ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Lai pietiekami pierādītu, ka attiecīgais uzņēmums ir bijis aizliegtās vienošanās dalībnieks, pietiek ar to, ka Komisija parāda, ka attiecīgais uzņēmums ir piedalījies sanāksmēs, kurās ir tikuši slēgti pret konkurenci vērsti nolīgumi, acīmredzami pret tiem neiebilstot. Ja dalība šādās sanāksmēs ir tikusi konstatēta, šim uzņēmumam ir jāsniedz norādes, lai pierādītu, ka tā dalība šajās sanāksmēs ir notikusi bez pret konkurenci vērsta nolūka, pierādot, ka tas ir norādījis saviem konkurentiem, ka tas šajās sanāksmēs piedalās ar citu nostāju. Turklāt apstāklis, ka uzņēmums neīsteno sanāksmes, kuras mērķis ir vērsts pret konkurenci, rezultātus, neatbrīvo uzņēmumu no atbildības par to, ka tas bijis aizliegtās vienošanās dalībnieks, ja vien tas nav publiski paziņojis, ka norobežojas no sanāksmes satura. Tam, ka uzņēmums nav piedalījies visās aizliegto vienošanos veidojošās sastāvdaļās, vai tam, ka šim uzņēmumam ir bijusi nebūtiska loma tajos aspektos, kuros tas ir piedalījies, ir nozīme vienīgi saistībā ar pārkāpuma smaguma vērtējumu un attiecīgajā gadījumā – naudas soda apmēra noteikšanu. Šajā ziņā, ja Komisija uzskata, ka uzņēmumu atbildība par rīcību, kas ir vērsta pret konkurenci, izriet no to dalības sanāksmēs, kuru mērķis ir bijusi šāda rīcība, Savienības tiesām ir jāpārbauda, vai šiem uzņēmumiem gan administratīvā procesa gaitā, gan arī šajās tiesās ir bijusi iespēja atspēkot izdarītos secinājumus un attiecīgajā gadījumā pierādīt apstākļus, kas sniedz citu skaidrojumu Komisijas konstatētajiem faktiem un kas ļauj faktu izskaidrojumu, ko ir izmantojusi šī iestāde, aizstāt ar citu izskaidrojumu.

(sal. ar 125., 127. un 128. punktu)
Lai pietiekami pierādītu, ka uzņēmums ir bijis aizliegtās vienošanās dalībnieks, pietiek ar to, ka Komisija parāda, ka attiecīgais uzņēmums ir piedalījies sanāksmēs, kurās ir tikuši slēgti pret konkurenci vērsti nolīgumi, acīmredzami pret tiem neiebilstot. Ja dalība šādās sanāksmēs ir tikusi konstatēta, šim uzņēmumam ir jāsniedz norādes, lai pierādītu, ka tā dalība šajās sanāksmēs ir notikusi bez pret konkurenci vērsta nolūka, pierādot, ka tas ir norādījis saviem konkurentiem, ka tas šajās sanāksmēs piedalās ar citu nostāju.

Soda, kas ir uzlikts par konkurences tiesību attiecībā uz aizliegto vienošanos pārkāpumu, jomā pēc tam, kad Komisija ir konstatējusi vienota pārkāpuma esamību un identificējusi tā dalībniekus, tai, lai uzliktu naudas sodus, ir jāpārbauda katra no tiem dalības šajā pārkāpumā relatīvais smagums. Tas izriet tostarp no Pamatnostādnēm naudas soda aprēķināšanai, piemērojot Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta a) apakšpunktu, kurās ir paredzēta gan atšķirīga attieksme saistībā ar sākumsummu (īpašo sākumsummu), gan arī tas, ka tiek ņemti vērā atbildību pastiprinošie un mīkstinošie apstākļi, kas ļauj pielāgot naudas soda apmēru, īpaši atkarībā no attiecīgo uzņēmumu aktīvās vai pasīvās lomas pārkāpuma izdarīšanā.

Katrā ziņā uzņēmumam nekādā gadījumā nevar uzlikt naudas sodu, kura apmērs ir aprēķināts atkarībā no dalības slepenā norunā, par kuru tas nav saukts pie atbildības. Līdzīgi uzņēmumam var tikt piemērota sankcija tikai par faktiem, kuri pret to tiek individuālā kārtā izvirzīti.

