Pagaidu versija

ĢENERĀLADVOKĀTES JULIANAS KOKOTES [JULIANE KOKOTT]

SECINĀJUMI,

sniegti 2022. gada 14. jūlijā ( )

Lieta C‑176/19 P

Eiropas Komisija

pret

Servier SAS,

Servier Laboratories Ltd,

Les Laboratoires Servier SAS

Apelācija – Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana – Perindoprila, sirds un asinsvadu slimību ārstēšanai paredzētu zāļu, tirgus – Izlīguma nolīgumi, kas patentu jomā noslēgti starp oriģinālo zāļu laboratoriju, patentu īpašnieci, un ģenērisko zāļu sabiedrībām – Izlīguma nolīgums, kas saistīts ar licences nolīgumu – Konkurences ierobežojums mērķa dēļ – Konkurences ierobežojums seku dēļ – Konkrētā tirgus noteikšana





Satura rādītājs





I. Ievads

II. Tiesvedības priekšvēsture

A. Fakti

1. Ar šo lietu saistītie tirgus dalībnieki

2. Aplūkojamais produkts un patenti

a) “Servier” perindoprils

b) “Krka” perindoprils

3. Ar perindoprilu saistītie strīdi un ģenērisko versiju laišana tirgū

a) Procesi EPI

b) Tiesvedības valsts tiesās

4. Tiesvedības un nolīgumi starp “Servier” un “Krka”

B. Apstrīdētais lēmums

C. Pārsūdzētais spriedums

III. Tiesvedība Tiesā un lietas dalībnieku prasījumi

IV. Vērtējums

A. Par apelācijas sūdzību

1. Par LESD 101. pantu

a) Par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ (pirmais līdz sestais apelācijas pamats)

1) “Krka” nolīgumu mērķa analīze apstrīdētajā lēmumā un pārsūdzētajā spriedumā

i) Apstrīdētais lēmums

ii) Pārsūdzētais spriedums

2) Apelācijas pamati attiecībā uz “Krka” nolīgumu mērķi

i) Par konkurences spiedienu, ko “Krka” izdarīja attiecībā uz “Servier” (apelācijas pirmais pamats)

– Par pamata pieņemamību un iedarbīgumu

– Par lietas būtību

– Starpsecinājumi

ii) Par licenci kā pamudinājumu “Krka” pieņemt izlīgumā noteiktos ierobežojumus (apelācijas otrais pamats)

– Par licenci kā atlīdzību par apņemšanos nekonkurēt

– Par licences pamudinošo raksturu

– Par, izmantojot licenci, “Krka” nodoto līdzekļu izteikšanu skaitļos

– Starpsecinājumi

iii) Par konkurences ierobežojuma mērķa dēļ jēdziena piemērošanu (apelācijas trešais pamats)

– Par “ciešas” tirgu sadales neesamību

– Par pušu nodomiem un to pārliecību par patenta 947 spēkā esamību

– Par faktisko duopolu, kas ieviests ar licenci

– Par “Lupin” paziņojumu

– Par 2004. gada pamatnostādnēm par tehnoloģijas nodošanas nolīgumiem un Regulu Nr. 772/2004 par [LESD 101. panta 3. punkta] piemērošanu tehnoloģijas nodošanas nolīgumu kategorijām

– Starpsecinājumi

iv) Par pušu nodomu (apelācijas ceturtais pamats)

– Par pušu nodoma ņemšanu vērā

– Par pierādījumu izskatīšanas principu piemērošanu

– Par pierādījumu ticamību, ņemot vērā to izstrādes datumu

– Par vēlāku paziņojumu pierādījuma spēku

– Starpsecinājumi

v) Par licences konkurenci veicinošo seku ņemšanu vērā (apelācijas piektais pamats)

vi) Par “Krka” cesijas un licences nolīgumu (apelācijas sestais pamats)

3) Secinājumi par “Krka” nolīgumu mērķi

b) Par konkurences ierobežojumu seku dēļ (apelācijas septītais pamats)

1) “Krka” nolīgumu seku analīze apstrīdētajā lēmumā un pārsūdzētajā spriedumā

i) Apstrīdētais lēmums

ii) Pārsūdzētais spriedums

2) Apelācijas pamats attiecībā uz “Krka” nolīgumu sekām

i) Par hipotētisko analīzi

ii) Par to, kurā brīdī ir jāveic hipotētiskā analīze

iii) Par atbilstības neesamību nošķīrumam starp īstenotiem nolīgumiem un neīstenotiem nolīgumiem

3) Secinājumi par “Krka” nolīgumu sekām

c) Secinājumi par pārkāpuma esamību atbilstoši LESD 101. panta 1. punktam attiecībā uz “Krka” nolīgumiem

2. Par LESD 102. pantu

a) Apstrīdētajā lēmumā un pārsūdzētajā spriedumā veiktie konstatējumi par LESD 102. pantu

1) Apstrīdētais lēmums

2) Pārsūdzētais spriedums

b) Apelācijas pamati saistībā ar LESD 102. pantu

1) Par to, kāda ir cenu vieta gala produktu konkrētā tirgus noteikšanā (apelācijas astotais pamats)

i) Par faktoriem, kas saistīti ar cenām, nosakot konkrēto tirgu (apelācijas astotā pamata pirmā un otrā daļa)

ii) Par apstākli, ka ārstus, zāļu izrakstītājus, neietekmēja cenas (apelācijas astotā pamata trešā un ceturtā daļa)

iii) Par ģenēriskā perindoprila radīto konkurenci (apelācijas astotā pamata piektā un sestā daļa)

iv) Starpsecinājumi

2) Par terapeitiskās iedarbības aizstājamības ņemšanu vērā gala produktu konkrētā tirgus noteikšanā (apelācijas devītais pamats)

i) Par terapeitiskās iedarbības aizstājamības lomu gala produktu konkrētā tirgus noteikšanā (apelācijas devītā pamata pirmā daļa)

ii) Par noteikta skaita pierādījumu ņemšanu vērā vai analīzi (apelācijas devītā pamata otrā līdz sestā daļa)

iii) Starpsecinājumi

3) Par dažu pirmajā instancē iesniegto pielikumu nepieņemamību (apelācijas desmitais pamats)

4) Par tehnoloģijas konkrēto tirgu (apelācijas vienpadsmitais pamats)

c) Secinājumi par apelācijas pamatiem attiecībā uz LESD 102. pantu

B. Par prasība izskatīšanu Vispārējā tiesā

V. Tiesāšanās izdevumi

VI. Secinājumi





I. Ievads

1. Tāpat kā vienlaikus izskatāmā lieta Servier/Komisija (C‑201/19 P), kurā arī šodien sniedzu secinājumus, arī šī lieta iekļaujas kopumā, ko veido lietas Generics (UK) u.c. ( ) un Lundbeck/Komisija ( ), kurās Tiesa ir izklāstījusi kritērijus, saskaņā ar kuriem nolīgums par izlīgumu strīdā starp farmaceitiska produkta patenta īpašnieku un ģenērisko zāļu ražotāju ir pretrunā Savienības konkurences tiesībām.

2. Kontekstu šai lietai, lietai Servier/Komisija, kā arī septiņām pārējām apelācijas sūdzībām, kuras veido pret Vispārējās tiesas astoņiem spriedumiem ( ) iesniegto jauno apelācijas sūdzību kopumu, veido vairāki izlīguma nolīgumi patentu jomā, kurus oriģinālo zāļu ražotājs Servier ir noslēdzis ar ģenērisko zāļu sabiedrībām.

3. Tāpat kā lietās Generics (UK) u.c. un Lundbeck/Komisija, šie nolīgumi tika noslēgti apstākļos, kuros patents par attiecīgo zāļu aktīvo vielu, šajā gadījumā perindoprilu, jau bija kļuvis vispārpieejams, bet Servier vēl piederēja patenti, kas dēvēti par “sekundāriem”, attiecībā uz dažiem šo zāļu ražošanas paņēmieniem.

4. Saskaņā ar strīdīgajiem nolīgumiem būtībā ģenērisko zāļu sabiedrības, kuras vēlējās ienākt tirgū ar minēto zāļu ģenēriskajām versijām, apņēmās atlikt šo ienākšanu tirgū, pretī saņemot līdzekļu nodošanu no Servier puses.

5. Apstrīdētajā lēmumā ( ), pirmkārt, Komisija uzskatīja, ka aplūkojamie nolīgumi, kurus Servier bija noslēgusi ar Niche/Unichem, Matrix, Teva, Krka un Lupin, ir konkurences ierobežojumi mērķa dēļ un seku dēļ un tādējādi LESD 101. panta pārkāpumi.

6. Otrkārt, tā uzskatīja, ka šo nolīgumu noslēgšana kopā ar citām darbībām, tādām kā perindoprila aktīvās farmaceitiskās sastāvdaļas (turpmāk tekstā – “AFS”) ražošanai nepieciešamo tehnoloģiju iegāde, no Servier puses bija stratēģija, kas bija vērsta uz to, lai aizkavētu perindoprila ģenērisko versiju sabiedrību ienākšanu šo zāļu tirgū, kurā Servier bija dominējošs stāvoklis. Līdz ar to Komisija noteica sodu par šo rīcību kā par dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu atbilstoši LESD 102. pantam.

7. Pārsūdzētajā spriedumā, kā arī pārējos aplūkojamās spriedumu grupas spriedumos Vispārējā tiesa apstiprināja Komisijas veikto analīzi attiecībā uz to, ka četriem nolīgumiem, kurus Servier bija noslēgusi ar Niche/Unichem, Matrix, Teva un Lupin, bija konkurences ierobežojumu mērķa dēļ raksturs. Servier šos konstatējumus apstrīd lietā Servier/Komisija, savukārt minētās ģenērisko zāļu sabiedrības – savās attiecīgajās apelācijas sūdzībās, kas iesniegtas par Vispārējās tiesas spriedumiem, kuri uz tām attiecas.

8. Turpretī Vispārējā tiesa atcēla apstrīdēto lēmumu attiecībā uz to, ka Servier un Krka noslēgtie nolīgumi bija kvalificēti par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ un seku dēļ, kā arī attiecībā uz Servier dominējošā stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas konstatējumu, jo Komisija esot pieļāvusi kļūdas, nosakot konkrēto tirgu.

9. Komisija šo atcelšanu apstrīd šajā lietā, kā arī lietā Komisija/Krka (C‑151/19 P). Šīs lietas liek atbildēt uz iepriekš neskatītiem jautājumiem par tāda licences nolīguma kvalificēšanu par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ, kurš noslēgts vienlaikus ar izlīguma nolīgumu patentu jomā, par šāda nolīgumu kopuma kvalificēšanu par konkurences ierobežojumu seku dēļ, kā arī par konkrētā tirgus noteikšanu farmācijas jomā.

II. Tiesvedības priekšvēsture

A. Fakti

10. Vispārējā tiesa tiesvedības priekšvēsturi ir izklāstījusi pārsūdzētā sprieduma 1.–73. punktā, kurus šīs apelācijas tiesvedības vajadzībām var rezumēt šādi.

1. Ar šo lietu saistītie tirgus dalībnieki

11. Servier grupā, kuru veido it īpaši Servier SAS, Francijā reģistrēts mātesuzņēmums, Les Laboratoires Servier SAS un Servier Laboratories Ltd (turpmāk tekstā kopā – “Servier”), ietilpst farmācijas sabiedrības visā pasaulē. Les Laboratoires Servier ir Francijas farmācijas sabiedrība, kas specializējusies oriģinālo zāļu izstrādē it īpaši sirds un asinsvadu slimību ārstēšanai ( ). Biogaran ir Laboratoires Servier pilnībā piederošs meitasuzņēmums, kurš ir atbildīgs par ģenēriskajām zālēm ( ).

12. Farmācijas grupā Krka, kas ir reģistrēta Slovēnijā un specializējusies ģenērisko zāļu izstrādē, ražošanā un pārdošanā, ietilpst mātesuzņēmums Krka Tovarna Zdravil d.d. un vairāki meitasuzņēmumi Slovēnijā un citās valstīs (turpmāk tekstā – “Krka”) ( ).

2. Aplūkojamais produkts un patenti

a) “Servier” perindoprils

13. Servier ir izstrādājusi perindoprilu – zāles izmantošanai sirds un asinsvadu medicīnā, kuras galvenokārt ir paredzētas paaugstināta asinsspiediena un sirds mazspējas ārstēšanai. Perindoprila AFS ir sāls formā. Sākotnēji izmantotais sāls bija erbumīns (jeb terc‑butilamīns), kas – tā procesa dēļ, kuru Servier izmanto tā sintēzei, – ir kristāliskā formā ( ).

14. Perindoprila molekulas patents EP0049658 Eiropas Patentu iestādē (EPI) tika iesniegts 1981. gada 29. septembrī. Šā patenta termiņam bija jābeidzas 2001. gada 29. septembrī, taču tā aizsardzība vairākās Eiropas Savienības dalībvalstīs, tai skaitā Apvienotajā Karalistē, tika pagarināta līdz 2003. gada 22. jūnijam ( ). Francijā minētā patenta aizsardzība tika pagarināta līdz 2005. gada 22. martam, bet Itālijā – līdz 2009. gada 13. februārim ( ). Erbumīna perindoprila tablešu (2 un 4 mg) tirdzniecības atļauja (TA) arteriālās hipertensijas ārstēšanai Eiropā tika piešķirta laikā no 1988. līdz 1989. gadam ( ).

15. Pēc molekulas patenta iesniegšanas Servier iesniedza EPI vairākus paņēmiena patentus attiecībā uz perindoprila ražošanu. Patenti, uz kuriem attiecas šī tiesvedība, it īpaši ir patenti EP0308339, EP0308340 un EP0308341 (turpmāk tekstā attiecīgi – “patents 339”, “patents 340” un “patents 341”), kurus iesniedza 1988. gadā un kuru termiņam vajadzēja beigties 2008. gadā, kā arī – it īpaši – patents EP1296947 (saukts par “alfa patentu”, turpmāk tekstā – “patents 947”), kuru iesniedza 2001. gadā. Patents 947 attiecās uz erbumīna perindoprila alfa kristālisko formu un tās ražošanas metodēm; to piešķīra 2004. gada 4. februārī ( ).

16. Servier arī iesniedza valsts patentu pieteikumus vairākās Savienības dalībvalstīs, piemēram, Bulgārijā, Čehijas Republikā, Igaunijā, Ungārijā, Polijā un Slovākijā. Tādējādi patenti tika piešķirti 2006. gada 16. maijā Bulgārijā, 2006. gada 17. augustā Ungārijā, 2007. gada 23. janvārī Čehijas Republikā, 2007. gada 23. aprīlī Slovākijā un 2010. gada 24. martā Polijā. Šie patenti būtībā atbilda EPI iesniegtajiem patentiem ( ).

17. No 2002. gada Servier izstrādāja otrās paaudzes perindoprilu, kurš tiek ražots no jauna sāls, proti, no arginīna, un attiecībā uz kuru tā iesniedza patenta pieteikumu (EP1354873B) 2003. gada 17. februārī. Šis patents tika piešķirts 2004. gada 17. jūlijā, un tā termiņa beigu datums bija 2023. gada 17. februāris. Arginīna perindoprils Savienības tirgos tika laists 2006. gadā. Šis produkts ir pirmās paaudzes produkta bioekvivalenta ģenēriskā versija, bet to pārdod ar atšķirīgām devām jaunā sāls atšķirīgās molekulas masas dēļ ( ). Arginīna perindoprils saņēma TA Francijā 2004. gadā un pēc tam atbilstoši savstarpējas atzīšanas procedūrai tika atļauts citās dalībvalstīs ( ).

b) “Krka” perindoprils

18. 2003. gadā Krka sāka pati savu perindoprila izstrādi. 2005.–2006. gada laikā tā saņēma TA attiecībā uz vairākiem Savienības tirgiem un sāka perindoprila pārdošanu vairākos dalībvalstu tirgos Centrāleiropā un Austrumeiropā, tostarp Polijā un Ungārijā. Šajā laikposmā tā arī gatavoja perindoprila laišanu tirgū citās dalībvalstīs, tostarp Francijā, Apvienotajā Karalistē un Nīderlandē, vai nu viena, vai sadarbībā ar citām sabiedrībām ( ).

