ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Vai jautājums, vai ir konstatējama izziņošana [sabiedrībai] Direktīvas 2001/29 (1) 3. panta 1. punkta izpratnē un/vai publiskošana [izziņošana sabiedrībai] Direktīvas 2006/115 (2) 8. panta 2. punkta izpratnē, vienmēr ir jāizvērtē, pamatojoties uz vieniem un tiem pašiem kritērijiem, proti, ka — darba izmantotājs, pilnībā apzinoties savas rīcības sekas, veic darbību, lai trešajām personām nodrošinātu piekļuvi aizsargātam darbam, kuras nebūtu, ja izmantotājs šo darbību nebūtu veicis; — “sabiedrība” nozīmē, ka potenciālo adresātu skaits ir nenoteikts un turklāt to veido diezgan liels personu skaits; šajā ziņā nenoteikts skaits ir tad, ja runa ir par “personām vispārīgi”, nevis par privātai grupai piederīgām personām, savukārt “diezgan liels personu skaits” nozīmē to, ka ir jāpārsniedz noteikts minimālais slieksnis un ka pārāk mazs vai pat niecīgs skaits attiecīgo personu šo kritēriju neizpilda, turklāt šajā ziņā svarīgi ir ne tikai tas, cik personām vienlaicīgi ir piekļuve vienam un tam pašam darbam, bet arī tas, cik no viņām ir secīga piekļuve darbam; — sabiedrībai, kurai darbs tiek izziņots, ir jābūt jaunai sabiedrībai, proti, sabiedrībai, kuru darba autors nebija ņēmis vērā, kad tas atļāva darba izmantošanu, izziņojot to sabiedrībai, ja vien turpmākā izziņošana netiek veikta īpašā tehniskā veidā, kas atšķiras no sākotnējās izziņošanas, un — nav nebūtiski, vai attiecīgā izmantošanas darbība tiek veikta peļņas gūšanas nolūkā, turklāt sabiedrība ir gatava uztvert izziņošanu un nevis tiek tikai nejauši “sasniegta”, lai gan tas nav obligāts izziņošanas sabiedrībai priekšnoteikums?
2.

Vai Regula (EK) Nr. 1223/2009 ir piemērojama arī tādā gadījumā, ja izstrādājumu, kurš neatbilst regulas 2. panta 1. punkta a) apakšpunkta prasībām, tā pamata lietošanas mērķa dēļ samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs vidusmēra patērētājs uzskata par kosmētikas līdzekli, piemēram, arī tādēļ, ka uz tā iepakojuma ir tādas norādes kā “Cosmetic eye accessories are governed by the EU Cosmetics Directive” vai “Colour eye accessories are governed by the EU Cosmetics Directive”?
a)

citā dalībvalstī reģistrētas sabiedrības, kurām ir pastāvīgs uzņēmums Beļģijā, maksā nodokli, ja tās nolemj izmaksāt dividendes, kuras nav iekļautas sabiedrības galīgajā ar nodokli apliekamajā peļņā, neraugoties uz to, vai peļņa plūdusi no Beļģijas pastāvīgā uzņēmuma uz galveno uzņēmējdarbības subjektu, kamēr sabiedrības, kuras ir reģistrētas citā dalībvalstī un kurām ir Beļģijas meitasuzņēmums, neapliek ar šādu nodokli, ja tās nolemj izmaksāt dividendes, kas nav iekļautas sabiedrības galīgajā ar nodokli apliekamajā peļņā, neraugoties uz to, vai meitasuzņēmums ir izmaksājis dividendes?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 146/29

Prasība, kas celta 2015. gada 3. martā – Eiropas Komisija/Rumānija

(Lieta C-104/15)

(2015/C 146/35)

Tiesvedības valoda – rumāņu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – L. Nicolae, D. Loma-Osorio Lerena)

Atbildētāja: Rumānija

Prasītājas prasījumi:

