ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
20

Administratīvā kodeksa 492. pantā “Administratīvā disciplināratbildība” ir noteikts: “1. Valsts ierēdņu ieņemamajam civildienestam atbilstošo pienākumu, kā arī likumā paredzēto profesionālās un pilsoniskās ētikas noteikumu prettiesisks pārkāpums ir disciplinārpārkāpums un izraisa to administratīvo disciplināratbildību. 2. Par disciplinārpārkāpumiem uzskatāmi: a) sistemātiski kavējumi būvdarbu veikšanā; b) atkārtota neuzmanība darbu izpildē; c) neattaisnota prombūtne no darba; d) darba laika grafika neievērošana; e) iejaukšanās vai uzstāšana uz prasījumu izskatīšanu ārpus tiesiskā regulējuma; f) dienesta noslēpuma vai konfidencialitātes neievērošana saistībā ar šāda veida darbībām; g) pasākumi, kas apdraud valsts iestādes vai institūcijas, kurā valsts ierēdnis veic darbību, prestižu; h) politiska rakstura darbību veikšana darba laikā; i) nepamatots atteikums pildīt profesionālos pienākumus; j) nepamatots atteikums pakļauties medicīnas pārbaudēm darbā un medicīniskām analīzēm saskaņā ar darba ārsta ieteikumiem atbilstoši likuma normām; k) normu par likumā attiecībā uz civildienesta ierēdņiem paredzētajiem pienākumiem un aizliegumiem pārkāpums, kuras nav normas par interešu konfliktiem un neatbilstībām; l) normu par neatbilstībām pārkāpums, ja valsts ierēdnis nerīkojas, lai to izbeigtu 15 kalendāro dienu laikā, skaitot no neatbilstības gadījuma iestāšanās dienas; m) normu par interešu konfliktiem pārkāpums; n) citi fakti, kas kā disciplinārpārkāpumi ir paredzēti normatīvajos aktos par civildienestu un ierēdņiem vai ir piemērojami tiem. 3. Disciplinārsodi ir: [..] f) atstādināšana no civildienesta. 4. Par 2. punktā paredzētajiem disciplinārpārkāpumiem var piemērot šādus disciplinārsodus: a) kādu no 3. punkta a) vai b) apakšpunktā paredzētajiem disciplinārsodiem par 2. punkta a), b) un d) apakšpunktā paredzētajiem disciplinārpārkāpumiem; b) kādu no 3. punkta b)–f) apakšpunktā paredzētajiem disciplinārsodiem par 2. punkta c) apakšpunktā paredzētajiem disciplinārpārkāpumiem; c) kādu no 3. punkta c)–f) apakšpunktā paredzētajiem disciplinārsodiem par 2. punkta e)–h) apakšpunktā paredzētajiem disciplinārpārkāpumiem; d) kādu no 3. punktā paredzētajiem disciplinārsodiem par 2. punkta i)–k) un m) apakšpunktā paredzētajiem disciplinārpārkāpumiem; e) 3. punkta f) apakšpunktā paredzēto disciplinārsodu saskaņā ar 520. pantā paredzētajiem nosacījumiem – par 2. punkta l) apakšpunktā paredzētajiem disciplinārpārkāpumiem; f) kādu no 3. punktā paredzētajiem disciplinārsodiem par 2. punkta n) apakšpunktā paredzētajiem disciplinārpārkāpumiem. [..] 6. Saskaņā ar 4. punkta normām, nosakot disciplinārsodu, ņem vērā disciplinārpārkāpuma cēloņus un smagumu, apstākļus, kādos tas izdarīts, vainas pakāpi un pārkāpuma sekas, ierēdņa vispārējo uzvedību dienesta laikā, kā arī citu disciplinārsodu, kas nav tikuši dzēsti saskaņā ar šajā kodeksā paredzētajiem nosacījumiem, esamību sodāmības priekšvēsturē. [..]”
14

