ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
30.

Savā jautājumā valsts tiesa raksturo darbā pieņemšanas pabalstu kā tādu, kura saņemšana ir atkarīga no tā, vai ir izpildīts nosacījums, ka darbā pieņemtie bezdarbnieki ir bijuši reģistrēti kā darba meklētāji kādā no ADEM darbā iekārtošanas birojiem. Turklāt tā paskaidro, ka “nav strīda par to, ka var reģistrēties tikai personas, kuras dzīvo Luksemburgā, savukārt personas, kuras nedzīvo Luksemburgā, nevar to darīt, kas nozīmē, ka darbā pieņemšanas pabalstu var saņemt tikai tie darba devēji, kuri pieņem darbā Luksemburgā dzīvojošus bezdarbniekus”.
19.

Ņemot vērā šos apsvērumus, jāatgādina, ka, jo biežāk preču piegāžu un pakalpojumu sniegšanas gadījumiem piemēro samazināto PVN likumi vai tos pavisam atbrīvo no PVN, jo svarīgāk kļūst skaidri definēt to preču un pakalpojumu grupas, kurām piemēro samazināto PVN likmi vai atbrīvojumu no PVN. Samazināto PVN likmi var piemērot tikai to preču piegādei un pakalpojumu sniegšanai, kuras ir ietvertas PVN direktīvas III pielikumā minētajās kategorijās. Tā kā tām ir izņēmuma raksturs, to piemērojamība ir jāinterpretē šauri.
14.

Tiesas sēdē Zviedrijas valdība apstiprināja, ka parādu dzēšanas procedūra notiek šādi. Parādnieks iesniedz KFM lūgumu par parādu dzēšanu un viņam ir jādeklarē visi ienākumi un izdevumi. Pamatojoties uz pieejamo informāciju, iestāde nosaka, vai pieteikuma iesniedzējs faktiski ir tiesīgs [saņemt parādu dzēšanu] un, ja tā ir, tā ierosina parādu dzēšanas procedūru. Šis lēmums Zviedrijā tiek padarīts publiski pieejams. Kreditori, neatkarīgi no to pilsonības un dzīvesvietas, tiek aicināti iesniegt savas prasības un nepieciešamības gadījumā viņiem var lūgt sniegt informāciju. Tad KFM un parādnieks kopā izveido parādu dzēšanas plānu (vai maksājumu grafiku), ko nosūta visiem zināmajiem kreditoriem, kuriem ir tiesības tikt uzklausītiem. Pēc tam iestāde pieņem gala lēmumu par to, vai dzēst vai samazināt parādu. Šo lēmumu publicē. Tas ir spēkā noteiktu laiku (piemēram, piecus gadus). To var apstrīdēt. KFM pati var atcelt lēmumu par parādu dzēšanu, īpaši situācijā, ja mainās parādnieka finansiālais stāvoklis.
28.

Schienen-Control Kommission ir tikusi izveidota kā pastāvīga institūcija saskaņā ar federālo likumu, un tās jurisdikcijā, kurai ir obligāts raksturs, ietilpst attiecīgajā federālajā normatīvajā aktā uzskaitīto ar dzelzceļa tirgu saistīto strīdu izskatīšana. Tajā ietilpst trīs locekļi, no kuriem katram ir vietnieks. Priekšsēdētājam un priekšsēdētāja vietniekam ir jābūt Federālās Tieslietu ministrijas ieceltiem tiesnešiem darbam Schienen-Control Kommission. Pārējos locekļus un to vietniekus ieceļ federālā valdība. Locekļi var nebūt Republikas vai federālo zemju valdību ministri vai valsts sekretāri, un tiem ir jābūt neatkarīgiem no jebkādām ar Schienen-Control Kommission darbību saistītām personām.
36.

Tas izriet vispirms jau no tā, ka ēku nojaukšanas rezultātā iegūtie metāllūžņi tika pārdoti, piemērojot pievienotās vērtības nodokli. Līdz ar to nevarētu būt grūti noteikt tiešas un tūlītējas saiknes esamību. Turklāt nav šaubu, ka ar to ēku iegādi, no kurām vēlāk tika iegūti metāllūžņi, saistītās izmaksas veido to pārdošanas izmaksu sastāvdaļu. Šajā ziņā nav nozīmes tam, ka cena, kas tika samaksāta par nojaukto ēku iegādi, vai vērtība, kāda tām tika piešķirta saistībā ar mantisko ieguldījumu, acīmredzami ievērojami pārsniedz no metāllūžņu pārdošanas gūtos ienākumus. Atskaitīšanas tiesības principā nav atkarīgas no nodokļu maksātāja ekonomiskās veiksmes.
25.