— atzīt, ka, neveicot pasākumus, kas vajadzīgi, lai novērstu sīkputekļu piesārņojumu no Boşneag baseina – pagarinājuma, kas pieder pie vara un cinka raktuvēm Moldomin, kas atrodas Moldova Nouă, Rumānija nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Direktīvas 2006/21/EK par ieguves rūpniecības atkritumu apsaimniekošanu un par grozījumiem Direktīvā 2004/35/EK (1) 4. pantā un 13. panta 2. punktā paredzētos pienākumus;

— piespriest Rumānijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Eiropas Komisijas celtā prasība pret Rumāniju ir par to, ka Rumānijas iestādes nav veikušas pasākumus, kas vajadzīgi, lai novērstu sīkputekļu piesārņojumu no viena no vara raktuvju dekantēšanas baseiniem.

Komisija apgalvo, ka neveicot pasākumus, kas vajadzīgi, lai novērstu cilvēku veselībai un vidi kaitīgā sīkputekļu piesārņojuma izplatīšanos Boşneag dekantēšanas baseina – pagarinājuma teritorijā, Rumānija nav izpildījusi Direktīvas 2006/21/EK 4. pantā un 13. panta 2. punktā paredzētos pienākumus. Komisija uzskata, ka Rumānijai ir jānodrošina cilvēku veselības un vides aizsardzība no jebkādas negatīvas ietekmes, pat ja tā var zināmā mērā brīvi izvēlēties konkrēti veicamos pasākumus, ja vien tiek ievērotas direktīvas 4. pantā noteiktās prasības. Tāpat Komisija uzskata, ka ar direktīvas 13. panta 2. punktu kompetentajai iestādei ir noteikts konkrēts pienākums, proti, nodrošināt, ka apsaimniekotāji veic atbilstīgus pasākumus putekļu novēršanai vai mazināšanai.

Šajā lietā Komisija balstās uz Rumānijas vides aizsardzības jomā kompetentās iestādes ziņojumiem, presē rodamo informāciju, kā arī atbildēm, kuras Rumānija sniedza pirmstiesas procedūrā, no kā ierietot, ka Moldova Nouă zonā putekļi, kas izdalās no Boşneag dekantēšanas baseina – pagarinājuma, rada būtisku piesārņojumu, kam, it īpaši pastiprinoties vējam, ir kaitīga ietekme uz iedzīvotāju veselību un vidi.

Tāpat Komisija uzskata, ka, lai attaisnotu direktīvā tai noteikto pienākumu neizpildi, Rumānija nevarot atsaukties uz tādām pilnībā iekšējām situācijām kā Moldomin privatizācija un to, ka pircējs uzņemsies vides aizsardzības pienākumus.

(1) OV L 102, 15. lpp.
2)

Gadījumā, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša – vai jautājums par to, vai mērķapvienības izveide un ar to saistītā uzdevumu nodošana tai izņēmuma kārtā nav Savienības publiskā iepirkuma tiesību piemērošanas jomā, ir izšķirams, piemērojot principus, kurus Tiesa ir izstrādājusi attiecībā uz līgumiem starp publisko tiesību subjektu un juridiski no tā nošķirtu personu un saskaņā ar kuriem tiek izslēgta Savienības publiskā iepirkuma tiesību piemērošana, ja publisko tiesību subjekts attiecīgo personu kontrolē tāpat, kā tas kontrolē savas struktūrvienības, un vienlaicīgi minētā persona savas darbības lielāko daļu veic subjekta vai subjektu labā, kam pieder tās daļas (šajā ziņā cita starpā skat. Tiesas 1999. gada 18. novembra spriedumu lietā C-107/98 (3) Teckal, Recueil 1999, I-8121. lpp., 50. punkts), vai arī ir piemērojami tie principi, ko Tiesa ir izstrādājusi attiecībā uz līgumiem, kuri iedibina sadarbību publisko tiesību subjektu starpā un kuru mērķis ir nodrošināt tiem kopīgā sabiedriskā pakalpojuma uzdevuma īstenošanu (skat. Tiesas 2012. gada 19. decembra spriedumu lietā C-159/11 (4) Ordine degli Ingegneri della Provincia di Lecce u.c., 34. punkts un nākamais punkts)?
2)

Ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša, ciktāl valsts tiesai ir ļauts, novērtējot izmaksorientētas cenas regulējumu: a. atbilstoši Pamatdirektīvas 8. panta 3. punktam novērtēt VRI argumentu, ka iekšējais tirgus tiek attīstīts atbilstoši apmēram, kādā tiek reāli ietekmēts iekšējais tirgus? b. Pamatdirektīvas 8. pantā un Piekļuves direktīvas 13. pantā noteikto politikas mērķu un regulatīvo principu gaismā novērtēt, vai cenu regulācijas metode ir: i) samērīga; ii) piemērota; iii) tiek samērīgi piemērota un ir pamatota? c. prasīt, lai VRI pilnībā pierāda, ka: i) Pamatdirektīvas 8. panta 2. punktā norādītais politikas mērķis, ka valsts regulatīvās iestādes veicina konkurenci elektronisko komunikāciju tīklu un elektronisko komunikāciju pakalpojumu nodrošināšanā, tiešām tiek sasniegts un lietotāji gūst maksimālo labumu izvēles, cenu un kvalitātes ziņā; ii) Pamatdirektīvas 8. panta 3. punktā minētais politikas mērķis veicināt iekšējā tirgus attīstību tiešām tiek sasniegts un iii) Pamatdirektīvas 8. panta 4. punktā minētais politikas mērķis pārstāvēt Eiropas Savienības pilsoņu intereses tiešām tiek sasniegts? d. Pamatdirektīvas 16. panta 3. punkta un Piekļuves direktīvas 8. panta 2. un 4. punkta gaismā, novērtējot, vai cenu regulācijas metode ir piemērota, ņemt vērā to, ka metode ir tikusi noteikta tirgum, kurā regulētajiem uzņēmumiem ir būtiska tirgus ietekme, bet izvēlētajā formā (pure BULRIC) tā veicina vienu no Pamatdirektīvas mērķiem, proti, galalietotāju intereses, citā tirgū, kura regulācija nav tikusi atļauta?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 146/18

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 19. februārī iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) – Sonos Europe BV, otrs lietas dalībnieks: Staatssecretaris van Financiën

(Lieta C-84/15)

(2015/C 146/26)

Tiesvedības valoda – holandiešu

Iesniedzējtiesa

Hoge Raad der Nederlanden

Pamatlietas puses

Prasītājs: Sonos Europe BV

Otrs lietas dalībnieks: Staatssecretaris van Financiën

Prejudiciālais jautājums

Vai KN pozīcijas 8517, 8518, 8519 un 8527 ir interpretējamas tādējādi, ka šajā spriedumā aprakstītā ierīce (Zoneplayer), kura uztver digitālu informāciju un, to nesaglabājot (straumēšana), to atskaņo kā pastiprinātu skaņu ar pieciem (iebūvētiem) skaļruņiem un/vai pārsūta uz citām ierīcēm lokālajā tīklā, ir klasificējama vienā vai vairākās no šīm pozīcijām, un ja tas tā ir, tad – kurā? Jeb KN pozīcija 8543 ir interpretējama tādējādi, ka tāda ierīce kā Zoneplayer ir klasificējama šajā pozīcijā kā elektriska iekārta ar atsevišķu funkciju?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 146/30

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 4. martā iesniedza Østre Landsret (Dānija) – Kødbranchens Fællesråd acting on behalf of Århus Slagtehus A/S u.c./Ministeriet for Fødevarer, Landbrug og Fiskeri, Fødevarestyrelsen

(Lieta C-112/15)

(2015/C 146/36)

Tiesvedības valoda – dāņu

Iesniedzējtiesa

Østre Landsret

Pamatlietas puses

Prasītāji: Kødbranchens Fællesråd acting on behalf of Århus Slagtehus A/S, Danish Crown A.m.b.A. Oksekødsdivisionen, Hadsund Kreaturslagteri A/S, Hjalmar Nielsens Eksportslageri A/S, Kjellerup Eksportslagteri A/S, Mogens Nielsen Kreaturslagteri A/S, Vejle Eksportsla A/S

