ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 328/33

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 30. jūlijā iesniedza Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) — R (par Association of Independent Meat Suppliers un citu pieteikumu)/The Food Standards Agency

(Lieta C-579/19)

(2019/C 328/36)

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste)

Pamatlietas puses

Prasītājs: R (par Association of Independent Meat Suppliers un citu pieteikumu)

Atbildētāja: The Food Standards Agency

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai ar Regulām (EK) Nr. 854[/2004] (1) un Nr. 882[/2004] (2) netiek pieļauta procedūra, atbilstoši kurai Justice of the Peace [miera tiesnesis] saskaņā ar Food Safety Act 1990 [1990. gada Likuma par pārtikas nekaitīgumu] 9. sadaļu pieņem lēmumu lietā pēc būtības un, pamatojoties uz ziņojumiem, kurus snieguši katra lietas dalībnieka pieaicinātie eksperti, izlemj, vai liemenis neatbilst pārtikas nekaitīguma prasībām?

2) Vai ar Regulu (EK) Nr. 882[/2004] ir piešķirtas pārsūdzības tiesības attiecībā uz valsts pilnvarotā veterinārārsta lēmumu, kas pieņemts saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 854[/2004] 5. panta 2. punktu, par to, ka liemeņa gaļa nav derīga lietošanai pārtikā, un, ja tas tā ir, kāda pieeja būtu jāpiemēro, pārskatot valsts pilnvarotā veterinārārsta lēmuma pamatotību pārsūdzībā šādā lietā?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 854/2004 (2004. gada 29. aprīlis), ar ko paredz īpašus noteikumus par lietošanai pārtikā paredzētu dzīvnieku izcelsmes produktu oficiālās kontroles organizēšanu (OV 2004, L 139, 206. lpp.).

(2) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 882/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par oficiālo kontroli, ko veic, lai nodrošinātu atbilstības pārbaudi saistībā ar dzīvnieku barības un pārtikas aprites tiesību aktiem un dzīvnieku veselības un dzīvnieku labturības noteikumiem (OV 2004, L 165, 1. lpp.).
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 17. jūnijā iesniedza Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Apvienotā Karaliste) — Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/Wellcome Trust Ltd

(Lieta C-459/19)

(2019/C 280/38)

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Pamatlietas puses

Prasītājs: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Atbildētājs: Wellcome Trust Ltd

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai Direktīvas 2006/112 (1) 44. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja nodokļa maksātājs, kas veic darbību, kura nav saimnieciskā darbība un kuru veido akciju un citu vērtspapīru pirkšana un pārdošana labdarības trasta aktīvu pārvaldības ietvaros, iegādājas ieguldījumu pārvaldības pakalpojumus no personas ārpus Savienības vienīgi šādu darbību vajadzībām, tas ir uzskatāms par “nodokļa maksātāju, kas rīkojas kā tāds”?

2) Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša un Direktīvas 46. –49. pants nav piemērojams — vai pakalpojuma sniegšanai ir piemērojams Direktīvas 45. pants, vai arī pakalpojuma sniegšanai nav piemērojams nedz 44., nedz 45. pants?

(1) Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).
A.

