ĢENERĀLADVOKĀTES ELEANORAS ŠARPSTONES[ELEANOR SHARPSTON]

SECINĀJUMI,

sniegti 2019. gada 31. oktobrī ( 1 )

Lieta C‑234/18

Komisia za protivodeystvie na koruptsiata i otnemane na nezakonno pridobito imushtestvo

pret

BP,

AB,

PB,

ТRAST B ООD ,

AGRO IN 2001 EOOD ,

ACCAUNT SERVICE 2009 EOOD ,

INVEST MANAGEMENT OOD ,

ESTEYD OOD ,

BROMAK OOD ,

BROMAK FINANCE EAD ,

Viva Telecom Bulgaria EAD ,

BULGARIAN TELECOMMUNICATIONS COMPANY EAD ,

HEDZH INVESTMANT BULGARIA AD ,

КЕМIRA OOD ,

Dunarit AD ,

TEHNOLOGICHEN TSENTAR-INSTITUT PO MIKROELEKTRONIKA AD ,

ЕVROBILD 2003 EOOD ,

ТЕCHNOTEL INVEST AD ,

КЕN TREYD EAD ,

КОNSULT AV EOOD,

Louvrier Investments Company 33 SA ,

EFV International Financial Ventures Ltd ,

InterV Investment SARL ,

LIC Telecommunications SARL ,

V Telecom Investment SCA ,

V2 Investment SARL ,

Empreno Ventures SARL ,

piedaloties

likvidējamai Korporatīvajai komercbankai

(Sofiyski gradski sad (Sofijas pilsētas tiesa, Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Direktīva 2014/42/ES – Pamatlēmums 2005/212/TI – 2. un 5. pants – Konfiskācija – Nevainīguma prezumpcija – Valsts tiesību akti par konfiskāciju bez iepriekšēja notiesājoša sprieduma krimināllietā

1. Ar šo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu Sofiyski gradski sad (Sofijas pilsētas tiesa, Bulgārija) lūdz Tiesai interpretēt vairākas Savienības tiesību normas par noziedzīgi iegūtu līdzekļu, noziedzīgu nodarījumu izdarīšanas līdzekļu (turpmāk tekstā – “nozieguma rīki”) ( 2 ) un īpašuma konfiskāciju. Lūgums attiecas uz civillietu tiesā sāktu konfiskācijas procedūru saskaņā ar valsts tiesību aktiem, kas nav saistīta ar notiesājošu spriedumu krimināllietā, un iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai šī procedūra ir saderīga ar Savienības tiesībām. Lai atbildētu iesniedzējtiesai, Tiesai ir jāizvērtē divu Savienības konfiskācijas tiesību aktu, proti, Pamatlēmuma 2005/212/TI un Direktīvas 2014/42/ES, piemērojamība ratione materiae un ratione temporis un attiecības starp tiem.

Savienības tiesības

Līgums par Eiropas Savienību

2. Līguma par Eiropas Savienību redakcijā, kas bija spēkā laikā, kad tika pieņemts pamatlēmums, 31. panta 1. punkta c) apakšpunktā, ir paredzēts, ka kopīga rīcība attiecībā uz tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās arī “nodrošina dalībvalstīs piemērojamo normu saderību, ciktāl tas vajadzīgs šīs sadarbības uzlabošanai”. Saskaņā ar minētā līguma 34. panta 2. punkta b) apakšpunktu Padome pēc kādas dalībvalsts vai Komisijas ierosinājuma vienprātīgi var pieņemt pamatlēmumus “dalībvalstu normatīvo aktu tuvināšanai. Pamatlēmumi ir saistoši dalībvalstīm attiecībā uz sasniedzamo rezultātu, bet ļauj šo valstu iestādēm izvēlēties to īstenošanas formu un metodes. Tiem nav tiešas iedarbības”.

Protokols (Nr. 36) par pārejas noteikumiem

3. Ar Protokolu (Nr. 36) tiek nodrošināta pāreja no Līgumu noteikumiem par iestādēm, kas piemērojami līdz brīdim, kad stāsies spēkā Lisabonas līgums, uz noteikumiem, kas paredzēti minētajā Līgumā ( 3 ). Saskaņā ar minētā protokola 9. pantu “tādu aktu tiesiskās sekas, kurus Savienības iestādes un struktūras pieņēmušas, pamatojoties uz Līgumu par Eiropas Savienību, pirms stājās spēkā Lisabonas līgums, paliek nemainīgas tiktāl, ciktāl minētie akti netiks atcelti, anulēti vai grozīti, piemērojot Līgumus. [..]”.

Eiropas Savienības Pamattiesību harta

4. Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) ( 4 ) 48. pantā ir noteikts, ka “ikvienu apsūdzēto uzskata par nevainīgu, kamēr vaina nav pierādīta saskaņā ar likumu”.

5. Saskaņā ar Hartas 51. panta 1. punktu Hartas noteikumi attiecas uz “Savienības iestādēm un struktūrām [..] un uz dalībvalstīm tikai tad, ja tās īsteno Savienības tiesību aktus”.

Pamatlēmums 2005/212/TI

6. Pamatlēmuma 2005/212/TI apsvērumi ir izklāstīti šādi. Galvenais organizētas pārrobežu noziedzības virzītājspēks ir finansiāli ieguvumi. Tāpēc, lai gūtu rezultātus, visiem mēģinājumiem novērst un apkarot tādu noziedzību ir jākoncentrējas uz noziedzīgi iegūtu līdzekļu meklēšanu, iesaldēšanu, arestēšanu un konfiskāciju. Tomēr to apgrūtina atšķirības dalībvalstu tiesību aktos, kas pieņemti šajā jomā ( 5 ). Eiropadomes 1998. gada decembra Vīnes sanāksmes secinājumos ( 6 ) Eiropadome aicināja stiprināt ES centienus apkarot starptautisku organizētu noziedzību saskaņā ar rīcības plānu par to, kā vislabāk piemērot Amsterdamas Līguma noteikumus par brīvības, drošības un tiesiskuma telpu ( 7 ). Tomēr instrumenti, kas pastāv šajā jomā, nav pietiekami nodrošinājuši efektīvu pārrobežu sadarbību attiecībā uz konfiskāciju, jo vairākas dalībvalstis joprojām nevar konfiscēt līdzekļus, kas iegūti no visiem likumpārkāpumiem, par kuriem sods ir brīvības atņemšana uz laiku, kas ilgāks par vienu gadu ( 8 ). Pamatlēmuma mērķis ir nodrošināt, lai visās dalībvalstīs būtu efektīvi likumi, kas reglamentē noziedzīgi iegūtu līdzekļu konfiskāciju, cita starpā attiecībā uz pierādīšanas pienākumu, kas attiecas uz tādas personas īpašumā esošu aktīvu avotu, kura ir notiesāta par nodarījumu, kas saistīts ar organizētu noziedzību ( 9 ).

