4.

No pārsūdzētā sprieduma izrietošā tiesvedības priekšvēsture var tikt izklāstīta šādi: “1. Pasākumi, kas ir šīs lietas priekšmets, ir 1996. gadā ieviestās izmaiņas toreiz par France Télécom dēvētās prasītājas Orange veikto izmaksu shēmā, ciktāl tā attiecas uz pensiju izmaksām tās ierēdņa statusā esošajiem darbiniekiem. 2. Šajā shēmā, kas tika iedibināta 1990. gadā, kad France Télécom tika izveidota kā no valsts administrācijas nošķirts uzņēmums, piemērojot Francijas 1990. gada 2. jūlija Likumu Nr. 90‑568 par pasta un telekomunikāciju sabiedriskā pakalpojuma organizēšanu (loi no 90‑568, du 2 juillet 1990, relative à l’organisation du service public de la poste et des télécommunications, 1990. gada 8. jūlijaJORF, 8069. lpp.; turpmāk tekstā – “1990. gada likums”), tika veikti grozījumi ar 1996. gada 26. jūlija Likumu 96‑660 par valsts uzņēmumu France Télécom (loi no 96‑660, du 26 juillet 1996, relative à l’entreprise nationale France Télécom, 1996. gada 26. jūlijaJORF, 11398. lpp.; turpmāk tekstā – “1996. gada likums”). Jaunā shēma tika ieviesta, pirmkārt, sakarā ar France Télécom pārveidi par akciju sabiedrību, kā arī tās kotēšanu biržā un aizvien lielāku kapitāldaļu nodošanu publiskajā piedāvājumā un, otrkārt, sakarā ar to, ka konkurencei pilnībā tika atvērti Francijā un citās Eiropas Savienības dalībvalstīs esošie tirgi, kuros tā darbojās. 3. Saistībā ar pienākumiem attiecībā uz valsts ierēdņa statusā esošo darbinieku sociālās apdrošināšanas maksājumu finansējumu ar 1996. gada likumu tika veikti grozījumi attiecībā uz kompensāciju, ko 1990. gada likuma 30. pantā France Télécom bija uzdots iemaksāt Valsts kasē šo ierēdņu pensiju aprēķināšanai un maksāšanai, ko veic valsts (turpmāk tekstā – “strīdīgais pasākums”). 4. 1990. gada likumā bija paredzēts, ka France Télécom ir pienākums kā kompensāciju par šiem ierēdņiem piešķirto pensiju aprēķināšanu un samaksāšanu iemaksāt Valsts kasē no darbinieka algas ieturēto summu, kuras likme ir noteikta Francijas civilā un militārā dienesta vecuma pensiju kodeksa [code des pensions civiles et militaires de retraite français] L. 61. pantā, un papildiemaksu, kas ļauj pilnībā segt šiem pensijā aizgājušajiem darbiniekiem piešķirto un piešķiramo pensiju izmaksas. 5. France Télécom piedalījās arī tā dēvētajās “kompensācijas” un “papildkompensācijas” shēmās, kurās paredzēti pārvedumi, lai nodrošinātu līdzsvaru ar citu valsts iestāžu ierēdņu pensijas shēmām. 6. Ar 1996. gada likumu tika izdarīti grozījumi attiecībā uz 1990. gada likuma 30. pantā paredzēto kompensāciju saskaņā ar turpmāk izklāstītajiem noteikumiem. Pirmkārt, France Télécom bija pienākums samaksāt no darbinieka algas veikto ieturējumu, kura summa salīdzinājumā ar 1990. gada likumu palika nemainīga. Otrkārt, tai tika uzliktas “no saistības atbrīvojošu darba devēja iemaksu” saistības, kas aizstāja agrākās darba devēja iemaksas. Šī jaunā iemaksa bija balstīta uz “taisnīgas konkurences likmi”, kas savukārt bija balstīta uz darba samaksai piemērojamo obligāto sociālo un nodokļu iemaksu līmeņa izlīdzināšanu starp France Télécom un pārējiem telekomunikāciju nozares uzņēmumiem, uz kuriem