ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2) Atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2018/1579 (2018. gada 18. oktobris), ar kuru nosaka galīgu antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas noteikts tādu konkrētu jaunu vai atjaunotu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes gumijas pneimatisko riepu importam, kuras paredzētas autobusiem vai kravas automobiļiem un kuru slodzes indekss pārsniedz 121, un atceļ Īstenošanas regulu (ES) 2018/163, – daļā, kurā ar to ir noteikti galīgie antidempinga maksājumi šādu ražotāju eksportētāju ražojumu importam: – Chaoyang Long March Tyre Co. Ltd; – Triangle Tyre Co. Ltd; – Shandong Wanda Boto Tyre Co. Ltd; – Qingdao Doublestar Tire Industrial Co. Ltd; – Ningxia Shenzhou Tire Co. Ltd; – Guizhou Tyre Co. Ltd; – Aeolus Tyre Co. Ltd; – Shandong Huasheng Rubber Co. Ltd; – Chongqing Hankook Tire Co. Ltd; – Prinx Chengshan (Shandong) Tire Co. Ltd; – Jiangsu Hankook Tire Co. Ltd; – Shandong Linglong Tire Co. Ltd; – Shandong Jinyu Tire Co., Ltd; – Sailun Jinyu Group Co. Ltd; – Shandong Kaixuan Rubber Co. Ltd; – Weifang Yuelong Rubber Co. Ltd; – Weifang Shunfuchang Rubber And Plastic Products Co. Ltd; – Shandong Hengyu Science & Technology Co. Ltd; – Jiangsu General Science Technology Co. Ltd; – Double Coin Group (Jiang Su) Tyre Co. Ltd; – Hefei Wanli Tire Co. Ltd; – Giti Tire (Anhui) Company Ltd; – Giti Tire (Fujian) Company Ltd; – Giti Tire (Hualin) Company Ltd; – Giti Tire (Yinchuan) Company Ltd; – Qingdao GRT Rubber Co. Ltd.
33

Taču šajā lietā pirms attiecīgās iepirkuma procedūras notika 2017. gadā izsludinātā iepirkuma procedūra FRONTEX/OP/800/2017/JL, kas attiecās uz divu veidu RPAS sistēmu testēšanu. Šīs procedūras mērķis saskaņā ar paziņojuma par līgumu bija “ļaut Frontex turpināt novērtēt un izvērtēt RPAS, kas spēj nodrošināt ilglaicīgu jūras robežu novērošanu”. Turklāt tika norādīts, ka“īpaša uzmanība šajā novērtēšanā tiks pievērsta šādas platformas spējai nodrošināt novērošanas pakalpojumus regulāri, uzticami un rentablā veidā”. Šis līgums bija sadalīts divās daļās, no kurām pirmā attiecās uz standarta izmēra MALE RPAS testēšanu ilglaicīgai jūras robežu novērošanai no gaisa – maksimāli 600 lidojuma stundas Vidusjūras norādītajos apgabalos laikposmā no 2018. gada otrā līdz ceturtajam ceturksnim un otrā daļa attiecās uz neliela izmēra MALE RPAS testēšanu ilglaicīgai jūras robežu novērošanai no gaisa – maksimāli 300 lidojuma stundas Vidusjūras norādītajos apgabalos laikposmā no 2018. gada otrā līdz ceturtajam ceturksnim. Šajā ziņā 2017. gada 29. decembrī prasītāja ieguva līguma slēgšanas tiesības otrajā daļā.
135

Visbeidzot prasītāja apgalvo, ka Savienības tiesa ir strikti piemērojusi Regulu Nr. 1049/2001, lai gan jebkurš izņēmums no piekļuves tiesībām dokumentiem vai jebkurš šo tiesību ierobežojums esot jāinterpretē šauri, un būtībā tās pieteikums neietilpst izņēmumā, kura nolūks ir aizsargāt izmeklēšanas darbību mērķus. Tā kā tā apstrīd faktu, ka uz tās piekļuves pieteikumu varēja attiekties Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta trešajā ievilkumā minētais izņēmums, tās argumenti attiecas uz jautājumu, kas atšķiras no jautājuma par to, vai izņēmuma piemērošanas gadījumā sevišķas sabiedrības intereses ļauj šādu piemērošanu noraidīt. Līdz ar to šajā pamata daļā tiem nav nozīmes. Turklāt tie tika izvērtēti un noraidīti šī pamata pirmajā daļā.
127