7. Saskaņā ar 1. panta trešajā ievilkumā sniegto definīciju “nozieguma rīki” ir “jebkāds īpašums, kas jebkā, pilnīgi vai daļēji izmantots vai ko paredzēts izmantot, lai izdarītu noziedzīgu nodarījumu vai noziedzīgus nodarījumus”. Saskaņā ar minētā panta ceturtajā ievilkumā sniegto definīciju “konfiskācija” ir “pēc tiesvedības par noziedzīgu nodarījumu vai noziedzīgiem nodarījumiem tiesas uzlikts sods vai pasākums, kas beidzas ar galīgu īpašuma atņemšanu”.

8. Atbilstoši 2. panta 1. punktam “katra dalībvalsts veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai tā varētu pilnībā vai daļēji konfiscēt nozieguma rīkus un līdzekļus, kas iegūti no noziedzīgiem nodarījumiem, par kuriem sods ir brīvības atņemšana uz laiku, kas ilgāks par vienu gadu, vai arī konfiscēt īpašumu, kura vērtība atbilst šādu līdzekļu vērtībai”. Attiecībā uz nodarījumiem nodokļu jomā (to definīcija nav sniegta) 2. panta 2. punktā ir paredzēta īpaša atkāpe, proti, “lai noziegumu izdarītājiem liegtu iespēju izmantot noziedzīgi iegūtus līdzekļus, dalībvalstis var izmantot procedūras, kas nav kriminālprocesi”.

9. Saskaņā ar 4. pantu “katra dalībvalsts veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka ieinteresētām pusēm, ko skar 2. un 3. pantā paredzētie pasākumi, ir pieejami efektīvi tiesiskas aizsardzības līdzekļi, lai sargātu to tiesības”.

10. Pamatlēmuma 5. pantā ir noteikts, ka tas “negroza pienākumu ievērot pamattiesības un pamatprincipus, jo īpaši ietverot nevainīguma prezumpciju, kā paredzēts Līguma par Eiropas Savienību 6. pantā”.

11. Saskaņā ar 7. pantu dalībvalstīm bija jāveic pasākumi, kas vajadzīgi, lai izpildītu pamatlēmuma prasības līdz 2007. gada 15. martam.

Direktīva 2014/42

12. Direktīvas 2014/42 5. apsvērumā ir teikts, ka “minimālo noteikumu pieņemšana ļaus tuvināt iesaldēšanas un konfiskācijas režīmus dalībvalstīs, tādējādi veicinot savstarpējo uzticēšanos un efektīvu pārrobežu sadarbību”. Kā norādīts 9. apsvērumā, direktīvas mērķis ir “grozīt un paplašināt Pamatlēmumu 2001/500/TI un 2005/212/TI noteikumus. Attiecībā uz dalībvalstīm, kam šī direktīva ir saistoša, minētie pamatlēmumi būtu daļēji jāaizstāj” ( 10 ).

13. Saskaņā ar 1. panta 1. punktu direktīvā ir “noteikts noteikumu minimums, kas attiecas uz īpašuma iesaldēšanu, ņemot vērā tā iespējamu vēlāku konfiskāciju, un uz īpašuma konfiskāciju krimināllietās”.

14. “Nozieguma rīku” definīcija Direktīvas 2. panta 3) punktā ir identiska Pamatlēmuma 2005/212/TI 1. panta trešajā ievilkumā sniegtajai definīcijai. “Konfiskācija” 4) punktā ir definēta kā “īpašuma galīga atņemšana, ko tiesa norīkojusi saistībā ar noziedzīgu nodarījumu”.

15. Direktīvas 3. pantā ir definēta tās materiālā piemērošanas joma ( 11 ). “Šo direktīvu piemēro noziedzīgiem nodarījumiem, uz kuriem attiecas: a) Konvencija, kas izstrādāta, pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienību K3. panta 2. punkta c) apakšpunktu par cīņu pret korupciju, kurā iejauktas Eiropas Kopienu amatpersonas vai Eiropas Savienības dalībvalstu amatpersonas [..]; b) Padomes Pamatlēmums 2000/383/TI (2000. gada 29. maijs) par pastiprinātu aizsardzību, izmantojot kriminālsodus un citas sankcijas, pret naudas viltošanu saistībā ar euro ieviešanu; c) Padomes Pamatlēmums 2001/413/TI (2001. gada 28. maijs) par krāpšanas un viltošanas apkarošanu attiecībā uz bezskaidras naudas maksāšanas līdzekļiem; d) Padomes Pamatlēmums 2001/500/TI (2001. gada 26. jūnijs) par noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un nozieguma rīku un noziedzīgi iegūto līdzekļu identifikāciju, meklēšanu, iesaldēšanu, arestēšanu un konfiskāciju; e) Padomes Pamatlēmums 2002/475/TI (2002. gada 13. jūnijs) par terorisma apkarošanu; f) Padomes Pamatlēmums 2003/568/TI (2003. gada 22. jūlijs) par korupcijas apkarošanu privātajā sektorā; g) Padomes Pamatlēmums 2004/757/TI (2004. gada 25. oktobris), ar ko paredz minimuma noteikumus par noziedzīgu darbību pazīmēm un sodiem narkotisko vielu nelikumīgas tirdzniecības jomā; h) Padomes Pamatlēmums 2008/841/TI (2008. gada 24. oktobris) par cīņu pret organizēto noziedzību; i) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/36/ES (2011. gada 5. aprīlis) par cilvēku tirdzniecības novēršanu un apkarošanu un cietušo aizsardzību, ar kuru aizstāj Padomes Pamatlēmumu 2002/629/TI; j) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/93/ES (2011. gada 13. decembris) par seksuālas vardarbības pret bērniem, bērnu seksuālas izmantošanas un bērnu pornogrāfijas apkarošanu, ar kuru aizstāj Padomes Pamatlēmumu 2004/68/TI; k) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/40/ES (2013. gada 12. augusts) par uzbrukumiem informācijas sistēmām, un ar kuru aizstāj Padomes Pamatlēmumu 2005/222/TI; kā arī citi juridiskie instrumenti, ja minētajos instrumentos ir īpaši paredzēts, ka šo direktīvu piemēro noziedzīgiem nodarījumiem, kas tajos saskaņoti.”

16. Atbilstoši 4. panta 1. punktam “dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, kuri ļauj pilnībā vai daļēji konfiscēt nozieguma rīkus un noziedzīgi iegūtus līdzekļus vai īpašumu, kura vērtība atbilst šādu nozieguma rīku vai noziedzīgi iegūtu līdzekļu vērtībai, ņemot vērā galīgu notiesājošu spriedumu par noziedzīgu nodarījumu, kas var tikt pieņemts arī in absentia tiesas procesā”. Saskaņā ar 4. panta 2. punktu, “ja konfiskācija, pamatojoties uz 1. punktu, nav iespējama, vismaz tad, ja tas nav iespējams aizdomās turētās vai apsūdzētās personas slimības vai bēguļošanas dēļ, dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, kuri ļauj konfiscēt nozieguma rīkus un noziedzīgi iegūtus līdzekļus gadījumos, kad ir ierosināta krimināllieta par noziedzīgu nodarījumu, kas var būt par pamatu ekonomiska labuma tiešai vai netiešai ieguvei, un šādā kriminālprocesā varētu pieņemt notiesājošu spriedumu, ja aizdomās turētā vai apsūdzētā persona būtu varējusi stāties tiesas priekšā”.

