ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Lai gan dalībvalstīm ir kompetence noteikt pienācīgus pasākumus, lai nodrošinātu to iekšējo un ārējo drošību, no tā neizriet, ka šādi pasākumi tiek pilnībā izslēgti no Kopienu tiesību piemērošanas jomas. Atkāpes, kas piemērojamas valsts drošības apdraudējuma gadījumos, ir paredzētas tikai EKL 30., 39., 46., 58., 64., 296. un 297. pantā, kas attiecas uz skaidri noteiktiem izņēmuma gadījumiem. No šiem pantiem nevar secināt, ka Līgumā ir paredzēts vispārējs izņēmums, saskaņā ar kuru no Kopienu tiesību piemērošanas jomas tiek izslēgti visi pasākumi, kas veikti valsts drošības apsvērumu dēļ. Ja tiktu atzīts šāds izņēmums, neraugoties uz Līguma noteikumu īpašajiem nosacījumiem, tas varētu apdraudēt Kopienu tiesību saistošo raksturu un to vienveidīgu piemērošanu.

Turklāt EKL 296. un 297. pantā paredzētās atkāpes, kā tas ir attiecībā uz atkāpēm no pamatbrīvībām, ir jāinterpretē šauri. Konkrētāk, attiecībā uz EKL 296. pantu ir jānorāda, ka, lai gan tajā ir norādīts uz pasākumiem, kurus dalībvalsts var uzskatīt par vajadzīgiem būtisku savas drošības interešu aizsardzībai, vai informāciju, kuras izpaušanu tā uzskata par pretēju šīm interesēm, tas tomēr nebūtu jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstīm tiek piešķirtas pilnvaras atkāpties no Līguma noteikumiem, tikai atsaucoties uz šīm interesēm. Tādējādi tieši dalībvalstij, kura atsaucas uz EKL 296. panta priekšrocību, ir jāpierāda nepieciešamība izmantot šajā pantā paredzēto atkāpi ar mērķi aizsargāt būtiskas tās drošības intereses.

(sal. ar 68.–70. un 72. punktu)
Lieta C-51/05 P

Eiropas Kopienu Komisija

pret

Cantina sociale di Dolianova Soc. coop. arl u.c.

“Apelācija — Vīna tirgus kopīgā organizācija — Atbalsts destilācijai — Prasība par zaudējumu atlīdzību — Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība — Noilguma termiņš — Termiņa sākuma brīdis”

Ģenerāladvokātes Eleanoras Šarpstones [Eleanor Sharpston] secinājumi, sniegti 2007. gada 22. novembrī I - 5343

Tiesas (ceturtā palāta) 2008. gada 17. jūlija spriedums I - 5373

Sprieduma kopsavilkums

Prasība par zaudējumu atlīdzību – Noilguma termiņš – Termiņa sākuma brīdis

(EKL 235. pants un EKL 288. panta 2. daļa; Tiesas statūtu 46. pants)

Tiesas statūtu 46. pantā noteikto piecu gadu noilguma termiņu lietās pret Kopienām sakarā ar ārpuslīgumisko atbildību sāk skaitīt, ja ir izpildīti visi nosacījumi, kādiem ir pakļauts pienākums atlīdzināt zaudējumus, un tostarp tad, ja ir radušies atlīdzināmie zaudējumi. Tādējādi attiecībā uz gadījumu, kad pamats Kopienas ārpuslīgumiskajai atbildībai ir rodams normatīvā aktā, šis noilguma termiņš sāk ritēt tad, kad ir iestājušās šī akta kaitīgās sekas, un attiecīgi pirms tam, kad ieinteresētajām personām ir bijis jācieš noteikti zaudējumi.

Šajā ziņā nosacījumus, kuriem ir pakļauts EKL 288. panta otrajā daļā noteiktais pienākums atlīdzināt zaudējumu, un attiecīgi noteikumus par noilgumu, kas nosaka prasības par minēto zaudējumu atlīdzību, var pamatot tikai un vienīgi ar objektīviem kritērijiem. Pretējā gadījumā pastāv risks pārkāpt tiesiskās drošības principu, ar ko precīzi ir pamatoti noilguma noteikumi un kura pamatā ir prasība, lai Kopienu tiesību normas būtu skaidras un precīzas, lai ieinteresētās personas varētu novērtēt savu juridisko situāciju un attiecības, ko regulē Kopienu tiesības.