2015. gada 29. jūlijalegge n. 115 – Disposizioni per l’adempimento degli obblighi derivanti dall’ appartenenza dell’Italia all’Unione europea – Legge europea 2014 (Likums Nr. 115 – Noteikumi par to Itālijas pienākumu izpildi, kuri izriet no dalības Eiropas Savienībā – 2014. gada Eiropas likums; 2015. gada 3. augustaGURI Nr. 178, 1. lpp.) 18. pantā ir noteikts: “1. No 2016. gada 1. janvāra Eiropas Savienības pilsoņiem [..], kuri ir vai ir bijuši iesaistīti vispārējā obligātās invaliditātes, vecuma un apgādnieka zaudējuma apdrošināšanas sistēmā [..], ir iespēja summēt apdrošināšanas periodus, kas iegūti saskaņā ar šīm apdrošināšanas sistēmām, ar apdrošināšanas periodiem, kas iegūti starptautiskajās organizācijās. 2. Šā panta 1. punktā minēto kumulāciju var pieprasīt, ja tā ir nepieciešama, lai iegūtu tiesības uz vecuma, invaliditātes vai apgādnieka zaudējuma pensiju, ar nosacījumu, ka saskaņā ar Itālijas tiesību aktiem iegūto apdrošināšanas periodu kopējais ilgums ir vismaz 52 nedēļas un ka kumulatīvie laikposmi nepārklājas. 3. Apdrošināšanas periodus var uzkrāt, pamatojoties uz attiecīgās personas pieprasījumu, kas jāiesniedz tai Itālijas sociālā nodrošinājuma iestādei, kurā tā ir pabeigusi apdrošināšanas periodus. Ja bijušais starptautiskās organizācijas darbinieks iegūst tiesības uz Itālijas tiesību aktos paredzētajiem pabalstiem, bez vajadzības summēt apdrošināšanas periodus, kas iegūti starptautiskajā organizācijā, Itālijas sociālā nodrošinājuma iestāde aprēķina pensiju, pamatojoties tikai uz apdrošināšanas periodiem, kas pabeigti saskaņā ar Itālijas pensiju shēmu. Ja bijušais starptautiskās organizācijas darbinieks iegūst tiesības uz pabalstiem saskaņā ar Itālijas tiesību aktiem, tikai pieskaitot apdrošināšanas periodus, kas iegūti starptautiskajā organizācijā, Itālijas sociālā nodrošinājuma iestāde ņem vērā apdrošināšanas periodus, kas iegūti saskaņā ar starptautiskās organizācijas pensiju shēmu, izņemot tos, kas ir atmaksāti tā, it kā tie būtu iegūti saskaņā ar Itālijas tiesību aktiem, un aprēķina pabalsta summu, pamatojoties tikai uz apdrošināšanas periodiem, kas iegūti saskaņā ar Itālijas tiesību aktiem. 4. Saskaņā ar šo pantu piešķirtos pensijas pabalstus uzskata par pensijām attiecībā uz visām sekām, kas izriet no Itālijas tiesību aktu piemērošanas. 5. Darba periodus starptautiskajā organizācijā, ciktāl tie nerada tiesības uz pensijas pabalstu, ko maksā šīs starptautiskās organizācijas pensiju fonds, var izpirkt saskaņā ar Itālijas pensiju shēmu saskaņā ar tiesību aktiem, kas reglamentē ārvalstīs nostrādāto darba periodu izpirkšanu. Izpirkšanas tiesības izmanto jo īpaši starptautiskās organizācijas darbinieka pārdzīvojušie saskaņā ar nosacījumiem, kas paredzēti tās Itālijas sociālā nodrošinājuma iestādes noteikumos, kurai pieprasīta izpirkšana. [..]”
49

