ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Tādējādi no paša Direktīvas 93/42 8. panta 2. punkta otrā ievilkuma formulējuma izriet, ka tikai medicīnas ierīces ražotājam vai tā pilnvarotajam pārstāvim var tikt piešķirtas tiesības uz atlīdzību atbilstoši šīs direktīvas 8. pantam. Līdz ar to attiecīgās medicīnas ierīces izgudrotājs nevar atsaukties uz tiesībām uz atlīdzību personiski.

Jebkuriem zaudējumiem, ko tiek lūgts atlīdzināt, ceļot prasību par Savienības ārpuslīgumisko atbildību atbilstoši LESD 340. panta otrajai daļai, ir jābūt pastāvošiem un droši zināmiem, kas ir jāpierāda prasītājam. Prasītājam ir jāiesniedz pārliecinoši pierādījumi gan par tā apgalvoto zaudējumu esamību, gan par to apmēru.

Runājot par apgalvoto materiālo kaitējumu, ko veido tiesāšanās izdevumi un advokāta honorāri, kas samaksāti saistībā ar iebildumu procesu pret valsts iestāžu lēmumu aizliegt laist tirgū medicīnas ierīci tādēļ, ka Komisija nav ieņēmusi nostāju, pamatojoties uz Direktīvas 93/42 par medicīnas ierīcēm 8. panta 2. punktu, lai gan tā noteikšanā var būt zināmas īpatnības, kas tostarp ir saistītas ar to, ka iebildumu process pieteikuma par lietas ierosināšanu iesniegšanas dienā vēl nebija noslēdzies, tomēr apelācijas sūdzības iesniedzējs nevar tikt atbrīvots no jebkāda pienākuma iesniegt pierādījumus par zaudējumiem, kas viņam esot radušies. Proti, viņam attiecībā uz šāda veida mantisko kaitējumu ir jāiesniedz gan pierādījums par šā kaitējuma pastāvēšanu, gan informācija, uz ko ir balstīts šā pierādījuma vērtējums, kas nav veicams vienkārši atbilstoši taisnīguma principam. Tādējādi nepietiek ar to, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs ir tikai minējis tiesāšanās izdevumus un advokāta honorārus, kas samaksāti saistībā ar iebildumu procesu, nekādi nenosakot to apmēru – ne skaitļos, ne kā aplēsi.

(skat. 147. un 151.–153. punktu)
Lieta C‑601/17

Dirk Harms u.c.

pret

Vueling Airlines SA

(Amtsgericht Hamburg lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Gaisa transports – Regula (EK) Nr. 261/2004 – 8. panta 1. punkts – Biļetes cenas atlīdzinājums lidojuma atcelšanas gadījumā – Komisijas maksa, ko ir iekasējusi persona, kura biļetes pirkšanas laikā darbojas kā starpnieks starp pasažieri un gaisa pārvadātāju – Iekļaušana

Kopsavilkums – Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 12. septembra spriedums

Transports – Gaisa transports – Regula Nr. 261/2004 – Kompensācija un atbalsts pasažieriem – Biļetes cenas atlīdzinājums lidojuma atcelšanas gadījumā – Aprēķināšana – Komisijas maksas, ko ir iekasējusi persona, kas biļetes pirkšanas laikā darbojas kā starpnieks starp pasažieri un gaisa pārvadātāju, ņemšana vērā – Nosacījumi

(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 261/2004 2. panta f) punkts un 8. panta 1. punkta a) apakšpunkts)

Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, un, it īpaši, tās 8. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka biļetes cenā, kas ir jāņem vērā, nosakot summu, kura gaisa pārvadātājam ir jāatlīdzina pasažierim lidojuma atcelšanas gadījumā, ietilpst starpība starp šī pasažiera samaksāto summu un to summu, ko ir saņēmis gaisa pārvadātājs, kura atbilst komisijas maksai, ko ir saņēmusi persona, kura ir iesaistījusies kā starpniece starp abiem minētajiem, izņemot, ja šī komisijas maksa ir noteikta, gaisa pārvadātājam to nezinot, bet tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