attiecas vispārīgie sociālā nodrošinājuma noteikumi saistībā ar riskiem, kuri ir kopīgi privāttiesiskajiem darbiniekiem un valsts ierēdņiem, un neiekļaujot riskus, kas privāto tiesību darbiniekiem un valsts ierēdņiem nav kopīgi (konkrēti, bezdarbu un darbinieku prasības uzņēmuma sanācijas vai likvidēšanas gadījumā). Treškārt, France Télécom ar 1996. gada 31. decembra Likumu Nr. 96‑1181 par 1997. gada budžetu (loi no 96‑1181, du 31 décembre 1996, portant loi de finances pour 1997, 1996. gada 31. decembraJORF, 19490. lpp.) tika uzlikts pienākums veikt “vienreizējās ārkārtas iemaksas” 37,5 miljardu Francijas franku (atbilst EUR 5,7 miljardiem) apmērā. Šajā pēdējā iemaksā bija iekļauta, pirmkārt, ikgadējo uzkrājumu summa (EUR 3,6 miljardi), ko France Télécom bija veidojusi līdz 1996. gadam, lai varētu segt paredzētās ierēdņu turpmākās pensiju izmaksas, un, otrkārt, papildsumma (EUR 2,1 miljards). 7. Turklāt ar 1996. gada likumu France Télécom tika izslēgta no kompensācijas un papildkompensācijas shēmu piemērošanas jomas. [..] 9. Ar 2008. gada 20. maija vēstuli Komisija informēja Francijas Republiku par savu lēmumu saistībā ar attiecīgo atbalstu uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru (turpmāk tekstā – “lēmums par procedūras uzsākšanu”). Francijas Republika iesniedza savus apsvērumus 2008. gada 18. jūlijā. [..] 12. 2011. gada 20. decembrī Komisija pieņēma [apstrīdēto] lēmumu, ar kuru attiecīgo atbalstu tā atzina par saderīgu ar kopējo tirgu pakārtoti noteiktiem nosacījumiem. 13. [Apstrīdētajā] lēmumā Komisija secināja, ka strīdīgais pasākums ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē. 14. It īpaši attiecībā uz ekonomiskās priekšrocības novērtējumu Komisija konstatēja, ka ar strīdīgo pasākumu France Télécom tiek piešķirta ekonomiska priekšrocība, nosakot Francijas valstij jaunas un būtiskas izmaksas, lai varētu veikt France Télécom ierēdņiem piešķirto pensiju aprēķināšanu un samaksāšanu, samazinot kompensāciju, kuru France Télécom iepriekš bija maksājusi. 15. Šajā sakarā Komisija, pirmkārt, [apstrīdētā] lēmuma preambulas 105. apsvērumā aprēķināja attiecīgā atbalsta summu kā ikgadēju starpību starp kompensāciju, kuru veido darba devēja no saistībām atbrīvojošā iemaksa, ko France Télécom maksā saskaņā ar 1996. gada likumu, un maksājumiem, kurus tā būtu veikusi saskaņā ar 1990. gada likumu, un, otrkārt, [apstrīdētā] lēmuma preambulas 113. apsvērumā tā pauda uzskatu, ka vienreizējās iemaksas maksājums ir samazinājis atbalsta summu, no kura labumu ir guvusi France Télécom. 16. Tāpat Komisija arī konstatēja, ka strīdīgais pasākums ir selektīvs, jo tas attiecas tikai uz France Télécom un rada vai var radīt konkurences izkropļojumus, jo ar to France Télécom rīcībā ir atvieglota grāmatvedības bilance, kas tai ļauj izvērsties Francijas un citu dalībvalstu tirgos, kuri pakāpeniski tiek atvērti konkurencei. 17. Pēc tam Komisija izvērtēja strīdīgā pasākuma saderību ar iekšējo tirgu LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē, un secināja, ka tas neatbilst samērīguma principam, jo ar to nav iespējams nodrošināt konkurences apstākļu izlīdzināšanu. Pēc Komisijas domām, finanšu kompensācija, kas France Télécom ir jāmaksā valstij, netiek izlīdzināta ar visiem sociālajiem maksājumiem, kas France Télécom konkurentiem ir jāmaksā no uzņēmuma budžeta. 