Turklāt, ja prasības par Kopienas ārpuslīgumisko atbildību noilguma termiņu sākšanās tiek atlikta līdz brīdim, kad cietusī puse ir personīgi pārliecinājusies, ka tā ir cietusi zaudējumus, minētās prasības izbeigšanās brīdis ir atšķirīgs atkarībā no individuālās uztveres, kāda par zaudējumu īstumu varētu būt katram no lietas dalībniekiem, kas ir pretēji tiesiskās drošības prasībai, kas nepieciešama noilguma termiņa piemērošanai. Šajā ziņā faktu zināšana nav to nosacījumu skaitā, kas jāizpilda, lai sāktu skaitīt noilguma termiņu. Tāpat, nosakot minētā noilguma termiņa sākuma brīdi, nevar tikt ņemts vērā zaudējumu īstuma subjektīvais vērtējums.

(sal. ar 54. un 59.–61. punktu)
Tas, vai faktiski pastāv “atkritumi” Direktīvas 75/442 par atkritumiem, kas grozīta ar Direktīvu 91/156, 1. panta a) punkta izpratnē, ir jāizlemj, ņemot vērā visus apstākļus un Direktīvas mērķi, kā arī nodrošinot, ka tās efektivitāte netiek apdraudēta.

Tādējādi noteikti apstākļi var liecināt par to, ka pastāv rīcība, nodoms vai pienākums “atbrīvoties” no vielas vai priekšmeta minētās normas izpratnē. Tas tā īpaši ir gadījumā, ja izmantotā viela ir ražošanas vai patēriņa atliekas, proti, produkts, kas nav bijis darbības mērķis, jo vielas apstrādes metode vai izmantošanas veids nav izšķirošs, to kvalificējot par atkritumiem vai nē. Papildus kritērijam, kas saistīts ar to, vai viela ir ražošanas atliekas, šādas vielas atkārtotas izmantošanas iespējamības pakāpe bez tās iepriekšējas pārstrādes ir būtisks kritērijs, lai izvērtētu, vai tā ir atkritumi Direktīvas izpratnē. Ja papildus vienkāršai iespējai attiecīgo vielu izmantot atkārtoti tā sniegtu arī turētājam ekonomisku labumu, tad šādas atkārtotas izmantošanas iespējamība ir liela. Šādā gadījumā attiecīgā viela vairs nav uzskatāma par apgrūtinājumu, no kura tās turētājs vēlētos “atbrīvoties”, bet gan par īstu produktu. Līdz ar to no viena vienīga apstākļa nevar secināt, ka attiecīgie materiāli tiks atkārtoti izmantoti un ka tie nav “atkritumi” Direktīvas izpratnē. Tas, kas turpmāk rodas no priekšmeta vai no vielas, pats par sevi nav izšķirošs attiecībā uz to, vai tie ir atkritumi, ko saskaņā ar minēto 1. panta a) punktu nosaka attiecībā uz priekšmeta vai vielas turētāja darbību, nodomu vai pienākumu no šī priekšmeta vai šīs vielas atbrīvoties.

Lai gan ir tiesa, ka zināmos apstākļos lieta, materiāls vai izejviela, kas radusies ieguves vai ražošanas procesā, kura galvenais mērķis nav to saražot, var būt nevis atliekas, bet gan blakusprodukts, no kura tā turētājs nebūt nevēlas “atbrīvoties” minētās normas izpratnē, bet kuru tas ir paredzējis izmantot un laist tirdzniecībā — tostarp attiecīgā gadījumā tādu uzņēmēju vajadzībām, kas nav tā ražotāji, — tam izdevīgos apstākļos vēlākā procesā, tas ir tikai ar nosacījumu, ka šī atkārtotā izmantošana ir noteikta, tai nav nepieciešama iepriekšēja pārstrāde un tā ietilpst turpinātā ražošanas vai izmantošanas procesā.