LESD 263. un 297. panta, kā arī tiesiskās drošības principa pārkāpums i. Vispārējā tiesa esot sniegusi kļūdainu juridisku novērtējumu par paziņojuma pilnīgumu un pareizību un esot kļūdaini klasificējusi Komisijas sniegto paziņojumu kā tādu, kas var izraisīt LESD 263. pantā paredzētā termiņa tecējuma sākšanos. Šāda Vispārējās tiesa pieeja esot pretrunā tiesiskās drošības principam. Rumānija uzskata, ka jebkādu kļūdu pastāvēšana attiecībā uz tāda lēmuma būtiskajiem elementiem, kāds ir Lēmums 2018/873, var apdraudēt paziņojumu un rada nopietnus jautājumus saistībā ar tiesiskās drošības principu. Līdz ar to pietiek, ka pastāv tādas kļūdas, kādas ir konstatējusi Vispārējā tiesa, lai Komisijas veiktais paziņojums neizraisītu LESD 263. pantā paredzētā termiņa tecējuma sākšanos. Vispārējā tiesa kā minimālas kvalificēja atšķirības starp Lēmuma 2018/873 publicēto versiju un paziņoto versiju, balstoties uz faktu, ka tas netraucē lēmuma teksta saprotamībai, jo jēdziens “apmērs” var atbilst tikai korekcijas jēdzienam “paredzamā summa”. Tā kā šāda veida korekcijas nepastāv, Rumānija apgalvo, ka Vispārējās tiesas juridiskā argumentācija ir kļūdaina, tā traucē lēmuma teksta saprotamībai un tā paziņošana ir apdraudēta. ii. Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu LESD 263. panta interpretācijā, to lasot kopā ar 297. pantu, jo neņēma vērā sekas, kādas ir Lēmuma 2018/873 publicēšanai OV no informācijas efektivitātes un tiesiskās drošības principa viedokļa. Ievērojot LESD 263. panta sesto daļu, tiesību celt prasību izmantošanas jomā nozīme ir apstrīdētā Eiropas Savienības tiesību akta satura zināšanai, nevis brīdim, kad tas ir stājies spēkā/radījis juridiskas sekas. Brīdis, kad sāk skaitīt 2 mēnešu termiņu tāda akta atcelšanas prasības iesniegšanai, kāds ir Lēmums 2018/873, kurš ir jāpaziņo, bet kurš — saskaņā ar tā autora pastāvīgo un ilglaicīgo praksi — arī tiek publicēts OV, ir tā publicēšanas brīdis, kuram pieskaita Vispārējās tiesas Reglamenta 59. pantā paredzētās 14 dienas. Šāds risinājums ir jo vairāk vajadzīgs, ņemot vērā konkrētos apstākļus, kādos Lēmums 2018/873 tika paziņots Rumānijas iestādēm un publicēts — apstākļus, kas norāda uz atšķirībām starp būtiskajiem lēmuma elementiem tā paziņotajā un publicētajā tekstā. iii. Vispārējā tiesa esot pārkāpusi tiesiskās drošības principu, uzskatot, ka viena no Rumānijas norādītajām neatbilstībām (saistībā ar korekciju veidu — “paredzamā summa” pret “vienotas likmes summu”) ir nenozīmīga kļūda formulējumā, kas ir pieļauta paziņotajā un publicētajā tekstā, bet kas nav pieļauta nedz administratīvajā procesā, nedz kopsavilkuma ziņojumā, un kas nerada sajukumu par korekcijas raksturu. iv. Vispārējā tiesa esot pārkāpusi LESD 263. pantu, atzīstot par nenozīmīgām un neefektīvām atšķirības starp to paziņoto un OV publicēto Lēmuma 2018/873 normu tekstu, kuras attiecas uz citām Eiropas Savienības dalībvalstīm, ņemot vērā prasītājas dalībvalsts priviliģēto statusu.
3)

Vai tiesiskā paļāvība kā Savienības tiesību pamatprincips, ņemot vērā Tiesas 2009. gada 10. septembra spriedumu Plantanol (C-201/08, EU:C:2009:539), ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar to dalībvalstij, pietiekami negarantējot paredzamību, ir aizliegts grozīt spēkā esošu tiesisko regulējumu par elektroenerģijas ražošanu no atjaunojamajiem energoresursiem, priekšlaikus atceļot likumā paredzētus pasākumus, ar ko veicina elektroenerģijas ražošanu no atjaunojamajiem energoresursiem un kas ir saistīti ar ilgtermiņa līgumiem par elektroenerģijas iegādi, pretēji nosacījumiem, ar kuriem privātie ekonomikas dalībnieki ir veikuši investīcijas elektroenerģijas ražošanā no atjaunojamajiem energoresursiem un noslēguši ilgtermiņa līgumus par elektroenerģijas iegādi ar valsts regulētiem elektroapgādes uzņēmumiem?
4.

Pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums Pārsūdzētajā spriedumā neesot norādīts pietiekams pamatojums Vispārējās tiesas pieņēmumam, ka nozīmīga pilsoņu daļa Baltijas valstīs pazīst krievu valodas vārda “пломбир” nozīmi. It īpaši neesot pamatojuma konstatējumam, ka šajā ziņa runa būtu par pamata vārdu krājuma vārdu, kuru saprot arī personas, kuru dzimtā valoda nav krievu. Spriedumā (it īpaši 64. un 65. punktā) neesot arī pietiekama pamatojuma tam, kāpēc vārda “пломбир” gadījumā agrākajā PSRS runa nevarētu būt par fantāzijas radītu apzīmējumu vai produkta preču zīmi. Visbeidzot spriedumā (66. punkts) neesot pamatots, kāpēc tikai no tā, ka apzīmējums ir minēts GOST standartā, varētu izdarīt secinājumu, ka runa ir par “bieži izmantojamu jēdzienu” krievu valodā, un kāpēc sabiedrībai Eiropas Savienībā šim standartam būtu jābūt zināmam.
1)

a) Vai jēdziens “apsaimniekošana” Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/35/EK (2004. gada 21. aprīlis) par atbildību vides jomā attiecībā uz videi nodarītā kaitējuma novēršanu un atlīdzināšanu (turpmāk tekstā — “UHRL”) (1) I pielikuma trešās daļas otrā ievilkuma izpratnē aptver darbības, kas ir ciešā saistībā ar tiešu lauksaimniecības produkcijas iegūšanu? Ja atbilde ir apstiprinoša: b) Ar kādiem nosacījumiem saskaņā ar biotopu uzskaiti vai mērķa dokumentiem apsaimniekošanas veids ir uzskatāms par “normālu”UHRL izpratnē? c) Kāds laika periods ir attiecināms uz jautājumu par to, vai apsaimniekošana atbilst veidam, kā to “iepriekš” veikuši īpašnieki vai uzņēmēji UHRL izpratnē? d) Vai uz jautājumu par to, vai apsaimniekošana atbilst veidam, kā to iepriekš veikuši īpašnieki vai uzņēmēji UHRL izpratnē, var atbildēt neatkarīgi no biotopu uzskaites, respektīvi, mērķa dokumentiem?
2.

Vispārējā tiesa kļūdaini esot aplūkojusi gan agrāko preču zīmi, gan pretstatīto preču zīmi tādā veidā, it kā tās būtībā būtu vārdiskas preču zīmes, un neesot pietiekami ņēmusi vērā to grafisko raksturu, kā rezultātā esot ticis nelabvēlīgi ietekmēts gan attiecīgo preču zīmju vizuālās līdzības, gan to fonētiskās līdzības novērtējums un tām atzīstamais īpatsvars;
—

Pretēji tam, ko apgalvojusi Vispārējā tiesa, izraksts no datubāzes TMview neesot atzīstams par “līdzvērtīgu dokumentu” Īstenošanas regulas 19. noteikuma 2. punkta a) apakšpunkta ii) punkta izpratnē; šis apstāklis izrietot, pirmkārt, no šīs tiesību normas skaidrā formulējuma, kurā attiecībā uz līdzvērtīgiem dokumentiem ir atsauce uz dokumenta veidu, nevis tā izcelsmi, un, otrkārt, no šīs normas jēgas.
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 26. martā iesniedza Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London (Apvienotā Karaliste) — Secretary of State for the Home Department/OA

(Lieta C-255/19)

(2019/C 206/35)

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London

Pamatlietas puses

Prasītājs: Secretary of State for the Home Department

Atbildētājs: OA

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai “valstspiederības valsts aizsardzība” Direktīvas 2004/83/EK (Kvalificēšanas direktīvas) (1) 11. panta 1. punkta e) apakšpunkta un 2. panta e) apakšpunkta izpratnē ir jāsaprot kā valsts aizsardzība?

