ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3

Beļģijas Karalistes valdības un Luksemburgas Lielhercogistes valdības, no vienas puses, un Polijas Tautas Republikas valdības, no otras puses, nolīguma par ieguldījumu veicināšanu un savstarpēju aizsardzību, kas parakstīts 1987. gada 19. maijā (turpmāk tekstā – “DIL”), 9. pantā ir paredzēts: “1. a) Strīdus starp vienu no līgumslēdzējām pusēm un otras līgumslēdzējas puses ieguldītāju risina ar rakstveida paziņojumu, kuram pievieno detalizētu memorandu, ko minētais ieguldītājs nosūta attiecīgajai līgumslēdzējai pusei. b) Šā panta nozīmē termins “strīdi” attiecas uz strīdiem saistībā ar ekspropriāciju, nacionalizāciju vai jebkādiem citiem pasākumiem, kas līdzīgi ietekmē ieguldījumus, tostarp ieguldījuma nodošanu valsts īpašumā, nodošanu valsts uzraudzībā, kā arī jebkādu citu lietu tiesību atņemšanu vai ierobežošanu ar suverēniem pasākumiem, kas var radīt līdzīgas sekas kā ekspropriācija. c) Minētos strīdus attiecīgās puses, cik vien iespējams, risina mierizlīguma ceļā. 2. Ja strīdu nav iespējams atrisināt sešu mēnešu laikā no 1. punktā minētās rakstveida paziņošanas dienas, ar to pēc ieguldītāja izvēles vēršas šķīrējtiesā kādā no turpmāk norādītajām iestādēm: a) Stokholmas Tirdzniecības palātas Šķīrējtiesas institūts [turpmāk tekstā – “SCC”]; [..]. 5. Šķīrējtiesas iestādei ir jāpieņem nolēmums, pamatojoties uz: – tās līgumslēdzējas puses valsts tiesību aktiem, kura ir strīdā iesaistītā puse un kuras teritorijā ieguldījums ir veikts, tostarp juridisko strīdu izšķiršanas principiem; – šā nolīguma noteikumiem; – īpašā nolīguma noteikumiem attiecībā uz uzņēmumu, kas ir veicis ieguldījumu; – vispāratzītām starptautisko tiesību normām un principiem. 6. Šķīrējtiesas nolēmumi ir galīgi un saistoši strīdā iesaistītajām pusēm. Katra līgumslēdzēja puse veic pasākumus, lai izpildītu nolēmumus saskaņā ar savas valsts tiesību aktiem.”
31

Gluži pretēji, ja dalībvalstīm tiktu atzīta iespēja izslēgt jebkādu PVN nodokļa bāzes samazināšanu galīgas nemaksāšanas gadījumā, tas būtu pretrunā PVN neitralitātes principam, no kura it īpaši izriet, ka uzņēmējs kā nodokļa iekasētājs valsts labā būtībā ir pilnībā jāatbrīvo no galīgi maksājamā vai samaksātā nodokļa saistībā ar viņa saimniecisko darbību, kurai tiek piemērots PVN (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 11. jūnijs, SCT, C‑146/19, EU:C:2020:464, 25. punkts un tajā minētā judikatūra).
58

Attiecībā uz veidu, kādā Vispārējā tiesa šajā lietā ir piemērojusi Tiesas un Vispārējās tiesas judikatūru par Civildienesta noteikumiem, no Vispārējās tiesas veiktā novērtējuma, it īpaši no pārsūdzētā sprieduma 67., 69. un 70. punkta, no lietas materiālos iekļautajiem datiem – kuru sagrozīšanu apelācijas sūdzības iesniedzējs šajā ziņā nav pierādījis – izriet, ka visa viņa pirmajā instancē norādītā profesionālā pieredze kopumā, proti, viņa profesionālā pieredze gan pirms, gan pēc stāšanās amatā ECB, ir ņemta vērā, klasificējot viņu F/G algas grupas tādā līmenī, kāds izriet no Apkārtraksta 2/2011 5. panta 1. punkta piemērošanas.
17

