.

2. Muitas parāds rodas brīdī, kad preces tiek izņemtas no muitas uzraudzības.

3. Parādnieki ir:

– persona, kas izņēmusi preces no muitas uzraudzības,

– jebkura persona, kas piedalījusies šādā izņemšanā vai apzinājusies, vai kurai būtu bijis jāapzinās, ka preces tikušas izņemtas no muitas uzraudzības,

– jebkura persona, kas ieguvusi vai valdījusi attiecīgās preces un preču iegūšanas vai saņemšanas brīdī apzinājusies, vai kurai būtu bijis jāapzinās, ka tās izņemtas no muitas uzraudzības,

– attiecīgā gadījumā – persona, kam jāizpilda pienākumi, ko uzliek preču pagaidu glabāšana vai tās muitas procedūras piemērošana, kurā preces nodotas.

[..]”

7. 213. pantā, kas arī atrodas tajā pašā nodaļā, ir noteikts:

“Ja par viena muitas parāda samaksu atbild vairākas personas, tās par šo parādu atbild solidāri un atsevišķi [..].”

8. MK 233. pants, kas ir atrodams MK VII sadaļas 4. nodaļā, kurā tiek reglamentēta muitas parāda dzēšana, ir noteikts:

“Neskarot spēkā esošos noteikumus par muitas parāda noilgumu vai šāda parāda nepiedzīšanu pēc likuma konstatētas parādnieka maksātnespējas gadījumā, muitas parāds tiek dzēsts:

a) samaksājot muitas nodokļa summu;

b) atlaižot muitas nodokļa summu;

[..].”

9. VII sadaļas 5. nodaļā tiek reglamentēta muitas nodokļa atmaksāšana un atlaišana. MK 239. pantā, kas ietilpst šajā nodaļā, ir paredzēts:

“Ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļus var atmaksāt vai atlaist 236., 237. un 238. pantā neminētos gadījumos:

– kurus nosaka saskaņā ar Komitejas procedūru;

– kurus radījuši apstākļi, kādos attiecīgo personu nevar saistīt ar krāpšanu vai klaju nolaidību. Gadījumus, kādos šo noteikumu piemēro, un tā piemērošanas kārtību nosaka saskaņā ar Komitejas procedūru. Atmaksāšana vai atlaišana var būt atkarīga no īpašu nosacījumu izpildes.

2. Nodokļus atmaksā vai atlaiž 1. punktā minēto iemeslu dēļ, ja attiecīgajā muitas iestādē saņemts iesniegums divpadsmit mēnešu laikā no dienas, kurā muitas nodokļu summa darīta zināma parādniekam.

Tomēr attiecīgi pamatotos izņēmuma gadījumos muitas dienesti šo termiņu var pagarināt.”

10. Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa Regulas (EK) Nr. 450/2008, ar ko izveido Kopienas Muitas kodeksu (Modernizētais muitas kodekss) ( ), kas aizstāj MK, taču ratione temporis nav piemērojama izskatāmajai lietai, 86. panta 4. punktā ir paredzēts:

“1. Neskarot 68. pantu un spēkā esošos noteikumus par muitas parādam atbilstošās ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summas neatgūšanu tiesā konstatētas parādnieka maksātnespējas gadījumā, ievedmuitas vai izvedmuitas parāds tiek dzēsts jebkurā no šādiem veidiem:

[..]

b) atlaižot ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summu, ievērojot 4. punktu;

[..]

4. Ja par muitas parādam atbilstošās ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summas samaksu atbildīgas ir vairākas personas un tiek piešķirts atbrīvojums, muitas parādu dzēš tikai attiecībā uz to personu vai personām, kurām atbrīvojums ir piešķirts.

[..]”

11. Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi ( ) (turpmāk tekstā – “MK piemērošanas regula”), 878. panta redakcija ir šāda:

“1. Pieteikumu par ievedmuitas vai izvedmuitas atmaksu vai atlaišanu, še turpmāk – “atmaksas vai atlaišanas pieteikums”, iesniedz persona, kura samaksājusi vai kurai jāmaksā šie nodokļi, vai personas, kuras pārņēmušas minētās tiesības un saistības.

Atmaksas vai atlaišanas pieteikumu var iesniegt arī šā punkta pirmajā daļā minēto personu pārstāvis.

[..]”

12. Regulas Nr. 2454/93 899. pantā ir noteikts:

“Neskarot citus gadījumus, ko katru atsevišķi izskata saskaņā ar 905.–909. pantā izklāstīto procedūru, ja lēmuma pieņēmēja muitas dienests konstatē, ka saskaņā ar Kodeksa 239. panta 2. punktu iesniegts atmaksas vai atlaišanas pieteikums:

– ir pamatots ar iemesliem, kas atbilst kādiem no 900. līdz 903. pantā norādītajiem lietas apstākļiem, un šie iemesli neizriet no attiecīgās personas ļaunprātības vai acīmredzamas nolaidības, tā atmaksā vai atlaiž attiecīgo ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļu summu.

“Attiecīgā persona” ir 878. panta 1. punktā minētā viena vai vairākas personas vai to pārstāvji, kā arī jebkura cita persona, kas bijusi iesaistīta muitas formalitāšu kārtošanā saistībā ar konkrētām precēm vai devusi rīkojumus tādu formalitāšu kārtošanai:

– ir pamatots ar kādu no 904. pantā minētiem apstākļiem, tad minētā muitas iestāde ievedmuitu neatmaksā vai neatlaiž.”

13. Komisijas 2003. gada 25. jūlija Regulas (EK) Nr. 1335/2003 ( ) redakcijā minētā tiesību norma ir izteikta šādi:

“1. Ja muitas lēmējiestāde konstatē, ka saskaņā ar Kodeksa 239. panta 2. punktu tai iesniegtais atmaksāšanas vai atlaišanas pieteikums:

– pamatots ar iemesliem, kas atbilst kādiem no 900. līdz 903. pantā norādītajiem lietas apstākļiem, un šie iemesli neizriet no attiecīgās personas ļaunprātības vai acīmredzamas nolaidības, tā atmaksā vai atlaiž attiecīgo ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļu summu,

– pamatots ar iemesliem, kas atbilst kādiem no 904. pantā norādītajiem lietas apstākļiem, tā neatmaksā un neatlaiž attiecīgo ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļu summu.

[..]

3. Kodeksa 239. panta 1. punktā un šajā pantā “attiecīgā persona” ir 878. panta 1. punktā norādītā persona vai personas, vai viņu pārstāvji un visas citas personas, kas iesaistītas attiecīgo preču muitas formalitāšu kārtošanā vai devušas šo formalitāšu kārtošanai nepieciešamos norādījumus.

[..]”