Ņemot to vērā, netieša piekrišana nevar izrietēt no vienkāršas preču zīmes īpašnieka klusēšanas. Tāpat šāda piekrišana nevar izrietēt no tā, ka preču zīmes īpašnieks nav izteicis iebildumus pret laišanu tirgū EEZ, ne arī no tā, ka uz precēm nav norādes par aizliegumu laist tirgū EEZ, jo prasībās, kas piemērojamas attiecībā uz pierādījumiem par netiešas piekrišanas esamību, netiek veikta nekāda principiāla nošķiršana atkarībā no tā, vai sākotnējā laišana tirgū ir notikusi ārpus EEZ vai EEZ (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2001. gada 20. novembris, Zino Davidoff un Levi Strauss, no C‑414/99 līdz C‑416/99, EU:C:2001:617, 55. un 56. punkts, kā arī 2009. gada 15. oktobris, Makro Zelfbedieningsgroothandel u.c., C‑324/08, EU:C:2009:633, 28. punkts).
4

Nodokļu noteikumu “Nodokļu bāzes aplēse” 162. pantā ir noteikts: “(1) Ja nodokļu iestāde nevar noteikt vai aprēķināt nodokļa bāzi, tā veic aplēsi. Tā ņem vērā visus apstākļus, kam ir nozīme šajā aplēsē. [..] (3) Ja nodokļu maksātājs nav izpildījis savus 90. panta 3. punktā paredzētos sadarbības pienākumus – nav uzrādījis uzskaiti vai uzrādītā uzskaite būtībā nav izmantojama, vai arī tiek konstatēts, ka nodokļu maksātājs nav īsā termiņā veicis 90. panta 3. punkta trešajā teikumā minēto uzskaiti, tiek izdarīts atspēkojams pieņēmums, ka nodokļa maksātāja Vācijā ar nodokli apliekamie ienākumi, kuru noteikšanai tiek izmantota 90. panta 3. punktā minētā uzskaite, ir lielāki nekā tā deklarētie ienākumi. Ja šādos gadījumos nodokļu iestādei ir jāveic aplēse un šos ienākumus var noteikt tikai konkrētās robežās, it īpaši tikai pamatojoties uz cenu starpībām, šīs robežas var pilnībā izmantot nodokļu maksātājam nelabvēlīgā veidā. Ja nodokļu maksātāja iesniegtā uzskaite ir izmantojama, bet tiek konstatēts, ka nesaistītu pušu darījuma principa ievērošanas gadījumā viņa ienākumi būtu lielāki nekā ienākumi, kas deklarēti, pamatojoties uz uzskaiti, un attiecīgās šaubas nevar tikt kliedētas tāpēc, ka ārvalsts saistīta persona nepilda savus 90. panta 2. punktā paredzētos sadarbības pienākumus vai 93. panta 1. punktā paredzētos pienākumus sniegt informāciju, pēc analoģijas piemēro otro teikumu. (4) Ja nodokļu maksātājs neuzrāda 90. panta 3. punktā minēto uzskaiti vai uzrādītā uzskaite būtībā nav izmantojama, ir jānosaka palielinājums 5000 EUR apmērā. Palielinājums ir vismaz 5 %, bet ne vairāk kā 10 % no ienākumu papildu summas, kas izriet no atbilstoši 3. punktam veiktās korekcijas, ja pēc šīs korekcijas palielinājums pārsniedz 5000 EUR. Ja izmantojama uzskaite tiek iesniegta novēloti, maksimālais palielinājums ir 1000000 EUR, tomēr ne mazāk kā 100 EUR par pilnu termiņa nokavējuma dienu. Ciktāl nodokļu iestādēm ir piešķirta rīcības brīvība noteikt palielinājuma summu, papildus šī palielinājuma mērķim, kas ir vērsts uz to, lai nodokļu maksātājs ievērotu pienākumu veikt un termiņā uzrādīt 90. panta 3. punktā minēto uzskaiti, ir jāņem vērā arī nodokļu maksātāja iegūtās priekšrocības un – novēlotas iesniegšanas gadījumā – termiņa nokavējuma ilgums. Palielinājumu nenosaka, ja 90. panta 3. punktā paredzēto pienākumu neizpilde šķiet attaisnojama vai ja nolaidība ir nenozīmīga. Nolaidība, ko pieļāvis likumiskais pārstāvis vai darbinieks, pielīdzināma viņa paša nolaidībai. Palielinājumu parasti nosaka pēc fiskālās kontroles beigām.
40

