ĢENERĀLADVOKĀTA M. POJAREŠA MADURU [M. POIARES MADURO] SECINĀJUMI,

sniegti 2006. gada 6. aprīlī 1( )

Apvienotās lietas C‑123/04 un C‑124/04

Industrias Nucleares do Brasil SA,

Siemens AG

pret

UBS AG,

Texas Utilities Electric Corporation

[Oberlandesgericht Oldenburg (Vācija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu]

EAEK līgums – Piegāžu sistēma – Īpašumtiesības – Urāna bagātināšana Kopienas teritorijā

1. Pastāv jautājums, ko daudzus desmitus gadus nebeidz uzdot Eiropas Atomenerģijas kopienas (turpmāk tekstā – “Kopiena”) galvenie dalībnieki. Vai darbības, ko veikuši Kopienas uzņēmumi, lai bagātinātu urānu ārvalstu klientiem, būtu jākvalificē kā kodolmateriālu apstrāde, pārveide vai formēšana EAEKL 75. panta nozīmē, vai tās būtu jāuzskata par darbībām kodolmateriālu ražošanai EAEKL 52. panta izpratnē? Dažas dalībvalstis ar lielu neatlaidību aizstāv šo pēdējo tēzi. Tikpat noteikti Komisija aizstāv pirmo.

2. Jautājums ir delikāts un svarīgs. Jau pārāk ilgi tas ir izraisījis šķelšanos valsts varas iestāžu vidē. Tādējādi, pamatojoties uz strīdu privātpersonu starpā, Tiesa tiek aicināta novērst domstarpības. No šīs kvalifikācijas ir atkarīga Kopienas importētā un bagātinātā kodolmateriāla sistēma. Ja patiešām šie materiāli tiek uzskatīti par pārveidotiem, kā to nosaka EAEKL 75. pants, attiecībā uz tiem Kopienai nebūs jāpiemēro Līguma noteikumi par īpašu skaldāmo materiālu piegādi, un īpašumtiesības uz tiem tiks pamatā noteiktas ar dalībvalstī pastāvošo īpašumtiesību regulējumu. Turpretī, ja tie tiek kvalificēti kā kodolizstrādājumi EAEKL 52. panta izpratnē, tie pilnībā nonāk Kopienas un Eiropas Atomenerģijas kopienas Apgādes aģentūras (turpmāk tekstā – “Aģentūra”) pakļautībā, tā izslēdzot [iespēju] tiem kļūt par brīvas rīcības priekšmetu.

I – Lietas

3. Lai arī daudzskaitlīgi un sarežģīti, fakti un atbilstošie Kopienu tiesību teksti nemaz nav neskaidri. Pietiks, ja atgādināšu galvenos aspektus.

A – Konteksts

4. Abos šajos procesos Oberlandesgericht Oldenburg [Oldenburgas zemes Augstākā tiesa] (Vācija) lūgums ir rezultāts ilgstošu juridisku darbību virknei, kurā ir iesaistītas vairākas puses.

1) Fakti

5. Industrias Nucleares do Brasil SA (turpmāk tekstā – “INB”) ir sabiedrība, kuras juridiskā adrese ir Brazīlijā un kuras uzdevums ir atomdegvielas piegāde Brazīlijas atomelektrostacijām. Šim mērķim tā uztur pastāvīgas darījumu attiecības ar Urenco Limited (turpmāk tekstā – “Urenco”), kuras juridiskā adrese ir Apvienotajā Karalistē un kura specializējusies bagātināta urāna ražošanā.

6. Tādējādi 1976. gadā tika noslēgts līgums par izejvielu piegādi Urenco, kam sekoja īpašumtiesību pāreja uz šīm vielām, lai ražotu bagātinātu urānu INB vārdā. Paziņojumu par šo līgumu Urenco esot sniegusi Eiropas Kopienu Komisijai 1980. gada 4. jūlijā ( ).

7. Šis bagātinātais urāns, kas piegādāts INB 1984. gadā, bija noslēgtā līguma priekšmets starp sabiedrību Siemens AG (turpmāk tekstā – “Siemens”), lai pēdējā apņemtos uzglabāt šos produktus. Tādējādi tie tika uzglabāti Hānavā [Hanau] (Vācijā), vēlāk Lingenā, Siemens filiāles telpās.

8. 1993. gadā INB nolēma uz laiku atbrīvoties no uzkrājumu daļas. Tādējādi tā noslēdza tā saucamo “aizdevuma līgumu” ar Šveices uzņēmumu Nuexco Exchange AG (turpmāk tekstā – “NEAG”), kas plānoja pārdot tālāk šo urānu atomelektrostaciju apsaimniekotājiem Amerikas Savienotajās Valstīs. Līguma noteiktajā termiņā aizdevējs nodod īpašumtiesības uz bagātināto urānu aizņēmējam, kurš apņemas aizdevējam vēlāk nodot apmaiņai daļu no tādā pašā veidā bagātināta urāna un samaksāt tam aizdevuma laikā nomas maksu.

9. 1989. gadā NEAG pats bija noslēdzis ar UBS, banku, kuras juridiskā adrese ir Šveicē, ķīlas un preču nodošanas līgumu. Šis līgums paredzēja, ka UBS ir ķīlas tiesības uz visu preci, kas ir NEAG īpašumā un norādīta atsevišķā vienošanās tekstā, kā arī uz visām parādsaistībām, kas izriet no esošajām tiesībām uz šīm precēm. Ar atsevišķu vienošanos tika panākta vienošanās ķīlas tiesībām uz bagātinātu urānu, ko NEAG ieguvis no INB.

10. Tāpat arī 1992. gadā Nuexco Trading Corporation (turpmāk – tekstā “NTC”), kas atradās Denverā (Amerikas Savienotās Valstis) un piederēja tai pašai uzņēmumu grupai, kurai piederēja NEAG, sāka darboties tā vārdā un noslēdza līdzīgu aizdevuma un īpašumtiesību nodošanas līgumu at Texas Utilities Electric Corporation (turpmāk tekstā – “TUEC”), kas ir uzņēmums, kas izmantoja atomelektrostaciju Teksasā. Šis aizdevums tāpat attiecās uz atsevišķām bagātinātā urāna partijām, kas tika iegūtas INB un uzglabātas Siemens noliktavās Hānavā.

11. 1995. gadā NTC bankrotēja, un nedaudz vēlāk nekā pēc gada pret NEAG tika uzsākta maksātnespējas procedūra. Tādi ir sākotnējie fakti strīdam, kas nodoti iesniedzējtiesai. Tādējādi INB pieprasa Siemens, lai tā atdotu urāna partiju, ko URENCO tai bagātinājusi un novietojusi savās telpās, kamēr UBS un TUEC apgalvo, ka iegādājušies pirmā ķīlas tiesības un otrais īpašumtiesības uz tām pašām urāna partijām.

2) Vēršanās Tiesā

12. Izskatīdama šos divus strīdus pirmajā instancē, Landgericht Osnabrück [Osnabrikas Apgabaltiesa] (Vācija) nosprieda, ka INB nebija tiesību atgūt bagātinātā urāna partijas. INB par šiem spriedumiem ieniedza apelācijas sūdzību ar pamatojumu, ka pirmās instances tiesas tiesnesis bija kļūdaini balstījies uz faktu, ka urāns tika bagātināts ārpus dalībvalstu teritorijas. Pieņemot, ka strīdīgo urānu nav ne ražojusi, ne uzglabājusi persona, kas dzīvo valstīs, kurām tiek piemērots EAEK līgums, tā dabiskās sekas būtu bijušas tādas, ka Kopiena nevarēja iegūt īpašumtiesības, tādējādi tās varēja brīvi nodot. Tomēr nav strīda, ka strīdīgā urāna partijas tika ražotas Urenco [uzņēmumā] Apvienotajā Karalistē, teritorijā, kur tiek piemērots Līgums. No tā izriet, ka pirmās instances spriedumā pieļauta kļūda faktos.