Atbildētāji : 1. Ministeriet for Fødevarer, Landbrug og Fisker 2. Fødevarestyrelsen

Prejudiciālie jautājumi

Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulas Nr. 882/2004 (1) par oficiālo kontroli, ko veic, lai nodrošinātu atbilstības pārbaudi saistībā ar dzīvnieku barības un pārtikas aprites tiesību aktiem un dzīvnieku veselības un dzīvnieku labturības noteikumiem, 27. panta 4. panta a) apakšpunkts, lasot to kopsakarā ar tās VI pielikuma 1. un 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstis, nosakot nodevu, ar ko apliek pārtikas uzņēmumus, tajā nedrīkst iekļaut valsts sektora darbinieku – kuri ir pieņemti darbā ar mērķi pabeigt apmācību kursu, kas atbilst “veterinārārsta palīga” specialitātei izvirzītajām prasībām (skat. Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulu (EK) Nr. 854/2004 (2), ar ko paredz īpašus noteikumus par lietošanai pārtikā paredzētu dzīvnieku izcelsmes produktu oficiālās kontroles organizēšanu), bet kuri, pirms tikuši uzņemti apmācību kursā, nav veikuši vai apmācību laikā neveic gaļas inspekciju – atalgojuma un mācību izdevumus?

(1) OV 2004 L 165, 1. lpp.

(2) OV 2004 L 139, 206. lpp.
2.

Otrais pamats: kļūda tiesību piemērošanā un pārsūdzētā sprieduma nepietiekams un pretrunīgs pamatojums attiecībā uz naudas soda galīgā apmēra noteikšanu No jauna nosakot naudas soda apmēru, Vispārējā tiesa ir divējādā ziņā kļūdaini īstenojusi savu neierobežoto kompetenci: i) pirmkārt, no pārsūdzētā sprieduma pamatojuma nav iespējams pārliecināties, vai, samazinot naudas soda apmēru par 3 %, tiesneši ir pienācīgi ņēmuši vērā to, ka pārkāpums, kurā bija vainojama sabiedrība, bija īsāks un mazāk smags; ii) otrkārt, pārsūdzētais spriedums ir pretrunīgs un tajā ir pieļautas kļūdas tiesību piemērošanā, ciktāl ar to uz likvidācijas procesā esošo sabiedrību Riva Fire S.p.A. ir attiecināta atbildība par darbībām, kuras veikuši citi uzņēmumi laikposmā no 1997. gada 25. novembra līdz 1998. gada 30. novembrim, un netieši šī atbildība attiecināta uz šo sabiedrību naudas soda noteikšanas mērķiem.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 127/11

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2014. gada 11. decembra spriedumu lietā T-189/13 PP Nature-Balance Lizenz GmbH/Eiropas Komisija 2015. gada 20. februārī iesniedza PP Nature-Balance Lizenz GmbH

(Lieta C-82/15 P)

(2015/C 127/18)

Tiesvedības valoda – vācu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: PP Nature-Balance Lizenz GmbH (pārstāvis – M. Ambrosius, Rechtsanwalt)

Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— atcelt Vispārējās tiesas 2014. gada 11. decembra spriedumu lietā T-189/13;

— atcelt apstrīdēto Īstenošanas lēmumu C(2013)369, ciktāl ar to liek dalībvalstīm grozīt atļauju, svītrojot norādi par lokomotoriku;

— piespriest Komisijai segt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Savas prasības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda piecus pamatus.

Pirmais pamats: Direktīvas 2001/83 (1) 116. panta, aplūkojot to kopsakarā ar piesardzības principu, pārkāpums.

Vispārējā tiesa atsaucas uz piesardzības principu, lai radītu būtiskas šaubas par zāļu labumu. Tomēr piesardzības princips ir vērsts uz risku novērtējumu un nevis uz zāļu iedarbības vērtējumu.