3. Ar perindoprilu saistītie strīdi un ģenērisko versiju laišana tirgū

19. Laikā no 2003. līdz 2009. gadam Servier saistībā ar perindoprilu bija iesaistīta virknē strīdu gan EPI, gan valsts tiesās. Galvenokārt bija runa par pieteikumiem rīkojumam un par procedūrām saistībā ar patentu 947, kas uzsāktas dažādās dalībvalstīs starp Servier un vairākām ģenērisko zāļu sabiedrībām, kuras gatavojās laist tirgū perindoprila ģenērisko versiju ( ).

a) Procesi EPI

20. Vispirms desmit ģenērisko zāļu sabiedrības, tostarp Krka, 2004. gadā iesniedza EPI iebildumus pret patentu 947 nolūkā panākt tā pilnīgu atcelšanu, atsaucoties uz novitātes un izgudrojuma līmeņa trūkumu un izgudrojuma apraksta nepietiekamību ( ).

21. 2006. gada 27. jūlijā EPI Iebildumu nodaļa apstiprināja patenta 947 spēkā esamību pēc Servier sākotnējo patenta pretenziju nelieliem grozījumiem (turpmāk tekstā – “EPI 2006. gada 27. jūlija lēmums”). Deviņas sabiedrības cēla prasību par šo lēmumu, bet Krka un Lupin paziņoja par savu prasību atsaukšanu attiecīgi 2007. gada 11. janvārī un 5. februārī pēc nolīgumu ar Servier noslēgšanas. Ar 2009. gada 6. maija lēmumu EPI Tehnisko sūdzību palāta atcēla EPI 2006. gada 27. jūlija lēmumu un atcēla patentu 947 (turpmāk tekstā – “EPI 2009. gada 6. maija lēmums”). Pārskatīšanas pieteikums, ko Servier iesniedza par šo lēmumu, tika noraidīts 2010. gada 19. martā ( ).

b) Tiesvedības valsts tiesās

22. Patenta 947 spēkā esamību ģenērisko zāļu sabiedrības apstrīdēja arī vairāku dalībvalstu tiesās, bet Servier iesniedza lūgumus izdot pagaidu rīkojumu, un šie lūgumi nereti tika apmierināti ( ). Tomēr lielākā daļa šo tiesvedību tika izbeigtas starp Servier un ģenērisko zāļu sabiedrību noslēgtu izlīguma nolīgumu dēļ, pirms tika pieņemts galīgais lēmums par patenta 947 spēkā esamību.

23. Tomēr divas tiesvedības starp Servier un Apotex, vienīgo ģenērisko zāļu sabiedrību, kura bija iesaistīta strīdā ar Servier Apvienotajā Karalistē un ar kuru Servier nebija noslēgusi izlīguma nolīgumu, netika pārtrauktas un to rezultātā patents 947 tika atzīts par spēkā neesošu.

24. Tā, pirmām kārtām, 2006. gada 1. augustā Servier cēla prasību Apvienotās Karalistes tiesā par patenta 947 pārkāpumu pret Apotex, kura “riskējot” bija laidusi Apvienotās Karalistes tirgū perindoprila ģenērisko versiju; 2006. gada 8. augustā Servier panāca pagaidu rīkojuma izdošanu. Tomēr pēc tam, kad Apotex iesniedza pretprasību par patenta 947 atcelšanu, šis patents tika atzīts par spēkā neesošu 2007. gada 6. jūlijā, rīkojums tika atcelts un Apotex ienāca tirgū ar ģenērisko perindoprilu; tas atvēra Apvienotās Karalistes tirgu ģenēriskajām zālēm. 2008. gada 9. maijā lēmums par patenta 947 atzīšanu par spēkā neesošu tika apstiprināts apelācijas tiesvedībā ( ).

25. Otrām kārtām, 2007. gada 13. novembrī Apotex meitasuzņēmums Katwijk Farma vērsās Nīderlandes tiesā, iesniedzot prasību atcelt patenta 947 Nīderlandes daļu, un 2007. gada 13. decembrī laida tirgū savu ģenērisko perindoprilu, kad bija noraidīts Servier lūgums izdot pagaidu rīkojumu. 2008. gada 11. jūnijā Nīderlandes tiesa atcēla patentu 947 attiecībā uz Nīderlandi, noslēdzoties vienlaicīgi notiekošai tiesvedībai, ko bija ierosinājis Teva meitasuzņēmums Pharmachemie ( ).

26. Kopš 2008. gada maija Sandoz, vēl viena ģenērisko zāļu sabiedrība, laida tirgū vairākās dalībvalstīs savu ģenērisko perindoprilu ( ).

4. Tiesvedības un nolīgumi starp “Servier” un “Krka”

27. Laikā no 2005. līdz 2007. gadam Servier noslēdza izlīguma nolīgumus ar ģenērisko zāļu sabiedrībām Niche/Unichem, Matrix, Teva, Krka un Lupin. Šī apelācijas sūdzība attiecas uz nolīgumiem, kas noslēgti starp Servier un Krka.

28. 2006. gada 30. maijā Servier iesniedza lūgumu izdot pagaidu rīkojumu Ungārijā nolūkā, pamatojoties uz patenta 947 pārkāpumu, aizliegt Krka apgrozībā laistas perindoprila ģenēriskas versijas tirdzniecību. Šo lūgumu noraidīja 2006. gada 13. oktobrī ( ).

29. Apvienotajā Karalistē Servier 2006. gada 28. jūlijā cēla prasību pret Krka par patenta 340 pārkāpumu. 2006. gada 2. augustā Servier arī cēla prasību pret Krka par patenta 947 pārkāpumu, kā arī iesniedza lūgumu izdot pagaidu rīkojumu. 2006. gada 1. septembrī Krka iesniedza pretprasību par patenta 947 atcelšanu un saīsinātas tiesvedības pieteikumu (motion of summary judgment). 2006. gada 8. septembrī Krka iesniedza vēl vienu pretprasību par patenta 340 atcelšanu.

30. 2006. gada 3. oktobrī High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Patents court) (Augstā tiesa (Anglija un Velsa), Kanclera kompetences lietu departaments (Patentu palāta)) apmierināja Servier lūgumu izdot pagaidu rīkojumu un noraidīja saīsinātas tiesvedības pieteikumu (motion of summary judgment), ko Krka bija iesniegusi 2006. gada 1. septembrī nolūkā panākt patenta 947 atzīšanu par spēkā neesošu, izdodot rīkojumu par procesu pēc būtības. 2006. gada 1. decembrī tiesvedībā esošā lieta tika izbeigta pēc izlīguma starp lietas dalībniekiem un pagaidu rīkojums tika atcelts ( ).

31. 2006. gada 27. oktobrī Servier un Krka parakstīja izlīguma nolīgumu (turpmāk tekstā – “Krka izlīguma nolīgums”) un licences nolīgumu (turpmāk tekstā – “Krka licences nolīgums”), ko papildināja papildu nolīgums, kuru noslēdza 2006. gada 2. novembrī. Turklāt šīs puses 2007. gada 5. janvārī noslēdza cesijas un licences nolīgumu (turpmāk tekstā – “Krka cesijas un licences nolīgums”; turpmāk tekstā minētie nolīgumi kopā – “Krka nolīgumi”).

32. Krka izlīguma nolīgumā bija paredzēts, ka patents 947 attiecas arī uz ekvivalentajiem valsts patentiem. Saskaņā ar šo izlīguma nolīgumu, kas bija spēkā līdz patenta 947 vai patenta 340 termiņa beigām vai atcelšanai, Krka apņēmās atteikties no jebkādām esošajām pretenzijām pret patentu 947 visā pasaulē un pret patentu 340 Apvienotajā Karalistē un nākotnē neapstrīdēt nevienu no šiem abiem patentiem visā pasaulē. Turklāt Krka un tās meitasuzņēmumiem bija aizliegts laist klajā vai tirgot perindoprila ģenērisko versiju, ar ko tiktu pārkāpts patents 947, kamēr šis patents ir spēkā, valstī, kur tas joprojām ir spēkā, izņemot gadījumu, ja ir saņemta Servier skaidri izteikta atļauja. Tāpat Krka nedrīkstēja piegādāt nevienai trešajai pusei perindoprila ģenērisko versiju, ar ko pārkāpj patentu 947, bez Servier skaidri izteiktas atļaujas. Apmaiņā pret to Servier bija pienākums visā pasaulē atsaukt visas tiesvedības pret Krka, kas pamatotas ar patentu 947 un 340 pārkāpumu, tostarp tās lūgumus izdot pagaidu rīkojumu ( ).

33. Saskaņā ar Krka licences nolīgumu, kas noslēgts uz termiņu, kurš atbilst patenta 947 spēkā esamībai, Servier nodeva Krka “ekskluzīvu” un neatsaucamu patenta 947 licenci nolūkā izmantot, ražot, tirgot, piedāvāt tirdzniecībai, sekmēt un importēt savus pašas produktus, kas satur erbumīna sāls alfa kristālisko formu, Čehijas Republikā, Latvijā, Lietuvā, Ungārijā, Polijā, Slovēnijā un Slovākijā.

34. Apmaiņā pret licenci Krka bija jāsamaksā Servier atlīdzība 3 % apmērā no sava pārdošanas apjoma neto summas visās šajās teritorijās. Servier bija atļauts šajās pašās valstīs tieši vai netieši (proti, attiecībā uz vienu tās meitasuzņēmumu vai uz vienu trešo pusi valstī) izmantot patentu 947 ( ).

35. Nolīgumu noslēgšanas brīdī patenta 947 attiecīgo valstu ekvivalenti atsevišķos no septiņiem tirgiem Servier vēl nebija piešķirti, savukārt Krka savu produktu tajos jau tirgoja ( ).

36. Saskaņā ar Krka cesijas un licences nolīgumu Krka nodeva Servier divus patentu pieteikumus – vienu par perindoprila sintēzes procedūru (WO 2005 113500) un otru par perindoprila preparātu sagatavošanu (WO 2005 094793). Ar šiem patentu pieteikumiem aizsargātā tehnoloģija tika izmantota Krka perindoprila ražošanā. Krka apņēmās neapstrīdēt to patentu spēkā esamību, kas tiks piešķirti, pamatojoties uz aplūkojamajiem pieteikumiem. Apmaiņā pret šo cesiju Servier samaksāja Krka summu 15 miljonu EUR apmērā par katru aplūkojamo pieteikumu. Servier nodeva Krka arī neekskluzīvu, neatsaucamu, nenododamu bezmaksas licenci bez tiesībām izsniegt apakšlicences (izņemot saviem meitasuzņēmumiem) attiecībā uz pieteikumiem vai patentiem, kas tiks piešķirti to rezultātā; uz šo licenci neattiecās ierobežojumi laikā, telpā vai tās izmantošanas veidā ( ).

B. Apstrīdētais lēmums

37. Apstrīdētajā lēmumā, kas pieņemts 2014. gada 9. jūlijā ( ), Komisija uzskatīja, ka Servier bija pārkāpusi, pirmām kārtām, LESD 101. pantu, piedaloties četros izlīguma nolīgumos patentu jomā, par to saņemdama apgrieztu maksājumu, ar Niche/Unichem, Matrix, Teva un Lupin, un trīs nolīgumos, kas veido vienotu un turpinātu pārkāpumu, ar Krka.

38. Otrām kārtām, Komisija uzskatīja, ka Servier bija pārkāpusi LESD 102. pantu, izstrādājot un, izmantojot tehnoloģiju iegādi un šos piecus izlīguma nolīgumus, īstenojot izslēgšanas stratēģiju attiecībā uz perindoprila preparātu tirgu Francijā, Nīderlandē, Polijā un Apvienotajā Karalistē un attiecībā uz perindoprila AFS tehnoloģijas tirgu ( ).

39. Komisija uzskatīja, ka Servier un Krka bija pārkāpušas LESD 101. pantu 18/20 dalībvalstīs ( ), kurās Krka bija apņēmusies, izmantojot Krka izlīguma nolīgumu, vairs nekonkurēt ar Servier ar saviem esošajiem produktiem, pretī saņemot licenci septiņās citās dalībvalstīs. Šo nolīgumu priekšmets tādējādi esot bijis sadalīt un piešķirt Savienības tirgus starp šiem diviem tirgus dalībniekiem. Tāpat Komisija konstatēja, ka Krka nolīgumi bija konkurences ierobežojums seku dēļ, un šajā ziņā pārbaudīja minēto nolīgumu sekas Francijas, Nīderlandes un Apvienotās Karalistes tirgos ( ). Komisija nekonstatēja pārkāpumu septiņās dalībvalstīs, attiecībā uz kurām bija piešķirta licence ( ).

40. Komisija turklāt uzskatīja, ka Servier un Krka bija pārkāpušas LESD 101. pantu, ciktāl Krka bija pārstājusi konkurēt kā pastāvošs perindoprila tehnoloģijas avots, nododot savu tehnoloģiju Servier, pretī saņemot maksājumu par kopējo summu 30 miljoni EUR apmērā ( ).

41. Komisija Servier uzlika naudas sodus par šiem LESD 101. un 102. panta pārkāpumiem ( ).

C. Pārsūdzētais spriedums

42. Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2014. gada 21. septembrī, Servier cēla prasību pret apstrīdēto lēmumu. Vispārējā tiesā Servier tās prasījumos atbalstīja European Federation of Pharmaceutical Industries and Associations (EFPIA).

43. Ar pārsūdzēto spriedumu Vispārējā tiesa, lemjot paplašinātā sastāvā, pirmām kārtām, atcēla 1) apstrīdētā lēmuma 4. pantu (kurā bija konstatēts Servier LESD 101. panta pārkāpums saistībā ar nolīgumiem ar Krka); 2) apstrīdētā lēmuma 6. pantu (kurā bija konstatēts Servier LESD 102. panta pārkāpums), un 3) apstrīdētā lēmuma 7. panta 4. punkta b) apakšpunktu un 6. punktu (ar kuru Servier bija uzlikti naudas sodi par šiem abiem pārkāpumiem).

44. Otrām kārtām, Vispārējā tiesa 4) samazināja Servier saistībā ar Matrix nolīgumu ar apstrīdētā lēmuma 7. panta 2. punkta b) apakšpunktu uzliktā naudas soda apmēru, kas minēts šā lēmuma 2. pantā. Trešām kārtām, tā 5) prasību pārējā daļā noraidīja un, ceturtām kārtām, 6) un 7) piesprieda Servier, Komisijai un EFPIA segt katrai savus tiesāšanās izdevumus.

III. Tiesvedība Tiesā un lietas dalībnieku prasījumi

45. Ar 2019. gada 22. februāra dokumentu Komisija iesniedza apelācijas sūdzību par pārsūdzēto spriedumu.

46. Vienlaikus Komisija iesniedza apelācijas sūdzību arī par Vispārējās tiesas spriedumu lietā Krka/Komisija, savukārt Servier un pārējie apstrīdētā lēmuma adresāti, kuriem Vispārējās tiesas spriedums bija nelabvēlīgs, iesniedza apelācijas sūdzības par viņu celto prasību par minēto lēmumu noraidījumu ( ).

47. Ar 2019. gada 22. maija dokumentu Apvienotā Karaliste lūdza atļauju iestāties lietā Komisijas prasījumu atbalstam. Šī iestāšanās tika atļauta ar Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 16. jūnija lēmumu.

48. Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

– atcelt pārsūdzētā sprieduma 1), 2) un 3) punktu, ar kuriem atceļ i) apstrīdētā lēmuma 4. pantu, ciktāl tajā ir konstatēta Servier dalība nolīgumos, ko Servier noslēgusi ar sabiedrību Krka, ii) apstrīdētā lēmuma 7. panta 4. punkta b) apakšpunktu, kurā ir noteikts Servier par šo nolīgumu noslēgšanu piemērotā naudas soda apmērs, iii) apstrīdētā lēmuma 6. pantu, kurā ir konstatēts, ka Servier ir pārkāpusi LESD 102. pantu, un iv) apstrīdētā lēmuma 7. panta 6. punktu, kurā ir noteikts Servier saistībā ar šo pārkāpumu piemērotā naudas soda apmērs;

– atcelt pārsūdzēto spriedumu, ciktāl tajā par pieņemamiem ir atzīti prasības pieteikuma pielikumi A 286 un A 287 un replikas raksta pielikums C 29 (minētā sprieduma 1461., 1462. un 1463. punkts);

– izspriest galīgi par Servier iesniegto prasības pieteikumu par apstrīdētā lēmuma atcelšanu un noraidīt Servier prasību par apstrīdētā lēmuma 4. panta, 7. panta 4. punkta b) apakšpunkta, 6. panta un 7. panta 6. punkta atcelšanu, kā arī apmierināt Komisijas prasību par to, lai tiktu atzīti par nepieņemamiem Vispārējā tiesā iesniegtā prasības pieteikuma pielikumi A 286 un A 287 un Vispārējai tiesai iesniegtā replikas raksta pielikums C 29 (pārsūdzētā sprieduma 1461.–1463. punkts);

– piespriest Servier atlīdzināt visus ar šo apelācijas tiesvedību saistītos tiesāšanās izdevumus.

49. Apvienotās Karalistes prasījumi Tiesai ir šādi:

– apmierināt Komisijas prasījumus.

50. Servier prasījumi Tiesai ir šādi:

– noraidīt apelācijas sūdzību kopumā un

– piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

51. EFPIA prasījumi Tiesai ir šādi:

– noraidīt apelācijas sūdzību un

– piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus apelācijas tiesvedībā un pirmajā instancē.

52. 2021. gada 13. septembrī Tiesa aicināja lietas dalībniekus iesniegt savus apsvērumus par spriedumu Generics (UK) u.c., kā arī par spriedumiem no grupas Lundbeck/Komisija ( ).

53. 2021. gada 20. un 21. oktobrī deviņu apelācijas tiesvedību, kas uzsāktas pret astoņiem Vispārējās tiesas spriedumiem attiecībā uz apstrīdēto lēmumu, dalībnieki sniedza savus apsvērumus un atbildes uz Tiesas jautājumiem kopīgā tiesas sēdē.

IV. Vērtējums

A. Par apelācijas sūdzību

54. Savas apelācijas sūdzības atbalstam Komisija izvirza vienpadsmit pamatus, no kuriem pirmie septiņi attiecas uz Vispārējās tiesas apsvērumiem par Krka nolīgumu vērtējumu, ņemot vērā LESD 101. pantu (1), savukārt pēdējie četri attiecas uz Vispārējās tiesas apsvērumiem par konkrētā tirgus noteikšanu LESD 102. panta piemērošanas vajadzībām (2) ( ).

1. Par LESD 101. pantu

55. Ar pirmo līdz sesto apelācijas pamatu Komisija norāda, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdas, uzskatot, ka Krka nolīgumi nebija konkurences ierobežojums mērķa dēļ (a). Ar septīto apelācijas pamatu Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa tāpat ir pieļāvusi tiesību kļūdu, uzskatot, ka Komisija arī nebija pierādījusi, ka šie nolīgumi bija konkurences ierobežojums seku dēļ (b).

a) Par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ (pirmais līdz sestais apelācijas pamats)

56. Pirms vērtēju Komisijas apelācijas sūdzības pamatus, kas attiecas uz Vispārējās tiesas veikto analīzi par Krka nolīgumu pretkonkurences mērķi (2), ir derīgi rezumēt, kā Komisija šo mērķi analizēja apstrīdētajā lēmumā un kā Vispārējā tiesa to analizēja pārsūdzētajā spriedumā (1).

1) “Krka” nolīgumu mērķa analīze apstrīdētajā lēmumā un pārsūdzētajā spriedumā

i) Apstrīdētais lēmums

57. Apstrīdētā lēmuma 5.5. sadaļā (1670.–1812. apsvērums) Komisija vērtēja visus trīs starp Servier un Krka noslēgtos nolīgumus un uzskatīja, ka tie veido vienu un turpinātu darbību, kuras mērķis bija ierobežot konkurenci, sadalot perindoprila tirgus Savienībā starp šiem abiem tirgus dalībniekiem ( ).

58. Komisijas ieskatā, pirmām kārtām, Krka izlīguma nolīguma un Krka licences nolīguma mērķis bija sadalīt un piešķirt Savienības tirgus starp Servier un Krka šādā veidā. Krka licecnces nolīgums ļāva Krka turpināt pārdot vai laist tirgū ģenērisko perindoprilu faktiskā duopolā ar Servier septiņās dalībvalstīs, kas veidoja Krka galvenos tirgus. Šī atļauja bija atlīdzība par to, ka Krka atbilstoši Krka izlīguma nolīgumam apņēmās atturēties no konkurences ar Servier Savienības atlikušajos 18/20 tirgos ( ). Komisija tātad uzskatīja, ka licences nolīgums bija pamudinājums, ko Servier bija sniegusi Krka, lai šī pēdējā sabiedrība piekristu ierobežojumiem, par kuriem bija panākta vienošanās izlīguma nolīgumā ( ).

59. Otrām kārtām, Komisija konstatēja, ka Krka cesijas un licences nolīgums, ko noslēdza divus mēnešus pēc Krka izlīguma nolīguma un licences nolīguma, ļāva nostiprināt Servier un Krka konkurences stāvokli, kas izrietēja no tirgu sadalīšanas atbilstoši šo nolīgumu kopumam, liedzot Krka nodot savu perindoprila ražošanai izmantojamo konkurējošo tehnoloģiju citām ģenērisko zāļu sabiedrībām. Ciktāl summas 30 miljonu EUR apmērā pārskaitījums atbilstoši šim nolīgumam nebija saistīts ar ieņēmumiem, ko Servier plānotu gūt vai gūtu no Krka nodotās tehnoloģijas komerciālas izmantošanas, Komisija šo maksājumu vērtēja kā tirgu sadalīšanas starp Servier un Krka rezultātā gūtās rentes sadalīšanu ( ).

ii) Pārsūdzētais spriedums

60. Pirmkārt, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 255.–274. punktā norādīja, kādos apstākļos tā uzskata, ka patentu neapstrīdēšanas un ģenērisko produktu netirgošanas noteikumu iekļaušana izlīguma nolīgumos strīdos par patentiem ir pret konkurenci vērsta. Vispārējās tiesas ieskatā, tas tā ir tad, ja šādu noteikumu iekļaušana šādā nolīgumā ir balstīta nevis uz to, ka puses atzīst patenta spēkā esamību un attiecīgo ģenērisko produktu pārkāpjošo raksturu, bet gan uz to, ka patenta īpašnieks veic tādu nozīmīgu un nepamatotu apgriezto maksājumu ģenērisko zāļu sabiedrībai, kas to mudina piekrist minētajiem noteikumiem. Vispārējā tiesa uzskatīja (pārsūdzētā sprieduma 271. punkts), ka šāda pamudinājuma gadījumā attiecīgie nolīgumi ir jāuzskata par nolīgumiem par izslēgšanu no tirgus, kuros palicēji sniedz atlīdzinājumu tirgu pametušajiem.

61. Otrkārt, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 797.–810. punktā paskaidroja, ka tad, ja parasts tirdzniecības nolīgums ir saistīts ar tādu izlīguma nolīgumu strīdā par patentiem, kurā ir ietverti neapstrīdēšanas un netirgošanas noteikumi, šāda līgumiska konstrukcija ir jākvalificē kā konkurenci pārkāpjoša, ja līdzekļi, ko patenta īpašnieks atbilstoši tirdzniecības nolīgumam nodod ģenērisko zāļu sabiedrībai, pārsniedz tā priekšmeta vērtību, ko šī sabiedrība ir nodevusi atbilstoši šim nolīgumam. Citiem vārdiem, šāda līgumiska konstrukcija ir jākvalificē kā konkurenci pārkāpjoša, ja parastais tirdzniecības nolīgums, kas saistīts ar izlīguma nolīgumu, faktiski kalpo tam, lai noslēptu līdzekļu nodošanu no patenta īpašnieka ģenērisko zāļu sabiedrībai, kuras sniegtā atlīdzība ir nekas cits kā apņemšanās nekonkurēt.

62. Treškārt, pārsūdzētā sprieduma 943.–1032. punktā Vispārējā tiesa, pārbaudot devīto pamatu, ko Servier bija izvirzījusi pirmajā instancē, par to, ka saistībā ar Krka nolīgumiem nebija konkurences ierobežojumu mērķa dēļ, vērtēja gadījumu, kurā izlīguma nolīgums ir saistīts ar licences nolīgumu, kā tas ir šajā gadījumā, kurā ir saistība starp Krka izlīguma nolīgumu un licences nolīgumu.

63. Vispārējās tiesas ieskatā, šādā gadījumā šo secinājumu 61. punktā rezumētie apsvērumi par izlīguma nolīguma un parasta tirdzniecības nolīguma saistību nav spēkā. Tā iemesls esot tāds, ka izlīguma nolīguma un licences nolīguma sasaistīšana esot piemērots līdzeklis, kā izbeigt strīdu, ļaujot ģenērisko zāļu sabiedrībai ienākt tirgū un apmierinot abu pušu prasījumus. Turklāt netirgošanas un neapstrīdēšanas noteikumu esamība izlīguma nolīgumā esot leģitīma, ja šis nolīgums ir balstīts uz to, ka puses atzīst patenta spēkā esamību. Un licences nolīgums, kuram esot jēga tikai tad, ja licence faktiski tiek izmantota, esot balstīts tieši uz to, ka puses atzīst patenta spēkā esamību (pārsūdzētā sprieduma 943.–947. punkts).

64. Lai pierādītu, ka licences nolīgums, kurš ir saistīts ar izlīguma nolīgumu, patiesībā slēpj patenta īpašnieka apgrieztu maksājumu ģenērisko zāļu sabiedrībai, Komisijai tātad esot jāpierāda, ka minētās sabiedrības maksājums minētajam patenta īpašniekam saistībā ar licences nolīgumu ir neatbilstoši zems (pārsūdzētā sprieduma 948. un 952. punkts).

65. Turklāt izlīguma nolīgumā esošo netirgošanas un neapstrīdēšanas noteikumu pretkonkurences mērķi vājinot licences nolīguma konkurenci veicinošā iedarbība, kas sekmējot ģenērisko zāļu sabiedrības ienākšanu tirgū (pārsūdzētā sprieduma 953.–956. punkts).

66. Līdz ar to, pastāvot faktiskai tiesvedībai starp attiecīgajām pusēm un licences nolīgumam, kas, izrādās, ir tieši saistīts ar izlīgumu šajā strīdā, šī nolīguma un izlīguma nolīguma sasaistīšana neesot nopietns netiešs pierādījums, ka pastāv apgriezts maksājums. Šādā gadījumā Komisijai tas, ka licences nolīgums nav darījums, kas veikts parastos tirgus apstākļos, un tādējādi slēpj apgrieztu maksājumu, esot jāpierāda, pamatojoties uz citiem netiešiem pierādījumiem, lai tādējādi līgumiskais kopums būtu jākvalificē par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ (pārsūdzētā sprieduma 963. punkts).

67. Ņemot vērā šos kritērijus, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 964.–1032. punktā vērtēja Krka izlīguma nolīgumu un licences nolīgumu, galu galā nonākot pie secinājuma, ka Komisija nebija pierādījusi, ka šiem nolīgumiem bija pretkonkurences mērķis. Šo konstatējumu Vispārējā tiesa galvenokārt pamatoja ar šādiem apsvērumiem.

– Notikušās patentu tiesvedības esot bijušas faktiskas, nevis fiktīvas, un gan Krka izlīguma nolīgums, gan Krka licences nolīgums esot bijis saistīts ar šīm tiesvedībām (pārsūdzētā sprieduma 965.–969. punkts).

– Noslēdzot minētos nolīgumus, puses esot vienojušās par patenta 947 spēkā esamību it īpaši EPI 2006. gada 27. jūlija lēmuma dēļ ( ). Tas, ka Krka turpināja apstrīdēt tiesā šo patentu un pārdot savu produktu pēc minētā lēmuma pieņemšanas, nepierādot pretējo. Tā rīkojoties, Krka, vienlaikus esot pārliecināta par to, ka patents ir spēkā esošs, esot vienīgi vēlējusies spēcināt savu pozīciju sarunās ar Servier nolūkā noslēgt izlīguma nolīgumu. Vēlāk sniegta Krka atbilde uz Komisijas informācijas pieprasījumu apstiprinot šo interpretāciju (pārsūdzētā sprieduma 970., 971., 999., 1000., 1010., 1011. un 1026.–1028. punkts).

– Atlīdzības, kas Krka bija jāmaksā Servier atbilstoši Krka licences nolīgumam, summa neesot bijusi neatbilstoši zema, un Komisija neesot pierādījusi, ka šis nolīgums nebija darījums, kas veikts parastos tirgus apstākļos. Komisija tādējādi neesot pierādījusi, ka tika veikts apgriezts maksājums, kas uzskatāms par pamudinājumu (pārsūdzētā sprieduma 975.–984. punkts).

– Duopola izveidošanās starp Servier un Krka septiņos tirgos, uz kuriem attiecās Krka licences nolīgums, neesot bijis šā nolīguma rezultāts, bet gan Servier un Krka vēlāko izvēļu rezultāts, un šīs izvēles minētā nolīguma noslēgšanas brīdī neesot bijušas paredzamas (pārsūdzētā sprieduma 987.–991. punkts).

– Neesot bijis ciešas tirgus sadales starp Servier un Krka, jo Servier esot bijis atļauts turpināt darbību septiņos tirgos, uz kuriem attiecās licences nolīgums (pārsūdzētā sprieduma 1003.–1006. punkts).

– Krka licences nolīgumam esot bijusi labvēlīga iedarbība uz konkurenci šajos septiņos tirgos, pat ja dažos no minētajiem tirgiem vēl nebija piešķirti patenta 947 attiecīgo valstu ekvivalenti un tādējādi Krka nebija vajadzīga licence, lai ienāktu vai paliktu tajos. Tomēr licencei esot bijusi labvēlīga ietekme, jo Krka tādējādi esot izvairījusies no turpmākas tiesvedības riska gadījumā, ja Servier šajos tirgos tiktu piešķirti patenti nākotnē (pārsūdzētā sprieduma 1007.–1009. un 1027. punkts).

– Attiecīgā laika dokumentārie pierādījumi, kurus Komisijas iesniedza, lai pierādītu, ka Krka neticēja patenta 947 spēkā esamībai un ka Servier turpināja ģenērisko zāļu izslēgšanas stratēģiju, esot fragmentāri, neskaidri, nepārliecinoši vai pretrunā vēlākai Krka atbildei uz Komisijas informācijas pieprasījumu (pārsūdzētā sprieduma 1010.–1025. punkts).

68. Visbeidzot, ceturtkārt, pārsūdzētā sprieduma 1041.–1060. punktā Vispārējā tiesa uzskatīja, ka Krka cesijas un licences nolīguma kvalificēšana par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ arī bija kļūdaina, jo tā balstījās uz iepriekšējo kļūdaino hipotēzi par tirgu sadalījumu, kas bija ieviests ar Krka izlīguma nolīgumu un licences nolīgumu.

2) Apelācijas pamati attiecībā uz “Krka” nolīgumu mērķi

69. Komisijas ieskatā, šo secinājumu 62.–68. punktā rezumētajos Vispārējās tiesas apsvērumos ir pieļautas vairākas tiesību kļūdas.

70. Ar apelācijas pirmo pamatu Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdas, savā analīzē par Krka nolīgumu mērķi balstoties uz apgalvoto patenta 947 spēkā esamības atzīšanu no Krka puses, tomēr nepārbaudot pirmajā instancē izvirzīto pamatu attiecībā uz potenciālo konkurenci starp Krka un Servier (i).

71. Ar apelācijas otro pamatu Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa savā analīzē pieļāva kļūdas, uzskatot, ka licence nebija pamudinājums Krka pieņemt Krka izlīguma nolīgumā iekļautos ierobežojumus (ii).