(sal. ar 34., 36., 38., 39., 41, 49. un 50. punktu)
Nodoklis, kuru dalībvalsts uzliek juridisko personu īpašumā esoša nekustamā īpašuma šajā dalībvalstī tirgus vērtībai, ir līdzīgs Direktīvas 77/799 par dalībvalstu kompetentu iestāžu savstarpēju palīdzību tiešo un netiešo nodokļu jomā 1. panta 3. punktā uzskaitītajiem nodokļiem, kas tiek iekasēti no kapitāla daļām šīs direktīvas 1. panta 2. punkta izpratnē.

Direktīva 77/799 par dalībvalstu kompetentu iestāžu savstarpēju palīdzību tiešo un netiešo nodokļu jomā un it īpaši tās 8. panta 1. punkts pieļauj, ka divas dalībvalstis ir noslēgušas starptautisku nolīgumu, lai novērstu nodokļu dubulto uzlikšanu un paredzētu savstarpējās administratīvās palīdzības noteikumus ienākuma un kapitāla nodokļu jomā, kas no savas piemērošanas jomas attiecībā uz vienu dalībvalsti izslēdz vienu nodokļu maksātāju kategoriju, kas maksā nodokli, uz ko attiecas minētā direktīva, ja dalībvalsts, kurai ir jāsniedz informācija, likumdošana vai administratīvā prakse neļauj kompetentajai iestādei vākt vai izmantot šo informāciju pašas minētās dalībvalsts vajadzībām, kas ir jāpārbauda valsts tiesai.

EK līguma 73.b pants (jaunajā redakcijā – EKL 56. pants) ir jāinterpretē tādējādi, ka tam neatbilst tādi valsts tiesību akti, kas šajā dalībvalstī reģistrētas sabiedrības atbrīvo no nodokļa, kas uzlikts juridisko personu īpašumā esoša nekustamā īpašuma minētajā dalībvalstī tirgus vērtībai, bet citā dalībvalstī reģistrētas sabiedrības atbrīvo no šī nodokļa tikai tad, ja starp attiecīgo dalībvalsti un šo valsti ir noslēgts administratīvās sadarbības nolīgums par cīņu pret krāpšanu un izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, vai arī, piemērojot kādā līgumā ietvertu atrunu par nediskrimināciju pilsonības dēļ, saskaņā ar kuru šīm sabiedrībām nav jāmaksā lielāks nodoklis nekā tas, kas jāmaksā sabiedrībām, kas ir reģistrētas pirmajā dalībvalstī, un neļauj citā dalībvalstī reģistrētai sabiedrībai sniegt pierādījumus, kas ļautu noteikt tās akcionāru – fizisko personu – identitāti.

(sal. ar 102. punktu un rezolutīvās daļas 3. punktu)
Lieta C-427/05

Agenzia delle Entrate – Ufficio di Genova 1

pret

Porto Antico di Genova SpA

(Commissione tributaria regionale di Genova lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Struktūrfondi — Regula (EEK) Nr. 4253/88 — 21. panta 3. punkta otrā daļa — Atskaitījumu aizliegums — Ar nodokli apliekamā ienākuma aprēķināšana — No Kopienām saņemto subsīdiju ņemšana vērā”

Ģenerāladvokāta Jana Mazaka [Ján Mazák] secinājumi, sniegti 2007. gada 8. maijā I - 9305

Tiesas (ceturtā palāta) 2007. gada 25. oktobra spriedums I - 9314

Sprieduma kopsavilkums

Ekonomiskā un sociālā kohēzija – Strukturālā palīdzība – Kopienas finansējums – Finanšu atbalsta piešķiršana

(Padomes Regulas Nr. 4253/88, ko groza Regula Nr. 2082/93, 21. panta 3. punkta otrā daļa)

21. panta 3. punkta otrā daļa Regulā Nr. 4253/88, kas paredz noteikumus Regulas Nr. 2052/88 īstenošanai attiecībā uz dažādu struktūrfondu savstarpējās sadarbības, no vienas puses, un to sadarbības ar Eiropas Investīciju banku un citiem pastāvošajiem finanšu instrumentiem, no otras puses, koordinēšanu, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 2082/93, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek pieļauts tāds valsts nodokļu tiesiskais regulējums, kas, nosakot ar nodokli apliekamo ienākumu, ņem vērā Kopienu struktūrfondu piešķirtās subsīdijas. Atskaitījumi vai ieturējumi, kuru rezultātā tiek samazināta saņēmēja iegūtā tādu Kopienu subsīdiju summa, kurām nav tiešas un ciešas saiknes ar šiem atskaitījumiem vai ieturējumiem, netraucē efektīvi piemērot minētajā Regulā Nr. 4253/88 izveidoto mehānismu.