2) Vai, lemjot par jautājumu, vai pastāv pamatotas bailes no vajāšanas [Kvalificēšanas direktīvas] 2. panta e) apakšpunkta izpratnē un jautājumu par to, vai saskaņā ar [Kvalificēšanas direktīvas] 7. pantu pastāv aizsardzība pret šādu vajāšanu, ir jāpiemēro “aizsardzības pārbaude” vai “aizsardzības izmeklēšana”, un ja tā, tad vai abos gadījumos to reglamentē vienādi kritēriji?

3) Vai, neaplūkojot nevalstisko organizāciju aizsardzības piemērojamību saskaņā ar 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu un pieņemot, ka atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša, aizsardzības efektivitāte vai pieejamība ir jānovērtē tikai, atsaucoties uz valsts struktūru aizsargājošajiem aktiem/funkcijām, vai arī jāņem vērā privātu (pilsoniskās sabiedrības) struktūru, piemēram, ģimeņu un/vai klanu, aizsardzības akti/funkcijas?

4) Vai (kā ir pieņemts 2. un 3. jautājumā) kritēriji, kas reglamentē “aizsardzības izmeklēšanu”, kas jāveic, apsverot bēgļu statusa izbeigšanu 11. panta 1. punkta e) apakšpunkta kontekstā, ir tādi paši, kādi piemērojami 7. panta kontekstā?

(1) Padomes Direktīva 2004/83/EL (2004. gada 29. aprīlis) par minimālajiem standartiem un statusu, lai trešo valstu pilsoņus vai bezvalstniekus atzītu par bēgļiem vai personām, kam kādā citā veidā vajadzīga starptautiska aizsardzība, un par sniegtās aizsardzības apjomu (OV 2004, L 304, 12. punkts).
1)

Vai Likuma 4235/2014 70. panta 1. punktā ietvertais noteikums, atbilstoši kuram “[..] Runājot par hipotēkām vai pagaidu hipotēkām, kas ierakstītas attiecīgos nekustamā īpašuma reģistros un, iespējams, kompetentajā zemesgrāmatā par labu bankai “ΑGROTIKI TRAPEZA TIS ELLADOS Α.Ε.” (turpmāk tekstā — “Banka”), kas jau nodota īpašajai likvidācijai, attiecībā pret lauksaimniekiem — fiziskām personām vai lauksaimniekiem — fiziskām trešajām personām uz viņu lauksaimniecības nekustamo īpašumu vai uz viņu lauksaimniecības ražošanas iekārtām, lai garantētu visus Bankas aizdevumus, kuri izriet no aizdevumiem — kapitāla daļām, procentiem, nokavējuma procentiem, tostarp procentiem, kas uzrēķināti par nesamaksātiem procentiem un nokavējuma procentiem, iemaksām, izdevumiem vai izmaksām un citiem līdzekļiem, kas identificēti attiecīgajā finansējuma līgumā — lai piešķirtu lauksaimniekiem, fiziskajām personām, īstermiņa un vidēja termiņa finansējumus minētajā Bankā, kuri attiecas tikai uz viņu lauksaimniecības darbību un kuriem ir pilnībā vai daļēji iestājies izpildes termiņš, finansējuma summa, par kuru ir reģistrēta hipotēka vai pagaidu hipotēka, ir ierobežota līdz simt divdesmit procentiem (120 %) no finansētā kapitāla, ja vien visi minētie no finansējuma izrietošie Bankas aizdevumi nepārsniedz (ieskaitot jau atlīdzinātās summas) sākotnējā kapitāla divkāršu apjomu, savukārt tā tiek ierobežota līdz divkāršam saņemtā finansējuma kapitālam, ja visi minētie aizdevumi pārsniedz sākotnējā kapitāla divkāršu apjomu šā panta spēkā stāšanās brīdī, un finansējums no šī brīža kļūst, ja nav jau kļuvis, par finansējumu, kuram iestājas izpildes termiņš un kurš ir pieprasāms. Ja tiek reģistrēta hipotēka vai pagaidu hipotēka uz vairāk nekā vienu lauksaimnieka, fiziskās personas vai trešās fiziskās personas, lauksaimniecības nekustamo īpašumu, Banka ierobežo hipotēku vai pagaidu hipotēku līdz nekustamajam īpašumam vai nekustamajiem īpašumiem, garantējot savu aizdevumu, līdz šādiem sliekšņiem, un prioritāri līdz tam vai līdz tiem, kas nav lauksaimnieka vai trešās personas pirmais mājoklis un/vai galvenā lauksaimniecības piegāžu noliktava”, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ietilpst valsts atbalsta jēdzienā Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punkta izpratnē?
1)