13. Šajos apstākļos iesniedzējtiesa, kas izskata lietu apelācijas instancē, atzīst par nepieciešamu uzdot šādu jautājumu: “Vai EAEK līgums, kas 86. pantā paredz, ka īpaši skaldāmie materiāli, kas ražoti vai ievesti dalībvalstī, ir Kopienas īpašums un ir šķērslis ķīlas tiesību vai īpašumtiesību iegūšanai uz skaldāmiem materiāliem, ko ražojis Kopienas uzņēmums, pamatojoties uz bagātināšanas līgumu, kas noslēgts ar trešās valsts pilsoni?” Ja atbilde būtu pozitīva, no tās varētu izrietēt visu normatīvo aktu par strīdīgo urānu apšaubīšana. Pretējā gadījumā ieniedzējtiesa norāda uz savu nodomu noraidīt INB apelācijas sūdzību kā nepamatotu.

B – Atbilstošās tiesību normas

14. Lai precīzi uztvertu šo abu lietu tiesību normas, nepietiek atgādināt attiecīgā līguma galvenās normas. Ir svarīgi pierādīt, kā tās iekļaujas jautājumu kopumā, ko uzdod iesniedzējtiesa.

1) Līguma sistēma

15. Kā izriet no EAEK līguma preambulas un 1. panta, Kopiena ir tās dalībvalstu “kopēju pūļu” rezultāts, kuru mērķis ir radīt “nepieciešamos apstākļus kodolenerģētikas rūpniecības nozaru straujai izveidei un izaugsmei”. Lai nonāktu pie drošas un autonomas apgādes ar kodolenerģiju, Kopienā tostarp “nodrošina to, ka rūdu un kodoldegvielu piegādes visiem lietotājiem Kopienā ir regulāras un taisnīgas”, “izmantojot attiecīgu uzraudzību, nodrošina to, ka kodolenerģētikas materiālus izmanto tikai tiem mērķiem, kam tie paredzēti”, un “īsteno tai piešķirtās īpašuma tiesības uz īpašiem skaldāmiem materiāliem” ( ).

16. Lai ļautu Kopienai sasniegt šos mērķus, līgums ievieš “kopēju piegādes politiku” ( ). Šī politika, kurai nav kopēja politiska rakstura, kā EK līguma ietvaros, iegūst “virzītas” integrācijas veidolu. Tādā veidā ir iedibināts specializēts mehānisms, Aģentūra, kurai ir monopoltiesības Kopienā nodrošināt visiem patērētājiem vienādu pieeju atomenerģijas krājumiem. Šim nolūkam saskaņā ar EAEK līguma VI nodaļu Aģentūrai ir izvēles tiesības uz rūdu, izejvielām un skaldāmiem materiāliem dalībvalstu teritorijā, kā arī ekskluzīvas tiesības slēgt līgumus par Kopienas izcelsmes vai ārpus tās iegūto rūdas, izejvielu un skaldāmo materiālu piegādi. Tā Aģentūra kļūst par sava veida “ekskluzīvu starpnieku”, kura uzdevums ir kodolmateriālu piedāvājumu un pieprasījumu samērošana Kopienas teritorijā ( ).

17. Tomer praktiski ir skaidrs, ka Kopiena ir “atvieglojusi” šo noteikumu piemērošanu. Ņemot vērā apstākļus, tā drīzāk ir izvēlējusies ieskicēt Kopienas atomenerģijas attīsību, nevis to vadīt. Tādā veidā atvieglotās procedūras tika noteiktas ar 1960. gada 5. maija Noteikumiem Eiropas Atomenerģijas kopienas Apgādes aģentūrai, ar ko noteic, kā pieprasījums jāsamēro ar rūdas, izejmateriālu un īpašo skaldmateriālu piedāvājumu ( ).

18. Tāpat EAEK līgumā ir izdarīti izņēmumi attiecībā uz kopējās piegādes tiesībām. Papildus EAEKL 66. pantam, kas paredz vispārēju izņēmumu EAEKL 64. panta piemērošanai gadījumā, ja Aģentūra nepilda savus pienākumus, trīs “specifiski izņēmumi” ( ) izriet no šī līguma VI nodaļas sevišķajām normām.

19. Pirmkārt un izņēmuma kārtā, attiecībā uz EAEKL 64. pantu, kas pakļauj rūdas, izejmateriālu un īpašu skaldāmo materiālu piegādes līgumu slēgšanu Aģentūras monopolam, EAEKL 73. pants paredz, ka līgumiem vai nolīgumiem, ko kāda dalībvalsts, persona vai uzņēmums, no vienas puses, noslēdz vai atjauno ar kādu trešo valsti, starptautisku organizāciju vai trešās valsts pilsoni, no otras puses, un kas tai skaitā paredz papildus piegādāt ražojumus, kas ir Aģentūras kompetencē, nepieciešama iepriekšēja Komisijas piekrišana.

20. Otrkārt, no EAEKL 74. panta izriet, ka Komisija var piešķirt atbrīvojumu no Līguma VI nodaļā ietvertajiem noteikumiem rūdu, izejmateriālu vai īpašu skaldāmo materiālu nodošanai, importam vai eksportam mazos daudzumos, kādus parasti izmanto pētniecībā.

21. Visbeidzot, EAEKL 75. panta pirmā un otrā daļa nosaka:

“Šī nodaļa neattiecas uz saistībām, kas paredz rūdu, izejmateriālu vai īpašu skaldāmo materiālu apstrādi, pārveidi vai formēšanu, ko uzņemas:

a) vairākas personas vai uzņēmumi, ja materiāli pēc apstrādes, pārveides vai formēšanas jāatdod tai personai vai uzņēmumam, kas tos izsniedzis; vai

b) kāda persona vai uzņēmums un kāda starptautiska organizācija vai trešās valsts pilsonis, ja materiālu apstrādā, pārveido vai formē ārpus Kopienas un pēc tam atdod tai personai vai uzņēmumam, kas tos izsniedzis; vai

c) kāda persona vai uzņēmums un kāda starptautiska organizācija vai trešās valsts pilsonis, ja materiālu apstrādā, pārveido vai formē Kopienā un pēc tam atdod vai nu tai organizācijai vai pilsonim, kas tos izsniedzis, vai arī kādam citam saņēmējam, kas tāpat atrodas ārpus Kopienas un ko norādījusi šī organizācija vai pilsonis.

Attiecīgās personas un uzņēmumi tomēr paziņo Aģentūrai par šādu saistību esamību un, līdzko līgumi ir parakstīti, par materiālu daudzumu, ko paredzēts pārvietot. Komisija var neļaut uzņemties b) apakšpunktā minētās saistības, ja tā atzīst, ka pārveidi vai formēšanu nevar veikt kvalificēti, droši un bez materiāla zuduma, kas kaitē Kopienai.”

22. EAEKL 75. panta trešajā daļā precizēts, ka materiāliem, uz ko attiecas šādas saistības, dalībvalstu teritorijās piemēro EAEK līguma VII nodaļā paredzētos “drošības pasākumus”. Tomēr ir paredzēts, ka šī līguma VIII nodaļa nav piemērojama īpašiem skaldāmiem materiāliem, uz ko attiecas šī panta c) apakšpunktā minētās saistības.

23. Saskaņā ar EAEKL 86. pantu, kas ietverts EAEK līguma VIII nodaļā, īpašie skaldmateriāli ir Kopienas īpašums. Šīs īpašumtiesības attiecināmas uz visiem īpašiem skaldāmiem materiāliem, ko ražo vai importē dalībvalsts, persona vai kopējs uzņēmums un uz ko attiecas šī līguma VII nodaļā paredzētie drošības pasākumi.

2) Prejudiciālie jautājumi

24. Lai pārbaudītu šo tiesību normu piemērojamību izskatāmajās lietās, iesniedzējtiesa šo abu lietu ietvaros uzdod Tiesai vienpadsmit prejudiciālus jautājumus, kas formulēti vienādi. Visi šie jautājumi izriet no iespējamību virknes, kurai ir sava loģika un kuru vajadzētu īsumā atgādināt.

25. Pamatjautājums, ko uzdod iesniedzējtiesa, ir par to, vai īpašumtiesības uz kodolenerģiju, kas atzītas Kopienai, varētu būt pretrunā ar īpašumtiesību uz skaldmateriāliem, par ko ir runa šajās lietās, nodošanas līgumu spēkā esamību. Ja sākotnējais līgums par bagātināšanu, kas noslēgts starp INB un Urenco, būtu jāpakļauj Kopienas piegādes tiesībām, no tā izrietētu, ka šādā veidā bagātinātie materiāli pieder Kopienai un tos nevar brīvi nodot tālāk. Citādi būtu vienīgi tādā gadījumā, ja tiktu noteikts, ka līgums nav pakļauts šādai kārtībai. Tādēļ Tiesai vispirms tiek jautāts par EAEKL 73. un 75. panta izņēmumu nosacījumu piemērošanu.

