Lieta T‑19/07

Systran SA un

Systran Luxembourg SA

pret

Eiropas Komisiju

Ārpuslīgumiskā atbildība – Uzaicinājums iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā, lai īstenotu projektu, kas attiecas uz Komisijas automātiskās tulkošanas sistēmas uzturēšanu un lingvistisku uzlabošanu – Tirdzniecībā esošas datorprogrammas pirmkodi – Autortiesību pārkāpums – Neatļauta zinātības izpaušana – Prasība par zaudējumu atlīdzību – Ārpuslīgumisks strīds – Pieņemamība – Reāls un droši zināms kaitējums – Cēloņsakarība – Vienā reizē izmaksājamas zaudējumu kopsummas aprēķināšana

Sprieduma kopsavilkums

1. Prasība par zaudējumu atlīdzību – Priekšmets – Prasība par zaudējumu atlīdzību, kas vērsta pret Savienību, pamatojoties uz EKL 288. panta otro daļu – Savienības tiesas ekskluzīva kompetence – Iestājušās atbildības līgumiskā vai ārpuslīgumiskā rakstura vērtējums – Kritēriji

(EKL 235., 238., 240. pants un 288. panta otrā daļa; Vispārējās tiesas Reglamenta 113. pants)

2. Prasība par zaudējumu atlīdzību – Priekšmets – Zaudējumu, kas nodarīti Komisijas pienākuma aizsargāt zinātības konfidencialitāti apgalvotas neizpildes rezultātā, atlīdzība – Ārpuslīgumisks pamats – Savienības tiesas kompetence

(EKL 235., 287. pants un 288. panta otrā daļa; Pamattiesību hartas 41. pants)

3. Tiesvedība – Pieteikums par lietas ierosināšanu – Formas prasības

(Tiesas Statūtu 21. panta pirmā daļa un 53. panta pirmā daļa; Vispārējas tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

4. Prasība par zaudējumu atlīdzību – Savienības tiesas kompetence – Kompetence lemt par apgalvotu Komisijas izdarītu autortiesību pārkāpumu – Nosacījumi

(EKL 235. pants un 288. panta otrā daļa)

5. Prasība par zaudējumu atlīdzību – Savienības tiesas kompetence – Piespriešana Savienībai atlīdzināt kaitējumu, pamatojoties uz dalībvalstīm kopīgiem vispārējiem tiesību principiem ārpuslīgumiskās atbildības jomā

(EKL 235. pants un 288. panta otrā daļa)

6. Ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Pietiekami būtisks tādas tiesību normas pārkāpums, kas privātpersonām piešķir tiesības – Reāls un droši zināms kaitējums – Cēloņsakarība

(EKL 288. panta otrā daļa)

7. Tiesību aktu tuvināšana – Autortiesības un blakustiesības – Direktīva 91/250 – Datorprogrammu tiesiskā aizsardzība – Darbības, uz kurām attiecas ierobežojumi – Izņēmumi – Piemērošanas joma

(Padomes Direktīvas 91/250 4. un 5. pants)

8. Ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Pietiekami būtisks tādas tiesību normas pārkāpums, kas privātpersonām piešķir tiesības

(EKL 288. panta otrā daļa)

1. Līgumiskās atbildības gadījumā Savienības tiesa ir kompetenta vienīgi tad, ja pastāv šķīrējklauzula EKL 238. panta izpratnē. Gadījumā, ja šāda klauzula nepastāv, Vispārējā tiesa, pamatojoties uz EKL 235. pantu, būtībā nevar spriest par tādu zaudējumu atlīdzību, kas izriet no līguma. To neņemot vērā, Vispārējā tiesa pārsniegtu savu kompetenci lemt tikai par tādiem strīdiem, kuru izskatīšanu nosaka EKL 240. pants, jo šī tiesību norma valstu tiesām piešķir vispārīgas tiesības izšķirt strīdus, kuros viena no pusēm ir Savienība. Savienības tiesas kompetence līgumiskos jautājumos ir atkāpe no vispārējām tiesībām, un tādēļ tā ir jāinterpretē šauri, proti, tādējādi, ka Vispārēja tiesa var izskatīt vienīgi prasības, kas izriet no līguma, vai tādas, kam ir tiešs sakars ar no tā izrietošajām saistībām.

Savukārt jautājums par ārpuslīgumisko atbildību ietilpst Savienības tiesas kompetencē neatkarīgi no tā, vai lietas dalībnieki iepriekš ir izteikuši savu piekrišanu. Lai noteiktu savu kompetenci saskaņā ar EKL 235. pantu, Vispārējai tiesai, ņemot vērā dažādus atbilstīgus elementus no lietas materiāliem, ir jāpārbauda, vai prasītājas celtā prasība par zaudējumu atlīdzību ir objektīvi un vispārīgi pamatota ar līgumiskām vai ārpuslīgumiskām saistībām, kas ļautu raksturot strīda līgumisko vai ārpuslīgumisko pamatu. Šos faktus var izsecināt, tostarp pārbaudot lietas dalībnieku pretenzijas, faktu, kas radījis kaitējumu, par kuru tiek prasīta atlīdzība, un to līguma vai ārpuslīgumisko noteikumu saturu, kas minēti apstrīdētā jautājuma risināšanai. Ja runa ir par ārpuslīgumisko atbildību, Vispārējā tiesa ir pilnībā tiesīga pārbaudīt līguma saturu, kā tā to darītu attiecībā uz jebkuru dokumentu, uz ko atsaucas kāds no lietas dalībniekiem, pamatojot savu argumentāciju, lai uzzinātu, vai tas ir tāds, ar ko var atspēkot piekritību pēc būtības, kura tai ir skaidri noteikta EKL 235. pantā. Šāda pārbaude ir atkarīga no faktiem, uz kuriem atsaucas, lai noteiktu Vispārējās tiesas kompetenci, un kuru neesamība ir absolūts šķērslis tiesas procesam saskaņā ar Reglamenta 113. pantu.

(sal. ar 58.–62. punktu)

2. Princips, saskaņā ar kuru uzņēmumiem ir tiesības uz savu komercnoslēpumu aizsardzību, kas ir skaidri noteikts EKL 287. pantā, ir Savienības tiesību vispārējais princips. Tāpat Pamattiesību hartas 41. pantā ir noteikts, ka iestādei ir jāievēro ar konfidencialitāti, profesionālo noslēpumu un komercnoslēpumu saistītās likumīgās intereses.

Komercnoslēpums ir visa tehniskā informācija, kas saistīta ar zinātību, kuras ne vien publiska izpaušana, bet arī vienkārša nodošana citam tiesību subjektam, kas nav informācijas sniedzējs, var būtiski kaitēt tā interesēm. Lai tehniskā informācija pēc savas būtības ietilptu EKL 287. panta piemērošanas jomā, vispirms ir nepieciešams, lai to zinātu tikai ierobežots personu skaits. Turklāt tai jābūt informācijai, kuras izpaušana var izraisīt būtisku kaitējumu personai, kas to sniegusi, vai trešajai personai. Visbeidzot ir nepieciešams, lai ieinteresētās personas, kurām var kaitēt informācijas izpaušana, objektīvi būtu cienīgas saņemt aizsardzību.

Strīds ir ārpuslīgumisks tāpēc, ka konkrētajā gadījumā ir jāvērtē Komisijas izpaustās informācijas, kuru aizsargā īpašumtiesības vai zinātība, izpaušanas trešajām personām bez to īpašnieka nepārprotamas atļaujas, iespējams, kļūdainais un kaitējošais raksturs, ņemot vērā visu dalībvalstu tiesību sistēmām kopīgos vispārējos tiesību principus, nevis noteikumus līgumos, kas noslēgti pagātnē par jautājumiem, kuri neattiecas uz prasītājas autortiesībām un zinātību.

(sal. ar 79., 80. un 103. punktu)

3. Katrā prasības pieteikumā ir jābūt norādītam strīda priekšmetam un kopsavilkumam par izvirzītajiem pamatiem. Šai norādei ir jābūt pietiekami skaidrai un precīzai, lai atbildētājs varētu sagatavot savu aizstāvību un Vispārējā tiesa varētu pieņemt lēmumu par attiecīgo prasību. Lai nodrošinātu tiesisko aizsardzību un pareizu tiesvedību, ir nepieciešams, lai galvenie faktiskie un tiesiskie apstākļi, ar kuriem spriedumu pamato, izriet vismaz īsumā, bet loģiski un saprotami no paša prasības pieteikuma teksta. Lai izpildītu šīs prasības, prasības pieteikumā par iestādes radīto zaudējumu atlīdzību it īpaši ir jāietver fakti, kas ļauj identificēt rīcību, kuru prasītājs pārmet šai iestādei.

(sal. ar 107. un 108. punktu)

4. Ja prasības par ārpuslīgumisko atbildību ietvaros autortiesību pārkāpuma jēdziens ir minēts kopā ar zinātības konfidencialitātes aizsardzību vienīgi tādēļ, lai Komisijas rīcību kvalificētu kā prettiesisku, attiecīgās rīcības prettiesiskā rakstura vērtējums tiek veikts saskaņā ar dalībvalstīm kopīgiem vispārējiem tiesību principiem un tam nav vajadzīgs iepriekšējs kompetentas valsts iestādes lēmums.

Rezultātā, ņemot vērā kompetenci, kas Savienības tiesai piešķirta saskaņā ar EKL 235. pantu un 288. panta otro daļu saistībā ar ārpuslīgumisko atbildību, un nepastāvot valsts tiesību aizsardzības līdzekļiem, kas ļautu no Komisijas piedzīt atlīdzību par kaitējumu, kuru prasītāja, iespējams, ir cietusi autortiesību uz programmatūru pārkāpuma dēļ, nekas netraucē ņemt vērā tiesību pārkāpuma jēdzienu, ko izmanto prasītāja, lai Komisijas rīcību prasībā par zaudējumu atlīdzību kvalificētu kā prettiesisku.

Tiesību pārkāpuma jēdziens, ko prasītāja izmanto šādas prasības ietvaros, ir interpretējams, ņemot vērā vienīgi tos dalībvalstīm kopīgos vispārējos tiesību principus, kas attiecībā uz datorprogrammām ir pārņemti vai noteikti vairākās saskaņošanas direktīvās. Tādēļ Vispārējā tiesa, izskatot šādu prasību par zaudējumu atlīdzību, ir kompetenta konstatēt pārkāpumu tā, kā to varētu izdarīt kompetenta dalībvalsts iestāde, piemērojot šīs valsts tiesību aktus.

(sal. ar 115.–117. punktu)

5. No EKL 288. panta otrās daļas un 235. panta izriet, ka Savienības tiesas kompetencē ir noteikt Savienībai pienākumu atlīdzināt kaitējumu jebkādā formā atbilstoši visām dalībvalstu tiesību sistēmām kopīgiem vispārējiem tiesību principiem ārpuslīgumiskās atbildības jomā, ieskaitot atlīdzību graudā, ja tā šķiet atbilstoša šiem principiem, vajadzības gadījumā izdodot rīkojumu veikt vai neveikt konkrētu darbību. Tādējādi Savienība principā nevar izvairīties no Savienības tiesas atbilstoša procesuāla pasākuma, jo šai tiesai ir ekskluzīva kompetence lemt par prasībām atlīdzināt Savienības nodarītus zaudējumus.

Lai varētu pilnībā atlīdzināt iespējami nodarīto kaitējumu gadījumā, kad tiek apgalvots, ka Komisija ir pārkāpusi autortiesības, šo tiesību īpašniekam ir jāatjauno viņa tiesības neskartā stāvoklī, un šī atjaunošana prasa vismaz nekavējoties pārtraukt viņa tiesību pārkāpšanu neatkarīgi no iespējamo zaudējumu atlīdzības aprēķina. Pilnīga kaitējuma atlīdzība tāpat var notikt, konfiscējot vai iznīcinot autortiesību pārkāpuma rezultātus vai uz Komisijas rēķina publicējot Vispārējās tiesas nolēmumu.

(sal. ar 120.–123. punktu)

6. Savienības ārpuslīgumiskās atbildības iestāšanās EKL 288. panta otrās daļas izpratnē ir atkarīga no visu nosacījumu kopuma izpildes, proti, iestādei pārmestās rīcības prettiesiskuma, faktiskajiem zaudējumiem un cēloņsakarības starp attiecīgo rīcību un minēto kaitējumu esamības.

Prettiesiskajai rīcībai, ko pārmet kādai iestādei, ir jābūt pietiekami būtiskam tādas tiesību normas pārkāpumam, kuras mērķis ir tiesību piešķiršana indivīdiem. Gadījumā, ja šai iestādei ir ievērojami ierobežota rīcības brīvība vai tādas vispār nav, ar Savienības tiesību pārkāpumu vien var būt pietiekami, lai konstatētu pietiekami būtiska pārkāpuma esamību.

Kaitējumam, kura atlīdzināšana tiek pieprasīta, ir jābūt reālam un droši zināmam, un ir jāpastāv pietiekami tiešai cēloņsakarībai starp iestādes rīcību un zaudējumiem.

(sal. ar 126., 127. un 268. punktu)

7. Likumīga atkāpe, kas paredzēta Direktīvas 91/250 par datorprogrammu tiesisko aizsardzību 5. pantā attiecībā uz darbībām, kas izriet no programmas autora ekskluzīvām tiesībām un kas ir definētas šīs direktīvas 4. pantā, ir piemērojama vienīgi darbiem, ko īsteno datorprogrammas likumīgais ieguvējs, nevis darbiem, kurus šis ieguvējs uztic trešajām personām. Šī atkāpe ir ierobežota arī attiecībā uz darbībām, kas nepieciešamas, lai ļautu likumīgajam ieguvējam lietot datorprogrammu atbilstoši tās mērķim, ieskaitot kļūdu labošanu.

(sal. ar 225. punktu)

8. Fakts, ka Komisija piešķir sev tiesības veikt darbus, kas varētu pārveidot ar programmatūru saistītus elementus, tādus kā, piemēram, pirmkodus, iepriekš nesaņemot minētā uzņēmuma atļauju, ir pietiekami būtisks uzņēmuma autortiesību un zinātības attiecībā uz programmatūru pārkāpums, kas rada Savienības ārpuslīgumisko atbildību.

(sal. ar 250. un 261. punktu)

VISPĀRĒJĀS TIESAS SPRIEDUMS (trešā palāta)

2010. gada 16. decembrī ( )

Ārpuslīgumiskā atbildība – Uzaicinājums iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā, lai īstenotu projektu, kas attiecas uz Komisijas automātiskās tulkošanas sistēmas uzturēšanu un lingvistisku uzlabošanu – Tirdzniecībā esošas datorprogrammas pirmkodi – Autortiesību pārkāpums – Neatļauta zinātības izpaušana – Prasība par zaudējumu atlīdzību – Ārpuslīgumisks strīds – Pieņemamība – Reāls un droši zināms kaitējums – Cēloņsakarība – Vienā reizē izmaksājamas zaudējumu kopsummas aprēķināšana

Lieta T‑19/07

Systran SA, Parīze (Francija),

Systran Luxembourg SA, Luksemburga (Luksemburga),

ko pārstāv Ž. P. Spicers [J.‑P. Spitzer] un E. de Buasjē [E. De Boissieu], avocats,

prasītājas,

pret

Eiropas Komisiju, ko sākotnēji pārstāvēja E. Montaguti [E. Montaguti] un F. Benjons [F. Benyon], pēc tam – E. Traversa [E. Traversa] un E. Montaguti, pārstāvji, kuriem palīdz A. Berenboms [A. Berenboom] un M. Isgūrs [M. Isgour], advokāti,

atbildētāja,

par prasību atlīdzināt zaudējumus, kurus prasītājas esot cietušas sakarā ar nelikumībām, kas pieļautas Komisijas uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā par tās automātiskās tulkošanas sistēmas uzturēšanu un lingvistisko uzlabošanu rezultātā.