Ievērojot pēdējo minēto, no Regulas Nr. 261/2004 2. panta f) punkta izriet, ka “biļete” ir dokuments vai līdzīgs nemateriāls, tostarp elektronisks, dokuments, ko izdevis vai apstiprinājis gaisa pārvadātājs vai tā pilnvarots aģents. No šīs definīcijas izriet, ka šādas biļetes dažādās sastāvdaļas, tostarp tās cena, gadījumā, kad šo biļeti nav izdevis pats gaisa pārvadātājs, katrā ziņā tam ir jāapstiprina un tātad tās netiek noteiktas, tam nezinot. Biļetes cenas sastāvdaļa, kas ir noteikta, gaisa pārvadātājam to nezinot, nevar tikt uzskatīta par nepieciešamu pēdējā minētā piedāvāto pakalpojumu saņemšanai.

(skat. 17., 19. un 20. punktu un rezolutīvo daļu)
2. panta 6. punkts Padomes Direktīvā 89/665/EEK (1989. gada 21. decembris) par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/23/ES (2014. gada 26. februāris), ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu valsts procesuālo regulējumu kā pamatlietā, atbilstoši kuram iespēja izvirzīt civiltiesisku prasījumu publisko iepirkumu reglamentējošo noteikumu pārkāpuma gadījumā un publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršana ir atkarīga no tā, ka arbitrāžas komisija vai tiesa, kas izskata prasību par šīs arbitrāžas komisijas lēmumu, ar galīgu nolēmumu ir konstatējusi pārkāpuma esamību.

Nenoliedzami, kā Tiesa ir vairākkārt nospriedusi, dalībvalstīm, nosakot pārbaudes tiesā procesuālos noteikumus, kuru mērķis ir nodrošināt Savienības tiesībās paredzētās to kandidātu un pretendentu tiesības, kurus aizskar līgumslēdzēju iestāžu lēmumi, ir jānodrošina gan tas, ka netiks aizskarta ne Direktīvas 89/665 efektivitāte, ne arī Savienības tiesībās privātpersonām piešķirtās tiesības (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 15. septembris, Star Storage u.c., C‑439/14 un C‑488/14, EU:C:2016:688, 43. un 44. punkts). Tiesa šajā ziņā ir nospriedusi, ka Direktīvas 89/665 2. panta 6. punktā dalībvalstīm piešķirtās tiesības nav neierobežotas un ir atkarīgas no nosacījuma, ka pirms prasības par zaudējumu atlīdzību celtā prasība atcelt tiesību aktu ir efektīva (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 26. novembris, MedEval, C‑166/14, EU:C:2015:779, 36.‑44. punkts). Tām it īpaši ir jānodrošina, ka tiek pilnībā ievērotas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un taisnīgu tiesu saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību harta (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. panta pirmo un otro daļu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 15. septembris, Star Storage u.c., C‑439/14 un C‑488/14, EU:C:2016:688, 46. punkts).

(skat. 38., 39., 41. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Direktīvas 93/13 1. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šīs direktīvas piemērošanas joma neattiecas uz noteikumiem, kas atspoguļo obligātas valsts tiesību normas un kas iekļauti pēc aizdevuma līguma noslēgšanas ar patērētāju un kuru mērķis ir aizstāt spēkā neesošu līguma noteikumu, nosakot Nacionālās bankas fiksētu maiņas kursu. Šajā ziņā Tiesa jau ir nospriedusi, ka Direktīvas 93/13 1. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šī direktīva nav piemērojama starp tirgotāju un patērētāju noslēgtā līgumā esošiem nosacījumiem, kuri ir noteikti valsts tiesiskajā regulējumā (šajā nozīmē skat. rīkojumu, 2017. gada 7. decembris, Woonhaven Antwerpen, C‑446/17, nav publicēts, EU:C:2017:954, 31. punkts).