26. Ar pirmajiem četriem jautājumiem iesniedzējtiesa lūdz precizējumus par EAEKL 75. panta jēdzieniem un nosacījumiem. Pirmais [jautājums] ir noteicošais prejudiciālo interpretāciju kopumam, kas Tiesai jāsniedz šajās lietās:

“1) Vai [EAEKL] 75. panta pirmajā daļā minētie jēdzieni “apstrāde, pārveide vai formēšana” ietver arī urāna bagātināšanu?”

27. Pieņemot, ka tā tas ir šajā gadījumā, vēl ir jānoskaidro, kurā no trim hipotēzēm, ko paredz EAEKL 75. pants, jāiekļaujas. EAEKL 75. panta pirmās daļas a) apakšpunkta hipotēzi var apmierināt tikai gadījumā, ja līguma par urāna bagātināšanu puses ir EAEKL 196. panta izpratnē noteiktie uzņēmumi. No tā izriet otrais jautājums par sabiedrības INB būtību.

“2) Vai uzņēmums, kura juridiskā adrese ir ārpus EAEK līguma piemērošanas teritorijas, [EAKL] 196. panta b) apakšpunkta izpratnē veic visas vai kādu no savām darbībām Kopienas teritorijā [..], ja tam ir darījumu attiecības ar uzņēmumu, kura juridiskā adrese ir Kopienas teritorijā, un šo attiecību priekšmets ir:

a) izejvielu piegāde bagātināta urāna ražošanai un bagātināta urāna iegāde no uzņēmuma, kura juridiskā adrese ir Kopienas teritorijā;

b) šī bagātinātā urāna uzglabāšana citā uzņēmumā, kura juridiskā adrese ir Kopienas teritorijā?”

28. Ja INB nav “uzņēmums” EAEK līguma izpratnē un tiktāl, ciktāl EAEKL 75. panta pirmās daļas b) apakšpunktā aprakstītais gadījums ir skaidri izslēgts, atliek izvērtēt hipotēzi, ko paredz EAEKL 75. panta pirmās daļas c) apakšpunkts. Bet vai šajā gadījumā [urāna] bagātināšanas operācijas īpašie nosacījumi, tādi kā šajā lietā, neiestājas pret šī noteikuma piemērošanu? Tāda ir trešā prejudiciālā jautājuma būtība:

“3) a) Vai [EAEKL] 75. panta pirmās daļas c) apakšpunkts pieprasa, lai, abstrahējoties no fiziskām izmaiņām, ko rada apstrādāšana, apstrādei, pārveidei vai formēšanai piegādātie materiāli būtu tie paši, kas pēc tam tiek atdoti;

b) vai arī ir pietiekami, ka apstrādātie materiāli kvalitātīvi un kvantitatīvi atbilst piegādātajiem materiāliem;

c) vai tas, ka nav iespējams sasaistīt atdotos materiālus ar adresāta piegādātajiem materiāliem, ir šķērslis [EAEKL] 75. panta pirmās daļas c) apakšpunkta piemērošanai;

d) vai tas, ka apstrādājošais uzņēmums ar izejvielu piegādes brīdi iegūst īpašuma tiesības uz tām un tam tādēļ pēc urāna apstrādāšanas jānodod atpakaļ īpašuma tiesības uz bagātināto urānu, ir šķērslis [EAEKL] 75. panta pirmās daļas c) apakšpunkta piemērošanai?”

29. Cita starpā visos gadījumos, kad ir piemērojama EAEKL 75. panta pirmā daļa, EAEKL 75. panta otrā daļa pieprasa paziņot par līgumu Aģentūrai. Šajos apstākļos šķiet pamatoti, ka iesniedzējtiesa vaicā, kādas sekas ir šīs formalitātes nepildīšanai:

“4) a) Vai tas, ka attiecīgās personas vai uzņēmumi nepilda savu pienākumu paziņot Aģentūrai [..], ko tiem uzliek ar [EAEKL] 75. panta otro daļu, ir šķērslis [EAEKL] 75. panta piemērošanai ;

b) gadījumā, ja pienākums paziņot Aģentūrai [..], ko uzliek [EAEKL] 75. panta otrā daļa, nav ticis ievērots, vai tas var tikt labots, ja ieinteresētās personas vai uzņēmumi a posteriori izpilda savu paziņošanas pienākumu vai ja Aģentūra [..] a posteriori par to uzzina citādā veidā?”

30. EAEKL 73. panta piemērošana tāpat balstīta uz formālu prasību saņemt iepriekšēju Komisijas piekrišanu. Šādi piektais prejudiciālais jautājums tiek uzdots gadījumā, ja būtu jāiekļaujas šajā hipotēzē:

“5) a) Vai nolīgums vai līgums [EAEKL] 73. panta izpratnē zaudē spēku tāpēc, ka viena vai vairākas [līgumslēdzējas] puses nav lūgušas šajā pantā prasīto [..] Komisijas iepriekšējo piekrišanu;

b) vai tādā gadījumā darbības spēkā neesamība var tikt labota, ja attiecīgās personas vai uznēmumi a posteriori iegūst šādu piekrišanu vai ja Kopienas iestādes neveic nekādas darbības pēc tam, kad tās par to uzzinājušas citādā veidā?”

31. Tomēr nevar izslēgt, ka EAEKL 73. un 75. panta izņēmumi konkrētajā lietā ir jānoraida. Atliek precizēt EAEK līguma tiesību piemērošanas sekas uz apskatāmajām darbībām.

32. Ja urāna bagātināšana ir jāuzskata par materiālu ražošanu EAEKL 57. panta izpratnē, iesniedzējtiesa vēlas uzzināt, kādas ir sekas tam, ja tiek pārkāpts pienākums piedāvāt savu produkciju Aģentūrai [..], kā to paredz šis pants:

“6) a) Vai tas, ka attiecīgais ražotājs neizpilda savu pienākumu piedāvāt [EAEKL] 57. panta 1. punktā paredzētos materiālus Aģentūrai [..], kuru tam uzliek [EAEKL] 57. panta 2. punkta otrā daļa, tam liedz rīkoties ar šiem materiāliem;

b) vai pienākuma piedāvāt materiālus Aģentūrai [..], kuru ražotājam uzliek [EAEKL] 57. panta 2. punkta otrā daļa, pārkāpums var tikt labots, ja ražotājs a posteriori izpilda šo pienākumu vai ja Aģentūra [..] a posteriori par to uzzina citādā veidā un neizmanto savas izvēles tiesības?”

33. Šajā gadījumā [EAEKL] 86. pants varētu tikt uzskatīts par piemērojamu. Vēl ir jāpārbauda vai urāns, kas ir strīda priekšmets, šīs normas izpratnē tiek uzskatīts par “īpašo skaldāmo materiālu” “ražošanu”:

“7) Vai jēdziens “ražošana”, kas paredzēts [EAEKL] 86. pantā, ietver arī urāna bagātināšanu?

8) Vai neapstrādāts urāns vai mazbagātināts urāns ir izejmateriāli [EAEKL] 197. panta 1. punkta in fine izpratnē?”

34. Visbeidzot, pieņemot, ka bija jāatzīst Kopienas īpašumtiesības uz materiāliem, kas ir strīda priekšmets, tiesa vaicā, vai tās ir pret citu īpašumtiesību, kas piešķirtas un nodrošinātas saskaņā ar Vācijas Civillikuma (Bürgerliches Gesetzbuch) normām, atzīšanu:

“9) a) Vai materiāli, kas saskaņā ar [EAEKL] 86. panta pirmo daļu ir kļuvuši par Kopienas [..] īpašumu, var būt par civiltiesisko īpašumtiesību priekšmetu Bürgerliches Gesetzbuches [Vācijas Civillikums] 903. panta izpratnē, un vai šīs tiesības var tikt nodotas;

b) vai neierobežotas izmantošanas un patērēšanas tiesības, ko atbilstoši [EAEKL] 87. pantam saglabājuši tiesību subjekti, ir sui generis lietu tiesības, kas ir ekvivalentas vai analogas īpašumtiesībām un pastāv papildus [Vācijas Civillikumā] paredzētajām lietu tiesībām?”

