Keywords

Summary



Keywords

1. Tiesību aktu tuvināšana – Uztura bagātinātāji – Direktīva 2002/46

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/46 5. panta 4. punkts)

2. Tiesību aktu tuvināšana – Uztura bagātinātāji – Direktīva 2002/46

(EKL 28. un 30. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/46 preambulas trīspadsmitais un četrpadsmitais apsvērums un 5. panta 1., 2. un 4. punkts)

3. Tiesību aktu tuvināšana – Uztura bagātinātāji – Direktīva 2002/46

(EKL 28. un 30. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/46 12. pants)

4. Tiesību aktu tuvināšana – Uztura bagātinātāji – Direktīva 2002/46

(EKL 30. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/46 5. pants)

5. Tiesību aktu tuvināšana – Uztura bagātinātāji – Direktīva 2002/46

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/46 5. panta 1. un 2. punkts)

Summary

1. Direktīva 2002/46 par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz uztura bagātinātājiem ir jāinterpretē tādējādi, ka, neskarot Līgumu, dalībvalstīm joprojām ir pilnvaras noteikt tiesisko regulējumu par vitamīnu un minerālvielu, ko var izmantot uztura bagātinātāju ražošanā, maksimālo daudzumu tikmēr, kamēr Komisija šo daudzumu nav noteikusi saskaņā ar šīs direktīvas 5. panta 4. punktu.

(sal. ar 24. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

2. Papildus pienākumam ievērot EKL 28. un 30. pantu dalībvalstīm ir arī pienākums ievērot Direktīvas 2002/46 par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz uztura bagātinātājiem 5. panta 1. un 2. punktā ietvertos apstākļus, tostarp prasību, pamatojoties uz vispārpieņemtiem zinātniskiem datiem, novērtēt risku, lai noteiktu vitamīnu un minerālvielu, ko var izmantot uztura bagātinātāju ražošanā, maksimālo daudzumu, gaidot, kamēr Komisija šo daudzumu nosaka, pamatojoties uz minētā 5. panta 4. punktu.

Lai gan dalībvalstīm joprojām ir pilnvaras noteikt tiesisko regulējumu par šo daudzumu tikmēr, kamēr Komisija šo pašu daudzumu nav noteikusi atbilstoši minētās direktīvas 5. panta 4. punktam, tām tomēr, veicot šīs pilnvaras, ir jāievēro Savienības tiesības. Šajā saistībā Direktīvā 2002/46 noteiktais rezultāts netiktu apdraudēts, ja dalībvalstis neņemtu vērā šīs direktīvas 5. pantā norādītos apstākļus. Direktīvas 2002/46 5. panta 1. un 2. punkts ir pamata tiesību norma attiecībā uz vitamīnu un minerālvielu, ko var izmantot uztura bagātinātāju ražošanā, maksimālā daudzuma noteikšanu, jo tajā ir uzskaitīti apstākļi, kuri ir jāņem vērā, nosakot šo daudzumu. Ar šiem apstākļiem tiek veikts riska novērtējums Regulas Nr. 178/2002, ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu, izpratnē, kura saskaņā ar tās 1. panta 2. punktu ir piemērojama visiem pasākumiem, kuri attiecas uz pārtikas drošību, tostarp tiem, kuri tiek veikti dalībvalstu līmenī. Turklāt no Direktīvas 2002/46 5. panta 1. un 2. punkta, lasot tos kopā ar šīs direktīvas preambulas trīspadsmito un četrpadsmito apsvērumu, izriet, ka vitamīnu un minerālvielu, ko var izmantot uztura bagātinātāju ražošanā, maksimālā daudzuma noteikšanas, pamatojoties uz minētajiem apstākļiem, mērķis ir cilvēku veselības aizsardzības nodrošināšana.

(sal. ar 26. un 28.–32. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)

3. Direktīva 2002/46 par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz uztura bagātinātājiem ir jāinterpretē tādējādi, ka situācijā, kad, nosakot minerālvielas, ko var izmantot uztura bagātinātāju ražošanā, maksimālo daudzumu, nav iespējams precīzi aprēķināt šīs minerālvielas daudzumu, kas tiek iegūts no citiem pārtikas avotiem, un tik ilgi, kamēr Komisija saskaņā ar šīs direktīvas 5. panta 4. punktu nav noteikusi vitamīnu un minerālvielu, ko var izmantot uztura bagātinātāju ražošanā, maksimālo daudzumu, ja pastāv risks, ka šis daudzums sasniedz augstāko šai attiecīgajai minerālvielai noteikto drošības līmeni, un ar nosacījumu, ka tiek ievērots EKL 28. un 30. pants, dalībvalsts var noteikt minēto maksimālo daudzumu nulles vērtībā, neizmantojot šīs pašas direktīvas 12. pantā paredzēto procedūru.