VISPĀRĒJĀ TIESA (trešā palāta)

šādā sastāvā: priekšsēdētājs J. Azizi [J. Azizi], tiesneši E. Kremona [E. Cremona] un S. Frimods Nilsens [S. Frimodt Nielsen] (referents),

sekretāre: T. Veilere [T. Weiler], administratore,

ņemot vērā rakstveida procesu un 2009. gada 27. oktobra tiesas sēdi,

pasludina šo spriedumu.

Spriedums

Tiesvedības rašanās fakti

I – Par dažādām programmatūras Systran versijām

1 Ir jāatšķir četras automātiskās tulkošanas programmatūras “Systran” (ko sauc arī par “Systran sistēmu”) versijas:

– sākotnējā versija (turpmāk tekstā – “Systran Mainframe”), kuru 1968. gadā izveidoja P. Tomā [P. Toma] un kuru tirgoja Kalifornijas sabiedrība World Translation Center, Inc. (WTC) un citas saistītās sabiedrības (turpmāk tekstā visas kopā – “WTC grupa”);

– versija, kuru sākotnēji izmantoja Eiropas Komisija (turpmāk tekstā – “EC‑Systran Mainframe”), par kuru laikā no 1975. līdz 1987. gadam ir noslēgta virkne līgumu starp WTC grupu un Komisiju, virkne līgumu starp Komisiju un pakalpojumu sniedzējiem un virkne līgumu starp Systran grupu (kas pārņēma WTC grupu) un Komisiju;

– jaunā versija (turpmāk tekstā – “Systran Unix”), kuru izstrādāja pirmā prasītāja, Systran SA (turpmāk tekstā – “Systran”), pēc WTC grupas iegādes 1986. gadā, darbam Unix un Windows vidēs; šo versiju kopš 1993. gada ir attīstījusi Systran grupa;

– jaunā versija, kuru izmanto Komisija (turpmāk tekstā – “EC‑Systran Unix”), par kuru 1997. gadā ir noslēgts līgums starp otro prasītāju Systran Luxembourg SA (turpmāk tekstā – “Systran Luxembourg”) un Komisiju.

II – Lietas dalībnieku attiecību vēsture

2 Lietas dalībnieču, WTC grupas, vēlāk – tās pārņēmējas Systran grupas, no vienas puses, un Komisijas, no otras puses, līgumattiecību vēsturiskais pārskats ir vajadzīgs, lai varētu definēt īpašumtiesību un lietošanas tiesību piemērojumu attiecībā uz dažādām Systran programmatūras versijām, kuras izmanto Komisija, proti, EC‑Systran Mainframe un vēlāk – EC‑Systran Unix. Komisija atsaucas uz šo vēsturisko pārskatu, lai apgalvotu, ka šai prasībai ir līgumisks pamats, kaut arī prasītājas norāda, ka neviens no šiem līgumiem, uz kuriem tās turklāt neatsaucas, neietekmē viņu tiesības uz intelektuālo īpašumu un prasību.

A – Pirmais periods: no Systran Mainframe līdz EC‑Systran Mainframe

3 Lietas dalībnieces ir vienojušās atzīt, ka automātiskās tulkošanas programmatūras Systran radītājs ir P. Tomā un ka WTC grupas sabiedrībām pieder ekskluzīvas īpašumtiesības uz šīs programmatūras Systran Mainframe versiju.

1. Sākotnējie līgumi starp WTC (un citām sabiedrībām) un Komisiju

4 1975. gada 22. decembrī WTC un Komisija parakstīja līgumu, pirmkārt, par angļu–franču valodas automātiskās tulkošanas sistēmas Systran instalēšanu un izstrādi un, otrkārt, par franču–angļu valodas automātiskās tulkošanas sistēmas Systran sākotnējo izstrādi (turpmāk tekstā – “sākotnējais līgums”).

5 Sākotnējā līguma 1. panta pirmā daļa ar virsrakstu “Priekšmets” ir izteikta šādi:

“Līgumslēdzēja puse uzņemas veikt Komisijas uzdevumā savas angļu–franču valodas automātiskās tulkošanas sistēmas SYSTRAN (turpmāk tekstā – “Pamatsistēma”) turpmāko izstrādi un franču–angļu valodas automātiskās tulkošanas sistēmas SYSTRAN sākotnējo izstrādi”.

6 Sākotnējā līguma 3. pantā ar virsrakstu “Atlīdzība” ir noteikts:

“Par darbiem, kas veikti saskaņā ar šo līgumu, Komisija samaksā Līgumslēdzējai pusei summu USD 161 800 apmērā saskaņā ar šādiem nosacījumiem:

[..]

Šajā summā ir ietverta atlīdzība par Pamatsistēmas lietošanas tiesību nodošanu uz visu šajā līgumā noteikto periodu. Tai ir jāsedz visi izdevumi, kas Līgumslēdzējai pusei rodas, izpildot šo līgumu, tostarp personāla izmaksas, datorlaiks, ceļa izdevumi un piegādes izmaksas.”

7 Sākotnējā līguma 4. pants ar virsrakstu “Sistēmas izmantošana pēc līguma termiņa beigām” ir izteikts šādi:

“a) līgumslēdzējas puses vienojas, ka tiesības uz sistēmu, kāda tā būs līguma termiņa beigās (turpmāk tekstā – “Pārveidotā sistēma”), un uz attiecīgo dokumentāciju Līgumslēdzēja puse piešķir Komisijai ar ierobežotām tiesībām, tas ir, vienīgi Komisijas vajadzībām un līdzīgām Kopienas dalībvalstu valsts administrācijas vajadzībām un vienīgi tulkošanai no angļu valodas franču valodā un no franču valodas angļu valodā, bet bez termiņa ierobežojuma; [..]

b) ja pēc šā līguma termiņa beigām Komisija vēlas pati vai, piesaistot trešās puses, turpināt izstrādāt Pārveidoto sistēmu, piemērojot citus Kopienas valodu pārus, tā Līgumslēdzējai pusei samaksā noteiktu summu, kas nepārsniedz USD 100 000 par pirmo valodu pāri un USD 80 000 par katru nākamo pāri, vai USD 200 000 par katru kombināciju, kurā ir iekļauta jauna valoda. Šīs summas nodrošina Komisijas tiesības ekskluzīvi un brīvi izmantot izstrādāto Pārveidoto sistēmu bez termiņa ierobežojuma.

Taču, ja pēc šā līguma izpildes Komisija vēlas lūgt Līgumslēdzējai pusei veikt pārveidotās sistēmas turpmāko izstrādi, piemērojot jaunu valodu pāri, tā samaksā iepriekš noteiktu summu, kas nepārsniedz USD 25 000 par pirmo pāri un USD 20 000 par katru nākamo pāri, vai USD 50 000 par katru kombināciju, kurā ir jauna valoda;

c) Līgumslēdzējai pusei ir tiesības pēc saviem ieskatiem un savām vajadzībām izmantot Pārveidoto sistēmu, kāda tā ir izstrādāta šā līguma ietvaros un turpmākās izstrādes līgumu ietvaros, piemērojot citus valodu pārus, kā ir precizēts b) punkta otrajā daļā, izņemot vārdnīcas, kas ir īpaši izstrādātas Komisijai. Piekļuvi vārdnīcām Līgumslēdzējai pusei piešķirs atsevišķos gadījumos par ikgadēju nomas maksu, kas nepārsniedz 20 % no izmaksām; bez maksas tās līgumslēdzējai pusei piešķirs vienīgi demonstrējumiem.”

8 Saskaņā ar sākotnējā līguma 5. panta f) punktu līgumam bija jāpiemēro Luksemburgas tiesību akti un tiesvedības gadījumā tas būtu Luksemburgas tiesu kompetencē.

9 Saskaņā ar sākotnējo līgumu laikā no 1976. līdz 1987. gadam Komisija ar WTC grupas sabiedrībām noslēdza vairākus līgumus, lai, pirmkārt, uzlabotu Systran sistēmu un, otrkārt, izstrādātu jaunus valodu pārus (kopumā deviņus valodu pārus).

10 Turklāt Komisija ar dažādām sabiedrībām, kas neietilpst WTC grupā un kas nebija līguma puses, noslēdza līgumus, atļaujot tām izmantot Systran sistēmu par labu dalībvalstu valdības iestādēm un Kopienas iestādēm. Vienā no šādiem līgumiem ar nosaukumu “Vienošanās protokols par sadarbību tehniskos jautājumos”, kas noslēgts 1985. gada 18. janvārī ar Francijas sabiedrību Gachot SA, Komisija norāda, ka “Systran sistēma, programmatūras un vārdnīcas paliek Komisijas īpašumā” (4. pants ar virsrakstu “Lietošanas tiesības”). Piemērojot šo vienošanās protokolu, Komisija atļauj sabiedrībai Gachot izmantot “savu automātiskās tulkošanas sistēmu Systran par labu Eiropas publiskā sektora iestādēm” un savukārt sabiedrība Gachot sniegs Komisijai informāciju par veikto tulkojumu kvalitāti, ļaujot tai sistēmu uzlabot (1. pants ar virsrakstu “Priekšmets”). Sadarbība starp Komisiju un sabiedrību Gachot notika bez finanšu atbalsta (3. pants ar virsrakstu “Izdevumi”).

2. Sadarbības līgums starp Systran grupu un Komisiju

11 Noslēdzot virkni līgumu, sākot ar 1985. gada septembri, sabiedrība Gachot iegādājās WTC grupas sabiedrības, kuras bija Systran tehnoloģijas un versijas Systran Mainframe īpašnieces, un pēc šīs iegādes kļuva par Systran.

12 1987. gada 2. februāra vēstulē, kuru “Telekomunikāciju, informācijas nozares un inovāciju” ģenerāldirektorāta (ĢD) ģenerāldirektors nosūtīja sabiedrībai Gachot, Komisija lūdza atbildes uz vairākiem jautājumiem, kuras tika sniegtas ar 1987. gada 5. februāra vēstuli:

“1. jautājums: Vai Gašo [Gachot] kungs var apliecināt, ka viņš (pats vai sabiedrība Gachot [..]) ir WTC sabiedrību un Systran Institut īpašnieks vai lielākais akcionārs un ka viņš uzņemas visas saistības, kas šīm sabiedrībām ir attiecībā pret Komisiju?”

“Atbilde: Mūsu sabiedrība ir atpirkusi, pirmkārt, visas Tomā [kunga] WTC un Latsec akcijas un, otrkārt, 76 % Systran Institut akciju. Mums ir visas tiesības runāt visas grupas vārdā un pārstāvēt to attiecībās ar Komisiju.”

“2. jautājums: Kas pārņems šīs saistības gadījumā, ja Gašo kungs (vai [sabiedrība] Gachot) vairs nebūs šo sabiedrību īpašnieks (vai lielākais akcionārs)? Vai Gašo kungs apņemas nodrošināt, ka iespējamie pircēji ievēros minētās saistības?”

“Atbilde: Nekāda cesija nav paredzēta. Tieši pretēji, mūsu grupa vadās pēc šīs jomas pastāvīgas attīstības politikas. Turklāt Komisijai nav jāuztraucas par šo jautājumu arī tādēļ, ka līgumi ir noslēgti starp WTC un Komisiju, tas ir, starp juridiskām personām, un jebkuras izmaiņas, kas varētu skart šo sabiedrību īpašumtiesības, nekādā gadījumā neļauj apstrīdēt noslēgtos līgumus.”

“3. jautājums: Vai Gašo kungs var apstiprināt, ka Komisijai pēc dažādu līgumu noslēgšanas ar WTC un Systran Institut ir ekskluzīvas [deviņu] Systran valodu versiju lietošanas tiesības Eiropas publiskajā sektorā?”

“Atbilde: No līgumiem, kas noslēgti starp WTC un Komisiju [..], ir skaidrs, ka Komisijai nav ekskluzīvas lietošanas tiesības savām vajadzībām, kā arī Kopienas dalībvalstu valdības aģentūru vajadzībām, kas attiecas uz Systran valodu versijām tās iegādātajos valodu [pāros] [..].”

“8. jautājums: Vai Gašo kungs joprojām piekrīt atļaut starpvaldību organizācijām, kuru teritorijas pārsniedz Kopienas teritoriju, izmantot [programmatūru] Systran, ja tās viņam maksās autoratlīdzību?”

“Atbilde: Sabiedrība Gachot labprāt nodos Systran sistēmu to starptautisko organizāciju rīcībā, kuru teritorijas pārsniedz Kopienas teritoriju, pamatojoties uz dažādiem nolīgumiem, kas noslēgti starp sabiedrību Gachot un šādām organizācijām [..].”

“14. jautājums: Vai sabiedrība WTC piekritīs, pamatojoties uz iepriekšējiem nosacījumiem, nodot Komisijai spāņu–angļu valodas Systran sistēmas lietošanas tiesības? Vai cena būs tāda pati, kāda ir piedāvāta par vācu–angļu valodas sistēmu?”

“Atbilde: Sabiedrība WTC pilnībā piekrīt nodot Komisijai neekskluzīvu lietošanas licenci spāņu–angļu valodas sistēmai, kā arī, iespējams, itāļu–angļu valodas un portugāļu–angļu valodas sistēmai. Cena un nosacījumi būs atkarīgi lielākoties no tā, cik attīstītas būs sistēmas brīdī, kad Komisija tās iegādāsies.”

“15. jautājums: Vai sabiedrība WTC varēs izstrādāt jaunas sistēmas, kurās mērķa valodas būs dāņu un grieķu, un nodot tās Komisijai ar (neekskluzīvām) lietošanas tiesībām valsts un privātajā sektorā?”

“Atbilde: WTC piekrīt izstrādāt jebkādas sistēmas ar Eiropas valodu pāriem, kā arī citas sistēmas, kas Komisijai varētu būt vajadzīgas.”

“16. jautājums: Vai Gašo kungs ir ieinteresēts veikt Systran sistēmas konversiju Unix C valodā, kas palielinātu datu apstrādes pārnesamību? Vai viņš būtu gatavs finansēt visus vai daļu no nepieciešamajiem ieguldījumiem (kas varētu būt miljons ekiju apmērā)?”

“Atbilde: Systran sistēmas konversija Unix C valodā ir mūsu paredzētais projekts. Bet sākuma posmā mums šķiet daudz svarīgāk veltīt uzmanību tulkojumu kvalitātes uzlabošanai, kā arī dažādo Systran [sistēmas] versiju apvienošanai. Systran [sistēmas] konversija Unix vidē, lai gan ir interesanta, tomēr ir atkarīga no finanšu līdzekļu piesaistes [..].”

13 Ar 1987. gada 5. marta faksu, kuru “Telekomunikāciju, informācijas nozares un inovāciju” ĢD ierēdnis nosūtīja sabiedrībai Gachot, Komisija aprakstīja “Systran vienošanās”, par kuru notika sarunas, saturu šādi:

“Tiesības, mērķi un pienākumi

Saskaņā ar Vienošanos abu pušu iegūtās tiesības ir pilnīgi proporcionālas.

Systran grupa ir pamata programmatūras īpašniece, un Komisijas lietošanas tiesības uz deviņiem valodu [pāriem] attiecas vienīgi uz Kopienas iestādēm un dalībvalstu oficiālajām iestādēm.

Turpretī Komisijai pieder leksikons, ko tā ir papildinājusi kopš 1975. gada.

Lai iegūtu savas tiesības, katra puse ir ieguldījusi aptuveni ECU 8 miljonus un tādēļ vēlas gūt labumu no šiem ieguldījumiem.

Komisijai ir morāls pienākums panākt, lai Kopienas ekonomika gūtu labumu no ieguldījumiem, kas veikti par tās nodokļu maksātāju līdzekļiem, savukārt Systran grupa vēlas ātri uzsākt sistēmas tirdzniecību Eiropā.