35. Divi pēdējie jautājumi ir par citiem uz šīm lietām attiecināmajiem līgumiem. Desmitais jautājums ir par aizdevuma līgumu starp INB un NEAG un vaicā, vai šajā sakarā EAEKL 73. panta izņēmuma nosacījumi ir izpildīti. Tā tas patiešām būtu, ja INB būtu jāuzskata par “uzņēmumu” EAEK līguma izpratnē:

“10) Vai uzņēmums veic kādu no savām darbībām Kopienas dalībvalstīs [EAEKL] 196. panta b) apakšpunkta izpratnē, ja tas pārdod vai iegādājas bagātinātu urānu, kas tur tiek uzglabāts?”

36. Nobeigumā iesniedzējtiesa uzdod līdzīgu jautājumu par noslēgtajiem līgumiem starp UBS un NEAG, kā arī starp TUEC un NTC:

“11) Vai [EAEKL] 73. pants ir piemērojams mutatis mutandis līgumiem par bagātinātu urānu, kas tiek glabāts Kopienas teritorijā, kuru dalībnieki ir tikai trešo valstu pilsoņi?”

II – Tehniskais konteksts

37. Būtu lietderīgi īsi izklāstīt, kādi tehniskie raksturlielumi piemīt bagātināšanas procesam, kas konkrētajā gadījumā tiek skaidrots.

38. Urāna bagātināšana ir viens no pieciem posmiem, kas veido degvielas ciklu, kas ir paredzēts elektroenerģiju ražojošo kodolreaktoru apgādei. Šis cikls sākas ar urāna rūdas ieguvi un rafinēšanu. Pēc tam tiek veikta rūdas koncentrācija, kā rezultātā tiek saražots maisījums, kas satur daudz urāna. Konversijas ceļā urāns tālākai izmantošanai tiek pārveidots gāzveida savienojumā, ko sauc par urāna heksafluorītu. Pēc konversijas seko bagātināšana. Tas ir cikla ceturtais posms. Lai to izprastu, ir svarīgi atgādināt, ka dabā sastopamais urāns sastāv no vairāk nekā 99 % bagātinošo izotopu (izotops 238) un tikai 0,71 % šķeļamo izotopu (izotops 235). Bagātināšanas operāciju veido salikto vielu atdalīšana no urāna tādā veidā, lai palielinātu urāna 235 koncentrāciju no 3 līdz 4 % un padarītu to derīgu izmantošanai reaktorā. Pēdējā un piektajā posmā bagātinātais urāna heksafluorīts tiek pārstrādāts urāna dioksīdā, tad saspiests un sakarsēts, lai iegūtu atomdegvielu.

39. Šobrīd pastāv divi veidi urāna rūpnieciskai bagātināšanai, kas balstīti uz izotopu 238 un 235 masas atšķirībām. Gāzes difūzijas metodē izmanto abu gāzveida izotopu difūzijas caur porainu barjeru vājo ātruma atšķirību. Tā ir saucamā “filtrēšanas” metode. Otrs paņēmiens – gāzes centrifūgēšana, ir urāna gāzveida maisījuma ievadīšana ātras rotācijas cilindrā, kur, iedarbojoties centrifūgas spēkam, tiek atdalīti bagātinātie elementi, kas ir visvieglākie. Tā ir tehnika, ko sauc par “separēšanu” ( ).

40. Urenco tika dibināts 1971. gadā, pamatojoties uz līgumu, kas noslēgts 1970. gada 4. martā starp Vāciju, Nīderlandi un Apvienoto Karalisti, lai kopīgi attīstītu urāna bagātināšanas tehniku, izmantojot gāzveida centrifūgēšanas metodi. Nesen, pēc vairākām atsevišķas attīstības desmitgadēm sabiedrība Areva, kas izmanto gāzes difūzijas tehnoloģiju Eiropā, vēlējās tuvināties Urenco, lai iegūtu efektīvāku centrifūgēšanas tehnoloģiju. Tādējādi 2005. gada 12. jūlijā Kardifā [Cardiff] tika noslēgts līgums starp Franciju, Vāciju, Nīderlandi un Apvienoto Karalisti par sadarbību centrifūgēšanas tehnoloģijas jomā ( ). Turklāt ar 2004. gada 6. oktobra lēmumu Komisija ir atzinusi apvienošanos par atbilstīgu kopējam tirgum, atbilstīgi iesaistīto pušu saistībām, kur sabiedrībai Areva bija jāiegūst 50 % ETC daļu Urenco grupas sabiedrībā, kas tādējādi kļūtu par Areva un Urenco kopēju uzņēmumu ( ).

III – Juridiskā analīze

41. Skaidrības labad visus uzdotos jautājumus var sadalīt 3 daļās. Pirmie pieci jautājumi balstīti uz bagātināšanas līguma, kas noslēgts starp Kopienas uzņēmumu un trešās valsts pilsoni, iedalījumu. Četru šādu jautājumu izskatīšana ļaus noteikt bagātināto materiālu statusu saskaņā ar tādu līgumu. Divi pēdējie jautājumi attiecas uz aizdevuma līguma vai ķīlas līguma kārtību, kas skarti šajā lietā.

A – Bagātināšanas līguma kvalifikācija

1) Par pirmo prejudiciālo jautājumu

42. EAEK līgumā netiek runāts par urāna bagātināšanas darbību kvalificēšanu. Šķiet, ka tā sagatavošanas laikā šāda veida darbības nebija vēl komerciāli attīstījušās. Tomēr neizteikšanās par šo jautājumu ir radījusi divus pretrunīgus skaidrojumus.

43. Saskaņā ar pirmo no tiem EAEKL 75. panta izņēmums, ko ir aizstāvējusi Komisija un šajā gadījumā atbalstījusi prasītāja pamata prāvā, nav piemērojams visām bagātināšanas darbībām. Tādu darbību raksturs nebūtu savienojams ar šo noteikumu priekšmetu. Bagātināšanas nolūks ir izmainīt piegādāto materiālu galvenās īpašības. EAEKL 75. pants paredz nenozīmīgas pārveidošanas darbības, kas balstītas uz materiālu formu vai ķīmisko sastāvu, bet urāna bagātināšana ietver minēto materiālu būtiskas izmaiņas fiziskajā un arī ekonomiskajā aspektā. Tāpēc darbība nebūtu vienkārši kvalificējama kā “apstrāde, pārveide vai formēšana”. Turklāt pieņemt, ka urāna bagātināšana šādi tiktu kvalificēta, tas nozīmētu radīt nopietnus ierobežojumus EAEK līguma VI nodaļai, kuras pamatbūtību Tiesas judikatūrai bija iespēja atgādināt ( ). Jebkurā gadījumā attiecībā uz šiem noteikumiem, kuriem ir EAEK līguma izņēmuma raksturs, šajā nolīgumā ir jāsaglabā šaura interpretācija. Tā kā bagātināšanas operācijas veido mehānismu kodoldegvielas regulārai piegādei lietotājiem, tās jāpakārto kopējai Kopienas piegādes politikas kārtībai. Ja spriestu citādi, Kopienai tiktu atņemts svarīgs piegādes avots.

44. Tāds nav šajās lietās iestājušos valdību, ko atbalsta atbildētājas puses pamata prāvā, viedoklis. Tieši pretēji, tie uzskata, ka atbilstoši EAEK līguma burtam un garam šīs darbības ir jāpakļauj EAEKL 75. panta izņēmuma kārtībai. Urāna bagātināšana ir klienta piegādāto materiālu kopēja apstrādes forma. Nosaukt tādu bagātināšanas darbību – kā šajā gadījumā – par atomdegvielas piegādes un ražošanas operāciju nozīmētu vienlaikus deformēt tās būtību un mērķi. Šīs darbības pamatā ir nevis lietu ražošana, bet pakalpojumu sniegšana, ko veic no trešās personas piegādātajiem materiāliem, kas tai tiek atdoti. Tā kā tās mērķis ir apstrādāt šo tranzītā esošo preci kāda ārvalsts pilsoņa vārdā, nevis piegādāt Kopienai kodolmateriālus, tai nevar piemērot EAEK līguma piegādes un īpašumtiesību kārtību. Protams, jebkurš izņēmums ir jāinterpretē šauri, tomēr nevar pieņemt interpretāciju, kura laupa šim izņēmumam jebkuru jēgu.