17. Direktīvas 5. pants par paplašinātu konfiskāciju attiecas uz tāda īpašuma konfiskāciju, kas pieder personai, kura ir notiesāta par noziedzīgu nodarījumu, kas var būt par pamatu ekonomiska labuma tiešai vai netiešai ieguvei, ja tiesa ir pārliecināta, ka attiecīgais īpašums ir iegūts noziedzīgā veidā. Šajā pantā ir iekļauts neizsmeļošs saraksts ar galvenajiem noziedzīgajiem nodarījumiem, kuru gadījumā tas būtu jāpiemēro.

18. Saskaņā ar 6. panta 1. punktu ir atļauts konfiscēt tādus noziedzīgi iegūtus līdzekļus vai citu īpašumu, kura vērtība atbilst noziedzīgi iegūto līdzekļu vērtībai, kurus aizdomās turētā vai apsūdzētā persona ir nodevusi trešajām personām vai kurus trešās personas ir ieguvušas no aizdomās turētās vai apsūdzētās personas, vismaz tad, ja minētās trešās personas zināja vai tām vajadzēja zināt, ka nodošanas vai iegādes mērķis bija izvairīties no konfiskācijas.

19. Saskaņā ar 8. panta 1. punktu “dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus ar mērķi nodrošināt personām, kuras skar šajā direktīvā noteiktie pasākumi, tiesības uz efektīviem aizsardzības līdzekļiem un taisnīgu tiesu, lai saglabātu šo personu tiesības”.

20. Atbilstoši 12. pantā noteiktajam transponēšanas termiņam direktīvas prasības ir jāizpilda līdz 2016. gada 4. oktobrim.

21. Saskaņā ar 14. panta 1. punktu, “neskarot dalībvalstu saistības attiecībā uz minēto pamatlēmumu transponēšanai valstu tiesību aktos noteikto termiņu, ar šo direktīvu attiecībā uz dalībvalstīm, kurām tā ir saistoša, aizstāj [..] Pamatlēmuma 2005/212/TI 1. panta pirmos četrus ievilkumus un 3. pantu”. Direktīvas 14. panta 2. punktā ir paskaidrots, ka “attiecībā uz dalībvalstīm, kurām šī direktīva ir saistoša, 1. punktā minētās atsauces uz [..] noteikumiem pamatlēmumos 2001/500/TI un 2005/212/TI uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu”.

22. Saskaņā ar 15. pantu direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Oficiālajā Vēstnesī (2014. gada 29. aprīlis) ( 12 ).

Valsts tiesības

Likums par nelikumīgi iegūta īpašuma konfiskāciju

23. Bulgārijā 2012. gadā tika pieņemts Zakon za otnemane v polza na darzhavata na nezakonno pridobito imushtestvo (Likums par nelikumīgi iegūta īpašuma konfiskāciju, turpmāk tekstā – “2012. gada likums”), kas stājās spēkā 2012. gada 19. novembrī. Tas tika aizstāts ar Zakon za protivodeystvie na koruptsiata i za otnemane na nezakonno pridobito imushtestvo (Likums par korupcijas apkarošanu un nelikumīgi iegūta īpašuma konfiskāciju), kas tika publicēts 2018. gada 19. janvārī. Saskaņā ar šā likuma 5. panta 1. punktu izmeklēšana un procedūras, kas sāktas saskaņā ar 2012. gada likumu, atbilstoši tā normām ir jāpabeidz Korupcijas apkarošanas un nelikumīgi iegūta īpašuma konfiskācijas komisijai (turpmāk tekstā – “Korupcijas apkarošanas komisija”).

24. Likuma mērķis – kā norādīts 1. panta 1. punktā – ir reglamentēt nelikumīgi iegūta īpašuma konfiskācijas nosacījumus un procedūru. Saskaņā ar 1. panta 2. punktu nelikumīgi iegūts īpašums ir īpašums, kura izcelsmei nav konstatējams likumīgs avots.

25. Ar 5. panta 1. punktu kā neatkarīga, specializēta un pastāvīga valsts iestāde tiek izveidota Korupcijas apkarošanas komisija.

26. Likuma 2. pantā ir noteikts, ka “procedūra saskaņā ar šo likumu tiek veikta neatkarīgi no kriminālprocesa pret personu, uz kuru attiecas izmeklēšana un/vai ar to saistītām personām”.

27. Saskaņā ar 21. panta 1. punktu Korupcijas apkarošanas komisija sāk procedūru, ja tai ir pietiekams pamats aizdomām, ka kāds īpašums ir iegūts nelikumīgi. Likuma 21. panta 2. punktā ir noteikts, ka pietiekams pamats ir tad, ja pēc izmeklēšanas tiek konstatēta pārbaudīto personu mantiskā stāvokļa ievērojama neatbilstība. Likuma 22. panta 1. punktā turklāt ir noteikts, ka “izmeklēšana saskaņā ar 21. panta 2. punktu tiek sākta [..], ja persona tiek apsūdzēta par noziedzīgu nodarījumu saskaņā ar Kriminālkodeksa [..] 201.–203. pantu”.

28. Likuma 66. panta 1. un 2. punkts attiecas uz īpašumu, kas tiek nodots juridiskām personām vai ko kontrolē juridiskas personas. Saskaņā ar tiem “konfiscē īpašumu, ko pārbaudītā persona ir nodevusi juridiskai personai vai ieguldījusi juridiskas personas kapitālā naudas vai citāda ieguldījuma veidā, ja personas, kuras vada vai kontrolē juridisko personu, zināja vai, ņemot vērā apstākļus, varēja pieņemt, ka īpašums ir iegūts nelikumīgi”, un “konfiscē arī nelikumīgi iegūtu īpašumu, kas pieder juridiskai personai, kuru kontrolē pārbaudītā persona vai ar to saistītas personas”.

Kriminālkodekss

29. Saskaņā ar Nakazatelen kodeks (Kriminālkodekss) 203. panta 1. punktu piesavināšanos lielā apmērā, ja to izdarījusi amatpersona, uzskata par īpaši smagu piesavināšanās gadījumu, par ko soda ar brīvības atņemšanu uz laiku no 10 līdz 20 gadiem.

Fakti, tiesvedība un prejudiciālie jautājumi

30. Sofijas pilsētas prokuratūra 2014. gada 28. jūlijā ziņoja Korupcijas apkarošanas komisijai, ka attiecībā uz BP ir uzsākta pirmstiesas kriminālizmeklēšanā, jo viņš laikā no 2011. gada decembra līdz 2014. gada 19. jūnijam amatpersonas statusā (Korporativna targovska banka AD (turpmāk tekstā – “banka”) Uzraudzības padomes priekšsēdētājs) (ar citu personu līdzdalību) bija uzkūdījis personas piesavināties naudas līdzekļus, kas bija bankas īpašums un kas tām tika izsniegti vai uzticēti glabāšanā vai pārvaldībā. Summas pārsniedza 205 miljonus BGN (aptuveni 105 miljoni EUR). Tādējādi fakti liecināja, ka ir notikusi piesavināšanās Kriminālkodeksa 203. panta 1. punkta izpratnē.