Abi šie mērķi ir pilnībā konverģenti un savienojami ierosinātās konvencijas ietvaros.

Turklāt Komisija un Systran grupa ir ieinteresētas padarīt Systran [programmatūru] par efektīvu [instrumentu], veicot programmatūru un vārdu krājumu saskaņošanu [..].”

14 1987. gada 4. augustā Systran grupa un Komisija parakstīja līgumu par kopīgas Systran tulkošanas sistēmas izstrādi un uzlabošanu esošajām un nākamajām Kopienas oficiālajām valodām, kā arī par tās piemērošanu (turpmāk tekstā – “sadarbības līgums”).

15 Sadarbības līguma “ievaddaļā” bija norādīts:

“1. Systran sistēma, ko izstrādājusi sabiedrība WTC, ir automātiskās tulkošanas sistēma, kurā ir iekļauta pamata programmatūra, valodu un perifērās programmatūras un dažādas divvalodu vārdnīcas.

2. 1975. gada 22. septembrī Komisija ar sabiedrību WTC noslēdza līgumu par to, kā Komisija lieto Systran sistēmu, un to, kā WTC veic šīs sistēmas sākotnējo izstrādi.

Vēlāk Komisija un sabiedrība WTC noslēdza citus līgumus, lai, pirmkārt, uzlabotu esošo sistēmu un, otrkārt, izstrādātu sistēmas [jauniem] valodu pāriem.

Šie līgumi, kas tika noslēgti laikā no 1976. līdz 1985. gadam, bija vērsti uz to, lai izstrādātu un uzlabotu tulkošanas programmatūras un attiecīgo valodu pamatvārdnīcas.

3. Sistēmu uzturēšanu un turpmāko izstrādi nodrošināja cits līgumu kopums starp Komisiju un pakalpojumu sniedzējām sabiedrībām. Šajos līgumos bija paredzētas Komisijas vajadzības un mērķi.

4. Kopš 1985. gada Komisija ar dažādām sabiedrībām ir noslēgusi līgumus, kas tām ļauj izmantot Systran sistēmu valdības un Eiropas Kopienas iestāžu labā apmaiņā pret informāciju, kas Komisijai ļauj uzlabot sistēmas darbību.

5. Tomēr puses konstatē, ka Komisijas rīcībā ir WTC piešķirta pamatsistēmas lietošanas un uzlabojumu licence [..], kuras lietošana ir ierobežota, to atļaujot tikai Eiropas Kopienu teritorijā un tikai tajos sektoros, kas noteikti iepriekš 4. [punktā].

6. Systran sistēmas uzlabojumi un izstrāde, kuru veikusi Komisija un tās līgumslēdzējas puses, [kas minētas iepriekš 3. punktā], jo īpaši vārdnīcas, ir vienīgi Komisijas īpašums.

7. Puses uzskata, ka gan viņu, gan Systran lietotāju interesēs ir panākt, lai šī sistēma tiktu nepārtraukti uzlabota. Tās nolēma noslēgt šo sadarbības līgumu, lai apvienotu savus centienus un tādējādi turpinātu sistēmas uzlabošanu.

Ar šādu mērķi puses abpusēji atzīst Systran sistēmas lietošanas tiesības, ar iespēju nākotnē sistēmu attīstīt, ieviešot uzlabojumus, kas tiks panākti, pateicoties sistēmas izmantošanai kā privātajā, tā publiskajā sektorā.”

16 Sadarbības līguma 4. punktā, kas attiecas uz “īpašumtiesībām”, ir noteikts:

“Systran dažādās valodu versijas un to sastāvdaļas paliek to partneru īpašumā, kuriem tās pieder [līguma] parakstīšanas dienā.

Systran grupas sabiedrības apņemas nenodot savas īpašumtiesības līdz brīdim, kamēr tās nav informējušas Komisijas dienestus un saņēmušas to piekrišanu. Tiesību pārņēmējam būs jāpārņem visas šo sabiedrību tiesības un pienākumi, kas izriet no šī sadarbības līguma.”

17 Sadarbības līguma I pielikuma ievadā ir noteikts:

“Lai gan Komisija vienmēr ir bijusi leksikona un citu sastāvdaļu, kuras tā ir izstrādājusi dažādām Systran versijām, īpašniece, pamata programmatūras īpašumtiesības ir sadalītas starp vairākām sabiedrībām un Komisija ir noslēgusi līgumus un nolīgumus par sistēmas lietošanu, uzlabošanu un izstrādi konkrēti ar [WTC] un Systran Institut.

Tā kā sabiedrība Gachot [..] kopš 1986. gada sākuma ir bijusi šo sabiedrību galvenā akcionāre, pašreizējais vispārējais līgums par Systran izstrādi un lietošanu tika noslēgts starp visām ieinteresētajām pusēm [..].”

18 Sadarbības līguma 4.a pantā, kas attiecas uz “uzlabojumiem un atlīdzību”, ir norādīts:

“Par jebkuru sistēmas turpmāko izstrādi un uzlabojumiem, kas rodas, Systran grupai lietojot šo sistēmu, nekavējoties paziņo Komisijai un tos nodod tās rīcībā.

Par jebkuru sistēmas izstrādi un uzlabojumiem, kas izriet no tā, ka Systran grupa to lieto, nekavējoties paziņo Komisijai un tos nodod tās rīcībā.

Jebkura sistēmas pārveidošana, kas nav saistīta ar tās lietošanu tiešā nozīmē, kļūst par pušu sarunu priekšmetu.

Pirmo divu gadu laikā katra no pusēm var izmantot otras puses radītās izstrādes un uzlabojumus, nemaksājot par to nekādu atlīdzību.

Beidzoties šim periodam un ņemot vērā gūto pieredzi, Komisija un Systran grupa nosaka līguma noteikumus viņu turpmākajai sadarbībai.”

19 Sadarbības līguma 5. punktā, kas attiecas uz “lietošanas tiesībām”, ir norādīts:

“a) Komisijai ir tiesības Kopienas teritorijā publiskajā sektorā izmantot kopējo sistēmu tās visattīstītākajā versijā un nodot šīs sistēmas lietošanas licences Kopienas teritorijā esošiem valsts un starptautiskiem publisko tiesību subjektiem, kā tas ir definēts ievaddaļas 4. [punktā];

b) [..]

c) Systran grupas sabiedrības apņemas atļaut jebkurai privātai organizācijai lietot sistēmu ar noteikumiem, kas atbilst komerciālai lietošanai.”

20 Saskaņā ar sadarbības līguma 11. un 12. pantu uz līgumu attiecās Beļģijas tiesību akti un jebkuras nesaskaņas par līguma interpretēšanu, izpildi un neizpildi bija jārisina šķīrējtiesā.

21 Laikā no 1988. līdz 1989. gadam Komisija ar sabiedrību Gachot noslēdza četrus līgumus, lai iegūtu Systran programmatūras lietošanas licenci vācu–angļu, vācu–franču, angļu–grieķu, spāņu–angļu un spāņu–franču valodu pāriem.

22 Ar 1991. gada 11. decembra ierakstītu vēstuli Komisija izbeidza sadarbības līgumu saskaņā ar tā 8. pantu, brīdinot par to sešus mēnešus iepriekš. Piemērojot šo noteikumu, ir paredzēts, ka, beidzoties trīs gadu periodam, katrai no pusēm Systran sistēma pieder tādā stāvoklī, kādu ir panākusi katra no pusēm. Komisija uzskata, ka šī līguma laušanu attaisno fakts, ka Systran neievēroja savas līgumsaistības un grasījās pieprasīt samaksu par divu valodu pāru (franču–itāļu un franču–spāņu) izstrādēm, kurus īstenoja Komisija un kuri saskaņā ar sadarbības līguma noteikumiem tika nodoti Systran rīcībā. Dienā, kad beidzās sadarbības līguma termiņš, EC‑Systran Mainframe versijā bija sešpadsmit valodu versijas.

23 Pēc tam Systran grupa izveidoja un pārdeva jaunu Systran programmatūras versiju, kas paredzēta darbībai Unix un Windows operētājsistēmās (Systran Unix), savukārt Komisija attīstīja versiju EC‑Systran Mainframe, kurā bija iekļautas iepriekš minētās sešpadsmit valodu versijas, pievienojot grieķu–franču valodas pāri, kas izstrādāts ar ārējā līgumslēdzēja palīdzību un darbojas Mainframe operētājsistēmā, kas nav saderīga ar Unix un Windows operētājsistēmām.

B – Otrais periods: no Systran Unix līdz EC‑Systran Unix

24 Lai EC‑Systran Mainframe versija varētu darboties Unix un Windows vidēs, Systran Luxembourg un Komisija noslēdza četrus līgumus (turpmāk tekstā – “migrācijas līgumi”).

25 1997. gada 19. decembrī pirms pirmā migrācijas līguma parakstīšanas Komisija savā vēstulē lūdza Systran dot savu piekrišanu vairākos jautājumos, no kuriem divi bija šādi:

“1. Systran nosaukuma lietošana

Prezentāciju laikā, kā arī dokumentos vai sarakstē mēs bieži atsaucamies uz “Komisijas automātiskās tulkošanas sistēmu”. Tā kā pēdējās minētās pamatā ir Systran sistēma, šādos gadījumos būtu loģiskāk izmantot nosaukumu Systran vai [..] Systran EK versija.

2. [Sabiedrības] Systran [..] un Komisijas sistēmu savstarpējās lietošanas princips

Komisija var izmantot sabiedrības Systran produktus [..] uz sava servera. Savukārt pēdējā minētā var izmantot Komisijas sistēmu.

Sabiedrība Systran [..] un tās filiāles jau tagad apņemas nenoteikt nekādu naudas atlīdzību, kas izrietētu no iepriekš noslēgtajiem līgumiem starp Systran grupu un Komisiju.”

26 1997. gada 22. decembrī, proti, pirmā migrācijas līguma parakstīšanas dienā, Systran atbildēja uz šo Komisijas pieprasījumu, norādot:

“1. Systran nosaukuma lietošana

Mēs apstiprinām savu atļauju, lai Komisija varētu izmantot preču zīmi “SYSTRAN”. Šai lietošanai ir jābūt sistemātiskai attiecībā uz visu automātiskās tulkošanas sistēmu, kas atvasināta no sākotnējās Systran sistēmas. Tādēļ mēs nododam Jums “SYSTRAN” preču zīmes lietošanas tiesības vienīgi automātiskās tulkošanas sistēmas Systran izplatīšanas vai tālāknodošanas nolūkā.

2. [Sabiedrības] Systran [..] un Komisijas sistēmu savstarpējas lietošanas princips

Mēs apliecinām Jums savu piekrišanu, ka Komisija var izmantot Systran produktus Unix un/vai Windows vidē savām iekšējām vajadzībām.

Sabiedrība Systran apņemas neprasīt nekādu atlīdzību, kas izriet no tādu līgumu izpildes, kuri starp Systran grupu un Komisiju ir noslēgti iepriekš.”

27 Pirmā migrācijas līguma, kas noslēgts starp Systran Luxembourg un Komisiju, 2. pantā ir sniegta šāda “Komisijas automātiskās tulkošanas sistēmas” definīcija:

“Komisijas automātiskās tulkošanas sistēma, ar nosaukumu “Systran EC version” [Systran EK versija], ir īpaša Systran automātiskās tulkošanas sistēma, kuru sākotnēji izstrādāja “World Translation Center”, Lajola [La Jolla], ASV, un kuru vēlāk, no 1976. gada, Komisija izstrādāja savām vajadzībām. Komisijas automātiskās tulkošanas sistēma atšķiras no “Systran Original Version” [Systran oriģinālās versijas] jeb automātiskās tulkošanas sistēmas, kuru izstrādāja un tirgoja Systran SA France un tās filiāles.”

(The Commission’s machine translation system, or ‘Systran EC version’, designates a specific version of the Systran machine translation system originally developed by the World Translation Center, La Jolla, USA, which since 1976 has been further developed by the European Commission for internal purposes. The Commission’s machine translation system is distinct from the ‘Systran Original Version’, which refers to the machine translation system developed and commercialised by Systran S.A. of France and its subsidiaries.)

28 Pirmā migrācijas līguma 13. pantā ar virsrakstu “Patenti, lietojuma sertifikāti (funkcionālie modeļi), preču zīmes, dizainparaugi un rūpnieciskie modeļi, rūpnieciskā un intelektuālā īpašuma tiesības” ir noteikts:

“1. Komisiju nekavējoties informē par visiem rezultātiem vai visiem patentiem, ko, pildot šo līgumu, saņem Līgumslēdzēja puse [t.i., Systran Luxembourg]; šis rezultāts vai patents pieder Eiropas Kopienai, kas to var brīvi izmantot, izņemot gadījumus, kad jau pastāv tiesības uz rūpniecisko vai intelektuālo īpašumu.

2. Komisijas automātiskās tulkošanas sistēma, ieskaitot tās sastāvdaļas, arī tās, kas mainītas līguma izpildes laikā, paliek Komisijas īpašumā, izņemot gadījumus, kad jau pastāv tiesības uz rūpniecisko vai intelektuālo īpašumu.

[..]

5. Gadījumā, ja trešā persona uzsāk procedūru, it īpaši saistībā ar tiesību pieprasīšanu, tad iesaistītā puse arī pēc līguma izpildes pēc iespējas ātrāk informē otru pusi; abas puses rīkojas kopā un savstarpēji apmainās ar visu informāciju un pierādījumiem, kas tām ir vai kurus tās iegūst.”

(1. Any results or patent obtained by the Contractor [à savoir Systran Luxembourg] in performance of this contract shall be immediately reported to the Commission and shall be the property of the European Communities, which may use them as they see fit, except where industrial or intellectual property rights already exist.

2. The Commission’s machine translation system, together with all its components shall, whether modified or not in the course of the contract, remain the property of the Commission, except where industrial or intellectual property rights already exist.

[..]

5. At the first sign of proceedings by a third party, in particular of a claim, even after completion of the contract, the party involved shall notify the other party as soon as possible and the two parties shall then act in unison and provide each other with all the information and evidence that they possess or obtain.)

29 Saskaņā ar pirmā migrācijas līguma 15. un 16. pantu līgumam ir piemērojami Luksemburgas tiesību akti un visas nesaskaņas starp Kopienu un Systran Luxembourg attiecībā uz šo līgumu ir Luksemburgas tiesu kompetencē.

30 Turklāt ar pirmo papildu vienošanos pie ceturtā migrācijas līguma šā līguma termiņa beigas tika noteiktas 2002. gada 15. martā un precizēts, ka šajā datumā “Līgumslēdzēja puse apņemas līdz 2002. gada 15. martam pabeigt visus uzdevumus, kas ir šā līguma priekšmets, it īpaši: atjaunot pierādījumus par tām tiesībām (preču zīmes, patenti, tiesības uz intelektuālo un rūpniecisko īpašumu, autortiesības utt.), kuras pieprasa Systran grupa un kuras ir saistītas ar automātisko tulkošanas sistēmu Systran”. Komisija norāda, ka Systran Luxembourg tai nesniedza šādu informāciju.

C – Trešais periods: sākot no 2003. gada 4. oktobra uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā

31 2003. gada 4. oktobrī Komisija izsludināja konkursu par Komisijas automātiskās tulkošanas sistēmas uzturēšanu un valodas uzlabošanu. Konkursa rezultātā divas no desmit piedāvājumā iekļautajām paketēm piešķīra sabiedrībai Gosselies. Tās ir paketes, kurās kā avota valodu izmanto angļu vai franču valodu.

32 Savā 2003. gada 31. oktobra vēstulē Systran norādīja Komisijai:

“Mēs uzzinājām par uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā 2003. gada 4. oktobrī [..]. Izlasot šo dokumentu, mums šķiet, ka darbi, kurus Jūs esat paredzējuši īstenot, varētu apdraudēt mūsu sabiedrības tiesības uz intelektuālo īpašumu. Vēloties saglabāt konstruktīvas sadarbības atmosfēru starp mūsu sabiedrību un Komisiju, mēs gribētu uzzināt Jūsu viedokli šajā jautājumā. Iepriekš minēto iemeslu dēļ Jūs saprotat, ka mēs nevaram piedalīties šajā konkursā.”