Turklāt atšķirības, kas pastāv starp struktūrfondu finansējuma saņēmējiem tāpēc, ka Kopienu atbalsta summu dalībvalstīs apliek ar dažādām nodokļu likmēm, nevar tikt uzskatītas par tādām, kas pārkāpj vienlīdzīgas attieksmes principu. Lai tas tā būtu, ir vajadzīgs, lai Kopienu atbalsta saņēmēju situācija būtu salīdzināma. Taču šis nav tas gadījums tāpēc, ka saņēmēji iegūst šo atbalstu, ņemot vērā attiecīgo katras dalībvalsts sociāli ekonomisko situāciju, un tāpēc, ka, tā kā Kopienu līmenī nav saskaņoti noteikumi ar nodokli apliekamā ienākuma noteikšanai, šajā jomā vēl joprojām dalībvalstu tiesiskajos regulējumos pastāv objektīvas atšķirības, neizbēgami radot šādas atšķirības starp minētajiem saņēmējiem.

(sal. ar 18.–21. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Preču brīva aprite – Kvantitatīvie ierobežojumi – Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību – Jēdziens

(EKL 28. pants; Padomes Direktīvas 1999/37 2. panta b) punkts un 4. pants)

2. Preču brīva aprite – Kvantitatīvie ierobežojumi – Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību

(EKL 28. un 30. pants)

Summary

1. Tieši vai netieši, faktiski vai iespējami tirdzniecību Kopienas ietvaros nevarētu ietekmēt valsts tiesiskais regulējums, kas prasa, lai pirms transportlīdzekļu reģistrācijas tie tiktu identificēti, un saskaņā ar kuru atbilstoši Direktīvas 1999/37 2. panta b) punktam un 4. pantam citā dalībvalstī pirms tam reģistrēta transportlīdzekļa importa gadījumā šo identifikāciju veic, izmantojot minētās dalībvalsts izsniegtu reģistrācijas apliecību, un ietver arī prasību transportlīdzekli uzrādīt kontrolei, atļaujot pārbaudīt, vai transportlīdzeklis faktiski atrodas dalībvalsts, uz kuru notiek imports, teritorijā un atbilst citas dalībvalsts izsniegtajā reģistrācijas apliecībā norādītajai informācijai. Faktiski, ciktāl šī procedūra ir vienkārša administratīva formalitāte, kas neparedz nekādu papildu pārbaudi, bet ietilpst pašā reģistrācijas pieteikuma apstrādē un ar to saistītās procedūras norisē, kontroles īstenošanas kārtība nevarētu izraisīt nekādas sekas, kam būtu atturoša iedarbība transportlīdzekļu importam šajā dalībvalstī, vai padarīt šādu importu mazāk izdevīgu.

(sal. ar 53.–55., 58. un 63. punktu)

2. Dalībvalsts, kura vispārējā un sistemātiskā veidā uz citās dalībvalstīs reģistrētiem transportlīdzekļiem, kas ir vecāki par trim gadiem, attiecina vispārējā stāvokļa pārbaudi pirms to reģistrēšanas šajā dalībvalstī, neņemot vērā iespējamās pārbaudes, kas varētu būt veiktas citās dalībvalstīs, neizpilda pienākumus, ko tai uzliek EKL 28. un 30. pants. Faktiski šādu kontroli, kas var daļu no ieinteresētajām personām atturēt attiecīgajā dalībvalstī ievest citās dalībvalstīs pirms tam reģistrētus transportlīdzekļus, kas vecāki par trim gadiem, nevar attaisnot ar to, ka tā sasniegtu drošības uz ceļiem un vides aizsardzības mērķus, ciktāl attiecīgā dalībvalsts konkrēti neparāda, ka attiecīgais preču brīvas aprites ierobežojums ir samērīgs ar izvirzīto mērķi.