31. Korupcijas apkarošanas komisija 2014. gada 5. augustā sāka izmeklēšanu, kura attiecās uz laiku no 2004. gada 4. augusta līdz 2010. gada 4. augustam un kurā tika konstatēta BP mantiskā stāvokļa ievērojama neatbilstība. Izmeklēšanas gaitā Korupcijas apkarošanas komisija sagatavoja finanšu stāvokļa un to tiesisko darījumu analīzi, ko veica atbildētājas komercsabiedrības, kuras ir uzskatāmas par saistītām ar BP vai kuras viņš kontrolē. Analīzē tika secināts, ka viena tiesisko darījumu daļa ir veikta ar nelikumīgi iegūtiem līdzekļiem un cita tiesisko darījumu daļa faktiski nav veikta, bet to mērķis bija legalizēt nelikumīgas izcelsmes īpašumu vai līdzekļus, un ka naudas līdzekļu avots bija nenodrošināti kredīti, ko piešķīrusi banka, kā rezultātā banka bija kļuvusi maksātnespējīga.

32. Korupcijas apkarošanas komisija 2015. gada 14. maijā sāka procedūru iesniedzējtiesā par iesaldēšanas pasākumu noteikšanu attiecībā uz īpašumu, ko nelikumīgi esot ieguvis BP, kā arī vairākas fiziskas un juridiskas personas, kuras tiek uzskatītas par saistītām ar BP vai kuras viņš kontrolē (turpmāk tekstā – “iesaldēšanas pieprasījums”). Iesniedzējtiesa 2015. gada 20. un 28. maijā noteica pasākumus konfiscējamā īpašuma iesaldēšanai.

33. Pašreizējā tiesvedība iesniedzējtiesā saistībā ar nelikumīgi iegūta īpašuma konfiskāciju tika sākta 2016. gada 22. martā.

34. Tiesvedība krimināllietā pret BP un citām personām Spetsializiran nakazatelen sad (Specializētā krimināllietu tiesa, Bulgārija) tika sākta 2017. gadā un lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniegšanas dienā vēl nebija pabeigta.

35. Iesniedzējtiesa norāda, ka saskaņā ar attiecīgajā laikā piemērojamajām valsts tiesību normām ar īpašuma konfiskāciju saistīti civilprocesi – tādi kā pašlaik notiekošais – notiek neatkarīgi no tā, vai persona, uz kuru attiecas izmeklēšana, ir notiesāta ar galīgu spriedumu. Tā pauž šaubas par minēto tiesību normu atbilstību īpašuma konfiskācijas minimālajiem standartiem, kas noteikti Direktīvā 2014/42, saskaņā ar kuru konfiskācija attiecas uz īpašumu, kas iegūts, izdarot noziedzīgu nodarījumu, par kuru izdarītājs ir notiesāts ar galīgu spriedumu.

36. Tāpēc iesniedzējtiesa lūdz sniegt prejudiciālu nolēmumu par šādiem jautājumiem: “1) Vai Direktīvas 2014/42 [..] 1. panta 1. punkts, kurā ir paredzēts “noteikumu minimums, kas attiecas uz īpašuma iesaldēšanu, ņemot vērā tā iespējamu vēlāku konfiskāciju,” ir jāinterpretē tādējādi, ka atbilstoši tam dalībvalstīm ir atļauts pieņemt noteikumus par civiltiesisku konfiskāciju, kas nav pamatota ar notiesājošu spriedumu? 2) Vai no Direktīvas 2014/42 [..] 1. panta 1. punkta, ņemot vērā šīs direktīvas 4. panta 1. punktu, izriet, ka, lai uzsāktu un veiktu civiltiesisku konfiskācijas procedūru, pietiek tikai ar kriminālprocesa uzsākšanu pret personu, kuras īpašums ir konfiskācijas priekšmets? 3) Vai ir pieļaujams Direktīvas 2014/42 [..] 4. panta 2. punkta pamatojumu interpretēt plašāk tādējādi, ka ir atļauta civiltiesiska konfiskācija, kas nepamatojas uz notiesājošu spriedumu? 4) Vai Direktīvas 2014/42 [..] 5. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka īpašumtiesības kā tādas, kas tieši vai netieši iegūtas, izdarot noziedzīgu nodarījumu, var atņemt jau tikai tāpēc, ka personas mantiskais stāvoklis nav samērīgs ar tās likumīgajiem ienākumiem, ja nav galīga notiesājoša sprieduma, kurā ir konstatēts, ka persona ir izdarījusi noziedzīgu nodarījumu? 5) Vai Direktīvas 2014/42 [..] 6. panta 1. punkta noteikums ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā trešo personu īpašuma konfiskācija ir reglamentēta kā papildu vai alternatīvs pasākums tiešai konfiskācijai vai kā papildu pasākums paplašinātai konfiskācijai? 6) Vai Direktīvas 2014/42 [..] 8. panta 1. punkta noteikums ir jāsaprot tādējādi, ka tajā ir nodrošināta nevainīguma prezumpcijas piemērošana un ir aizliegta konfiskācija, kas nepamatojas uz notiesājošu spriedumu?”

37. Rakstveida apsvērumus iesniedza Korupcijas apkarošanas komisija, BP, AB un PB kopīgi ar Trast B OOD, Dunarit AD, AGRO IN 2001 EOOD un banka, Bulgārijas, Čehijas Republikas un Īrijas valdības un Eiropas Komisija. Tiesas sēdē, kas notika 2019. gada 5. jūnijā, Korupcijas apkarošanas komisija, BP, AB, PB un Trast B OOD, Dunarit AD, banka, Bulgārijas un Īrijas valdības un Eiropas Komisija sniedza mutvārdu paskaidrojumus.

Vērtējums

38. Šajā lietā ir dažas īpatnības, kas Tiesai liek atkāpties no tai faktiski uzdotajiem jautājumiem, lai sniegtu iesniedzējtiesai lietderīgus norādījumus par izvirzītajiem problēmjautājumiem.

39. Uzdotie jautājumi sākas ar vienkāršu premisu, ka šajā lietā ir piemērojama Direktīva 2014/42. Tomēr man šķiet, ka ir vajadzīga papildu analīze, lai noteiktu ratione temporis un ratione materiae piemērojamās Savienības tiesības. Jāizpēta arī saistība starp minētās direktīvas un Pamatlēmuma 2005/212/TI noteikumiem.

40. Pēc šo aspektu analīzes es pievērsīšos prejudiciālo jautājumu būtībai un (saskaņā ar Tiesas lūgumu) veltīšu uzmanību galvenokārt Pamatlēmuma 2005/212/TI 2. un 5. panta interpretācijai.