Sodiem ir jābūt individualizētiem tādā ziņā, ka tiem ir jābūt saistītiem ar attiecīgo uzņēmumu rīcību un tiem piemītošajām īpašībām. Šāda soda individualizēšana jo īpaši ir nepieciešama tad, ja runa ir par saliktu pārkāpumu, kuru veido nolīgumu un saskaņoto darbību kopums starp uzņēmumiem, kuru komerciālas intereses ļoti ilgā laikposmā atrodas savstarpējā konfliktā, un ja viena no šiem uzņēmumiem dalībai aizliegtās vienošanās darbībā, salīdzinot ar galveno aizliegtās vienošanās darbībā apvienojušos dalībnieku dalību, ir vairākas īpatnības. Šajā ziņā uzņēmums, kura atbildība ir pierādīta attiecībā uz vairākām aizliegtas vienošanās daļām, vairāk veicina šīs aizliegtās vienošanās efektivitāti un smagumu nekā pārkāpuma izdarītājs, kas ir iesaistīts tikai vienā šīs pašas aizliegtās vienošanās daļā. Līdz ar to pirmais minētais uzņēmums izdara smagāku pārkāpumu, salīdzinot ar to, ko izdara otrais minētais uzņēmums. Tātad uzņēmuma dalība vienīgi aizliegtās vienošanās iekšējā aspektā pēc sava rakstura ir mazāk smaga nekā tāda uzņēmuma dalība, kurš ir piedalījies ne tikai iekšējā aspektā, bet arī ārējā aspektā.

(sal. ar 99.–103., 148. un 314. punktu)
Kritērijs attiecībā uz pasākuma selektivitāti ļauj nošķirt valsts atbalstu no vispārējiem nodokļu politikas pasākumiem, kurus piemēro dalībvalstis. Tādējādi, lai izpildītu selektivitātes nosacījumu, katrā ziņā ir jāidentificē uzņēmumu kategorija, kas ir vienīgie, kuriem dod priekšrocības ar attiecīgo pasākumu.

Tādējādi EKL 87. panta 1. punktā ir noteikts pienākums, ka ir jānosaka, vai atbilstoši noteiktai tiesiskajai sistēmai valsts pasākums rada labvēlīgus apstākļus konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai salīdzinājumā ar citiem, kuri attiecībā uz šās sistēmas mērķi atrastos līdzīgā faktiskajā un juridiskajā situācijā. Tiklīdz attiecīgais pasākums, kaut vai tas būtu kvalificējams kā atkāpe no kopējā vai normālā nodokļu regulējuma, ir potenciāli pieejams visiem uzņēmumiem, nav jāveic darbība, ar kuru salīdzinājumā ar kopējo vai normālo nodokļu tiesiskā regulējuma mērķi salīdzina uzņēmumu, kuriem var piemērot attiecīgo pasākumu, juridisko un faktisko situāciju, ar to uzņēmumu situāciju, kuriem nevar to piemērot. No tā secināms, ka šādā gadījumā minētā pasākuma selektivitāte nevar izrietēt tikai no konstatācijas par to, ka ir ieviesta atkāpe no kopējās vai normālās aplikšanas ar nodokļiem.

Turklāt tā ir Komisija, kurai ir jāpierāda, ka ar pasākumu tiek ieviesta diferenciācija starp uzņēmumiem, kuri, ievērojot izvirzīto mērķi, atrodas salīdzināmā faktiskā un juridiskā situācijā.