Attiecībā uz to juridisko raksturu, DVGW darba veidlapām piemīt hibrīda struktūra. No vienas puses, ar šiem DVGW standartiem ir izteikti tehniski noteikumi, ko ir izstrādājusi privāttiesiska apvienība. No šī viedokļa raugoties, šīs DVGW darba veidlapas, šķiet, ir DVGW savākto profesionālo zināšanu gāzes un ūdenssaimniecības jomā izpausme. No otras puses, DVGW standartiem dzeramā ūdens apgādes jomā piemīt turklāt tiesiska iedarbība, kas nav nenozīmīga. Jo atbilstoši AVBWasserV 12. panta 4. punktam attiecībā uz ražojumiem klientu iekārtu, kas ir pieslēgtas publiskai ūdensapgādei, ierīkošanai, paplašināšanai, izmainīšanai un uzturēšanai, ir jāpieņem, ka tās atbilst atzītiem tehniskiem noteikumiem, ja tās ir sertificētas ar DVGW marķējumu. Turklāt AVBWasserV 12. panta 4. punktā – netieši ( 10 ) – ir noteikts pienākums klientiem attiecībā pret ūdensapgādes uzņēmumiem savām iekārtām izmantot tikai tos ražojumus un iekārtas, kas atbilst vispāratzītiem tehniskiem noteikumiem. Ņemot to vērā, AVBWasserV 12. panta 4. punktā ietvertais noteikums, pēc iesniedzējtiesas priekšstata, rada to, ka ūdensapgādes cauruļu un piederumu izplatīšana Vācijā faktiski nav iespējama bez atbilstošas DVGW sertifikācijas.
41.

Šī regulējuma mērķis ir nodrošināt līdzsvaru starp dažādajām interesēm, kas pastāv farmācijas nozarē. No vienas puses, pie šādām interesēm ir pieskaitāmas tādu uzņēmumu un institūtu intereses, kas veic daļēji ļoti dārgo izpēti farmācijas jomā un kas, ņemot vērā minēto, atbalsta savu izgudrojumu aizsardzības termiņa pagarināšanu, lai atgūtu ieguldījumus. No otras puses, pastāv to ģenērisko zāļu ražotāju intereses, kuriem, ņemot vērā ar patentu aizsargāto aktīvo vielu aizsardzības perioda pagarināšanu, tiek liegta ģenērisko zāļu izgatavošana un tirdzniecība. Šajā ziņā nozīme ir arī tam, ka vispārīgi ģenērisko zāļu tirdzniecības dēļ attiecīgo zāļu cenas samazinās. Ņemot vērā minēto, pacientu intereses atrodas starp pētniecību veicošo uzņēmumu un institūtu interesēm un ģenērisko zāļu ražotāju interesēm. Tas tā ir, tāpēc ka pacienti, no vienas puses, ir ieinteresēti jaunu zālēm paredzētu aktīvo vielu attīstīšanā, bet, no otras puses, viņi ir arī ieinteresēti, lai pēc tam tās tiktu piedāvātas par iespējami lētāku cenu. Tas pats attiecas vispārīgi uz valstu veselības aprūpes sistēmām, kuru interesēs turklāt it īpaši ir novērst situāciju, ka vecas aktīvās vielas nedaudz mainītā formā, taču bez patiesas inovācijas tiktu pārdotas tirgū, baudot sertifikāta piešķirto aizsardzību, tādējādi mākslīgi paaugstinot izdevumus veselības aizsardzības jomā.
42.

Atšķirībā no projektu atļaujām plāni un programmas tomēr var veidot arī daļu no noteikumu hierarhijas vai aizstāt agrākus noteikumus. Ja tiek atsaukti vai apturēti šādi pasākumi, tad to vietā tiek piemēroti vai nu vispārīgāki, vai arī iepriekšējie noteikumi. Tie var radīt būtiskāku ietekmi uz vidi ( 26 ) nekā kļūmīgi veiktais pasākums. Ja ir bažas par šādu ietekmi, tad strīdīgā pasākuma atsaukšana vai apturēšana būtu pretēja SVN direktīvas mērķiem.
73.