45. Jāatzīst abu šo interpretāciju pamatotība. Neapšaubāmi tās aizstāv atšķirīgas intereses. Patiesību sakot, tās atspoguļo divas pretējas Kopienas koncepcijas kodolmateriālu pārvaldes jomā. Vienā tās ir Kopienas augstākās intereses, kuras rīcībā ir publiskās varas prerogatīva, lai šos materiālus uzticētu “kopējai varai” ( ). Neviens bīstamo materiālu izstrādājums, kā arī neviena nozīmīga komercdarbība nedrīkst izvairīties no tās kontroles, ietekmes un dalības. Šajā koncepcijā apsvērumi par Kopienas kodolneatkarību un drošību ir izšķirošie. Otrajā [koncepcijā] blakus varas attiecībām, kas raksturo šo materiālu pārvaldību Kopienā, pastāv komerciālas attiecības, kas nepakļaujas tiešai ietekmei. Attiecībās, ko nodibina starp ārvalstu klientu un Kopienas uzņēmumu, lai bagātinātu izejmateriālus, Kopiena noteikti var iesaistīties kā ārēja operāciju kontrolējoša vara, tomēr tās uzdevums nav kļūt par dalībnieku šajā operācijā. Saskaņā ar šo koncepciju civilajiem un komerciālajiem apsvērumiem jāgūst pārsvars.

46. Manuprāt, abi šo attiecību veidi ir atrodami EAEKL sistēmā. Tie savienojas šādi. Regulāras un taisnīgas atomenerģijas piegādes garantijas lietotājiem Kopienā ir galvenais mērķis. Lai ļautu Aģentūrai sekot šim kopējo interešu galamērķim, EAEK līgums tai piešķir publiskās varas prerogatīvas, no kurām tā nevar atteikties ( ). Bet ar nosacījumu, ka šis mērķis tiek sasniegts, lai tikai nodrošinātu šī mērķa sasniegšanu, Aģentūrai galvenokārt ir komerciāla loma. Darbojoties kā “nepieciešamajam starpniekam” ( ) starp kodolmateriālu piegādātāju un lietotāju, tā piešķir saviem darījumiem publicitāti un efektivitāti. Tomēr [Aģentūrai] nav jānosaka šo darījumu, kuri tiek novērtēti pēc kopējiem komerciālās apmaiņas principiem, ekonomiskais saturs.

47. Šķiet, ka šai sistēmai nav nozīmes ārpus tā galamērķa. Šajā sistēmā kopēja publiskās varas veidošana ir saistīta ar īpašu uzdevumu, kas ir rūpes par kopēju piegādes politiku. Izvēles tiesības un monopoltiesības uz līgumiem par kodolmateriāliem ir šīs politikas vadības veidi ( ). Attiecībā uz īpašuma tiesībām runa ir par papildu veidu bīstamo materiālu kontrolei, kas paredzēti Kopienas apgādei un apritei kopējā atomenerģijas tirgū. Tādējādi šajā sistēmā īpašuma tiesību elements galvenokārt ir kodolmateriālu sadales un izmantošanas kontroles veids, un tas ir neatdalāms no galamērķa apgādāt Kopienas lietotājus.

48. Tādas sistēmas uzdevums nepavisam nav aptvert tehniskās operācijas vai komerciālās attiecības, kurām nav tiešas ietekmes uz Kopienas lietotāju apgādi. Tieši tāda ir EAEKL 75. pantā norādīto izņēmumu nozīme. Ar šīm normām EAEK līguma autori ir uzskatījuši par nepieciešamu ļaut izvairīties no Kopienas prerogatīvām saistībām, kas, lai gan prasa kodolmateriālu apriti Kopienā, nenozīmē nodošanu ieinteresētajiem Kopienas lietotājiem.

49. Šajos izņēmumos, manuprāt, būtu jāiekļauj tādas urāna bagātināšanas operācijas, kādas ir norādītas lietas apstākļos.

50. Iemesls šeit nav ne ekonomisks, ne politisks. Tāpat kā varēja šķist “izdevīgāk” paredzēt īpašuma sistēmu īpašiem skaldāmiem materiāliem, ko ASV ražotāji piegādātu Kopienai ( ), daži lietas dalībnieki ierosina, ka šobrīd ir izdevīgi to neuzlikt par pienākumu juridiskajās un ekonomiskajās attiecībās, ko Eiropas bagātināšanas uzņēmumi uztur ar saviem ārvalstu klientiem. Tāds pienākums traucētu trešo valstu uzņēmumus, kas vēlētos veikt tirdzniecības darījumus ar Kopienas bagātināšanas uzņēmumiem, un nostādītu tos mazāk izdevīgākā situācijā nekā to konkurentus pasaules mērogā.

51. Šī argumentācija nav pieņemama. Šāda veida apsvērumi nevar prevalēt pār prerogatīvu, kas pamatotas ar vispārējām interesēm, ievērošanu, ja ir noskaidrots, ka tās ir jāpiemēro. Katrā ziņā, kā to jau tiesas sēdē uzsvēra Komisija, praksē nav pierādīts, ka EAEK līguma piegāžu un īpašumtiesību sistēmas uzlikto pienākumu ievērošana būtu pārmērīgs slogs šīs nozares tirgus dalībniekiem.

52. Manuprāt, izņēmuma sistēma, ko paredz EAEKL 75. pants, jāuzskata par piemērojamu bagātināšanas darbībām saskaņā ar EAEK līguma burtu un vispārējo sistēmu.

53. No vienas puses, uz urāna bagātināšanas darbību attiecas šajā noteikumā lietotie jēdzieni, lai kvalificētu minēto saistību priekšmetu. Patiešām – jēdzienus “apstrāde, pārveide vai formēšana” vajadzētu uzskatīt par vispārīgiem jēdzieniem, kas aptver visus darbus, ko veic ar kodolmateriāliem. Tā tas ir ar jēdzienu “pārveide”, kas minēts EAEKL 75. pantā, kā arī EAEKL 59. panta pirmās daļas a) apakšpunktā ( ). Lai arī EAEKL 59. pants skar paša ražotāja saražotos un pārveidotos materiālus, savukārt EAEKL 75. pantā paredz trešās personas piegādātus un tās vārdā pārveidotus. Bet abos gadījumos jēdziens apzīmē visu tehnisko paņēmienu kopumu, kas izmaina apstrādājamo materiālu formu vai sastāvdaļu proporcijas. Pārveidot kādu lietu nozīmē to izveidot citā formā. Tieši tāds arī ir bagātināšanas procesa priekšmets, kā to apstiprina šīs darbības tehniskais raksturojums ( ).

54. No otras puses, tā vietā, lai gari un plaši spriestu par EAEKL 75. pantā lietoto terminu jēgu, svarīgi ņemt vērā EAEK līguma vispārējo sistēmu. Šajā sakarā šķiet, ka šīs izņēmumu sistēmas piemērošanas kritērijs rodams nevis minēto pārveides darbību ekonomiskajā vai stratēģiskajā nozīmīgumā, bet drīzāk te būtisks ir šo darbību mērķis un galamērķis. Apstrādāšanas darbības, kas ir izslēgtas no piegāžu sistēmas un Aģentūras darbību procedūrām, ir tādas, kuru produkts nav paredzēts kā materiālu nodošanas Kopienas iekšienē priekšmets, tas vai nu jāatdod uzņēmumam, kas tos izsniedzis ( ), vai jāizved no Kopienas ( ). Abos šajos gadījumos patiešām materiāli pēc apstrādes nav paredzēti Kopienas apgādes apritei.

55. Tieši tāds ir urāna bagātināšanas rezultāts, ja tās produktu paredzēts atdot uzņēmumam, kas to izsniedzis, vai izmantot ārpus Kopienas. Tādējādi, runājot par darbībām, kādas tiek minētas šajā lietā, klients ar kodolmateriāliem “neapgādā” Kopienas bagātināšanas uzņēmumu, drīzāk uzņēmums apstrādā bagātinātos materiālus, kurus tam piegādājis klients, kas atrodas ārpus Kopienas, un rīkojoties tā vārdā. Tā ka nevar uzskatīt, ka šie materiāli ir Kopienas “resursi”. Tādējādi es uzskatu par neiespējamu, ka Kopienas atzītās prerogatīvas attiecībā uz EAEK līgumu varētu tikt izmantotas kā līdzeklis, lai iegūtu trešām personām piederošus materiālus, kas paredzēti izmantošanai ārpus tās.