“Ratione materiae” piemērojamās Savienības tiesības

41. Valsts tiesai ir precīzi jānosaka to noziedzīgo nodarījumu raksturs, par kuriem Sofijas pilsētas prokuratūra ir ziņojusi Korupcijas apkarošanas komisijai un kuri ir pašreizējās tiesvedības pamatā. Ņemot to vērā, man šķiet, ka tāda piesavināšanās, kas aprakstīta iesniedzējtiesas nolēmumā, nepieder pie nodarījumiem, uz kuriem attiecas Direktīvas 2014/42 3. pantā minētie tiesību akti. No tā, ko apgalvo Bulgārijas un Čehijas Republikas valdības, izriet, ka iesniedzējtiesā notiekošās tiesvedības priekšmets neietilpst Direktīvas 2014/42 materiālās piemērošanas jomā.

42. Savukārt saskaņā ar Pamatlēmumu 2005/212/TI ir iespējams konfiscēt nozieguma rīkus un līdzekļus, kas iegūti no noziedzīgiem nodarījumiem, par kuriem sods ir brīvības atņemšana uz laiku, kas ilgāks par vienu gadu. No tā izriet, ka uz tādiem noziedzīgiem nodarījumiem kā izskatāmajā lietā, kas ir sodāmi ar brīvības atņemšanu uz laiku no 10 līdz 20 gadiem, attiecas pamatlēmuma piemērošanas joma. Šis secinājums neskar to, vai tiesvedība šajā lietā atbilst konfiskācijai minētā pamatlēmuma 1. panta ceturtā ievilkuma izpratnē.

“Ratione temporis” piemērojamās Savienības tiesības

43. Šajā lietā ir divas vienlaicīgas valsts tiesvedības. Viena no tām ir tiesvedība krimināllietā par piesavināšanos, kas tika sākta 2017. gadā Specializētajā krimināllietu tiesā un lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniegšanas dienā vēl nebija pabeigta. Otra ir tiesvedība, kas saskaņā ar valsts tiesībām ir klasificēta kā civiltiesiska procedūra un kas tika sākta 2015. gada 14. maijā ar iesaldēšanas pieprasījumu, pēc kura saņemšanas iesniedzējtiesa 2015. gada 20. un 28. maijā iesaldēja par nelikumīgi iegūtu uzskatāmo īpašumu. Šī tiesvedība, kas vēl nav pabeigta, turpinājās 2016. gada 22. martā ar Korupcijas apkarošanas komisijas ierosinātajām prasībām, ar kurām tiek prasīts konfiscēt šo īpašumu.

44. Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda attiecīgie datumi, bet man šķiet, ka Direktīvas 2014/42 īstenošanai noteiktais termiņš beidzās 2016. gada 4. oktobrī. Vai minētā direktīva attiecas uz pašreizējo tiesvedību ratione temporis? Lai gan direktīva nav piemērojama ratione materiae, šis jautājums ir svarīgs, jo ar šo direktīvu aizstāj atsevišķus pamatlēmuma noteikumus.

45. No pastāvīgās judikatūras izriet, ka direktīvai tieša iedarbība var būt tikai pēc termiņa, kas noteikts tās transponēšanai dalībvalsts tiesību sistēmā ( 13 ). Tas nozīmē, ka procesā, kas sākts 2016. gada 22. martā, valsts tiesas nevar atsaukties uz Direktīvu 2014/42, kamēr nav beidzies tās īstenošanai noteiktais termiņš. Tomēr šajā periodā dalībvalstīm ir jāatturas no tādu pasākumu pieņemšanas, kas varētu nopietni apdraudēt šajā direktīvā paredzētā rezultāta sasniegšanu ( 14 ).

46. No tā izriet, ka attiecīgajā laikā piemērojamais Savienības tiesību akts, kas attiecas uz noziedzīgi iegūta īpašuma konfiskāciju, ir Pamatlēmums 2005/212/TI.

Pamatlēmums 2005/212/TI pēc Direktīvas 2014/42 stāšanās spēkā

47. Saskaņā ar Protokola (Nr. 36) par pārejas noteikumiem 9. panta 1. punktu ar Direktīvu 2014/42 no tās spēkā stāšanās dienas (20 dienas pēc tās publicēšanas Oficiālajā Vēstnesī2014. gada 29. aprīlī) tika grozīts Pamatlēmums 2005/212/TI.

48. Direktīvas piemērošanas joma attiecas tikai uz LESD 83. panta 1. punktā uzskaitītajām noziegumu jomām. Tas nozīmē, ka pastāvošās Savienības tiesību normas par konfiskāciju paliek spēkā, lai saglabātu noteiktu saskaņošanas pakāpi attiecībā uz noziedzīgām darbībām, kas neietilpst Direktīvas 2014/42 piemērošanas jomā. Tādējādi Pamatlēmuma 2005/212/TI 2., 4. un 5. pants paliek spēkā ( 15 ).

49. Konkrēti, Direktīvas 2014/42 14. panta 1. un 2. punktā ir paredzēts, ka ar šo direktīvu attiecībā uz dalībvalstīm, kurām tā ir saistoša, aizstāj Pamatlēmuma 2005/212/TI 1. panta pirmos četrus ievilkumus un 3. pantu un atsauces uz aizstātajiem pamatlēmuma pantiem “uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu”.

50. Līdz ar to rodas jautājums: vai šie noteikumi ir jāinterpretē kā direktīvas vai kā pamatlēmuma daļa?

51. Tā kā šie noteikumi izriet no direktīvas, to interpretācijā, manuprāt, būtu jāievēro direktīvas, nevis pamatlēmuma mērķi un struktūra. Tas atbilst direktīvas 14. panta 2. punkta skaidrajam formulējumam. Tādējādi tiek ievērota arī vajadzība pēc Savienības tiesību vienotas interpretācijas, proti, vienus un tos pašus noteikumus nevar interpretēt atšķirīgi atkarībā no tā, vai tos lasa direktīvas vai pamatlēmuma kontekstā.

52. Ciktāl pamatlēmums nav “atcelt[s], anulēt[s] vai grozīt[s]” saskaņā ar Protokola (Nr. 36) par pārejas noteikumiem 9. pantu, tas saglabā savu juridisko raksturu. Ja atsevišķu normu groza (vai šajā gadījumā aizstāj) ar direktīvu, mainās tikai šīs normas individuālais juridiskais raksturs. Atsevišķas normas grozīšana nevar mainīt visa tā tiesību akta juridisko raksturu, kurā šī norma ir ietverta. Šajā gadījumā drīzāk notiek tā, ka sākotnējais pamatlēmums kļūst par jauktu tiesību aktu, kas ietver gan pamatlēmuma, gan direktīvas elementus ( 16 ).

53. Šīs lietas īpatnība ir tāda, ka valsts konfiskācijas procedūra tika sākta pēc direktīvas stāšanās spēkā (tātad pēc tam, kad pamatlēmuma teksts bija grozīts), bet pirms tā termiņa beigām, kas bija noteikts tās transponēšanai valsts tiesību sistēmā.