33 Savā 2003. gada 17. novembra atbildē Komisija norādīja:

“Mēs iepazināmies ar Jūsu 31. oktobra vēstuli. Mums nešķiet, ka darbi, kurus esam paredzējuši īstenot, varētu apdraudēt tiesības uz intelektuālo īpašumu. Es pievienojos Jūsu vēlmei uzturēt labas profesionālās attiecības, ievērojot Komisijas procedūras.”

34 Pēc šīs vēstuļu apmaiņas starp Systran un Komisiju notika arī citu vēstuļu apmaiņa, un Komisija organizēja tikšanās, lai sniegtu precīzas atbildes uz šīs sabiedrības jautājumiem.

35 Šīs saziņas ietvaros prasītāji norādīja šādus faktus:

– Systran grupai pieder automātiskās tulkošanas programmatūra ar nosaukumu “Systran” (jeb “Systran sistēma”), un tā izstrādā dažādas [šīs programmatūras] versijas;

– saskaņā ar virkni līgumu, kas noslēgti starp Systran grupu un Komisiju, Systran ir pielāgojusi savu programmatūru, lai izveidotu versiju ar nosaukumu “EC‑Systran”;

– laikā no 1999. līdz 2002. gadam Systran grupa nodrošināja EC‑Systran versijas migrāciju, lai tā varētu darboties Unix vidē; lai to izdarītu, Systran grupa izmantoja iepriekš pastāvošās Systran tiesības uz sākotnējo programmatūru un Systran sistēmas kodolu Unix vidē, kuru Systran grupa 1993. gadā pilnībā pārrakstīja savām vajadzībām.

36 Atbildot Komisija norādīja, ka šie fakti tāpat kā tehniskā dokumentācija, kuru 2005. gada 6. janvārī iesniedza prasītāju informātikas eksperts, nav “pierādījums tiesībām uz intelektuālo īpašumu”, ko izvirza Systran grupa attiecībā uz programmatūru Systran. Tā kā šajā gadījumā trūkst “pārliecinošu dokumentu”, Komisija uzskata, ka Systran grupai nav tiesību iebilst pret darbiem, kurus īsteno sabiedrība, kas uzvarēja strīdīgajā konkursā.

37 Rezumējot, Systran grupa nevarēja atsaukties uz tās tiesībām uz Systran programmatūru, kuras Systran Unix versiju tā pārdod, lai aizliegtu to, ko tā uzskata par Komisijas izdarītu pārkāpumu attiecībā uz šo programmatūru.

Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi

38 Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas [tagad – Vispārējā tiesa] kancelejā iesniegts 2007. gada 25. janvārī, prasītājas cēla šo prasību.

39 Procesa organizatorisko pasākumu ietvaros lietas dalībnieces tika uzaicinātas 2008. gada 1. decembrī atbildēt uz virkni jautājumu saistībā ar prasības līgumisko vai ārpuslīgumisko pamatu (turpmāk tekstā – “pirmais jautājumu kopums”).

40 Uz pirmo jautājumu kopumu lietas dalībnieces atbildēja 2009. gada 30. janvārī un 2. februārī.

41 Uzklausot tiesneša referenta ziņojumu, Vispārējā tiesa (trešā palāta) nolēma uzsākt mutvārdu procesu un procesa organizēšanas pasākumu ietvaros aicināja lietas dalībnieces atbildēt uz jaunu jautājumu kopumu par Systran Unix versiju, lietotāja tiesībām, pieprasīto iejaukšanās pasākumu būtību saistībā ar apstrīdēto līgumu un par sabiedrības Gosselies darbību attiecībā uz tulkošanas programmatūru dizainu un tirdzniecību (turpmāk tekstā – “otrais jautājumu kopums”).

42 Uz otro jautājumu kopumu lietas dalībnieces atbildēja 2009. gada 14. oktobrī.

43 2009. gada 27. oktobra tiesas sēdē tika uzklausīti lietas dalībnieču mutvārdu paskaidrojumi un to atbildes uz Vispārējās tiesas uzdotajiem jautājumiem.

44 Šajā tiesas sēdē Vispārējā tiesa aicināja lietas dalībnieces piedalīties neoficiālā mierizlīguma sanāksmē. Pēc šīs sanāksmes lietas dalībnieces norādīja, ka tās paziņos Vispārējai tiesai savas pārejas vienošanās saturu, ja to panāks, pirms šā sprieduma pasludināšanas. Vispārējā tiesa par to nav saņēmusi nekādu informāciju.

45 Tiesas sēdes protokolā tika atgādināti galvenie fakti, kas izrietēja tiesas sēdē par to, kas attiecas uz prasības līgumisko vai ārpuslīgumisko būtību, Komisijai piedēvēto nelikumīgo rīcību un kaitējuma novērtēšanu, uz ko atsaucās prasītāji. Lietas dalībnieces tika iepazīstinātas ar šo protokolu, kā arī ar neoficiālās sanāksmes protokolu.

46 Ar 2010. gada 26. marta rīkojumu Vispārējā tiesa (trešā palāta) izdeva rīkojumu no jauna atklāt mutvārdu procesu, lai uzaicinātu lietas dalībnieces procesa organizatorisko pasākumu ietvaros sniegt atbildes uz jautājumu kopumu par faktiem, kas jāņem vērā, novērtējot kaitējumu (turpmāk tekstā – “trešais jautājumu kopums”).

47 Uz trešo jautājumu kopumu lietas dalībnieces atbildēja 2010. gada 4. un 5. maijā.

48 Ņemot vērā šīs atbildes un procesa organizatorisko pasākumu ietvaros prasītājas un Komisiju aicināja sniegt savus apsvērumus par otras lietas dalībnieces atbildēm uz trešo jautājumu kopumu. Tāpat Vispārējā tiesa vēlējās saņemt arī precizējumus par dažiem faktiem, kurus savās atbildēs norādīja lietas dalībnieces (turpmāk tekstā – “ceturtais jautājumu kopums”).

49 2010. gada 11. jūnijā lietas dalībnieces iesniedza savus apsvērumus un atbildēja uz ceturto jautājumu kopumu. Pēc tam mutvārdu procesu izbeidza.

50 Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

– noteikt nekavējoties izbeigt intelektuālā īpašuma ļaunprātīgu izmantošanu un tālākizplatīšanu, ko pieļāvusi Komisija;

– noteikt konfiscēt visu Komisijas un sabiedrības Gosselies rīcībā esošo tehnisko nodrošinājumu, ar kura palīdzību sabiedrība Gosselies no informātikas viedokļa ir uzlabojusi EC‑Systran Unix un Systran Unix versijas, pārkāpjot viņu [Systran] tiesības, un nodot to Systran rīcībā vai vismaz to iznīcināt, attiecīgi uzraugot;

– piespriest Komisijai samaksāt Systran Luxembourg minimālo summu EUR 1 170 328 apmērā un EUR 48 804 000 kā kompensāciju Systran;

– likt uz Komisijas rēķina publicēt Vispārējās tiesas spriedumu specializētajos laikrakstos, specializētajos žurnālos un specializētajās interneta vietnēs pēc Systran izvēles;

– piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

51 Komisijas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

– atzīt prasību par nepieņemamu;

– ja tas nav iespējams, noraidīt prasību kā nepamatotu;

– piespriest prasītājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Juridiskais pamatojums

I – Par pieņemamību

A – Par galvenajiem prasījumiem, lai Vispārējā tiesa piespriestu Komisijai atlīdzināt iespējamo kaitējumu

52 Komisija norāda trīs nepieņemamības iemeslus attiecībā uz trešo prasījumu par to, lai tai piespriestu atlīdzināt kaitējumu, uz ko norāda prasītājas. Pirmkārt, šī prasība par zaudējumu atlīdzību ir nepieņemama tās līgumiskā pamata dēļ, tāpēc ka Vispārējā tiesa var novērtēt apgalvojumus par autortiesību pārkāpumu un zinātības izpaušanu, vienīgi pamatojoties uz dažādiem līgumiem, kas noslēgti starp Systran un Komisiju, kuros nav nevienas šķīrējklauzulas, kurā būtu norādīts, ka šis strīds jāizskata Vispārējai tiesai. Otrkārt, prasība par zaudējumu atlīdzību ir nepieņemama arī tādēļ, ka prasība ir neskaidra, jo tajā nav precizētas tiesību normas, kuras Komisija ir pārkāpusi, turklāt tajā nav pietiekami precizēti prasītāju norādītie autortiesību pārkāpuma un zinātības izpaušanas fakti. Treškārt, Vispārējā tiesa prasības par zaudējumu atlīdzību ietvaros nav kompetenta lemt par tiesību uz intelektuālo īpašumu pārkāpumu, kā tas izriet no 2007. gada 5. septembra rīkojuma lietā T‑295/05 Document Security Systems/ECB (Krājums, II‑2835. lpp.; turpmāk tekstā – “rīkojums Document Security Systems”).

1. Par lietas būtību

a) Lietas dalībnieku argumenti

53 Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa nevar novērtēt tiesību uz intelektuālo īpašumu pārkāpumu un izpaušanas kļūdaino raksturu, tos nepamatojot ar dažādajiem līgumiem, kas laikā no 1975. līdz 2002. gadam ir pārvaldījuši attiecības starp Systran grupu un Komisiju. Iespējamā atbildība, kas Kopienai būtu jāuzņemas par programmatūras Systran versiju EC‑Systran Unix un Systran Unix lietošanu, izriet no līgumiem. Tādēļ ir jāatsaucas uz EKL 288. panta pirmo daļu, kurā ir noteikts, ka “Kopienas atbildību par līgumsaistību izpildi reglamentē tiesību akti, ko piemēro attiecīgiem līgumiem”. Tā kā tajos nav šķīrējklauzulas, EKL 238. panta izpratnē Vispārējā tiesa acīmredzami nav kompetenta.

54 Atbildot uz Vispārējās tiesas jautājumu, kurā Komisijai lūdza norādīt, pamatojoties uz kādiem līguma noteikumiem tā uzskatīja, ka ir tiesīga rīkoties tā, kā tā rīkojās saistībā ar apstrīdēto līgumu, nesaņemot prasītāju atļauju, Komisija norādīja, pirmkārt, ka tai ir šaubas par faktu, ka prasītājiem pieder intelektuālā īpašuma tiesības uz programmatūras Systran versiju Systran Unix, un, otrkārt, ka tā “kategoriski apstrīd faktu, ka prasītājām pieder intelektuālā īpašuma tiesības uz programmatūru EC‑Systran Unix”. It īpaši Komisija uzsver to, ka tai saskaņā ar dažādiem līgumiem, kas noslēgti laikā no 1975. līdz 2002. gadam, un sakarā ar tās dienestu darbu pie šo daļu izstrādes pieder “ekskluzīvas īpašumtiesības” uz “programmatūras valodu daļu pirmkodiem”. Saskaņā ar šiem līgumiem Komisijai esot tiesības gan pirms, gan pēc migrācijas attīstīt versiju EC‑Systran Unix sadarbībā ar trešās puses līgumslēdzējiem. Attiecībā uz šo punktu Komisija citē vienošanās protokola par sadarbību tehniskos jautājumos 4. pantu, sadarbības līguma ievaddaļas 6. punktu un migrācijas līguma ar Systran Luxembourg 13. panta 1. un 2. punktu, saskaņā ar kuriem Komisijas automātiskās tulkošanas sistēma paliek tās īpašumā.

55 Prasītājas būtībā uzsver, ka Vispārējā tiesa ir kompetenta saskaņā ar EKL 288. panta otro daļu. Šajā gadījumā šī prasība pamatojas uz faktu, ka Komisija ir veikusi pati vai uzdevusi veikt programmatūras Systran Unix vai tās versijas EC‑Systran Unix neatļautas, līgumā neatrunātas izmaiņas, lai gan tai nebija tiesību veikt šādas izmaiņas un, vēl jo vairāk, izmaiņas bez prasītāju atļaujas.

56 Savā atbildē uz Vispārējās tiesas jautājumiem prasītājas uzsver, ka Komisijai nekad nav bijusi atļauja nodot apstrīdētos elementus jebkādām trešajām pusēm. Tā kā līgumā nebija noteikumu, kas atļautu lietošanu vai izpaušanu, ko tā veikusi, Komisija, rīkojoties ārpus līguma noteiktā ietvara, uzņēmās ārpuslīgumisku atbildību, kas attiecas uz Vispārējās tiesas ekskluzīvo kompetenci.

b) Vispārējās tiesas vērtējums

Apsvērumi par kompetenci līgumiskos un ārpuslīgumiskos jautājumos

57 Vispārējās tiesas kompetence izskatīt prasību par zaudējumu atlīdzību ir atkarīga no apstrīdētās atbildības līgumiskā vai ārpuslīgumiskā rakstura. Attiecībā uz līgumisko atbildību EKL 238. pants nosaka, ka Tiesas kompetencē ir taisīt spriedumus saskaņā ar visām šķīrējklauzulām, kas ietvertas publisko tiesību vai privāttiesību līgumos, kurus noslēgusi Kopiena vai kuri noslēgti tās vārdā. Attiecībā uz ārpuslīgumisko atbildību EKL 235. pants precizē, ka Tiesas kompetencē ir izskatīt strīdus par zaudējumu atlīdzināšanu, kā minēts EKL 288. panta otrajā daļā attiecībā uz zaudējumiem, ko radījušas Kopienas iestādes vai to darbinieki, pildot savus pienākumus.

58 Attiecībā uz līgumisko atbildību Vispārējā tiesa ir kompetenta vienīgi tādā gadījumā, ja pastāv šķīrējklauzula EKL 238. panta izpratnē. Gadījumā, ja šāda klauzula nepastāv, Vispārējā tiesa, pamatojoties uz EKL 235. pantu, būtībā nevar spriest par tādu zaudējumu atlīdzināšanu, kas izriet no līguma. To neņemot vērā, Vispārējā tiesa pārsniegtu savu kompetenci lemt tikai par tādiem strīdiem, kuru izskatīšanu nosaka EKL 240. pants, jo šī tiesību norma valstu tiesām piešķir vispārīgas tiesības izšķirt strīdus, kuros viena no pusēm ir Kopiena (šajā ziņā skat. Tiesas 2009. gada 20. maija spriedumu lietā C‑214/08 P Guigard/Komisija, 35.–41. punkts; Pirmās instances tiesas 1997. gada 18. jūlija rīkojumu lietā T‑44/96 Oleifici Italiani/Komisija, Recueil, II‑1331. lpp., 35. un 38. punkts, un Pirmās instances 2004. gada 25. maija spriedumu lietā T‑154/01 Distilleria Palma/Komisija, Krājums, II‑1493. lpp., 50. punkts).

59 Savukārt jautājums par ārpuslīgumisko atbildību ietilpst Tiesas kompetencē neatkarīgi no tā, vai lietas dalībnieki iepriekš ir izteikuši savu piekrišanu. Tiesas kompetence tieši izriet no EKL 235. panta un 288. panta otrās daļas attiecībā uz darbībām, kas paredzētas, lai panāktu, ka Kopiena atlīdzina Komisijas radītos ārpuslīgumiskos zaudējumus.