14. Ar Komisijas 1994. gada 19. decembra Regulu (EK) Nr. 3254/94 par grozījumiem Regulā (EEK) Nr. 2454/93, kas nosaka izpildes kārtību Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienu Muitas kodeksa izveidi ( ), MK piemērošanas regulas 900. panta 1. punkts tika papildināts ar o) apakšpunktu. Tajā ir noteikts:

“1. Ievedmuitas nodokļus atmaksā vai atbrīvo no tiem, ja:

o) muitas parāds ir radies citu iemeslu dēļ, nevis saskaņā ar Kodeksa 201. pantu un attiecīgā persona var uzrādīt izcelsmes apliecību, pārvadājumu atļauju, Kopienas iekšējo pārvadājumu dokumentu vai citu atbilstīgu dokumentu, kurā ir norādīts, ka, ja ievedpreces ir reģistrētas brīvai apgrozībai, tām ir tiesības uz Kopienas tarifu kārtību vai tarifa preferencēm, ar noteikumu, ka ir izpildīti pārējie 890. pantā minētie nosacījumi.”

B – Valsts tiesības

15. Francijas Code civil [Civilkodeksa] 1208. panta redakcija ir šāda:

“Solidārs parādnieks, pret kuru kreditors ir cēlis prasību tiesā, var izvirzīt visus iebildumus, kas izriet no pienākuma būtības, un tos, kas ir viņam personiski, kā arī tos, kuri ir kopēji visiem parādniekiem. Viņš nevar izvirzīt iebildumus, kuri ir pilnībā personiski kādam no pārējiem parādniekiem.”

III – Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pamatā esošā lieta

A – Fakti un process muitas iestādēs

16. Sabiedrība Asia Pulp & Paper France (turpmāk tekstā – “APP”) nolīga sabiedrību Rijn Schelde Mondia France (turpmāk tekstā – “Mondia”) papīra pārvadājumiem un importēšanai no Indonēzijas. Mondia ir specializējusies koksnes izstrādājumu (papīra, pārstrādāta papīra, celulozes) importa un eksporta darījumu veikšanā. Mondia ir apsaimniekošanas atļauja muitas noliktavām Ruānā [Rouen] un Havrā [Le Havre], kas ir pakļautas pagaidu noliktavu un uzglabāšanas vietu (“magasins et aires de dépôt temporaires”) kārtībai. Tās ir paredzētas preču, kuru muitas noteikumos atzīta izmantošana nav notikusi vienas dienas laikā pēc to nonākšanas Savienībā, pagaidu uzglabāšanai. Preces no tādām pagaidu noliktavām un uzglabāšanas vietām saskaņā ar atbilstošo kārtību var tikt importētas Savienības muitas teritorijā tikai tad, ja pirms importēšanas tās tika deklarētas.

17. Mondia savukārt nolīga Société de manutention de produits chimiques et miniers (turpmāk tekstā – “Maprochim”), muitas aģenti, saskaņā ar tās norādījumiem aizpildīt it īpaši importa deklarācijas un samaksāt aprēķinātos nodokļus.

18. Preces, kas ir pamata tiesvedības priekšmets, tām nonākot Francijā, vispirms tika uz laiku uzglabātas Mondia pagaidu noliktavu un uzglabāšanas vietās. 2000. gadā Francijas muitas iestādes veica Mondia un Maprochim 1998. un 1999. gadā Havrā un Ruānā veikto importa un eksporta darījumu pārbaudi. Šajā pārbaudē atklājās, ka Mondia bija pārkāpusi MK 202. un 203. pantu, daļu no attiecīgajām precēm nedeklarētas ievedot Savienības muitas teritorijā, un pārējā preču daļa tika deklarētas importam tikai tad, kad tās jau bija ievestas Savienībā. Tādējādi saskaņā ar šīm tiesību normām Francijas muitas iestādes aprēķināja Mondia un APP nesamaksātās nodokļu summas un informēja par tām ( ).

19. 2000. gada 31. oktobrī Mondia iesniedza Francijas muitas iestādēm pieteikumus par tās muitas nodokļu parādu atlaišanu atbilstoši MK 239. pantam, skatot to kopā ar MK piemērošanas regulas 900. panta 1. punkta o) apakšpunktu. Šos pieteikumus tā pamatoja ar to, ka pienācīgas deklarēšanas gadījumā tai būtu radušās tiesības uz muitas procedūru ar labvēlīgu tarifu režīmu un ka tā esot rīkojusies bez krāpnieciska nodoma un bez klajas nolaidības.

20. Lai gan Francijas muitas iestādes uzskatīja, ka Mondia bija rīkojusies bez klajas nolaidības, tomēr apgalvoja, ka nevis to, bet gan Komisijas kompetencē ietilpst veikt šādu novērtējumu. Vēlāk tās nolēma, ka tā ir viņu – un tādējādi nevis Komisijas – kompetence veikt šādu novērtējumu. Tomēr tās lūdza Komisiju sniegt norādes. Pēc tam Komisija Francijas muitas iestādēm darīja zināmu, ka atbilstoši tās viedoklim Mondia ir pieļāvusi klaju nolaidību ( ).

21. Tā rezultātā Francijas muitas iestādes vispirms noraidīja Mondia pieteikumus par nodokļa summas atlaišanu saskaņā ar MK 239. pantu, skatot to kopā ar MK piemērošanas regulas 900. panta 1. punkta o) apakšpunktu. Pēc tam, kad Mondia bija iesniegusi papildu informāciju, tās ar 2006. gada 6. februāra un 3. marta lēmumiem daļēji apmierināja Mondia pieteikumus un līdz ar to atlaida Mondia daļu no nodokļu summas. Līdz ar to Francijas muitas iestādes prasīja Mondia samaksāt tikai to nodokļu summu, kas tika samazināta par atlaisto summu.

22. Turpretim no APP, kas pati nav iesniegusi pieteikumu par atlaišanu, Francijas muitas iestādes joprojām prasīja nodokļu summas pilnā, nesamazinātā apmērā.

23. Francijas muitas iestādes pārmeta muitas aģentei Maprochim, ka tā esot piedalījusies Mondia MK 203. panta pārkāpumā. Maprochim daļai attiecīgo preču esot novēloti veikusi muitas deklarēšanu, lai gan tā zināja vai tai bija jāzina, ka šīs preces jau bija izņemtas no pagaidu noliktavu un uzglabāšanas vietām un piegādātas [saņēmējam]. Šī iemesla dēļ Francijas muitas iestādes piedzina no Maprochim atbilstošu nodokļu summu.

24. Pēc tam, pamatojoties uz MK 236. pantu, skatot to kopā ar MK piemērošanas regulas 890. pantu, Maprochim iesniedza pieteikumu par atlaišanu. Francijas muitas iestādes šo pieteikumu noraidīja, pamatojot ar to, ka MK 236. pants, skatot to kopā ar MK piemērošanas regulas 890. pantu, neesot piemērojams muitas parādam, kas radies saskaņā ar MK 203. pantu. Proti, MK 236. pants esot piemērojams tikai ievedmuitas un izvedmuitas nodokļiem, kas pēc likuma neesot bijuši jāmaksā. Izcelsmes sertifikātu iesniegšana vēlāk nenozīmē, ka muitas parāds saskaņā ar MK 203. pantu vispār nav radies, bet tas varētu vienīgi nozīmēt vēlāku atlaišanu saskaņā ar MK 239. pantu, skatot to kopā ar MK piemērošanas regulas 890. pantu.