54. Tas nozīmē, ka līdz 2016. gada 4. oktobrim valsts tiesas nevar atsaukties uz direktīvas noteikumiem, ar kuriem ir aizstāti Pamatlēmuma 2005/212/TI 1. panta pirmie četri ievilkumi un 3. pants. Tādējādi izskatāmās lietas kontekstā pamatlēmums joprojām ir piemērojams negrozītā veidā. Tomēr periodā, kas noteikts direktīvas, ar kuru groza pamatlēmumu, transponēšanai valsts tiesību sistēmā, dalībvalstīm ir jāatturas no tādu pasākumu pieņemšanas, kas varētu nopietni apdraudēt rezultātu, kādu paredzēts sasniegt ar šīs direktīvas noteikumiem ( 17 ). Šeit jāatgādina, ka ļoti svarīga nozīme joprojām ir judikatūrai lietā Pupino, saskaņā ar kuru valsts tiesām ir pienākums veikt valsts tiesību interpretāciju, cik iespējams ņemot vērā pamatlēmumu tekstu un mērķi, lai tādējādi sasniegtu pamatlēmumos paredzēto rezultātu ( 18 ).

Prejudiciālajos jautājumos izvirzītie problēmjautājumi

55. Ar pirmo līdz ceturto jautājumu iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai ar Direktīvas 2014/42 noteikumiem ir saderīgas tādas valsts konfiskācijas procedūras kā izskatāmajā lietā (t.i., procedūras, kuras ir sāktas pēc kriminālprocesa sākšanas, bet kurās konfiskācija notiek bez notiesājoša sprieduma).

56. Sestajā jautājumā iesniedzējtiesa pauž bažas par nevainīguma prezumpcijas piemērošanu, ciktāl Direktīvas 2014/42 8. panta 1. punktā nav pieļauta konfiskācija, kas nav pamatota ar notiesājošu spriedumu krimināllietā.

57. Es izskatīšu iesniedzējtiesas izvirzītos problēmjautājumus, ņemot vērā ratione materiae un ratione temporis piemērojamās Savienības tiesības, t.i., Pamatlēmumu 2005/212/TI, it īpaši tā 2. un 5. pantu (saskaņā ar Tiesas lūgumu). Es nepievērsīšos iesniedzējtiesas piektajam jautājumam, jo tas attiecas tikai uz Direktīvas 2014/42 6. panta 1. punktu, kas nav piemērojams šajā lietā.

Konfiskācija saskaņā ar Pamatlēmumu 2005/212/TI

58. Ar Pamatlēmuma 2005/212/TI 2. panta 1. punktu tiek ieviests pienākums dalībvalstīm veikt pasākumus, kas vajadzīgi, lai tās varētu konfiscēt nozieguma rīkus un līdzekļus, kuri iegūti no noziedzīgiem nodarījumiem, par kuriem sods ir brīvības atņemšana uz laiku, kas ilgāks par vienu gadu. Saskaņā ar pamatlēmuma 1. panta ceturtajā ievilkumā sniegto definīciju “konfiskācija” ir “pēc tiesvedības par noziedzīgu nodarījumu vai noziedzīgiem nodarījumiem tiesas uzlikts sods vai pasākums, kas beidzas ar galīgu īpašuma atņemšanu” ( 19 ).

59. Vai šos Pamatlēmuma 2005/212/TI noteikumus, kas bija spēkā, pirms kļuva pilnīgi piemērojami ar Direktīvu 2014/42 izdarītie grozījumi, ir iespējams interpretēt tādējādi, ka tie liedz dalībvalstīm iespēju īstenot tādu konfiskācijas režīmu kā šajā gadījumā, kad konfiskācija nav atkarīga no galīga notiesājošu sprieduma krimināllietā?

60. Manuprāt, atbilde ir noliedzoša.

61. Pamatlēmuma 2005/212/TI juridiskais pamats ir Līguma par Eiropas Savienību VI sadaļa par policijas un tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās, it īpaši tā 29. pants, 31. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 34. panta 2. punkta b) apakšpunkts. Tādējādi pamatlēmuma mērķis ir nodrošināt dalībvalstīm piemērojamo noteikumu saderību, ciktāl tas vajadzīgs tiesu iestāžu sadarbības uzlabošanai krimināllietās, tuvinot dalībvalstu normatīvos aktus un nodrošinot, lai tajās būtu efektīvi likumi, kas reglamentē noziedzīgi iegūtu līdzekļu konfiskāciju ( 20 ). Pamatlēmums 2005/212/TI ir saistīts ar Pamatlēmuma 2006/783/TI par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu konfiskācijas rīkojumiem, kura mērķis ir paredzēt noteikumu, saskaņā ar kuriem dalībvalstis atzīst un savā teritorijā izpilda konfiskācijas rīkojumus, ko izdevusi citas dalībvalsts krimināltiesa, pieņemšanu ( 21 ).

62. Paskaidrojumā par Dānijas Karalistes ierosmi attiecībā uz projektu pamatlēmumam par noziedzīgi iegūtu līdzekļu, nozieguma rīku un īpašuma konfiskāciju ierosinātais pamatlēmums ir izklāstīts kā “horizontāls tiesību akts”, lai nepārprotami noteiktu, kādi pienākumi konfiskācijas jomā dalībvalstīm ir saistoši ( 22 ).

63. No juridiskā pamata, pamatlēmuma mērķa un konteksta, kurā tas pieņemts, izriet, ka tas ir i) tiesību akts, kas attiecas tikai uz krimināllietām, ii) tā mērķis ir nodrošināt dalībvalstu tiesību aktu saderību, ciktāl tas vajadzīgs to sadarbībai, iii) ar to tiek ieviests pienākums dalībvalstīm veikt pasākumus, kas vajadzīgi, lai konfiscētu nozieguma rīkus un noziedzīgi iegūtus līdzekļus, un iv) ar to tiek tuvināti dalībvalstu tiesību akti jautājumos, uz kuriem attiecas pamatlēmums, lai veicinātu konfiskācijas rīkojumu savstarpēju atzīšanu. Šī koncepcija ietver tiesību aktu minimālu tuvināšanu (“ciktāl tas vajadzīgs sadarbībai”).

64. Saskaņā ar Pamatlēmumu 2005/212/TI nozieguma rīkus un noziedzīgi iegūtus līdzekļus var konfiscēt (2. panta 1. punkts) ar rīkojumu, ko tiesa dod pēc tiesvedības “par noziedzīgu nodarījumu vai noziedzīgiem nodarījumiem” (1. panta ceturtais ievilkums). Šī definīcija atbilst Eiropas Padomes 1990. gada 8. novembra Konvencijas par noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanu, meklēšanu, izņemšanu un konfiskāciju ( 23 ) 1. panta d) punktā izmantotajai definīcijai. Šeit ir lietderīgi atgādināt, ka šī konvencija attiecas tikai uz noziedzīgu rīcību un darbībām, kas saistītas ar noziedzīgu rīcību ( 24 ). Pamatlēmuma juridiskais pamats, konteksts un formulējums norāda, ka tas būtu uzlūkojams līdzīgi.