Otrais pamats: Direktīvas 2001/83 116. panta pārkāpums, ciktāl Vispārējā tiesa novērtēja četrus pētījumus kā jaunu informāciju.

Jauna informācija, kas var tikt ņemta vērā Direktīvas 2001/83 31. panta mērķiem, ietver tikai to informāciju, kas ir pieejama pēc atļaujas izsniegšanas, kā, piemēram, pirmā pagarinājuma brīdī. Tomēr Vispārējā tiesa uzskatīja, ka Cilvēkiem paredzēto zāļu komitejas (Committee for Medicinal Products for Human use, CHMP) vērtējums bija neatkarīgs no valsts iestāžu veiktā vērtējuma. Tādēļ jebkura informācija būtu jauna, ja tā vēl nav tikusi iesniegta CHMP.

Trešais pamats: Direktīvas 2001/83 116. panta pārkāpums attiecībā uz apsvērumu par nepierādīto zāļu iedarbību.

Vispārējā tiesa ieņēma nostāju, ka pietika ar to, ka bija pētījumi, kas gan nederēja iedarbības pierādīšanai, lai konstatētu, ka zālēm nebija labuma vai tas bija mazāks, nekā iepriekš tika uzskatīts. Vispārējai tiesai bija šajā ziņā jākonstatē, ka ir jāņem vērā iemesli, kuru dēļ pētījums būtu jāuzskata par neizdevušos.

Ceturtais apelācijas pamats: pierādījumu sagrozīšana.

Vispārējā tiesa sagrozīja pierādījumus, ciktāl tā nosprieda, ka nav pretrunu starp hiperjutīgo reakciju riska vērtējumu, ko veica ziņotājs, līdzziņotājs un SAG-N, un CHMP vērtējumu.

Piektais apelācijas pamats: Direktīvas 2001/83 10.a panta un pielikuma pārkāpums.

Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Direktīvas 2001/83 10.a pantu, kā arī šīs direktīvas I pielikumu, ciktāl tā ir nospriedusi, ka šī norma ir piemērojama tikai pirmreizējās laišanas tirgū atļaujas procedūrā. Turklāt Vispārējā tiesa pārkāpa Direktīvas 2001/83 10.a pantu, jo paļāvās uz to, ka CHMP koncentrējās tikai uz četru pētījumu vērtējumu, lai arī par tolperisonu ir vairāk nekā 80 pētījumu.

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīva 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV L 311, 67. lpp.).
2)

Vai Eiropas Savienības principi, it īpaši tiesiskās paļāvības aizsardzības, tiesiskās noteiktības un samērīguma principi, pieļauj tādu dalībvalsts tiesību normu, ar kuru atļauts no publiskā iepirkuma procedūras izslēgt uzņēmumu, kurš nav sapratis, ka tam ir pienākums samaksāt maksājumu – par kura neizpildi sods ir izslēgšana no procedūras –, lai piedalītos iepriekš minētajā procedūrā, jo šis pienākums nav ticis minēts publiskā iepirkuma dokumentācijā, lai arī šī pienākuma esamību nevar nepārprotami izsecināt no šajā dalībvalstī spēkā esošo tiesību aktu teksta, bet tas tomēr izriet, veicot divas juridiskas darbības, pirmkārt, plaši interpretējot atsevišķas šīs dalībvalsts pozitīvo tiesību normas un, otrkārt, saskaņā ar šīs plašās interpretācijas rezultātu automātiski iekļaujot obligātās tiesību normas publiskā iepirkuma dokumentācijā?
1)