(sal. ar 34. un 43.–46. punktu)
Kaut gan svarīgi, veicot pārskatīšanu, ir tas, vai kopš attiecīgās personas iekļaušanas līdzekļu iesaldēšanas sarakstā vai kopš iepriekšējās pārskatīšanas faktiskā situācija ir mainījusies tā, ka par šīs personas saistību ar teroristiskām darbībām vairs nevar izdarīt tādu pašu secinājumu, no kā izriet, ka Padome, attiecīgā gadījumā un īstenojot savu plašo rīcības brīvību, var nolemt atstāt personu līdzekļu iesaldēšanas sarakstā, ja faktiskā situācija nav mainījusies, tik un tā katrs jauns terora akts, kuru Padome, veicot šo pārskatīšanu, iekļauj savā pamatojumā, lai attaisnotu attiecīgās personas atstāšanu līdzekļu iesaldēšanas sarakstā, ievērojot Kopējā nostājā 2001/931 par konkrētu pasākumu īstenošanu cīņā pret terorismu paredzēto divu līmeņu lēmumu pieņemšanas sistēmu un tāpēc, ka Padomei nav iespējas veikt izmeklēšanu, ir jāpārbauda un lēmums par to ir jāpieņem kompetentai iestādei šīs kopējās nostājas izpratnē. Padomes pienākums balstīt savus lēmumus par līdzekļu iesaldēšanu terorisma jomā uz faktisko pamatu, kas ir aizgūts no kompetento iestāžu lēmumiem, izriet tieši no divu līmeņu sistēmas, kas tika ieviesta ar Kopējo nostāju 2001/931. Attiecīgās personas vai grupas rīcībai nav noteicošas ietekmes uz šo pienākumu. Padomei saskaņā ar pienākumu norādīt pamatojumu, kas ir būtiska formāla prasība, savu lēmumu par līdzekļu iesaldēšanu motīvos ir jānorāda kompetento valsts iestāžu lēmumi, kuros ir tikuši pārbaudīti un konstatēti teroristiskie nodarījumi, kurus tā izmanto kā faktisko pamatu pati saviem lēmumiem.

(sal. ar 127., 129. un 130. punktu)
1)

izbeigt tiesvedību lietā par prasību, ciktāl tā ir vērsta pret Komisijas 2010. gada 29. marta Lēmumiem C (2010) 2204 un C (2010) 2208 un Komisijas 2010. gada 16. septembra Lēmumiem C (2010) 6429 un C (2010) 6436;
2.

Kopējā tirdzniecības politika — Aizsardzība pret dempinga praksi — Dempinga starpība — Normālās vērtības noteikšana — Imports no valstīm, kurās nav tirgus ekonomikas — Uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikā, statusa piešķiršana — Nosacījumi — Kumulatīvs raksturs — Ražotājiem uzlikts pierādīšanas pienākums — Pierādījumu elementu izvērtēšana iestādēs –Pārbaude tiesā — Robežas (Padomes Regulas Nr. 384/96 2. panta 7. punkta a), b) un c) apakšpunkts un Regulas Nr. 1225/2009 2. panta 7. punkta a), b) un c) apakšpunkts) (sal. ar 37.–40. punktu)
Keywords

Subject of the case

Rezolutīvā daļa



Keywords

Kopienas preču zīme

–

Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana

–

Absolūti atteikuma pamati

–

Apzīmējumi, kurus veido vienīgi preces forma, kas vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai

–

Jēdziens (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) daļa) (sal. ar 26.

–

28. punktu)

Subject of the case

Priekšmets

Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 20. maija lēmumu lietā R 1237/2008‑1 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Pi‑Design AG , Bodum France un Bodum Logistics A/S un Yoshida Metal Industry Co. Ltd

Rezolutīvā daļa

Rezolutīvā daļa:

1) atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 20. maija lēmumu lietā R 1237/2008‑1;

2) ITSB sedz savus, kā arī atlīdzina Yoshida Metal Industry Co. Ltd tiesāšanās izdevumus;

3) Pi‑Design AG , Bodum France un Bodum Logistics A/S sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.
Saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi 52. panta 1. punkta b) apakšpunktu Kopienas preču zīmi atzīst par spēkā neesošu, ja Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) iesniegts attiecīgs pieteikums vai, pamatojoties uz pretprasību lietas izskatīšanas procesā par pārkāpumu, ja pieteikuma iesniedzējs, iesniedzot preču zīmes reģistrācijas pieteikumu, ir rīkojies ļaunticīgi. Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu iesniedzējam, kas vēlas atsaukties uz šo pamatu, ir jāpierāda apstākļi, kas ļauj secināt, ka Kopienas preču zīmes īpašnieks, iesniedzot šīs preču zīmes reģistrācijas pieteikumu, ir rīkojies ļaunticīgi.