Otrkārt, runājot par 2020. gada saglabāšanas aktiem, Vispārējā tiesa ir konstatējusi, ka, pirmām kārtām, šī sprieduma 126. punktā prasītāju nevar uzskatīt par tādu, kas gūst labumu no Sīrijas režīma Aman Holding priekšsēdētāja vietnieka statusā. Otrām kārtām, no raksta tīmekļvietnē “7al.net” izriet, ka prasītājs izveidoja aviosabiedrību, lai gan Sīrijā civilās aviācijas nozarei ir lielas grūtības, ņemot vērā militārās operācijas, kā rezultātā ir pārtraukti tūristu pārvadājumi un pārtraukta pakalpojumu sniegšana dažās lidostās. Tomēr šī sprieduma 96. punktā Vispārējā tiesa ir konstatējusi, ka prasītājs vairs nav Fly Aman vairākuma akcionārs. Turklāt ne no viena no pierādījumu elementiem, kas ir iekļauti dokumentā WK 47/2019 INIT un dokumentā WK 3600/2020 REV 1, neizriet, ka prasītājs minētās sabiedrības vairākuma akcionāra un pēc tam bijušā vairākuma akcionāra statusā gūst labumu no Sīrijas režīma vai ka viņš to atbalsta.
189

Katrā ziņā no lietas materiāliem neizriet, ka šādi solījumi tika sniegti saistībā ar starpposma pārskatīšanu par periodu, kas beidzās 2012. gadā. Attiecībā uz solījumiem, kuri izrietot no sarakstes starp Komisiju un prasītājām, par apstrīdētajiem PAV izdevumiem, veicot galīgo pārskatīšanu par periodu, kas beidzās 2018. gadā, ir jānorāda, ka tie tika sniegti, sākot no 2018. gada 13. jūlija (skat. šā sprieduma 13. punktu). Taču līdz minētajam datumam prasītājas jau bija lūgušas veikt starpposma pārskatīšanu par periodu, kas beidzās 2019. gadā, un tas izraisīja apstrīdētās regulas pieņemšanu, kā tas izriet no 2018. gada 7. maijā publicētā paziņojuma par šo pēdējo minēto pārskatīšanu (skat. šā sprieduma 12. punktu). Tādējādi prasītājas nevar atsaukties uz tiesisko paļāvību, kura izrietot no iepriekšējās sarakstes saistībā ar galīgo pārskatīšanu par periodu, kas beidzās 2018. gadā.
18

Otrkārt, ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru prasītājas interese atcelt vai grozīt apstrīdēto aktu prasa, lai pārsūdzētā akta atcelšanai vai grozīšanai pašai par sevi būtu tiesiskas sekas un tādējādi prasības rezultātā varētu rasties priekšrocības lietas dalībniekam, kurš to ir cēlis (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 17. septembris, Mory u.c./Komisija, C‑33/14 P, EU:C:2015:609, 55. punkts un tajā minētā judikatūra). Tomēr ir jākonstatē, ka saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 54. panta 2. punktu (tagad – Regulas 2017/1001 62. panta 2. punkts) preču zīmei, kas ir atzīta par spēkā neesošu, jau no paša sākuma nav bijis šajā regulā paredzēto seku. No tā izriet, ka apstrīdētās preču zīmes spēkā neesamība, kas var notikt tikai pēc apstrīdētā lēmuma atcelšanas vai grozīšanas, var radīt juridiskas sekas, kuras prasītājai var radīt labumu laikposmā pirms agrākā dizainparauga reģistrācijas beigām. Līdz ar to un pretēji tam, ko būtībā apgalvo EUIPO, nedz apstāklis, ka agrākā dizainparauga reģistrācija ir beigusies, nedz apstāklis, ka prasītāja saskaņā ar šo dizainparaugu nevar aizliegt citu preču zīmju izmantošanu, kuras reģistrētas pēc minētā dizainparauga reģistrācijas beigām, neatņem prasītājai interesi lūgt apstrīdētā lēmuma atcelšanu vai grozīšanu.
35

