Šo secinājumu negroza fakts, ka telekomunikāciju regulēšanas valsts iestāde veic tarifu saderīguma ar EKL 82. pantu kontroli ex ante. Pat ja šai iestādei tāpat kā visiem valsts orgāniem ir pienākums ievērot Līguma normas, tā ir par nozares tiesību aktu piemērošanu telekomunikāciju jomā atbildīgā iestāde un nevis attiecīgās dalībvalsts konkurences iestāde. Valsts reglamentējošās iestādes rīkojas saskaņā ar valsts tiesībām, kam var būt telekomunikāciju politikas mērķi, kas atšķiras no Kopienas konkurences tiesību politikas mērķiem. Katrā ziņā, pat ja pieņemtu, ka šai iestādei būtu jāpārbauda dominējoša uzņēmuma ierosināto mazumtirgus tarifu saderīgums ar EKL 82. pantu, šāds apstāklis netraucē Komisijai, kurai nav saistoši valsts iestādes lēmumi, kas pieņemti, piemērojot EKL 82. pantu, konstatēt šī uzņēmuma pārkāpumu.

Fakts, ka dominējošā stāvoklī esoša telekomunikāciju uzņēmuma tarifi bija jāapstiprina telekomunikāciju regulēšanas valsts iestādei, nemazina šī uzņēmuma atbildību saskaņā ar EKL 82. pantu, tā kā konkurenci ierobežojošā ietekme, ko rada šie tarifi, rodas ne tikai no piemērojamiem valsts tiesību aktiem, jo dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam, kas varēja ietekmēt to summu, iesniedzot šai iestādei apstiprināšanas lūgumus, bija pietiekama rīcības brīvība, lai noteiktu šos tarifus tādā līmenī, kas tam ļautu novērst vai mazināt šo ierobežojošo ietekmi. Dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma īpašās atbildības ietvaros tam ir jāiesniedz lūgumi par tarifu grozījumiem, ja tie var ietekmēt efektīvu un neizkropļotu konkurenci kopējā tirgū.

Komisija pamatoti var balstīt analīzi par dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma tarifu prakses negodīgo raksturu tikai uz atsauci uz tā specifisko situāciju un līdz ar to uz atsauci uz tā tarifiem un izmaksām un ne uz atsauci uz tā esošo vai potenciālo konkurentu situāciju. Jebkāda cita pieeja radītu risku pārkāpt vispārējo tiesiskās noteiktības principu, jo, ja dominējoša uzņēmuma tarifu prakses tiesiskums būtu atkarīgs no konkurējošo uzņēmu specifiskās situācijas, proti, to izmaksu struktūras, kas ir dati, par ko nav vispārējas informācijas par dominējošu uzņēmumu, dominējošais uzņēmums pats nebūtu spējīgs novērtēt savas atbilstošās uzvedības tiesiskumu.

Ja telekomunikāciju operators ir vienīgās pieejamās infrastruktūras īpašnieks, kādēļ tīkla piekļuves pakalpojumi, ko tas sniedz saviem konkurentiem (starppakalpojumi), ir nepieciešami, lai ļautu tā konkurentiem konkurēt ar šo operatoru piekļuves pakalpojumu abonentiem lejupējā tirgū, šķēru efekts starp šī operatora starppakalpojumu tarifiem un mazumtirgus tarifiem principā kavē konkurences attīstību lejupējos tirgos. Ja dominējošā operatora mazumtirgus cenas ir zemākas par tā starppakalpojumu tarifiem vai ja starpība starp dominējošā operatora starppakalpojumu tarifiem un mazumtirgus cenām ir nepietiekama, lai ļautu tikpat efektīvam operatoram kā tas segt īpašās izmaksas par piekļuves pakalpojumu sniegšanu abonentiem, tikpat efektīvs potenciāls konkurents kā dominējošais operators varētu ienākt piekļuves pakalpojumu abonentiem tirgū tikai ar zaudējumiem. Ir skaidrs, ka dominējošā operatora konkurenti parasti izmanto savstarpējo subsidēšanu, tādējādi kompensējot ciestos zaudējumus piekļuves pakalpojumu abonentiem tirgū ar peļņu, ko tie saņem citos tirgos, tādos kā sakaru tirgus. Tomēr, ņemot vērā faktu, ka dominējošam operatoram kā fiksētā tīkla īpašniekam nav vajadzības izmantot starppakalpojumus, lai varētu sniegt piekļuves pakalpojumus abonentiem, un ka atšķirībā no saviem konkurentiem tam līdz ar to nav sakarā ar dominējošā uzņēmuma praktizētajiem tarifiem jācenšas kompensēt ciestos zaudējumus piekļuves pakalpojumu abonentiem tirgū, šķēru efekts traucē konkurenci ne tikai abonentu piekļuves tirgū, bet arī sakaru tirgū.

