ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Proti, ja Savienības tiesa atzītu, ka tās kompetencē ir lemt par pilnībā līgumisku aktu atcelšanu, tad pastāvētu risks ne tikai par to, ka tā apdraudētu LESD 272. panta nozīmi, kas ļauj piešķirt Savienības tiesām jurisdikciju saskaņā ar šķīrējklauzulu, bet arī, ka gadījumā, ja līgumā nav ietverts šāds noteikums, tiktu paplašinātas tās jurisdikcijas robežas, kas noteiktas LESD 274. pantā, kurā valsts tiesām ir piešķirta vispārējo tiesību jurisdikcija izskatīt strīdus, kuros Savienība ir lietas dalībniece. No minētā izriet, ka gadījumā, ja ir līgums starp prasītāju un kādu no iestādēm, tad Savienības tiesās, pamatojoties uz LESD 263. pantu, var tikt celta prasība tikai tad, ja apstrīdētais akts ir paredzēts obligātu juridisku seku radīšanai, kas neietilpst līgumattiecībās, kuras saista puses, un kas nozīmē publiskās varas, kāda ir piešķirta līgumslēdzējai pusei – iestādei administratīvas iestādes statusā, priekšrocību īstenošanu.

Līgumā, ko ir noslēgusi Savienības iestāde, iekļautie noteikumi kopā ar tam piemērojamo valsts likumu un saskaņā ar to ir daļa no noteikumiem, kas reglamentē līgumattiecības, un līguma interpretācija, ņemot vērā piemērojamo tiesību normas, ir pamatota tikai tad, ja pastāv šaubas par līguma saturu vai atsevišķu tā noteikumu nozīmi.

Paziņojums par parādu, ko Komisija izdevusi attiecībā uz summām, kas ir jāmaksā atbilstoši vienošanās par subsīdiju noteikumiem, nav kvalificējams par galīgu aktu, ko var pārsūdzēt, ceļot prasību atcelt tiesību aktu, tādēļ, ka tajā ir norādes par procentiem, kas būs jāmaksā tad, ja noteiktajā terminā konstatētais parāds netiks nomaksāts, par iespējamo summas atgūšanu, veicot piedziņu ar ieskaitu vai eventuāli izpildot iepriekš sniegtās garantijas, kā arī par iespējām veikt piespiedu izpildi un izdarīt ierakstu datu bāzē, kas ir pieejama Savienības budžeta kredītrīkotājiem, – pat ja tie ir uzrakstīti tā, ka rodas iespaids, ka runa ir par Komisijas galīgo aktu. Proti, šādas norādes katrā ziņā un būtībā var būt tikai norādījumi, kas sagatavo Komisijas aktu par konstatētā parāda izpildi, jo paziņojumā par parādu Komisija neieņem nostāju par līdzekļiem, kurus tā grasās izmantot, lai atgūtu minēto parādu, un kavējuma procentus, sākot ar paziņojumā par parādu noteiktā maksājuma termiņa beigām. Tas pats attiecas uz norādēm par iespējamiem atgūšanas līdzekļiem.

Līdz ar to par minēto paziņojumu par parādu nevar, pamatojoties uz LESD 263. pantu, pamatoti tikt celta prasība Savienības tiesā, jo tas ir saistīts tikai ar līgumiskām attiecībām un no tām nav nodalāms, un nerada saistošas tiesiskās sekas, kas pārsniegtu tās, kuras izriet no vienošanās par subsīdiju piešķiršanu, un kas nozīmētu publiskās varas, kuras piešķirtas Komisijai administratīvas iestādes statusā, priekšrocību īstenošanu. Turklāt prasības kā prasības atcelt tiesību aktu nepieņemamības dēļ attiecīgais līgumslēdzējs nezaudē tiesības efektīvi vērsties tiesā, jo tam, ja tas to uzskata par pamatotu, ir jāaizstāv sava nostāja prasības, kas celta uz līguma pamata saskaņā ar LESD 272. pantu, ietvaros.