(sal. ar 73., 74., 77., 78. un 80. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Eiropas Savienība – Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Protokols, ar kuru iekļauj Šengenas “acquis” – Konvencija, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu – “Ne bis in idem” princips

(Konvencijas, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu, 54. pants)

2. Eiropas Savienība – Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Protokols, ar kuru iekļauj Šengenas “acquis” – Konvencija, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu – “Ne bis in idem” princips

(Konvencijas, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu, 58. un 71. pants)

Summary

1. Konvencijas, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu, 54. pants ir interpretējams tādējādi, ka:

– atbilstošs kritērijs minētā panta piemērošanai ir nodarījumu identiskums, ko saprot kā apstākļu, kas ir savstarpēji nedalāmi saistīti, kopuma esamību neatkarīgi no šo apstākļu vai aizsargājamo juridisko interešu juridiskās kvalifikācijas;

– dažādi nodarījumi, kas izpaužas tādējādi, ka, pirmkārt, vienā līgumslēdzējā valstī glabājot naudas līdzekļus, kas iegūti, pretlikumīgi tirgojot narkotiskas vielas, un, otrkārt, valūtas maiņas punktā citā līgumslēdzējā valstī mainot naudas summas, kas arī iegūtas šādas tirdzniecības rezultātā, nav uzskatāmi par “to pašu nodarījumu” šī panta izpratnē tikai tāpēc, ka kompetentā valsts tiesa konstatē, ka šos nodarījumus aptver vienots noziedzīgs nodoms;

– tieši šai valsts tiesai ir jānovērtē, vai visu salīdzināmo faktisko apstākļu identiskuma un savstarpējās saistības līmenis ir tāds, ka, ievērojot iepriekš minēto būtisko kritēriju, var konstatēt, ka tas ir “tas pats nodarījums” minētā 54. panta izpratnē.

(sal. ar 36. punktu un rezolutīvo daļu)

2. No Konvencijas, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu, (KĪŠN) 58. panta izriet, ka līgumslēdzējām valstīm ir tiesības piemērot plašākas valsts tiesību normas par ne bis in idem principu attiecībā uz ārvalstīs pieņemtiem tiesu nolēmumiem. Tomēr šis pants noteikti neatļauj līgumslēdzējai valstij atturēties no tiesāšanas par nodarījumu, kas saistīts ar narkotiskajām vielām, pārkāpjot savus pienākumus saskaņā ar KĪŠN 71. pantu, apskatot to kopsakarā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas Vienotās konvencijas par narkotiskajām vielām, kas ir noslēgta Ņujorkā 1961. gada 30. martā, 36. pantu, tikai tādēļ, ka apsūdzētā persona citā līgumslēdzējā valstī jau ir notiesāta par citiem nodarījumiem, kurus iedvesmojis tas pats noziedzīgais nodoms. Savukārt šīs normas neiestājas pret to, ka valsts tiesībās kompetentās tiesas, kuru izskatīšanā ir otrā tiesvedība, piespriežot sodu, ņem vērā sankcijas, kas jau varbūtēji piespriestas pirmajā tiesvedībā.

(sal. ar 33.–35. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

Preču izcelsme – Noteikšana – Būtiska apstrāde vai pārstrāde – Montāžas darbība

(Padomes Regulas Nr. 2913/92 24. un 249. pants; Komisijas Regulas Nr. 2454/93 11. pielikums)

Summary

Dažādu elementu montāža ir būtiska pārstāde vai apstrāde, kas var tikt uzskatīta par izcelsmi norādošu, ja, aplūkojot to no tehniskā viedokļa un ņemot vērā attiecīgās preces definīciju, tā veido ražošanas galīgo stadiju, kuras laikā tiek konkretizēts izmantoto sastāvdaļu lietojums un kuras laikā attiecīgajām precēm tiek piešķirtas to īpašās kvalitatīvās iezīmes.