65. Kriminālprocess ir tiesvedība no brīža, kad attiecīgajai personai ir darīts zināms, ka tā tiek turēta aizdomās vai ir apsūdzēta par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu, līdz brīdim, kad process, tostarp attiecīgā gadījumā iztiesāšana un jebkādu pārsūdzību izskatīšana, ir pabeigts un ir galīgi noteikts, vai šī persona ir izdarījusi noziedzīgo nodarījumu ( 25 ).

66. Ir acīmredzams, ka attiecīgā tiesvedība valsts tiesā nav kriminālprocess. Pamatojoties uz Tiesas rīcībā esošajiem materiāliem, esmu secinājusi, ka tā nav arī tiesvedība “par noziedzīgu nodarījumu vai noziedzīgiem nodarījumiem” pamatlēmuma 1. panta ceturtā ievilkuma nozīmē.

67. Lai gan šie jautājumi ir jāpārbauda valsts tiesai, attiecīgā tiesvedība Tiesai ir aprakstīta kā civiltiesiska procedūra (kas pastāv līdzās krimināltiesību konfiskācijas sistēmai). Šai procedūrai ir tikai viens saskares punkts ar kriminālprocesu, proti, to ierosina neatkarīga valsts iestāde, kad tā tiek informēta, ka personai ir uzrādīta apsūdzība par konkrētu noziedzīgu nodarījumu. Pēc civiltiesiskās procedūras ierosināšanas tā tiek veikta neatkarīgi no kriminālprocesa pret personu, uz kuru attiecas izmeklēšana (skat. 2012. gada likuma 2. pantu). Civiltiesiskā procedūra ir vērsta uz īpašumu (nevis uz personu, uz kuru attiecas izmeklēšana). Izmeklēšanā tiek pārbaudīta īpašuma izcelsme un iegādes veids, lai noteiktu, vai īpašums ir jāiesaldē un/vai atbilstošā kārtībā jākonfiscē. Konfiskācija nav saistīta ar kriminālprocesa iznākumu. Tā nav saistīta ar to, vai tiek pierādīts, ka persona, uz kuru attiecas izmeklēšana, ir izdarījusi noziedzīgu nodarījumu.

68. Tāpēc es piekrītu tiesas sēdē paustajam Komisijas viedoklim, ka šāda konfiskācijas sistēma neietilpst pamatlēmuma piemērošanas jomā. Es izdarītu tādu pašu secinājumu, pamatojoties uz pamatlēmuma, kas grozīts ar Direktīvu 2014/42, 1. panta ceturtā ievilkuma formulējumu. Lai gan konfiskācijas definīcija ir grozīta ( 26 ), izšķirošais formulējums “saistībā ar noziedzīgu nodarījumu” nav mainīts.

69. Es nedomāju, ka šo secinājumu ietekmē tas, ka Pamatlēmuma 2. panta 2. punktā ir noteikts, ka attiecībā uz nodarījumiem nodokļu jomā dalībvalstis var izmantot procedūras, kas nav kriminālprocesi, lai noziegumu izdarītājiem liegtu iespēju izmantot noziedzīgi iegūtus līdzekļus ( 27 ). Šīs normas formulējumā ir saglabāta skaidra saikne ar kriminālprocesu (“noziegumu izdarītāji” un “noziedzīgi iegūti līdzekļi”). To nevar interpretēt kā pamatlēmuma piemērošanas jomas paplašināšanu, attiecinot to uz konfiskāciju, kas nav saistīta ar kriminālprocesu.

70. Pilnības labad tikai piebildīšu, ka gadījumā, ja tiktu uzskatīts, ka pamatlieta ir saistīta ar kriminālprocesu un līdz ar to ietilpst pamatlēmuma piemērošanas jomā, šajā pamatlēmumā (atšķirībā no Direktīvas 2014/42) nav minēts nekas, kas padara konfiskāciju atkarīgu no galīga notiesājoša sprieduma krimināllietā. Saskaņā ar pamatlēmuma 1. panta ceturtajā ievilkumā sniegto definīciju “konfiskācija” ir “pēc tiesvedības par noziedzīgu nodarījumu vai noziedzīgiem nodarījumiem tiesas uzlikts sods vai pasākums, kas beidzas ar galīgu īpašuma atņemšanu”. Pamatlēmumā nekas nav teikts par kriminālprocesa iznākumu. Ir pilnīgi pareizi, ka konfiskāciju direktīvas kontekstā var veikt, “ņemot vērā galīgu notiesājošu spriedumu par noziedzīgu nodarījumu” (4. panta 1. punkts) ( 28 ). Bet tas nav viens no pantiem, ar kuriem ir aizstāti pamatlēmuma panti.

71. Tāpēc es secinu, ka Pamatlēmums 2005/212/TI neizslēdz tādas konfiskācijas procedūras kā valsts tiesā izskatāmajā lietā, ja šīs procedūras nav saistītas ar noziedzīgu nodarījumu un to iznākums nav atkarīgs no notiesājoša sprieduma krimināllietā.

Nevainīguma prezumpcija

72. Pamatlēmuma 2005/212/TI 5. pantā ir īpaši uzsvērts pienākums ievērot nevainīguma prezumpciju. Nevainīguma prezumpcija ir atzīta Hartas 48. panta 1. punktā.

73. No Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka Savienības tiesību sistēmā garantētās pamattiesības ir jāpiemēro visās situācijās, kuras regulē ar Savienības tiesībām, taču ne ārpus šīm situācijām ( 29 ).

74. Iepriekš minēto iemeslu dēļ tādas konfiskācijas procedūras kā iesniedzējtiesā izskatāmajā lietā nevar uzskatīt par procedūrām, uz kurām attiecas pamatlēmuma piemērošanas joma, jo tās nav saistītas ar noziedzīgu nodarījumu. Tādējādi pamatlēmuma 5. pants un Hartas 48. panta 1. punkts šajā gadījumā nav piemērojami.

Secinājumi

75. Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, iesaku Tiesai uz Sofiyski gradski sad (Sofijas pilsētas tiesa, Bulgārija) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi: Pamatlēmums 2005/212/TI (2005. gada 24. februāris) par noziedzīgi iegūtu līdzekļu, nozieguma rīku un īpašuma konfiskāciju neizslēdz tādas konfiskācijas procedūras kā valsts tiesā izskatāmajā lietā, ja šīs procedūras nav saistītas ar noziedzīgu nodarījumu un to iznākums nav atkarīgs no notiesājoša sprieduma krimināllietā.

( 1 ) Oriģinālvaloda – angļu.

( 2 ) Šis īpatnējais termins ir definēts Padomes Pamatlēmuma 2005/212/TI (2005. gada 24. februāris) par noziedzīgi iegūtu līdzekļu, nozieguma rīku un īpašuma konfiskāciju 1. panta trešajā ievilkumā (OV 2005, L 68, 49. lpp.) (turpmāk tekstā – “Pamatlēmums 2005/212/TI” vai “pamatlēmums”) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/42/ES (2014. gada 3. aprīlis) (OV 2014, L 127, 39. lpp.), kas labota ar Labojumu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2014/42/ES (2014. gada 3. aprīlis) par nozieguma rīku un noziedzīgi iegūtu līdzekļu iesaldēšanu un konfiskāciju Eiropas Savienībā (OV 2014, L 138, 114. lpp.), 2. panta 3. punktā (skat. šo secinājumu 7. un 14. punktu).