72. Ar apelācijas trešo pamatu Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa kļūdaini piemēroja konkurences ierobežojuma mērķa dēļ jēdzienu, it īpaši secinot, ka Servier un Krka nesadalīja tirgus, ar pamatojumu, ka šī sadale nebija “cieša”, sagrozot pierādījumus attiecībā uz pušu viedokļiem, kā arī uzskatot, ka izveidotais duopols izrietēja no šo pušu turpmākām izvēlēm, nevis no nolīgumiem (iii).

73. Ar apelācijas ceturto pamatu Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa pieļāva tiesību kļūdas savā analīzē par dokumentārajiem pierādījumiem attiecībā uz pušu nodomu (iv).

74. Ar apelācijas piekto pamatu Komisija uzskata, ka Vispārējā tiesa pieļāva tiesību kļūdas, ņemot vērā licences konkurenci veicinošās sekas (v).

75. Ar apelācijas sesto pamatu Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā pieļāva tiesību kļūdu, neatzīstot Krka cesijas un licences nolīguma pretkonkurences raksturu (vi).

i) Par konkurences spiedienu, ko “Krka” izdarīja attiecībā uz “Servier” (apelācijas pirmais pamats)

76. Ar apelācijas pirmo pamatu Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa pieļāva vairākas tiesību kļūdas un sagrozīja pierādījumus, nepietiekama pamatojuma rezultātā secinot, ka Krka faktiski vairs neradīja konkurences spiedienu attiecībā uz Servier Krka nolīgumu noslēgšanas brīdī.

– Par pamata pieņemamību un iedarbīgumu

77. Vispirms ir jānoraida Servier iebildumi, saskaņā ar kuriem šis apelācijas pamats esot vienlaikus nepieņemams un neefektīvs.

78. Pirmkārt, pretēji tam, ko apgalvo Servier, Komisija precīzi norāda pārsūdzētā sprieduma punktus, kuri minēti tās kritikā.

79. Otrkārt, Komisija arī necenšas panākt, kā apgalvo Servier, lai Tiesa veiktu jaunu faktu vērtējumu. Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav ievērojusi noteikumus, ar kuriem tiek regulēta pierādījumu izskatīšana atbilstoši Savienības tiesībām, ka tā ir sagrozījusi pierādījumus un ka tās paskaidrojumiem šajā ziņā trūka pamatojuma. Šādas kļūdas var minēt Tiesā apelācijas tiesvedībā. Turklāt Komisijas kritika attiecas uz Vispārējās tiesas vērtēto faktu juridisko kvalifikāciju un tiesiskajām sekām, ko tā no šī vērtējuma secināja, un arī tas apelācijas tiesvedībā ir pakļauts Tiesas kontrolei ( ).

80. Treškārt, Servier argumentācija, saskaņā ar kuru šis apelācijas pamats esot neefektīvs, arī nav atbalstāma.

81. Servier ieskatā, apstāklis, ka Vispārējā tiesa nevērtēja potenciālas konkurences esamību starp Servier un Krka, nevar likt apšaubīt pārsūdzētajā spriedumā izdarītos secinājumus par konkurences ierobežojuma mērķa dēļ neesamību, kuri esot balstīti uz citu pamatojumu, nevis uz Krka kvalifikāciju par Servier potenciālo konkurentu.

82. Šis Servier iebildums atsaucas uz Vispārējās tiesas apsvērumu, kurš izklāstīts pārsūdzētā sprieduma 1234. punktā un saskaņā ar kuru apstāklis, ka ir konstatēts, ka saskaņā ar Vispārējās tiesas analīzi Krka nolīgumi nav ne konkurences ierobežojums mērķa dēļ, ne konkurences ierobežojums seku dēļ, darīja lieku to, ka Vispārējā tiesa vērtētu pamatu attiecībā uz potenciālo konkurenci starp Servier un Krka.

83. Pretēji tam, kas, šķiet, ir uzskatīts minētajā punktā, un pretēji tam, ko apgalvo Servier, Vispārējā tiesa nenoraidīja Krka nolīgumu kvalifikāciju par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ (ne arī minēto nolīgumu kvalifikāciju par konkurences ierobežojumu seku dēļ ( )) ar tādu pamatojumu, kas nebija saistīts ar Krka kvalifikāciju par Servier potenciālu konkurentu.

84. Kā izriet no Vispārējās tiesas argumentācijas rezumējuma, kas minēts šo secinājumu 60., 63. un 67. punktā, Vispārējā tiesa pamatojās uz to, ka Krka, kā apgalvots, atzina patenta 947 spēkā esamību, lai noraidītu Krka nolīgumu kvalifikāciju par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ. Vispārējā tiesa būtībā uzskatīja, ka pretēji tam, ko bija konstatējusi Komisija (šo secinājumu 58. punkts), Krka bija piekritusi nekonkurēt ar Servier 18/20 Savienības tirgos, uz kuriem attiecās izlīgums, nevis tādēļ, ka Servier tai piedāvāja licenci attiecībā uz septiņiem pārējiem tirgiem, bet tādēļ, ka tā uzskatīja patentu 947 par spēkā esošu.

85. Vispārējās tiesas ieskatā, izlīguma nolīgums ar patentu saistītā strīdā, kurā ir ietverti neapstrīdēšanas un netirgošanas noteikumi, ir jākvalificē par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ tikai gadījumā, ja tas ir pamatots nevis ar apstākli, ka puses atzīst patenta spēkā esamību, bet gan ar patenta īpašnieka pamudinājumu ģenērisko zāļu sabiedrībai (pārsūdzētā sprieduma 262.–265. punkts).

86. Līdz ar to apgalvotais apstāklis, ka Krka atzīst patenta 947 spēkā esamību, bija – kopā ar līdzekļu nodošanas Krka, ko atklāja Krka licences nolīgums, kā apgalvots, ne‑pamudinošo raksturu ( )– Vispārējās tiesas argumentācijas vadmotīvs tās analīzē attiecībā uz Krka nolīgumu pretkonkurences mērķi (pārsūdzētā sprieduma 970., 971., 999., 1000., 1010.–1012. un 1026.–1028. punkts).

87. Tomēr saistībā ar apelācijas pirmo pamatu Komisija tieši apgalvo, ka Vispārējā tiesa nevarēja izteikties par to, vai Krka atzīst patenta 947 spēkā esamību, iepriekš nepārbaudot jautājumu par potenciālas konkurences pastāvēšanu starp Servier un Krka. Tēzes, ka Krka bija Servier potenciāls konkurents, atbalstam Komisija esot izvirzījusi pierādījumus, kurus Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā un ar kuriem pierādīja, ka Krka tieši nebija pārliecināta par šā patenta spēkā esamību. Turklāt Vispārējā tiesa esot sagrozījusi Komisijas iesniegtos pierādījumus un tos esot izvēlējusies selektīvi, ar tiem pamatojot savu pārliecību par apgalvoto apstākli, ka Krka atzina minētā patenta spēkā esamību, un izvirzījusi alternatīvus, acīmredzami kļūdainus skaidrojumus, interpretējot minētos elementus.

88. No šiem argumentiem izriet, ka Komisija ne tikai apgalvo, ka Vispārējai tiesai esot bijis jāpārbauda, vai Servier un Krka bija potenciāli konkurenti Krka nolīgumu noslēgšanas brīdī, bet arī un it īpaši, ka Vispārējā tiesa savu analīzi par šo nolīgumu pretkonkurences mērķi balstīja uz daļēju, pat selektīvu vērtējumu un lietas materiālu sagrozīšanu.

89. Nav nekādu šaubu par to, ka šādai kritikai ir nozīme, vērtējot pamatotību Vispārējās tiesas konstatējumam par Krka nolīgumu pretkonkurences rakstura neesamību, jo tā, ja izrādītos pamatota, varētu atklāt šā konstatējuma kļūdaino raksturu un izraisīt pārsūdzētā sprieduma atcelšanu ( ).

90. No tā izriet, ka nepieņemamības pamats attiecībā uz apelācijas pirmā pamata apgalvoto neiedarbīgumu ir jānoraida.

– Par lietas būtību

91. Komisijas ieskatā, Vispārējā tiesa pieļāva tiesību kļūdas, it īpaši pārsūdzētā sprieduma 970., 1026., 1028., 1154. un 1162. punktā uzskatot, ka Krka atzina patenta 947 spēkā esamību un ka tās rīcība pēc EPI 2006. gada 27. jūlija lēmuma ( ) nepierādīja to, ka šī sabiedrība bija apņēmusies turpināt centienus ieiet tirgū, neraugoties uz šo lēmumu.

92. Iesākumā ir lietderīgi atgādināt, ka jautājumu par konkurences noteikumu pārkāpumu var pareizi vērtēt vienīgi tad, ja apstrīdētajā lēmumā minētos netiešos pierādījumus skata nevis izolēti, bet kopumā, ņemot vērā aplūkojamo preču tirgus raksturiezīmes ( ). LESD 263. pantā paredzētās likumības pārbaudes tvērums attiecas uz visiem Komisijas lēmum[u] par LESD 101. un 102. panta piemērošanas procedūru [elementiem], [attiecībā uz kuriem] Vispārējā tiesa pušu izvirzīto pamatu gaismā nodrošina padziļinātu pārbaudi – kā tiesību, tā faktu ( ).

93. Turpinot, ir jāatgādina, ka Savienības tiesībās prioritāte ir brīvas pierādījumu novērtēšanas principam un vienīgais kritērijs to novērtēšanā ir uzrādīto pierādījumu ticamība ( ). Lai Komisija izpildītu savu pierādīšanas pienākumu, tai ir jāsniedz pietiekami precīzi un saskaņoti pierādījumi, lai radītu stingru pārliecību, ka apgalvotais pārkāpums ir ticis izdarīts ( ).

94. Tomēr katram Komisijas sniegtajam pierādījumam nav obligāti jāatbilst šiem kritērijiem attiecībā uz katru pārkāpuma elementu. Pietiek, ka vispārēji novērtēts pazīmju kopums, uz kuru atsaucas iestāde, atbilst šai prasībai ( ). Ir jābūt iespējai papildināt pierādījumus, kas ir Komisijas rīcībā, ar secinājumiem, un par konkurenci traucējošas prakses vai nolīguma pastāvēšanu var secināt no noteikta to sakritību un norāžu daudzuma, kas, izvērtētas kopā, var tikt uzskatītas par pierādījumu konkurences noteikumu pārkāpumam, ja nav cita loģiska izskaidrojuma ( ).

95. Ja Komisija pamatojas uz pieņēmumu, ka konstatētos faktus nevar izskaidrot citādi kā ar pretkonkurences rīcību, pārkāpuma konstatējums nav pieņemams tad, ja attiecīgie uzņēmumi izvirza argumentāciju, kas sniedz atšķirīgu Komisijas konstatēto faktu skaidrojumu un kas tādējādi ļauj ticamu faktu skaidrojumu, kuru izmantojusi Komisija, aizstāt ar citu ticamu skaidrojumu ( ).

96. Visbeidzot, pierādījumu sagrozīšana pastāv tad, ja, neizmantojot jaunus pierādījumus, esošo pierādījumu vērtējums ir acīmredzami kļūdains ( ), jo Vispārējā tiesa ir acīmredzami pārsniegusi minēto pierādījumu saprātīgas novērtēšanas robežas ( ).

97. Pretēji tam, ko Vispārējā tiesa uzskatīja pārsūdzētā sprieduma 1016. punktā, visus šos principus un it īpaši tos, kas rezumēti šo secinājumu 94. punktā, nepiemēro vienīgi tad, kad Komisijai ir jāsecina pati aizliegtas vienošanās vai pretkonkurences saziņas esamība, izmantojot fragmentārus un izkaisītus pierādījumus. Šiem principiem ir nozīme arī tādās situācijās kā šajā lietā, kad Komisija varēja izmantot aplūkojamo nolīgumu saturu ( ).

98. Šādā situācijā, protams, ne jau šo nolīgumu saturs ir jārestaurē, izmantojot secinājumus. Tomēr atbilde uz jautājumu par to, vai šā satura mērķis bija nelikumīga tirgus sadale, ir jāsecina ne tikai no minētā satura, bet arī no nolīgumu konteksta un attiecīgā gadījumā no pušu nodoma ( ). Attiecībā uz konteksta elementu interpretāciju paliek spēkā iepriekš minētie principi.

99. Šajā gadījumā Komisija vērtēja šādus konteksta elementus, lai noteiktu, vai Krka bija potenciāls Servier konkurents pirms Krka nolīgumu noslēgšanas. Šajā ziņā Komisija apstrīdētā lēmuma 1680.–1700. apsvērumā norādīja, ka Krka nenoliedzami bija pirmais konkurējošais ģenērisko zāļu uzņēmums, kas varēja stāties pretī Servier konkurences stāvoklim attiecībā uz perindoprila piegādi Čehijas Republikā, Ungārijā, Lietuvā, Polijā un Slovēnijā, un ka Krka bija potenciāls konkurents pārējos Savienības tirgos, jo, pirmām kārtām, tai bija gatavs produkts, ko šajos tirgos laist, otrām kārtām, šķēršļi patenta jomā nebija neuzveicami, trešām kārtām, tai bija zināms skaits sadarbības partneru attiecībā uz vairākiem tirgiem un, ceturtām kārtām, tā centās ieiet šajos tirgos.

100. Attiecībā konkrētāk uz to, kā Krka vērtēja Servier patentu spēkā esamību, Komisija konstatēja, ka, pirmām kārtām, daudzi dokumentāri pierādījumi pirms EPI 2006. gada 27. jūlija lēmuma apliecināja, ka Krka bija pārliecināta, ka tās prasība par spēkā neesamības atzīšanu tiks apmierināta (apstrīdētā lēmuma 1685. apsvērums).

101. Otrām kārtām, Komisija uzskatīja – Krka apgalvojums, ka EPI 2006. gada 27. jūlija lēmums esot licis tai beigt centienus attiecībā uz alfa formas erbumīna perindoprila tirdzniecību, nav pieņemams un ka Krka izvirzītie elementi šajā ziņā nebija pārliecinoši, ņemot vērā zināmu skaitu pierādījumu, kas parādīja, ka Krka nepieņēma minēto lēmumu un palika pie pārliecības, ka ienāks tirgū ar savu produktu (apstrīdētā lēmuma 1686.–1691. apsvērums).

102. Komisija apgalvo, ka tad, ja Vispārējā tiesa būtu ņēmusi vērā pierādījumus un argumentus, kas minēti šo secinājumu 99.–101. punktā rezumētajos apstrīdētā lēmuma apsvērumos, tā nebūtu varējusi pārsūdzētā sprieduma 971., 1010., 1011. un 1017. punktā secināt, ka Krka atzina patenta 947 spēkā esamību un tas viņai lika atteikties no centieniem ienākt tirgū pēc EPI 2006. gada 27. jūlija lēmuma un 2006. gada 3. oktobra pagaidu rīkojuma, kas tika pasludināts Apvienotajā Karalistē pret Krka ( ).

103. Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 970. un 1154. punktā vienīgi norādīja, ka “brīdī, kad tika noslēgti izlīguma un licences nolīgumi, savstarpēji atbilstoši netieši pierādījumi ļāva pusēm domāt, ka patents 947 ir spēkā esošs”, un šajā ziņā atsaucās uz minētā sprieduma 967. un 968. punktu. Šajos punktos tā rezumēja noteiktus faktus saistībā ar patenta 947 spēkā neesamības prasības celšanas procedūru EPI un tiesvedību starp Krka un Servier Anglijas tiesās ( ).

104. Tomēr no šiem faktiem Vispārējā tiesa ņēma vērā tikai EPI 2006. gada 27. jūlija lēmumu un pagaidu rīkojumu, ko High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (patents court) (Augstā tiesa (Anglija un Velsa), Kanclera kompetences lietu departaments (Patentu palāta)) pasludināja pret Krka 2006. gada 3. oktobrī. Tā rīkojoties, Vispārējā tiesa neņēma vērā šādus elementus, ko Komisija ir norādījusi saistībā ar šo apelācijas sūdzību un kas ir atbilstīgi tam, kā Krka vērtēja patenta 947 spēkā esamību īsi pirms Krka izlīguma un licences nolīgumu parakstīšanas 2006. gada 27. oktobrī.

