36

Šādos apstākļos Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Budapeštas Administratīvo un darba lietu tiesa, Ungārija) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālos jautājumus: “1) Vai Direktīvas 2006/112 [..] 168. panta a) punkts un l78. panta a) punkts –kopsakarā ar šīs direktīvas 220. panta [1. punktu] un 226. pantu un efektivitātes principu – pieļauj tādu dalībvalsts veiktu juridisko interpretāciju un praksi, saskaņā ar ko gadījumā, ja ir izpildītas materiāltiesiskās prasības, lai īstenotu tiesības atskaitīt nodokli, nepietiek tikai ar to, ka attiecīgās personas rīcībā ir rēķins, kura saturs atbilst minētās direktīvas 226. pantā noteiktajām prasībām, un, lai nodokļa maksātājs varētu likumīgi īstenot tiesības atskaitīt nodokli uz attiecīgā rēķina pamata, tā rīcībā ir jābūt arī dokumentāriem papildu pierādījumiem, kuriem ir jāatbilst ne tikai Direktīvas 2006/112 normām, bet arī valsts tiesiskajā regulējumā noteiktajiem grāmatvedības principiem un speciālajiem noteikumiem par apliecinošiem dokumentiem, saskaņā ar ko katrs ar šiem dokumentiem apliecinātā saimnieciskā darījuma aspekts visiem ķēdes dalībniekiem ir jānorāda un jādeklarē saskaņoti? 2) Vai Direktīvas 2006/112 normas par PVN atskaitīšanu un nodokļu neitralitātes un efektivitātes principi pieļauj tādu dalībvalsts veiktu juridisko interpretāciju un praksi, saskaņā ar ko ķēdes ietvaros veikta darījuma gadījumā – jau šā darījuma būtības dēļ un neatkarīgi no jebkura cita apstākļa – katram ķēdes dalībniekam ir jāpārbauda visi veiktā saimnieciskā darījuma elementi un, balstoties uz šo pārbaudi, ir jāizdara secinājumi attiecībā uz nodokļa maksātāju, kurš atrodas citā ķēdes posmā, un saskaņā ar ko nodokļa maksātājam ir liegts īstenot tiesības atskaitīt PVN, tādēļ ka ķēdes izveide nebija attaisnojama no saimnieciskā skatpunkta, pat ja tā nav aizliegta ar valsts tiesisko regulējumu? Vai šajā kontekstā, kad ir runa par tādu objektīvu apstākļu izskatīšanu, kuri var attaisnot liegumu īstenot tiesības [atskaitīt PVN], ķēdes ietvaros veikta darījuma gadījumā, apzinot un izvērtējot to pierādījumu atbilstību un iedarbību, uz kuriem ir balstīts liegums īstenot PVN atskaitīšanas tiesības, drīkst piemērot tikai Direktīvas 2006/112 normas un dalībvalsts tiesību normas par nodokļa atskaitīšanu – kā materiāltiesiskas normas, kurās precizēti fakti, kas ir nozīmīgi faktisko apstākļu konstatēšanai, vai tomēr ir jāpiemēro arī attiecīgās dalībvalsts tiesību normas grāmatvedības jomā – kā speciālās tiesību normas? 3) Vai Direktīvas 2006/112 normas par PVN atskaitīšanu un nodokļu neitralitātes un efektivitātes principi pieļauj tādu dalībvalsts veiktu juridisko interpretāciju un praksi, saskaņā ar ko nodokļa maksātājam, kurš izmanto preces saviem ar nodokli apliekamiem un šajā dalībvalstī veiktiem darījumiem un kura rīcībā ir uz Direktīvas 2006/112 pamata izsniegts rēķins, ir liegts īstenot tiesības atskaitīt PVN, tādēļ ka nav zināmi visi ķēdes dalībnieku veiktā darījuma elementi, vai tomēr, atsaucoties uz apstākļiem, kuri attiecas uz ķēdes dalībniekiem, kas atrodas augšup no rēķina izsniedzēja, un kurus nodokļa maksātājs nevarēja ietekmēt no viņa neatkarīgu iemeslu dēļ, un saskaņā ar