Lai novērtētu pieteikuma iesniedzēja ļaunticības pastāvēšanu šīs tiesību normas izpratnē, ir jāņem vērā visi faktori, kuriem ir nozīme izskatāmajā lietā un kuri pastāvēja brīdī, kad tika iesniegts pieteikums par apzīmējuma reģistrāciju par Kopienas preču zīmi, it īpaši, pirmkārt, apstāklis, ka pieteikuma iesniedzējs zināja vai tam bija jāzina, ka trešā persona vismaz vienā dalībvalstī izmanto identisku vai līdzīgu apzīmējumu attiecībā uz identisku vai līdzīgu preci vai pakalpojumu, kas var izraisīt sajaukšanas iespēju ar apzīmējumu, kura reģistrācija tiek lūgta, otrkārt, pieteikuma iesniedzēja nodoms liegt šai trešajai personai turpināt izmantot šādu apzīmējumu, kā arī, treškārt, juridiskās aizsardzības apmērs, kāds ir trešās personas apzīmējumam un apzīmējumam, kura reģistrācija tiek lūgta.

Tādējādi uzskaitītie faktori ir vienīgi piemēri, kas ilustratīvi izraudzīti no visiem elementiem, kurus var ņemt vērā, lai izlemtu, vai reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs, iesniedzot preču zīmes reģistrācijas pieteikumu, ir rīkojies iespējami ļaunticīgi. Tādējādi ir jāuzskata, ka visaptverošā vērtējumā, kas veikts saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunktu, tāpat var ņemt vērā uzņēmējdarbības loģiku, ar kādu iesniegts pieteikums reģistrēt šo apzīmējumu par Kopienas preču zīmi, kā arī notikumu hronoloģiju, kas raksturīga minētajam pieteikumam.

Visbeidzot, var ņemt vērā, cik plaša atpazīstamība ir apzīmējumam brīdī, kad tiek iesniegts reģistrācijas pieteikums, šāda apmēra atpazīstamība tieši varētu attaisnot pieteikuma iesniedzēja interesi nodrošināt plašāku sava apzīmējuma tiesisko aizsardzību.

Runājot par preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja nodomiem, tos ir jāpārbauda tādā ziņā, kā tos var izsecināt no objektīviem apstākļiem un tā konkrētām darbībām, tā lomas vai pozīcijas, zināšanām, kādas tam bija par agrākā apzīmējuma izmantošanu, līgumsaistībām, saistībām pirms līguma noslēgšanas un pēc līguma beigām, kuras tam bija ar pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanas iesniedzēju, savstarpēju uzdevumu vai pienākumu esamības, tostarp lojalitātes un godīguma uzdevumu, kas radies no amatiem sabiedrībā vai uzdevumiem vadības līmenī, ko tas veica vai kas tam joprojām jāveic pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanas iesniedzēja uzņēmumā, un, vispārīgāk, no visām interešu konflikta objektīvām situācijām, kurās ir darbojies preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs.

(sal. ar 18., 21.–23., 28. un 33. punktu)
Lieta T‑320/10

(publicēts izvilkumu veidā)

Fürstlich Castell’sches Domänenamt Albrecht Fürst zu Castell-Castell

pret

Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

“Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Kopienas vārdiska preču zīme “CASTEL” — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts — Pieņemamība — Apelāciju padomē neizvirzīts absolūts atteikuma pamats — Faktu pārbaude pēc savas iniciatīvas — Regulas (EK) Nr. 207/2009 76. panta 1. punkts”

Kopsavilkums – Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2013. gada 13. septembra spriedums

Kopienas preču zīme – Procesa noteikumi – Faktu pārbaude pēc savas iniciatīvas – Spēkā neesamības atzīšanas process attiecībā uz absolūtiem atteikuma pamatiem – Pārbaude, kas aprobežojas ar izvirzītajiem pamatiem

(Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkts, 52., 55. pants un 76. panta 1. punkts)

Saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi 76. panta 1. punktu, lai noteiktu, vai uz reģistrācijai pieteikto preču zīmi attiecas vai neattiecas viens no šīs pašas regulas 7. pantā paredzētajiem reģistrācijas atteikuma pamatiem, absolūtu atteikumu pamatu vērtēšanas laikā Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) pārbaudītājiem – un apelācijas gadījumā – Biroja Apelāciju padomēm ir jāpārbauda fakti pēc savas iniciatīvas. No minētā izriet, ka kompetentajām Biroja struktūrām var būt pamats savus lēmumus pamatot ar tādiem faktiem, ko reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs nav norādījis. ITSB ir pienākums pēc savas iniciatīvas izvērtēt atbilstošos faktus, kuru dēļ būtu jāpiemēro absolūts atteikuma pamats.