B – Tiesvedība valsts tiesā un prejudiciālais jautājums

25. Mondia, APP un Maprochim cēla prasību Tribunal d’instance du Havre un Tribunal d’instance de Rouen. Prasības, kas tika celtas Tribunal d’instance du Havre, tika nosūtītas Tribunal d’instance de Rouen, pamatojoties uz [to savstarpējo] saistību. 2007. gada 16. novembrī Maprochim aktīvi vispārējas nodošanas dēļ pārgāja sabiedrībai Port Angot développement (turpmāk tekstā – “PAD”), tādēļ tā kā Maprochim tiesību pārņēmēja ir iestājusies lietā.

26. Tribunal d’instance de Rouen savā 2008. gada 11. aprīļa spriedumā tostarp ir konstatējusi, ka:

– Francijas muitas iestādes Mondia bija pamatoti saskaņā ar MK 239. pantu un MK piemērošanas regulas 900. panta 1. punkta o) apakšpunktu daļēji atlaidušas nodokļa summu;

– kas attiecas uz šo pieteikumu par atlaišanu, Mondia neesot rīkojusies kā APP pārstāve MK 5. panta izpratnē;

– tomēr Mondia esot jāatzīst par APP pārstāvi saskaņā ar Francijas Code civil 1208. pantu, jo atbilstoši šai tiesību normai solidārais parādnieks nepieciešamības gadījumā pārstāv citus solidāros parādniekus.

27. Tādējādi Tribunal d’instance de Rouen ir attiecinājusi Mondia piešķirto atlaišanu arī uz APP un atbilstoši ir samazinājusi APP noteiktās nodokļu summas.

28. Par šo Tribunal d’instance de Rouen spriedumu apelācijas sūdzību iesniedzējtiesai iesniedza Francijas muitas iestādes, no vienas puses, un Mondia, APP un PAD, no otras puses. Tās it īpaši apstrīd to, vai Mondia piešķirtā daļējā atlaišana ir jāattiecina arī uz APP un PAD.

29. 2008. gada 17. oktobrī pret PAD tika uzsākts maksātnespējas process un advokāts M. Berels [Maître M. Bérel] tika noteikts par pilnvaroto pārstāvi.

30. Ar 2010. gada 28. janvāra spriedumu iesniedzējtiesa daļēji ir izskatījusi apelācijas sūdzības, tiesvedību pārējā daļā apturot un uzdodot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:

“Vai, lai nebūtu jāmaksā nodokļu parāds, muitas parāda solidāram parādniekam, kuram šis parāds nav atlaists, MK 213., 233. un 239. pantā ir liegts atsaukties uz lēmumu par atlaišanu, kuru, pamatojoties uz MK 239. pantu, attiecībā uz citu solidāru parādnieku ir pieņēmusi par piedziņu atbildīgā iestāde?”

IV – Prejudiciālais jautājums un tiesvedība Tiesā

31. Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu Tiesas kancelejā ir reģistrēts 2010. gada 8. februārī.

32. Tiesvedības laikā APP, M. Berels – attiecībā uz PAD, Francijas valdība un Komisija iesniedza rakstveida apsvērumus.

33. 2010. gada 11. novembrī notika tiesas sēde, kurā piedalījās, papildināja savus apsvērumus un atbildēja uz jautājumiem APP pārstāvis, Francijas valdība un Komisija.

V – Galvenie lietas dalībnieku argumenti

34. APP uzskata, ka daļējā atlaišana, kas piemērota Mondia, jāattiecina arī uz to.

35. Savā pieteikumā par atlaišanu to esot pārstāvējusi Mondia. Proti, pieteikumu par atlaišanu varot iesniegt arī pārstāvis. Mondia neesot skaidri paziņojusi, ka tā pieteikumu par atlaišanu esot iesniegusi arī APP vārdā. Tādā situācijā, kāda ir šajā gadījumā, acīmredzamas pārstāvības princips saskaņā ar MK 5. panta 4. punktu neesot piemērojams. Atšķirībā no importa deklarācijas, pieteikumā par atlaišanu nepastāv neskaidrība par muitas parāda galveno parādnieku. Šajā gadījumā ir jau zināmi solidāri atbildīgie muitas parādnieki. Turklāt APP esot acīmredzami ļoti ieinteresēta atlaišanā.

36. Turklāt pieteikumā par atlaišanu saskaņā ar MK 239. panta 1. un 2. punktu un MK piemērošanas regulas 899. pantu, kuru iesniedz sabiedrība, kas ir pilnvarota importēt, muitas iestādes pārbaudīja ne tikai atlaišanas objektīvos nosacījumus, bet arī uz visiem ieinteresētajiem saimnieciskās darbības subjektiem attiecināmos subjektīvos nosacījumus. Esot acīmredzams, ka APP atbilst MK 239. panta 1. un 2. punktā un MK piemērošanas regulas 899. pantā paredzētajiem subjektīvajiem nosacījumiem. Tāda sabiedrība kā APP, kas izmanto tādas citas sabiedrības kā Mondia pakalpojumus, atbilstoši judikatūrai nevarot atsaukties uz pieredzes trūkumu muitas formalitāšu [kārtošanā]. Gluži pretēji, tā ir atbildīga par sava pārstāvja rīcību. Turpretī tādai sabiedrībai kā APP šajā gadījumā esot izdevīgi, lai tās pārstāvja rīcība nebūtu bijusi klaji nolaidīga. Ja Mondia neesot rīkojusies klaji nolaidīgi, tas pats vēl jo vairāk būtu jāattiecina uz APP kā mazāk pieredzējušu saimnieciskās darbības subjektu. Visbeidzot esot jāņem vērā, ka Mondia paziņojums muitas iestādēm esot saistāms ar APP sniegtajām norādēm Mondia un ka APP iztiesāšanas laikā neesot tikusi pārmesta nolaidīga rīcība.

37. Turklāt Mondia piemērotās daļējās atlaišanas sekas attiecoties arī uz APP. MK 233. pantā ir paredzētas četras situācijas, kurās muitas parāds tiek dzēsts. Atbilstoši MK 233. panta b) punktam tajās ietilpst arī atlaišana. Šajā tiesību normā neesot paredzēts, ka atlaišanas sekas ir attiecināmas tikai uz konkrētu muitas parādnieku. Dalībvalstu tiesību aktos esot paredzēti noteikumi par solidārās atbildības režīmu. No Francijas Code civil noteikumiem, īpaši tā 1208. panta izriet, ka Mondia piemērotā daļējā atlaišana attiecoties arī uz APP. Muitas iestāžu noteiktā muitas parāda atlaišana neesot attiecināma tikai uz Mondia. Gadījumā, ja solidārās atbildības režīms izrietētu no Savienības tiesībām, nevis no dalībvalstu tiesību aktiem, tad tādu pašu rezultātu varētu sasniegt atbilstoši Code civil ietvertajiem kritērijiem.