– Dokumentāri pierādījumi par to, kā Krka vērtēja EPI 2006. gada 27. jūlija lēmumu, rāda, ka Krka šo lēmumu uzskatīja par “šokējošu”, “briesmīgu” un tendenciozu, ka tā nepiekrita šā lēmuma argumentācijai un ka tā bija apņēmības pilna tam nepakļauties (apstrīdētā lēmuma 1688. apsvērums).

– Krka ne tikai turpināja EPI apstrīdēt patenta 947 spēkā esamību pēc EPI 2006. gada 27. jūlija lēmuma ( ), bet tā 2006. gada septembrī cēla pretprasības par patentu 947 un 340 spēkā neesamību un iesniedza saīsinātas tiesvedības pieteikumu (motion of summary judgment) High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (patents court) (Augstā tiesa (Anglija un Velsa), Kanclera kompetences lietu departaments (Patentu palāta) ( ) (apstrīdētā lēmuma 1687. un 1688. apsvērums).

– Augstās tiesas rīkojumā, kurš tika pasludināts minētajā tiesvedībā 2006. gada 3. oktobrī un ar kuru Servier tika piešķirts pagaidu rīkojums pret Krka un izdots rīkojums noturēt procesu pēc būtības ( ), bija norādīts, ka Krka rīcībā bija stabils pamats, lai apstrīdētu patenta 947 spēkā esamību (apstrīdētā lēmuma 904. un 1689. apsvērums).

– Ungārijā 2006. gada 13. oktobrī tika apmierināta Krka prasība tiesā par Servier iesniegtu lūgumu izdot pagaidu rīkojumu, kas tika noraidīts ( ) (apstrīdētā lēmuma 1687. apsvērums).

– Pierādījumu kopums rāda, ka patenta 947 iespējamo atzīšanu par spēkā neesošu Servier uzlūkoja nevis kā marginālu risku, bet kā reālu un konkrētu iespēju (apstrīdētā lēmuma 1691. apsvērums).

– Krka Komisijai norādīja – Servier uzskatīja, ka tās rīcībā bija vieni no labākajiem un izsmeļošākajiem pierādījumiem attiecībā uz iebildumiem EPI un attiecībā uz atcelšanu Apvienotajā Karalistē (apstrīdētā lēmuma 912., 1688. un 1690. apsvērums).

105. Vispārējā tiesa neizskaidroja ne to, kādu iemeslu dēļ tā neņēma vērā šos elementus, ne arī a fortiori to, kādā veidā, tās ieskatā, šie elementi būtu saderīgi ar konstatējumu par to, ka Krka esot atzinusi patenta spēkā esamību pēc EPI 2006. gada 27. jūlija lēmuma un pagaidu rīkojuma, ko Lielbritānijas tiesa pasludināja 2006. gada 3. oktobrī.

106. Pirmām kārtām, Vispārējā tiesa neizvirzīja nevienu elementu, kas atspēkotu Komisijas apgalvojumu, ka nepastāvēja neviens nolīgumu laika dokuments, kas norādītu, ka minētais lēmums un pagaidu rīkojums būtu mainījuši to, kā Krka uztvēra patentu 947.

107. Apstrīdētā lēmuma 1688. un 1690. apsvērumā Komisija pieļāva, ka Krka, protams, nebija pilnīgi pārliecināta par savu pozīciju strīdā pēc EPI 2006. gada 27. jūlija lēmuma un ka šis lēmums un pret Krka un Apotex Apvienotajā Karalistē izdotie rīkojumi ( ) noteikti ietekmēja to, kā Krka novērtēja ar patentiem saistīto situāciju. Tomēr saskaņā ar Komisijas analīzi Krka nepavisam neatteicās uzsvērt patenta 947 spēkā neesamību, saņemot savu partneru atbalstu. Nekas neradīja šķēršļus reālai un konkrētai iespējai Krka censties panākt patenta 947 spēkā neesamību procesā pēc būtības.

108. Kā apgalvo Komisija, šo secinājumu 104. punktā minētie elementi apstiprina šo analīzi, savukārt Vispārējās tiesas pretējā nostāja nerod atbalstu lietas materiālos.

109. Otrām kārtām, pārsūdzētā sprieduma 1010. un 1011. punktā Vispārējā tiesa pamatojās uz Krka atbildi, ko tā bija sniegusi uz Komisijas informācijas pieprasījumu un kas minēta apstrīdētā lēmuma 913. apsvērumā; tajā Krka it īpaši apstiprināja, ka “licences saņemšana un iebildumu atsaukšana šajā brīdī tika uzskatīta par labāko iespēju attiecībā uz Krka” un ka “saskaņā ar visiem pārējiem scenārijiem produkta laišana tirgū bija iespējama, ātrākais, divus gadus pēc 2006. gada jūlija un pat vēl pēc šī laikposma produkta laišana tirgū nebija garantēta (risks, ka patents 947 paliek spēkā, ne alfa formas izstrādes riski)”. Vispārējā tiesa konstatēja, ka šis fragments “apstiprina konstatējumu, saskaņā ar kuru Krka uzskatīja, ka nekāda palikšana un nekāda tūlītēja ienākšana septiņu dalībvalstu tirgos, uz kuriem attiecās licences nolīgums, neesot šim nolīgumam, nebija iespējama patenta 947 dēļ”.

110. Šādi paziņojumam, ko Krka izteica Komisijā notiekošās procedūras laikā, piešķirot lielāku nozīmi nekā pierādījumiem, kas apliecina Krka pārliecību pirms Krka nolīgumu noslēgšanas, Vispārējā tiesa pārkāpa principus, kuri regulē pierādījumu izskatīšanu Savienības tiesā. Saskaņā ar šiem principiem vēlākiem paziņojumiem, kas izdarīti Komisijā notiekošajā procedūrā, ir mazāks pierādījuma spēks nekā aplūkojamās pretkonkurences rīcības laika pierādījumiem un dokumentiem, kas iegūti in tempore non suspecto un tiešā saistībā ar aplūkojamajiem faktiem ( ).

111. Trešām kārtām, tāpat ir grūti saprast, kādā veidā Krka apgalvojums, kurš izdarīts Komisijas izmeklēšanas laikā un minēts apstrīdētā lēmuma 1738. apsvērumā un saskaņā ar kuru “iespējas neslēgt Krka izlīguma nolīgumu izmaksas būtu bijušas līdzvērtīgas “* trīs gados vairāk nekā 10 miljoniem €” zaudētas peļņas”, varēja būt, kā Vispārējā tiesa norādīja pārsūdzētā sprieduma 1000. punktā, “papildu netiešs pierādījums tam, ka [Krka] uzskatīja patentu 947 par spēkā esošu”. Šī peļņa atbilda peļņai, kas plānota saistībā ar ienākšanu vai palikšanu septiņos tirgos, uz kuriem attiecās Krka licences nolīgums, un tātad licences komerciālās vērtības novērtējumam.

112. Tomēr Komisija pamatoti apgalvo, ka no apstākļa, ka Krka šādi novērtēja licences vērtību Komisijā notiekošās procedūras laikā, nevarēja secināt – kā to darīja Vispārējā tiesa –, ka Krka nolīgumu noslēgšanas brīdī šī sabiedrība uzskatīja patentu 947 par spēkā esošu. Šķiet, ka Vispārējā tiesa šo interpretāciju secina no domas, ka šis Krka apgalvojums nozīmēja, ka nolīgumu noslēgšanas brīdī tā bija pārliecināta, ka zaudēs šo summu, ja neiegūs no Servier licenci, jo nevarēs ienākt vai palikt minētajos tirgos bez šādas licences.

113. Tomēr, kā norāda Komisija, nav nevienas norādes, kas apstiprinātu šādu interpretāciju, un turpretī pastāv nopietnas norādes, kas rāda, ka Krka būtu palikusi tirgos, uz kuriem attiecās licence, ja nebūtu nolīgumu ar Servier, it īpaši tas, ka Krka turpināja tirgot savu produktu Ungārijā pēc EPI 2006. gada 27. jūlija lēmuma un ka tā sekmīgi aizstāvējās pret Servier lūgumu izdot pagaidu rīkojumu Ungārijā (apstrīdētā lēmuma 1675. apsvērums).

114. Ceturtām kārtām, tāpat nav saprotams, kāda iemesla dēļ Vispārējā tiesa piešķīra īpašu nozīmi Servier panāktajam rīkojumam pret Krka Lielbritānijas tiesā 2006. gada 3. oktobrī, bet attiecīgajā pārsūdzētā sprieduma daļā, kas veltīta Krka nolīgumu mērķim, pat nepieminēja, ka līdzīgs Servier lūgums izdot rīkojumu pret Krka Ungārijā tika noraidīts 2006. gada 13. oktobrī ( ).

115. Pārsūdzētā sprieduma 1155. punktā daļā, kas veltīta Krka nolīgumu sekām, Vispārējā tiesa noraidīja šo elementu ar pamatojumu, ka bija runa par procedūru, kas neattiecās uz kādu no valstīm, kurās Komisija bija konstatējusi konkurences ierobežojumu seku dēļ (Francija, Nīderlande un Apvienotā Karaliste (skat. šo secinājumu 39. punktu)). Tomēr šis arguments nav atbilstīgs, lai skaidrotu iemeslu, kura dēļ šāds Krka panākums tiesvedībā nebūtu ietekmējis to, kā tā uztvēra patenta 947 spēkā esamību, un tās pozīciju strīdā attiecībā uz šo patentu, kamēr, Vispārējās tiesas ieskatā, Servier panāktajam rīkojumam Apvienotajā Karalistē esot bijusi tik nozīmīga ietekme uz Krka skatījumu. Kā Komisija, izmantojot piemērus, izskaidroja apstrīdētā lēmuma 1690. un 1697. apsvērumā, apmierināta apstrīdēšana vienā instancē varēja izraisīt virkni apstrīdēšanu citās instancēs. To apstiprina tiesvedības, kurās piedalās Apotex un tās meitasuzņēmums Nīderlandē un kuras aprakstītas šo secinājumu 23.–25. punktā.

116. Turklāt Vispārējās tiesas norāde, kura minēta pārsūdzētā sprieduma 968. punktā un saskaņā ar kuru ar 2006. gada 3. oktobra rīkojumu Lielbritānijas tiesa “apmierināja Servier lūgumu izdot pagaidu rīkojumu un noraidīja pieteikumu, ko Krka bija iesniegusi 2006. gada 1. septembrī”, ir maldinoša. Šajā punktā Vispārējā tiesa min vienīgi faktu, ka Krka 2006. gada 1. septembrī iesniedza pretprasību par patenta 947 atcelšanu, kas liek domāt, ka tas ir pieteikums, kurš noraidīts 2006. gada 3. oktobrī. Tomēr tas neatbilst realitātei. Minētajā punktā Vispārējā tiesa neprecizē, ka Krka 2006. gada 1. septembrī iesniedza arī saīsinātas tiesvedības pieteikumu. Vienīgi šo saīsinātas tiesvedības pieteikumu Lielbritānijas tiesa noraidīja ar savu 2006. gada 3. oktobra rīkojumu, jo tā uzskatīja, ka patenta vērtējums prasa veikt procesu pēc būtības. Turpretī tiesa šajā stadijā nekādi nenoraidīja Krka iesniegto pretprasību par patenta 947 atcelšanu, kas tika izskatīta, līdz lieta tika izbeigta pēc Krka izlīguma nolīguma noslēgšanas (pārsūdzētā sprieduma 23. punkts un apstrīdētā lēmuma 904. un 1689. apsvērums). Kā Komisija norādīja savos procesuālajos rakstos un tiesas sēdē šajā apelācijas tiesvedībā, tiesa ieteica, lai drīz notiktu patenta vērtējums pēc būtības, un noteica rīkot paātrinātu tiesvedību, procedūrai vajadzēja sākties 2007. gada 21. februārī.

117. Piektām kārtām, kā Komisija precizē, Vispārējās tiesas izvirzītā interpretācija, saskaņā ar kuru EPI 2006. gada 27. jūlija lēmums un pagaidu rīkojums, ko Lielbritānijas tiesa piešķīra Servier pret Krka 2006. gada 3. oktobrī, esot bijuši noteicošie elementi, kas pārliecināja Krka par patenta 947 spēkā esamību un par to, ka ir jāatsakās no centieniem neatkarīgi ienākt tirgū, ir pretrunā citiem Vispārējās tiesas apgalvojumiem.

118. Tā pārsūdzētā sprieduma 366.–370. punktā Vispārējā tiesa skaidroja, ka šādi rīkojumi to pagaidu rakstura dēļ neliedza attīstīties potenciālai konkurencei, ka pat spriedumiem pēc būtības ir pagaidu raksturs, kamēr nav izmantotas visas pārsūdzības iespējas un ka tāds lēmums, ar kuru apstiprina patenta spēkā esamību, kā EPI 2006. gada 27. jūlija lēmums (neņemot vērā apstākli, ka arī tas vēl bija pārsūdzams un turklāt vēlāk tika atcelts ( )) nekādi neliecina par to ģenērisko produktu pārkāpjošo vai nepārkāpjošo raksturu, kuru īpašnieks apgalvoja, ka ar tiem tiek pārkāpts minētais patents.

119. Sestām kārtām, alternatīvie skaidrojumi, ko Vispārējā tiesa ir izvirzījusi, lai pamatotu to, ka elementi, kurus tā ņēma vērā savā analīzē, neatspēkojot konstatējumu par to, ka Krka, kā apgalvots, atzina patenta 947 spēkā esamību, nepārliecina.

120. Pārsūdzētā sprieduma 1026. un 1162. punktā Vispārējā tiesa uzskatīja – “apstāklis, ka Krka turpināja apstrīdēt Servier patentus un tirgot savu produktu, lai arī EPI Iebildumu nodaļa bija apstiprinājusi patenta 947 spēkā esamību, nav izšķirošs elements, lai secinātu, ka pastāvēja konkurences ierobežojums mērķa dēļ, jo to, ka Krka turpināja šādu konkurences spiedienu uz Servier, varēja izskaidrot ar Krka vēlmi, neraugoties uz tās paredzētajiem tiesvedības riskiem, nostiprināt savu pozīciju sarunās, ko tā varēja sākt ar Servier nolūkā noslēgt izlīguma nolīgumu”.

121. Komisija pamatoti apgalvo, ka, izdarot šādu secinājumu, Vispārējā tiesa veica acīmredzami kļūdainu vērtējumu attiecībā uz faktisko apstākli, ka Krka turpināja apstrīdēt patenta 947 spēkā esamību pēc EPI 2006. gada 27. jūlija lēmuma, neņemot vērā visu iepriekš minēto Komisijas apkopoto norāžu kopumu un nesalīdzinot to ar sava alternatīvā skaidrojuma ticamību.

122. Tomēr, ņemot vērā Komisijas apkopotos pierādījumus, kas rezumēti šo secinājumu 104. punktā, nekas neļauj pamatot Vispārējās tiesas pārliecību, ka Krka esot bijusi pārliecināta par patenta 947 spēkā esamību un esot turpinājusi šā patenta spēkā esamības apstrīdēšanu tiesā vienīgi tādēļ, lai uzlabotu savu pozīciju sarunās ar Servier, un Vispārējā tiesa neizvirza nevienu norādi, no kuras tā būtu varējusi secināt šo interpretāciju.

123. Turklāt, kā Komisija pamatoti norāda, Vispārējā tiesa bija pretrunā pati sev, pirmām kārtām, pārsūdzētā sprieduma 963. un 965.–968. punktā skaidrojot, ka tiesvedības starp Servier un Krka bija faktiski notiekošas, vienlaikus, no otras puses, pārsūdzētā sprieduma 1026. punktā uzskatot, ka apstāklis, ka Krka šīs tiesvedības turpināja, bija vienīgi stratēģiska pozīcija, lai uzlabotu savu situāciju sarunās ar Servier par izlīguma nolīgumu.