(sal. ar 46., 47., 49. un 52. punktu)
3

Ar 2013. gada 6. marta Lēmumu C(2013) 1152 final, kas attiecas uz atbalstu, kurš profesionāliem Nīderlandes futbola klubiem Vitesse, NEC, Willem II, MVV, PSV un FC Den Bosch piešķirts no 2008. līdz 2011. gadam (valsts atbalsts SA.33584 (2013/C) (ex 2011/NN)) (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), Komisija uzsāka LESD 108. panta 2. punktā paredzēto formālo izmeklēšanas procedūru saskaņā ar Padomes 1999. gada 22. marta (EK) Regulas Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus [LESD 108. panta] piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.), 4. panta 4. punktu, it īpaši attiecībā uz atpirkšanas darījumu.
Saskaņā ar LESD 268. pantu un 340. panta otro un trešo daļu Vispārējās tiesas kompetencē ārpuslīgumiskās atbildības jomā ir izskatīt vienīgi tādas lietas par zaudējumu atlīdzināšanu, ko radījušas Savienības iestādes vai to darbinieki, pildot savus pienākumus. Tādējādi pret Savienību vērsta prasība par zaudējumu atlīdzību, kas ir pamatota ar tāda tiesību akta vai rīcības prettiesiskumu, kuru nav pieņēmusi vai veikusi Savienības iestāde vai tās darbinieki, ir jānoraida kā nepieņemama.

Tas pats attiecas uz prasību par zaudējumu atlīdzību, kas pamatota ar noteiktu tāda saprašanās memoranda tiesību normu prettiesiskumu, kuru pieņēma kopīgi Eiropas Stabilizācijas mehānisms (ESM) un dalībvalsts un kuru parakstījusi šī pēdējā, no vienas puses, un Komisijas vārdā – tās priekšsēdētāja vietnieks, no otras puses. No Līguma par ESM izveidi 13. panta 4. punkta izriet, ka Komisija saprašanās memorandu paraksta ESM vārdā. Šajā ziņā, lai gan ar ESM līgumu Komisijai un Eiropas Centrālajai bankai ir uzticēti noteikti ar šī līguma mērķu īstenošanu saistīti pienākumi, ESM līgumā Komisijai un Bankai uzticētās funkcijas neietver nekādas pilnvaras tām pašām pieņemt lēmumus un darbības, ko šīs divas iestādes veic šī paša līguma ietvaros, rada saistības tikai ESM. Tādējādi nav iespējams uzskatīt, ka Komisija un ECB būtu minētā saprašanās memoranda pieņemšanas iniciatores.

(sal. ar 42. -47. punktu)
VISPĀRĒJĀS TIESAS RĪKOJUMS (apelācijas palāta)

2013. gada 14. novembrī

Luigi Marcuccio

pret

Eiropas Komisiju

“Apelācija — Civildienests — Pirmajā instancē celtās prasības kā acīmredzami nepieņemamas noraidīšana — Pa faksu iesniegta prasības pieteikuma un vēlāk iesniegta oriģināla neidentiskums — Oriģināla iesniegšana pēc termiņa — Novēlota prasība — Acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība”

Priekšmets

Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 21. februāra rīkojumu lietā F‑113/11 Marcuccio/Komisija, kurā lūgts atcelt šo rīkojumu

Nolēmums

Apelācijas sūdzību noraidīt. Luigi Marcuccio sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Eiropas Komisijas izdevumus šajā instancē.

Kopsavilkums

Tiesvedība – Pieteikums par lietas ierosināšanu – Formas prasības – Pieteikums, kas ir iesniegts pa faksu apelācijas sūdzības iesniegšanas termiņā – Advokāta pašrocīgs paraksts, kas atšķiras no paraksta pa pastu nosūtītajā pieteikuma oriģinālā – Sekas – Faksa saņemšanas datuma neņemšana vērā, lai novērtētu, vai ir ievērots apelācijas sūdzības iesniegšanas termiņš

(Tiesas statūtu 21. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 34. panta 1. un 6. punkts)

Ja apelācijas sūdzības iesniedzēju pārstāvošā advokāta paraksts, kurš ir pa faksu iesniegtās apelācijas sūdzības apakšdaļā, nav tāds pats kā tas paraksts, kurš figurē uz vēlāk iesniegtas apelācijas sūdzības oriģināla, tad pa faksu nosūtītās apelācijas sūdzības iesniegšanas datumu nevar ņemt vērā, lai būtu ievērots apelācijas sūdzības iesniegšanas termiņš.