Tālāk tas norādīja, ka ziņojumus, kuru satura precizitāti apstrīd ministrija, saņēmējs nosūtīja pēc projekta slēgšanas ex‑post kontroles ietvaros. Tomēr prokurors uzskata, ka objektīvie elementi, kas veido Likuma Nr. 78/2000 18.1 panta 1. punktā paredzēto noziedzīgo nodarījumu, nav izpildīti, jo šajā gadījumā nav cēloņsakarības starp dokumentu uzrādīšanu vai lietošanu un nepamatotu Eiropas līdzekļu saņemšanu. Līdz ar to prokurors uzskata, ka Eiropas līdzekļu saņemšana notika projekta īstenošanas laikposmā un tā nebija atkarīga no to dokumentu uzrādīšanas, kas attiecas uz projekta ilgtspējas nodrošināšanas posmu, un līdz ar to nevar uzskatīt, ka tā ir kaitējusi Savienības budžetam.
15

Ar 2019. gada 27. decembralegge n. 160 – Bilancio di previsione dello Stato per l’anno finanziario 2020 e bilancio pluriennale per il triennio 2020‑2022 (Likums Nr. 160 par valsts budžeta tāmi 2020. finanšu gadam un daudzgadu budžetu 2020.–2022. gada trīsgadei; 2019. gada 30. decembraGURI Nr. 304, kārtējais GURI pielikums Nr. 45) 1. panta 340. punktu bērna piedzimšanas pabalstu piešķir arī par katru bērnu, kas piedzimis vai adoptēts laikā no 2020. gada 1. janvāra līdz 31. decembrim, līdz bērna pirmajai dzimšanas dienai vai pirmajai gadadienai pēc viņa uzņemšanas mājsaimniecībā adoptēšanas rezultātā, tomēr tā apmērs tiek variēts atkarībā no mājsaimniecības saimnieciskās situācijas, ko definē ar šī sprieduma 12. punktā minēto rādītāju, un tajā tiek paredzēts 20 % palielinājums par katru nākamo bērnu pēc pirmā bērna.
9