60 Lai noteiktu savu kompetenci saskaņā ar EKL 235. pantu, Vispārējai tiesai, ņemot vērā dažādus atbilstīgus elementus no lietas materiāliem, ir jāpārbauda, vai prasītājas celtā prasība par zaudējumu atlīdzību ir objektīvi un vispārīgi pamatota ar līgumiskām vai ārpuslīgumiskām saistībām, kas ļautu raksturot strīda līgumisko vai ārpuslīgumisko pamatu. Šos faktus var izsecināt, tostarp pārbaudot lietas dalībnieku pretenzijas, faktu, kas radījis kaitējumu, par kuru tiek prasīta atlīdzība, un to līguma vai ārpuslīgumisko noteikumu saturu, kas minēti apstrīdētā jautājuma risināšanai (šajā ziņā skat. iepriekš 58. punktā minēto spriedumu lietā Guigard/Komisija, 35.–38. punkts).

61 Attiecībā uz to ir svarīgi norādīt, ka Vispārējās tiesas kompetence līgumiskos jautājumos ir atkāpe no vispārējām tiesībām un tādēļ tā ir jāinterpretē šauri, proti, tādējādi, ka Vispārēja tiesa var izskatīt vienīgi prasības, kas izriet no līguma, vai tādas, kam ir tiešs sakars ar no tā izrietošajām saistībām (skat. Tiesas 1997. gada 20. februāra spriedumu lietā C‑114/94 IDE/Komisija, Recueil, I‑803. lpp., 82. punkts un tajā minētā judikatūra). It īpaši tas ir tad, ja no faktiskā konteksta izriet, ka Komisijai saskaņā ar līgumu bija atļauts uzticēt trešajām personām darbus, kas paredzēti saskaņā ar konkursa noteikumiem, un ja patiesībā strīda priekšmets, pieņemot, ka šie darbi bija paredzēti vienā vai vairākos līguma noteikumos, ir prasība par zaudējumu atlīdzību, kam ir līgumisks pamats (šajā ziņā skat. iepriekš 58. punktā minētā sprieduma lietā Guigard/Komisija 35. un 36. punktu saistībā ar faktiskā konteksta ņemšanu vērā un 38. punktu saistībā ar prasības par zaudējumu atlīdzību patieso priekšmetu).

62 Tāpat ir jānorāda, ka gadījumā, ja, lai novērtētu šā argumenta pamatojumu, Vispārējai tiesai būtu jāpārbauda to dažādo līgumu saturs, kas noslēgti starp WTC/Systran un Komisiju laikā no 1975. līdz 2002. gadam un kurus Komisija ir norādījusi, pamatojot savus argumentus, šāds uzdevums attiecas uz kompetences pārbaudi un nav paredzēts, lai mainītu strīda būtību, piešķirot tam līgumisku pamatojumu. Ja tā nebūtu, strīda būtība un, attiecīgi, tiesa, kurai ir piekritība, varētu mainīties tādēļ vien, ka atbildētājs norāda uz līgumiskām attiecībām ar prasītāju, lai gan attiecīgo līgumu pārbaude ļautu secināt, ka tiem šajā sakarā nav nekādas saistības. Ja runa ir par ārpuslīgumisko atbildību, Vispārējā tiesa ir pilnībā tiesīga pārbaudīt līguma saturu, kā viņa to darītu attiecībā uz jebkuru dokumentu, uz ko atsaucas kāds no lietas dalībniekiem, pamatojot savu argumentāciju, lai uzzinātu, vai tas ir tāds, ar ko var atspēkot piekritību pēc būtības, kura tai ir skaidri noteikta EKL 235. pantā. Šāda pārbaude ir atkarīga no faktiem, uz kuriem atsaucas, lai noteiktu Vispārējās tiesas kompetenci, un kuru neesamība ir absolūts šķērslis tiesas procesam saskaņā ar Reglamenta 113. pantu.

63 Salīdzinājumam lietā, kas attiecās uz prasību par līguma atjaunošanu, kur prasītājs norādīja uz līgumisku un ārpuslīgumisku saistību pārkāpumu, Tiesa nosprieda, ka vienkārša juridisko normu pieminēšana, kas neizriet no līguma, bet kas pusēm ir saistošas, nevar mainīt strīda līgumisko būtību un to izslēgt no Tiesas kompetences (iepriekš 58. punktā minētais spriedums lietā Guigard/Komisija, 43. punkts). Tādēļ lietā, kas saistīta ar konkursa rezultātiem, kur prasītāji pamatojas vienīgi uz to, ka ir pārkāptas sākotnējās ārpuslīgumiskās saistības, ja līguma dalībnieks vienkārši norāda uz līgumiskas izcelsmes saistībām, kas neparedzēja apstrīdēto rīcību, tas nevar mainīt strīda ārpuslīgumisko raksturu un tādēļ izslēgt to no tiesas kompetences.

64 Turklāt kopumā tas ir tā lietas dalībnieka, kas apgalvo, ka saistības ir pārkāptas, pienākums definēt pārkāpuma būtību un tā piemērošanu lietas apstākļiem. Tādēļ prasītāju iesniegtie argumenti, kas attiecas uz prasību par zaudējumu atlīdzību, ir jāizskata, pirms tiek izskatīti Komisijas iesniegtie argumenti par to, ka pastāv līgumiska atļauja izpaust trešajām personām informāciju, kas būtu jāaizsargā saskaņā ar autortiesībām un zinātību.

Prasītāju celtās prasības par zaudējumu atlīdzību pārbaude

65 Šajā gadījumā prasītāju prasība par zaudējumu atlīdzību ir iesniegta, vienīgi pamatojoties uz EKL 235. pantu un 288. panta otro daļu. Prasītāji ne atsaucas, ne arī pamatojas uz ar Komisiju noslēgto līgumu noteikumiem. Šos līguma noteikumus norāda vienīgi Komisija, pamatojot tēzi, saskaņā ar kuru tai ir tiesības īstenot to, par ko šajā lietā ir izteikti iebildumi.

66 Lai pamatotu savu prasību par zaudējumu atlīdzību, prasītāji norāda uz divām nelikumīgām un zaudējumus radošām ārpuslīgumiskas dabas darbībām. Pirmkārt, Komisija esot nelikumīgi izpaudusi trešajām personām Systran zinātību, jo, lai īstenotu konkursā norādītās prasības, bija jāveic neatļauta izpaušana un jāmaina programmatūras Systran pirmkods, kurš piederot vienīgi prasītājām. Otrkārt, Komisija esot pārkāpusi autortiesības, ļaujot sabiedrībai Gosselies veikt neatļautas izstrādes versijai EC‑Systran Unix, Systran programmatūras versijai, kura ir gandrīz identiska Systran Unix versijai un tādēļ ir cieši saistīta ar Systran grupu, kas to ir izstrādājusi un tirgojusi, un ir vienīgais attiecīgā intelektuālā īpašuma tiesību īpašnieks.

67 Šajā gadījumā norādīto kaitējumu, kuru atlīdzināšana tiek prasīta, rašanās fakts, tātad iespējami kļūdaina rīcība, kas prasītājām radīja pretenzijas, ir tas, ka Komisija bez atļaujas izpauda trešajai personai, sabiedrībai Gosselies, pirmkodu, kuru Systran grupa uzskata par savu īpašumu un aizsargā saskaņā ar vispārējiem dalībvalstu tiesību aktiem par autortiesībām un zinātību.

68 It īpaši prasītājas uzstāj, ka, būdamas programmatūras Systran un tās versijas Systran Unix autores, tās var iebilst pret jebkādu atvasināto produktu, piemēram, EC‑Systran Unix, izmantošanu, pārveidošanu, pielāgošanu vai uzlabošanu, ja to neatļauj tiesību uz sākotnējo programmatūru īpašnieki. Tādēļ prasītājām esot likumīgs pamats izmantot “iebilduma tiesības”, kas paredzētas, lai nodrošinātu attiecīgu tām piederošo datu aizsardzību pret to, lai Komisija tos izmantotu vai nodotu trešajām personām, nesaņemot prasītāju atļauju.

69 Pamatojot šīs tiesības, prasītājas saskaņā ar vispārējiem tiesību principiem, kas kopīgi visu dalībvalstu tiesību sistēmām, atsaucas uz 1886. gada 9. septembra Bernes konvenciju par literāro un mākslas darbu aizsardzību ar grozījumiem (turpmāk tekstā – “Bernes konvencija”), uz Padomes 1991. gada 14. maija Direktīvu 91/250/EEK par datorprogrammu tiesisko aizsardzību (OV L 122, 42. lpp.) un Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību ievērošanu (labotais variants OV L 195, 16. lpp.). Šie noteikumi, kas vajadzības gadījumā ir uzskatāmi par ārpuslīgumiskām saistībām, kā Komisija to atzina tiesas sēdē, atbildot uz Vispārējās tiesas jautājumu par šo punktu, tiekot pārņemti dalībvalstu tiesību aktos. Būtībā šie noteikumi nostiprina šādus vispārējos principus: izveidojot datorprogrammu, tās autoram pieder ekskluzīvas tiesības uz intelektuālo īpašumu, kas pretnostatāmas jebkurām citām; autorība, ja vien nav pierādīts pretējais, pieder tam vai tiem, kura(‑u) vārdā datorprogramma tiek izplatīta; datorprogrammas autoram, izņemot dažus gadījumus, ir ekskluzīvas tiesības veikt vai atļaut tās kopēšanu, pielāgošanu vai izplatīšanu.

70 Šajā gadījumā ir jāuzskata, ka prasītājas ir norādījušas pietiekami daudz faktu, kas šajā analīzes posmā ļauj secināt, ka Systran grupai pieder autortiesības uz programmatūras Systran versiju Systran Unix, kuru tā ir izstrādājusi un tirgo ar savu vārdu.

71 Savukārt, tā kā nav pierādīts fakts, ka prasītājas nav attiecīgo tiesību īpašnieki, Komisijai acīmredzami nav izdevies apšaubīt Vispārējās tiesas kompetenci, apstrīdot autortiesības, uz kurām norādīja Systran grupa attiecībā uz programmatūras Systran versiju.

72 Pirmkārt, šajā gadījumā nepietiek ar to vien, ka Komisija izsaka šaubas par to, vai prasītājām ir tiesības uz intelektuālo īpašumu attiecībā uz programmatūras Systran versiju Systran Unix (skat. iepriekš 54. punktu). Šāda argumentācija nav uzskatāma par pierādījumu, lai apstrīdētu Systran grupas iespēju saskaņā ar iepriekš minētajiem vispārējiem tiesību principiem, kas kopīgi visu dalībvalstu tiesību sistēmām, atsaukties uz autortiesībām uz programmatūras Systran versiju Systran Unix, tādēļ, ka tā pamatojas uz vispārīgiem un nepietiekami precīziem apgalvojumiem par attiecīgās programmatūras raksturlielumiem un juridiskās un tehniskās ekspertīzes ziņojumiem, kurus iesniedza prasītājas.

73 Otrkārt, neskarot tās diskusijas rezultātus, kas izriet no strīda būtības, ir jānorāda, ka Vispārējā tiesa aicināja Komisiju izskaidrot savas šaubas attiecībā uz īpašumtiesībām, kuras pieprasa prasītājas, un pēdējiem minētajiem paust savu viedokli par to. Prasītāju norādītie eksperti izteica virkni juridisku un tehnisku argumentu, pamatojot Systran grupas autortiesības gan uz pārrakstīto programmatūru, gan uz tām programmatūras versijām, kas izmanto pirmkodu (Panteona‑Sorbonas Parīzes I universitātes profesora P. Sirinelli [P. Sirinelli] atzinums par pārrakstītas programmatūras autortiesību aizsardzību, turpmāk tekstā – “Sirinelli otrais atzinums”; H. Bitana [H. Bitan] tehniskā piezīme par programmatūras Systran Unix jauno un atšķirīgo raksturu rakstības, kompozīcijas un struktūras ziņā, salīdzinot ar programmatūru Systran Mainframe un programmatūru EC‑Systran Mainframe, turpmāk tekstā – “Bitana otrā tehniskā piezīme”). It īpaši no tā izriet, ka Systran Unix versija nav vienkāršs iepriekšējās Systran Mainframe versijas pārnesums, kā to mēģina apgalvot Komisija, bet gan C valodā ir pārrakstītas visas programmas, kas sākotnēji rakstītas asamblervalodā, un ka šīs versijas ir ļoti atšķirīgas. Tāpat nav arī apstrīdēts, ka Systran Unix versija ir paredzēta, lai aizstātu versiju Systran Mainframe, kura laika gaitā ir novecojusi.

74 Neņemot vērā skaidru Vispārējās tiesas lūgumu, Komisija nevarēja pat sniegt tehniskus pierādījumus, lai apstrīdētu Systran grupas autortiesības uz Systran programmatūras versiju Systran Unix vai informātikas elementiem, kas veido programmu vai operatīvo pirmkodu, tostarp attiecībā uz daļām, kas saistītas ar pamata kodolu un programmatūras valodu programmām, prasītājām neapstrīdot Komisijas īpašumtiesības uz vārdnīcām, kuras izveidojuši tās dienesti, lai būtu ievērots šajā iestādē lietotās valodas specifiskums.

75 Treškārt, tiesas procesa laikā Komisijai bija jāpiekrīt, ka Systran grupai šajā kontekstā piederēja tiesības uz intelektuālo īpašumu. Tādēļ Komisija, atbildot uz apsvērumiem, atzina, ka tā neapstrīd faktu, ka Systran pieder tiesības uz programmatūru Systran Unix, kuru tā tirgo, tomēr norādot, ka ir iespējams, ka Systran grupa ir izmantojusi izstrādes, kuras Komisija īstenoja versijām EC‑Systran Mainframe un EC‑Systran Unix, lai tās integrētu versijā Systran Unix. Precīzāk, sēdes laikā Komisija atklāja, ka tā neapstrīd to, ka Systran ir tiesības uz pirmprogrammām, neatkarīgi no tā, vai tā būtu Mainframe vai Unix versija, tomēr izsakot nelielu iebildi par elementiem, kas nelikumīgi integrēti Systran Unix sākotnējā versijā, pārkāpjot iepriekš ar viņu noslēgtos līgumus.

76 Tomēr, kā Vispārējā tiesa to norādīja otrā jautājumu kopuma kontekstā un atkārtoja arī tiesas sēdes laikā, var konstatēt, ka Systran Unix versija ir parādījusies vairākus gadus pirms EC‑Systran Unix versijas. Tādēļ ir maz ticams, ka Systran grupa būtu varējusi Systran Unix versijā, kuru tā ir izstrādājusi un tirgo, integrēt izstrādes, kas vēlāk īstenotas EC‑Systran Unix versijas ietvaros, lai apmierinātu Komisijas īpašās vajadzības attiecībā uz valodu un terminoloģiju. Šajā ziņā Komisija nespēja pamatot savus apgalvojumus.

77 Tāpat neviens būtisks fakts neļauj pamatot Komisijas argumentu, saskaņā ar kuru versijas EC‑Systran Mainframe, kas izstrādāta pamatojoties uz prasītāju versiju Systran Mainframe, elementi varētu būt nelikumīgi integrēti Systran Unix sākotnējā versijā. Šos argumentus attiecībā uz programmatūras pirmkodu, jo īpaši attiecībā uz kodolu un valodas programmām, kas ar to saistīti, apstrīd prasītāju tehnisko ekspertu skaidrojumi, saskaņā ar kuriem programma, kas rakstīta asamblervalodā, būtiski atšķiras no tās, kas rakstīta C valodā (skat. Bitana otro tehnisko piezīmi, it īpaši attiecībā uz rakstzīmju virknes apstrādi asamblervalodā un C valodā “Hello world!”). Komisija neapšauba šo tehnisko skaidrojumu.

78 Attiecībā uz zinātības aizsardzību prasītājas norāda, ka zinātība kopumā ir definējama kā “slepenas, būtiskas un atbilstošā veidā precizētas informācijas kopums”. Prasītājas uzskata, ka tas, ka Komisija šādu informāciju izpauda trešajām personām, nesaņemot no viņiem nekādu atļauju, ir nelikumīga rīcība, kas var radīt Kopienas ārpuslīgumisko atbildību, piemērojot EKL 288. panta otro daļu.