38. M. Berels attiecībā uz PAD apgalvo, ka, ja solidārais parādnieks samaksā muitas parādu atbilstoši MK 233. panta 1. punkta a) apakšpunktam, tad muitas parāds tiek dzēsts, kas labvēlīgi ietekmē arī pārējos solidāros parādniekus. Tā tam esot jābūt arī tad, ja muitas parāds saskaņā ar MK 233. panta 1. punkta b) apakšpunktu tiek atlaists vienam no solidārajiem parādniekiem.

39. Ņemot vērā Savienības tiesiskā regulējuma neesamību, solidārā parādnieka atlaišanas sekas ir noteiktas valsts tiesību aktos. Tāpēc šajā lietā esot piemērojams Francijas Code civil. No tā izriet, ka Mondia piemērotā atlaišana attiecoties arī uz tās solidārajiem parādniekiem – APP un PAD. Tāds risinājums arī nodrošinot no Savienības tiesībām izrietošā vienlīdzības principa ievērošanu.

40. Visbeidzot Francijas muitas iestādes lēmuma par Mondia piemērotās daļējās atlaišanas sekas esot attiecinājušas arī uz APP un PAD. Proti, tās esot norādījušas APP un Maprochim, ka lēmums par to sūdzībām tiks pieņemts tikai tad, kad tās būs izskatījušas Mondia pieteikumu par atlaišanu.

41. Francijas valdība uzskata, ka APP un PAD, attiecīgi Maprochim, nevar atsaukties uz daļējo atlaišanu, kas piemērota Mondia. MK 239. pants esot jāinterpretē šauri. Saskaņā ar tā 2. punktu pieteikumu par atlaišanu var iesniegt tikai noteiktā termiņā. Mondia esot iesniegusi atbilstošu pieteikumu paredzētajā termiņā. Taču tā neesot paziņojusi, ka ir rīkojusies arī APP un Maprochim vārdā. Līdz ar to Mondia savu pieteikumu par atlaišanu neesot iesniegusi kā APP un Maprochim pārstāve.

42. Turklāt atlaišanas nosacījums atbilstoši MK 239. pantam esot tāds, ka pieteikuma iesniedzējam nav bijis krāpnieciska nodoma un tas nav rīkojies klaji nolaidīgi. Klajas nolaidības izvērtēšana esot atkarīga galvenokārt no tiesību normu, kuru neizpilde rada muitas parādu, sarežģītības, kā arī no saimnieciskās darbības subjekta profesionālās pieredzes un rūpības. Muitas iestādēm vajadzētu izvērtēt katra saimnieciskās darbības subjekta individuālo situāciju un individuālo rīcību. Līdz ar to atbilstoši MK 239. pantam lēmums nevarētu automātiski attiekties uz citiem solidāri atbildīgajiem muitas parādniekiem.

43. Visbeidzot atlaišanas automātiska attiecināšana uz citiem solidāriem parādniekiem neesot saderīga ar Savienības pašu resursu aizsardzības mērķi.

44. Komisija uzskata, ka muitas parāda daļēja atlaišana vienam solidāram parādniekam atbilstoši MK 239. pantam neattiecas uz pārējiem solidārajiem parādniekiem.

45. No MK 4. panta 9. un 12. punkta izriet, ka muitas parāds radot saikni starp muitas iestādi un personu, nevis starp muitas iestādi un darījumu.

46. MK 233. pantā minētie muitas nodokļa atlaišanas gadījumi, ņemot vērā mērķi aizsargāt Savienības pašu resursus, esot jāinterpretē šauri. Līdz ar to šī tiesību norma nevarot tikt interpretēta tādējādi, ka atlaišanai ir absolūtas sekas attiecībā pret visiem solidārajiem parādniekiem. Gluži pretēji, no MK 239. panta izrietot, ka atlaišanas sekas ir tikai relatīvas. Proti, saskaņā ar šo tiesību normu atlaišanas nosacījums esot ne tikai konkrētas objektīvas situācijas pastāvēšana, bet arī fakts, ka attiecīgajam pieteikuma iesniedzējam subjektīvi nav krāpšanas nodoma un tas nav rīkojusies klaji nolaidīgi. Tāpēc atlaišana saskaņā ar MK 239. pantu varot attiekties tikai uz attiecīgo pieteikuma iesniedzēju. Tas arī atbilstot Savienības likumdevēja gribai, kurš ar solidārās atbildības noteikšanu ir vēlējies mazināt muitas parāda nepiedzīšanas risku.

47. Tāpēc MK sistēmas ietvaros pieteikums par atlaišanu saskaņā ar MK 239. pantu esot jāiesniedz katram muitas parādniekam. Lai gan esot iespējams, ka solidārais parādnieks, iesniedzot tādu pieteikumu, pārstāv citu solidāro parādnieku; [tomēr] noteikumi par pārstāvību muitas tiesībās izrietot nevis no valsts tiesību aktiem, bet gan no MK 5. panta. Tā kā Mondia savā pieteikumā par atlaišanu neesot pārstāvējusi APP vai Maprochim, pārstāvības nosacījumi atbilstoši MK 5. pantam neesot izpildīti. Katrā ziņā Mondia savā pieteikumā neesot norādījusi nekādu informāciju par APP rīcību, tādējādi nevarēja pārbaudīt, vai APP var pārmest klaju nolaidību.

VI – Juridiskais vērtējums

48. Šajā gadījumā trīs saimnieciskās darbības subjekti, proti, Mondia, APP un Maprochim, kuras tiesību pārņēmēja ir PAD, bija solidāri atbildīgi par nodokļa summu samaksu. Vienam no šiem solidārajiem parādniekiem, Mondia, saskaņā ar MK 239. pantu, skatot kopā ar MK piemērošanas regulas 900. panta 1. punkta o) apakšpunktu, tika daļēji atlaistas nodokļu summas.

49. Iesniedzējtiesai ir jālemj par apelācijas sūdzībām, kas iesniegtas par spriedumu, kurā ir nospriests, ka daļēja atlaišana, kas piemērota Mondia, attiecas arī uz tās solidāro parādnieku – APP. Pirmās instances tiesa šo atzinumu pamatoja ar Francijas Code civil 1208. pantu, saskaņā ar kuru solidārais parādnieks attiecībā pret solidārā parāda kreditoru it īpaši var atsaukties uz visiem iebildumiem, kas izriet no pienākuma rakstura vai kas ir kopēji visiem parādniekiem. Iesniedzējtiesai ir šaubas, vai tāda pieeja atbilst MK 213., 233. un 239. pantam.

50. Līdz ar to šīs prejudiciālās tiesvedības pamatā ir jautājums, vai MK 213., 233. un 239. pants ir pret tādiem valsts tiesību aktiem, saskaņā ar kuriem solidārajam parādniekam Mondia piemērotās daļējas atlaišanas sekas attiecas arī uz citiem solidārajiem parādniekiem, kas tiem nozīmētu attiecīgo nodokļu summu samazinājumu (B). Pirms izskatīt šo jautājumu, īsumā vispirms es vēlos izklāstīt tos iemeslus, kuru dēļ Mondia šajā gadījumā nevar tikt uzskatīta par APP vai Maprochim, attiecīgi PAD, pārstāvi (A).