Direktīvas 2012/34 32. panta “Izņēmumi maksas aprēķināšanas principu piemērošanā” 1. punktā un 4. punkta ceturtajā daļā ir noteikts: “1. Lai pilnībā segtu infrastruktūras pārvaldītājam radušās izmaksas, ja tirgus situācija to pieļauj, dalībvalsts var piemērot uzcenojumus, pamatojoties uz efektīviem, pārredzamiem un nediskriminējošiem principiem, vienlaikus garantējot optimālu dzelzceļa tirgus segmentu konkurētspēju. Maksas aprēķināšanas sistēmā ievēro dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumu sasniegto produktivitātes pieaugumu. Maksas līmenis tomēr neliedz lietot infrastruktūru tādiem tirgus segmentiem, kas var segt vismaz tās izmaksas, kuras tieši radušās dzelzceļa pakalpojumu sniegšanas dēļ, kā arī peļņas normu, ko pieļauj tirgus situācija. Pirms dalībvalstis apstiprina šādu uzcenojumu piemērošanu, tās nodrošina, lai infrastruktūras pārvaldītāji izvērtētu to nozīmi konkrētos tirgus segmentos, ņemot vērā vismaz tos aspektu pārus, kas uzskaitīti VI pielikuma 1. punktā, un no katra aspektu pāra izvēloties atbilstīgo. Infrastruktūras pārvaldītāju norādīto tirgus segmentu sarakstā ir vismaz šādi trīs segmenti: kravu pārvadājumu pakalpojumi, pasažieru pārvadājumu pakalpojumi, ko sniedz saistībā ar sabiedrisko pakalpojumu līgumu, un citi pasažieru pārvadājumu pakalpojumi. Infrastruktūras pārvaldītāji var tirgus segmentus iedalīt sīkāk – pēc pārvadātajām precēm vai pasažieriem. Nosaka arī tos tirgus segmentus, kuros dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumi dotajā brīdī nedarbojas, bet kuros tie var sniegt pakalpojumus laikposmā, kurā ir spēkā maksas aprēķināšanas sistēma. Attiecībā uz minētajiem tirgus segmentiem infrastruktūras pārvaldītājs maksas aprēķināšanas sistēmā neiekļauj uzcenojumus. Tirgus segmentu sarakstu publicē tīkla pārskatā, un to pārskata vismaz reizi piecos gados. Regulatīvā iestāde, kas minēta 55. pantā, kontrolē šo sarakstu saskaņā ar 56. pantu. [..] 4. [..] Pirms 2015. gada 16. jūnij[a] un pēc ietekmes izvērtējuma Komisija var pieņemt pasākumus, sīkāk nosakot kārtību, kāda jāievēro, piemērojot infrastruktūras izmantošanas maksas diferenciāciju atbilstīgi laika grafikam [Eiropas Dzelzceļa satiksmes vadības sistēmas (ERTMS)] Eiropas izvēršanas plānā, kas noteikts saskaņā ar [Komisijas Lēmumu 2009/561/EK (2009. gada 22. jūlijs) par grozījumiem Lēmumā 2006/679/EK, īstenojot savstarpējas izmantojamības tehnisko specifikāciju attiecībā uz Eiropas parasto dzelzceļu sistēmas vilcienu vadības iekārtu un signalizācijas apakšsistēmu (OV 2009, L 194, 60. lpp.)], un nodrošinot, ka tas neizraisīs vispārējas izmaiņas infrastruktūras pārvaldītāja ieņēmumos. Minētie īstenošanas pasākumi pielāgo diferenciācijas kārtību, kas piemērojama vilcieniem, kuri sniedz vietējos un reģionālos pārvadājumu pakalpojumus, izmantojot ierobežotu to dzelzceļa koridoru daļu, kas precizēti Lēmumā 2009/561/EK. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 62. panta 3. punktā minēto pārbaudes procedūru. Tie nerada nepamatotus konkurences izkropļojumus starp dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumiem, ne arī ietekmē dzelzceļa nozares kopējo konkurētspēju.”
24

Ar 2016. gada 24. marta spriedumu Sąd Okręgowy w Warszawie (Varšavas apgabaltiesa) noraidīja prasību, it īpaši pamatojoties uz to, ka, pirmkārt, ar Direktīvu 2001/14 dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumiem nav paredzētas subjektīvas tiesības uz to, lai tiktu samaksāta maksimālā maksa par dzelzceļa infrastruktūras izmantošanu, un, otrkārt, ka 2013. gada 30. maija spriedums Komisija/Polija (C‑512/10, EU:C:2013:338) neskar valsts iestāžu rīcības prettiesiskumu, jo Direktīvas 2001/14 noteikumi, kuru pārkāpums tika apgalvots, bija pietiekami precīzi, lai iestātos valsts atbildība, un, visbeidzot, ka KM nav apgalvojusi, ka apstrīdēto UTK lēmumu prettiesiskums tika konstatēts saskaņā ar atbilstošo procedūru.
23

Tomēr saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru valstu tiesu un Tiesas sadarbības procedūrā, kas ir izveidota ar LESD 267. pantu, Tiesai ir jāsniedz valsts tiesai noderīga atbilde, kas tai ļautu izspriest tajā izskatāmo lietu. Līdz ar to, pat ja formāli iesniedzējtiesa ir ierobežojusi savu interpretācijas jautājumu tikai ar vienu Savienības tiesību normu, šāds apstāklis nav šķērslis, lai Tiesa sniegtu valsts tiesai Savienības tiesību interpretāciju, kas tai var būt noderīga, izspriežot iztiesājamo lietu, neatkarīgi no tā, vai šī tiesa savu jautājumu formulējumā ir vai nav uz tām atsaukusies. Tālab Tiesai no visa valsts tiesas iesniegtās informācijas kopuma, it īpaši no lēmuma lūgt prejudiciālu nolēmumu pamatojuma, ir jāizdala tie minēto tiesību elementi, kurus, ņemot vērā pamatlietas strīda priekšmetu, ir nepieciešams interpretēt (spriedums, 2019. gada 18. septembris, VIPA, C‑222/18, EU:C:2019:751, 50. punkts un tajā minētā judikatūra).
24