79 Pamatojot šo argumentu, prasītājas atsaucas uz Tiesas 1985. gada 7. decembra spriedumu lietā 145/83 Adams/Komisija (Recueil, 3539. lpp., 34. punkts), kurā ir atzīts, ka konfidencialitātes prasības, kuras Komisijai un tās darbiniekiem ir noteiktas EKL 287. pantā, ir vispārējs tiesību princips. Vispārējais princips, saskaņā ar kuru uzņēmumiem ir tiesības uz savu komercnoslēpumu aizsardzību, kas skaidri noteikts EKL 287. pantā, ir apstiprināts arī Tiesas 1994. gada 19. maija spriedumā lietā C‑36/92 P SEP/Komisija (Recueil, I‑1911. lpp., 36. punkts). Eiropas Savienības pamattiesību hartas, kas pasludināta 2000. gada 7. decembrī Nicā (OV C 364, 1. lpp.) 41. pantā ir noteikts, ka iestādei ir jāievēro “konfidencialitātes, kā arī profesionālā noslēpuma un komercnoslēpuma likumīgas aizsardzības apsvērumi”.

80 Komercnoslēpums ir visa tehniskā informācija, kas saistīta ar zinātību, kuras ne vien publiska izpaušana, bet arī vienkārša nodošana citam tiesību subjektam, kas nav informācijas sniedzējs, var būtiski kaitēt tā interesēm (šajā ziņā skat. Pirmās instances tiesas 1996. gada 18. septembra spriedumu lietā T‑353/94 Postbank/Komisija, Recueil, II‑921. lpp., 87. punkts). Lai tehniskā informācija pēc savas būtības ietilptu EKL 287. panta piemērošanas jomā, vispirms ir nepieciešams, lai to zinātu tikai ierobežots personu skaits. Turklāt tai jābūt informācijai, kuras izpaušana var izraisīt būtisku kaitējumu personai, kas to sniegusi, vai trešajai personai. Visbeidzot ir nepieciešams, lai ieinteresētās personas, kurām var kaitēt informācijas izpaušana, objektīvi būtu cienīgas saņemt aizsardzību (Pirmās instances tiesas 2006. gada 30. maija spriedums lietā T‑198/03 Bank Austria Creditanstalt/Komisija, Krājums, II‑1429. lpp., 71. punkts, un 2007. gada 12. oktobra spriedums lietā T‑474/04 Pergan Hilfsstoffe für industrielle Prozesse/Komisija, Krājums, II‑4225. lpp., 65. punkts).

81 Šajā gadījumā var uzskatīt, ka tehniskā informācija, kas atklāj informāciju par uzņēmuma darījumiem un kuru Komisijai nodeva ar konkrētu mērķi, nav izpaužama trešajām personām citiem mērķiem, ja nav saņemta attiecīgā uzņēmuma atļauja.

82 Jāsecina, ka prasītājas juridiski pietiekami pamatoti, lai lieta saskaņā ar EKL 235. pantu būtu Vispārējās tiesas kompetencē, apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi ārpuslīgumiskās saistības attiecībā uz autortiesībām un zinātību saistībā ar programmatūras Systran versiju Systran Unix.

83 Komisija nevarēja apstrīdēt šo prasījumu, un tāpēc ir jāpārbauda tās argumentācijas otrā daļa, saskaņā ar kuru tai ir līgumiska atļauja darīt to, kas šajā lietā viņai tiek pārmests.

To faktu pārbaude, kurus Komisija ir pieminējusi, pamatojot līgumisku atļauju izpaust trešajām personām informāciju, kas uzskatāma par aizsargātu autortiesību un zinātības kontekstā

84 Šajā lietā Komisijas veiktā nelikumīgā un kaitējošā rīcība ir iespējamā Systran grupas informācijas, kas uzskatāma par aizsargājamu sakarā ar autortiesībām un zinātību, izpaušana trešajai personai, sabiedrībai Gosselies, bez prasītāju piekrišanas.

85 Neviens materiālos iekļautais fakts neļauj konstatēt, ka Komisijai ar līgumu bija noteiktas tiesības paziņot sabiedrībai Gosselies informāciju, kas attiecas uz Systran Unix versiju un attiecīgo zinātību.

86 Pirmkārt, neviens līgums, kas parakstīts starp lietas dalībniecēm, tieši neattiecas uz jautājumu par iespējamu EC‑Systran Unix versijas izstrāžu piešķiršanu trešajām personām. Kad Systran sazinājās ar Komisiju, lai apsvērtu šo jautājumu, Komisija aprobežojās ar to, ka noliedza Systran tiesības uz Systran programmatūras versiju Systran Unix un uzskatīja, ka Systran grupai nebija tiesību iebilst pret darbiem, ko tā uzticēja sabiedrībai Gosselies (skat. iepriekš 31.–37. punktu).

87 Otrkārt, atbildot uz Vispārējās tiesas jautājumu par šo punktu, Komisija atsaucas uz trīs līguma noteikumiem, lai pamatotu, ka tā drīkstēja uzaicināt sabiedrību Gosselies, lai tā attīstītu programmatūras Systran versiju EC‑Systran Unix, tādējādi novēršot Systran grupas iebildumus, tai atsaucoties uz autortiesībām un zinātību, kas attiecas uz šīs programmatūras Systran Unix versiju (skat. iepriekš 53. punktu).

88 Pirmkārt, Komisija atsaucas uz vienošanās protokola par sadarbību tehniskos jautājumos, ko 1985. gada 18. janvārī noslēdza Komisija un sabiedrība Gachot, pirms šo sabiedrību pārņēma WTC grupa un tā kļuva par Systran, 4. pantu ar nosaukumu “Lietošanas tiesības”, kurā ir noteikts, ka “Systran sistēma, programmatūra un vārdnīcas paliek Komisijas īpašumā”.

89 Jāatzīst, ka šis noteikums nav tāds, kas varētu pamatot šā strīda līgumisko būtību. Visupirms, iepriekš minētais noteikums nav attiecināms uz prasītājām, kuru īpašumtiesības uz programmatūru Systran, it īpaši tās versiju Systran Mainframe, neizriet no protokola, kuru 1985. gada 18. janvārī Komisija parakstīja ar sabiedrību Gachot (skat. iepriekš 10. punktu). Patiesībā Systran grupas īpašumtiesības uz programmatūru Systran un tās versiju Systran Mainframe radās tad, kad sabiedrība Gachot vēlāk pārņēma WTC grupu (skat. iepriekš 11. punktu un dokumentus, kas pievienoti replikas raksta 5.–7. pielikumā). Turklāt, ja neviens neapstrīd, ka sabiedrībai Gachot 1985. gada 18. janvārī nepiederēja nekādas īpašumtiesības uz sistēmu Systran, tad no iepriekš citētā noteikuma nekādi nevar secināt, ka Komisija, sākot ar šo datumu un saskaņā ar šo protokolu, var pieprasīt pilnīgas īpašuma tiesības uz Systran sistēmu un tās programmatūrām, tostarp uz tā pamata kodolu un pirmkodiem. Šāds prasījums pārkāpj īpašumtiesības, kas uz Systran sistēmu, un it īpaši tās Systran Mainframe versiju, ir WTC grupai, kuras Komisija neapstrīd (skat. iepriekš 3. punktu), tiesības, kas vēlāk tika nodotas sabiedrībai Gachot, kas kļuva par Systran. Visbeidzot, ir svarīgi norādīt, ka šī lieta jebkurā gadījumā neattiecas uz Systran grupas tiesībām uz novecojušo versiju Systran Mainframe, bet gan uz grupas Systran tiesībām uz versiju Systran Unix, kas sekoja šai versijai un kas ir rakstīta citā valodā, lai varētu funkcionēt jaunā informātikas vidē.

90 Otrkārt, Komisija atsaucas uz sadarbības līguma, kas noslēgts starp Komisiju un Systran grupu, ievaddaļas 6. punktu (tajā laikā sabiedrība WTC, sabiedrība Latsec, sabiedrība Systran Institut un sabiedrība Gachot), kur ir norādīts, ka “Systran sistēmas uzlabojumi un izstrāde, ko veikusi Komisija un tās līgumslēdzējas puses, [kas minētas iepriekš 3. punktā], jo īpaši vārdnīcas, ir vienīgi Komisijas īpašums”. Šis noteikums ir lasāms kopā ar minētās ievaddaļas 3. punktu, saskaņā ar kuru:

“Sistēmu uzturēšanu un turpmāko izstrādi nodrošināja citi līgumi starp Komisiju un pakalpojumu sniedzējiem. Šajos līgumos ir paredzētas Komisijas vajadzības un galamērķi.”

91 Arī šie noteikumi neļauj pamatot šā strīda līgumisko būtību. Patiesībā saskaņā ar šiem diviem ievaddaļas punktiem uzlabojumi un izstrādes, ko Komisija un tās ārējie līgumslēdzēji ir veikuši Systran sistēmai pirms sadarbības līguma parakstīšanas 1987. gada 4. augustā, it īpaši vārdnīcas, ir vienīgi Komisijas īpašums. Prasītājas neapstrīd šīs ekskluzīvās īpašumtiesības, jo viņu rakstveida paskaidrojumos nav pieminētas īpašumtiesības uz vārdnīcām, uzlabojumiem un īpašām izstrādēm, ko īstenojusi Komisija vai kas īstenoti Komisijas labā, lai sistēma labāk atbilstu terminoloģijas vajadzībām. Prasītāju norādītās tiesības attiecas uz pamatsistēmu, tas ir, uz kodolu un parastajiem vārdu krājumiem, kuru autors ir Systran grupa un uz kuriem attiecas to zinātība.

92 Turklāt citi tās pašas ievaddaļas punkti ļauj precizēt attiecības starp Komisiju un Systran grupas sabiedrībām un spriest par tiesībām, kuras šī grupa varētu pieprasīt uz Systran sistēmu brīdī, kad vēl pastāvēja vienīgi versijas, kas saderīgas ar Mainframe vidi. Tā saskaņā ar iepriekšējā izklāsta noteikumiem:

“1. Systran sistēma, ko izstrādājusi sabiedrība WTC, ir automātiskās tulkošanas sistēma, kurā ir iekļauta pamata programmatūra, valodu un perifērās programmatūras un dažādas divvalodu vārdnīcas.

2. 1975. gada 22. septembrī Komisija ar sabiedrību WTC noslēdza līgumu par to, ka Komisija lieto Systran sistēmu, un to, ka WTC veic šīs sistēmas sākotnējo izstrādi.

Vēlāk Komisija un sabiedrība WTC noslēdza citus līgumus, lai, pirmkārt, uzlabotu esošo sistēmu un, otrkārt, izstrādātu sistēmas [jauniem] valodu pāriem.

Šie līgumi, kas noslēgti laikā no 1976. līdz 1985. gadam, bija vērsti uz to, lai izstrādātu un uzlabotu tulkošanas programmatūras un attiecīgo valodu pamata vārdnīcas.

[..]

5. Tomēr puses konstatē, ka Komisijas rīcībā ir WTC piešķirta pamatsistēmas lietošanas un uzlabojumu licence [..], kuras lietošana ir ierobežota Eiropas Kopienu teritorijā sektoros, kas noteikti iepriekš 4. [punktā].

[..]

7. Puses uzskata, ka gan viņu, gan Systran lietotāju interesēs ir, lai šī sistēma nepārtraukti tiktu uzlabota. Tās izlēma noslēgt šo sadarbības līgumu, lai apvienotu savus centienus un veiktu uzlabojumus.

Šajā sakarā puses abpusēji atzīst Systran sistēmas lietošanas tiesības, ar iespēju sistēmu nākotnē attīstīt, izstrādājot uzlabojumus, ko veic, pateicoties sistēmas lietošanai kā privātajā, tā valsts sektorā.”

93 No šiem noteikumiem, kuri attiecas uz tā laika līgumiskajām attiecībām starp Komisiju un Systran grupu, izriet, pirmām kārtām, ka Komisija nepārprotami atzīst Systran grupas lomu Systran sistēmas radīšanā un sākotnējā un turpmākā izstrādē un, otrām kārtām, ka Systran grupa Komisijai attiecībā uz visu sistēmu piešķir vienīgi minētās lietošanas tiesības, nevis īpašumtiesības, vēl jo mazāk ekskluzīvas. Jebkurā gadījumā, šajos noteikumos nav nekādas atsauces uz trešo personu iesaistīšanos, lai veiktu sistēmas izmaiņas, ja to iepriekš nav atļāvusi Systran grupa.

94 Visbeidzot, tieši tāpat kā saistībā ar vienošanās protokola par sadarbību tehniskos jautājumos 4. pantu, ir svarīgi norādīt, ka šī lieta neattiecas uz Systran grupas tiesībām uz versiju Systran Mainframe, versiju, kas ir novecojusi, bet gan uz šīs grupas tiesībām uz versiju Systran Unix, kas sekoja šai versijai un kas ir rakstīta citā valodā, lai varētu funkcionēt jaunā informātikas vidē.

95 Treškārt, Komisija atsaucas uz migrācijas līguma 13. panta ar virsrakstu “Patenti, lietošanas sertifikāti (funkcionālie modeļi), preču zīmes, dizainparaugi un rūpnieciskie paraugi, tiesības uz rūpnieciskām un intelektuālām īpašumtiesībām” 1. un 2. punktu, saskaņā ar kuriem Komisijas automātiskās tulkošanas sistēma paliek tās īpašumā. Šajā gadījumā ir svarīgi norādīt, ka pirmajā migrācijas līgumā abi šie punkti ir lasāmi šādi:

“1. Komisiju nekavējoties informē par visiem rezultātiem vai visiem patentiem, ko, pildot šo līgumu, saņem līgumslēdzēja puse [t.i., Systran Luxembourg]; šis rezultāts vai patents pieder Eiropas Kopienai, kura to var brīvi izmantot, izņemot gadījumus, kad jau pastāv tiesības uz rūpniecisko vai intelektuālo īpašumu.

2. Komisijas automātiskās tulkošanas sistēma, ieskaitot tās sastāvdaļas, arī tās, kas mainītas līguma izpildes laikā, paliek Komisijas īpašumā, izņemot gadījumus, kad jau ir bijušas spēkā tiesības uz rūpniecisko vai intelektuālo īpašumu.”

96 Pirmā migrācijas līguma 13. panta 1. un 2. punktā ir skaidra atsauce uz jautājumu par iepriekš spēkā esošām tiesībām uz intelektuālo vai rūpniecisko īpašumu. Komisija nevar atsaukties uz šo noteikumu, lai apgalvotu, ka tas skaidri norāda uz to, ka prasītājas ir atteikušās pieprasīt savas autortiesības un zinātību attiecībā uz Systran sistēmu. Šīs tiesības it īpaši attiecībā uz Systran programmatūras versiju Systran Unix pastāvēja pirms dienas, kad tika parakstīti migrācijas līgumi, kurus parakstīja brīdī, kad Komisijas lietotā versija EC‑Systran Mainframe bija sākusi novecot.

97 Turklāt, kā tiesas sēdes laikā to norādīja prasītājas, no pirmā migrācijas līguma 13. panta izriet, ka 1. punkts attiecas vienīgi uz uzlabojamās programmatūras versijas EC‑Systran Unix daļu “EC”, t.i., uz visiem rezultātiem un patentiem, kurus varētu iegūt attiecīgais līgumslēdzējs Systran Luxembourg migrācijas līgumu īstenošanas gaitā. Īpašumtiesības uz visu to, kas pastāvēja pirms šiem iespējamajiem rezultātiem un patentiem, t.i., uz versiju Systran Unix, no kuras ir atvasināta versija EC‑Systran Unix, līgumā nav atrunātas. Tādējādi šie līgumi neapšauba tiesības uz versijas Systran Unix nepārstrādātās versijas EC‑Systran Unix pamata kodola daļu. Kas attiecas uz šā noteikuma 2. punktu, tajā ir skaidri paredzēta “Komisijas automātiskās tulkošanas sistēma”, t.i., Systran programmatūras EC‑Systran Mainframe versija (skat. definīciju, kas sniegta pirmā migrācijas līguma 2. punktā, norādīta iepriekš 27. punktā), atstājot neatbildētu jautājumu par tiesībām uz Systran Mainframe versiju, jo, iznākot Systran Unix versijai, abas šīs versijas bija novecojušas.