Tomēr, ņemot vērā no montāžas jēdziena izrietošo darbību dažādību, pastāv situācijas, kurās pārbaude, pamatojoties uz tehniska rakstura kritērijiem, lai noteiktu preces izcelsmi, var nebūt izšķiroša. Šādos gadījumos kā pakārtots kritērijs ir jāņem vērā montāžas radītā pievienotā vērtība.

Šajā sakarā Komisijai diskrecionārās varas ietvaros, kura tai piemīt, lai veiktu vajadzīgos pasākumus Kopienas Muitas kodeksa noteikumu piemērošanai, it īpaši to [noteikumu], kas attiecas uz preču izcelsmi, ir jāpieņem vispārēja rakstura noteikumi, kuri tiesiskās drošības nodrošināšanas nolūkā ilgtermiņā ņemtu vērā visu industrijas nozares situāciju un kurus līdz ar to jebkurā brīdī nevarētu ietekmēt kāda šīs nozares uzņēmuma atsevišķa situācija.

Tādējādi Komisijas vērā ņemtie daudzie no montāžas jēdziena izrietošie darbību veidi visā attiecīgajā industrijas nozarē var attaisnot atsauci uz pievienotās vērtības kritēriju.

(sal. ar 26., 27., 36. un 37. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Aizliegums – Kategoriju atbrīvojums – Līgumi mehānisko transportlīdzekļu nozarē – Regula Nr. 1400/2002 – Līgums, kurā ietverts skaidri paredzēts līguma laušanas noteikums

(EKL 81. panta 3. punkts; Komisijas Regulas Nr. 1400/2002 2. panta 1. punkts un 3. panta 6. punkts)

Summary

Neviens no Regulas Nr. 1400/2002 par Līguma 81. panta 3. punkta piemērošanu vertikālu vienošanos un saskaņotu darbību kategorijām mehānisko transportlīdzekļu nozarē noteikumiem neaizliedz tāda līguma pusēm, kas ietilpst šīs regulas piemērošanas jomā, ietvert līgumā skaidri paredzētu noteikumu par piegādātāja tiesībām pārtraukt līgumu bez iepriekšēja paziņojuma, ja izplatītājs neizpilda kādu no šajā noteikumā minētajiem līgumtiesiskajiem pienākumiem, un tādēļ jautājums par šāda veida noteikuma spēkā esamību principā ir saistīts nevis ar minēto regulu, bet gan tikai ar valsts tiesībām.

Gadījumā, ja piegādātājs pārtrauc mehānisko transportlīdzekļu izplatīšanas līgumu saskaņā ar skaidri paredzētu noteikumu par līguma pārtraukšanu, ar Regulu Nr. 1400/2002 ieviestā atsevišķu kategoriju atbrīvojuma piemērošanas nosacījumu ievērošana prasa ne vien, lai piegādātājs rakstiski izklāstītu šīs pārtraukšanas iemeslus, bet arī, lai neatkarīgs eksperts, šķīrējtiesnesis vai valsts tiesa, pie kuriem izplatītājam ir tiesības vērsties atbilstoši minētās regulas 3. panta 6. punktam, lai apstrīdētu šīs līguma pārtraukšanas spēkā esamību, varētu veikt šīs līguma pārtraukšanas iemeslu efektīvu kontroli.

Nepastāvot Kopienu tiesiskajam regulējumam jautājumā par to, vai neatkarīgam ekspertam, šķīrējtiesnesim vai valsts tiesai ir jāiesaistās pirms līguma pārtraukšanas vai arī šīs līguma pārtraukšanas iedarbība ir apturama līdz lēmuma par šīs pārtraukšanas spēkā esamību pieņemšanai, un tā kā nevienā no Regulas Nr. 1400/2002 noteikumiem nav ietverta šāda prasība, katras dalībvalsts tiesību sistēmas ziņā ir noteikt kompetentās tiesas un tiesvedības procesuālos noteikumus, kam jānodrošina tiesību, kuras tiesību subjektiem pastāv saskaņā ar Kopienu tiesību tiešās iedarbības principu, aizsardzība, ja vien šie noteikumi nav nelabvēlīgāki par noteikumiem, kas attiecas uz līdzīgām iekšēja rakstura prasībām (līdzvērtības princips), un tie nepadara praktiski neiespējamu vai pārmērīgi grūtu to tiesību īstenošanu, kas izriet no Kopienu tiesību sistēmas (efektivitātes princips).