Komisija atzīmē, ka frāze “maksu par infrastruktūras lietošanu nosaka”, kas minēta Direktīvas 2001/14 4. panta 1. punktā, no vienas puses, ir jāsaprot kā vispārēja maksas noteikšana, kas nozīmē katram posmam ekspluatācijas nolikumā nozīmēt maksas summu par kilometru un, no otras puses, konkrētus to summu aprēķinus, kas dažādiem lietotājiem jāmaksā atkarībā no lietotā posma garuma. Saskaņā ar šīs direktīvas 4. panta 2. punktu iespēja, ka kāds infrastruktūras pārvaldītājs, kurš nav neatkarīgs, varētu uzņemties maksas iekasēšanu, ir jāinterpretē šauri, jo runa ir par atkāpi no normas.
26.

Pamatojoties uz šiem elementiem, es piedāvāju Tiesai noraidīt Nīderlandes un Beļģijas valdību rakstveida apsvērumos piedāvāto interpretāciju. Tās uzskata, ka direktīvas 3. panta 2. punkta e) apakšpunkts ļauj dalībvalstīm atsevišķas uzturēšanās atļaujas kvalificēt kā “formāli ierobežotas” neatkarīgi no šīs uzturēšanās faktiski pagaidu vai ilglaicīgā rakstura, ar mērķi izslēgt to turētājus no direktīvas piemērošanas jomas. Kaut arī ir tiesa, ka Savienības likumdevējs ir piešķīris dalībvalstīm rīcības brīvību izvērtēt, ciktāl zināmas pilsoņu kategorijas, kuru situācija nav konkrēti paredzēta direktīvā, var tikt izslēgtas no tās piemērošanas jomas, tomēr šī rīcības brīvība ir ierobežota ar pienākumu nodrošināt direktīvas lietderīgo iedarbību.
37.

Pretstatā Komisijas viedoklim arī Regulas Nr. 1 6. pantā ir rodams apstiprinājums šīs regulas piemērošanai tiesiskajām attiecībām starp iestādēm un to darbiniekiem, jo saskaņā ar to iestādes savos iekšējās kārtības noteikumos nevar noteikt, vai regula vispār ir piemērojama, bet gan tikai to, kā tā ir jāpiemēro konkrētajos gadījumos. Tādējādi 6. pants, iespējams, būtu piemērots juridiskais pamats, ja iestādes drīkstētu noteikt iekšējās saziņas valodas ( 17 ), taču citādi tas apstiprina, ka Regula Nr. 1 ir piemērojama iestāžu un to darbinieku tiesiskajām attiecībām.
41.

Otrais jautājums, ko Tiesa uzdeva Itālijas valdībai, bija par to, kādas sekas Itālijas tiesībās ir sabiedrības svītrošanai no komercreģistra. Minētā valdība apgalvo, ka pēc Itālijas sabiedrību tiesību reformas, kas notika 2003. gadā, kapitālsabiedrību svītrošana no komercreģistra nozīmē to darbības pārtraukšanu. Tomēr jautājums rodas tad, ja pēc svītrošanas no reģistra pastāv vai rodas tiesiskās attiecības vai aktīvi. Turpretī ir iespējams atcelt kapitālsabiedrības svītrošanu no reģistra, un tas nozīmē, ka attiecīgā sabiedrība joprojām tiek uzskatīta par aktīvu, kamēr nav pierādīts pretējais. Itālijas valdība tiesas sēdē precizēja, ka pašreizējo komercreģistra ierakstu “ir pārcēlusies uz Ungāriju” varētu atcelt ar atpakaļejošu spēku, ja sabiedrība būtu svītrota no reģistra, pamatojoties uz nelikumīgu lēmumu. Šādā gadījumā jautājums par VALE Costruzioni pastāvēšanu vai nepastāvēšanu noteikti nerastos.
50.

Es uzskatu, ka nav nekādu šaubu par to, ka norēķina neiesniegšana noteiktajā termiņā prasa piemērot Muitas kodeksa 204. pantu. Faktiski tieši procedūras “ievešana pārstrādei” pabeigšana, pamatojoties uz attiecīgo norēķinu, ir tā, kas nosaka ievesto preču galīgo mērķi, atkāpjoties no vispārējās procedūras. Iesniedzot norēķinu, importētājs deklarē muitas dienestiem to preču mērķi, kas ievestas ar nosacījumiem. Tātad norēķins ir galvenais dokuments, par ko liecina arī sīkie apraksti, kuriem tajā ir jābūt iekļautiem saskaņā ar īstenošanas regulas 521. panta 2. punktu ( 19 ).
56.