Saistībā ar Savienības civildienesta strīdu Civildienesta tiesas Reglamenta 34. pantā ir paredzēts, ka dienu, kurā parakstīta procesuālā dokumenta oriģināla kopiju saņem kancelejā ar jebkādu Civildienesta tiesai pieejamu tehnisko sakaru līdzekļu palīdzību, ņem vērā procesuālo termiņu ievērošanas nolūkos, ar nosacījumu, ka attiecīgā parakstītā dokumenta oriģinālu iesniedz kancelejā vēlākais desmit dienu laikā pēc oriģināla kopijas saņemšanas. Līdz ar to, ja izrādās, ka uz dokumenta oriģināla, kas ir fiziski iesniegts kancelejā desmit dienu laikā pēc tā kopijas nosūtīšanas pa faksu Civildienesta tiesai, nav tāda paša paraksta, kāds ir uz dokumenta, kurš nosūtīts pa faksu, tad ir jākonstatē, ka minētās tiesas kancelejā ir saņemti divi dažādi procesuālie dokumenti, no kuriem uz katra ir savs paraksts, pat ja katru no parakstiem ir rakstījusi tā pati persona. Civildienesta tiesas Reglamenta 34. panta šaura piemērošana atbilst tiesiskās noteiktības prasībai un vajadzībai novērst jebkuru diskrimināciju vai jebkuru patvaļību tiesvedībā.

(skat. 14. un 19. punktu)

Atsauces

Tiesa: 2011. gada 22. septembris, C‑426/10 P Bell & Ross BV/ITSB, 43. punkts un tajā minētā judikatūra.

Vispārējā tiesa: 2011. gada 29. novembris, T‑345/11 ENISA/CEPD, Krājumā nav publicēts, 15.–17. punkts; 2012. gada 3. oktobris, T‑360/10 Tecnimed/ITSB – Ecobrands (ZAPPER-CLICK), 15.–17. punkts un tajos minētā judikatūra.
Fiziska vai juridiska persona, kurai akts nav adresēts, var apgalvot, ka akts to skar individuāli LESD 263. panta ceturtās daļas nozīmē tikai tad, ja minētais akts to skar konkrētu īpašību dēļ, kas piemīt tikai šai personai, vai faktisko apstākļu dēļ, kas to raksturo salīdzinājumā ar jebkuru citu personu, un šādu apstākļu dēļ to izceļ individuāli tādā pašā veidā kā akta adresātu.

Līdz ar to asociācijas, kas pārstāv Eiropas tērauda rūpniecības nozares uzņēmumu intereses, celtā prasība atcelt tiesību aktu saistībā ar Komisijas lēmumu, ar kuru visā Savienībā nosaka pagaidu noteikumus saskaņotai siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu bezmaksas sadalei saskaņā ar Direktīvas 2003/87, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā, 10.a pantu ir nepieņemama.

Tas, ka šie uzņēmumi ir minētās direktīvas III nodaļā minēto stacionāro iekārtu operatori, tos neizceļ individuāli, jo, ievērojot apstrīdētā lēmuma noteikumus, minētais lēmums tos ietekmē tikai to objektīvajā statusā kā minēto iekārtu operatorus, tāpat kā visus citus tirgus dalībniekus, kas faktiski vai potenciāli atrodas identiskā situācijā.

Tas pats attiecas uz procesuālajām garantijām, kādas ir šiem uzņēmumiem saskaņā ar Direktīvas 2003/87 10.a panta 1. punkta piekto daļu un 2. punkta pirmo daļu. Patiesībā, ja persona ir iesaistīta Savienības akta pieņemšanas procesā, tā tiek individualizēta saistībā ar konkrēto aktu tikai tad, ja Savienības tiesiskajā regulējumā šai personai ir paredzētas zināmas procesuālas garantijas. Kaut arī gadījumā, ja Savienības tiesību norma prasa, lai pieņemtu lēmumu, īstenot procedūru, kuras ietvaros persona var atsaukties uz savām iespējamām tiesībām, tostarp tiesībām tikt uzklausītai, konkrētā juridiskā situācija, kādā tā atrodas, to var izcelt individuāli LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē, tomēr jākonstatē, ka personai vai vienībai, kurai ir šādas procesuālās tiesības, principā nevar, pamatojoties uz jebkādām procesuālajām garantijām, atzīt tās tiesības celt prasību par Savienības aktu, lai apstrīdētu tā likumību pēc būtības. Indivīda tiesību celt prasību par Savienības aktu precīza piemērojamība ir atkarīga no tiesiskās situācijas, ko tā labā nosaka Savienības tiesības, kuru mērķis ir aizsargāt šādi atzītas likumīgās intereses.

