Direktīva 2008/94 par darba ņēmēju aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā ir interpretējama tādējādi, ka tā ir piemērojama bijušo darbinieku tiesībām uz vecuma pabalstiem no uzņēmuma papildu pensiju programmas, ko ir izveidojis viņu darba devējs.

Direktīvas 2008/94 par darba ņēmēju aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā 8. pants ir interpretējams tādējādi, ka, lai tas būtu piemērojams, pietiek ar to, ka uzņēmumu papildu pensiju programmā nav pietiekamu finanšu līdzekļu dienā, kad darba devējs ir maksātnespējīgs, un ka maksātnespējas dēļ darba devējam nav vajadzīgo līdzekļu, lai šajā programmā veiktu atbilstošas iemaksas, kas ir vajadzīgas, lai varētu pilnībā izmaksāt pabalstus programmas dalībniekiem. Pēdējiem minētajiem nav jāpierāda, ka pastāv citi faktori, kuru dēļ viņi ir zaudējuši savas tiesības uz vecuma pabalstiem.

To, vai dalībvalsts ir pareizi izpildījusi Direktīvas 2008/94 8. pantā paredzētos pienākumus, nosaka nevis dalībvalsts veikto pasākumu īpašības, bet gan rezultāts, kas izriet no šo valsts pasākumu piemērošanas.

Direktīva 2008/94 par darba ņēmēju aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā ir interpretējama tādējādi, ka ar pasākumiem, ko attiecīgā dalībvalsts ir veikusi pēc Eiropas Savienības Tiesas 2007. gada 25. janvāra sprieduma lietā C-278/05 Robins u.c. pieņemšanas un kas maksātnespējīgā uzņēmuma bijušajiem darbiniekiem nav ļāvuši saņemt vairāk kā 49 % no viņu iegūto tiesību uz vecuma pabalstiem vērtības atbilstoši uzņēmumu papildu pensiju programmai, nav izpildīti šajā direktīvā paredzētie pienākumi un attiecīgas dalībvalsts ekonomiskā situācija nav ārkārtas apstāklis, kas var attaisnot samazinātu darbinieku interešu aizsardzības līmeni saistībā ar viņu tiesībām uz vecuma pabalstiem atbilstoši uzņēmumu papildu pensiju programmai.

Direktīva 2008/94 par darba ņēmēju aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā ir interpretējama tādējādi, ka tas, ka pasākumi, ko attiecīgā dalībvalsts ir veikusi pēc Eiropas Savienības Tiesas 2007. gada 25. janvāra sprieduma lietā C-278/05 Robins u.c. pieņemšanas, maksātnespējīgā uzņēmuma bijušajiem darbiniekiem nav ļāvuši saņemt vairāk kā 49 % no viņu iegūto tiesību uz vecuma pabalstiem vērtības atbilstoši uzņēmumu papildu pensiju programmai, pats par sevi ir būtisks šīs dalībvalsts pienākumu pārkāpums.

Kopš iepriekš minētā sprieduma lietā Robins u.c. pasludināšanas, proti, 2007. gada 25. janvāra, dalībvalstīm bija zināms, ka pareizai Direktīvas 2008/94 8. panta transpozīcijai ir nepieciešams, lai darbinieks viņa darba devēja maksātnespējas gadījumā saņemtu vismaz pusi no vecuma pabalstiem, kas izriet no iegūtajām tiesībām uz pensiju un saistībā ar ko viņš ir veicis iemaksas uzņēmumu papildu pensiju programmas ietvaros. Šajos apstākļos ir jākonstatē, ka, lai gan tā pienākuma raksturs un apmērs, kas dalībvalstīm izriet no Direktīvas 2008/94 8. panta, kura mērķis ir piešķirt tiesības indivīdiem, bija skaidrs un precīzs, vēlākais, no 2007. gada 25. janvāra, attiecīgā dalībvalsts nav pareizi izpildījusi šo pienākumu, kas veido pietiekami būtisku šīs tiesību normas pārkāpumu iespējamās šīs dalībvalsts atbildības par indivīdiem nodarītajiem zaudējumiem pārbaudes ietvaros.

Šajā ziņā kaitējumu cietušajiem indivīdiem ir tiesības uz atlīdzinājumu no dalībvalsts, ja ir izpildīti trīs nosacījumi, proti, ja pārkāptās Savienības tiesību normas mērķis ir piešķirt tiesības indivīdiem, ja šīs normas pārkāpums ir pietiekami būtisks un ja ir tieša cēloņsakarība starp šo pārkāpumu un indivīdiem nodarīto kaitējumu.

(sal. ar 49. un 51–53. punktu un rezolutīvās daļas 5) punktu)