Iesniedzējtiesa atzīst, ka gan no Direktīvas 2013/32 33. panta 2. punkta d) apakšpunkta formulējuma, lasot to kopsakarā ar tās 2. panta b), e) un q) punktu, gan no šīs direktīvas vispārējās sistēmas izriet, ka starptautiskās aizsardzības pieteikumu var kvalificēt kā “turpmāku pieteikumu” tikai tad, ja dalībvalsts ir pieņēmusi “galīgo lēmumu”, ar kuru ir noraidīts tā paša pieteikuma iesniedzēja “iepriekšējs pieteikums”. Proti, no Direktīvas 2013/32 2. panta b) un e) punkta izrietot, ka šādam “iepriekšējam pieteikumam”, kā arī attiecībā uz to pieņemtajam galīgajam lēmumam ir jāattiecas uz aizsardzību, kas piešķirta ar Direktīvu 2011/95, kura ir adresēta vienīgi dalībvalstīm.
14

Minētā līguma noslēgšanas dienā KM bija parādsaistības, kas izrietēja no 23 kredītlīgumiem un aizdevuma līgumiem, – 261 850 PLN (aptuveni 56500 EUR). No šiem parādiem izrietošo ikmēneša maksājumu kopējā summa bija 8198 PLN (aptuveni 1770 EUR). Viņas laulātajam arī bija parādsaistības, kas izrietēja no 24 kredītlīgumiem un aizdevuma līgumiem. No visiem šiem līgumiem izrietošie parādi sasniedza summu 457830 PLN (aptuveni 98840 EUR) un attiecīgie ikmēneša maksājumi veidoja 9974,35 PLN (aptuveni 2153 EUR). Iepriekš minētajā datumā KM bija nodarbināta uz darba līguma pamata un saņēma darba algu 2300,00 PLN (aptuveni 500 EUR) neto. Viņas laulātais, kurš veselības stāvokļa dēļ nestrādāja, neguva nekādus ienākumus.
11