Kaut arī no Direktīvas 2003/87 10.a panta 1. punkta piektās daļas un 2. punkta pirmās daļas izriet, ka uzņēmumiem, kurus pārstāv prasītāja, kā ieinteresētajām personām šo tiesību normu nozīmē ir tiesības prasīt, lai Komisija tos uzklausa, un tādējādi Komisijai pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas ir ar tiem jāapspriežas par iepriekš minētajās tiesību normās paredzētajiem principiem, prasītājas prasības atcelt minēto lēmumu pamatojumā norādītie pamati neattiecas uz iespējamu pienākuma konsultēties pārkāpumu. Ciktāl prasītāja nevis cenšas aizsargāt tās locekļu procesuālās tiesības, bet gan apstrīdēt šī lēmuma likumību pēc būtības, minētie uzņēmumi netiek skarti individuāli LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē.

(sal. ar 30.–36., 38. un 39. punktu)
VISĀRĒJĀS TIESAS RĪKOJUMS (apelācijas palāta)

2010. gada 2. decembrī

Lieta T-73/10 P

Svetoslav Apostolov

pret

Eiropas Komisiju

Apelācija – Civildienests – Pieņemšana darbā – Konkurss – Kandidatūras noraidīšana – Termiņš prasības celšanai – Nokavējums – Daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība

Priekšmets Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 15. decembra rīkojumu lietā F-8/09 Apostolov/Komisija (Krājums-CDL, I-A-509. un II-A-I-2763. lpp.), kurā lūgts atcelt šo rīkojumu

Nolēmums Apelācijas sūdzību noraidīt. S. Apostolovs [S. Apostolov] sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijai šajā instancē radušos tiesāšanās izdevumus.

Kopsavilkums

1. Apelācija – Pamati – Kļūdains faktu vērtējums – Nepieņemamība –Pierādījumu novērtējuma pārbaude Vispārējā tiesā – Izslēgšana, izņemot sagrozīšanas gadījumu

(Tiesas Statūtu I pielikuma 11. pants)

2. Tiesvedība – Termiņi prasību celšanai – Noilgums – Agrāks rīkojums, ar kuru prasītājam piešķirta juridiskā palīdzība – Ietekmes neesamība

(Civildienesta tiesas Reglamenta 96. panta 1. punkts)

1. Tikai tiesas, kas izskata lietu pirmajā instancē, kompetencē ir, pirmkārt, konstatēt faktus, izņemot gadījumu, kad šo konstatējumu neprecizitāte pēc būtības izriet no šai tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem, un, otrkārt, izvērtēt šos faktus. Līdz ar to faktu novērtējums, izņemot šajā tiesā iesniegto pierādījumu sagrozīšanas gadījumu, nav tiesību jautājums, kas kā tāds ir pakļauts Vispārējās tiesas pārbaudei.

(skat. 24. punktu)

Atsauce: Vispārējā tiesa: 2009. gada 8. septembris, T-404/06 P ETF/Landgren, Krājums, II-2841. lpp., 191. un 192. punkts un tajos minētā judikatūra.

2. Starp pieteikumu par juridisko palīdzību un pamatprasību nepastāv tāda saikne, lai no rīkojuma par šo pieteikumu varētu iepriekš izsecināt šīs prasības pieņemamību, jo pieteikumam nav tas pats priekšmets, kas prasībai, un šādu pieteikumu saskaņā ar Civildienesta tiesas Reglamenta 96. panta 1. punktu var pat iesniegt pirms prasības celšanas. Līdz ar to prasītājs no rīkojuma, ar kuru tiek piešķirta juridiskā palīdzība, nevar secināt, ka tā pamatprasība – kuru tas pat vēl nav cēlis – ir pieņemama.