2019. gada 3. decembrī (lieta T‑389/19), 4. decembrī (lietas no T‑390/19 līdz T‑394/19), 5. decembrī (lietas T‑397/19, T‑398/19, T‑403/19, T‑404/19, T‑406/19, T‑407/19, no T‑409/19 līdz T‑412/19, T‑418/19, no T‑420/19 līdz T‑422/19, no T‑425/19 līdz T‑427/19, no T‑429/19 līdz T‑432/19, T‑435/19, T‑436/19 un no T‑438/19 līdz T‑441/19), 6. decembrī (lietas T‑413/19, T‑414/19, T‑416/19 un T‑417/19), 9. decembrī (lietas T‑442/19, no T‑444/19 līdz T‑446/19, T‑448/19, T‑450/19, T‑451/19, T‑454/19, T‑463/19 un T‑465/19) un 10. decembrī (lietas T‑452/19 un T‑453/19) Vispārējā tiesa lūdza lietas dalībniekus paust savu nostāju par iespēju apvienot lietas no T‑389/19 līdz T‑394/19, T‑397/19, T‑398/19, T‑403/19, T‑404/19, T‑406/19, T‑407/19, no T‑409/19 līdz T‑418/19, no T‑420/19 līdz T‑422/19, no T‑425/19 līdz T‑427/19, no T‑429/19 līdz T‑432/19, T‑435/19, T‑436/19, no T‑438/19 līdz T‑442/19, no T‑444/19 līdz T‑446/19, T‑448/19, no T‑450/19 līdz T‑454/19, T‑463/19 un T‑465/19.
117

No ekspatriācijas pabalsta pastāvēšanas iemesla, kas atgādināts šī sprieduma 44. un 48. punktā, izriet, ka jautājums ir nevis par to, vai prasītājs ir vai nav pārtraucis jebkādu saziņu ar savas pirmās pilsonības valsti, bet gan par to, lai noteiktu, vai atsauces laikposmā viņam bija pietiekama saikne ar dienesta vietas valsti, kuras pilsonība viņam tagad ir, lai viņam būtu jāatsaka ekspatriācijas pabalsts, ņemot vērā Civildienesta noteikumu VII pielikuma 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētos nosacījumus. Šajā lietā tas tā ir. Prasītājs pastāvīgi dzīvoja Beļģijā un tur strādāja vismaz no 1999. gada 1. marta līdz 2000. gada 31. decembrim. Šajā ziņā apstāklim, pat pieņemot, ka tas ir pierādīts, ka viņš tajā strādāja tikai tāpēc, lai kāda Savienības iestāde pieņemtu viņu darbā, nav nozīmes. Darba esamība un veikšana nākamā dienesta vietā nav darbā pieņemšanas nosacījums, un to nevar uzskatīt par šo pieņemšanu atvieglojošu.
32

Tā kā prasītāja ir saņēmusi skaidru pilnvarojumu tikai pēc šī termiņa beigām, to nevar uzskatīt ne par pagarināšanas procesa dalībnieku saskaņā ar Regulas 2017/1001 53. panta 1. punktu, ne par “pusi lietas izskatīšanas procesā [EUIPO]” minētās regulas 104. panta 1. punkta izpratnē. Tātad prasītāja nevarēja iesniegt lūgumu atjaunot savas tiesības kā licenciāts, kurš ir zaudējis tiesības, un līdz ar to šajā lietā ir jāuzskata, ka tā ir rīkojusies EUIPO vienīgi attiecīgās preču zīmes īpašnieka vārdā un labā, un tādēļ Regulas 2017/1001 104. panta 1. punkta nosacījumu ievērošana ir jāizvērtē attiecībā uz preču zīmes īpašnieku. Tādēļ, kā Apelācijas padome to pamatoti norāda apstrīdētā lēmuma 25. punktā, trūkumu, ko veido apstāklis, ka attiecīgās preču zīmes īpašnieks nav veicis pagarināšanu, prasītāja varēja novērst, tikai pierādot, ka šāds trūkums ir radies, neraugoties uz to, ka minētais īpašnieks ir rīkojies ar prasīto pienācīgo rūpību.
76