KN pirmajā daļā ir iekļauta I sadaļa, kas ietver vispārīgus noteikumus, un tās A daļā “Vispārīgi [KN] interpretācijas noteikumi” ir tostarp noteikts: “[KN] preces klasificē pēc šādiem principiem: 1. Sadaļu, nodaļu un apakšnodaļu virsraksti doti tikai ērtības labad; juridiski klasifikāciju nosaka pozīciju ieraksti un sadaļu un nodaļu piezīmes, kā arī tālāk izklāstītie noteikumi, ja vien pozīcijās un piezīmēs nav noteikts citādi. 2. a) Jebkura norāde uz kādu preci pozīcijas ierakstā attiecas arī uz negatavām vai nepabeigtām precēm, ja uzrādāmajām precēm piemīt gatavas vai pabeigtas preces pamatīpašības. Tāda atsauce attiecas arī uz gatavām vai pabeigtām precēm (vai precēm, kas saskaņā ar šo noteikumu klasificējamas kā gatavas vai pabeigtas), ja tās uzrāda nesaliktas vai izjauktas; b) jebkura atsauce uz kādu materiālu vai vielu pozīcijā attiecas arī uz šā materiāla vai vielas sajaukumu vai apvienojumu ar citiem materiāliem vai vielām. Tāpat jebkura atsauce uz precēm no noteikta materiāla vai vielas attiecas uz precēm, kas no šā materiāla vai vielas izgatavotas pilnīgi vai daļēji. Preces, kas izgatavotas no vairākiem materiāliem vai vielām, klasificē atbilstīgi 3. noteikumam. 3. Ja, piemērojot 2. noteikuma b) punktu vai cita iemesla dēļ, preces pēc pirmā acu uzmetiena var klasificēt divās vai vairākās pozīcijās, klasifikāciju izdara šādi: a) priekšroku dod pozīcijai, kurā ir konkrētāks preces apraksts, nevis pozīcijām, kurās preces apraksts ir vispārīgāks. Ja tomēr katra no divām vai vairākām pozīcijām attiecas tikai uz daļu materiālu vai vielu, kas ietilpst jauktās vai saliktās precēs, vai arī tikai uz atsevišķām sastāvdaļām mazumtirdzniecības komplektos, tad šādas pozīcijas uzskata par vienlīdz konkrētām pat tad, ja kādā no tām preču apraksts ir pilnīgāks vai precīzāks; b) ja sajaukumus, saliktas preces, kas izgatavotas no dažādiem materiāliem vai sastāv no dažādiem komponentiem, kā arī preces, kas iesaiņotas komplektos mazumtirdzniecībai, nevar klasificēt atbilstīgi 3. noteikuma a) punktam, tās klasificē pēc materiāliem vai sastāvdaļām, kas nosaka preces pamatīpašības, ja vien šo principu iespējams piemērot; c) ja preces nevar klasificēt atbilstīgi šī 3. noteikuma a) vai b) punktam, tās klasificē pozīcijā ar lielāko kārtas numuru no vienlīdz pieļaujamām pozīcijām. [..] 6. Juridiski preču klasifikāciju pozīciju apakšpozīcijās nosaka apakšpozīciju ieraksti un piezīmes, kā arī iepriekš minētie noteikumi pēc analoģijas, ievērojot, ka salīdzināmas ir tikai viena līmeņa apakšpozīcijas. Piemērojot šo noteikumu, ņem vērā arī atbilstīgo sadaļu un nodaļu piezīmes, ja vien konteksts nenosaka citādi.”
14

Šādos apstākļos Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona (Barselonas Darba un sociālo lietu tiesa Nr. 3) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu: “Vai var uzskatīt par tiešu diskrimināciju Direktīvas 79/7 izpratnē tādu tiesību normu kā [LGSS] 60. panta 4. punkts, kas izslēdz no maternitātes piemaksas pie pensijas sievietes, kuras brīvprātīgi priekšlaicīgi pensionējas, atšķirībā no tām sievietēm, kuras pensionējas likumā noteiktajā vecumā vai kuras pensionējas priekšlaicīgi, bet tāda iemesla dēļ, kas ir saistīts ar nodarbinātību to profesionālās dzīves laikā, invaliditāti vai to, ka viņas ir beigušas strādāt pirms pensionēšanās uz viņām neattiecināmu iemeslu dēļ?”
31

Šajā ziņā ir jāatgādina, ka jauna tiesību norma ir piemērojama, sākot no tā tiesību akta stāšanās spēkā, ar ko tā ir ieviesta, un ka, lai gan tā nav piemērojama tiesiskajām situācijām, kuras ir radušās un galīgi nostabilizējušās agrāka likuma spēkā esamības laikā, tā ir piemērojama to sekām nākotnē, kā arī jaunām tiesiskām situācijām. Ievērojot tiesību aktu atpakaļejoša spēka neesamības principu, citādi var būt tikai tad, ja jaunajai tiesību normai ir pievienoti īpaši noteikumi, kas īpaši nosaka tā piemērošanas laikā noteikumus. Konkrētāk, parasti tiek uzskatīts, ka procesuālās tiesību normas ir piemērojamas dienā, kad tās stājas spēkā, atšķirībā no materiālajām tiesību normām, kas parasti tiek interpretētas kā tādas, kas uz situācijām, kuras ir nostabilizējušās pirms to stāšanās spēkā, attiecas tikai, ciktāl no to noteikumiem, mērķa vai struktūras skaidri izriet, ka tām ir piešķirama šāda iedarbība (spriedums, 2015. gada 26. marts, Komisija/Moravia Gas Storage, C‑596/13 P, EU:C:2015:203, 32. un 33. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
18