(skat. 26. punktu)

Atsauce: Vispārējā tiesa: 1994. gada 16. maijs, T-37/93 Stagakis/Parlaments, Recueil FP, I-A-137. un II-451. lpp., 23. punkts.
Keywords

Summary



Keywords

Prasība atcelt tiesību aktu – Termiņi – Termiņa sākums – Eiropas Ķimikāliju aģentūras (ECHA) lēmums, ar kuru akrilamīds noteikts par vielu, kas rada ļoti lielas bažas – Tiesību akts, kas ir publicēts vienīgi internetā – Vispārējās tiesas Reglamenta 102. panta 1. punkta nepiemērojamība

(LESD 263. panta sestā daļa; Vispārējās tiesas Reglamenta 101. panta 1. punkts un 102. panta 1. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1907/2006 57. un 59. pants)

Summary

Kaut arī atbilstoši LESD 263. panta sestajai daļai tiesvedība, kas paredzēta šajā pantā, atkarībā no apstākļiem jāuzsāk divos mēnešos pēc tam, kad tiesību akts vai nu publicēts, vai darīts zināms attiecīgajai personai, vai, ja tas nenotiek, tad no dienas, kad tas šai personai kļuvis zināms, šajā noteikumā nav sniegta nekāda norāde attiecībā uz tajā paredzētās publicēšanas veidu, kā arī publicēšana šā noteikuma izpratnē netiek ierobežota, attiecinot to uz noteiktiem publicēšanas veidiem. Publicēšana šā noteikuma izpratnē līdz ar to nevar tikt attiecināta tikai uz publicēšanu Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī .

Attiecībā uz prasību, kas ir celta par Eiropas Ķimikāliju aģentūras ( ECHA ) lēmumu, ar kuru akrilamīds noteikts par vielu, kura rada ļoti lielas bažas un kura atbilst Regulas Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu ( REACH ) 57. pantā noteiktajiem kritērijiem, un ar kuru akrilamīds iekļauts to vielu sarakstā, kuras apzinātas, lai ar laiku tās iekļautu minētās regulas XIV pielikumā atbilstoši šīs regulas 59. pantam, šis divu mēnešu termiņš nav skaitāms sākot no četrpadsmitās dienas beigām pēc šā lēmuma publicēšanas dienas. Vispārējās tiesas Reglamenta 102. panta 1. punkts, kurā paredzēts šāds noteikums, atbilstoši tā formulējumam attiecas tikai uz tiesību aktiem, kas publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī , un to, ievērojot tajā formulētās robežas, nevar piemērot tādiem citā veidā publicētiem tiesību aktiem kā iepriekš minētais ECHA lēmums, attiecībā uz kuriem Regulā Nr. 1907/2006 ir paredzēta publicēšana tikai tīmeklī.

Tā kā no tā izriet, ka termiņš prasības par šādu lēmumu celšanai ir aprēķināms atbilstoši minētā reglamenta 101. panta 1. punktam un ka, ņemot vērā termiņa pagarinājumu par desmit dienām ar attālumu saistītu apsvērumu dēļ, šajā noteikumā paredzētais termiņš prasības celšanas datumā jau bija beidzies, prasība ir atzīstama par novēloti celtu un ir noraidāma kā nepieņemama.