Proti, no iepriekš 55. un 56. punktā atgādinātās judikatūras attiecībā uz jautājuma par apelācijas procesa apturēšanu iepriekšējas izskatīšanas raksturu izriet, ka šai apturēšanai, ja tā ir attaisnota, ir jāļauj ņemt vērā paralēlā procesā sagaidītā lēmuma ietekmi uz visu argumentu, kas izvirzīti pret Iebildumu nodaļas lēmumu, pamatotību. Līdz ar to, ja Apelāciju padome uzskata, ka procesa apturēšana ir attaisnota, tai nav citas iespējas kā vien lemt par šo apturēšanu un līdz ar to tā nevar izskatīt apelācijas sūdzību kaut vai tikai daļēji. Tātad šajās lietās, tā kā minētā padome uzskatīja, ka procesu apturēšana bija attaisnota, tā nevarēja lemt par apelācijas sūdzībām un līdz ar to tai nebija iespējams sniegt jebkādus ieteikumus Iebildumu nodaļai, jo jebkāda lietu nodošana tai nozīmēja apelācijas sūdzības izskatīšanu un tātad izrietēja no kļūdas tiesību piemērošanā.
1)

Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2019/265 (2019. gada 12. februāris), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), atcelt, ciktāl ar to no Savienības finansējuma ir izslēgti konkrēti Itālijas Republikas izdevumi 305122,74 EUR apmērā.
169

Otrkārt, attiecībā uz tiesībām piekļūt lietas materiāliem Tiesa ir nospriedusi, ka tas, vai ir tikušas pārkāptas tiesības uz aizstāvību, tostarp tiesības piekļūt lietas materiāliem, ir jāpārbauda atkarībā no katra gadījuma īpašajiem apstākļiem, tostarp no attiecīgā akta būtības un apstākļiem, kādos tas ir pieņemts, kā arī no attiecīgo jomu reglamentējošo tiesību normu kopuma (skat. spriedumu, 2017. gada 16. maijs, Berlioz Investment Fund, C‑682/15, EU:C:2017:373, 97. punkts un tajā minētā judikatūra). Šajā lietā ir pietiekami norādīt, ka prasītāja nav nedz apgalvojusi, nedz konstatējusi, ka tā nebūtu varējusi iepazīties ar ECB veiktajai pārbaudei nozīmīgiem dokumentiem, it īpaši saistībā ar dialogu starp to un šo iestādi minētās pārbaudes laikā, un Vispārējai tiesai iesniegtie lietas materiāli šajā ziņā neietver nekādas norādes. Prasītāja nav arī precizējusi, kādiem dokumentiem tai neesot bijis piekļuves saistībā ar ECB veikto pārbaudi un kuriem tai esot vajadzējis piekļūt saistībā ar VNV procedūru, nedz to, kā tie tai būtu devuši iespēju labāk nodrošināt savu aizstāvību. Turklāt nākas konstatēt, ka VNV nav balstījusies uz dokumentiem, kas atšķiras no dokumentiem, kuriem ECB veiktā pārbaude ir pamatota.
86

Katrā ziņā no prasītājas procesuālajiem rakstiem, kā arī no tās atbildes uz jautājumu, kas tai tika uzdots tiesas sēdē, izriet, ka prasītāja neiebilst pret apstrīdētajā lēmumā norādīto datumu, līdz kuram ilga pārkāpums. Tāpat tā nenoliedz, ka tā šajā pārkāpumā piedalījās laikā no 2003. gada 29. janvāra līdz 2012. gada 23. aprīlim un ka līdz ar to pēdējais pilnais [finanšu] gads, kurā tā piedalījās pārkāpumā, bija laikposms no 2011. gada 1. aprīļa līdz 2012. gada 31. martam.
7