A – Pārstāvības neesamība MK 5. panta izpratnē

51. Iesniedzējtiesa ir konstatējusi, ka Mondia nevar tikt uzskatīta par pārstāvi MK 5. panta izpratnē, jo pieteikumu par muitas parāda atlaišanu tā ir iesniegusi pati savā vārdā, nevis arī APP un Maprochim vārdā. MK 5. panta 4. punktā paredzētais acīmredzamas pārstāvības princips izskatāmajā lietā nepieļauj pārstāvības pieņēmumu šīs tiesību normas izpratnē.

52. Tiktāl, ciktāl APP šajā prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā apgalvo iemeslus, kuru dēļ pieteikumam par atlaišanu nav jāpiemēro MK 5. panta 4. punktā paredzētais acīmredzamas pārstāvības princips vai Mondia pieteikums par atlaišanu konkludenti esot jāiesniedz arī tās vārdā, man šķiet, ka šis apgalvojums jau pārsniedz prejudiciālā jautājuma ietvarus. Prejudiciāla nolēmuma procedūrā atbilstoši LESD 267. pantam vienīgi iesniedzējtiesa nosaka prejudiciālā jautājuma priekšmetu. Tādējādi prejudiciālā jautājuma noteikšana nav atkarīga no lietas dalībnieku iniciatīvas ( ). Tā kā iesniedzējtiesa par MK 5. pantu nav uzdevusi nevienu prejudiciālu jautājumu, turpinājumā es vēlos vienīgi papildus izskaidrot, ka tā ir pamatoti noraidījusi pārstāvību atbilstoši MK 5. pantam.

53. Pārstāvība muitas procedūrā ir reglamentēta MK 5. pantā. MK 5. panta 1. punktā ir paredzēts, ka jebkura persona drīkst iecelt sev pārstāvi attiecībām ar muitas dienestiem muitas noteikumos paredzēto darbību un formalitāšu izpildei. Šāda pārstāvība saskaņā ar MK 5. panta 2. punkta pirmās daļas pirmo ievilkumu ir tieša, ja pārstāvis rīkojas otras personas vārdā un tās uzdevumā. Atbilstoši MK 5. panta 2. punkta pirmās daļas otrajam ievilkumam tā var būt arī netieša, ja pārstāvis rīkojas savā vārdā, bet otras personas uzdevumā. MK piemērošanas regulas 878. pantā ir precizēts, ka muitas parādnieks var iecelt pārstāvi arī attiecībā uz pieteikumu par atlaišanu.

54. Lai varētu atzīt efektīvu pārstāvību muitas procedūrā, ir tomēr jābūt izpildītiem MK 5. pantā paredzētajiem nosacījumiem, pie kuriem it īpaši ir pieskaitāms 5. panta 4. punkta pirmajā daļā paredzētais acīmredzamas pārstāvības princips. Atbilstoši tam pārstāvim ir jāpaziņo, ka viņš rīkojas pārstāvētās personas uzdevumā. Turklāt viņam ir jānorāda, vai tā ir tieša vai netieša pārstāvība. MK 5. panta 4. punkta otrajā daļā ir precizēts, ka gadījumā, ja pārstāvja paziņojuma nav, ir uzskatāms, ka viņš rīkojas savā vārdā un uz sava rēķina.

55. Šajā kontekstā iesniedzējtiesa vispirms ir norādījusi, ka Mondia pieteikumu par atlaišanu nepārprotami ir iesniegusi tikai savā vārdā. Turklāt no Mondia norādes, ka preces ir deklarētas importam APP vārdā, vēl nevarot secināt, ka Mondia konkludenti esot rīkojusies arī APP vārdā. Tāpat arī neesot nekādas norādes par to, vai tā bija tiešā vai netiešā pārstāvība. Šī iemesla dēļ Mondia neesot iesniegusi pieteikumus par atlaišanu kā APP pārstāve.

56. Šajā ziņā APP celtie iebildumi par šo konstatējumu ir nepārliecinoši.

57. Pirmkārt, MK 5. panta 4. punktā paredzētais acīmredzamas pārstāvības princips, pretēji APP viedoklim, ir piemērojams arī pieteikumam par atlaišanu. Iesniedzējtiesa ir pamatoti konstatējusi, ka MK 5. panta 4. punktā paredzētais acīmredzamas pārstāvības princips ir vispārēji piemērojams noteikums, kurš attiecas arī uz pieteikumu par atlaišanu ( ). Tas izriet no šī noteikuma sistēmiskā izvietojuma Muitas kodeksa sākuma daļā, no attiecīgās nodaļas nosaukuma “Dažādi vispārīgie noteikumi [..]” un visbeidzot arī no noteikuma teksta.

58. Otrkārt, tādā situācijā, kāda ir izskatāmajā lietā, tāpat nevar atzīt, ka Mondia ir rīkojusies APP vārdā konkludenti. Iesniedzējtiesa ir pamatoti konstatējusi, ka jau no apstākļa vien, ka APP ir nolīgusi Mondia attiecīgo preču importa deklarēšanai, obligāti neizriet, ka Mondia ir vēlējusies arī attiecībā uz saviem pieteikumiem par atlaišanu saskaņā ar MK 239. pantu, skatot to kopā ar MK piemērošanas regulas 900. pantu, rīkoties APP vārdā. Proti, pieteikums par atlaišanu var tikt apmierināts tikai tad, ja tā iesniedzējam nav nedz bijis krāpnieciska nodoma, nedz arī tas ir rīkojies klaji nolaidīgi. Pierādot šo subjektīvo nosacījumu, tā saimnieciskās darbības subjekta interesēm, kurš attiecīgās preces ir faktiski importējis, un tā saimnieciskās darbības subjekta interesēm, kura vārdā preces tika importētas vai tās bija jāimportē, nav obligāti jābūt vienādām. Visnotaļ ir iespējamas situācijas, kurās pārstāvis mēģina attaisnot pats savu rīcību, atbildību par muitas tiesību pārkāpumu noveļot uz pārstāvēto personu. Tādējādi muitas iestādes vienīgi no apstākļa, ka saimnieciskās darbības subjekts preces importam ir deklarējis citas personas vārdā, nevar secināt, ka viņš automātiski vēlētos šīs personas vārdā iesniegt arī pieteikumu par atlaišanu.

59. Līdz ar to, pretēji APP viedoklim, iesniedzējtiesa ir pamatoti konstatējusi, ka Mondia pieteikumu par atlaišanu nav iesniegusi kā pārstāve MK 5. panta izpratnē.

B – Par daļējas atlaišanas atbilstoši MK 239. panta 1. punktam, skatot to kopā ar MK piemērošanas regulas 900. panta 1. punkta o) apakšpunktu, attiecināšanu uz citiem solidāriem parādniekiem

60. Iesniedzējtiesai ir jālemj par apelācijas sūdzībām, kas iesniegtas par spriedumu, kurā ir nospriests, ka Mondia pieteikumā par atlaišanu atbilstoši MK 5. pantam neesot rīkojusies kā APP pārstāve, tomēr tā kā solidāri atbildīga muitas nodokļa parādniece saskaņā ar Francijas Code civil 1208. pantu, protams, esot pārstāvējusi arī otru solidāro parādnieci APP.