Tomēr saistībā ar spēkā neesamības atzīšanas procesu Birojam nevar tikt uzlikts pienākums atkārtoti pēc savas iniciatīvas veikt pārbaudītāja īstenoto atbilstošo faktu pārbaudi, kas tam var ļaut piemērot absolūtus atteikuma pamatus. No Regulas Nr. 207/2009 52. un 55. panta izriet, ka Kopienas preču zīmi uzskata par spēkā esošu, līdz spēkā neesamības atzīšanas procesa rezultātā Birojs to ir atzinis par spēkā neesošu. Tātad uz to attiecas spēkā esamības prezumpcija, kas ir Biroja saistībā ar preču zīmes reģistrācijas pieteikumu izskatīšanu veiktās pārbaudes loģiskas sekas.

Šī spēkā esamības prezumpcija ierobežo Biroja Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punktā noteikto pienākumu pēc savas iniciatīvas izskatīt atbilstošos faktus, kuru dēļ tam būtu jāpiemēro absolūti atteikuma pamati, attiecinot to uz Biroja pārbaudītāju un – apelācijas gadījumā – apelāciju padomju veikto Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma izskatīšanu minētās preču zīmes reģistrācijas procedūras laikā. Proti, saistībā ar spēkā neesamības atzīšanas procesu, tā kā Kopienas preču zīme tiek prezumēta par spēkā esošu, personai, kas iesniegusi pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu, Birojā ir jāiesniedz konkrēti pierādījumi, kas ļautu apšaubīt tās spēkā esamību.

(sal. ar 26.–28. punktu)
Konkurences jomā LESD 101. panta 1. punkta pārkāpums var izrietēt ne vien no tādiem nolīgumiem un saskaņotas darbības veikšanas gadījumiem, kuri ir izolēti un par kuriem sankcijas ir jāpiemēro kā par atsevišķiem pārkāpumiem, bet arī no savstarpēji saistītu nolīgumu vai saskaņotas darbības virknes, kuri tādējādi ir uzskatāmi par vienotu pārkāpumu veidojošiem elementiem. Lai pierādītu vienota pārkāpuma esamību, Komisijai ir jāpierāda, ka nolīgumi vai saskaņotas darbības, lai gan tās attiecas uz atšķirīgām precēm, pakalpojumiem vai teritorijām, iekļaujas vispārējā plānā, ko attiecīgie uzņēmumi apzināti īsteno, lai sasniegtu vienotu pretkonkurences mērķi.

Saistībā ar jautājuma, vai attiecīgās prettiesiskās darbības ir veidojušas vairākus pārkāpumus vai vienotu pārkāpumu, izskatīšanu ir jāpārbauda nevis tas, vai attiecīgās darbības ir bijušas saistītas ar precēm, kuras ir piederīgas vienam un tam pašam tirgum, bet vai uzņēmumi paši ir ieplānojuši šīs darbības kā tādas, kas iekļaujas šādā vispārējā plānā.

Konstatējot, ka trīs attiecīgo preču apakšgrupas, lai gan tās ir piederīgas atšķirīgiem preču tirgiem, ir bijušas vienota pārkāpuma priekšmets, Komisija nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.

Konstatējums, saskaņā ar kuru attiecīgo preču apakšgrupas nav piederīgas vienam un tam pašam preču tirgum, jo tās nav aizstājamas nedz no piedāvājuma, nedz no pieprasījuma viedokļa un ir atšķirīgas no tehnoloģiskā, komerciālā un estētiskā viedokļa, neapšauba faktiskos apstākļus, kas likuši Komisijai uzskatīt, ka minētās darbības ir uzskatāmas par tādām, kuras, ņemot vērā starp tām pastāvošās savstarpējās atkarības saiknes un vispārējā īstenošanas plāna esamību, ir vienota pārkāpuma daļa.

(sal. ar 25., 26., 30., 31. un 36. punktu)
Konkurences jomā EKL 101. panta 1. punkta pārkāpums var izrietēt ne tikai no nolīgumiem un saskaņotām darbībām, kas ir izolēti un kas jāsoda kā atsevišķi pārkāpumi, bet arī no darbību virknes vai turpinātas rīcības tādējādi, ka to sastāvdaļas var pamatoti tikt uzskatītas par vienotu pārkāpumu veidojošiem elementiem.