Tomēr tāds noteikums par maiņas kursa risku, par kādu ir pamatlieta, atbilstoši šim noteikumam nav izslēgts no šīs piemērošanas jomas. Proti, kā tika atgādināts šā sprieduma 54. punktā, Direktīvas 93/13 1. panta 2. punkts ir interpretējams šauri. Fakts, ka atsevišķi noteikumi, kas atspoguļo tiesību normas, neietilpst šīs direktīvas piemērošanas jomā, nenozīmē, ka pārējo šajā pašā līgumā esošo un tiesību normu neskarto noteikumu spēkā esamība nevarētu tikt novērtēta valsts tiesā, ņemot vērā šo direktīvu.

Kas attiecas uz līguma noteikumiem, kuros aplūkots maiņas kursa risks un uz kuriem neattiecas šie normatīvie grozījumi, no Tiesas judikatūras izriet, ka uz šādiem noteikumiem attiecas Direktīvas 93/13 4. panta 2. punkts, bet netiek vērtēts to negodīgais raksturs, ciktāl pēc katra gadījuma atsevišķas izskatīšanas kompetentā valsts tiesa uzskata, ka tirgotājs tos ir izteicis skaidri uin saprotami (spriedums, 2017. gada 20. septembris, Andriciuc u.c., C‑186/16, EU:C:2017:703, 43. punkts).

Turklāt fakts, ka nosacījumi par maiņas kursa atšķirībām tādējādi ir izslēgti no Direktīvas 93/13 piemērošanas jomas atbilstoši tās 1. panta 2. punktam, nerada šķērsli tam, lai prasības, kas izriet no šīs direktīvas 6. panta 1. punkta un 7. panta 1. punkta, kā arī no Tiesas judikatūras, kāda tā atgādināta tostarp 32.–34. punktā 2018. gada 31. maija spriedumā Sziber (C‑483/16, EU:C:2018:367), vēl arvien būtu piemērojamas visiem pārējiem šajā direktīvā aplūkotajiem jautājumiem, tostarp procesuālajām normām, kas ļauj nodrošināt to tiesību ievērošanu, kuras skartās personas rod šajā direktīvā.

(skat. 63., 66., 68.–70. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Lieta C‑227/17

Medtronic GmbH

pret

Finanzamt Neuss

(Finanzgericht Düsseldorf lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Regula (EEK) Nr. 2658/87 – Muitas savienība un kopējais muitas tarifs – Tarifu klasifikācija – Kombinētā nomenklatūra – Apakšpozīcijas 90211010, 90211090 un 90219090 – Mugurkaula fiksācijas sistēma – Īstenošanas regula (ES) Nr. 1214/2014

Kopsavilkums – Tiesas (desmitā palāta) 2018. gada 12. aprīļa spriedums

Muitas savienība – Kopējais muitas tarifs – Tarifu pozīcijas – Mugurkaula fiksācijas sistēmas, kas īpaši ir nokomplektētas atkarībā no pacienta un ir paredzētas deģeneratīvu mugurkaula skriemeļu slimību, mugurkaula stenozes un dislokācijas vai neveiksmīgas agrākas osteosintēzes, ļaundabīgu audzēju, skoliozes vai kaulu lūzumu ārstēšanai – Klasificēšana apakšpozīcijās 90219090 vai 90211010, vai 90211090 – Valsts tiesas veikta pārbaude

(Padomes Regulas Nr. 2658/87, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 2015/1754, I pielikums)

Kombinētā nomenklatūra, kas ietverta I pielikumā Padomes Regulai (EEK) Nr. 2658/87 (1987. gada 23. jūlijs) par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kurā grozījumi savukārt izdarīti ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2015/1754 (2015. gada 6. oktobris), ir jāinterpretē tādējādi, ka tādu mugurkaula fiksācijas sistēmu, kādas aplūkotas pamatlietā, klasificēšana kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijā 90219090 ir izslēgta, ja šīs sistēmas var klasificēt kādā citā kombinētās nomenklatūras pozīcijas 9021 apakšpozīcijā. Iespējamā šo sistēmu klasificēšana kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijā 90211010 vai apakšpozīcijā 90211090 ir atkarīga no to raksturojošās galvenās funkcijas, kas iesniedzējtiesai būtu jānosaka, ņemot vērā šādu sistēmu objektīvās īpašības un pazīmes, kā arī to paredzēto un faktisko lietojumu.