61. Šajā ziņā vispirms ir jānorāda, ka tiesiskas pārstāvības nosacījumi muitas procedūrā ir reglamentēti MK 5. pantā. Šī tiesību norma, ņemot vērā tās reglamentējošo raksturu saskaņā ar EKL 249. panta 2. punktu, ir pārāka par valsts tiesību aktu noteikumiem, tāpēc tādu valsts tiesību normu kā Francijas Code civil 1208. pants nevar piemērot, lai pretēji MK 5. pantam pamatotu tiesisku pārstāvību muitas procedūrā.

62. Tomēr šajā lietā runa ir ne tik daudz par pārstāvību īstajā nozīmē. Drīzāk runa ir par jautājumu, vai muitas parāda daļēja atlaišana tādam solidāram parādniekam kā Mondia rada labvēlīgas sekas arī APP un Maprochim kā pārējiem solidārajiem parādniekiem. Šis jautājums par atlaišanas attiecināšanu uz citiem solidāriem parādniekiem MK 5. pantā nav reglamentēts.

63. Tāpēc turpinājumā pirmām kārtam ir jānoskaidro, vai atbilde uz šo jautājumu ir meklējama Savienības tiesībās vai dalībvalstu tiesību aktos.

1) Par piemērojamām tiesībām

64. MK 213. pantā ir noteikts, ka gadījumā, ja par viena muitas parāda samaksu atbild vairākas personas, tās par šo parādu atbild solidāri. Turklāt MK neietver nekādas citas tiesību normas, kas skaidri noteiktu solidārās atbildības režīmu.

65. Līdz ar to rodas jautājums, vai šajā ziņā ir piemērojami dalībvalstu tiesību akti. To varētu atzīt vienīgi tad, ja ir skaidri paredzēta atsauce uz dalībvalsts tiesību aktiem vai ja no atbilstošajiem Savienības tiesību noteikumiem izriet, ka šo jautājumu Savienības likumdevējs ir vēlējies atstāt dalībvalstu tiesību aktu ziņā ( ).

66. Tieša atsauce uz valsts tiesību normām MK šobrīd nav paredzēta. Tajā nav arī nekādas atsauces uz “spēkā esošiem noteikumiem”, kas saskaņā ar MK 4. panta 23. punktu ir jāsaprot kā atsauce uz valsts noteikumiem, ja atbilstoša tiesiskā regulējuma nav Savienības tiesību līmenī. MK 213. panta vēsturiskās izcelsmes interpretācija, tātad šīs tiesību normas salīdzinājums ar atbilstošiem iepriekš spēkā esošajiem noteikumiem drīzāk liecina pret visaptverošu atsauci uz valsts tiesību aktiem. Proti, Regulas Nr. 1031/88 3. un 4. pantā, kas bija spēkā pirms MK spēkā stāšanās, bija tieši noteikts, ka muitas parādnieka solidārās saistības esot noregulējamas “saskaņā ar dalībvalstīs spēkā esošajiem noteikumiem”. MK 213. pantā tāda atsauce uz dalībvalstu tiesību aktiem vairs nav paredzēta. Tādēļ nevar pamatoties uz visaptverošu norādi uz dalībvalstu tiesību aktiem.

67. Tāpēc attiecībā uz solidārās atbildības režīma niansēm vispirms ir jāpārbauda, vai Savienības tiesībās ir noteiktas prasības. Ja nepastāv nekādas prasības, papildus ir piemērojami dalībvalstu tiesību akti.

68. Tādējādi izskatāmajā lietā vispirms ir jāpārbauda, vai no MK ietvertajām prasībām var secināt, ka nodokļa summas daļēja atlaišana vienam solidārajam parādniekam saskaņā ar MK 239. pantu, skatot to kopā ar MK piemērošanas regulas 900. panta 1. punkta o) apakšpunktu, ir attiecināma uz citiem solidārajiem parādniekiem.

2) Par MK ietvertajām prasībām

69. Šajā ziņā vispirms ir jānorāda, ka šis jautājums attiecas tikai uz saikni starp APP un PAD, no vienas puses, un Francijas muitas iestādēm, no otras puses. Līdz ar to runa ir par attiecībām starp muitas parādniekiem un muitas iestādēm, taču ne par attiecībām starp atsevišķiem muitas parādniekiem. Šāda nodalīšana man šķiet nozīmīga tāpēc, ka muitas iestāžu un muitas parādnieku attiecību tiesiskai noregulēšanai ir tieša ietekme uz muitas nodokļiem un līdz ar to uz Savienības pašu resursiem. Dažas norādes liecina, ka atbilde uz jautājumiem, kas tieši ietekmē muitas parāda dzēšanu kontekstā ar muitas iestādēm un līdz ar to ar Savienības pašu resursiem, ir vienveidīgi reglamentēta MK. Turpretim atsevišķu solidāro parādnieku attiecību tiesiskai noregulēšanai, it īpaši jautājumā, kādā apjomā visbeidzot tiem savstarpējās attiecībās katram būtu jāatbild par muitas parādu, nav tiešas ietekmes uz pašu resursiem. Tādējādi šajā lietā man šķiet, ka pašreizējā Savienības tiesību redakcijā katrā ziņā lielāka rīcības brīvība ir valsts tiesību sistēmām.

70. APP un Maprochim savu nostāju, saskaņā ar kuru Mondia piemērotā atlaišana attiecas arī uz tām, galvenokārt pamatoja ar MK 233. panta 1. punkta b) apakšpunktu. Saskaņā ar šo tiesību normu muitas parāds tiek dzēsts, atlaižot muitas nodokļu summu. Patiesībā šis noteikums, ņemot vērā vienīgi tā tekstu, katrā ziņā varētu tikt interpretēts tādējādi, ka atlaišana vienam no solidārajiem parādniekiem nozīmē muitas parāda dzēšanu visiem solidārajiem parādniekiem.

71. Turpinājumā tās norāda uz MK 233. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkta sistēmisku kopsakaru. MK 233. panta 1. punkta a) apakšpunktā ir cits [muitas parāda] dzēšanas nosacījums, atbilstoši kuram muitas parāds tiek dzēsts, kad to samaksā viens no solidārajiem parādniekiem. Ir skaidrs, ka MK 233. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētajā gadījumā no muitas parāda tiek atbrīvots ne tikai tas, kurš muitas parādu ir samaksājis, bet arī pārējie solidārie parādnieki. Visbeidzot solidārai atbildībai ir raksturīgs, ka kreditors parādu var atprasīt no jebkura solidārā parādnieka, taču tikai vienu reizi ( ). Norādot, ka MK 233. panta 1. punktā [muitas parāda] dzēšanas jēdziens tiek izmantots gan muitas parāda samaksāšanas gadījumā, gan arī tā atlaišanas gadījumā, varētu argumentēt, ka gan muitas parāda samaksa atbilstoši a) apakšpunktam, gan arī muitas nodokļa summas atlaišana atbilstoši b) apakšpunktam nozīmē muitas parāda dzēšanu visiem solidārajiem parādniekiem.

