48

Šādos apstākļos Østre Landsret (Austrumu reģiona apelācijas tiesa, Dānija) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) a) Vai priekšnoteikums tam, lai dalībvalsts atsauktos uz Direktīvas [90/435] 1. panta 2. punktu par valsts noteikumu piemērošanu, kas paredzēti krāpšanas vai ļaunprātīgas izmantošanas novēršanai, ir fakts, ka attiecīgā dalībvalsts ir pieņēmusi īpašu valsts noteikumu, ar ko tiek īstenots šīs direktīvas 1. panta 2. punkts, vai ka valsts tiesību aktos ir paredzēti vispārēji noteikumi vai principi attiecībā uz krāpšanu un ļaunprātīgu izmantošanu, kuri var tikt interpretēti saskaņā ar minētā 1. panta 2. punktu? b) Ja atbilde uz [pirmā jautājuma a) punktu] ir apstiprinoša, vai Likuma par uzņēmumu ienākuma nodokli 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts, kurā ir paredzēts, ka “dividendes tiek atbrīvotas no nodokļa vai tām tiek piemērots nodokļa samazinājums saskaņā ar [..] Direktīvu 90/435 [..]”, var tikt uzskatīts par Direktīvas 90/435 1. panta 2. punktā minēto īpašo valsts noteikumu? 2) Vai starp divām dalībvalstīm noslēgtas un atbilstoši [OECD Nodokļu paraugkonvencijai] izstrādātas konvencijas par nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu noteikums, saskaņā ar kuru nodokļu piemērošana izmaksātajām dividendēm ir atkarīga no tā, vai dividenžu saņēmējs tiek uzskatīts par šo dividenžu īpašuma beneficiāru, ir līgumā paredzēts noteikums ļaunprātīgas izmantošanas novēršanai, uz kuru attiecas [Direktīvas 90/435] 1. panta 2. punkts? 3) Ja Tiesas atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša, vai valsts tiesai ir jānosaka, kas ir ietverts jēdzienā “īpašuma beneficiārs”, vai šā jēdziena nozīme, piemērojot Direktīvu 90/435, ir jāinterpretē tā, ka šim jēdzienam ir jāpiešķir īpaša Savienības tiesību nozīme, uz ko attiecas Tiesas pārbaude? 4) a) Ja Tiesas atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša un atbilde uz trešo jautājumu ir tāda, ka valsts tiesu uzdevums nav definēt, kas ir iekļauts jēdzienā “īpašuma beneficiārs”, vai šis jēdziens ir jāinterpretē tā, ka sabiedrība, kas ir dalībvalsts rezidente un kas tādos apstākļos kā pamatlietā saņem dividendes no meitasuzņēmuma citā dalībvalstī, ir šo dividenžu “īpašuma beneficiāre” tādā nozīmē, kādā šis jēdziens tiek saprasts Savienības tiesībās? b) Vai jēdzienam “īpašuma beneficiārs” ir tāda pati nozīme kā attiecīgajam jēdzienam Padomes Direktīvas 2003/49/EK (2003. gada 3. jūnijs) par kopīgu nodokļu sistēmu, ko piemēro procentu un honorāru maksājumiem, kurus veic asociēti uzņēmumi dažādās dalībvalstīs (OV 2003, L 157, 49. lpp.), 1. panta 1. punktā, kā arī šīs direktīvas 1. panta 4. punktā? c) Vai šis jēdziens ir jāinterpretē, ņemot vērā tikai komentāru par [OECD 1977. gada Nodokļu paraugkonvencijas] 10. pantu (12. punkts), vai arī šajā interpretācijā var tikt ņemti vērā vēlākie komentāri, tostarp 2003. gadā veiktie papildinājumi par “starpnieksabiedrībām” un 2014. gadā veiktie papildinājumi par “līgumsaistībām vai juridiskām saistībām”? d) Izvērtējot jautājumu par to, vai dividenžu saņēmējs ir jāuzskata par to “īpašuma beneficiāru”, kādas sekas ir tam, ka dividenžu