Vai Padomes 1969. gada 17. jūlija Direktīva 69/335/EEK par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai (1), un konkrētāk tās 2., 4., 10. un 11. pants, tos lasot kopsakarā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir tādas valsts tiesību normas kā ar 2003. gada 22. decembra programmlikumu grozītais Beļģijas Mantojuma nodokļa kodeksa 161. un 162. pants, kuri attiecas uz kolektīvo ieguldījumu uzņēmumu nodokli, ciktāl minētais nodoklis reizi gadā ir jāmaksā kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem, kas kapitālsabiedrības formā ir izveidoti citā dalībvalstī un tirgo savus sertifikātus Beļģijā, attiecībā uz to parakstīto sertifikātu Beļģijā kopējo vērtību, no kuras ir atskaitīta šādu parakstīto sertifikātu atpirkumu vai izpirkumu vērtība, no kā izriet, ka summām, ko šādi kolektīvo ieguldījumu uzņēmumi ir iekasējuši Beļģijā, tiek piemērots minētais nodoklis, ciktāl tās paliek minēto uzņēmumu rīcībā?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 138/42

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 20. februārī iesniedza Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) – Kapnoviomichania Karelia ΑΕ/Ypourgos Oikonomikon (Finanšu ministrs)

(Lieta C-81/15)

(2015/C 138/56)

Tiesvedības valoda – grieķu

Iesniedzējtiesa

Symvoulio tis Epikrateias

Pamatlietas puses

Prasītāja: Kapnoviomichania Karelia ΑΕ

Atbildētājs: Ypourgos Oikonomikon (Finanšu ministrs)

Prejudiciālais jautājums

Vai Direktīva 92/12/EEK (1), ņemot vērā Savienības tiesību vispārējos principus, it īpaši efektivitātes, tiesiskās noteiktības un samērīguma principus, ir interpretējama tādējādi, ka tādā gadījumā, kā šajā lietā aplūkotais, tā nepieļauj piemērot tādu dalībvalsts tiesību normu kā Muitas kodeksa 108. pants, saskaņā ar kuru apstiprinātu noliktavas saimnieku var atzīt par solidāri atbildīgu par administratīvo sodu samaksu par to preču kontrabandu, kas transportētas no tā akcīzes preču noliktavas saskaņā ar atliktās nodokļa maksāšanas režīmu un kas kontrabandas rezultātā nelikumīgi izņemtas no minētā režīma – neatkarīgi no tā, vai pārkāpuma izdarīšanas brīdī tas bija preču īpašnieks saskaņā ar privāto tiesību normām, kā arī no tā, vai starp kontrabandas īstenotājiem, kas ir iesaistīti minētajā pārvadājumā, un apstiprinātu noliktavas saimnieku pastāv līgumiskas attiecības, no kurām var izsecināt, ka tie ir rīkojušies kā tā pilnvarotie?

(1) Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīva 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību (OV L 46, 1. lpp.).
1)

Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK (1) par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, 53. panta 2. punkts, nesaistīti un kopsakarā ar Eiropas tiesībās noteiktajiem vienlīdzības un pārredzamības principiem publiskā iepirkuma jomā, jāinterpretē tādējādi, ka, ja līguma slēgšanas tiesības tiek piešķirtas pretendentam, kurš ir iesniedzis, kā līgumslēdzēja iestāde uzskata, ekonomiski visizdevīgāko piedāvājumu, līgumslēdzējai iestādei ir vienmēr iepriekš jānosaka un jānorāda paziņojumā par iepirkumu vai līguma dokumentos vērtēšanas metode vai vērtības normas, neatkarīgi no to paredzamības, izplatības vai tvēruma, atbilstoši kurām piedāvājumi tiks izvērtēti saskaņā ar piešķiršanas kritērijiem vai apakškritērijiem,
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 127/9

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 12. janvārī iesniedza Landgericht Essen (Vācija) – kriminālprocess pret Kanapathippilai Kanageswaran

(Lieta C-7/15)

(2015/C 127/13)

Tiesvedības valoda – vācu

Iesniedzējtiesa

Landgericht Essen

Lietas dalībnieks pamatlietā

Kanapathippilai Kanageswaran

Prejudiciālais jautājums

Vai Liberation Tigers of Tamil Eelam iekļaušana Padomes 2001. gada 27. decembra Regulas (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām (1), 2. panta 3. punktā paredzētajā sarakstā laikposmā no 2007. gada 9. septembra līdz 2009. gada 24. maijam (ieskaitot), it īpaši, pamatojoties uz Padomes 2006. gada 29. maija Lēmumu 2006/379/EK (2), 2007. gada 28. jūnija Lēmumu 2007/445/EK (3), 2007. gada 20. decembra Lēmumu 2007/868/EK (4) (redakcijā ar tajā pašā dienā pieņemtajiem labojumiem), 2008. gada 15. jūlija Lēmumu 2008/583/EK (5) un 2009. gada 26. janvāra Lēmumu 2009/62/EK (6), ir spēkā neesoša?