72. Tāda MK 233. panta 1. punkta b) apakšpunkta interpretācija daļēji tiek pausta doktrīnā ( ), tomēr tā nebūtu saderīga ar mērķiem, kurus saskaņā ar MK 202., 203., 213., 233. un 239. pantu ir paredzēts sasniegt, un apdraudētu to effet utile.

73. Vispirms ir jāņem vērā, ka saskaņā ar MK 202. panta 3. punktu un MK 203. panta 3. punktu par nodokļa parādu atbild ne tikai tas, kurš pats ir izdarījis muitas pārkāpumu (attiecīgi pirmais ievilkums), bet arī tas, kurš šā pārkāpuma [izdarīšanā] ir piedalījies (attiecīgi otrais ievilkums), kā arī citi saimnieciskās darbības subjekti (skat. nākamos attiecīgo punktu ievilkumus). Šādai vairākkārtējai nodrošināšanai ir jāmazina muitas parāda nepiedzīšanas risks tajos gadījumos, kuros nav notikusi pienācīga deklarēšana. Īpaši tā ir jāskata kontekstā ar to, ka muitas nodokļi ietilpst Savienības pašu resursos un tādējādi tie ir Savienības budžeta sastāvdaļa. Līdz ar to, interpretējot MK 233. panta 1. punkta b) apakšpunktu un MK 239. pantu, ir jāievēro arī nepieciešamība aizsargāt Savienības pašu resursus. Šo mērķi nedrīkst apšaubīt, ieviešot jaunus muitas parāda dzēšanas iemeslus ( ).

74. Turpinājumā ir jākonstatē, ka Mondia izskatāmajā lietā muitas parāds ir ticis atlaists saskaņā ar MK 239. pantu un MK piemērošanas regulas 900. panta 1. punkta o) apakšpunktu. MK piemērošanas regulas 900. panta 1. punkta o) apakšpunkts attiecas it īpaši uz gadījumiem, kuros preces pirms to importa nav tikušas pienācīgi deklarētas un muitas parāds, pamatojoties uz šo pārkāpumu, ir radies saskaņā ar MK 202. un 203. pantu. Šādā gadījumā, nosakot muitas parādu, netiek ņemta vērā ne Savienības procedūras, ne muitas procedūras ar nodokļu atvieglojumiem iespēja. Tomēr MK piemērošanas regulas 900. panta 1. punkta o) apakšpunktā gadījumos, kad šīs priekšrocības pienācīgas deklarēšanas gadījumā varēja tikt izmantotas, taisnīguma apsvērumu dēļ ir paredzēta atlaišanas iespēja a posteriori. Taču tāda atlaišana taisnīguma apsvērumu dēļ ir paredzēta ne tikai ar nosacījumu, ka pienācīgas deklarēšanas gadījumā būtu pastāvējušas tiesības uz Savienības procedūru vai uz muitas procedūru ar nodokļu atvieglojumiem, bet arī ar subjektīvu nosacījumu, ka pieteikuma iesniedzējam nevar pārmest ne krāpniecisku nodomu, ne arī klaju nolaidību.

75. MK 233. panta 1. punkta b) apakšpunkta interpretācija, saskaņā ar kuru Mondia piemērotā daļējā atlaišana atbilstoši MK 239. pantam, skatot to kopā ar MK piemērošanas regulas 900. pantu, automātiski attiecas arī uz tās solidārajiem parādniekiem APP un Maprochim (attiecīgi PAD), pietiekami neņemtu vērā iepriekš minētos mērķus. Faktiski, no vienas puses, nav saprotams, kāpēc Savienībai šajā gadījumā ir jāatsakās no pašu resursiem tikai tāpēc, ka Mondia piemērota atlaišana ir pamatota, taču tāda obligāti nav atlaišana arī pārējiem solidārajiem parādniekiem. Iepriekš minētajam ( ) vairākkārtējas nodrošināšanas principam drīzāk atbilst situācija, kurā tādā gadījumā muitas iestādēm būtu jāņem vērā pārējie solidārie parādnieki, ja vien tiem atbilstošā summa nav tikusi atlaista ( ). No otras puses, man šķiet, ka pat taisnīguma apsvērumu dēļ nav pamatots tas, ka muitas parādniekam, kurš, iespējams, ir rīkojies ar krāpniecisku nodomu vai klaji nolaidīgi, ir jāpiemēro atlaišana tikai tāpēc, ka viņš ir solidāri atbildīgs un atlaišana ir tikusi piemērota citam solidārajam parādniekam, ņemot vērā tā paša rīcību ( ).

76. Interpretācijā, atbilstoši kurai atlaišana saskaņā ar MK 239. pantu, skatot to kopā ar MK piemērošanas regulas 900. panta 1. punkta o) apakšpunktu, attiecas tikai uz pieteikuma iesniedzēju, kurš atbilst šo noteikumu nosacījumiem, tiek ievērots princips, ka atlaišana ir izņēmums no parastā ievešanas un izvešanas režīma, tādēļ tiesību normas, kurās paredzēta atlaišana, ir jāinterpretē šauri ( ).

77. Turklāt tāda interpretācija nav pretēja arī MK 233. panta 1. punkta b) apakšpunkta tekstam. Proti, šo noteikumu var interpretēt tādējādi, ka tas reglamentē tikai attiecības starp attiecīgo muitas parādnieku un muitas iestādēm. Tiktāl, ciktāl MK 233. panta 1. punkta b) apakšpunktā ir noteikts, ka atlaišana dzēš muitas parādu, ar to šajā gadījumā ir domātas tikai attiecības starp Mondia un muitas iestādēm, nevis attiecības starp APP un Maprochim, attiecīgi – PAD, no vienas puses, un muitas iestādēm, no otras puses.

78. Visbeidzot šajā brīdī ir jānorāda, ka tāda interpretācija atbilst tiesiskai situācijai saskaņā ar Modernizētā muitas kodeksa 86. panta 4. punktu, saskaņā ar kuru atlaišana attiecas tikai uz attiecīgo solidāro parādnieku. Proti, izskatāmajā lietā šī tiesību norma nav piemērojama ratione temporis. Likumdošanas procedūrā, kuras rezultātā tika pieņemts Modernizētais muitas kodekss, tomēr nav nekādas norādes, ka Savienības likumdevējs šajā stadijā ir vēlējies grozīt esošo tiesisko situāciju. Šajā ziņā Modernizētās muitas kodeksa 86. panta 4. punkta tiesisko regulējumu var izmantot, lai apstiprinātu interpretāciju par to, ka atlaišana atbilstoši MK 239. pantam, skatot to kopā ar MK piemērošanas regulas 900. panta 1. punkta o) apakšpunktu, attiecas tikai uz attiecīgo pieteikuma iesniedzēju.