(sal. ar 30., 32.–34., 39., 40. un 43. punktu)
51

Turpretī būtiski tirgus darbības traucējumi, uz kuriem atsaucās Komisija, kad tā apstrīdētā lēmuma 41.–49. punktā apgalvoja būtiskas ietekmes uz kopējā tirgus darbību neesamību, ietilpst Komisijas rīcības brīvībā, ļaujot tai izlemt neizskatīt sūdzību. Šis jēdziens patiesībā veido vienu no vērtēšanas kritērijiem, vai pastāv pietiekamas Kopienas intereses, lai Komisija izskatītu sūdzību. Šajā ziņā Komisijai katrā lietā ir jāizvērtē apgalvoto konkurences pārkāpumu smagums un to seku saglabāšanās. Šis pienākums it īpaši nozīmē, ka tai ir jāņem vērā pārkāpumu, par kuriem iesniegta sūdzība, ilgums un nozīmīgums, kā arī to ietekme uz konkurences situāciju Kopienā (skat. iepriekš 35. punktā minēto spriedumu lietā AEPI/Komisija, 52. un 53. punkts un tajos minētā judikatūra).
Prasība atcelt Komisijas 2008. gada 10. septembra lēmumu C (2008) 4776, galīgā redakcija, par EKL 88. panta 2. punktā paredzētās procedūras uzsākšanu attiecībā uz valsts atbalstu C 41/2008 (ex N 35/2008), ko Dānijas Karaliste piešķīra

Danske Statsbaner
Pienākums norādīt pamatojumu Civildienesta tiesai neliek sniegt izsmeļošu un detalizētu visas tās argumentācijas izklāstu, ko snieguši lietas dalībnieki, un pamatojums līdz ar to var tikt izteikts netieši, ar nosacījumu, ka tas ļauj ieinteresētajām personām uzzināt iemeslus, kuru dēļ Civildienesta tiesa nav pieņēmusi to argumentus, un sniedz tiesai pietiekamu informāciju pārbaudes veikšanai.

Ar zaudējumu atlīdzību saistīts strīds starp ierēdni un iestādi, kurā tas ir vai ir bijis nodarbināts, ja tā pamatā ir darba tiesiskās attiecības starp attiecīgo personu un iestādi, ietilpst EKL 236. panta un Civildienesta noteikumu 90. un 91. panta piemērošanas jomā.

Tas, ka EKL 236. pantā un Civildienesta noteikumu 90. pantā nav paredzēti nekādi termiņi prasības par zaudējumu atlīdzību celšanai, nenozīmē, ka nosacījums par šādas prasības celšanu saprātīgā termiņā ir prettiesisks. Piemērojot šīs tiesību normas, it īpaši piemērojot tās prasībai par zaudējumu atlīdzību, ir jāievēro tādi Kopienu tiesību vispārējie principi kā tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi. Gadījumos, kad tiesību normās nav rodams atbilstošs regulējums, šie vispārējie principi neatļauj iestādēm un fiziskām vai juridiskām personām rīkoties bez jebkāda ierobežojuma laikā, līdz ar to it īpaši riskējot, ka tiks apdraudēta iepriekš radušos juridisko situāciju stabilitāte, un prasa ievērot saprātīgu termiņu.

Tādējādi, pēc saprātīga termiņa apstrīdot apstākli, kas radījis kaitējumu, kuru saviem darbiniekiem attiecībās ar tiem ir nodarījusi Kopiena, tiek ietekmēta starp Kopienu un tās darbiniekiem pastāvošo tiesisko attiecību noteiktība un Kopienas budžetam var rasties izdevumi, kas ir saistīti ar laika ziņā pārāk attālinātu kaitējumu radošo apstākli. Tiesiskās drošības princips līdz ar to prasa, lai prasības to zaudējumu atlīdzībai, kurus Kopiena esot nodarījusi saviem darbiniekiem attiecībās ar tiem, šie darbinieki iesniegtu saprātīgā termiņā.

(skat. 32.–35. punktu)

Vispārējā tiesa, 2004. gada 6. jūlijs, T-281/01 Huygens/Komisija, Krājums-CDL, I-A-203. un II-903. lpp., 47. punkts; 2004. gada 5. oktobris, T-45/01 Sanders u.c./Komisija, Krājums, II-3315. lpp., 59. punkts; 2004. gada 5. oktobris, T-144/02 Eagle u.c./Komisija, Krājums, II-3381. lpp., 57. un 62. punkts; 2009. gada 26. jūnijs, T-114/08 P Marcuccio/Komisija, Krājums-CDL, I-B-1-53. un II-B-1-313. lpp., 12. punkts un tajā minētā judikatūra.
Keywords

Subject of the case

Rezolutīvā daļa



Keywords

Tiesvedība – Iestāšanās lietā – Personas, kas iestājusies lietā, procesuālo tiesību apjoms, kas saistīts ar pieteikuma par iestāšanos lietā iesniegšanas datumu (Vispārējās tiesas Reglamenta 116. panta 6. punkts) (sal. ar 51. punktu)

