to, ka pastāv izpildāms tiesas nolēmums par aizsardzības pasākumiem, ko pieņēmusi dalībvalsts tiesa, uzticot bērna aizgādību tēvam,

Šīs regulas mērķim, kas ir izbeigt bērnu nelikumīgu aizvešanu vai aizturēšanu dalībvalstu starpā, būtu pretrunā situācijas steidzamības atzīšana gadījumā, kad bērna situācijas maiņa izriet no nelikumīgas aizvešanas minētās regulas 2. panta 11. punkta izpratnē. Pieļaujot, ka pasākums, kas paredz vecāku atbildības grozīšanu, var tikt pieņemts atbilstoši minētās regulas 20. panta 1. punktam, sekas būtu, ka, nostiprinot faktisko situāciju, kas radusies nelikumīgas rīcības rezultātā, tiktu nostiprināts tā vecāka stāvoklis, kurš ir atbildīgs par nelikumīgo aizvešanu.

Ja apstākļu maiņa, kas izriet no pakāpeniska procesa, kāda ir bērna integrācija jaunajā vidē, būtu pietiekama, lai dalībvalsts tiesai, kam nav kompetences lemt pēc būtības, tiktu piešķirtas tiesības pieņemt pagaidu noregulējuma pasākumu, ar kuru tiek grozīts pasākums attiecībā uz vecāku atbildību, ko pieņēmusi citas dalībvalsts tiesa, kam ir kompetence izskatīt lietu pēc būtības, un kas ir atzīts par izpildāmu pirmās dalībvalsts teritorijā, iespējamais izpildes procedūras dalībvalstī, kurā tiek prasīta izpilde, gausums veicinātu apstākļu rašanos, lai pirmajai tiesai ļautu aizkavēt lēmuma, kas ir atzīts par izpildāmu, izpildi. Šāda interpretācija iedragātu šīs regulas pašus pamatprincipus, it īpaši dalībvalstīs pieņemtu nolēmumu savstarpējas atzīšanas principu, kas ir ieviests ar minēto regulu.

Pagaidu noregulējuma pasākums attiecībā uz vecāku atbildību, ar kuru tiek grozīta bērna aizgādība, tiek pieņemts nevis tikai attiecībā uz pašu bērnu, bet arī attiecībā uz vecāku, kuram ir no jauna uzticēta bērna aizgādība, kā arī uz otru vecāku, kuram šāda pasākuma pieņemšanas rezultātā tiek atņemta šī aizgādība.

Kā tas izriet no Regulas Nr. 2201/2003 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas Nr. 1347/2000 atcelšanu 20. panta 1. punkta, pagaidu noregulējuma pasākumi ir jāpieņem attiecībā uz personām, kas atrodas dalībvalstī, kurā atrodas tiesa, kam ir kompetence pieņemt šādus pasākumus.

Regulā Nr. 2201/2003 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas Nr. 1347/2000 atcelšanu ir respektēti Eiropas Savienības pamattiesību hartas principi, it īpaši, lai nodrošinātu to bērna pamattiesību ievērošanu, kas noteiktas tās 24. pantā. Tādējādi minētās regulas 20. pantu nevar interpretēt tādā veidā, ka tas vecāks, kurš ir nelikumīgi aizvedis bērnu, to varētu izmantot kā instrumentu, lai paildzinātu faktisko situāciju, ko ir radījusi viņa nelikumīgā rīcība, vai lai leģitimētu šīs rīcības sekas.

Pasākums, kas rada šķēršļus regulārai personisku attiecību un tiešu kontaktu uzturēšanai ar abiem vecākiem, var tikt pamatots vienīgi ar citu bērna interešu esamību, kas ir nozīmīgākas par to interesi, kura ir minēto pamattiesību pamatā. Tomēr visu iesaistīto interešu līdzsvarota un saprātīga novērtēšana, kam ir jābalstās uz objektīviem apsvērumiem attiecībā uz pašu bērna personu un viņa sociālo vidi, būtībā ir jāveic tiesvedībā tiesā, kam ir kompetence izskatīt lietu pēc būtības atbilstoši Regulas Nr. 2201/2003 normām.

(sal. ar 53., 57., 59. un 60. punktu)