124. Septītām kārtām, tāpat nepārliecinošu skaidrojumu rezultātā Vispārējā tiesa noraidīja Komisijas iebildumu, kas minēts apstrīdētā lēmuma 1747.–1756. apsvērumā un ko Komisija atgādināja saistībā ar šo apelācijas sūdzību, un saskaņā ar ko Krka izlīguma un licences nolīgumu saturs neatspoguļoja ar patentiem saistītās pozīcijas un riskus valstīs, uz kurām attiecās šie nolīgumi. Patenta 947 valsts līmeņa ekvivalents nebija piešķirts Polijā, Čehijas Republikā un Slovākijā ( ), bet Servier piešķīra licenci šīm valstīm. Komisijas ieskatā, tas rāda, ka šo nolīgumu mērķis nebija panākt kompromisu, kas pamatotos uz šā patenta nopelniem, bet gan sadalīt un piešķirt tirgus vienīgi pušu ekonomiskajās interesēs. Nolīgumu pamatā tādējādi neesot bijušas “ar patentiem saistītā riska atšķirības attiecībā uz Krka, bet gan ekonomisko interešu zonas, Latvijai un Slovākijai esot daļai no Krka galvenajiem tirgiem”.

125. Vispārējā tiesa šo iebildumu neņēma vērā un šo jautājumu skāra tikai pārsūdzētā sprieduma 1007.–1009. un 1027. punktā, kuros tā uzskatīja, ka Krka licences nolīgumam esot bijusi labvēlīga ietekme uz konkurenci šajos septiņos tirgos, pat ja patenta 947 valsts līmeņa ekvivalents vēl nebija piešķirts dažos no minētajiem tirgiem un tādējādi Krka nebija nepieciešama licence, lai tajos ienāktu. Vispārējās tiesas ieskatā, licencei tomēr esot bijušas tādas labvēlīgas sekas, ka tās dēļ Krka nav bijis turpmākas tiesvedības riska gadījumā, ja Servier nākotnē tiktu piešķirti patenti attiecībā uz šiem tirgiem. Tomēr šī argumentācija ir nepietiekama, ne tikai lai noteiktu licences apgalvotās konkurenci veicinošās sekas ( ), bet arī lai atspēkotu Komisijas interpretāciju, saskaņā ar kuru Krka nolīgumu pamatā nebija tas, kā puses uztvēra ar patentiem saistītos riskus dažādajos attiecīgajos tirgos.

126. Visbeidzot, astotām kārtām, Vispārējās tiesas apsvērums, kas būtībā minēts pārsūdzētā sprieduma 943.–947., 963., 965.–972., 1030. un 1157. punktā un saskaņā ar ko pati Krka licences nolīguma noslēgšana apstiprināja to, ka Krka atzina patenta 947 spēkā esamību, nav pieņemams.

127. Pārsūdzētā sprieduma 947., 1030. un 1157. punktā Vispārējā tiesa pamatoja šo secinājumu, norādot, ka licences nolīguma noslēgšana, kam attiecībā uz jebkuru licenciātu ir jēga vienīgi tad, ja licence faktiski tiek izmantota, balstās uz to, ka puses atzīst patenta spēkā esamību. Tomēr no apstākļa, ka licences nolīgumu pamato, principā vai vispārīgi, tās pamatā esošā patenta atzīšana, secināt, ka konkrētā gadījumā šāda nolīguma puses noteikti atzīst aplūkojamā patenta spēkā esamību, līdzinās riņķveida argumentācijai. Turklāt Savienības konkurences tiesību īstenošana tiktu ievērojami traucēta, ja pretkonkurences nolīgumu puses varētu izvairīties no LESD 101. panta piemērošanas, vienkārši piešķirot zināmu veidu šiem nolīgumiem ( ).

128. Tā kā nolīguma veids nevar būt izšķirīgs, tad, kā izriet no šo secinājumu 92.–96. punktā minētās judikatūras, atbilstoši noteikumiem, kuri attiecas uz pierādījumu izskatīšanu, Komisijai un Savienības tiesai pamatojumam ir jāizmanto atbilstīgi, saskanīgi un pārliecinoši pierādījumi, lai pierādītu, ka konkrētajā gadījumā aplūkojamais nolīgums ir jākvalificē kā konkurences ierobežojums mērķa dēļ.

129. Šajā gadījumā pretēji tam, ko Vispārējā tiesa ir norādījusi pārsūdzētā sprieduma 1018., 1019. un 1025. punktā, no iepriekš minētā vērtējuma izriet, ka Komisija patiešām bija apkopojusi šādu norāžu kopumu, lai pierādītu, ka Krka izlīguma un licences nolīgumu noslēgšanas dienā Krka nebija pārliecināta par patenta 947 spēkā esamību un, gluži pretēji, bija apņēmusies turpināt tā apstrīdēšanu un censties ienākt vai palikt tirgū, neraugoties uz šo patentu. Minētajos punktos Vispārējā tiesa kļūdaini apgalvoja, ka Komisijas apkopotie pierādījumi esot fragmentāri un pārprotami, neveicot visu minēto pierādījumu pārbaudi un veicot acīmredzami kļūdainu vērtējumu attiecībā uz tās vērtētajiem pierādījumiem, kas tika izraudzīti selektīvi.

– Starpsecinājumi

130. Šajos apstākļos Komisija pamatoti apgalvo, ka Vispārējā tiesa pārkāpa principus, kuri regulē pierādījumu izskatīšanu un tiesas veiktu pārbaudi par to atbilstoši Savienības tiesībām. Kā tika atgādināts, atbilstoši šiem principiem pierādījumu vērtēšanai ir jābūt vispārējai un saskanīgai un to pārbaudei ir jāattiecas uz visiem Komisijas lēmumu par LESD 101. un 102. panta piemērošanas procedūru elementiem ( ).

131. Šajā gadījumā Vispārējā tiesa veica acīmredzami selektīvu lietas materiālu vērtējumu, neņemot vērā daudzus atbilstīgus pierādījumus un attiecībā uz tās vērā ņemtajiem pierādījumiem piedāvājot interpretācijas, kas nav nostiprinātas lietas materiālos un nav pārliecinošas. Atšķirīgais skaidrojums, ko Vispārējā tiesa ir centusies sniegt Komisijas konstatētajiem faktiem, līdz ar to neļauj faktu ticamo skaidrojumu, ko izmantoja Komisija, aizstāt ar citu skaidrojumu.

132. No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka apelācijas pirmais pamats ir jāapmierina.

133. Ņemot vērā nozīmīgumu, ko Vispārējā tiesa savā analīzē par Krka nolīgumu pretkonkurences mērķi piešķīra konstatējumam – kurš izrādījās nepamatots – par to, ka, kā apgalvots, Krka atzina patenta 947 spēkā esamību, pirmā pamata pamatotība vien prasa atcelt pārsūdzēto spriedumu, ciktāl tajā ir konstatēts, ka minētajiem nolīgumiem nebija pierādīts konkurences ierobežojuma mērķa dēļ raksturs.

134. Tomēr ir lietderīgi pārbaudīt arī pārējos Komisijas izvirzītos apelācijas pamatus attiecībā uz Vispārējās tiesas veikto Krka nolīgumu pretkonkurences mērķa analīzi, it īpaši lai Tiesa varētu pieņemt galīgo nolēmumu lietā pēc pārsūdzētā sprieduma atcelšanas.

ii) Par licenci kā pamudinājumu “Krka” pieņemt izlīgumā noteiktos ierobežojumus (apelācijas otrais pamats)

135. Ar apelācijas otro pamatu Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi vairākas tiesību kļūdas, pierādījumu sagrozīšanu, nepietiekamu pamatojumu un pamatojuma pretrunas, analizējot Krka licences nolīguma saturu un mērķus kā pamudinājumu Krka pieņemt Krka izlīguma nolīgumā ietvertos ierobežojumus.

136. Apstrīdētā lēmuma 1738. un nākamajos apsvērumos Komisija uzskatīja, ka licence, kuru Servier piešķīra Krka attiecībā uz septiņiem Centrāleiropas un Austrumeiropas tirgiem, bija nozīmīgs pamudinājums uz to, lai Krka atbilstoši izlīguma nolīgumam piekristu nekonkurēt ar Servier atlikušajos 18/20 Savienības tirgos.

137. Komisijas ieskatā, licence bija nozīmīgs pamudinājums uz to, lai Krka pieņemtu šos ierobežojumus, jo, pirmām kārtām, tā attiecās uz Savienības tirgiem, kuros Krka jau ilgstoši darbojās un kuros tā guva vislielāko peļņu, otrām kārtām, deva Krka pārliecību, ka Servier to vairs neapdraudēs, īstenojot patentu 947, un, trešām kārtām, bija runa par vienotu licenci, ar ko tika ieviests faktisks duopols starp Servier un Krka septiņos attiecīgajos tirgos. Krka tādējādi esot ieguvusi pārliecību par to, ka tā nodrošinās savu pārdošanas apjomu, pateicoties licencei, un gūs lielu peļņu, pateicoties ierobežotam konkurences spiedienam minētajos tirgos. Krka esot uzskatījusi, ka piešķirto priekšrocību vērtība naudas izteiksmē pārsniedz 10 miljonus EUR (apstrīdētā lēmuma 1738.–1742. apsvērums).

138. Savukārt Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 948.–952. punktā uzskatīja – ņemot vērā to, ka principā esot pamatoti sasaistīt licences nolīgumu, kas ir balstīts uz patenta spēkā esamības atzīšanu, ar izlīguma nolīgumu, kurā ir ietverti netirgošanas un neapstrīdēšanas noteikumi, šāda sasaistīšana neesot “nopietns netiešs pierādījums” tam, ka pastāv apgriezts maksājums. Tādējādi Komisijai, lai pierādītu, ka licences nolīgums, kurš ir saistīts ar izlīguma nolīgumu, patiesībā slēpj patenta īpašnieka apgrieztu maksājumu ģenērisko zāļu sabiedrībai, esot jāpierāda, ka minētās sabiedrības maksājums minētajam patenta īpašniekam saistībā ar šo licences nolīgumu ir neatbilstoši zems un ka šis nolīgums tātad nav noslēgts parastos tirgus apstākļos.

139. Pārsūdzētā sprieduma 975.–984. punktā Vispārējā tiesa konstatēja, ka šajā gadījumā atlīdzības, ko Krka samaksāja Servier atbilstoši Krka licences nolīgumam, summa nebija neatbilstoši zema un ka Komisija nebija pierādījusi, ka šis nolīgums nebija darījums, kas veikts parastos tirgus apstākļos. Vispārējās tiesas ieskatā, Komisija tādējādi nav pierādījusi tāda apgriezta maksājuma esamību, kas veido pamudinājumu atbilstoši Krka izlīguma nolīgumam un licences nolīgumam.

140. Iesākumā ir jāprecizē, ka pretēji tam, ko liek saprast Servier, jautājums par to, vai Vispārējā tiesa pamatoti secināja, ka līgumiskais kopums, kuru veidoja Krka izlīguma nolīgums un licences nolīgums, neietvēra tādu Servier līdzekļu nodošanu Krka, par kuru vienīgā šīs pēdējās minētās sabiedrības atlīdzība bija apņemšanās nekonkurēt, neattiecas uz faktiskiem vērtējumiem, izņemot sagrozīšanas gadījumā, jo tie ietilpst vienīgi Vispārējās tiesas kompetencē. Gluži pretēji, šis jautājums attiecas uz Vispārējās tiesas veikto juridisko kvalificēšanu attiecībā uz atbilstošajiem faktiem un juridiskajām sekām, ko tā no tiem secinājusi, un uz to attiecas Tiesas pārbaude šajā apelācijas tiesvedībā ( ).

141. Kā Tiesa ir konstatējusi ( ), tādi izlīguma nolīgumi kā šajā lietā aplūkojamais ir konkurences ierobežojumi mērķa dēļ, ja no visiem pieejamajiem lietas materiāliem izriet, ka oriģinālo zāļu ražotāja veiktās līdzekļu nodošanas, vai tā būtu monetāra vai ne, ģenērisko zāļu sabiedrībai pozitīvā bilance ir izskaidrojama tikai ar šo nolīguma pušu komercinteresēm neiesaistīties konkurencē atbilstoši spējām. Lai pārbaudītu, vai tas tā ir, ir jānovērtē, vai oriģinālo zāļu ražotāja veiktās līdzekļu nodošanas ģenērisko zāļu sabiedrībai pozitīvo bilanci var pamatot iespējamas cita veida atlīdzības, nevis atturēšanās no konkurences, esamība. Pretējā gadījumā ir jānosaka, vai šī pozitīvā bilance ir pietiekami nozīmīga, lai faktiski pamudinātu attiecīgo ģenērisko zāļu sabiedrību atteikties no ienākšanas vai cenšanās ienākt attiecīgajā tirgū.

142. Tomēr, pretēji tam, ko nosprieda Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā, Komisija apstrīdētajā lēmumā pierādīja, ka tieši tāds bija līgumiskā kopuma, ko veidoja Krka izlīguma nolīgums un licences nolīgums, gadījums.

143. Kā būtībā norāda Komisija, Vispārējās tiesas šajā ziņā veiktajā analīzē bija pieļautas trīs kļūdas. Vispirms, Vispārējā tiesa neizdarīja vajadzīgo secinājumu, kas bija jāizdara no apstākļa, ka licence, kuru Servier piešķīra Krka attiecībā uz septiņiem Centrāleiropas un Austrumeiropas tirgiem, veidoja atlīdzību par Krka apņemšanos nekonkurēt ar Servier 18/20 atlikušajos Savienības tirgos. Turpinot, Vispārējā tiesa koncentrējās uz atlīdzības par licenci likmi un uz to, ka tās līgums esot noslēgts atbilstoši parastajiem tirgus apstākļiem, neņemot vērā kopējo līgumisko konstrukciju, ko veidoja Krka izlīguma nolīgums un licences nolīgums, tās mērķus un kontekstu. Visbeidzot, tā rīkojoties, Vispārējā tiesa neatzina, ka licence būtu ietvērusi ievērojamu līdzekļu nodošanu no Servier puses par labu Krka.

144. Kā norāda Komisija, šīs kļūdas izriet it īpaši no tā, ka Vispārējās tiesas analīze balstās uz tāda izlīguma fikciju, kurš balstīts uz tam pamatā esošā patenta piešķirtajām spējām, un uz atsevišķas, atbilstoši tirgus apstākļiem noslēgtas licences fikciju. Netieši balstoties uz šādu fikciju, Vispārējā tiesa neesot ievērojusi principus, kuri turklāt ir apstiprināti pārsūdzētajā spriedumā un saskaņā ar kuriem, lai noteiktu, vai nolīgumam ir pretkonkurences mērķis, ir jāizvērtē tā noteikumu saturs, ar to sasniegt gribētie mērķi, kā arī saimnieciski tiesiskais konteksts, kurā tas ietilpst ( ).

– Par licenci kā atlīdzību par apņemšanos nekonkurēt

145. Pirmkārt, Vispārējās tiesas analīze ietver pretrunu pārsūdzētā sprieduma 1029. punktā. Vispārējā tiesa tajā uzskatīja, ka neapstrīdētais apstāklis, ka licence bija nosacījums tam, lai Krka pieņemtu Krka izlīguma nolīguma nepārdošanas un neapstrīdēšanas noteikumus (jo Krka bija norādījusi, ka “ziedo” Rietumeiropas tirgus par labu Centrāleiropas un Austrumeiropas tirgiem (apstrīdētā lēmuma 1748. apsvērums)), “neļauj pierādīt, ka licences nolīgums nebūtu bijis darījums, kas veikts parastos tirgus apstākļos”.

146. Tomēr tādu nolīgumu, saskaņā ar kuru patenta īpašnieks nodod ģenērisko zāļu sabiedrībai licenci attiecībā uz dažiem tirgiem, bet samaksa par to nav (vai nav tikai) šīs sabiedrības maksāta atlīdzība par šo nodošanu, bet gan šīs sabiedrības apņemšanās nekonkurēt ar patenta īpašnieku citos tirgos, nevar kvalificēt kā darījumu, kas veikts parastos tirgus apstākļos. Tas, ka samaksa par licenci noteiktos tirgos ir apņemšanās nekonkurēt citos tirgos, neatbilst parastiem tirgus apstākļiem, it īpaši tad, ja šādu vienošanos nepamato atšķirības pamatā esošajā patentu situācijā.