98 Turklāt ir jākonstatē, ka Systran nav parakstījusi migrācijas līgumus un tātad nav piešķīrusi Komisijai nekādas tiesības attiecībā uz programmatūras Systran Unix versiju, ko tā ir izstrādājusi un tirgo. Piemērojot līgumu relatīvā spēka principu, kuru var uzskatīt par vispārēju principu, kas raksturīgs dalībvalstīm līgumiskos jautājumos, migrācijas līgumi kā tādi Systran nav saistoši. Pat pieņemot, ka Systran Luxembourg līdz 2002. gada 15. martam nepaziņoja “aktuālo visu tiesību pārbaudi [..], kuras pieprasa Systran grupa un kuras ir saistītas ar automātisko tulkošanas sistēmu Systran” (skat. iepriekš 30. punktu), tas nevar Systran atņemt iespēju atgādināt Komisijai tās tiesības, kas izriet no grupas WTC sabiedrību iegādes un it īpaši no Systran Unix versijas radīšanas un tirgošanas, par ko Komisija ir informēta. Tāpat ir svarīgi atzīmēt, kā prasītājas to jau norādīja tiesas sēdes laikā, turklāt nesaņemot Komisijas iebildumus šajā jautājumā, ka sabiedrība Systran Luxembourg migrācijas līgumu parakstīšanas laikā nebija pilnībā iekļāvusies Systran grupā, bet bija parasta sabiedrība, kas vienlaicīgi apvienoja to uzņēmumu intereses, kas iepriekš strādājuši kopā ar Komisiju, lai nodrošinātu EC‑Systran Mainframe versijas uzturēšanu, un Systran grupas intereses Luksemburgā.

99 Visbeidzot, jebkurā gadījumā intelektuālā īpašuma jomā pastāv princips, ka īpašuma tiesību cesijas klauzulu nevar pieņemt kā pašsaprotamu. Pieņemtā prakse ir, ka šāda klauzula nevar būt netieša, tai ir jābūt nepārprotamai. Šajā gadījumā no dokumentiem, kurus lietas dalībnieces iesniedza Vispārējai tiesai, neizriet neviens līguma noteikums, kas norādītu uz Systran vai kādas Systran grupas sabiedrības tiesību uz intelektuālo īpašumu cesiju, kas attiektos uz Systran programmatūras Systran Unix versiju.

100 No iepriekš minētā izriet, ka neviens no Komisijas nosauktajiem līguma noteikumiem nepamato apgalvojumu, saskaņā ar kuru šim strīdam noteikti ir līgumisks raksturs. Šie līguma noteikumi, kas atsaucas uz pagājušo periodu un ir novecojuši, ciktāl tas attiecas uz līgumiem par Systran Mainframe versiju, kura līdz ar informātikas vides attīstību bija novecojusi jau 90. gados, neļauj secināt, ka Systran grupa ir atļāvusi vai atļauj Komisijai izpaust trešajām personām informāciju, kuru aizsargā autortiesības un zinātība attiecībā uz Systran programmatūras versiju Systran Unix, kuru ir izstrādājusi un tirgo šī grupa.

101 Ņemot vērā iepriekš minēto, ir jāsecina, ka no prasītāju prasības par zaudējumu atlīdzību un no dalībvalstīm kopīgiem vispārējiem tiesību principiem, kurus tās norādīja, lai pamatotu savas tiesības uz programmatūras Systran versiju Systran Unix un nepieciešamību iegūt tās autora atļauju pirms izpaust trešajām personām saturu, kas ir pārņemts atvasinātajā versijā EC‑Systran Unix, izriet, ka tas veido pietiekamu juridisku pamatojumu un vajadzīgos faktus, lai Vispārējā tiesa varētu īstenot savu kompetenci ārpuslīgumiskajos jautājumos, kā to nosaka Līgums.

102 Turklāt pārbaude sakarā ar Komisijas atsaukšanos uz dažādiem līgumiskiem noteikumiem, lai noteiktu prasības par zaudējumu atlīdzību līgumisko pamatu, ļāva konstatēt, ka nav notikusi autortiesību nodošana un ka nav atļauts izpaust trešajām personām informāciju par Systran grupas Systran Unix versiju.

103 No šā kopējā vērtējuma izriet, ka attiecīgajam strīdam ir ārpuslīgumisks raksturs. Līdz ar to ir jāvērtē Komisijas izpaustās informācijas, kuru aizsargā īpašumtiesības vai zinātība, izpaušanas trešajām personām bez to īpašnieka nepārprotamas atļaujas, iespējams, kļūdainais un kaitējošais raksturs, ņemot vērā visu dalībvalstu tiesību sistēmām kopīgos vispārējos tiesību principus, nevis noteikumus līgumos, kas noslēgti pagātnē par jautājumiem, kuri neattiecas uz Systran autortiesībām un zinātību uz Systran Unix versiju.

104 Tādēļ Komisijas apgalvojumi par prasības nepieņemamību tās līgumiskā pamata dēļ ir noraidāmi.

2. Par prasības neskaidro raksturu

a) Lietas dalībnieku argumenti

105 Komisija apgalvo, ka prasība ir nepieņemama tādēļ, ka tā neatbilst Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunktam, saskaņā ar kuru prasībā ir jābūt “noteiktam strīda priekšmetam un izvirzīto pamatu kopsavilkumam”. Prasībā neesot precizētas tiesību normas, kuras Komisija esot pārkāpusi, turklāt tajā neesot pietiekami precizēti prasītāju norādītā autortiesību pārkāpuma un zinātības izpaušanas fakti.

106 Rezumējot prasītājas norāda, ka prasība ir pietiekami precīza, lai ļautu Komisijai sagatavot savu aizstāvību un Vispārējai tiesai pieņemt lēmumu šajā lietā.

b) Vispārējās tiesas vērtējums

107 Saskaņā ar Tiesas Statūtu 21. panta pirmo daļu, kas piemērojama tiesvedībai Vispārējā tiesā saskaņā ar to pašu statūtu 53. panta pirmo daļu, un Vispārējās tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunktu katrā prasības pieteikumā ir jābūt norādītam strīda priekšmetam un kopsavilkumam par izvirzītajiem pamatiem. Šai norādei ir jābūt pietiekami skaidrai un precīzai, lai atbildētājs varētu sagatavot savu aizstāvību un Vispārējā tiesa varētu pieņemt lēmumu par attiecīgo prasību. Lai nodrošinātu tiesisko aizsardzību un pareizu tiesvedību, ir nepieciešams, lai galvenie faktiskie un tiesiskie apstākļi, ar kuriem spriedumu pamato, izriet, vismaz īsumā, bet loģiski un saprotami, no paša prasības pieteikuma teksta (Pirmās instances tiesas 1993. gada 28. aprīļa rīkojums lietā T‑85/92 De Hoe/Komisija, Recueil, II‑523. lpp., 20. punkts, un 2005. gada 11. jūlija rīkojums lietā T‑294/04 Internationaler Hilfsfonds/Komisija, Krājums, II‑2719. lpp., 23. punkts).

108 Lai izpildītu šīs prasības, prasības pieteikumā par iestādes radīto zaudējumu atlīdzību it īpaši ir jāietver fakti, kas ļauj identificēt rīcību, kuru prasītājs pārmet šai iestādei (iepriekš 107. punktā minētais rīkojums lietā Internationaler Hilfsfonds/Komisija, 24. punkts).

109 Šajā gadījumā prasītājas savā prasībā norāda, ka Komisija ir nelikumīgi izpaudusi Systran zinātību trešajām personām pēc uzvaras konkursā un tādā veidā tā ir pārkāpusi autortiesības. Tas attiecas uz divām nelikumīgām un kaitējošām darbībām, kuras veikusi Komisija (skat. iepriekš 66. punktu). Ņemot vērā šīs norādes, Komisija spēja sagatavot savu aizstāvību.

110 Tādēļ Komisijas apgalvojumi par prasības nepieņemamību tāpēc, ka prasība nav pietiekami skaidra, ir noraidāmi.

3. Par to, ka Vispārējās tiesas kompetencē neietilpst pārkāpuma konstatēšana prasības saistībā ārpuslīgumisko atbildību ietvaros

a) Lietas dalībnieku argumenti

111 Komisija apgalvo, ka prasība ir nepieņemama tādēļ, ka Vispārējās tiesas kompetencē nav lēmumu pieņemšana jautājumā par autortiesību pārkāpumu tādas prasības ietvaros, kas saistīta ar ārpuslīgumisko atbildību, kā tas ir atzīts iepriekš 52. punktā minētajā rīkojumā lietā Document Security Systems. Komisija norāda, ka, atšķirībā no preču zīmju tiesību vispārējās saskaņošanas Kopienas līmenī, autortiesības ir jāsaskaņo tikai daļēji, proti, saskaņošana tomēr attiecas uz programmatūru aizsardzību (Direktīva 91/250). Taču attiecībā uz autortiesībām, tāpat kā uz patenta tiesībām, sūdzības par tiesību pārkāpumiem nav to prasību vidū, kas ir Kopienu tiesu kompetencē. Tas pats attiecas arī uz zinātību, kur Kopienas līmenī nav veikta nekāda saskaņošana. Komisija noraida šai ziņā jebkādu analoģiju ar risinājumiem, kas izmantoti iepriekš 79. punktā minētajā spriedumā lietā Adams/Komisija, tādēļ ka prasītājas nenorāda uz EKL 287. panta pārkāpumu, bet gan tikai norāda, ka ir notikusi kļūdaina zinātības izpaušana, neko neprecizējot un nepierādot. Turklāt, atšķirībā no lietas, kurā pieņemts iepriekš minētais spriedums lietā Adams/Komisija, informācija, kas apkopota šajā lietā, ir saistīta ar līgumiskajām attiecībām, nevis ar tādu dokumentu nodošanu, kam uzlikts slepenības zīmogs.

112 Prasītājas norāda, ka, ņemot vērā saskaņošanu Kopienu līmenī, kas pastāv attiecībā uz programmatūru tiesību aizsardzību (Direktīva 91/250), Vispārējā tiesa ir kompetenta vērtēt programmatūras autortiesību pārkāpumu, ko veikusi Komisija. Tādēļ šī prasība nav pakļauta valsts tiesību aizsardzības līdzekļu īstenošanai, kas, atšķirībā no iepriekš 52. punktā minētās lietas, kurā izdots rīkojums Document Security Systems par patentu aizsardzību, varētu neļaut saņemt zaudējumu atlīdzību. Prasītājām ir jānodrošina efektīva aizsardzība tiesā. Attiecībā uz kļūdainu zinātības izpaušanu prasītājas norāda uz to iepriekš 79. punktā minētā sprieduma Adams/Komisija daļu, kurā ir atzīts, ka konfidencialitātes saistības, kuras Komisijai un tās darbiniekiem ir noteiktas EKL 287. pantā, ir vispārējs tiesību princips.

b) Vispārējās tiesas vērtējums

113 Komisija izmanto iepriekš 52. punktā minēto rīkojumu Document Security Systems, lai pamatotu to, ka Vispārējā tiesa prasības par zaudējumu atlīdzību ietvaros nav kompetenta lemt par autortiesību pārkāpumu.

114 Tomēr ir jāatzīmē, ka lietā, kurā pieņemts šis rīkojums, Vispārējā tiesa būtībā nošķīra patentu pārkāpuma darbību, uz ko norādīja prasītājs, no prasības par zaudējumu atlīdzību. Savos prasījumos prasītājs prasīja Vispārējai tiesai nolemt, ka Eiropas Centrālā banka (ECB) ir pārkāpusi minētā patenta piešķirtās tiesības, un piespriest tai samaksāt kompensāciju par apstrīdētā patenta piešķirto tiesību pārkāpumu (iepriekš 52. punktā minētais rīkojums lietā Document Security Systems, 25. punkts). Savā atbildē Vispārējā tiesa vispirms norādīja, ka tās kompetencē neietilpst patenta pārkāpuma izskatīšana (iepriekš 52. punktā minētais rīkojums lietā Document Security Systems, 50.–75. punkts). Attiecībā uz prasību par zaudējumu atlīdzību Vispārējā tiesa skaidri norādīja, ka [minētā prasība] ir tās kompetencē saskaņā ar EKL 235. panta un 288. panta otrās daļas apvienotajiem noteikumiem (iepriekš 52. punktā minētais rīkojums lietā Document Security Systems, 76. punkts). Tomēr šī prasība par zaudējumu atlīdzību tika atzīta par tādu, kam trūkst tiesiskā pamatojuma, tādēļ, ka šajā lietā prasītāji nebija norādījuši nekādus faktus, kas pierādītu atbildētājam pārmestās rīcības nelikumību (iepriekš 52. punktā minētais rīkojums lietā Document Security Systems, 80.–82. punkts).

115 Šajā gadījumā ir jānorāda, ka prasības par ārpuslīgumisko atbildību ietvaros autortiesību pārkāpuma jēdziens ir minēts kopā ar zinātības konfidencialitātes aizsardzību vienīgi tādēļ, lai Komisijas rīcību kvalificētu kā prettiesisku. Šis attiecīgās rīcības prettiesiskā rakstura vērtējums tiek veikts saskaņā ar dalībvalstīm kopīgiem vispārējiem tiesību principiem un tam nav vajadzīgs iepriekšējs kompetentas valsts iestādes lēmums, kā tas bija gadījumā ar dažādiem apstrīdētajiem patentiem lietā, kurā tika pieņemts lēmums Document Security Systems, kas minēts iepriekš 52. punktā. Tā ECB vairākās dalībvalstīs iesniedza prasību par spēkā neesamības atzīšanu un dažas tiesas jau bija pieņēmušas lēmumu pirmajā instancē, un šie lēmumi, kas dažādās tiesās atšķīrās, kļuva par apelāciju priekšmetu (iepriekš 52. punktā minētais rīkojums lietā Document Security Systems, 21.–24. punkts), kas uz šo lietu nekādā ziņā neattiecas.

116 Rezultātā, ņemot vērā kompetenci, kas Vispārējai tiesai piešķirta saskaņā ar EKL 235. pantu un 288. panta otro daļu saistībā ar ārpuslīgumisko atbildību, un nepastāvot valsts tiesību aizsardzības līdzekļiem, kas ļautu no Komisijas piedzīt atlīdzību par kaitējumu, kuru prasītājas, iespējams, ir cietušas autortiesību pārkāpuma dēļ, nekas netraucē ņemt vērā tiesību pārkāpuma jēdzienu, ko izmanto prasītājas, lai Komisijas rīcību prasībā par zaudējumu atlīdzību kvalificētu kā prettiesisku.

117 Tiesību pārkāpuma jēdziens, ko prasītājas izmanto šādas prasības ietvaros, ir interpretējams, ņemot vērā vienīgi tos dalībvalstīm kopīgos vispārējos tiesību principus, kas attiecībā uz datorprogrammām ir pārņemti vai noteikti vairākās saskaņošanas direktīvās. Tādēļ ir noraidāmi Komisijas apgalvojumi par prasības nepieņemamību tādēļ, ka Vispārējā tiesa neesot kompetenta konstatēt tiesību uz intelektuālo īpašumu pārkāpumu tā, kā to varētu izdarīt kompetenta dalībvalsts iestāde, piemērojot šīs valsts tiesību aktus.