ko tiesības [atskaitīt PVN] ir pakļautas nosacījumam, ka nodokļa maksātājs, īstenojot no tā pamatoti sagaidāmos pasākumus, pilda vispārējo pienākumu veikt pārbaudi ne tikai pirms līguma noslēgšanas, bet arī tā izpildes laikā un pēc tā izpildes? Vai šajā kontekstā nodokļa maksātājam ir jāatturas no tiesību atskaitīt PVN īstenošanas, ja pēc līguma noslēgšanas, tā izpildes laikā vai pēc tā izpildes attiecībā uz kādu no rēķinā norādītā saimnieciskā darījuma elementiem tas konstatē kādu neatbilstību vai tam kļūst zināms apstāklis, kura dēļ saskaņā ar nodokļu iestādes praksi ir piemērojams liegums īstenot tiesības [uz PVN atskaitīšanu]? 4) Vai, ņemot vērā Direktīvas 2006/112 normas par PVN atskaitīšanu un efektivitātes principu, nodokļu iestādei ir jādefinē krāpšana nodokļu jomā? Vai par atbilstīgu ir uzskatāma tāda nodokļu iestādes prakse, saskaņā ar ko ķēdes dalībnieku kļūdas un pārkāpumi, kuriem nav pamatotas cēlonības saiknes ar šīm tiesībām [atskaitīt PVN], ir uzskatāmi par pierādījumiem krāpšanai nodokļu jomā, šajā ziņā norādot uz apstākli, ka, tā kā šo kļūdu un pārkāpumu dēļ rēķinu saturs zaudēja ticamību, nodokļa maksātājs zināja vai tam bija jāzina par krāpšanu nodokļu jomā? Ja tas ir uzskatāms par krāpšanu nodokļu jomā, vai šis apstāklis pamato prasības, ka nodokļa maksātāja veiktajai pārbaudei ir jāatbilst iepriekš minētajam plašumam, dziļumam un tvērumam, vai tomēr šis pienākums pārsniedz to, ko paredz efektivitātes princips? 5) Vai sods, kas ietver liegumu īstenot tiesības atskaitīt PVN un pienākumu maksāt nodokļa uzrēķinu 200 % apmērā no nodokļa starpības, ir samērīgs, ja valsts kase nav zaudējusi nekādus ieņēmumus, kas būtu tieši saistīti ar nodokļa maksātāja tiesībām [atskaitīt PVN]? Vai ir jāizvērtē kāds no apstākļiem, kas minēti [Nodokļu procesa kodeksa] 170. panta 1. punkta trešajā teikumā, ja nodokļa maksātājs nodokļu iestādei ir iesniedzis visus tā rīcībā esošos dokumentus un savai nodokļu deklarācijai ir pievienojis izsniegtos rēķinus? 6) Ja no atbildēm uz uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem izrietētu, ka dalībvalsts tiesību normas interpretācija, kas sniegta pēc 2016. gada 10. novembra rīkojuma Signum Alfa Sped (C‑446/15, nav publicēts, EU:C:2016:869) izdošanas, un uz tās pamata veiktā prakse nav saderīgas ar Direktīvas 2006/112 normām par PVN atskaitīšanu, vai, ņemot vērā, ka pirmās instances tiesa nevar iesniegt Eiropas Savienības Tiesai lūgumus sniegt prejudiciālu nolēmumu visās lietās, atbilstoši [Hartas] 47. panta noteikumiem var uzskatīt, ka nodokļa maksātāja tiesības celt tiesā prasību par zaudējumu atlīdzināšanu garantē tā tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā un taisnīgu tiesu, kas nostiprinātas šajā pantā? Vai šajā kontekstā ir jāizmanto interpretācija, saskaņā ar kuru lietā Signum Alfa Sped pieņemtā nolēmuma formas izvēle nozīmē to, ka šis jautājums jau bija atrisināts Savienības tiesībās un izskaidrots Eiropas Savienības Tiesas judikatūrā un ka līdz ar to atbilde uz to bija acīmredzama, vai tomēr tas nozīmē to, ka, tā kā ir uzsākta jauna tiesvedība, jautājums nav atrisināts pilnā mērā un tādēļ ir jāiesniedz Tiesai lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu?”