(sal. ar 65. punktu un rezolutīvo daļu)
Lieta C‑121/17

Teva UK Ltd u.c.

pret

Gilead Sciences Inc.

(High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (patents courts) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Cilvēkiem paredzētas zāles – Cilvēka imūndeficīta vīrusa (HIV) ārstēšana – Oriģinālās zāles un ģenēriskās zāles – Papildu aizsardzības sertifikāts – Regula (EK) Nr. 469/2009 – 3. panta a) punkts – Saņemšanas nosacījumi – Jēdziens “produkts, kuru aizsargā spēkā esošs pamatpatents” – Vērtējuma kritēriji

Kopsavilkums – Tiesas (virspalāta) 2018. gada 25. jūlija spriedums

Tiesību aktu tuvināšana – Vienveidīgi tiesību akti – Rūpnieciskais un komercīpašums – Patenta tiesības – Papildu aizsardzības sertifikāts zālēm – Saņemšanas nosacījumi – Produkts, kuru aizsargā spēkā esošs pamatpatents – Piemērošana produktam, ko veido aktīvo vielu kombinācija – Vērtējuma kritēriji

(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 469/2009 3. panta a) punkts)

Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 469/2009 (2009. gada 6. maijs) par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm 3. panta a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka produktu, ko veido vairākas aktīvās vielas, kurām ir kombinēta iedarbība, “aizsargā spēkā esošs pamatpatents” šīs tiesību normas izpratnē, ja to veidojošo aktīvo vielu kombinācija, pat ja tā nav tieši minēta pamatpatenta pretenzijās, ir noteikti un konkrēti paredzēta šajās pretenzijās. Šim nolūkam, aplūkojot no nozares lietpratēja viedokļa un pamatojoties uz tehnikas attīstības stāvokli pamatpatenta pieteikuma iesniegšanas vai tā prioritātes datumā:

– šai aktīvo vielu kombinācijai, ņemot vērā šī patenta aprakstu un zīmējumus, ir noteikti jāietilpst ar šo patentu aptvertajā izgudrojumā un

– katrai no minētajām aktīvajām vielām ir jābūt konkrēti identificējamai, ņemot vērā visu minētajā patentā norādīto informāciju.

No tā izriet, ka, ņemot vērā Regulas Nr. 469/2009 mērķus, pretenzijām nevajadzētu ļaut pamatpatenta īpašniekam, iegūstot PAS, izmantot aizsardzību, kura pārsniegtu ar šo patentu aptvertajam izgudrojumam piešķirto aizsardzību. Tātad šīs regulas 3. panta a) punkta piemērošanas vajadzībām pamatpatenta pretenzijas ir izprotamas, ņemot vērā šī izgudrojuma robežas, kā tas izriet no šī patenta apraksta un zīmējumiem. No iepriekš minētā izriet, ka ar PAS piešķirtās aizsardzības priekšmetam ir jābūt ierobežotam ar pamatpatenta aptvertā izgudrojuma tehniskajām īpašībām, kuras ir tikušas pieteiktas ar šo patentu.

(skat. 43., 46., 57. punktu un rezolutīvo daļu)
Vispārējā tiesa var izskatīt tikai tās prasības, kuras izriet no Savienības noslēgtā līguma un kuras aptver šķīrējklauzula vai kurām ir tieša saikne ar pienākumiem, kas izriet no šī līguma.

Šajā ziņā nav strīda par to, ka visos iepriekšējos darba līgumos, kas noslēgti starp prasītāju un viņa darba devējiem, ir ietverta norma, kas skaidri paredz, ka dalībvalsts tiesām ir jurisdikcija strīdos, kas izriet no šiem līgumiem vai ir saistīti ar tiem, un ka tikai pēdējā darba līgumā uz noteiktu laiku ir skaidri paredzēts, ka strīdi, kas rodas vai ir saistīti ar šo līgumu, ietilpst Tiesas jurisdikcijā saskaņā ar LESD 272. pantu.