Tāpēc netieši šķiet, kā to apgalvo W. Hudzinski un J. Wawrzyniak, ka Regulas Nr. 1408/71 nosacījumos par darba ņēmējiem, kuri pārvietojas Eiropas Savienībā, piemērojamo tiesību aktu noteikšanu ir paredzēts, ka saskaņā ar koordinēšanas sistēmu darba ņēmējam ir piemērojami tikai vienas dalībvalsts tiesību akti, ievērojot noteiktus izņēmuma gadījumus ( 27 ), un ka tādējādi, ciktāl tas attiecas uz kompetento dalībvalsti, šāda kompetence ir obligāta, lai gan tas nenozīmē, ka – kā to Tiesa ir apstiprinājusi nesenajā spriedumā lietā Chamier-Glisczinski – dalībvalstij, kas nav kompetentā valsts, tiek aizliegts “darba ņēmējiem un to ģimenes locekļiem paredzēt plašāku sociālo aizsardzību par to, kas izriet no minētās regulas piemērošanas” ( 28 ).
161.

Izskatāmās lietas mērķiem uz šo jautājumu nav jāatbild. Proti, no WPPT līguma 2. panta g) apakšpunkta un 15. panta neizriet pietiekami noteiktas norādes par to, vai tiesības uz taisnīgu atlīdzību ir piemērojamas arī tādiem gadījumiem kā šis, kurā izziņošanas jēdziens tiek saprasts funkcionāli un izziņošanas publiskums tiek pamatots ar secīgi kumulatīvas sabiedrības ideju. Proti, ir pārliecība, ka attiecībā uz šādiem gadījumiem no WPPT līguma neizriet stingras norādes. Tādēļ, ka WPPT līgumā nav norāžu par publiskas un privātas izziņošanas jēdziena nošķiršanu, tā līgumslēdzējām pusēm ir ievērojama rīcības brīvība, lemjot, kad tās uzskata, ka ir notikusi publiskošana ( 54 ).
21.

Likuma par autortiesībām 53.c pantā ir noteikts: “Ja prasītājs var sniegt konkrētus pierādījumus par 53. pantā minētā mākslas darba intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu, tiesa var noteikt pienākumu, paredzot naudas sodu, personai(-ām), kas minēta(-as) šī panta otrajā daļā, sniegt informāciju par to preču vai pakalpojumu izcelsmi un izplatīšanas tīkliem, ar ko tiek pārkāptas tiesības (rīkojums sniegt informāciju). Rīkojums par šādu pasākumu var tikt izdots, ja to lūdz autortiesību īpašnieks vai tā tiesību pārņēmējs vai kāds cits, kam ir likumīgas tiesības uz mākslas darbu. Rīkojumu par to var izdot tikai tad, ja pieprasītā informācija varētu veicināt izmeklēšanu par tādu tiesību pārkāpumiem vai aizskārumiem, kas izriet no minētās preces vai minētajiem pakalpojumiem. Pienākums sniegt informāciju ir ikvienai personai: 1) kas ir izdarījusi tiesību pārkāpumu vai aizskārumu vai bijusi tā izdarītāja vai līdzdalībniece; 2) kam komercdarbībai raksturīgā daudzumā ir bijušas preces, kuras izmantotas tiesību pārkāpumā vai aizskārumā; 3) kas komercdarbībai raksturīgā daudzumā ir izmantojusi pakalpojumu, ar kuru aizskartas vai pārkāptas tiesības; 4) kas komercdarbībai raksturīgā daudzumā ir sniegusi elektronisko komunikāciju pakalpojumu vai citu pakalpojumu, ar kuru aizskartas vai pārkāptas tiesības, vai 5) ko iepriekš no 2) līdz 4) apakšpunktam minēta persona ir norādījusi kā tādu, kura piedalījusies tādas preces ražošanā vai izplatīšanā vai pakalpojuma sniegšanā, ar ko pārkāptas vai aizskartas tiesības. Informācija par preču vai pakalpojumu izcelsmi un izplatīšanas tīkliem tostarp ietver: 1) attiecīgo preču vai pakalpojumu producentu, izplatītāju, piegādātāju un citu bijušo turētāju vārdus vai nosaukumus un adreses; 2) vairumtirgotāju un mazumtirgotāju vārdus vai nosaukumus un adreses un 3) informāciju par saražotajiem, izplatītajiem, piegādātajiem, saņemtajiem vai pasūtītajiem daudzumiem, kā arī cenu, kas maksāta par attiecīgajām precēm vai pakalpojumiem. Iepriekš minētie noteikumi ir piemērojami attiecībā uz 53. pantā noteiktā pārkāpuma mēģinājumu vai sagatavošanos tam.”
18.