Likuma Nr. 193/2000 4. pantā ir noteikts: “1. Līguma noteikumu, kas nav atsevišķi apspriests ar patērētāju, uzskata par negodīgu, ja – skatot to atsevišķi vai kopā ar citiem līguma noteikumiem – ar to patērētājam par sliktu un pretēji labticības prasībām tiek radīta ievērojama nelīdzsvarotība pušu tiesībās un pienākumos. 2. Līguma noteikumu uzskata par tādu, par kuru nav notikusi atsevišķa apspriešanās ar patērētāju, ja tas ir sagatavots situācijā, kurā patērētājam nebija iespējams ietekmēt tā būtību, piemēram, standartlīgumu vai vispārīgo pārdošanas noteikumu gadījumā, kurus attiecīgās preces vai pakalpojuma tirgū piemēro komersanti. 3. Tas, ka par atsevišķiem līguma noteikumu aspektiem vai par kādu atsevišķu noteikumu ir notikusi tieša apspriešanās ar patērētāju, neizslēdz šā likuma normu piemērošanu pārējam līgumam, ja vispārējais līguma novērtējums liecina, ka pārdevējs vai piegādātājs tomēr to iepriekš ir sastādījis vienpusēji. Ja pārdevējs vai piegādātājs apgalvo, ka par kādu standartnoteikumu ir notikušas tiešas sarunas ar patērētāju, tam ir jāiesniedz pierādījumi par to. 4. Pielikumā, kas ir šā likuma neatņemama sastāvdaļa, piemēru veidā ir ietverts to noteikumu saraksts, kuri ir uzskatāmi par negodīgiem. 5. Neskarot šā likuma normas, līguma noteikuma negodīgumu novērtē, ņemot vērā: a) preču vai pakalpojumu, attiecībā uz kuriem līgums ir noslēgts, būtību līguma noslēgšanas brīdī; b) visus apstākļus, kuru iespaidā ir noslēgts līgums; c) citus līguma noteikumus vai citus līgumus, no kuriem šis līgums ir atkarīgs. 6. Līguma noteikumu negodīguma novērtējums neattiecas nedz uz līguma galvenā priekšmeta definīciju, nedz arī uz spēju izpildīt prasības attiecībā uz cenu un samaksu, no vienas puses, apmaiņā pret piedāvātajām precēm un pakalpojumiem, no otras puses, ja vien šie noteikumi ir izteikti viegli saprotamā valodā.”
96

Turklāt, pat pieņemot, ka starptautisko nodokļu jomā pastāv zināma vienprātība par to, ka darījumi starp ekonomiski saistītiem uzņēmumiem, it īpaši darījumi grupas iekšienē, nodokļu mērķiem ir jāvērtē tā, it kā tie būtu noslēgti starp ekonomiski neatkarīgiem uzņēmumiem, un ka tādējādi daudzas nodokļu jomā kompetentās valsts iestādes ir iedvesmojušās no ESAO pamatnostādnēm, sagatavojot un kontrolējot transfertcenu – analizējot to, vai attiecīgie darījumi ir jāaplūko no nesaistītu pušu darījuma principa viedokļa un attiecīgā gadījumā – vai transfertcenas, kas ir pamatā ar nodokli apliekamo ienākumu bāzei un to sadalījumam starp attiecīgajām valstīm, atkāpjas no nesaistītu pušu darījuma rezultāta, nozīme, neskarot šā sprieduma 120.–122. punktā izklāstīto informāciju, ir tikai valsts tiesību normām. Tātad, pārbaudot, vai pastāv selektīva nodokļu priekšrocība LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, un lai noteiktu nodokļu slogu, kam parasti ir jābūt uzliktam uzņēmumam, nevar tikt ņemti vērā rādītāji un noteikumi, kas nav saistīti ar attiecīgo valsts nodokļu sistēmu, ja vien pēdējā minētā uz tiem tieši neatsaucas.
22