No tā izriet, ka, tā kā prasība tika celta saskaņā ar LESD 272. pantu, tad Vispārējai tiesai principā ir jurisdikcija izskatīt tikai tos lūgumus, kas izriet no pēdējā līguma vai kuriem ir tieša saikne ar pienākumiem, kas izriet no šī līguma.

Ciktāl prasītāja prasības pārkvalificēt visas viņa līgumattiecības darba līgumos uz nenoteiktu laiku un piešķirt viņam no tiem izrietošās tiesības ir saistītas ar vienotu darba tiesisko attiecību pastāvēšanu, pamatojoties uz vairākiem secīgiem darba līgumiem uz noteiktu laiku, to mērķis ir pārkvalificēt visus noslēgtos līgumus un tās ir balstītas uz visiem šiem līgumiem, ieskaitot pēdējo līgumu.

(skat. 40., 42., 43., 46. un 47. punktu)
Līdz ar to lēmums, ar kuru Padome nosaka nostāju, kas Savienības vārdā jāapstiprina kādā ar nolīgumu izveidotā struktūrā atbilstoši LESD 218. panta 9. punktam, un kurš attiecas vienīgi uz KĀDP, principā ir jāpieņem vienprātīgi saskaņā ar LESD 218. panta 8. punkta otro daļu. Savukārt, ja šādam lēmumam ir vairākas sastāvdaļas vai vairāki mērķi, no kuriem uz dažiem attiecas KĀDP, tā pieņemšanai piemērojamā balsošanas kārtība ir jānosaka atkarībā no tā galvenā vai izšķirošā mērķa vai sastāvdaļas. Tādējādi, ja lēmuma galvenais vai izšķirošais mērķis vai sastāvdaļa attiecas uz jomu, kurā Savienības tiesību akta pieņemšanai netiek prasīta vienprātība, minētais lēmums saskaņā ar LESD 218. panta 8. punkta pirmo daļu ir jāpieņem ar kvalificētu balsu vairākumu.

Tā kā LESD 218. panta 9. punktā nav paredzēta nekāda balsošanas kārtība, Padomei pieņemot tajā norādīto kategoriju lēmumus, piemērojamā balsošanas kārtība ir jānosaka katrā konkrētajā gadījumā, atsaucoties uz LESD 218. panta 8. punktu. Tas palīdz nodrošināt, ka minētā panta 9. punktā norādītā vienotajā procedūrā tiek ņemtas vērā katras Savienības darbības jomas īpatnības. It īpaši pirmais gadījums, kurā LESD 218. panta 8. punkta otrajā daļā ir prasīts, lai Padome pieņem lēmumu vienprātīgi, attiecas uz situāciju, kad nolīgums attiecas uz jomu, kurā vienprātība tiek prasīta Savienības akta pieņemšanai, tādējādi šim gadījumam veidojot saikni starp lēmuma, kas tiek pieņemts atbilstoši minētajam pantam, materiālo juridisko pamatu un balsošanas kārtību, kura piemērojama tā pieņemšanai. Tādējādi nodrošinātā saikne starp to lēmumu materiālo juridisko pamatu, kas ir pieņemti LESD 218. panta 9. punktā paredzētās procedūras ietvaros, un balsošanas kārtību, kas piemērojama šo lēmumu pieņemšanai, turklāt palīdz saglabāt simetriju starp procedūrām, kuras attiecas uz Savienības iekšējo darbību, un procedūrām, kuras attiecas uz tās ārējo darbību, ievērojot Līgumu autoru iedibināto institucionālo līdzsvaru.