56. Tā kā apgādes drošība un Eiropas lietotāju vienlīdzīga piekļuve Kopienas kodolresursiem nav tieši saistīta ar šāda veida darbībām ( ), es neredzu iemeslu iesaistīt Aģentūrai uzlikto “vispārējās atbildības” pienākumu, lai nodrošinātu kopējā kodolrūpniecības tirgus darbību un dažādotu Kopienas piegāžu avotus ( ).

57. Pirms izdarīt secinājumus, gribētu piebilst šādu precizējumu. Ir jāuzdod jautājums, vai šāda analīze neradīs risku personu un vides drošībai. Es uzskatu, ka Kopienas teritorijā notiekošās minēto kodolmateriālu izmantošanas kontrole ir neatliekama prasība, kas prevalē pār jebkurām citām šajā jomā iesaistītām interesēm. Tajā pašā laikā man nešķiet pamatotas šādas bažas. Tik tiešām, nebūt nedomājot izslēgt jebkādu kontroli, EAEKL 75. panta trešā daļa paredz, ka “materiāliem, uz ko attiecas šādas saistības, dalībvalstu teritorijās piemēro [EAEK līguma] VII nodaļā paredzētos drošības pasākumus”. Attiecīgi, lai arī Aģentūra nevar šajā situācijā piemērot šī līguma VI un VIII nodaļā paredzētos tirgus kontroles līdzekļus, tad Komisijas rīcībā vismaz ir VII nodaļā paredzētie “drošības pasākumu” līdzekļi. Piemērojot EAEKL 77. pantu, šai kontrolei, kas balstīta uz teritoriālu kritēriju, ir vispārējs lietojums. No tā izriet, ka šai kontrolei jāpakļauj visi dalībvalstu teritorijās esošie kodolmateriāli. Šajā gadījumā šo materiālu galamērķis nav svarīgs. Saskaņā ar EAEKL 84. pantu, “piemērojot drošības pasākumus, nedrīkst pastāvēt diskriminācija, pamatojoties uz rūdu, izejmateriālu un īpašu skaldāmo materiālu paredzēto izmantojumu” ( ).

58. Šajā sakarā Tiesai jau bija izdevība precizēt, ka pat skaldāmo materiālu daudzumam, kas nav pakļauts Aģentūras monopolam, EAEK līgums paredz stingru Kopienas kontroli ( ). Turklāt šāda kontrole jāsaprot plaši. Saskaņā ar EAEKL 77. pantu Komisijas uzdevums ir nodrošināt, lai šajā sakarā apstrādātos materiālus “izmanto tikai paredzētajos nolūkos, ko deklarējuši šo materiālu lietotāji”, un lai paziņošanas pienākums, kas uzlikts Kopienas uzņēmumam, tiktu pildīts. Taču, kā jau Tiesa atgādināja, “[EAEK] līgums attiecas uz kodolmateriālu jebkādu nepareizu izmantošanu, kas rada drošības risku, tas ir, risku, kas skar iedzīvotāju un valstu vitālās intereses” ( ).

59. Ņemot vērā šo precizējumu, manuprāt, jāpieņem, ka urāna bagātināšana var tikt uzskatīta kā kodolmateriālu apstrādes, pārveides vai formēšanas darbība EAEKL 75. panta izpratnē.

60. Vēl jāpārbauda, vai lietā minētais līgums atbilst vienai no trim saistību kategorijām, kas uzskaitītas EAEKL 75. panta pirmajā daļā.

2) Par otro prejudiciālo jautājumu

61. Otrais jautājums tiek uzdots, lai pārbaudītu pieņēmumu, saskaņā ar kuru EAEKL 75. panta pirmās daļas a) apakšpunkts ir piemērojams šajā lietā. Atcerēsimies, ka te ir jautājums par saistībām starp vairākiem uzņēmumiem.

62. EAEKL 196. panta b) apakšpunkts precizē, kas jāsaprot ar jēdzienu “uzņēmums” EAEK līguma ietvaros. Šis noteikums paredz, ka šis jēdziens “ir jebkurš uzņēmums vai iestāde neatkarīgi no tā, vai tai ir valsts iestādes vai privātuzņēmuma juridiskais statuss, kas visas vai kādu no savām darbībām veic ar vienādiem nosacījumiem” ( ). Šie nosacījumi ir noteikti, atsaucoties uz šī noteikuma a) apakšpunktu, kurā teikts, ka visas vai kāda no savām darbībām jāveic dalībvalstīs tajā jomā, kas norādīta attiecīgā EAEK līguma nodaļā.

63. Acīmredzami, ja uzņēmums, kas dibināts trešā valstī, uztur darījuma kontaktus ar kādu uzņēmumu, kas atrodas Kopienas teritorijā, lai bagātinātu urānu, ko tas piegādājis, nevar uzskatīt, ka šie noteikumi ir izpildīti. Šajā sakarā svarīga ir vieta, kur konkrētais uzņēmums izvērš savas paša darbības kodolenerģijas jomā, nevis vieta, kur tas liek veikt atsevišķas darbības saviem tirdzniecības partneriem. Taču šajā lietā ir skaidrs, ka sabiedrība INB veic savas darbības ārpus Kopienas teritorijas.

64. Šādā kontekstā minētā urāna uzglabāšanai un vietai, kur tas notiek, nav nozīmes.Vai nu uzglabāšanā ietilpst uzglabājamo materiālu “formēšana” un “pārveide”, un tad uz to attiecas iepriekšējā analīze, vai arī tā neparedz nekādas apstrādāšanas darbības, un šādā gadījumā tā neietver būtisku elementu, lai lemtu piemērot EAEKL 75. panta pirmās daļas a) apakšpunktu, kas skaidri vērsts uz saistībām, kuru priekšmets ir apstrādāšanas darbības.

3) Par trešo prejudiciālo jautājumu

65. Turpinājumā vajadzētu pārbaudīt, vai EAEKL 75. panta pirmās daļas c) apakšpunkts ir piemērojams. Jautājums ir par to – vai konkrētie bagātināšanas darbību nosacījumi šajā lietā nav šķērslis tādai piemērošanai.

66. Urāna bagātināšana nav vienkārša pārveide, runa ir par tehniski sarežģītu darbību. Kā to atzina Komisija, šāda veida darbībā ir neiespējami pārliecināties, vai pastāv identiskums starp bagātināšanai piegādātajiem materiāliem un pēc tam atpakaļ nodotajiem bagātinātajiem materiāliem. Turklāt aizstājamības princips ir pieņemts starptautiskajā praksē un atzīts Kopienas ārējās attiecībās ( ). Šis princips paredz, ka kodolizejvielas tiek uzskatītas par savstarpēji aizstājamām. Savukārt saskaņā ar šādu praksi ir pilnībā likumīgi kontrolēt, piemērojot līdzvērtības un proporcionalitātes principus, ka kvalitāte un kvantitāte pārveides laikā tiek saglabātas.

67. Starptautiskās prakses standarti atbilst EAEK līguma sistēmas prasībām. No šī pēdējā skatpunkta raugoties, svarīgākais ir tas, ka materiālu pārveide nerada Kopienas resursu zudumus. Ir svarīgi, lai šāda veida darbības, kas tiek veiktas dalībvalstu teritorijā, neapdraudētu Kopienas apgādes avotus. Šo loģiku apstiprina EAEKL 75. panta otrā daļa, kas uzņēmumiem, kas veic šāda veida pārveidi, uzliek pienākumu paziņot Aģentūrai izlietoto materiālu daudzumu. Ja tādējādi bagātināšana notiek atbilstoši standartiem, garantējot, ka apstrādājamo materiālu kvalitāte un kvantitāte tiek saglabāta, ir jāuzskata, ka EAEKL 75. panta piemērošanas nosacījumi ir izpildīti, neatkarīgi no tā, vai pārveidotie materiāli ir identiski ar piegādātajiem.