Līdz ar to Regulas Nr. 1400/2002 3. panta 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tikai tādēļ, ka šīs regulas piemērošanas jomā ietilpstošā līgumā ir ietverts tāds skaidri paredzēts noteikums par līguma pārtraukšanu, atbilstoši kuram piegādātājs šādu līgumu var pārtraukt bez iepriekšēja paziņojuma, ja izplatītājs neizpilda kādu no šajā noteikumā minētajiem līgumtiesiskajiem pienākumiem, šīs regulas 2. panta 1. punktā paredzētais atsevišķu kategoriju atbrīvojums nekļūst nepiemērojams šim līgumam.

(sal. ar 27., 28., 30., 34., 37. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi – Strīda priekšmets – Konstatēšana pirmstiesas procedūras laikā

(EKL 226. pants)

2. Dalībvalstis – Pienākumi – Pienākumu neizpilde – Pamatojums, kas ir balstīts uz tehniskām problēmām – Nepieļaujamība

(EKL 226. pants)

Summary

1. Prasības sakarā ar pienākumu neizpildi priekšmets saskaņā ar EKL 226. pantu ir noteikts Komisijas argumentētajā atzinumā, tādējādi prasībai ir jābalstās uz tiem pašiem argumentiem un pamatiem kā argumentētajam atzinumam. Šī prasība tomēr nevar būt tik plaša, lai jebkurā gadījumā pieprasītu pilnīgu sakritību starp iebildumu formulējumu argumentētā atzinuma rezolutīvajā daļā un prasījumos prasības pieteikumā, ja argumentētajā atzinumā noteiktais strīda priekšmets nav ticis paplašināts vai grozīts. Tiesa it īpaši ir uzskatījusi, ka strīda priekšmetu var paplašināt, attiecinot to uz faktiem, kuri iestājušies pēc argumentētā atzinuma pieņemšanas, ja tiem ir tāds pats raksturs un tos rada tā pati rīcība kā tos, kas minēti šajā atzinumā.

(sal. ar 10.–12. punktu)

2. Dalībvalsts nevar atsaukties uz iekšējo situāciju, piemēram, problēmām sakarā ar kāda Kopienu tiesību akta piemērošanu, lai pamatotu no Kopienu tiesībām izrietošu pienākumu un termiņu neievērošanu. Līdz ar to dalībvalsts nevar atsaukties uz tehniskām problēmām, lai neievērotu no Kopienu tiesībām izrietošus pienākumus.

(sal. ar 28.–29. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Apgrozījuma nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma – Nodokļa bāze

(Padomes Direktīvas 77/388 11. panta A daļas 2. punkta a) apakšpunkts un 3. punkta c) apakšpunkts)

Summary

Tāda pirkuma līguma ietvaros, kurš paredz, ka atbilstoši pircēja paredzētajai transportlīdzekļa izmantošanai izplatītājs to piegādā reģistrētu un par cenu, kura ietver reģistrācijas nodevu par jauniem transportlīdzekļiem, ko tas ir samaksājis pirms piegādes, darījumam, par ko ir jāmaksā šī nodeva, esot nevis minētajai piegādei, bet pirmajai transportlīdzekļa reģistrēšanai valsts teritorijā, šī nodeva nav ietverta nodokļu un citu maksājumu jēdzienā 11. panta A daļas 2. punkta a) apakšpunkta nozīmē Sestajā direktīvā 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, kas ir jāietver nodokļa bāzē. Šāda nodeva atbilst summai, ko nodokļa maksātājs ir saņēmis no transportlīdzekļa pircēja kā samaksu par izdevumiem, kas ir izmaksāti tā vārdā un uz tā rēķina, šī paša noteikuma 3. punkta c) apakšpunkta nozīmē, kas nav jāietver šajā nodokļa bāzē.

(sal. ar 14., 16., 30. punktu un rezolutīvo daļu)