( 3 ) Skat. LESD Protokola (Nr. 36) par pārejas noteikumiem pirmo apsvērumu.

( 4 ) OV 2007, C 303, 1. lpp.

( 5 ) 1. apsvērums.

( 6 ) Skat. Padomes un Komisijas rīcības plānu par to, kā vislabāk piemērot Amsterdamas Līguma noteikumus par brīvības, drošības un tiesiskuma telpu – Teksts, ko 1998. gada 3. decembrī pieņēmusi Tieslietu un iekšlietu padome (OV 1999, C 19, 1. lpp.).

( 7 ) 2. apsvērums.

( 8 ) 9. apsvērums.

( 9 ) 10. apsvērums.

( 10 ) Apvienotā Karaliste un Dānija nepiedalījās Direktīvas 2014/42 pieņemšanā, un šī direktīva tām nebija saistoša un nebija jāpiemēro. Skat. attiecīgi šīs direktīvas 43. un 44. pantu.

( 11 ) Skaidrības labad esmu izlaidusi garo sarakstu ar šim uzskaitījumam pievienotajām OV atsaucēm, kas ir atrodamas pašā Direktīvā 2014/42.

( 12 ) 2014. gada 29. aprīlis ir diena, kad Oficiālajā Vēstnesī tika publicēta direktīvas sākotnējā versija, bet vēlāk tika publicēts labojums (skat. 2. zemsvītras piezīmi) un konsolidētā versija (2014. gada 19. maijs).

( 13 ) Skat. spriedumu, 2008. gada 17. janvāris, Velasco Navarro, C‑246/06, EU:C:2008:19, 25. punkts un tajā minētā judikatūra.

( 14 ) Skat. arī spriedumu, 1997. gada 18. decembris, Inter-Environnement Wallonie, C‑129/96, EU:C:1997:628, 45. punkts.

( 15 ) Tāda nostāja ir pausta Eiropas Komisijas priekšlikuma Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai par noziedzīgi iegūtu līdzekļu iesaldēšanu un konfiskāciju Eiropas Savienībā paskaidrojuma raksta 2.3. punktā, COM(2012) 85 final.

( 16 ) Šis ir viens no diviem iespējamiem pamatlēmumu interpretācijas veidiem, kas pētīti publikācijā Satzger, H., “Legal effects of directives amending or repealing Pre-Lisbon framework decisions”, New Journal of European Criminal Law, 6. sēj., Nr. 4, 2015, 528.–537. lpp. Otrs iespējamais veids, ko minētais autors ir noraidījis, ir pieņemt, ka pamatlēmumi, ja tiem “pieskaras” grozījumu direktīvas, pārtop direktīvās (Mida “zelta pieskāriena” leģislatīvs ekvivalents). Ja tiktu akceptēta šī ideja, tiesību aktiem, kas nav pieņemti ar aizsargpasākumiem, kuri attiecas uz direktīvām (un es domāju konkrēti par Eiropas Parlamenta lomu vienā un otrā procedūrā), automātiski piemistu direktīvu tiesiskās sekas. Tāpēc es nepiekrītu F. Zeder paustajam viedoklim, ka Protokola (Nr. 36) par pārejas noteikumiem 9. pantu un 10. panta 2. punktu, lasot tos kopā, var interpretēt tikai tādējādi, ka “jebkuras tiesību akta normas grozīšana nozīmē šā akta “lisabonizāciju” kopumā” (skat. Zeder, F., “Typology of pre-Lisbon acts and their legal effects according to Protocol No 36”, New Journal of European Criminal Law, 6. sēj., Nr. 4, 2015, 487. lpp.).

( 17 ) Skat. šo secinājumu 45. punktu un 13. zemsvītras piezīmi.

( 18 ) Spriedums, 2005. gada 16. jūnijs, Pupino, C‑105/03, EU:C:2005:386, 43. punkts. Skat. arī Lenaerts, K., “The contribution of the European Court of Justice to the area of freedom, security and justice”, International and comparative law quarterly, 59. sēj., Nr. 2, 2010, 255.–301., 271. lpp.

( 19 ) Direktīvas 2014/42 2. panta 4. punktā ir izmantota nedaudz atšķirīga definīcija, proti, konfiskācija ir definēta kā “īpašuma galīga atņemšana, ko tiesa norīkojusi saistībā ar noziedzīgu nodarījumu”. Ar šo definīciju tiek aizstāta pamatlēmumā izmantotā definīcija, kā minēts šo secinājumu 49. un 54. punktā.

( 20 ) Skat. Līguma par Eiropas Savienību 31. panta 1. punkta c) apakšpunktu un pamatlēmuma 10. apsvērumu.

( 21 ) Padomes Pamatlēmums 2006/783/TI (2006. gada 6. oktobris), OV 2006, L 328, 59. lpp. Skat. Pamatlēmuma 2005/212/TI 10. apsvērumu.

( 22 ) Dānijas Karalistes paziņojums, Padomes dokuments Nr. 9956/02 ADD 1 (turpmāk tekstā – “paskaidrojums par Dānijas ierosmi”).

( 23 ) Skat. paskaidrojumu par Dānijas iniciatīvu, 5. lpp. Piebildīšu, ka Padomes Pamatlēmuma (2001. gada 26. jūnijs) par noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un nozieguma rīku un noziedzīgi iegūto līdzekļu identifikāciju, meklēšanu, iesaldēšanu, arestēšanu un konfiskāciju (OV 2001, L 182, 1. lpp.) 3. pantā attiecībā uz termina “konfiskācija” definīciju tā izpratnē ir mijnorāde uz minēto konvenciju.

( 24 ) Skat. paskaidrojošo ziņojumu, kas pievienots Eiropas Padomes 1990. gada 8. novembra Konvencijai par noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanu, meklēšanu, izņemšanu un konfiskāciju, 6. un 7. lpp.

( 25 ) Šajā ziņā, bet saistībā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2010/64/ES (2010. gada 20. oktobris) par tiesībām uz mutisko un rakstisko tulkojumu kriminālprocesā (OV 2010, L 280, 1. lpp.) 1. panta 2. punktu skat. spriedumu, 2016. gada 9. jūnijs, Balogh, C‑25/15, EU:C:2016:423, 36. punkts.

( 26 ) Skat. šo secinājumu 14. punktu.

( 27 ) Skat. šo secinājumu 8. punktu.

( 28 ) Skat. šo secinājumu 16. punktu.

( 29 ) 2013. gada 26. februāra spriedumā Åkerberg Fransson, C‑617/10, EU:C:2013:105, 21. punkts, Tiesa nolēma, ka “Savienības tiesību piemērojamība nozīmē arī Hartā garantēto pamattiesību piemērošanu” (izcēlums pievienots). Skat. arī spriedumu, 2017. gada 16. maijs, Berlioz Investment Fund, C‑682/15, EU:C:2017:373, 49. punkts.