68. Tāpat apstāklis, ka izejmateriālu īpašuma tiesības tika nodotas uzņēmumam, kas veica bagātināšanu, neiestājas pret EAEKL 75. panta pirmās daļas c) apakšpunkta piemērošanu. Šādu darbību ietvaros īpašuma tiesību nodošana tiek veikta praktisku apsvērumu dēļ, ņemot vērā šo materiālu aizstājamību. Šajā sakarā jāatzīmē, ka šādi iegūtām īpašuma tiesībām ir pagaidu un papildinošs raksturs. No vienas puses, ir paredzēts, ka šīs tiesības beigsies līdz ar veikto pārveidi. No otras puses, šo tiesību piešķiršana ir pakārtota izejmateriālu pārveides un pārveidoto materiālu atdošanas pienākumam. Pēdējie, kas ir saistību galvenais priekšmets, jebkurā gadījumā paliek tā uzņēmuma īpašumā, kas piegādājis izejmateriālus. Šādos apstākļos izejmateriālu īpašuma tiesību nodošana nevar ietekmēt pārveides un atdošanas raksturu, piemērojot EAEKL 75. panta pirmās daļas c) apakšpunkta sistēmu.

4) Par ceturto prejudiciālo jautājumu

69. Iesniedzējtiesa jautā Tiesai par nepaziņošanas par saistību līgumu attiecībā uz bagātināšanas darbību veidos, kuru paredz EAEK līgums, raksturu un sekām. Tomēr tiesvedības laikā izrādījās, ka šis jautājums nav būtisks pamata prāvas risināšanas vajadzībām. Tik tiešām šķiet, ka par bagātināšanas līgumu, kas noslēgts starp INB un Urenco, Aģentūrai ir paziņots. Kā to tiesas sēdē apstiprināja Komisija, EAEKL 75. panta otrajā daļā paredzētās formalitātes tika ievērotas. No tā izriet, ka šis jautājums ir zaudējis jebkādu nozīmi šo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu ietvaros.

5) Par piekto jautājumu

70. Šo jautājumu iesniedzējtiesa uzdod tikai gadījumā, ja EAEKL 73. pants būtu jāpiemēro līgumam, kas noslēgts starp INB un Urenco. No iepriekšējās analīzes redzams, ka minētais līgums skar nevis produktu piegādi, kas ir Aģentūras kompetencē, bet apstrādāšanas darbības EAEKL 75. panta pirmās daļas izpratnē. Taču šajā pēdējā noteikumā paredzēts, ka pārējie EAEK līguma VI nodaļas noteikumi, starp kuriem ir arī EAEKL 73. pants, nav piemērojami šāda veida līgumam. Es tādēļ piedāvāju paziņot, ka nav jāatbild uz šo jautājumu.

B – Bagātināto materiālu statuss

71. Ar četriem nākamajiem jautājumiem iesniedzējtiesa jautā Tiesai par Kopienu prerogatīvu īstenošanu attiecībā uz Aģentūras izvēles tiesībām un Kopienas īpašumtiesībām apstrīdēto skaldāmo materiālu sakarā.

1) Ievada piezīmes par bagātināto materiālu raksturu

72. Sestais, septītais, astotais un devītais jautājums izriet no priekšnoteikuma, ko tiesa a quo izteica savos lēmumos, ka minētā urāna bagātināšanas darbības rezultātā šajā lietā tiek “saražoti” īpaši skaldāmi materiāli. Taču no EAEK līguma izriet, ka jebkura šāda veida “produkcija” Kopienā ir pakļauta īpašām prasībām. No vienas puses, piemērojot EAEKL 57. pantu, tā pirms jebkādas saražoto materiālu lietošanas, nodošanas vai uzglabāšanas jāpiedāvā Aģentūrai. No otras puses, saskaņā ar EAEKL 86. pantu šie materiāli pieder Kopienai.

73. Škiet grūti noliegt faktu, ka šo darbību rezultātā Kopienā tiek saražoti īpašie skaldāmie materiāli. Ja “ražot” nozīmē “radīt, izgatavot no izejmateriāliem” ( ), tad ir jāatzīst, ka Kopienas uzņēmums bagātināšanas procesā “ražo” īpašos skaldāmos materiālus. Jēdzienā “ražot” ietilpst arī “pārveidot” ( ). Bet viena lieta ir piemērot šai darbībai jēdzienus vispārpieņemtā valodā un cita – veikt tās juridisko kvalificēšanu. No tā, ka tie ir saražoti jēdziena vispārpieņemtā nozīmē, neizriet, ka šie materiāli zaudē pārveidoto materiālu statusu EAEKL 75. panta izpratnē. Šajā sakarā svarīgākais ir apstrīdētās produkcijas paredzētais izmantojums. Taču, kā jau izriet no iepriekšējās analīzes, tā šajā lietā paredzēta nevis, lai apgādātu Kopienas tirgu ar kodolresursiem, bet gan lai tiktu izvesta gala izmantošanai ārpus Kopienas. Tādējādi materiāli, kas saražoti ar tādiem nosacījumiem kā šajā lietā, jāuztver kā pārveidoti materiāli EAEKL 75. panta izpratnē.

2) Par sesto, septīto, astoto un devīto jautājumu

74. Apstrīdēto materiālu sistēmā no tiem izriet trīs veidu sekas.

75. Pirmkārt, nav strīda par to, ka pārveidoto materiālu statuss EAEKL 75. panta izpratnē ir nesavienojams ar saražoto materiālu statusu EAEK līguma VI nodaļas izpratnē. No EAEKL 75. panta pirmās daļas izriet, ka VI nodaļas noteikumi, kuru vidū ir arī EAEKL 52. un 57. pants, nav piemērojami attiecībā uz saistībām, kuru priekšmets ir šāda veida pārveide.

76. Otrkārt, tomēr ir jāatgādina, ka šāds statuss nav nesavienojams ar Kopienas teritorijā ražoto materiālu statusu EAEK līguma VII nodaļas izpratnē ( ). Saistībā ar šo nav šaubu, ka Kopienas bagātināšanas uzņēmums jāuztver kā jutīgu kodolizejvielu, kas attiecīgi pakļautas Kopienas drošības kontrolei, “ražotājs” ( ).

77. Treškārt, šim statusam ir ietekme uz EAEK līguma VIII nodaļas noteikumu piemērojamību. EAEKL 75. panta trešā daļa paredz, ka šie noteikumi nav piemērojami attiecībā uz īpašiem skaldāmiem materiāliem, kas ir pirmās daļas c) apakšpunkta saistību priekšmets. Ja tā tas ir gadījumā ar bagātinātajiem materiāliem, kurus piegādājis trešās valsts pilsonis un kas apstrādāti Kopienā viņa vārdā, tad tāpat tam jābūt attiecībā uz materiāliem, kas tiek bagātināti Kopienā un tiek atdoti trešās valsts pilsonim. Šī izņēmuma noteikuma pastāvēšanas būtība ir tāda, ka gadījumā, ja Kopienas teritorijā esošie bagātinātie materiāli nav paredzēti, lai apgādātu Kopienas lietotājus, tie nav jāpakļauj Kopienas īpašumtiesībām, kas paredzētas EAEKL 86. pantā.

78. No šīs analīzes izriet, ka īpašie skaldāmie materiāli, kas pārveidoti un ražoti ar tādiem nosacījumiem kā šajās lietās, nav pakļauti EAEKL 57. un 86. panta noteikumiem. Šādos apstākļos iesniedzējtiesas no sestā līdz devītajam jautājumam ir tīri hipotētisks raksturs. Es tādējādi uzskatu, ka uz tiem nav jāatbild.

79. Ja Tiesa nolems sekot šim piedāvājumam, tai būs jāuzskata, kā tā to jau darījusi savā iepriekš minētajā nolēmumā 1/78, ka “šīs lietas vajadzībām nav nepieciešams precizēt, kur ir robeža starp Kopienai kā īpašo skaldāmo materiālu īpašniecei atvēlētajām prerogatīvām, ko nosaka [EAEKL] 86. pants, un “izmantošanas un patērēšanas tiesībām”, ko dalībvalstīm un citām personām vai uzņēmumiem nodrošina [EAEKL] 87. pants” ( ). Taču no iesniedzējtiesas rīkojuma faktiskajiem apstākļiem izriet, ka šī robeža joprojām ir ļoti neskaidra. Tieši tādēļ ir pieļaujams pakārtoti sniegt šādus precizējumus.