B – Par citiem prasījumiem

118 Komisija norāda, ka vairāki prasītāju iesniegtie prasījumi ir nepieņemami. Tas attiecas uz prasību, lai Vispārējā tiesa izdotu rīkojumu Komisijai nekavējoties izbeigt autortiesību pārkāpumus un izpaušanas darbības, konfiscēt vai iznīcināt noteiktus informācijas datus, kas ir Komisijas un sabiedrības Gosselies rīcībā, un uz Komisijas rēķina publicēt Vispārējās tiesas spriedumu specializētos laikrakstos, specializētos žurnālos un specializētās interneta vietnēs.

119 Šajā punktā Komisija atsaucas uz judikatūru, saskaņā ar kuru arī strīda par atlīdzības pieprasījumu kontekstā tiesnesis nevar, neskarot administratīvās iestādes prerogatīvas, izdot rīkojumu attiecībā uz kādu iestādi (skat. Pirmās instances tiesas 2006. gada 10. maija spriedumu lietā T‑279/03 Galileo International Technology u.c./Komisija, Krājums, II‑1291. lpp.; turpmāk tekstā – “spriedums Galileo”, 60. punkts un tajā minētā judikatūra).

120 Jāatgādina, ka saskaņā ar EKL 288. panta otro daļu, “ja pastāv tādas saistības, kas nav līgumsaistības, Kopiena saskaņā ar vispārējiem tiesību principiem, kas kopīgi visu dalībvalstu tiesību sistēmām, atlīdzina jebkādu kaitējumu, ko nodarījušas Kopienas iestādes vai to darbinieki, pildot savus pienākumus”. Šis noteikums attiecas gan uz ārpuslīgumisko atbildību, gan uz tiesību uz atlīdzinājumu noteikumiem un apjomu. Savukārt EKL 235. pants piešķir Tiesai kompetenci izskatīt strīdus par kaitējuma atlīdzināšanu, ko paredz EKL 288. panta otrā daļa.

121 No šiem abiem pantiem, kas, pretēji EKL 40. panta pirmajai daļai, kura paredzēja tikai atlīdzību naudā, neizslēdz arī iepriekšējā stāvokļa atjaunošanu, izriet, ka Tiesa ir kompetenta noteikt Kopienai pienākumu atlīdzināt [kaitējumu] jebkādā formā, atbilstoši visām dalībvalstu tiesību sistēmām kopīgiem vispārējiem tiesību principiem ārpuslīgumiskās atbildības jomā, ieskaitot atlīdzību graudā, ja tā šķiet atbilstoša šiem principiem, vajadzības gadījumā izdodot rīkojumu veikt vai neveikt konkrētu darbību (iepriekš 119. punktā minētais spriedums lietā Galileo, 63. punkts).

122 Tādējādi Kopiena principā nevar izvairīties no Tiesas atbilstoša procesuāla pasākuma, jo šai Tiesai ir ekskluzīva kompetence lemt par prasībām atlīdzināt Kopienas nodarītus zaudējumus (attiecībā uz rīkojumu par preču zīmi skat. iepriekš 119. punktā minēto spriedumu lietā Galileo, 67. punkts).

123 Lai varētu pilnībā atlīdzināt iespējami nodarīto kaitējumu, šo autortiesību īpašniekam ir jāatjauno viņa tiesības neskartā stāvoklī, un šī atjaunošana prasa vismaz nekavējoties pārtraukt viņa tiesību pārkāpšanu neatkarīgi no iespējamo zaudējumu atlīdzības aprēķina. Prasot izdot šo rīkojumu, prasītājas ir vēlējušās panākt, lai Komisija eventuāli nepārkāptu viņu autortiesības (šajā ziņā skat. iepriekš 119. punktā minēto spriedumu lietā Galileo, 71. punkts). Pilnīga kaitējuma atlīdzība tāpat var notikt, konfiscējot vai iznīcinot autortiesību pārkāpuma rezultātus vai uz Komisijas rēķina publicējot Vispārējās tiesas lēmumu.

124 Tādēļ Komisijas apgalvojumi par tādu prasījumu nepieņemamību, kas neattiecoties uz prasību par kaitējuma atlīdzību, ir jānoraida.

125 No iepriekš minētā izriet, ka visas pret šo prasību izvirzītās iebildes par nepieņemamību ir jānoraida.

II – Par lietas būtību

126 Kopienas ārpuslīgumiskās atbildības iestāšanās EKL 288. panta otrās daļas izpratnē ir atkarīga no visu nosacījumu kopuma izpildes, proti, iestādei pārmestās rīcības prettiesiskuma, faktiskajiem zaudējumiem un cēloņsakarības starp attiecīgo rīcību un minēto kaitējumu esamības (Tiesas 1982. gada 29. septembra spriedums lietā 26/81 Oleifici Mediterranei/EEK, Recueil, 3057. lpp., 16. punkts, un 2006. gada 9. novembra spriedums lietā C‑243/05 P Agraz u.c./Komisija, Krājums, I‑10833. lpp., 26. punkts).

A – Par tiesībām, uz kurām atsaucās prasītāji un par Komisijas rīcības nelikumību

127 Prettiesiskajai rīcībai, ko pārmet kādai iestādei, ir jābūt pietiekami būtiskam tādas tiesību normas pārkāpumam, kuras mērķis ir tiesību piešķiršana indivīdiem (Tiesas 2000. gada 4. jūlija spriedums lietā C‑352/98 P Bergaderm un Goupil/Komisija, Recueil, I‑5291. lpp., 42. punkts). Gadījumā, ja šai iestādei ir ievērojami ierobežota rīcības brīvība vai tādas vispār nav, ar Kopienu tiesību pārkāpumu vien var būt pietiekami, lai konstatētu pietiekami būtiska pārkāpuma esamību (iepriekš minētais spriedums lietā Begarderm un Goupil/Komisija, 44. punkts).

128 Īsumā prasītājas apgalvo, ka pastāv būtiska līdzība starp versiju Systran Unix, kuru kopš 1993. gada ir izstrādājusi Systran grupa, un versiju EC‑Systran Unix, kuru kopš 1997. gada 22. decembra izstrādāja Systran Luxembourg atbilstoši Komisijas vajadzībām. Šī lielā līdzība ļaujot prasītājām iebilst pret versijas EC‑Systran Unix satura, tātad autortiesību un zinātības, kas saistītas ar versiju Systran Unix, izpaušanu trešajām personām bez viņu piekrišanas. Izsludinot apstrīdēto konkursu, tādējādi esot pārkāptas Systran grupas autortiesības un nelikumīgi izpausta zinātība, kas var radīt Kopienas ārpuslīgumisko atbildību.

129 Komisija apstrīd Systran grupas pieprasītās tiesības uz programmatūru Systran. Tā apgalvo, ka tai piederot tiesības uz intelektuālo īpašumu, kas nepieciešamas viņas veiktajām darbībām, un ka tai nevarot pārmest autortiesību pārkāpumu vai zinātības izpaušanu, kas uzskatāma par pārkāpumu EKL 288. panta otrās daļas izpratnē.

1. Par programmatūras Systran dažādo versiju salīdzinājumu

a) Lietas dalībnieku argumenti

130 Prasītājas izšķir trīs programmatūras Systran daļas, kuras mijiedarbojas viena ar otru, t.i., kodolu, valodu programmas, ko dēvē arī par “valodu rutīnām”, un vārdnīcas. Šajā kontekstā prasītājas apgalvo, ka Systran Unix ir pirmdarbs un versija EC‑Systran Unix ir atvasināta no šā pirmdarba. Šo divu versiju salīdzināšana ļauj konstatēt, ka tās ir gandrīz identiskas vai vismaz ļoti līdzīgas. Citādāk nemaz nevar būt, jo, lai varētu sākt īstenot versiju EC‑Systran Unix, no 1997. gada 22. decembra Systran Luxembourg pārņēma versiju Systran Unix, kuru Systran izstrādāja kopš 1993. gada, lai tajā integrētu versijas EC‑Systran Mainframe vārdnīcas.

131 Komisija aizguva prasītāju Systran programmatūras struktūru, pievienojot tai līdzīgas utilītprogrammas, jo īpaši saskarnes un vārdnīcu pārvaldības rīkus. Tā precizē, ka kodolam, valodu programmām un vārdnīcām esot pirmkods, kurš bija jākompilē mašīnvalodā. Tādējādi pēc valodu programmu apstrādes tās, kā arī kodols bija jāpārkompilē, bet kodolu šī darbība nemainīja. Komisija uzskata, ka valodu programmu uzlabošana neprasa nekādas kodola, datu struktūras vai programmu sagatavošanas un noformējuma materiālu izmaiņas. Tā prasot vienīgi pirmkoda valodu daļas pārveidošanu. Tāpat arī vārdnīcu iekodēšana neprasot nekādu kodola vai sistēmas datu struktūras pārveidi, tādēļ pirmkods un programmu sagatavošanas un noformējuma materiāli nebija jāpārveido. Turklāt utilītprogrammas parasti esot skripti, kas izmantojami tādi, kādi ir, bez pārveides.

132 Atbildot uz argumentāciju, ka versijas Systran Unix un EC‑Systran Unix ir gandrīz identiskas, Komisija norāda, ka versija EC‑Systran Unix ir izstrādāta, nevis izmantojot versiju Systran Unix, kā to apgalvo prasītājas, bet gan iepriekšējo versiju EC‑Systran Mainframe. Termins “migrācija”, ko izmantoja migrācijas līgumos, kas noslēgti ar Systran Luxembourg tādējādi nozīmējot, ka mainījās vienīgi programmatūras informātikas vide, bet tās loģiskās struktūras palika nemainīgas. Systran grupa attiecīgi neesot radījusi “pavisam jaunu Systran sistēmu Unix videi”, kā to apgalvo prasītājas. Šajā kontekstā Komisija uzsver, ka tai joprojām pieder tiesības, ko tā ieguvusi saskaņā ar līgumiem, kas attiecas uz EC‑Systran Mainframe.

133 Komisija norāda, ka Systram Mainframe versijas pārveidojumi, ko WTC veica versijā EC‑Systran Mainframe, kuru tā izmanto, neattiecās vienīgi uz vārdnīcām, kuras regulāri papildina Komisijas darbinieki, bet arī uz kodolu un jo īpaši uz valodu rutīnām. Komisija uzskata, ka versijas Systran Mainframe valodu rutīnas, kuras 70. gados izstrādāja WTC, bija sākumstadijā un ka tā ir ieguldījusi ļoti daudz laika un ievērojamas summas, lai šīs rutīnas uzlabotu atbilstoši versijas EC‑Systran Mainframe īpašajām prasībām. Versijā EC‑Systran Mainframe esot ietvertas arī valodu rutīnas, ko pati Komisija izstrādājusi īpaši savām vajadzībām (skat. Komisijas rakstiskās tulkošanas ģenerāldirektorāta (turpmāk tekstā – “DGT”) 2008. gada 16. janvāra tehnisko piezīmi par “saikni starp EC‑Systran Unix un EC‑Systran Mainframe”, turpmāk tekstā – “DGT pirmā piezīme”).

134 Tāpat Komisija norāda, ka, ja migrācija būtu īstenota, EC‑Systran Unix versijā izmantojot versijas Systran Unix valodu programmas, nekāds rezultāts nebūtu sasniegts tādiem valodu pāriem kā grieķu–franču, angļu–grieķu, spāņu–franču, franču–angļu, spāņu–itāļu–nīderlandiešu, jo versijā Systran Unix šādi valodu pāri nepastāvēja (skat. Atos 1998. gada 4. maija ziņojumu “EC‑Systran migrācijas un EC‑Systran sapludināšanas ar Systran sistēmu iespējamība”, turpmāk tekstā – “1998. gada 4. maija ziņojums”, 32. lpp.). Turklāt, tā kā versijas EC‑Systran Mainframe vārdnīcu kodi lielā mērā bija nesaderīgi ar versijas Systran Unix valodu programmām, arī citi valodu pāri esot bijuši jāpakļauj migrācijai, lai tie atbilstu Komisijas specifikācijām. Tādēļ Systran Luxembourg esot konvertējusi visas EC‑Systran Mainframe valodu programmas versijas, izmantojot konversijas programmu Eurot, nevis aizvietojot tās ar atbilstīgiem versijas Systran Unix elementiem. Visos gadījumos Komisijas izmantotajām vārdnīcām bijušas vajadzīgas saistītas valodu programmas un tās nevarēja atkārtoti izmantot, vienkārši integrējot versijā Systran Unix.

135 Šajā kontekstā Komisija apgalvo, ka versiju EC‑Systran Unix izstrādāja Systran Luxembourg, pamatojoties uz sistēmas EC‑Systran Mainframe, kuras kodolu radīja WTC, migrāciju, bet kuras daudzi elementi pēc Komisijas pieprasījuma tika pārveidoti saskaņā ar dažādiem līgumiem, kuros bija noteikts, ka veiktās izstrādes paliek tās īpašumā. Versijas EC‑Systran Mainframe migrācija versijā EC‑Systran Unix paredzēja, ka šī versija būs tikai vienkārša programmatūras Systran Unix versija.

136 Turklāt, runājot par vairākām līdzībām starp versijām Systran Unix un EC‑Systran Unix, kas izriet no salīdzinājuma, kurš veikts prasītāju eksperta informātikas jautājumos H. Bitana ziņojumā (turpmāk tekstā – “Bitana ziņojums”), Komisija norāda, ka tās nepierāda, ka tā ir pieļāvusi pārkāpumu vai pārkāpusi autortiesības. Komisija uzskata, ka šis “gandrīz identiskums” starp divām aplūkotajām programmatūras Systran versijām ļauj vienīgi secināt, pirmkārt, ka Systran grupa ir izmantojusi savas iepriekšējās sistēmas elementus, tādēļ rodas jautājums, kāpēc bija vajadzīgi četri darba gadi un vairāki simti tūkstoši eiro, lai nonāktu pie šādas līdzības, un, otrkārt, ir iespējams, ka Systran grupa ir izmantojusi izstrādes, kas veiktas Komisijas vajadzībām, lai tās integrētu savā sistēmā, kuru tā tirgo, lai gan saskaņā ar dažādiem migrācijas līgumiem tai nebija tiesību uz šiem elementiem. Tādēļ veiktais salīdzinājums jau sākotnēji esot bijis nepatiess, jo salīdzināmās versijas nepiederēja Systran grupai, bet gan bija tādas, kuras Systran grupa izstrādāja Komisijai migrācijas līgumu ietvaros. Komisija attiecīgi patur iespēju aizstāvēt savas tiesības.

b) Vispārējās tiesas vērtējums

137 Lai pamatotu Komisijas nelikumīgo rīcību, prasītājas norāda, ka versija Systran Unix ir pirmdarbs un ka versija EC‑Systran Unix, attiecībā uz kuru ir notikušas autortiesību pārkāpuma un zinātības izpaušanas darbības, ir šīs Systran programmatūras versijas atvasinātais darbs. Šo apgalvojumu galvenokārt pamato versiju Systran Unix un EC‑Systran Unix salīdzinājums, kuru veica prasītāju informātikas eksperts H. Bitans, tiesību zinātņu doktors, telekomunikāciju un informātikas inženieris, Kasācijas tiesas (Francija) atzīts informātikas eksperts, Parīzes administratīvās tiesas un apelācijas tiesas (Francija) eksperts un Panthéon-Assas Paris II universitātes lektors.

138 Pārbaudot prasītāju iesniegtos datus par šo jautājumu, kas ļāva Komisijai iesniegt savus apsvērumus, var izcelt trīs faktu konstatāciju kopumus.

139 Pirmkārt, ir jānorāda, ka puses ir vienojušās, ka programmatūras Systran struktūru, kā Systran Unix, tā EC‑Systran Unix versiju, var dalīt vairākās daļās (skat. Bitana ziņojumu, Bitana sagatavoto tehnisko piezīmi – turpmāk tekstā – “Bitana pirmā tehniskā piezīme” – un Bitana otro tehnisko piezīmi):

– kodols, program