Tiesa ir veikusi šādu nošķiršanu starp datu radīšanu un to iekļaušanu, aplūkojot “sui generis” aizsardzību. Manuprāt, tomēr runa ir par apsvērumiem, kas vispārīgāk attiecas uz pašu datubāzes jēdzienu direktīvas nozīmē. Turklāt šāds precizējums galu galā liek saprast, ka direktīva aizsargā datubāzu radīšanu – gan no to struktūras, gan no datu vākšanas viedokļa –, taču neattiecas uz pašu datu kā tādu aizsardzību. Turklāt direktīvas mērķis ir sekmēt informācijas vākšanas un piekļuves sistēmu izveidi ( 9 ), nevis datu radīšanu. Savā argumentācijā par datubāzes jēdzienu Tiesa turklāt atkārtoti uzstāja uz datubāzē ietverto datu neatkarīgo informatīvo vērtību ( 10 ).
19.

Ar 2008. gada 6. maija lēmumu Oberbürgermeisterin der Stadt Remscheid konstatēja, ka atbilstoši FreizügG/EU 6. panta 1. punktam I. ir zaudējis ieceļošanas un uzturēšanās tiesības, pamatojoties uz to, ka viņa notiesāšanas dēļ viņš atbilst FreizügG/EU 6. panta 5. punkta nosacījumiem, un ka turklāt viņš savas darbības ir veicis ļoti enerģiski un ir sagādājis nebeidzamas ciešanas savam upurim, izmantojot viņu ilgu gadu garumā. Turklāt Oberbürgermeisterin der Stadt Remscheid uzskata, ka ņemot vērā to, ka viņš regulāri un ilgstoši izvaroja savu upuri un vardarbīgi apmierināja ar viņu dzimumtieksmi, kā arī to, ka viņš joprojām par to nav izjutis vainas sajūtu, nevar izslēgt recidīvu. Saskaņā ar cietuma administrācijas sniegto informāciju I. sevi uzskata par īsto cietušo un līdz pat šim brīdim nav gatavs atzīt savas rīcības noziedzīgās sekas. Oberbürgermeisterin der Stadt Remscheid izdeva rīkojumu par nekavējošu 2008. gada 6. maija lēmuma izpildi un lika I. nekavējoties pamest valsts teritoriju, pretējā gadījumā viņš tiktu izraidīts uz Itāliju.
122.

Ja M. Teikseira Apvienotajā Karalistē uzturas likumīgi, neatkarīgi no tā, vai viņas uzturēšanās tiesības izriet no Kopienu tiesībām vai tikai no valsts tiesībām, viņai kā Eiropas Savienības pilsonei saskaņā ar EKL 18. pantu, lasot to kopsakarā ar EKL 12. pantu, ir tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi ( 101 ). Kā Tiesa ir paskaidrojusi spriedumā lietā Trojani, pamatojoties uz šīm tiesībām, Eiropas Savienības pilsoņi uzņēmējā dalībvalstī noteiktu laiku var pretendēt uz sociālajiem pabalstiem ( 102 ). Uz to tiesvedībā Tiesā ir pamatoti norādījusi Komisija.
107.