Attiecībā uz tarifu šķēru efekta aprēķinu Komisija pamatoti var ņemt vērā tikai ienākumus no visiem piekļuves pakalpojumiem, izslēdzot ienākumus no citiem pakalpojumiem, proti, ienākumus no sakariem.

Pirmkārt, pat pieņemot, ka no abonenta viedokļa piekļuves pakalpojumi un sakaru pakalpojumi ir viens vesels, Komisija tarifu šķēru efekta aprēķināšanai ir tiesīga ņemt vērā tikai ienākumus no dominējošā operatora piekļuves pakalpojumiem, izslēdzot tādus citus pakalpojumus kā sakaru pakalpojumi, kas var tikt sniegti ar piekļuvi vietējai sakaru līnijai. Dominējošā operatora konkurentiem komunikācijas pakalpojumu sniegšana abonentam caur šī operatora fiksēto tīklu paredz piekļuvi vietējai sakaru līnijai. Vienlīdzīgas iespējas dominējošam operatoram, no vienas puses, un tā konkurentiem, no otras puses, līdz ar to nozīmē, ka cenas par piekļuves pakalpojumiem ir noteiktas tādā līmenī, kas novieto konkurentus vienādā līmenī ar dominējošo operatoru komunikācijas pakalpojumu sniegšanā. Šī iespēju vienlīdzība tiek nodrošināta tikai tad, ja dominējošais operators nosaka savas mazumtirgus cenas tādā līmenī, kas atļauj konkurentiem — pieņemot, ka tie ir tikpat efektīvi kā dominējošais operators, — atspoguļot kopējās izmaksas, kas saistītas ar starppakalpojumu, ar mazumtirgus cenām. Tomēr, ja dominējošais operators neievēro šo principu, jaunienācēji var piedāvāt piekļuves pakalpojumus saviem klientiem tikai ar zaudējumiem. Tiem līdz ar to būtu jākompensē ciestie zaudējumi piekļuves vietējai sakaru līnijai līmenī ar paaugstinātiem tarifiem sakaru līmenī, kas arī izkropļotu konkurences apstākļus sakaru tirgū.

Otrkārt, Komisija var salīdzināt dominējošā operatora cenas par piekļuves tīklam pakalpojumiem, kas sniegti tā konkurentiem, ar vidēji izlīdzinātām mazumtirgus cenām par visiem piekļuves pakalpojumiem, kas tiek tieši piedāvāti tā abonentiem, pat ja konkurējošie operatori nepiedāvā visus šos pakalpojumus. Tā kā dominējošā operatora praktizēto tarifu negodīgais raksturs ir jānovērtē, atsaucoties uz tā specifisko situāciju un attiecīgi atsaucoties uz tā tarifiem un izmaksām, tādējādi to nevar ietekmēt iespējamā priekšroka, kas tā konkurentiem varētu būt tam vai citam piekļuves pakalpojumu tirgum.

Visbeidzot, Komisija starppakalpojumu kopējās cenas aprēķinā ņem vērā konkurenta, kurš saņem starppakalpojumus, dominējošajam operatoram maksājamo līguma laušanas maksu, ja konkurenta abonents lauž līgumu par piekļuves pakalpojumiem, jo dominējošā operatora konkurentiem līguma laušanas maksa ir kopējās starppakalpojuma izmaksās, kas būs jāatgūst no to mazumtirgus cenas.

(sal. ar 199., 200., 203., 204., 206., 210., 211., 236.–238. punktu)