Tā kā Direktīvas 2002/46 12. panta piemērošana ir atkarīga no šīs direktīvas un īpaši tās 5. panta īstenošanas, proti, tā, lai Komisija noteiktu šajā pantā paredzēto maksimālo daudzumu, un tā kā Komisija šo maksimālo daudzumu vēl nav noteikusi, minētais 12. pants nav piemērojams. Šādā kontekstā nevar tikt izslēgts, ka, ņemot vērā vienu vai vairākus no Direktīvas 2002/46 5. panta 1. un 2. punktā ietvertajiem apstākļiem, vitamīna vai minerālvielas, ko var izmantot uztura bagātinātāju ražošanā, maksimālā daudzuma vērtība var tikt noteikta ļoti neliela, pat nulles vērtībā, kaut arī šis vitamīns vai minerālviela ir daļa no minētās direktīvas I pielikumā uzskaitītajiem vitamīniem un minerālvielām, ko var izmantot uztura bagātinātāju ražošanā.

(sal. ar 41., 42., 44. un 48. punktu un rezolutīvās daļas 3) punktu)

4. Direktīvas 2002/46 par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz uztura bagātinātājiem 5. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas, ka atbilstoša etiķete varētu atturēt patērētāju grupu, kurai tā ir paredzēta, izmantot uzturvielu, kurai, to lietojot nelielās devās, ir labvēlīga iedarbība uz šo grupu, nav svarīgs apstāklis vitamīnu un minerālvielu, ko var izmantot uztura bagātinātāju ražošanā, maksimālā daudzuma noteikšanai. Atšķirību starp dažādu patērētāju grupu jutības līmeņiem ņemšana vērā var ļaut dalībvalstij piemērot visiem iedzīvotājiem tādu maksimālo daudzumu, kurš ir pielāgots īpašai patērētāju grupai, piemēram, bērniem, vienīgi tad, ja šis pasākums ir ierobežots ar to, kas ir nepieciešams, lai nodrošināto to personu veselības aizsardzību, kuras ietilpst šajā grupā, ja minētais pasākums ir samērīgs ar noteikto mērķi un ja šo mērķi nevar sasniegt, piemērojot mazāk ierobežojošus pasākumus tirdzniecībai Eiropas Savienības iekšienē, kas ir jāpārbauda valsts tiesai.

Īstenojot savu rīcības brīvību attiecībā uz sabiedrības veselības aizsardzību, dalībvalstīm ir jāievēro samērīguma princips. Turklāt valsts iestādēm, ņemot vērā valsts tradīcijas attiecībā uz pārtiku un ievērojot starptautiskos zinātniskos pētījumus, ir jāpierāda, ka to tiesiskais regulējums ir vajadzīgs, lai faktiski aizsargātu EKL 30. pantā paredzētās intereses, un tostarp, ka attiecīgo izstrādājumu tirdzniecība rada reālu sabiedrības veselības apdraudējumu. Šādā kontekstā valsts tiesai ir jāizvērtē, vai piemērotas etiķetes, ar kurām patērētājs tiek informēts par attiecīgo uztura bagātinātāju raksturu, saturu un īpašībām, ir pietiekams pasākums, kas ļauj nodrošināt minēto personu veselības aizsardzību, īpaši lai izvairītos no bīstamām sekām saistībā ar attiecīgo uzturvielu pārmērīgu lietošanu.

(sal. ar 54., 55., 57. un 61. punktu un rezolutīvās daļas 4) punktu)

5. Direktīva 2002/46 par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz uztura bagātinātājiem ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā vitamīnu un minerālvielu, ko var izmantot uztura bagātinātāju ražošanā, maksimālā daudzuma noteikšana, ja, tā kā nav apdraudējuma personu veselībai, šiem vitamīniem un šīm minerālvielām nav noteikts augstākais drošais daudzums, ja vien šāds pasākums nav pamatots ar piesardzības principu, un ja, veicot zinātnisku riska novērtējumu, tiek atklāts, ka pastāv neskaidrības par patiesu risku veselībai esamību vai pakāpi. Pēc tam, kad ir noteikts šis augstākais drošais daudzums, nevar izslēgt iespēju šādu maksimālo daudzumu noteikt ievērojami zemāku par minēto daudzumu, ja šī maksimālā daudzuma noteikšanu var pamatot, ņemot vērā Direktīvas 2002/46 5. panta 1. un 2. punktā minētos apstākļus, un ja tas atbilst samērīguma principam. Šis novērtējums katrā attiecīgajā gadījumā ir jāveic valsts tiesai.

(sal. ar 73. punktu un rezolutīvās daļas 5) punktu)