2017. gada 24. augustā prasītāja atkārtoja savu viedokli, saskaņā ar kuru šķirnes “Siberia” aizsardzības ilgums, pirmkārt, esot bijis jāaprēķina, pamatojoties uz Regulas Nr. 2100/94 19. pantu. Turklāt tā uzskata, ka CPVO, otrkārt, esot bijis jāsamazina aizsardzības ilgums atbilstoši šīs regulas 116. panta 4. punktam, atskaitot no tā laikposmu no šķirnes “Siberia” pirmās pārdošanas līdz minētās regulas spēkā stāšanās datumam. Līdz ar to prasītāja lūdza CPVO grozīt šķirnei “Siberia” piešķirtās Kopienas augu šķirņu aizsardzības beigu datumu, aizstājot 2018. gada 1. februāra datumu ar 2020. gada 30. aprīli.
41

Šajā ziņā ir jākonstatē – kā to būtībā ir norādījusi Apelācijas padome –, ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir trīsdimensiju preču zīme, kas izskatās kā saite, kura četros attēlos ir attēlota no dažādiem skatpunktiem. Vienā no minētās saites galiem atrodas actiņa, kurā var ievietot saites otrā galā esošo kniedi, lai šo saiti aizdarītu. Pirmajā attēlā saite ir attēlota aizdarītā veidā un actiņas un tajā ievietotās kniedes kopskats veido izliektu ovālu. Nākamajos trijos attēlos saite ir attēlota no augšas, apakšas un sānskatā (apstrīdētā lēmuma 19. punkts). Turklāt, līdzīgi kā to darījusi Apelācijas padome (apstrīdētā lēmuma 20. punkts), ir jānorāda, ka no reģistrācijas pieteikuma attēla netop skaidrs, no kāda veida materiāla ir veidota saite.
56

Pirmkārt, prasītāja norāda, ka šajā lietā veiktais aritmijas riska novērtējums atšķiras no spēkā esošajām vadlīnijām, it īpaši pamatnostādnēm, kuras ir sniegtas ar nearitmogēno zāļu lietošanu saistītā QT/QTc intervāla pagarinājuma risku klīniskajā izvērtējumā (CHMP/ICH/2/04, note for guidance on the clinical evaluation of QT/QTc interval prolongation and proarrhythmic potential for non‑antiarrhytmic drugs, turpmāk tekstā – “QT pamatnostādnes”), kurās ir definēti atbilstošie parametri, lai novērtētu riskus, kas saistīti ar zālēm, kas var izraisīt QT intervāla pagarināšanos. It īpaši, atkāpdamās no 2017. gada 11. oktobra kopējā novērtējuma ziņojuma, CPZK, pirmkārt, neesot izskaidrojusi, kādēļ prasītājas iesniegtie dati un aprēķini nav atbilstoši, un, otrkārt, neesot ņēmusi vērā pēc iloperidona laišanas tirgū gūto pieredzi.
56

Prasītāji noliedz, ka operācijā Triton izmantotos kuģus – kā Frontex norādījusi 2017. gada 8. septembra vēstulē un apstrīdētajā lēmumā – ir iespējams izsekot caur publiski pieejamām jūrniecības vietnēm, piemēram, marinetraffic.com. Kuģi, ko izmanto operācijā Triton, ir aprīkoti ar iekārtām, kas ietver automātisko identifikācijas sistēmu (AIS), kura ļauj atklāt it īpaši to nosaukumu, atrašanās vietu, ātrumu un maršrutu, izmantojot radiopārraides caur stacijām vai satelītiem. Tomēr misijas laikā šie kuģi, lai izvairītos no izsekojamības, nepārsūta savus AIS datus. Šīs prakses dēļ informācija par izmantoto kuģu identitāti nevar palīdzēt trešajām personām uzzināt šo kuģu atrašanās vietu vai patruļas ieradumus, tiem esot misijā un, it īpaši, robežu uzraudzībā. Tādējādi, pēc prasītāju domām, iemesls, kādu Frontex ir norādījusi apstrīdētajā lēmumā, neatbilst patiesībai.
17.