saņēmējam ir līgumiskas vai likumiskas saistības nodot dividendes trešai personai? e) Izvērtējot jautājumu par to, vai dividenžu saņēmējs ir jāuzskata par “īpašuma beneficiāru”, kādas sekas ir tam, ka iesniedzējtiesa pēc pamatlietas faktisko apstākļu izvērtēšanas secina, ka saņēmējam (bez līgumiskām vai juridiskām saistībām saņemtās dividendes nodot trešai personai) nebija “pilnīgu” tiesību “izmantot un lietot” dividendes, kā minēts 2014. gada Komentāros par [OECD 1977. gada Nodokļu paraugkonvenciju]? 5) Ja lietā tiek konstatēts, – ka ir “valstu noteikumi vai [līgumos ietverti noteikumi], kas pieņemti, lai novērstu krāpšanu vai stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu” (Direktīvas 90/435 1. panta 2. punkta nozīmē), – ka dalībvalsts rezidente sabiedrība A ir izmaksājusi dividendes mātesuzņēmumam B, kurš ir citas dalībvalsts rezidents un kurš tās nodod savam mātesuzņēmumam C, kurš ir rezidents ārpus Eiropas Savienības vai [EEZ] un kurš savukārt izmaksā šos līdzekļus savam mātesuzņēmumam D, kurš arī ir rezidents ārpus Savienības vai [EEZ], – ka starp pirmo no minētajām valstīm un sabiedrības C rezidences valsti nav noslēgta konvencija par nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu, – ka starp pirmo no minētajām valstīm un sabiedrības D rezidences valsti ir noslēgta konvencija par nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu un – ka pirmajai no minētajām valstīm saskaņā ar tās tiesību aktiem tādēļ nav tiesību piemērot nodokli ienākumu gūšanas vietā par dividendēm, ko sabiedrība A izmaksājusi sabiedrībai D, ja sabiedrība D ir tiešā sabiedrības A īpašniece, vai tā ir ļaunprātīga izmantošana saskaņā ar Direktīvu un tādēļ sabiedrība B saskaņā ar to nav aizsargāta? 6) Ja tiek uzskatīts, ka sabiedrība, kas ir dalībvalsts rezidente (mātesuzņēmums), faktiski nav atbrīvota no nodokļa ienākumu gūšanas vietā saskaņā ar Direktīvas 90/435 1. panta 2. punktu par dividendēm, kuras ir saņemtas no sabiedrības, kas ir citas dalībvalsts rezidente (meitasuzņēmums), vai LESD 49. pantam, to lasot kopsakarā ar LESD 54. pantu, ir pretrunā tāds tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru pēdējā minētā dalībvalsts piemēro nodokļus par dividendēm mātesuzņēmumam, kas ir citas dalībvalsts rezidents, savukārt uzskata, ka rezidenti mātesuzņēmumi, kas citādi ir līdzīgos apstākļos, ir atbrīvoti no nodokļa par šādām dividendēm? 7) Ja tiek uzskatīts, ka sabiedrība, kas ir dalībvalsts rezidente (mātesuzņēmums), faktiski nav atbrīvota no nodokļa ienākumu gūšanas vietā saskaņā ar Direktīvas 90/435 1. panta 2. punktu attiecībā uz dividendēm, kuras saņemtas no sabiedrības, kas ir citas dalībvalsts rezidente (meitasuzņēmums), un pēdējā minētajā dalībvalstī tiek uzskatīts, ka mātesuzņēmumam ir ierobežots nodokļu maksāšanas pienākums par attiecīgajām dividendēm minētajā dalībvalstī, vai LESD 49. pants, to lasot kopsakarā ar LESD 54. pantu, nepieļauj tādu tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru pēdējā minētā dalībvalsts pieprasa par nodokļa ieturēšanu ienākumu gūšanas vietā atbildīgajai sabiedrībai (meitasuzņēmumam) nokavētas ieturamā nodokļa samaksas gadījumā samaksāt nokavējuma procentus atbilstoši likmei, kas ir augstāka nekā nokavējuma procentu likme, kuru šī pati dalībvalsts piemēro prasījumiem par uzņēmumu ienākuma nodokli, kas ir vērsti pret sabiedrību, kura ir tās pašas dalībvalsts rezidente? 