Proti, no nelikumīgas uzturēšanās definīcijas, kas iekļauta Direktīvas 2008/115 3. panta 2. punktā, izriet, ka jebkurš trešās valsts valstspiederīgais, kurš atrodas dalībvalsts teritorijā, neizpildot iebraukšanas, uzturēšanās vai pastāvīgas uzturēšanās prasības, tādēļ vien “nelikumīgi uzturas” tajā, un uzturēšanās faktam nav piemērojams minimālā laika vai palikšanas šajā teritorijā nodoma nosacījums. Turklāt tikai pagaidu vai tranzīta klātbūtne nav viens no minētās direktīvas 2. panta 2. punktā uzskaitītajiem pamatiem, lai dalībvalstis varētu izlemt nepiemērot šo direktīvu trešās valsts valstspiederīgajam, kurš nelikumīgi uzturas dalībvalstī.

Direktīvas 2008/115 par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi, 2. panta 1. punkts un 3. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka trešās valsts valstspiederīgais dalībvalstī uzturas nelikumīgi un tādēļ viņam ir piemērojama šī direktīva, ja viņš, neizpildot iebraukšanas, uzturēšanās vai pastāvīgas uzturēšanās prasības, šīs dalībvalsts teritorijā ir tranzītā kā pasažieris autobusā, kurš brauc no citas Šengenas zonā ietilpstošas dalībvalsts uz trešo dalībvalsti, kas neietilpst minētajā zonā.

Direktīva 2008/115 par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kas tādam trešās valsts valstspiederīgajam, attiecībā uz kuru šajā direktīvā noteiktā atgriešanas procedūra vēl nav tikusi pabeigta, ļauj piemērot brīvības atņemšanas sodu tikai par nelikumīgu ieceļošanu pa iekšējo robežu, kas izraisa nelikumīgu uzturēšanos.

Proti, tā kā šāds trešās valsts valstspiederīgais atbilstoši Direktīvas 2008/115 2. panta 1. punktam, ievērojot tās 2. panta 2. punktu, ietilpst šīs direktīvas piemērošanas jomā, viņam ir piemērojami tajā paredzētie kopējie standarti un procedūras attiecībā uz viņa izraidīšanu, kamēr viņa uzturēšanās attiecīgajā gadījumā nav tikusi padarīta par likumīgu. Atbilstoši šiem standartiem un procedūrām šādam trešās valsts valstspiederīgajam ir piemērojama atgriešanas procedūra, kuras norises posmu kārtībai ir jāatbilst to pasākumu gradācijai, kas ir jāveic, lai izpildītu atgriešanas lēmumu, un kas, runājot par brīvības atņemšanu, labākajā gadījumā ļauj piemērot turēšanu apsardzībā īpašās aizturēšanas telpās, kas tomēr ir stingri reglamentēta, piemērojot šīs direktīvas 15. un 16. pantu, lai nodrošinātu attiecīgo trešo valstu valstspiederīgo pamattiesību ievērošanu.

Turklāt no Direktīvas 2008/115 2. panta 2. punkta a) apakšpunkta, kurā tostarp dalībvalstīm ir ļauts nepiemērot šo direktīvu trešo valstu valstspiederīgajiem, kurus kompetentās iestādes ir aizturējušas vai notvērušas saistībā ar nelikumīgu dalībvalsts ārējās robežas šķērsošanu un kuri vēlāk nav ieguvuši atļauju vai tiesības uzturēties attiecīgajā dalībvalstī, izriet, ka šī tiesību norma attiecas tikai uz dalībvalsts ārējās robežas šķērsošanu, kas definēta Šengenas Robežu kodeksa 2. panta 2. punktā, un tātad neattiecas uz dalībvalstu, kas ietilpst Šengenas zonā, kopējās robežas šķērsošanu. Tādējādi šī tiesību norma neļauj dalībvalstīm no šīs direktīvas piemērošanas jomas izslēgt to trešo valstu valstspiederīgos, kas nelikumīgi uzturas valstī, tādēļ, ka viņi ir nelikumīgi ieceļojuši pa iekšējo robežu. Turklāt, tā kā šī tiesību norma attiecas tikai uz gadījumu, kad minētie valstspiederīgie ir ieceļojuši attiecīgās dalībvalsts teritorijā, nevis tās valsts teritorijā, no kuras – tāpat kā no Šengenas zonas – tie ir mēģinājuši izceļot, tā neļauj arī izslēgt šādus valstspiederīgos no minētās direktīvas piemērošanas jomas tādēļ, ka tie ir tikušas aizturēti vai notverti šīs izceļošanas laikā.

Šī Direktīvas 2008/115 interpretācija ir spēkā arī tad, ja attiecīgo valstspiederīgo var uzņemt atpakaļ cita dalībvalsts, piemērojot nolīgumu vai vienošanos minētās direktīvas 6. panta 3. punkta izpratnē. Proti, šis pants nav interpretējams tādējādi, ka tajā ir noteikts tāds izņēmums no šīs direktīvas piemērošanas jomas, kas papildina tās 2. panta 2. punktā paredzētos izņēmumus. Saskaņā ar Direktīvas 2008/115 noteikumiem, sistēmu un mērķi šāda valstspiederīgā situācija ir reglamentēta šajā direktīvā, un dalībvalsts, kas nolemj nodot viņu citai dalībvalstij, piemērojot šo tiesību normu, rīkojas atbilstoši kopējiem standartiem un procedūrām, kas noteiktas minētajā direktīvā.

(sal. ar 61., 62., 68., 69., 71., 77., 78., 82., 83., 86. un 93. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)