Valsts atbalsts – Nelikumīga atbalsta atgūšana – Agrākā stāvokļa atjaunošana – Atgūstamās summas aprēķins – Komisijas pienākums noteikt summu, kas faktiski atbilst reālajai atbalsta priekšrocībai – Piemērojamība – Priekšrocība, kas izriet no lidostas pakalpojumu un tirdzniecības līgumu noslēgšanas – Aprēķināšanas noteikumi – Summa, kas noteikta, pamatojoties vienīgi uz ex ante pierādījumiem un ko var pielāgot atkarībā no dalībvalsts vēlāk iesniegtajiem pierādījumiem – Pieļaujamība (LESD 108. pants) (skat. 414.– 420., 424. – 429. punktu)
376

Vispārējā tiesa uzskatīja, ka tas tā ir it īpaši tad, ja, kā tas ir šajā gadījumā, attiecīgie pasākumi nav uzskatāmi par sankciju un ietilpst īpašā steidzamības kontekstā. Šajā pēdējā minētajā ziņā Vispārējā tiesa norādīja, ka runa ir par to, lai novērstu konkrēto banku neizbēgamā sabrukuma risku, lai saglabātu dalībvalsts finanšu sistēmas stabilitāti, kā arī, lai izvairītos no kaitējuma citām eurozonas dalībvalstīm. Iepriekšējas apspriešanas procedūras īstenošana, kuras ietvaros vairāki tūkstoši konkrēto banku noguldītāju un akcionāru būtu varējuši lietderīgi aizstāvēt savas intereses, pirms tiek pieņemtas kaitējumu radošās tiesību normas, būtu nenovēršami novilcinājusi pasākumu, kuru mērķis bija novērst šādu sabrukumu, piemērošanu. Tādējādi tiktu būtiski apdraudēts mērķis saglabāt šīs dalībvalsts finanšu sistēmas stabilitāti un izvairīties no kaitējuma pārējām eurozonas dalībvalstīm (skat. spriedumu, 2018. gada 13. jūlijs, K. Chrysostomides & Co. u.c./Padome u.c., T‑680/13, EU:T:2018:486, 282. punkts un tajā minētā judikatūra).
6

Ar 2010. gada 9. jūnija Rezolūciju 1929 (2010) Drošības padome ieviesa virkni papildpasākumu attiecībā uz IRISL. It īpaši ar šīs rezolūcijas 14.–22. punktu Rezolūcijā 1737 (2006) noteikto līdzekļu iesaldēšanas pasākumu piemērošana tika attiecināta arī uz “[IRISL] vienībām saskaņā ar III pielikumā norādīto un personām vai vienībām, kuras rīkojas to vārdā vai pēc to norādījumiem, kā arī struktūrām, kuras ir to īpašumā vai kontrolē, tostarp nelikumīgi, vai par kurām [Drošības] padome vai [Apvienoto Nāciju Organizācijas Sankciju komiteja] ir atzinusi, ka tās ir palīdzējušas šīm vienībām izvairīties no [to] rezolūcijās paredzētajām sankcijām vai ir sniegušas atbalstu šo rezolūciju noteikumu pārkāpšanā”.
105

Arī tabula, ko VNV publicējusi savā internetvietnē un minējusi arī savā atbildē uz piekto pamatu, šajā ziņā neko nemaina. Šajā tabulā ir norādīts to [kredīt]iestāžu skaits, kurām piemērotas korekcijas reizinātāja summas atkarībā no riska profila eurozonas kontekstā intervālos no 0,8 līdz 0,9, no 0,9 līdz 1 utt., līdz pat intervālam no 1,4 līdz 1,5. Tajā – tāpat kā apstrīdētā lēmuma pielikumā – ir sniegta tikai daļēja informācija par ex ante iemaksas aprēķinu, jo tā attiecas tikai uz korekcijas reizinātāju atkarībā no riska profila Eiropas kontekstā. Šī tabula, kas turklāt publicēta pēc šīs prasības celšanas, prasītājas gadījumā nedod iespēju pārliecināties par minētā reizinātāja aprēķina un līdz ar to – tās iemaksas pareizību.
173