18. Tādējādi Komisija konstatēja, ka, lai atbilstu LESD 107. panta 3. punktā paredzētajam kopīgu interešu kritērijam un lai attiecīgais atbalsts būtu saderīgs ar iekšējo tirgu, no saistībām atbrīvojošā darba devēja iemaksa, ko maksā France Télécom, ir jāaprēķina un jāiekasē tā, lai izlīdzinātu visu algai piemērojamo obligāto nodokļu un sociālo maksājumu līmeni starp France Télécom un citiem uzņēmumiem, kas darbojas telekomunikāciju nozarē un uz kuriem attiecas sociālā nodrošinājuma vispārējās tiesības, ņemot vērā arī riskus, kuri nav kopīgi privāttiesiskajiem darbiniekiem un France Télécom nodarbinātajiem ierēdņiem. Šī iemaksa ir jāiekasē no France Télécom, sākot no dienas, kad vienreizējās ārkārtas iemaksas summas, kas tikušas kapitalizētas ar diskonta likmi, kura šajā gadījumā piemērojama saskaņā ar Komisijas paziņojumu par atsauces likmes un diskonta likmes noteikšanas metodi (OV 1996, C 232, 10. lpp.; turpmāk tekstā – “paziņojums par atsauces likmēm”), būtu bijušas vienādas ar iemaksu un izmaksu summu, kas France Télécom būtu bijusi jāmaksā saskaņā ar 1990. gada likuma 30. pantu. 19. [Apstrīdētā] lēmuma rezolutīvā daļa bija formulēta šādi: “1. pants Valsts atbalsts, kurš radies, samazinot kompensāciju, kas jāmaksā valstij par saskaņā ar civilo un militāro vecuma pensiju kodeksu France Télécom ierēdņiem piešķirto pensiju norēķinu un izmaksu, piemērojot [1996. gada likumu], ar kuru groza [1990. gada likumu], ir saderīgs ar iekšējo tirgu, ievērojot 2. pantā paredzētos nosacījumus. 2. pants No saistībām atbrīvojošo darba devēja iemaksu, kas France Télécom jāmaksā saskaņā ar [1990. gada likuma] 30. panta c) punktu, aprēķina un iekasē tā, lai izlīdzinātu visu algai piemērojamo obligāto nodokļu un sociālo maksājumu līmeni starp France Télécom un citiem uzņēmumiem, kas darbojas telekomunikāciju nozarē un uz kuriem attiecas sociālo maksājumu vispārējās tiesības. Lai izpildītu šo nosacījumu, Francijas Republika vēlākais septiņu mēnešu laikā no šā lēmuma paziņošanas dienas: a) groza [1990. gada likuma] 30. pantu un normatīvos un cita veida aktus, kas pieņemti tā īstenošanai, tā, lai aprēķina bāze un no saistībām atbrīvojošās darba devēja iemaksas, kas jāmaksā France Télécom, iekasēšana neaprobežotos vienīgi ar riskiem, kuri ir kopīgi privāto tiesību darbiniekiem un valsts ierēdņiem, bet iekļautu arī riskus, kuri nav kopīgi; b) sākot no dienas, kad ārkārtas iemaksas, kas noteikta saskaņā ar [1996. gada likumu], summas, kuras kapitalizētas ar diskonta likmi, kura šajā gadījumā piemērojama saskaņā ar [paziņojumu par atsauces likmēm], ir vienādas ar iemaksu un izmaksu summu, kuru France Télécom būtu jāturpina maksāt saskaņā ar [1990. gada likuma] 30. pantu tā sākotnējā redakcijā, no saistībām atbrīvojošu darba devēja iemaksu, kas aprēķināta saskaņā ar iepriekš a) punktā izklāstītajiem nosacījumiem, ņemot vērā riskus, kuri ir kopīgi un nav kopīgi privāto tiesību darbiniekiem un valsts ierēdņiem.”