Šajā ziņā jānorāda uz to, ka no Kopienu tiesībās atzītā lex mitior principa ( 32 ) izriet, ka direktīvas 8. pantā paredzētajai atkāpei no aizlieguma būtu jāattiecas arī uz prasītājiem, ja tiktu izpildīti tās nosacījumi. Proti, direktīvas 8. pantā paredzēts, ka konkrētu nosacījumu gadījumā Kopienu likumdevējs savu akciju atpirkšanu, lai īstenotu akciju [pirkšanas] iespēju līgumu programmu saviem darba ņēmējiem, neuzskata par aizliegtu iekšējās informācijas ļaunprātīgu izmantošanu. No iepriekš minētā izriet, ka tagad prasītājiem vairs nedrīkst piemērot sodu par darbību, kas ietilpst direktīvas 8. panta piemērošanas jomā. Pat ja Beļģijas likumdevējs nav transponējis šo pantu, prasītāju sodīšana neatbilst Kopienu likumdevēja gribai un tai nav jānotiek. Tomēr tas ir spēkā tikai ar nosacījumu, ka prasītāju darbība atbilst vēl spēkā nestājušās Regulas Nr. 2273/2003 prasībām attiecībā uz atpirkšanas programmu. Prasītāji it īpaši nebūtu izpildījuši regulas prasības, ja tiesvedībā iesniedzējtiesā tomēr tiktu gūts apstiprinājums, ka tie vēlāk ir grozījuši savu pirkšanas rīkojumu attiecībā uz akciju skaitu, cenu un steidzamību. Šādā gadījumā Direktīvas 2003/6 8. pants, lasot to kopā ar Regulu Nr. 2273/2003, nozīmētu, ka ir noticis iekšējās informācijas ļaunprātīgas izmantošanas aizlieguma pārkāpums.
20.

Stefans Beks [Stefan Böck] un Kornēlija Lepušica [Cornelia Lepuschitz] rezervēja lidojumu no Vīnes uz Mehiko ar Air France SA (turpmāk tekstā — “Air France”). Viņu ceļojums bija sadalīts šādās daļās: 2005. gada 18. februārī no Vīnes uz Parīzi un no Parīzes uz Mehiko; no Kankūnas [Cancún] uz Mehiko un no Mehiko uz Parīzi; no Parīzes uz Vīni.
51.

Tas tādēļ, ka arī tad, ja apstrīdētais tiesību akts tiek kvalificēts kā sui generis lēmums, uz to attiecas pienākums norādīt pamatojumu. Atkarībā no dogmatiskā secinājuma tas izriet vai nu no termina “lēmums” plašas interpretācijas EKL 253. pantā, vai arī no tā piemērošanas pēc analoģijas. No principā paredzētā pienākuma norādīt pamatojumu jānošķir pienākuma norādīt pamatojumu apjoms (tikai juridiskā pamata vai arī plašāka pamatojuma norādīšana), un šim jautājumam es pievērsīšos turpmāk.
60.

Līdz ar to es uzskatu, ka Tiesai uz High Court of Justice of England and Wales (Apvienotā Karaliste) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem ir jāatbild šādi: ja zāles, uz kurām neattiecas Padomes 1993. gada 22. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2309/93, ar ko nosaka kārtību, kā Kopienā apstiprina un pārrauga cilvēkiem paredzētas zāles un veterinārās zāles, kā arī izveido Eiropas Zāļu novērtēšanas aģentūru, pielikums, tika laistas dalībvalsts (Austrijas) tirgū saskaņā ar šīs valsts atļauju piešķiršanas procedūru pirms šīs dalībvalsts pievienošanās EEZ vai Kopienai un attiecīgā produkta dokumentācija pēc šīs dalībvalsts pievienošanās Eiropas Ekonomikas zonai (EEZ) un Kopienai nav atjaunināta saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 65/65 (tagad Direktīva 2001/83) par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, šīs zāles nevar uzskatīt par “atsauces (references) zālēm, kam saskaņā ar 6. pantu ir piešķirta atļauja dalībvalstī” Direktīvas 2001/83 10. panta 1. punkta izpratnē. Tomēr, ja zālēm, kurās ir tā pati aktīvā viela, pēc tam ir piešķirta atļauja Direktīvas 2001/83 6. panta izpratnē un tās ir laistas tirgū Kopienā, šīs zāles var būt atsauces (references) zāles Direktīvas 2001/83 10. panta mērķiem ar nosacījumu, ka aizsardzības laiks ir beidzies un ir pierādīts, ka šīs zāles ir ģenērisko zāļu bioekvivalents.
4.

Paplašināti mēdz lietot īpašības vārdu, kas ir atvasināts no lietvārda, īpaši saistībā ar precēm, attiecībā uz to neautentiskumu vai netradicionālu laišanu tirgū. Bet šī nozīme kontrastē ar šo personāžu patieso guvumu, jo par prettiesiskiem tika uzskatīti nevis nolaupītie dārgumi, bet gan to vardarbīga atsavināšana to likumīgajiem īpašniekiem. Viens dzejnieks odā, kas veltīta tajā laikā populāram dumpim, aprakstīja, ka pirāta vērtīgākā manta ir kuģis, kas pārsniedz visu salaupīto pasakaino dārgumu vērtību ( 4 ).
8.