3) Par pārējiem APP un PAD argumentiem

79. Tiktāl, ciktāl APP un PAD izvirza pārējos argumentus, pamatojoties uz kuriem Mondia daļēja atlaišana ir jāattiecina arī uz tām, tie nav pārliecinoši.

80. Pirmkārt, APP apgalvo, ka uz to vajadzētu attiecināt Mondia piemēroto atlaišanu tāpēc, ka Francijas muitas iestādes, pārbaudot Mondia pieteikumu par atlaišanu, netieši esot pārbaudījušas vai tām bija jāpārbauda arī, vai APP neesot bijis krāpniecisks nodoms un vai tā neesot bijusi klaji nolaidīga.

81. Šie argumenti man nešķiet pārliecinoši.

82. Pirmām kārtām ir jāatgādina, ka atlaišanas piešķiršana saskaņā ar MK 239. pantu un MK piemērošanas regulas 900. panta 1. punkta o) apakšpunktu tiek izpildīta, tikai pamatojoties uz attiecīgā muitas parādnieka pieteikumu ( ). Pieteikums ir jāiesniedz konkrētā termiņā, kas parasti ir 12 mēneši no dienas, kurā muitas nodokļu summa darīta zināma parādniekam. Kā ir norādījusi iesniedzējtiesa, noteiktajā termiņā pieteikumu par atlaišanu saskaņā ar MK 239. pantu un MK piemērošanas regulas 900. panta 1. punkta o) apakšpunktu nav iesniegusi ne tikai pati APP, bet savu pieteikumu par atlaišanu kā APP pārstāve nav iesniegusi arī Mondia.

83. Katrā ziņā man šķiet, ka APP premisas ir nepareizas jau par to, ka Francijas muitas iestādes, veicot Mondia pieteikuma pārbaudi, netieši arī esot pārbaudījušas vai tām bija jāpārbauda APP rīcība. Principā muitas iestādēm pieteikumā par atlaišanu saskaņā ar MK 239. pantu, skatot to kopā ar MK piemērošanas regulas 900. panta 1. punkta o) apakšpunktu, būtu jāpārbauda šo noteikumu subjektīvie nosacījumi tikai attiecībā uz konkrēto pieteikuma iesniedzēju. Proti, saimnieciskās darbības subjekts, kuru saistībā ar viņa importu pārstāv muitas aģents, ir atbildīgs par sava pārstāvja klaji nolaidīgo rīcību ( ). Tas ir loģiski, jo pārstāvētajai personai ir jāatbild par sava pārstāvja rīcību kā pašam par savu rīcību. Tādā gadījumā priekšnoteikums pārstāvētās personas pieteikumam par atlaišanu var būt tāds, ka netieši tiek pārbaudīta arī pārstāvja rīcība. No minētā, pretēji APP viedoklim, tomēr nevar secināt, ka tātad pretējā gadījumā ir jānotiek arī pārstāvja pieteikuma par atlaišanu netiešai pārbaudei par to, vai pārstāvētajai personai bija krāpniecisks nodoms vai arī tas ir rīkojies klaji nolaidīgi. Pārstāvētā persona nerīkojas pārstāvja vārdā, tāpēc pārstāvim, izvērtējot viņa paša rīcību, par pārstāvētās personas rīcību nebūt nav jāatbild.

84. Otrkārt, APP savu viedokli par to, ka Mondia atlaišana attiecas arī uz APP, mēģina pamatot ar MK piemērošanas regulas 899. pantu. No šīs tiesību normas izrietot, ka tādā gadījumā, kāds ir izskatāmajā lietā, saistībā ar Mondia pieteikumu bija jāizvērtē arī APP muitas parāda atlaišana. APP pamatojas uz to, ka šī tiesību norma atbilstoši tās tekstam paredzot visu attiecīgo personu rīcības pārbaudi.

85. Arī šādu argumentāciju nevar atbalstīt. No MK piemērošanas regulas 899. panta nevar secināt, ka muitas parādnieks ar savu atlaišanas pieteikumu rada muitas iestāžu pienākumu attiecībā uz visiem par muitas parādu atbildīgajiem solidārajiem parādniekiem pārbaudīt, vai tie nav rīkojušies ar krāpniecisku nodomu vai klaji nolaidīgi.

86. Tādai interpretācijai vispirms jau neatbilst MK piemērošanas regulas 899. panta teksts. Tajā ir runa vienīgi par “attiecīgo personu” vienskaitlī, nevis daudzskaitlī – “par attiecīgajām personām”. Līdz ar to nepārprotami ir domāts tikai konkrētais pieteikuma iesniedzējs.

87. Turklāt APP viedoklis neatbilst arī tiesiskajam regulējumam MK piemērošanas regulas 899. pantā, kurā ir paredzēts, ka muitas iestādes izskata pieteikumu, pamatojoties uz tajā minētajiem apstākļiem. Kā jau iepriekš minēts ( ), konkrētu solidāru parādnieku intereses pieteikumā par atlaišanu var būt pilnīgi pretējas. Tāpēc nevar uzskatīt, ka pieteikuma iesniedzējs savā pieteikumā obligāti norāda arī tādus iemeslus, kas ir izdevīgi pārējām personām.

88. Treškārt, M. Berels attiecībā uz PAD norāda, ka arī uz Maprochim attiecoties muitas iestāžu lēmums par daļēju atlaišanu Mondia. Proti, Francijas muitas iestādes APP un Maprochim esot norādījušas, ka tās lēmumu par to sūdzībām pieņemšot tikai tad, kad izskatīs Mondia pieteikumu par atlaišanu.

89. Šajā ziņā pietiek norādīt, ka lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu saskaņā ar LESD 267. pantu valsts tiesai, nevis Tiesai ir pienākums noteikt valsts iestāžu lēmuma saturu. Līdz ar to Tiesai būtībā ir jāņem vērā iesniedzējtiesas noteiktais ( ). No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka iesniedzējtiesas izpratne par muitas iestāžu lēmumiem ir tāda, ka šajā lēmumā ir ticis daļēji atlaists tikai Mondia muitas parāds.

C – Kopsavilkums

90. Ņemot vērā iepriekš minēto, no MK 213., 233. un 239. panta izriet, ka muitas iestāžu lēmums saskaņā ar MK 239. pantu un MK piemērošanas regulas 900. panta 1. punkta o) apakšpunktu par daļēju atlaišanu vienam solidāri atbildīgam muitas parādniekam automātiski neattiecas uz pārējiem šī muitas parāda solidārajiem parādniekiem. Tādējādi tādas valsts tiesību normas piemērošana, kas paredz šādu attiecināšanu, ir pretēja šiem noteikumiem.

VII – Secinājumi

91. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi:

Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 213., 233. un 239. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā situācijā, kāda ir izskatāmajā lietā, solidārais parādnieks, kuram muitas parāds nav atlaists, saskaņā ar minētās regulas 239. pantu, skatot to kopā ar Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Regulai Nr. 2913/92, 900. panta 1. punkta o) apakšpunktu, nevar atsaukties uz lēmumu par atlaišanu, kas pieņemts attiecībā uz citu solidāru parādnieku, lai nebūtu jāmaksā nodokļu parāds.