Saikne starp Partnerības nolīgumu un Padziļinātas partnerības un sadarbības nolīgumu starp Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Kazahstānas Republiku, no otras puses, nav pietiekama, lai uzskatītu, ka lēmuma juridiskajā pamatā ir jāietver LES 37. pants, lai to Eiropas Savienības vārdā parakstītu un provizoriski piemērotu. Pirmkārt, lielākā daļa no šī nolīguma normām attiecas gan uz Savienības kopējo tirdzniecības politiku, gan uz tās politiku sadarbībai attīstības jomā un, otrkārt, Partnerības nolīguma normas, kas ir saistītas ar KĀDP ir ne tikai mazskaitlīgas salīdzinājumā ar visām šī nolīguma normām, bet arī ar tām vienkārši ir izteikti līgumslēdzēju pušu paziņojumi par mērķiem, kuri jāsasniedz ar to sadarbību, un tēmām, uz kurām šai sadarbībai būtu jāattiecas, neparedzot konkrētus šīs sadarbības īstenošanas noteikumus. Tātad Padome ir nepamatoti iekļāvusi lēmuma par nostāju, kas Savienības vārdā jāapstiprina ar minēto nolīgumu izveidotā sadarbības padomē, juridiskajā pamatā LES 31. panta 1. punktu, un šis lēmums nepamatoti ir pieņemts saskaņā ar vienprātīgas balsošanas kārtību.

(skat. 43. –45. un 47. punktu)
Apvienotās lietas C‑195/17, no C‑197/17 līdz C‑203/17, C‑226/17, C‑228/17, C‑254/17, C‑274/17, C‑275/17, no C‑278/17 līdz C‑286/17 un no C‑290/17 līdz C‑292/17

Helga Krüsemann u.c.

pret

TUIfly GmbH

(Amtsgericht Hannover un Amtsgericht Düsseldorf lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Pārvadājumi – Kopēji noteikumi par kompensācijām un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos – Regula (EK) Nr. 261/2004 – 5. panta 3. punkts – 7. panta 1. punkts – Tiesības saņemt kompensāciju – Atbrīvojums – Jēdziens “ārkārtēji apstākļi” – “Neorganizēts streiks”

Kopsavilkums – Tiesas (trešā palāta) 2018. gada 17. aprīļa spriedums

Pārvadājumi – Gaisa pārvadājumi – Regula Nr. 261/2004 – Kompensācija un atbalsts pasažieriem sakarā ar lidojuma atcelšanu – Atbrīvojums no kompensācijas izmaksāšanas pienākuma – Nosacījums – Ārkārtēji apstākļi – Jēdziens – Lidojumu apkalpes personāla ievērojamas daļas spontāna prombūtne (neorganizēts streiks), – sekojot aicinājumam, ko ir pauduši nevis uzņēmuma darbinieku pārstāvji, bet paši darbinieki, spontāni dodoties slimības atvaļinājumā, – kuras cēlonis ir apkalpojošā gaisa pārvadātāja pēkšņais paziņojums par uzņēmuma pārstrukturēšanu

Izslēgšana

(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 261/2004 5. panta 3. punkts)

Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, 5. panta 3. punkts, to aplūkojot šīs regulas preambulas 14. apsvēruma gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda lidojumu apkalpes personāla ievērojamas daļas spontāna prombūtne (“neorganizēts streiks”), – sekojot aicinājumam, ko ir pauduši nevis uzņēmuma darbinieku pārstāvji, bet paši darbinieki, spontāni dodoties slimības atvaļinājumā, – kā tā, uz kuru attiecas pamatlietas un kuras cēlonis ir apkalpojošā gaisa pārvadātāja pēkšņais paziņojums par uzņēmuma pārstrukturēšanu, neietilpst jēdzienā “ārkārtēji apstākļi” šīs tiesību normas izpratnē.