Atbilstoši EKL 47. panta 3. punktam brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojumu pakāpeniska atcelšana profesijām, kas saistītas ar medicīnu, ar to saistītām profesijām un farmācijas profesijām, ir atkarīga no tā, kā dažādas dalībvalstis koordinē šo ierobežojumu piemērošanas nosacījumus. Tomēr Eiropas Savienības Padome un Eiropas Kopienu Komisija ir atzinušas, ka EKL 43. un 49. panta tiešā iedarbība, kas ir atzīta attiecīgi ar spriedumiem lietā Reyners ( 6 ) un lietā van Binsbergen ( 7 ), no 1970. gada 1. janvāra, pārejas perioda beigu datuma, ir spēkā arī attiecībā uz profesijām veselības jomā ( 8 ).
71.

Šķiet, ka no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka, principā, konkrēta darba devēja Vācijā pienākums ir ne tikai iegādāties apdrošināšanu pret nelaimes gadījumiem darbā un arodslimībām, bet to iegādāties no vienas konkrētas apdrošināšanas apvienības. Pienākums saskaņā ar Vācijas tiesību sistēmu būt apdrošinātam konkrētā apdrošināšanas apvienībā, lai saņemtu likumā noteikto apdrošināšanu, a priori šķiet ierobežo darba devēja izvēli apdrošinātāja izvēlē, tā kā tas nevar izvēlēties, kurā apdrošināšanas apvienībā Vācijā iegādāties apdrošināšanu, nedz arī tas var iegādāties šādu apdrošināšanu tikai no privātiem apdrošināšanas uzņēmumiem, kas ir dibināti Vācijā vai citā dalībvalstī ( 39 ).
36.

Tāpēc atkārtošu savu viedokli, ka EKL 295. pantā lietotais izteiciens “īpašumtiesību sistēma” attiecas nevis uz īpašumtiesību attiecību civiltiesisko regulējumu, bet gan uz jebkāda veida tiesību normu iedomātu kopumu, kas ietver publiskās tiesības, ar kurām var piešķirt īpašumtiesības uz kādu uzņēmumu, proti, ar kurām tiek atļauts to īpašniekam īstenot noteicošu ietekmi visu vai kādu tā mērķu noteikšanā un sasniegšanā. Tāpat tiesību norma ir jāinterpretē, ņemot vērā tās mērķi, bet tas Līguma mērķiem liek nošķirt publiskus uzņēmumus no privātiem, nevis pamatojoties vienīgi uz akciju paketes piederību, bet gan atkarībā no valsts iespējas noteikt atsevišķus ekonomikas politikas kritērijus, kas atšķiras no privātajai darbībai raksturīgās vienkāršās vēlmes gūt pēc iespējas lielāku peļņu.
18.

It īpaši attiecībā uz Ferrotron apgalvojumu, saskaņā ar kuru nav pierādīts, ka [ekonomisko] vienību var uzskatīt par īpašumtiesību nodošanas priekšmetu, tāpat jānorāda, ka valsts tiesa nepārprotami nonāca pie pretēja secinājuma, nolemjot, ka nodaļa F+E/ET-Systeme, kas ir starp ET un Ferrotron noslēgtā līguma priekšmets, “ir uzņēmuma daļa BGB 613.a panta 1. punkta pirmā teikuma nozīmē, kuru atbildētāja pārņēma, iegūstot uzņēmuma būtiskus materiālos ražošanas līdzekļus, kā arī attiecīgos klientu un piegādātāju sarakstus un daļu no uzņēmuma daļā nodarbinātajiem darbiniekiem ar tehnoloģiskajām prasmēm [know how], kā arī ar atbildētājas mātes sabiedrības starpniecību ieguva īpašumtiesības uz svarīgākajiem izstrādājumiem un tehnoloģijām” ( 9 ). Savukārt iesniedzējtiesai radās šaubas attiecībā uz iespēju attiecīgo darbību uzskatīt par īpašumtiesību nodošanu valsts tiesiskā regulējuma, ar kuriem tiek transponēta direktīva, nozīmē, jo nodotā [ekonomiskā] vienība jaunā īpašnieka sastāvā nesaglabāja savu organizatorisko autonomiju.