147. Šāda līgumiskā vienošanās, kas ietver līdzekļu nodošanu no patenta īpašnieka puses par labu ģenērisko zāļu sabiedrībai un ko veido licences nodošana attiecībā uz noteiktiem tirgiem, no vienas puses, un minētās sabiedrības apņemšanās neiesaistīties konkurencē ar minēto patenta īpašnieku citos tirgos, no otras puses, ir jāvērtē, izmantojot šo secinājumu 141. punktā norādīto Tiesas ieviesto analīzes shēmu, lai noteiktu, vai par līdzekļu nodošanu no patenta īpašnieka puses par labu ģenērisko zāļu sabiedrībai ir cita samaksa no šīs sabiedrības puses nekā apņemšanās nekonkurēt.

148. Kā pamatoti apgalvo Komisija, pretēji tam, kas it īpaši norādīts pārsūdzētā sprieduma 943., 956., 963. un 974. punktā, šajā gadījumā nav nekāda iemesla atkāpties no minētās analīzes shēmas ar pamatojumu, ka noslēgtais nolīgums ir izpaudies kā licence un līdzekļu nodošana bijusi nemonetāra, proti, tas, ka Servier ir nodevusi Krka daļu no savām tirgus daļām tirgos, uz kuru attiecas licence. Kā jau tika norādīts šo secinājumu 127. un 128. punktā, Savienības konkurences tiesību īstenošana būtu nopietni apdraudēta, ja pretkonkurences nolīgumu līgumslēdzējas puses varētu izvairīties no LESD 101. panta piemērošanas, tikai izvēloties noteiktu šo nolīgumu veidu. Izšķirīgs ir nevis nolīguma veids, bet gan tas, vai nolīguma saturs, mērķi un konteksts atklāj, ka tā mērķis ir ierobežot konkurenci.

149. Līdz ar to pārsūdzētā sprieduma 943.–948., 953. un 963.–969. punktā minētie apstākļi, proti, ka norisinājās faktiskas tiesvedības patentu jomā starp Servier un Krka un ka licence bija saistīta ar šīm tiesvedībām, neizslēdza, ka šādam nolīgumam var būt pretkonkurences raksturs, kā Komisija to pamatoti paskaidroja apstrīdētā lēmuma 1709. apsvērumā. Tas tā vēl jo vairāk ir tiktāl, ciktāl šo secinājumu 124. un 125. punktā jau tika parādīts, ka Krka izlīguma nolīgums un licences nolīgums neatspoguļoja stāvokli un riskus patentu jomā valstīs, uz kurām attiecās šie nolīgumi. Līdz ar to nešķiet, ka šie izlīguma un licences nolīgumi būtu atspoguļojuši kompromisu saistībā ar pamatā esošo situāciju patentu jomā ( ).

– Par licences pamudinošo raksturu

150. Otrkārt, pretnostatot [no vienas puses] Vispārējās tiesas analīzi par Krka izlīguma un licences nolīgumu un [no otras puses] analīzes shēmu un principus, kas norādīti šo secinājumu 141. un 144. punktā, atklājas, ka Komisija pamatoti apgalvo, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 963., 973.–984. un 1029. punktā piešķīra pārāk lielu nozīmi tam, vai pati licence, neatkarīgi no izlīguma nolīguma, atbilda parastiem tirgus apstākļiem un vai atlīdzības likme bija neatbilstoši zema.

151. Kā pamatoti norāda Komisija, nav atbilstoši šo jautājumu analizēt atsevišķi. Tā iemesls ir tāds, ka, visaptveroši analizējot izlīguma nolīgumu un licences nolīgumu, atklājas, ka pati licences nodošana (neatkarīgi no atlīdzības likmes un jautājuma par to, vai tā atbilda parastiem tirgus apstākļiem) bija samaksa no Servier puses par labu Krka par šīs otrās sabiedrības apņemšanos neiesaistīties konkurencē 18/20 Rietumeiropas tirgos, uz kuriem attiecās izlīgums. Krka izlīguma nolīgumā nav minētas citas izmaksas vai pakalpojumi no Krka puses par labu Servier, ar ko varētu skaidrot iemeslu, kura dēļ Servier piešķīra Krka licenci (apstrīdētā lēmuma 1706. un 1735. apsvērums un 2354. zemsvītras piezīme).

152. Konteksts Krka izlīguma nolīgumam un licences nolīgumam, kuri bija cieši saistīti (apstrīdētā lēmuma 1701.–1704., 1710., 1745. un 1746. apsvērums), šo nolīgumu mērķi un pušu nodomi, kurus Komisija ir norādījusi apstrīdētā lēmuma 1670.–1763. apsvērumā, atklāj faktiskos iemeslus un darbību Savienības tirgu sadalīšanai, ko veica Servier un Krka, un duopolam, kās izveidojās starp šiem abiem tirgus dalībniekiem septiņos tirgos, uz kuriem attiecās licence. Šie elementi, kurus Vispārējā tiesa nepietiekami ņēma vērā, parāda, ka licence, kas bija piešķirta Krka, bija atlīdzība par izlīguma nolīgumā ietverto apņemšanos nekonkurēt.

153. Krka bija Servier spēcīgākais potenciālais konkurents perindoprila piegādē Savienībā, it īpaši Servier lielākajos tirgos globālā mērogā, tādos kā Francija un Apvienotā Karaliste. Turklāt Krka jau bija faktisks konkurents vairākos no septiņiem tirgiem, uz kuriem attiecās licence; tie bija tās tradicionālie tirgi un tirgi, kuros tai bija nozīmīga komerciālā klātbūtne (apstrīdētā lēmuma 1673., 1674., 1676., 1681., 1716., 1721., 1738. un 1740. apsvērums). Līdz ar to nešķiet ticami, ka Krka būtu atteikusies no savas klātbūtnes šajos tirgos, kā arī no apņemšanās censties ienākt citos Savienības tirgos, pretī saņemot monetāru maksājumu, kā tas bija ar citām ģenērisko zāļu sabiedrībām, ar kurām Servier noslēdza izlīguma nolīgumus.

154. Kā man jau bija izdevība parādīt, līdzekļu nodošanai, kas izpaužas kā patenta īpašnieka piešķirta atļauja darboties kādā tirgū, ģenērisko zāļu sabiedrībai sniedz vērtības pieaugumu, salīdzinot tikai ar naudas līdzekļu nodošanu. Šis vērtības pieaugums izpaužas iespējā izplatīt pašai savu produktu un veidot vai saglabāt klientu loku, izplatīšanas tīklus un zīmola tēlu ( ). Tas ir vēl jo svarīgāk “zīmolu ģenērisko zāļu” tirgū, kurā ārstu receptēs nav atsauces uz zāļu starptautisko nosaukumu, proti, to molekulu vai aktīvo vielu, bet gan uz zāļu zīmolu, un tādējādi ģenērisko zāļu sabiedrībām tajā ir jāveicina pašām savi zīmoli. Tā tas bija tirgos, uz kuriem attiecās Krka licences nolīgums (apstrīdētā lēmuma 1726. apsvērums).

155. Nespējot izslēgt Krka no tirgus līdzīgi kā pārējās ģenērisko zāļu sabiedrības, ar kurām Servier bija noslēgusi nolīgumus, Servier tai tādējādi piedāvāja daļu no rentes par monopolu, kas bija izveidojies, tieši izslēdzot no tirgus pārējos potenciālos konkurentus, ģenērisko zāļu ražotājus, un novēršot risku, ka tirgus tiktu atvērts ģenēriskajām zālēm, kā rezultātā nozīmīgi samazinātos cenas. Pateicoties tam, ka tika novērsts šis risks un ka Krka kontrolēti ienāca tikai daļā tirgus, Servier un Krka varēja saglabāt augstākas cenas un daudz lielāku peļņas daļu nekā tad, ja tirgus tiktu atvērts ģenēriskajām zālēm (apstrīdētā lēmuma 1721., 1724., 1728.–1730. un 1819. apsvērums). Kā apgalvo Komisija, bez atlīdzības par apņemšanos nekonkurēt tirgos, uz kuriem neattiecās licence, Servier nebūtu iemesla piešķirt Krka licenci, ko tā bija atteikusies piešķirt iepriekš.

156. Sabiedrībai Krka ienākšana tikai daļā tirgus, par ko bija vienošanās ar Servier, kopā ar pārliecību, ka Krka un Servier paliks vienīgie tirgus dalībnieki šajā tirgū un ka nebūs citu ģenērisko zāļu ražotāju, kas tajā ienāks ( ), galu galā bija vēlamāka nekā Servier stāvokļa apstrīdēšanas turpināšana visā Savienībā. Tā iemesls it īpaši bija tas, ka uzvara patentu strīdā un neatkarīga ienākšana tirgū būtu atvērusi tirgu visām ģenērisko zāļu sabiedrībām, kā rezultātā notiktu ievērojama cenu krišana un sāktos konkurence starp šīm dažādajām sabiedrībām. Tādēļ iekšējā Krka saziņā, kas datēta ar 2005. gada augustu/septembri un 2006. gada aprīli, uz ko Komisija atsaucas šajā apelācijas tiesvedībā, bet ko Vispārējā tiesa neņēma vērā, tika norādīts, ka patenta 947 atcelšana “diemžēl [atvērtu] tirgu visiem” un ka “auglīga pretošanās faktiski atver tirgu visiem” (apstrīdētā lēmuma 844., 874., 914., 1759. un 1763. apsvērums).

157. Galu galā iespēja, ko Servier piedāvāja Krka, proti, būt pirmajai un vienīgajai ģenērisko zāļu sabiedrībai, kas paliek klātesoša vai ienāk daļā tirgus, Krka bija vēlamāka vēl jo vairāk tāpēc, ka, pateicoties nolīgumiem ar Servier, šī ienākšana bija droša, savukārt tiesvedības turpināšana un plāns neatkarīgi ienākt tirgos, kuros tā vēl nebija klātesoša, ietvēra riskus un tiem bija nepieciešami ieguldījumi un resursi ( ). Apstāklis, ka ieguvumi, ko Krka varēja gūt no licences, atbilda ieguvumiem, kurus tā būtu varējusi cerēt gūt trijos lielākajos Rietumeiropas tirgos, no kuriem tā atteicās, apstiprina šo interpretāciju (apstrīdētā lēmuma 1733., 1739.–1744., 1748., 1753.–1756. un 1760. apsvērums, kā arī 2348. un 2368. zemsvītras piezīme).

158. Visaptveroša analīze par Krka izlīguma nolīgumu un licences nolīgumu, kā arī to kontekstu, ko veido it īpaši nolīgumi, kurus Servier noslēdza ar pārējām ģenērisko zāļu sabiedrībām, un Servier pret ģenērisko zāļu sabiedrībām vērstā vispārējā stratēģija (skat. it īpaši apstrīdētā lēmuma 4.–9., 1819., 2774., 2919., 2929. un 2932. apsvērumu), tādējādi apstiprina, ka Krka nolīgumi veidoja “[Servier un Krka] kopēju rīcību nolūkā kontrolēt tirgu”, izmantojot formulējumu, kas minēts Krka elektroniskā pasta vēstulē, kura datēta ar 2005. gada 29. septembri. Krka turklāt plānoja noslēgt nolīgumu ar Servier attiecībā uz patentu 947 iekšējā saziņā, kura datēta ar 2006. gada aprīli un uz kuru atsaucas Komisija šajā apelācijas tiesvedībā (apstrīdētā lēmuma 849., 853., 873., 874., 1759., 1760. un 1763. apsvērums). Arī šos elementus Vispārējā tiesa neņēma vērā.

159. No tā izriet, ka Komisija apstrīdētā lēmuma 1745. apsvērumā varēja pamatoti secināt – lai gan licence var būt leģitīms līdzeklis, kā patenta turētājam piešķirt citiem tirgus dalībniekiem tiesības izmantot ar patentu aizsargāto zinātību, Krka nolīgums bija problemātisks, jo tas kalpoja par pamudinājumu panākt konkurences ierobežojumus 18/20 tirgos, uz kuriem neattiecās licence, esot daļai no vienošanās par tirgus sadali. Komisijas izvirzīto elementu analīze šo secinājumu 145.–158. punktā parādīja – Komisija konstatēja, ka saistībā ar Krka licences nolīgumu no Servier par labu Krka notika līdzekļu nodošana, ko veidoja tirgus daļas, kuras Servier nodeva Krka, un ka atlīdzība par šo līdzekļu nodošanu bija Krka apņemšanās nekonkurēt ar Servier atlikušajos Savienības tirgos, uz kuriem neattiecās šis licences nolīgums.

– Par, izmantojot licenci, “Krka” nodoto līdzekļu izteikšanu skaitļos

160. Treškārt, šajā ziņā Komisija arī pamatoti apgalvoja, ka Vispārējā tiesa, pārsūdzētā sprieduma 963., 973.–984. un 1029. punktā koncentrējoties uz to, vai saistībā ar Krka licences nolīgumu maksājamās atlīdzības likme bija neatbilstoši zema, neanalizēja to, vai neto bilance līdzekļu nodošanai, ko veica Servier par labu Krka saistībā ar minēto nolīgumu, bija pietiekami nozīmīga, lai faktiski mudinātu Krka atteikties no ienākšanas vai cenšanās ienākt tirgos, uz kuriem neattiecās licence.

161. Ir jāatgādina, ka Krka uzskatīja, ka licences tirdzniecības vērtība, proti, vērtība tās klātbūtnei duopolistiskajos tirgos, uz kuriem attiecās licence, bija vairāk nekā 10 miljoni EUR trīs gadu laikā (apstrīdētā lēmuma 1738. un 3162. apsvērums un 4112. zemsvītras piezīme). Komisija uzskatīja, ka saimnieciskās darbības peļņas daļa, no kā Servier atteicās par labu Krka saistībā ar licenci, bija vēl lielāka (apstrīdētā lēmuma 1739. apsvērums).

162. Summa atlīdzībai, kas Krka bija jāmaksā Servier par licences izmantošanu, bija noteikta 3 % apmērā no Krka pārdošanas apjoma neto summas tirgos, uz kuriem attiecās licence (apstrīdētā lēmuma 910. apsvērums). Atlīdzības summas sasniedza apmēram 1,1 miljonu EUR četru gadu laikposmā par apmēram 30 miljonu EUR lielu apgrozījumu (apstrīdētā lēmuma 1739. apsvērums un 2350. zemsvītras piezīme).

163. No šiem skaitļiem izriet, ka neto bilance līdzekļu nodošanai, ko veica Servier par labu Krka saistībā ar Krka licences nolīgumu, sasniedza apmēram vismaz deviņus miljonus EUR atbilstoši licences vērtībai attiecībā uz Krka, ja pieņem, ka Krka aplēstajos 10 miljonos EUR peļņas vēl nebija ņemtas vērā atlīdzību izmaksas. Atbilstoši peļņai, ko ziedoja Servier un kas bija lielāka nekā Krka peļņa, ņemot vērā Servier augstākās cenas (apstrīdētā lēmuma 1739. apsvērums), neto bilances summa līdzekļu nodošanai, ko veica Servier par labu Krka atbilstoši licencei, būtu vēl lielāka.

164. Pārsūdzēta sprieduma 977.–981. punktā Vispārējā tiesa uzskatīja, ka ne vienmēr ir neatbilstoši, ka pamatdarbības pārpalikuma likme būtiski pārsniedz atlīdzības par licenci likmi, ka atlīdzība veido tikai nelielu daļu no licenciāta peļņas normas un ka šo likmi aprēķina, pamatojoties uz licenciāta produkta pārdošanas cenu. Turklāt licence neesot bijusi ekskluzīva, un tas esot ierobežojis tās sabiedrībai Krka labvēlīgo raksturu.