(skat. 48. punktu un rezolutīvo daļu)
2)

Ja šī sprieduma pasludināšanas dienā 1. punktā konstatētā pienākumu neizpilde vēl pastāvēs, Itālijas Republika maksā Eiropas Komisijai kavējuma naudu 30112500 EUR par katru nokavējuma semestri to pasākumu veikšanā, kas ir vajadzīgi, lai izpildītu 2012. gada 19. jūlija spriedumu Komisija/Itālija (C‑565/10, nav publicēts, EU:C:2012:476), no šī sprieduma pasludināšanas dienas līdz 2012. gada 19. jūlija sprieduma Komisija/Itālija (C‑565/10, nav publicēts, EU:C:2012:476), pilnīgai izpildei; faktiskā kavējuma naudas summa ir jāaprēķina katra sešu mēnešu laikposma beigās, samazinot kopējo summu attiecībā uz katru no šiem laikposmiem procentuāli cilvēku ekvivalenta skaitam aglomerācijās, attiecībā uz kuru komunālo notekūdeņu savākšanas un attīrīšanas sistēmām ir izpildīts 2012. gada 19. jūlija spriedums Komisija/Itālija (C‑565/10, nav publicēts, EU:C:2012:476), attiecīgā laikposma beigās attiecībā pret cilvēku ekvivalenta skaitu aglomerācijas, kurās šī sprieduma pasludināšanas dienā nav šādu sistēmu.
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/18/EK (2004. gada 31. marts) par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, 1. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka par publisku līgumu šīs direktīvas izpratnē nav uzskatāma tāda saimniecību konsultatīvā sistēma kā pamatlietā aplūkotā, kuras ietvaros kāda publiska iestāde apstiprina visus saimnieciskās darbības subjektus, kas atbilst konkursa dokumentācijā noteiktajām piemērotības prasībām un ir sekmīgi nokārtojuši šajā konkursa dokumentācijā minēto pārbaudījumu, pat ja šīs sistēmas ierobežotajā darbības laikā tajā nevar tikt iekļauts neviens jauns saimnieciskās darbības subjekts.

Taču, tā kā Aģentūra atlasa visus šīm prasībām atbilstošos kandidātus, ir skaidri redzams – kā savu secinājumu 39. punktā norāda ģenerāladvokāts –, ka tā neveic nekādu izraudzīšanos no pieņemamo piedāvājumu vidus un vienīgi pārliecinās par to, vai izpildīti kvalitatīvie kritēriji. Šo vērtējumu neatspēko lēmumā lūgt prejudiciālu nolēmumu norādītais apstāklis, ka pamatlietā aplūkotajā saimniecību konsultatīvajā sistēmā ir iespējams iekļauties tikai ierobežotā sākotnējā laikposmā, kas beidzas brīdī, kad tiek rīkots pārbaudījums, vai vēlākais – kad tiek publicēts lēmums par līguma slēgšanas tiesību galīgo piešķiršanu, un ka tāpēc tādai konsultantei kā M. Tirkkonen nav iespējams iekļauties šajā saimniecību konsultatīvajā sistēmā. Proti, kā savu secinājumu 51. un 52. punktā norāda ģenerāladvokāts, nav nozīmes apstāklim, ka tāda saimniecību konsultatīvā sistēma kā pamatlietā aplūkotā – atšķirībā no tā, kas bija noticis 2016. gada 2. jūnija sprieduma Falk Pharma (C‑410/14, EU:C:2016:399) kontekstā, – nav pastāvīgi atvērta ieinteresētajiem saimnieciskās darbības subjektiem. Šajā gadījumā izšķirošais faktors ir tas, ka līgumslēdzēja iestāde nav norādījusi nevienu iepirkuma piešķiršanas kritēriju, pēc kura varētu salīdzināt un ierindot pieņemamos piedāvājumus. Tā kā nav šī ar publiskā iepirkuma regulējumu – kā izriet no 2016. gada 2. jūnija sprieduma Falk Pharma (C‑410/14, EU:C:2016:399) 38. punkta – nedalāmi saistītā faktora, tāda saimniecību konsultatīvā sistēma kā pamatlietā aplūkotā nav uzskatāma par publisko līgumu Direktīvas 2004/18 1. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē.

(skat. 33.–35., 41. punktu un rezolutīvo daļu)