(1) OV L 344, 70. lpp.

(2) OV L 144, 21. lpp.

(3) OV L 169, 58. lpp.

(4) OV L 340, 100. lpp.

(5) OV L 188, 21. lpp.

(6) OV L 23, 25. lpp.
—

atcelt Padomes 2014. gada 9. oktobra Lēmumu 2014/731/ES par to, lai Malta sāktu transportlīdzekļu reģistrācijas datu (TRD) automatizētu apmaiņu (1), Padomes 2014. gada 21. oktobra Lēmumu 2014/743/ES par to, lai Kipra sāktu transportlīdzekļu reģistrācijas datu (TRD) automatizētu apmaiņu (2), un Padomes 2014. gada 21. oktobra Lēmumu 2014/744/ES par to, lai Igaunija sāktu transportlīdzekļu reģistrācijas datu (TRD) automatizētu apmaiņu (3);
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 138/26

Prasība, kas celta 2014. gada 19. decembrī – Eiropas Parlaments/Eiropas Savienības Padome

(Lieta C-595/14)

(2015/C 138/36)

Tiesvedības valoda – franču

Lietas dalībnieki

Prasītājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji – F. Drexler, A. Caiola un M. Pencheva)

Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

Prasītāja prasījumi:

— atcelt Padomes 2014. gada 25. septembra Īstenošanas lēmumu 2014/688/ES par kontroles pasākumu piemērošanu šādām vielām: 4-jod-2,5-dimetoksi-N-(2-metoksibenzil)fenetilamīns (25I-NBOMe), 3,4-dihlor-N-[[1-(dimetilamino)cikloheksil]metil]benzamīds (AH-7921), 3,4-metilēndioksipirovalerons (MDPV) un 2-(3-metoksifenil)-2-(etilamino)cikloheksanons (metoksetamīns) (1);

— atstāt Padomes Īstenošanas lēmuma 2014/688/ES sekas spēkā līdz brīdim, kad tas tiks aizstāts ar jaunu pienācīgi pieņemtu tiesību aktu, un

— piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Savas atbilstoši LESD 263. pantam celtās prasības pamatošanai Eiropas Parlaments izvirza divus pamatus.

Pirmais pamats attiecas uz to, ka Padome ir izmantojusi juridisko pamatu, kas ir ticis atcelts pirms Lisabonas līguma spēkā stāšanās un, alternatīvi, atvasinātu juridisko pamatu, kas saskaņā ar Tiesas judikatūru pats par sevi ir prettiesiski.

Otrais pamats ir saistīts ar to, ka, pieņemot Lēmumu 2014/688/ES, Padome ir piemērojusi lēmumu pieņemšanas procedūru, kas nav juridiski pareiza. Procedūrā, kuras noslēgumā tika pieņemts apstrīdētais lēmums, Parlaments neesot ticis iesaistīts. Parlaments no minētā secina, ka līdz ar to ir ticis pieļauts līgumu un būtisku procedūras noteikumu pārkāpums.

Parlaments uzskata, ka gadījumā, ja Tiesa nolemtu apstrīdēto lēmumu atcelt, būtu ieteicams, ka Tiesa izmantotu savas pilnvaras, atbilstoši LESD 264. panta otrajai daļai atstājot apstrīdētā lēmuma sekas spēkā līdz brīdim, kad tas tiks aizstāts ar jaunu pienācīgi pieņemtu tiesību aktu.

(1) OV L 287, 22. lpp.