8) Ja Tiesas atbilde uz otro jautājumu būtu apstiprinoša un atbilde uz trešo jautājumu būtu tāda, ka valsts tiesu uzdevums nav definēt, kas ir iekļauts jēdzienā “īpašuma beneficiārs”, un ja nevar uzskatīt, ka sabiedrība, kura ir citas dalībvalsts rezidente (mātesuzņēmums), pamatojoties uz to, ir atbrīvota no nodokļa ienākumu gūšanas vietā saskaņā ar Direktīvu [90/435] attiecībā uz dividendēm, kas ir saņemtas no sabiedrības, kura ir citas dalībvalsts rezidente (meitasuzņēmums), vai pēdējai no minētajām dalībvalstīm saskaņā ar Direktīvu [90/435] vai LES 4. panta 3. punktu ir pienākums paziņot, ko šī dalībvalsts šajā gadījumā uzskata par īpašuma beneficiāru? 9) Ja tiek uzskatīts, ka sabiedrība, kas ir dalībvalsts rezidente (mātesuzņēmums), faktiski saskaņā ar Direktīvu 90/435 nav atbrīvota no nodokļa ienākumu gūšanas vietā par dividendēm, kuras ir saņemtas no sabiedrības, kas ir citas dalībvalsts rezidente (meitasuzņēmums), vai LESD 49. pants, to lasot kopsakarā ar LESD 54. pantu (un/vai LESD 63. pantu), apskatot atsevišķi vai kopumā, nepieļauj tādu tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru: – pēdējā no minētajām dalībvalstīm pieprasa, lai meitasuzņēmums par dividendēm ieturētu nodokli ienākumu gūšanas vietā, un liek šai personai uzņemties atbildību attiecībā pret valsti par ienākumu gūšanas vietā neieturēto nodokli situācijā, kad nav šāda pienākuma ieturēt nodokli ienākumu gūšanas vietā, ja mātesuzņēmums ir rezidents pēdējā no minētajām dalībvalstīm; – pēdējā minētā dalībvalsts aprēķina nokavējuma procentus par nesamaksātu nodokli ienākumu gūšanas vietā? Tiesa tiek lūgta atbildi uz sesto un septīto jautājumu ņemt vērā atbildē uz devīto jautājumu. 10) Vai tādos apstākļos, kad: – sabiedrība, kas ir citas dalībvalsts rezidente (mātesuzņēmums), atbilst Direktīvā 90/435 paredzētajai prasībai, proti, tai (2011. gadā) pieder vismaz 10 % no sabiedrības, kas ir citas dalībvalsts rezidente (meitasuzņēmums), akciju kapitāla; – tiek uzskatīts, ka mātesuzņēmums saskaņā ar Direktīvas 90/435 1. panta 2. punktu faktiski nav atbrīvots no nodokļa ienākumu gūšanas vietā par meitasuzņēmuma izmaksātajām dividendēm; – mātesuzņēmuma (tiešs vai netiešs) akcionārs (vai akcionāri), kas ir trešās valsts rezidents(‑i), tiek uzskatīts(‑i) par attiecīgo dividenžu īpašuma beneficiāru(‑iem); – attiecīgais(‑ie) (tiešs(‑i) vai netiešs(‑i)) akcionārs (vai akcionāri) atbilst arī minētajai līdzdalības kapitālā prasībai; LESD 63. pantam ir pretrunā tāds tiesiskais regulējums, saskaņā ar ko dalībvalsts, kuras rezidents ir meitasuzņēmums, piemēro nodokļus attiecīgajām dividendēm, ja attiecīgā dalībvalsts uzskata, ka rezidentes sabiedrības, kuras atbilst Direktīvā 90/435 noteiktajai līdzdalības kapitālā prasībai, proti, kurām 2011. taksācijas gadā piederēja vismaz 10 % no akciju kapitāla dividendes izmaksājošajā sabiedrībā, ir atbrīvotas no nodokļa par šādām dividendēm?”