Šajā ziņā, pirmām kārtām runājot par to, vai adresātiem, kuri ir atbildīgi par attiecīgā lēmuma īstenošanu, nav rīcības brīvības, no spēkā esošā saskaņošanas lēmuma 3. panta 1. punkta izriet, ka dalībvalstis no 2007. gada 1. jūlija 2 GHz frekvenču joslu atvēl un dara pieejamu attiecīgajām sistēmām. Tātad no šīs tiesību normas it īpaši izriet, ka jaunais saskaņošanas lēmums, ar ko tiktu grozīts 2 GHz frekvenču joslas izmantošanas mērķis, neatstātu dalībvalstīm nekādu rīcības brīvību attiecībā uz tā īstenošanu.
143

Attiecībā uz apgalvoto labas pārvaldības principa neievērošanu no pastāvīgās judikatūras izriet, ka administratīvā procedūrā aizsardzības jomā pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Savienības dalībvalstis, Komisijai ir jāievēro Savienības pamattiesības, tostarp tiesības uz labu pārvaldību, kas paredzētas Pamattiesību hartas 41. pantā. Judikatūras atziņa par labas pārvaldības principu ir tāda, ka gadījumos, kad Savienības iestādēm ir novērtējuma brīvība, Savienības tiesību sistēmā nodrošināto garantiju ievērošanai administratīvajos procesos ir vēl jo lielāka nozīme. Viena no šīm garantijām tostarp ir kompetentās iestādes pienākums rūpīgi un objektīvi pārbaudīt visus izskatāmās lietas apstākļus (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 25. janvāris, Rusal Armenal/Padome, T‑512/09 RENV, EU:T:2017:26, 189. punkts un tajā minētā judikatūra).
119

No apstrīdētās regulas 117. apsvēruma izriet: “Ņemot vērā to, ka Taivānā varēja identificēt tikai nelielu ražojuma veidu skaitu, ko uz Savienību eksportēja izlasē iekļautie Ķīnas ražotāji eksportētāji, Komisija normālo vērtību aprēķināja no pārējiem ražojuma veidiem, pamatojoties uz tādu vislīdzīgāko ražojuma veidu ražošanas izmaksām, kurus ražoja Taivānā, lai panāktu pilnīgu un taisnīgu salīdzinājumu, pamatojoties uz ražošanas izmaksām, kas koriģētas attiecībā uz: a) izmantotā izejmateriāla atšķirībām, pamatojoties uz pārbaudītiem Savienības ražošanas nozares izmaksu datiem, saskaņā ar kuriem piederumi, kas ražoti no bezšuvju caurulēm, ir no 2,12 līdz 2,97 reizēm dārgāki ražošanā par tiem, kas ražoti no metinātām caurulēm; b) atšķirībām tērauda kategorijā, pamatojoties uz pārbaudītiem Savienības ražošanas nozares datiem, saskaņā ar kuriem korekcijas veic par lētāko tērauda kategoriju izmaksām, ko izmanto piederumiem, kuru izejmateriāls ir metinātas caurules; šī korekcija svārstās no 1,49 līdz 3,60 reizēm atkarībā no izmantotās tērauda kategorijas; c) atšķirībām formās, pamatojoties uz Ķīnas eksportētāju pārdevumu novērotajām cenu atšķirībām, saskaņā ar ko leņķa gabals tiek uzskatīts par elementārāko formu un citas formas (trejgabali, reducētāji, uzgaļi un specializētas formas) ir no 1,08 līdz 1,74 reizēm dārgākas.”
88