Vai galīga lēmuma par vīzas atteikumu saskaņā ar Vīzu kodeksa 32. panta 1. punkta a) apakšpunkta vi) punktu pārsūdzības gadījumā Vīzu kodeksa 32. panta 3. punkta izpratnē ir runa par efektīvu tiesību aizsardzības līdzekli Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta izpratnē šādos apstākļos: — lēmuma pamatojumā dalībvalsts ir tikai norādījusi: “Viena vai vairākas dalībvalstis Jūs uzskata par apdraudējumu vienas vai vairāku dalībvalstu sabiedriskajai kārtībai, iekšējai drošībai vai sabiedrības veselībai Šengenas Robežu kodeksa 2. panta 19. un 21. punkta izpratnē, vai to starptautiskajām attiecībām”; — nedz lēmumā, nedz pārsūdzības tiesvedībā dalībvalsts nesniedz informāciju par to, kurš konkrēts pamats vai pamati no četriem Vīzu kodeksa 32. panta 1. punkta a) apakšpunkta vi) punktā minētajiem tiek izmantoti; — pārsūdzības tiesvedībā dalībvalsts nesniedz nedz sīkāku informāciju, nedz sīkāku pamatojumu pēc būtības par pamatu vai pamatiem, uz kuriem ir balstīti citas dalībvalsts (vai citu dalībvalstu) iebildumi?
—

Pirmkārt, pārkāpdama LESD 107. panta 1. punktu un 108. panta 2. punktu, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, secinādama, ka Komisija nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un tai nebija nopietnu grūtību atzīt, ka Femern A/S Landanlæg piešķirtās valsts garantijas un valsts aizdevumi Dānijas dzelzceļa iekšzemes savienojumiem nevarēja izkropļot konkurenci, jo konkrētais tirgus nav atvērts konkurencei. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka šis Vispārējās tiesas kļūdainais secinājums ir balstīts uz četrām kļūdām tiesību piemērošanā, kas atbilst četriem apakšpamatiem: a) Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot, ka Femern A/S Landanlæg piešķirtās valsts garantijas un valsts aizdevumi neietekmē konkurenci, lai gan fiksētais savienojums (ko ekspluatē Femern A/S) un Dānijas dzelzceļa iekšzemes savienojumi (ko ekspluatē Femern Landanlæg) kopā veido vienu projektu un valsts garantijas un valsts aizdevumi Femern A/S jau bija tikuši atzīti par iemeslu konkurences izkropļojumiem. b) Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot, ka dzelzceļa infrastruktūras pārvaldības tirgus Dānijā “de lege” nav atvērts konkurencei. c) Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot, ka dzelzceļa infrastruktūras pārvaldības tirgus Dānijā “de facto” nav atvērts konkurencei. d) Dzelzceļa infrastruktūras būvniecības un uzturēšanas tirgi, kuri ir atvērti konkurencei, ir no dzelzceļa infrastruktūras pārvaldības un ekspluatācijas šaurā nozīmē nošķirti tirgi.
1)

Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts, 9., 24., 72. un 73. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka par pakalpojuma sniegšanu, kas ir apliekama ar PVN, ir uzskatāms tas, ka elektronisko sakaru operators iekasē no saviem bijušajiem klientiem (kuriem tika piešķirtas atlaides, kas var būt pakalpojuma ierīkošana, aktivizācija, pārnesamība, aprīkojums bez maksas vai īpašu tarifu piemērošana apmaiņā pret apņemšanos ievērot līguma minimālo darbības termiņu, kas netika izpildīta no viņiem atkarīgu iemeslu dēļ) summu, kas saskaņā ar tiesību aktiem nedrīkst pārsniegt izmaksas, kuras radušās pakalpojumu sniedzējam uzņēmumam un kuras ir jānosaka proporcionāli klientam piešķirtajai priekšrocībai, kas ir skaidri norādīta un skaitļos izteikta noslēgtajā līgumā, un kas nevar automātiski atbilst līguma izbeigšanas dienā neveikto maksājumu kopējai vērtībai?
—

Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, gan 1) kad pārsūdzētā rīkojuma 30. un 32. punktā tā noteica, ka ir maz ticams, ka pārkāpums, uz ko norāda apelācijas sūdzības iesniedzēja, atkārtosies nākotnē, un ka apelācijas sūdzības iesniedzējai nav intereses celt prasību, un 2) kad tā šajos pašos rīkojuma punktos nosprieda, ka nozīme šajā saistībā ir jautājumam, vai ir ticams, ka nākotnē radīsies situācija, kurā Komisijai tiks paziņots likumprojekts, kurā būs atrisināti Komisijas norādītie problēmjautājumi saistībā ar paziņojošās dalībvalsts spēkā esošo tiesisko regulējumu, uz ko attiecas noritošā paziņošanas procedūra, un kurā Komisija atteiks piekļuvi sīki izstrādātam atzinumam, kurš sniegts, pamatojoties uz Direktīvu 98/34 (1), kas attiecas uz likumprojektu, to pamatojot ar vispārīgu pieņēmumu par neizpaušanu, vadoties no vajadzības aizsargāt šo pārkāpuma procedūru mērķi, lai gan juridiski nozīmīgs ir jautājums nevis par to, vai šāda īpaša situācija var atkārtoties, bet gan par to, vai Komisija nākotnē var piemērot Regulas Nr. 1049/2001 (2) vai Direktīvas 98/34 interpretāciju, uz ko atsaucas Komisija un par ko sūdzas apelācijas sūdzības iesniedzēja.
2)

Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka “visiem iespējamiem pasākumiem”, kas apkalpojošam gaisa pārvadātājam jāveic, lai ārkārtēju apstākļu gadījumā novērstu pienākumu maksāt kompensāciju atbilstoši regulas 7. pantam, ir jābūt vērstiem tikai uz to, lai izvairītos no “ārkārtējiem apstākļiem” (konkrētajā gadījumā – jaunas [vēlākas] gaisa satiksmes kontroles laika nišas [Air-Traffic-Control-Slot] saņemšanu no Eiropas Aeronavigācijas drošības organizācijas Eirokontrole); vai arī turklāt tiek prasīts, lai apkalpojošais gaisa pārvadātājs arī pats veic visus iespējamos pasākumus, lai izvairītos no lidojuma atcelšanas vai ilgas kavēšanās?
2)

Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantam ir pretrunā valsts prakse, saskaņā ar kuru uzraudzības iestādes galīgam lēmumam atbilstoši Direktīvas 2004/25/EK 4. pantam, kurā ir konstatēts personas izdarīts tādu valsts tiesību normu pārkāpums, kas pieņemtas, transponējot Direktīvu 2004/25/EK, arī pret to pašu personu uzsāktā soda piemērošanas procesā par ar to saistītu tādu valsts tiesību normu pārkāpumu, kas pieņemtas, transponējot Direktīvu 2004/109/EK (Pārredzamības direktīva), tiek atzīts saistošs spēks, kas nozīmē, ka šai personai ir liegts apstrīdēt jau ar galīgu spēku konstatēto tiesību pārkāpumu no juridiskā un faktiskā viedokļa?
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 30. jūlijā iesniedza Conseil d'État (Francija) – COPEBI SCA/Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