Šajā ziņā saistībā ar vienota pārkāpuma esamības konstatēšanu Komisijai ir jāpierāda, ka attiecīgie nolīgumi vai saskaņotās darbības, lai gan tie attiecas uz atšķirīgām precēm, pakalpojumiem vai teritorijām, tomēr iekļaujas kopējā plānā, ko attiecīgie uzņēmumi apzināti īsteno, lai sasniegtu vienotu pret konkurenci vērstu mērķi. Papildinātības saiknes starp nolīgumiem vai saskaņotām darbībām ir objektīvi netieši pierādījumi par to, ka pastāv kopējais plāns. Komisijai ir jāpārbauda visi faktiskie apstākļi, kas varētu pierādīt vai likt apšaubīt minētā kopējā plāna pastāvēšanu.

Komisija neizdara kļūdu tiesību piemērošanā, ja tā secina vienota pārkāpuma esamību, pamatojoties uz konstatējumu par to, ka pastāv vispārējais plāns, ko īstenojuši attiecīgie uzņēmumi un kura vienīgais mērķis ir ļaut trīs [savstarpēji] papildinošo preču apakšgrupu ražotājiem vienas un tās pašas trīs līmeņu izplatīšanas sistēmas ietvaros saskaņot to cenu paaugstinājumus, ko tie prasa no vairumtirgotājiem, kuri ir to kopīgie klienti un kuriem ir ievērojama sarunvešanas vara.

Šis secinājums nevar tikt atspēkots ar apgalvojumu par uzņēmumu, kas piedalās prettiesiskajā rīcībā, identiskuma neesamību. Proti, šis identiskums pats par sevi ir nevis pārkāpuma esamības priekšnosacījums, bet gan vienīgi viens no netiešiem pierādījumiem, ko var ņemt vērā Komisija, nosakot, vai pastāv kopējais plāns vai atsevišķi pārkāpumi. Turklāt apstāklis, ka attiecīgo uzņēmumu piegādātās preces pieder dažādiem tirgiem un nav savstarpēji aizstājamas, neizslēdz vienota pārkāpuma esamību. Proti, konstatējums par šāda pārkāpuma esamību pēc definīcijas nozīmē, ka pret konkurenci vērstās darbības skar atšķirīgas preces vai teritorijas. Tas pats attiecas uz apstākli, ka prettiesiskās darbības sākās dažādos datumos – atkarībā no attiecīgajām dalībvalstīm un preču apakšgrupām –, ja materiālajā, ģeogrāfiskajā un laika ziņā pastāv vairāki pārklājumi starp prettiesiskajām darbībām attiecībā uz konkrētajām precēm.

(sal. ar 21.–23., 29., 32., 59., 67. un 79. punktu)
Lieta T-523/10

Interkobo sp. z o.o.

pret

Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju

(preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

“Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “my baby” reģistrācijas pieteikums — Agrākas valsts un starptautiskas vārdiskas preču zīmes “MYBABY” un agrāka valsts grafiska preču zīme “mybaby” — Relatīvs atteikuma pamatojums — Pierādījumu nesniegšana iebildumu procesa valodā — Tiesiskā paļāvība — Regulas (EK) Nr. 2868/95 19. noteikuma 3. punkts, 20. noteikuma 1. punkts un 98. noteikuma 1. punkts”

Sprieduma kopsavilkums

Kopienas preču zīme – Iebildumi un trešo personu apsvērumi – Iebildumu izskatīšana – Agrākas valsts preču zīmes reģistrācijas apliecības tulkojuma neiesniegšana noteiktajā termiņā – Ietekme uz procesu Iebildumu nodaļā

(Komisijas Regulas Nr. 2868/95 1. panta 19. noteikuma 1.–3. punkts un 98. noteikuma 1. punkts)

Ja Regulas Nr. 2868/95, ar ko īsteno Regulu Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi, 19. noteikuma 1. un 2. punktā paredzēto informāciju un pierādījumus iebildumu pamatošanai iesniedz valodā, kas nav procesa valoda, iebildumu procesa posmā iebildumu iesniedzējam šīs informācijas un pierādījumu iesniegšanai noteiktajā termiņā ir jāiesniedz to tulkojums, kuram ir jāatbilst konkrētām formas un satura prasībām.