Tas, ka ierosinātās EPI reģistrācijas stadijā, kas ietver pirmo no juridiskā viedokļa veikto vērtējumu un neskar Komisijas pienākumu veikt vērtējumu saistībā ar paziņojumu, ko tā attiecīgā gadījumā pieņem, pamatojoties uz Regulas Nr. 211/2011 10. panta 1. punkta c) apakšpunktu (spriedums, 2018. gada 23. aprīlis, One of Us u.c./Komisija, T‑561/14, pārsūdzēts, EU:T:2018:210, 117. punkts), šī iestāde – kā tā to ir darījusi apstrīdētā lēmuma 5. apsvērumā – tikai vispārīgi norāda jomas, kurās var tikt pieņemti Savienības tiesību akti un kuras atbilst jomām, kurās tiesību aktus iesniegt lūdz EPI organizatori, un tad no tā secina, ka ierosinātā EPI nav acīmredzami ārpus Komisijas pilnvarām, nenorādot uz apstākli, ka pasākumi, uz kuriem ir atsauce ierosinātajā EPI, ir vērsti uz to, lai uzlabotu nacionālo un lingvistisko minoritāšu aizsardzību un stiprinātu kultūru un valodu daudzveidību Savienībā, nevar tikt uzskatīts par pretēju pienākumam norādīt pamatojumu.
26

Savas prasības pamatojumam prasītāja būtībā izvirza divus pamatus. Pirmais pamats izriet, pirmkārt, no Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus [LESD] 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 249, 9. lpp.), 1. panta b) punkta i) un v) apakšpunkta pārkāpuma, ciktāl Komisija apstrīdētajā lēmumā esot kļūdaini uzskatījusi, ka atbalsts, kas piešķirts saistībā ar aplūkoto atbalsta shēmu laikā no 1994. gada līdz 2008. gadam, ir jauns atbalsts, kas, to nepaziņojot, tika īstenots prettiesiski, un, otrkārt, no pienākuma norādīt pamatojumu saistībā ar minētās regulas 1. panta b) punkta v) apakšpunkta piemērošanu, ciktāl Komisija neesot pienācīgi izklāstījusi iemeslus, kuru dēļ tā uzskatot, ka minētais atbalsts jau tā ieviešanas brīdī bija uzskatāms par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē. Otrais pamats, kas izvirzīts pakārtoti, izriet no šīs pašas regulas 17. panta 2. punkta pārkāpuma, ciktāl Komisija apstrīdētajā lēmumā esot kļūdaini secinājusi, ka noilgums ir iestājies vienīgi atbalstam, kas saistībā ar aplūkoto atbalsta shēmu tika izmaksāts līdz 1994. gada maijam.
151

Ir patiesi, kā to apgalvo prasītāja, ka Komisijas 2009. gada 15. decembra Lēmumā par Valsts atbalstu SA.14175 (ex E 2/2005 un N 642/2009) – Nīderlande – Existing and special projet aid to housing corporations (OV 2010, C 31, 4. lpp.) un 2010. gada 30. augusta Lēmumā par Valsts atbalstu E/2005 – Nīderlande – Existing aid to housing corporations: decision amending paragraphs 22–24 of the Commission Decision of 15 December 2009 (OV 2010, C 250, 1. lpp.) Komisija Nīderlandes iestādēm iesniedza priekšlikumu nevis atcelt pastāvošo atbalsta shēmu, bet gan to grozīt, lai panāktu tā saderību ar Savienības tiesību normām, ar kurām regulē valsts atbalstu.
13

Savas prasības pamatojumam Portugāles Republika izvirza divus pamatus, no kuriem pirmais attiecas uz Regulas Nr. 1290/2005 31. panta 4. punkta c) apakšpunkta pārkāpumu un otrais – uz “pamatojuma neesamību”, kas izriet, pirmkārt, no tā, ka neesot nopietnu un pamatotu šaubu par 123. pasākuma saņēmēju deklarēto izmaksu pamatotību un, otrkārt, no Dokumenta Nr. VI/5330/97 neievērošanas.