2016. gada 27. maijāStátní zemědělská a potravinářská inspekce, inspektorát v Brně (Valsts zemkopības kontroles iestāde, Brno nodaļa, Čehijas Republika; turpmāk tekstā – “SZPI”) izdeva rīkojumu Tesco izņemt no saviem Čehijas Republikā esošajiem uzņēmumiem attiecīgos produktus un aizliedza tai turpināt to tirdzniecību. Tā pamatojās uz faktu, ka minēto produktu marķējumā esot ietverta norāde čokoládový prášek (“šokolādes pulveris”), bet tā sastāvdaļas nav precizētas, un līdz ar to nav ievērots Regulas Nr. 1169/2011 9. panta 1. punkta b) apakšpunkts, skatīts kopā ar 18. panta 1. un 4. punktu. Turklāt no Direktīvas 2000/36 I pielikuma A daļas 2. punkta c) apakšpunkta izrietot, ka čehu valodā ir jāizmanto vārdi čokoláda v prášku (“pulverveida šokolāde”), nevis vārdi čokoládový prášek (“šokolādes pulveris”).
80

Pēc tam Vispārējā tiesa pirmā pārsūdzētā sprieduma 58. punktā, kā arī otrā pārsūdzētā sprieduma 54. punktā secināja, ka ieinteresētās personas varēja leģitīmi prezumēt, ka Komisijas pārbaude attiecās tikai uz līdzekļiem no piena nodevas. Turklāt pirmā pārsūdzētā sprieduma 60. un 61. punktā, kā arī otrā pārsūdzētā sprieduma 58. un 59. punktā Vispārējā tiesa precizēja, ka, ņemot vērā Regulas Nr. 659/1999 6. panta 1. punktā noteiktās prasības, lai gan Komisijai nav pienākuma visaptveroši analizēt aplūkoto pasākumu, tā nevarēja apgalvot, ka lēmumā par procedūras sākšanu varēja neminēt finansējumu no līdzekļiem no Bavārijas federālās zemes vispārējā budžeta, jo tai pietiekami ir jādefinē savas pārbaudes apjoms, lai ieinteresēto personu tiesībām iesniegt savus apsvērumus vispār nezustu jēga. Tādējādi no abiem pārsūdzētajiem spriedumiem izriet, ka finansējums no Bavārijas federālās zemes vispārējā budžeta līdzekļiem esot bijis tieši jānorāda lēmumā par procedūras sākšanu.
136

Turklāt tad, ja konkrētajā gadījumā, pamatojoties uz faktu pārbaudi, kas jāveic iesniedzējtiesai, izrādītos, ka nav iespējams noteikt sniegtā mutiskā tulkojuma kvalitāti, šāds apstāklis arī būtu šķērslis kriminālprocesa turpināšanai aizmuguriski. Proti, apstāklis, ka nav iespējams noteikt sniegtā mutiskā tulkojuma kvalitāti, nozīmē, ka nav iespējams noskaidrot, vai apsūdzētā persona ir tikusi informēta par aizdomām, kas pret to vērstas, vai par tai izvirzīto apsūdzību. Līdz ar to, ņemot vērā to, cik izšķiroša nozīme visā kriminālprocesā ir tiesībām tikt informētam par attiecīgajai personai izvirzīto apsūdzību, un tiesību uz aizstāvību būtisko raksturu, visi apsvērumi, kas attiecas uz šī sprieduma 121.–135. punktā aplūkoto gadījumu, mutatis mutandis ir piemērojami šim otrajam gadījumam.
111

Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmo un trešo jautājumu ir jāatbild, ka LESD 63. pants, lasot to kopsakarā ar Hartas 49. panta 3. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, ar kuru, pirmkārt, lai cīnītos pret krāpšanu nodokļu jomā un izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, fiziskām un juridiskām personām ir aizliegts valsts teritorijā veikt skaidras naudas maksājumu, ja tā summa ir vienāda vai lielāka par noteiktu robežvērtību, un tiek prasīts šajā ziņā veikt pārskaitījumu vai iemaksu maksājumu kontā, tostarp tad, ja ir runa pa sabiedrības dividenžu sadali, un kurā, otrkārt, lai reaģētu uz šāda aizlieguma pārkāpumu, ir paredzēts sodu režīms, kura ietvaros naudas soda, kas var tikt uzlikts, apmērs tiek aprēķināts, pamatojoties uz fiksētiem procentiem no maksājuma, kurš veikts, pārkāpjot minēto regulējumu, kopsummas, un šis naudas sods nevar atšķirties atkarībā no gadījuma konkrētajiem apstākļiem, ar nosacījumu, ka šis tiesiskais regulējums ir piemērots minēto mērķu sasniegšanai un nepārsniedz to, kas nepieciešams to sasniegšanai.
49

No šīm pašām norādēm izriet, ka tiesas piesēdētāju elektroniskā norīkošana tika ieviesta no 2016. gada 9. augusta pēc likumdošanas reformas stāšanās spēkā, līdz ar to VA, sākot no šī datuma, piedalījās virknē tiesas sēžu krimināllietās. Tādējādi šķiet, ka pamatlietā aplūkotajos valsts tiesību aktos paredzētā tiesas piesēdētāju elektroniska norīkošana notiek neatkarīgi no apsvērumiem par šo piesēdētāju personību un lietām, kuras tām būs jāizskata, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.
115

Šajā ziņā ir jānorāda, ka, protams, saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Savienības tiesai tāda prasītāja celta prasība, kurā ir apšaubīta vienīgi lēmuma par atbalsta izvērtēšanu pamatotība, nav jāinterpretē kā prasība, kas patiesībā ir vērsta uz to, lai aizsargātu procesuālās tiesības, kuras prasītājam izriet no LESD 108. panta 2. punkta (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2011. gada 24. maijs, Komisija/Kronoply un Kronotex, C‑83/09 P, EU:C:2011:341, 55. punkts). Tomēr, ja prasītājs lūdz atcelt lēmumu necelt iebildumus, tas galvenokārt apstrīd faktu, ka Komisijas pieņemtais lēmums par attiecīgo atbalstu ir pieņemts, šai iestādei nesākot LESD 108. panta 2. punktā paredzēto formālo izmeklēšanas procedūru, tādējādi pārkāpjot prasītāja procesuālās tiesības, kaut arī – pastāvot šaubām par šā atbalsta saderību ar iekšējo tirgu – šādas procedūras sākšana bija obligāta. Lai panāktu, ka tiek apmierināta prasītāja celta atcelšanas prasība, tas var izvirzīt jebkādu pamatu, ar kuru var pierādīt, ka Komisijai, izskatot tās rīcībā esošo informāciju un pierādījumus paziņotā pasākuma sākotnējās izskatīšanas posmā, būtu jārodas šādām šaubām, un šo argumentu izmantošana nemaina prasības priekšmetu. No tā izriet, ka Savienības tiesa var pārbaudīt prasītāja izvirzītos argumentus pēc būtības, lai pārliecinātos, vai tajos ir sniegta informācija tāda pamata atbalstam, kuru arī ir izvirzījis šis prasītājs, skaidri apgalvojot, ka pastāv šaubas, kuras būtu pamatojušas formālās izmeklēšanas procedūras sākšanu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2011. gada 24. maijs, Komisija/Kronoply un Kronotex, C‑83/09 P, EU:C:2011:341, 56. un 59. punkts).
726

Tāpat, runājot par šofera komandējumiem uz Overpeltu vai no tās, ir jāprecizē, ka, lai gan, ņemot vērā attiecīgo komandējuma rīkojumu formulējuma neprecizitāti, nevar pilnībā izslēgt, ka dažu no šiem komandējumiem vienīgais mērķis bija atvest K. Pinxten viņa dienesta automašīnu, lai viņš varētu to izmantot savā izcelsmes vietā, šāds mērķis būtu bijis vienīgi K. Pinxten privātajās interesēs un to nevar uzskatīt par likumīgu.