(Lieta C-505/18)

(2018/C 364/06)

Tiesvedības valoda – franču

Iesniedzējtiesa

Conseil d'État

Pamatlietas puses

Prasītāja: COPEBI SCA

Atbildētāja: Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

Otra lietas dalībniece: Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation

Prejudiciālais jautājums

Vai Eiropas Komisijas Lēmums 2009/402/EK (2009. gada 28. janvāris) par “ārkārtas rīcības plāniem” augļu un dārzeņu nozarē, kurus īstenojusi Francija (C 29/05 (ex NN 57/05)) (1), ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas uz atbalstu, ko Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture (ONIFLHOR) izmaksāja Comité économique agricole du bigarreau d’industrie (CEBI) un ko “bigarreau” šķirnes ķiršu audzētājiem rūpnieciskai pārstrādei piešķīra ražotāju grupas, kas ir CEBI locekļi, lai gan CEBI nav viena no astoņām lēmuma 15. punktā minētajām lauksaimniecības ekonomikas komitejām un attiecīgais atbalsts atšķirībā no šī lēmuma 24.–28. punktā aprakstītā finansēšanas mehānisma bija finansēts tikai ar ONIFLHOR subsīdijām, nevis no ražotāju brīvprātīgām iemaksām, sauktām par nozares iemaksām?

(1) OV L 127, 11. lpp.
2.

tiesa pārbauda prokuratūras lūgumu, kurā tiek apgalvots, ka persona ir izdarījusi slepkavību, tomēr izdarītāja psihisko traucējumu dēļ šis nodarījums nav noziedzīgs nodarījums, un kurā tiek lūgts tiesai piemērot valsts piespiedu līdzekli ārstēšanas nolūkā, garantē neaizsargātām personām efektīvu tiesību aizsardzību, kāda noteikta Direktīvas 2013/48/ES 13. pantā apvienojumā ar tās 12. pantu un Direktīvas 2012/13/ES 8. panta 2. punktā apvienojumā ar tās 3. panta 2. punktu, un vai tiesas dažādās pilnvaras, kas ir atkarīgas no procedūras veida, kurš savukārt ir atkarīgs no tā, vai par izdarītāju dēvētā persona ir psihiski vesela, lai to sauktu pie kriminālatbildības, ir saderīgas ar diskriminācijas aizlieguma principu saskaņā ar Hartas 21. panta 1. punktu?
3)

Neskarot pirmo jautājumu, vai saskaņā ar 2004. gada direktīvas 27. un 35. pantu vai cita iemesla dēļ pamatota un tādējādi 5. panta 2. punktam atbilstoša ir tāda kavēšanās ar apstrādi vai lēmuma pieņemšanu par vīzas pieteikumu saskaņā ar 5. panta 2. punktu, kas izriet no vajadzības veikt rūpīgas padziļinātas personas datu un drošības pārbaudes attiecībā uz personām, kuras ierodas no atsevišķām trešajām valstīm, tāpēc ka attiecībā uz ceļotājiem no šīm trešajām valstīm pastāv īpašas ar drošību saistītas bažas?
3)

Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša, saskaņā ar kādiem principiem formulējums “apzīmējum[i], kas sastāv tikai no formas (vai citas iezīmes), kura preces apvelta ar būtisku vērtību” Preču zīmju regulas 7. panta 1. punkta e) apakšpunkta iii) punktā ir jāinterpretē situācijā, kad reģistrācija aptver plašu preču klašu un preču klāstu un apzīmējumu precēm var piestiprināt dažādos veidos? Vai novērtējums jāveic saskaņā ar objektīvākiem/vispārīgākiem kritērijiem, piemēram, sākot ar to, kā preču zīme izskatās un kā to ir iespējams piestiprināt dažādām precēm, t. i., neņemot vērā veidu, kādā preču zīmes īpašnieks, iespējams, de facto ir piestiprinājis vai ir paredzējis piestiprināt apzīmējumu dažādām precēm?