165. Tomēr šie vispārīgie apsvērumi neļauj noraidīt konstatējumu, ka konkrēti šajā gadījumā apmēram 9 miljonus EUR (atbilstoši licences vērtībai attiecībā uz Krka (skat. šo secinājumu 163. punktu)), ko Servier pārskaitīja Krka, nevar izskaidrot ne ar kādu citu atlīdzību no Krka puses, kā vien ar tās apņemšanos neiesaistīties konkurencē ar Servier 18/20 Savienības tirgos, uz kuriem neattiecās Krka licences nolīgums. Vispārējā tiesa, vienlaikus vairākās pārsūdzētā sprieduma vietās pieminot atlīdzības likmi 3 % (pārsūdzētā sprieduma 975., 977., 983. un 1029. punkts), no vienas puses, un Krka aplēses par peļņu atbilstoši licencei 10 miljonu EUR apmērā (pārsūdzētā sprieduma 1000. punkts), no otras puses, acīmredzot nav pretnostatījusi šos skaitļus, lai noteiktu neto bilanci līdzekļu nodošanai, ko veica Servier par labu Krka, un lai analizētu, vai šī bilance ir skaidrojama citādi kā ar Krka apņemšanos nekonkurēt atbilstoši Krka izlīguma nolīgumam.

166. Pretēji tam, ko Vispārējā tiesa uzskatīja pārsūdzētā sprieduma 983. punktā, konstatējums, ka Servier veiktā līdzekļu nodošana par labu Krka atbilstoši licences nolīgumam nav skaidrojama ar apsvērumiem, kuri ierobežoti attiecas tikai uz patenta, kas ir licences priekšmets, ekonomisko vērtību, tādējādi nav apstrīdēts. Vispārējā tiesa tādējādi nav atspēkojusi Komisijas apstrīdētā lēmuma 1739. apsvērumā veikto konstatējumu, ka tad, ja Krka licences nolīgums būtu apspriests bez tādiem papildu apsvērumiem, kas saistīti ar tirgiem, uz kuriem neattiecās licence, racionāla licences piešķiršana no tirgū esoša patenta īpašnieka puses būtu saistīta vismaz ar tādu atlīdzību, kas ir tuva zaudētajai peļņas daļai no pārdošanas apjoma, kuru ir ieguvis licenciāts.

167. Kā pamatoti norāda Komisija, Vispārējās tiesas apsvērumos nav ņemts vērā, ka Servier zaudētā peļņa veidoja neto līdzekļu nodošanu no Servier puses sabiedrībai Krka, ka apstāklis, ka atlīdzība veidoja tikai nelielu daļu no Krka peļņas valstīs, uz kurām attiecās licence, parāda, ka licencei bija pietiekami nozīmīga vērtība, lai pārliecinātu Krka pamest 18/20 pārējos Savienības tirgus, un ka apstāklis, ka licence nebija juridiski ekskluzīva, nebija par šķērslim tam, lai tā sniegtu Krka faktisku duopolu ar Servier, kas nodrošināja ievērojamu konkurences priekšrocību un peļņas sadali ( ) (apstrīdētā lēmuma 913. un 1738.–1742. apsvērums).

168. Pienācīgi neņemot vērā Krka izlīguma nolīguma un licences nolīguma mērķus kopumā, kā tos atklāj šo nolīgumu konteksts, kas izklāstīts šo secinājumu 145.–158. punktā, Vispārējā tiesa ne tikai atteicās atzīt, ka līdzekļu nodošanu atbilstoši licencei no Servier sabiedrībai Krka veidoja Servier par labu Krka ziedotā peļņa tirgos, uz kuriem licence attiecās. Vispārējā tiesa turklāt atteicās atzīt, ka šī vērtību nodošana izrietēja arī no apstākļa, ka Servier garantēja Krka, ka šī sabiedrība var saglabāt augstas cenas, pateicoties duopolam, kas izveidojās starp šiem abiem tirgus dalībniekiem, un pateicoties tirgus aizvēršanai pārējiem konkurentiem, ģenērisko zāļu ražotājiem. Līdzekļu nodošana no Servier sabiedrībai Krka tātad izpaudās arī kā šīs situācijas saglabāšana. Saskaņā ar starp Servier un Krka noslēgto līgumisko vienošanos Krka atļāva Servier saglabāt monopolu tirgos, uz kuriem neattiecās licence, un apmaiņā Servier dalījās monopola rentē ar Krka tirgos, uz kuriem attiecās licence.

169. No tā izriet, ka Komisijas iebildumi pret apsvērumiem, kurus Vispārējā tiesa ir izklāstījusi pārsūdzētā sprieduma 992.–997. punktā, arī ir jāapmierina.

170. Minētajos punktos Vispārējā tiesa skaidroja, ka Komisijas analīze, saskaņā ar kuru sabiedrībai Krka piešķirtā licence septiņos Centrāleiropas un Austrumeiropas tirgos esot veidojusi pamudinājumu tam, lai Krka apņemtos nekonkurēt ar Servier 18/20 pārējos Savienības tirgos, nav atbalstāma. Vispārējās tiesas ieskatā, piekrist šai tēzei nozīmētu atzīt, ka, jo plašāka būtu licences piemērošanas joma, jo lielāks būtu pamudinājums un līdz ar to jo vieglāk konstatēt konkurences ierobežojumu mērķa dēļ. Tomēr tas esot pretrunā apstāklim, ka licence pēc savas būtības esot konkurenci veicinoša. Turklāt piekrist Komisijas analīzei nozīmētu, ka, sasaistot izlīguma nolīgumu ar licences nolīgumu, patenta īpašniekam būtu pienākums piešķirt licenci attiecībā uz visu teritoriju, uz kuru attiecas izlīguma nolīgums. Tomēr tādējādi netiktu ievērotas viņa patenta tiesības.

171. Šie vispārīgie apsvērumi nav tādi, kas uzrādītu Komisijas pieļautu kļūdu tās veiktajā analīzē par Krka nolīgumiem. Šī analīze ir koncentrēta uz minēto nolīgumu īpašajiem un konkrētajiem mērķiem un nosacījumiem, kuri parāda, ka šīs lietas apstākļos Krka licences nolīgums veidoja atlīdzību par apņemšanos nekonkurēt saskaņā ar Krka izlīguma nolīgumu. Vienīgais, kā šis konstatējums attiecas uz turpmākiem nolīgumiem, ir tas, ka šie nolīgumi būs pret konkurenci vērsti, ja to analīze atklās, ka pastāv nozīmīga līdzekļu nodošana no patenta īpašnieka puses par labu potenciālajam konkurentam, ģenērisko zāļu ražotājam, kas nav skaidrojama citādi kā ar pēdējā minētā apņemšanos nekonkurēt ar patenta īpašnieku.

172. Noslēgumā, šajā ziņā Komisijas šī apelācijas pamata pēdējais iebildums, kas vērsts pret Vispārējās tiesas pārsūdzētā sprieduma 998. punktā minētajiem konstatējumiem, arī ir jāapmierina. Šajā punktā Vispārējā tiesa uzskatīja, ka tāds “asimetrisks” licences nolīgums kā šajā lietā aplūkojamais, kurš neattiecas uz visu teritoriju, uz ko attiecas izlīguma nolīgums, neveido pietiekamu pamudinājumu, lai ģenērisko zāļu sabiedrība piekristu šā izlīguma nolīguma ierobežojumiem. Vispārējās tiesas ieskatā, lai šādu nolīgumu varētu uzskatīt par pamudinošu, “[tam] šai sabiedrībai būtu jāparedz kompensācija par noteiktiem paredzamās peļņas zaudējumiem, kas izrietēs no piekrišanas izlīgumam, kurā ietverti noteikumi, kas tai liedz ienākt noteiktās tirgus ģeogrāfiskajās daļās”.

173. Ar šo apgalvojumu Vispārējā tiesa ne tikai pieļāva to pašu kļūdu kā šo secinājumu 168. punktā minētā, bet arī neievēroja šajā lietā aplūkojamo nolīgumu patentu kontekstu, kurā potenciālās konkurences situāciju starp patenta īpašnieku, kurš darbojas tirgū, un viņa potenciālajiem konkurentiem, ģenērisko zāļu ražotājiem, kas gatavojas tirgū ienākt, raksturo tieši nedrošība attiecībā uz patenta spēkā esamību un attiecībā uz ģenērisko zāļu pārkāpjošo raksturu ( ).

174. Šādā kontekstā netiek prasīts, lai konkurences iestāde pierādītu, ka, nepastāvot nolīgumiem, potenciālie konkurenti, ģenērisko zāļu ražotāji, noteikti būtu ienākuši tirgū un ka, noslēdzot nolīgumus, tie atteicās no drošas peļņas. Pietiek pierādīt, ka, nepastāvot nolīgumiem, šiem konkurentiem bija reālas un konkrētas iespējas ienākt tirgū un gūt tajā peļņu ( ). Tomēr, lai šādas reālas un konkrētas iespējas īstenotos, ir nepieciešami ieguldījumi, pūles un riska uzņemšanās no ģenērisko zāļu sabiedrību puses. Tāpēc tām var izrādīties komerciāli izdevīgāk atteikties no šajā ziņā ieguldāmajām pūlēm, pretī saņemot daļu monopola rentes no patenta īpašnieka ( ).

175. Līdz ar to Tiesa ir atzinusi, ka, lai raksturotu pietiekami pamudinošu līdzekļu nodošanu apmaiņā pret apņemšanos nekonkurēt tādā gadījumā kā šajā lietā aplūkojamais, nekādā ziņā nav prasīts, lai līdzekļu pārskaitījumi noteikti būtu lielāki nekā ienākumi, ko ģenērisko zāļu sabiedrība būtu guvusi, ja tā būtu uzvarējusi tiesvedībā par patentu. Nozīme ir tikai tam, ka šie līdzekļu pārskaitījumi izrādās pietiekami izdevīgi, lai mudinātu šo sabiedrību atteikties ieiet attiecīgajā tirgū un nekonkurēt atbilstoši spējām ar attiecīgo oriģinālo zāļu ražotāju ( ). No šā apelācijas pamata analīzes izriet, ka Komisija tieši ir pierādījusi, ka tā tas bija šajā gadījumā.

– Starpsecinājumi

176. No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdas, atsakoties atzīt, ka Krka licences nolīgums ietvēra tādu līdzekļu nodošanu no Servier puses par labu Krka, kas veidoja atlīdzību par tās apņemšanos nekonkurēt ar Servier tirgos, uz kuriem attiecās Krka izlīguma nolīgums.

177. Tātad arī apelācijas otrais pamats ir jāapmierina.

178. Kā tika konstatēts šo secinājumu 133. un 134. punktā attiecībā uz apelācijas pirmo pamatu, arī attiecībā uz apelācijas otro pamatu ir jāprecizē, ka, lai arī tā pamatotība vien ir pietiekama, lai pamatotu pārsūdzētā sprieduma atcelšanu attiecībā uz Krka nolīgumu kvalificēšanu par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ, tomēr ir lietderīgi pārbaudīt pārējos Komisijas apelācijas pamatus šajā ziņā, it īpaši saistībā ar to, ka Tiesa vēlāk pieņems galīgo nolēmumu lietā.

iii) Par konkurences ierobežojuma mērķa dēļ jēdziena piemērošanu (apelācijas trešais pamats)

179. Trešais Komisijas apelācijas pamats attiecas uz vairākām tiesību kļūdām, ko Vispārējā tiesa esot pieļāvusi, piemērojot konkurences ierobežojuma mērķa dēļ jēdzienu.

180. Tāpat kā attiecībā uz abiem pirmajiem apelācijas pamatiem arī te iesākumā ir jāprecizē, ka pretēji tam, ko apgalvo Servier, Komisijas izvirzītie iebildumi saistībā ar šo apelācijas pamatu neattiecas uz Vispārējās tiesas veikto faktu vērtējumu, bet uz šo faktu juridisko kvalifikāciju un uz noteikumu attiecībā uz pierādījumu izskatīšanu piemērošanu. Šīs juridiskās kvalifikācijas pamatotības un šo noteikumu ievērošanas pārbaude ir Tiesas kompetencē apelācijas tiesvedībā ( ).

– Par “ciešas” tirgu sadales neesamību

181. Pirmkārt, Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 1003.–1006. punktā secinot, ka Krka nolīgumus nevar kvalificēt kā tirgus sadales nolīgumus, jo ar tiem netika ieviesta “cieša” tirgu sadale starp Servier un Krka. Vispārējā tiesa to secināja ar pamatojumu, ka Servier netika izslēgta no septiņiem tirgiem, uz kuriem attiecās Krka licences nolīgums un kuros šī sabiedrība un Krka konkurēja.

182. Kā Komisija pamatoti apgalvo, šis apstāklis nekādi neliedz kvalificēt Krka nolīgumus par tirgus sadales nolīgumiem. Kā tika analizēts šo secinājumu 141.–176. punktā saistībā ar apelācijas otrā pamata analīzi, Komisija pierādīja, ka Krka izlīguma nolīguma un licences nolīguma mērķis bija pamudināt Krka, izmantojot nozīmīgu līdzekļu nodošanu, kuru veidoja Krka licences nolīgums un kura tai ļāva būt klātesošai, neuzņemoties risku, un dalīt renti par monopolu ar Servier septiņos Savienības tirgos, atturēties no konkurences ar Servier 18/20 atlikušajos Savienības tirgos.

183. Šāda vienošanās ir jākvalificē kā tirgus sadales nolīgums, pat ja Servier netika izslēgta no septiņiem tirgiem, kuri ar licences nolīgumu tika piešķirti Krka un attiecībā uz kuriem ar Krka nolīgumiem bija ieviests faktisks duopols starp šiem diviem tirgus dalībniekiem. Tas tā vēl jo vairāk ir tiktāl, ciktāl analīze parādīja, ka Savienības tirgu sadale starp Servier un Krka nebija pielīdzināta atšķirībām attiecībā uz patentu situāciju, bet atbilda dažādu ekonomisko interešu zonu sadalei ( ).

184. Judikatūra, kas saistīta ar tirgu sadales nolīgumiem, neprasa, lai būtu notikusi “cieša” tirgu sadale, lai nolīgumu kvalificētu par tirgu sadales nolīgumu. Šī lieta precīzi ilustrē, ka tirgus sadales nolīgumiem var būt daudz veidu. Līdz ar to, kā pamatoti norāda Komisija, ja būtu jāpieņem Vispārējās tiesas pārsūdzētā sprieduma 1003.–1006. punktā veiktā interpretācija, tādi tirgus sadales nolīgumi kā tie, uz kuriem attiecas šī lieta, nebūtu kvalificējami par konkurences ierobežojumiem mērķa dēļ, un tas nepamatoti sašaurinātu LESD 101. panta tvērumu un nopietni apdraudētu Savienības konkurences tiesību īstenošanu ( ).

– Par pušu nodomiem un to pārliecību par patenta 947 spēkā esamību

185. Otrkārt, Komisija apstrīd pārsūdzētā sprieduma 1012. punktu, ciktāl tajā ir uzskatīts, ka “šāds līgumiskais kopums, kas pamatots ar patenta spēkā esamības atzīšanu, [..] nevar tikt kvalificēts kā nolīgums par izslēgšanu no tirgus”. Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi nozīmi ar pušu pārliecību par patenta spēkā esamību saistītajiem pierādījumiem. Šī argumentācija jau tika vērtēta un atzīta par pamatotu attiecībā uz Krka šo secinājumu 100.–130. punktā, vērtējot apelācijas pirmo pamatu.

186. Attiecībā uz Servier Komisija nemin pierādījumus, kurus Vispārējā tiesa būtu sagrozījusi, un tādējādi Tiesai nav šāda sagrozīšana jāmeklē pēc savas ierosmes ( ). Katrā ziņā Komisija pamatoti norāda, ka pat tad, ja Krka nolīgumu pamatā būtu tas, ka puses atzīst patentu 947, šādi nolīgumi tomēr nebūtu izslēgti no LESD 101. panta piemērošanas jomas, ja to mērķis ir tirgus sadale. Tas tā vēl jo vairāk ir tāpēc, ka Vispārējā tiesa pamatoja savus pārsūdzētā sprieduma 1012. punktā minētos konstatējumus ar to, ka nav pierādīts pamudinājums. Tomēr šo secinājumu 141.–176. punktā saistībā ar apelācijas otrā pamata vērtējumu tika atklāts, ka Vispārējā tiesa kļūdaini secināja, ka nebija Servier sniegta pamudinājuma Krka, pretī saņemot tās apņemšanos nekonkurēt.

187. Turklāt katram gadījumam var norādīt, ka pārsūdzētā sprieduma