Pirmkārt, Regulas Nr. 2868/95 19. noteikuma 3. punktā ir noteikts, ka informācijai un pierādījumiem, kas nav iesniegti procesa valodā, ir jābūt kopā ar tulkojumu. Savukārt šīs regulas 98. noteikuma 1. punktā ir paredzēts, ka tulkojumā identificē dokumentu, uz kuru tas attiecas, un tam tostarp ir šī dokumenta uzbūve. No šiem diviem noteikumiem, tos aplūkojot kopsakarā, it īpaši izriet, ka Regulas Nr. 2868/95 19. noteikuma 1. un 2. punktā paredzētās informācijas un pierādījumu tulkojums ir jāsniedz nevis kā vienkāršas piezīmes oriģināldokumentā, bet gan kā viens vai vairāki dokumenti atsevišķi no oriģināldokumenta. Ja šī formas prasība nav ievērota, minēto iebildumu iesniedzēja iesniegto informāciju un pierādījumus nedrīkst ņemt vērā iebildumu procesā.

Minētās formas prasības mērķis, pirmkārt, ir ļaut otram iebildumu procesa dalībniekam, kā arī Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) struktūrvienībām viegli nošķirt oriģināldokumentu no tā tulkojuma un, otrkārt, nodrošināt, lai tulkojums būtu pietiekami skaidrs. Citiem vārdiem sakot, mērķis tostarp ir ļaut iebildumu procesa dalībnieku debates balstīt uz drošiem pamatiem – atbilstoši sacīkstes principam un pušu procesuālo tiesību vienlīdzības principam.

Otrkārt, no Regulas Nr. 2868/95 98. noteikuma 1. punkta, to interpretējot atbilstoši iepriekšējā rindkopā izklāstītajiem apsvērumiem, izriet, ka tulkojumam, kas iesniegts kā atsevišķs dokuments, ir jāatbilst oriģināldokumentam satura ziņā. Gadījumā, ja rodas šaubas par satura atbilstību, Biroja struktūrvienības var pieprasīt attiecīgajam procesa dalībniekam iesniegt apliecinājumu par tulkojuma atbilstību oriģinālajam tekstam.

(sal. ar 23.–26. punktu)
Fonētisks salīdzinājums nav atbilstošs, izvērtējot grafiskas preču zīmes bez vārdiskiem elementiem līdzību ar citu preču zīmi saistībā ar Regulas Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta piemērošanu. Grafiska preču zīme bez vārdiskiem elementiem kā tāda nevar tikt izrunāta. Augstākais, tās vizuālais vai konceptuālais saturs var tikt aprakstīts mutvārdos. Šāds apraksts obligāti sakrīt vai nu ar attiecīgās preču zīmes vizuālo, vai konceptuālo uztveri. Līdz ar to autonomi nav jāpārbauda grafiskas preču zīmes bez vārdiskiem elementiem fonētiskā uztvere un jāsalīdzina tā ar citu preču zīmju fonētisko uztveri.

Gan saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 74. panta 1. punktu, gan saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi 76. panta 1. punktu procedūrā saistībā ar reģistrācijas atteikuma pamatojumu Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) pārbaude attiecas tikai uz lietas dalībnieku izvirzītajiem pamatiem un prasībām.

Atbilstoši šai tiesību normai Birojam savos lēmumos ir jāpārbauda [pieteikuma par] pretendēšanu uz agrāko preču zīmju izmantošanas rezultātā iegūto atšķirtspēju, ko prasītājs, kas lūdz atzīt spēkā neesamību, ir izvirzījis savos rakstveida apsvērumos, pamatotība.

Pirmkārt, standartveida veidlapā nav ietverta sadaļa, kas veltīta agrāko preču zīmju atšķirtspējai, bet tikai sadaļa, kas veltīta to iespējamai reputācijai. Otrkārt, ne no Regulas Nr. 40/94, ne no Regulas Nr. 207/2009 neizriet, ka, lai tā būtu pieņemama, pretendēšanai uz agrākās preču zīmes iegūto atšķirtspēju ir jābūt formulētai pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu iesniegšanas brīdī.

(sal. ar 58., 61. un 62. punktu)