3) Par Kopienas īpašumtiesībām

80. Ir svarīgi zināt šīs īpašumtiesību sistēmas ieviešanas attīstību. Juridisko īpašumtiesību nošķiršana no šo tiesību ekonomiskā satura, kam veltīts EAEKL 86. pants, ir kompromisa rezultāts. Euratom līguma slēdzēji vadījās no sistēmas, kas pastāvēja ASV, kur īpašie skaldāmie materiāli ir federālās valdības īpašums ( ). Šis valsts īpašums tika izveidots, lai nodrošinātu efektīvu šo materiālu, kas ASV teritorijā tika uzskatīti par bīstamiem, lietošanas kontroli. Šīs sistēmas transponēšana Kopienas ietvaros tika paredzēta, lai atvieglotu attiecības ar ASV kodolenerģijas jomā. Šis projekts aizskāra tos, kas valsts īpašuma ieviešanā saskatīja apdraudējumu brīvās ekonomikas principiem. Tādējādi Kopienas labā tika atzīts princips – “depatrimoniālās” īpašumtiesības ( ). Šis kompromiss ir oriģināls risinājums ( ). Kopienai ir atzītas īpašo skaldāmo materiālu juridiskās īpašumtiesības, kas rada tiesības un pienākumus. Īpašo skaldāmo materiālu reālajiem turētājiem ir atzītas šo materiālu “ekonomiskās īpašumtiesības”. Tiem ir visas tiesības uz to lietderīgu izmantošanu. Kopiena tomēr saglabā pār tām suverēnu pārvaldi. Kā to Tiesa paziņojusi savā nolēmumā 1/78, “līgumā definētā īpašumtiesību sistēma nozīmē, ka, lai kāda arī nebūtu kodolizejvielu ietekme, Kopiena paliek vienīgā prerogatīvu īpašniece, kas ir īpašumtiesību pamatā” ( ).

81. Šāda koncepcija atstāj ietekmi uz turētāju tiesību sadalījumu un šajā jomā piemērojamās juridiskās kārtības sadali. Kopienas īpašums ir galvenokārt Kopienā ražoto un importēto īpašo skaldāmo materiālu uzraudzības, uzskaites un kontroles vara. Bet saskaņā ar EAEKL 87. pantu šo materiālu turētājiem ir visa vara tos pārvaldīt un administrēt savās interesēs. No tā izriet, ka principā tiesības un pienākumi, kas izriet no saistībām, kuras noslēgtas starp tiem un trešām personām, neskar Kopienai atzītās īpašumtiesības. Turklāt šīs saistības nereglamentē Kopienu tiesību akti, bet galvenokārt valsts tiesību akti. EAEK līgums neiestājas pret to, ka īpašo skaldāmo materiālu turētāju darbības, kuru mērķis ir to ekonomiska izlietošana, ir pakļautas tās dalībvalsts īpašumtiesībām, kurā minētie materiāli atrodas.

82. Tomēr šajā jomā piemērojamo valsts tiesību vara ir ierobežota. To var piemērot tikai tad, ja tā neskar Kopienai atzītās prerogatīvas attiecībā uz kodolizejvielu pārvaldi un kontroli. Lai arī turētājiem jāatzīst tiesības izmantot un gūt labumu no materiāliem, tad “visbeidzot, Kopiena saglabā tiesības rīkoties ar īpašajiem skaldāmajiem materiāliem ( )”.

83. Manuprāt, no tā izriet divējas sekas. No vienas puses, nevar šādus materiālus nodot, nedodot Kopienai iespēju veikt savu kontroli. No otras puses, ir jāatzīst Kopienas tiesības iebilst pret šādu nodošanu. Šķiet, ka tādējādi ir izslēgts, ka šie materiāli varētu kļūt par īpašumtiesību nodošanas priekšmetu, piemērojot valsts tiesības, kas atzīst attiecībā uz īpašo skaldāmo materiālu turētāju kreditoriem ķīlas tiesības uz viņu kapitālu. Tādējādi EAEK līgums iestājas pret noteikumiem, kas ļautu iegūt īpašos skaldāmos materiālus vienkārši ar ķīlas vai aizdevuma starpniecību. Šādi iegūti materiāli nevarētu tikt uzskatīti par savu turētāju valdījumā “likumīgi” esošiem EAEKL 87. panta nozīmē. Šādas konkrētas sekas, manuprāt, būtu, atzīstot Kopienas īpašumtiesības.

C – Aizdevuma vai ķīlas līgumu sistēma

84. Ar diviem pēdējiem prejudiciālajiem jautājumiem Tiesai tiek jautāts par EAEK līguma noteikumu piemērošanu attiecībā uz apgādes un īpašumtiesību sistēmu un aizdevuma un ķīlas līgumiem, ko INB noslēgusi ārpus Kopienas.

1) Par desmito jautājumu

85. No analīzes par uzdoto otro jautājumu izriet, ka fakts, ka kāds uzņēmums uztur tirdzniecības attiecības ar Kopienas uzņēmumiem vai uzglabā kodolizejvielas Kopienas teritorijā, ir nepietiekams, lai šo uzņēmumu kvalificētu EAEKL 196. panta izpratnē. EAEK līgums pieprasa, lai konkrētais uzņēmums veiktu visas vai kādu no savām darbībām kodolenerģijas jomā Kopienas teritorijā. Uz desmito jautājumu, ar kuru gribēts noskaidrot, vai urāna uzglabāšanas vieta kā darījuma priekšmets ir būtiska, lai veiktu EAEKL 196. pantā minēto kvalifikāciju, attiecīgi jāsniedz noliedzoša atbilde.

2) Par vienpadsmito jautājumu

86. No EAEKL 73. panta skaidri izriet, ka tas ir piemērojams tikai līgumiem un nolīgumiem, kas noslēgti starp kādu Kopienas uzņēmumu un trešās valsts pilsoni. Lai lemtu par šī noteikuma piemērojamību, noteicošā ir nolīguma autoru izcelsme. Tādus nolīgumus, kas noslēgti starp trešo valstu pilsoņiem un Kopienu, kuri neietekmē Kopienas apgādes drošības mērķi, nevar pakļaut EAEKL 73. pantā paredzētajai atļauju sistēmai. Šādos apstākļos vietai, kur atrodas nolīguma priekšmets, nav nekādas nozīmes.

IV – Secinājumi

87. Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, es piedāvāju Tiesai uz Oberlandesgericht Oldenburg uzdotajiem jautājumiem šajās divās apvienotajās lietās atbildēt šādi:

1) saistības, kas noslēgtas par urāna bagātināšanu starp kādu Kopienas uzņēmumu un trešās valsts pilsoni, par kādām ir runa šajā lietā, ir saistības, kuru priekšmets ir rūdu, izejmateriālu vai īpašo skaldāmo materiālu apstrāde, pārveide vai formēšana EAEKL 75. panta pirmās daļas izpratnē;

2) uzņēmums, kura juridiskā adrese ir ārpus EAEK līguma piemērojamības teritorijas, nav uzskatāms par uzņēmumu EAEKL 196. panta b) apakšpunkta izpratnē tikai tādēļ, ka tas ar Kopienas uzņēmumu uztur darījuma attiecības, kuru priekšmets ir izejmateriālu piegāde ar mērķi veikt urāna bagātināšanu vai bagātinātā urāna uzglabāšanu;

3) EAEKL 75. panta pirmās daļas piemērošana nav pakārtota nosacījumam, ka materiāli, kas piegādāti, lai veiktu bagātināšanu, ir identiski tiem materiāliem, kas atdoti atpakaļ. Ir pietiekami, ja atdotie materiāli kvalitatīvi un kvantitatīvi atbilst piegādātajiem materiāliem. Turklāt apstāklis, ka izejmateriālu īpašumtiesības ir nodotas uzņēmumam, kas veic bagātināšanu, nav šķērslis šī noteikuma piemērošanai;

4) ņemot vērā šīs lietas apstākļus, uz iesniedzējtiesas uzdoto ceturto jautājumu nav jāatbild;

5) ņemot vērā uz pirmo jautājumu sniegto atbildi, vairs nav jāatbild uz iesniedzējtiesas uzdoto piekto, sesto, septīto, astoto un devīto jautājumu;

6) apstāklis, ka uzņēmums, kas izveidots trešā valstī, Kopienas teritorijā uzglabā bagātināto urānu, nav pietiekams, lai uzņēmumu kvalificētu EAEKL 196. panta b) apakšpunkta izpratnē;

7) EAEKL 73. pants nav piemērojams līgumiem par bagātinātu urānu, kas tiek glabāts Kopienas teritorijā, kuri ir noslēgti starp trešo valstu pilsoņiem.