2. Prasība atcelt tiesību aktu – Fiziskas vai juridiskas personas – Tiesību akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli – Komisijas lēmums, ar ko izbeidz procedūru atbalsta jomā – Konkurējošs uzņēmums attiecībā pret valsts atbalsta saņēmēju – Tiesības celt prasību – Nosacījumi (EKL 88. panta 2. punkts un 230. panta ceturtā daļa) (sal. ar 88.–90., 92., 93., 95. un 98. punktu)

Subject of the case

Priekšmets

Prasība daļēji atcelt Komisijas 2006. gada 12. oktobra Lēmumu 2006/951/EK par ārvalstu [uzņēmumu nekustamajam] īpašumam uzliekama nodokļa piemērošanu telekomunikāciju infrastruktūrai Apvienotajā Karalistē (C 4/2005 (ex NN 57/2004, ex CP 26/2004)) (OV L 383, 70. lpp.)

Rezolutīvā daļa

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt kā nepieņemamu;

2) Vtesse Networks Ltd sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;

3) Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, AboveNet Communications UK Ltd , Gamma Telecom Ltd, VTL (UK) Ltd un British Telecommunications plc sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.
Regulas Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam, 101. panta pirmās daļas mērķis atteikšanās no līguma vai konkursa procedūras atcelšanas gadījumā, ko veic līgumslēdzēja iestāde, ir noregulēt konfliktu starp pretendentu un līguma slēgšanas tiesību saņēmēja privātajām interesēm, no vienas puses, un vispārējām interesēm, kas tiek uzskatītas par tādām, pēc kurām vadās līgumslēdzēja iestāde, no otras puses. Šī noteikuma piemērošanā jānošķir divi posmi.

Pirmkārt, pirms līguma parakstīšanas ar izvēlēto pretendentu līgumslēdzēja iestāde nav uzņēmusies saistības un sava uzdevuma attiecībā uz vispārējām interesēm ietvaros var brīvi atteikties no publiskā iepirkuma līguma vai atcelt konkursa procedūru. Šādas atteikšanās vai atcelšanas gadījumā minētās regulas 101. pants izslēdz jebkādas kandidātu vai pretendentu tiesības uz atlīdzību.

Otrkārt, pēc līguma parakstīšanas līgumslēdzēja iestāde ir līgumiski saistīta ar izvēlēto pretendentu. Tātad tā principā vairs nevar vienpusēji atteikties no publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas vai atcelt uzaicinājumu uz konkursa procedūru. Un tas var notikt tikai tādos izņēmuma apstākļos, kad līgumslēdzējas puses pēc abpusējas vienošanās ir nolēmušas atteikties no līguma.

Minētās regulas 101. panta pirmās daļas interpretācija, saskaņā ar kuru līgumslēdzēja iestāde pēc līguma parakstīšanas ar pretendentu vairs nav kompetenta atcelt līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru pat tad, ja pretendents atteiktos no savas līgumslēdzēja situācijas, radītu risku tādā situācijā, kad līgumslēdzēja iestāde pēc līguma parakstīšanas ir konstatējusi iespējamus pārkāpumus piešķiršanas procedūrā, ievest šīs procedūras dalībnieces strupceļā. No vienas puses, līguma izpilde šādā situācijā tās pakļautu riskam, ka jāaptur līguma izpilde vai jāatceļ lēmums par piešķiršanu, ja noraidītais pretendents ir iesniedzis prasību Pirmās instances tiesā. No otras puses, līgumslēdzēja iestāde nevarētu atcelt procedūru vai atteikties no publiskā iepirkuma līguma, pat ja pretendents būtu gatavs atteikties no līguma. Tomēr minētās regulas 101. pants nav interpretējams tā, ka ar to netiktu pieļauta līgumslēdzēju pušu kopējā griba atcelt to pirms tā izpildes sākuma. Tādā situācijā līgumslēdzējai iestādei ir jābūt tiesībām atcelt konkursa procedūru.

(sal. ar 58.–61. punktu)