No vienas puses, attiecībā uz iespējamu tiešu nodokļu iekasēšanu par dividendēm no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka pamatlietā aplūkotā RDT sistēma ļauj nodrošināt, ka par dividendēm, kuras saņemtas no iegūstamās sabiedrības, iegūstošajai sabiedrībai nodokli neuzliek. Proti, šajā sistēmā ir paredzēts, ka vispirms mātesuzņēmuma saņemtās dividendes tiek iekļautas tās nodokļa bāzē un pēc tam summa, kas atbilst 95 % no šīm dividendēm, tiek atskaitīta no šīs bāzes, ciktāl ar nodokli apliekamā peļņa – pēc tam, kad ir atskaitīta pārējā peļņa, kas ir atbrīvota no nodokļa, – joprojām pieder mātesuzņēmumam. Tātad minētā sistēma neizraisa tiešu nodokļa iekasēšanu par dividendēm, kas ir atbrīvotas no nodokļa saskaņā ar Direktīvas 90/435 4. panta 1. punkta pirmo ievilkumu, un to turklāt nav apgalvojis neviens no lietas dalībniekiem, kuri iesnieguši apsvērumus.
14

Ņemot vērā šādas domstarpības starp pamatlietas pusēm, tās, pamatojoties uz LEC 22. panta 2. punkta pirmo daļu, tika aicinātas ierasties iesniedzējtiesā. Pēc šo pušu un to apsvērumu uzklausīšanas un to iesniegto pierādījumu izvērtēšanas šī tiesa konstatēja, ka prasītājas pamatlietā prasības pamati ir apmierināti ārpus tiesvedības, jo atbildētāja pamatlietā bija izbeigusi attiecīgo pārjaunojamo patēriņa kredītlīgumu un atlīdzinājusi nepamatoti samaksātās summas. Turklāt tā konstatēja, pirmkārt, ka pirms tajā iesniegtās prasības celšanas prasītāja pamatlietā vairākkārt bija brīdinājusi atbildētāju pamatlietā, nosūtot tai no pasta iestādes faksa sūtījumu, kura datums vai pat tā saturs ir ticams (Burofax), cenšoties panākt kredītlīguma izbeigšanu un atbildētājai nepamatoti samaksāto summu atmaksāšanu, kā arī, otrkārt, atbildētāja pamatlietā bija atteikusies to izpildīt.
–

The Chief Appeals Officer, The Social Welfare Appeals Office, The Minister for Employment Affairs un The Minister for Social Protection vārdā – M. Browne, A. Joyce, J. Quaney, pārstāvji, kam palīdz K. Binchy, barrister, un C. Donnelly, SC,
20

Šajā ziņā iesniedzējtiesa norāda, ka saskaņā ar piemērojamiem Itālijas tiesību aktiem ārvalstu valstspiederīgie nevar iegūt uzturēšanās atļauju algota darba veikšanai vai pašnodarbinātas personas darbībai, ja viņi ir notiesāti par kriminālnoziegumiem, kas uzskatāmi par īpaši smagiem vai sodāmiem. Nebūtu prātīgi uzskatīt, ka šādu sodāmu nodarījumu veicēji varētu izbēgt no visbargākajām sankcijām, ja viņi ir starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēji, kuri atšķirībā no prasītāja pamatlietā, kurā pasludināts 2019. gada 12. novembra spriedums Haqbin (C‑233/18, EU:C:2019:956), neietilpst mazāk aizsargātu personu kategorijā, kas paredzēta Direktīvas 2013/33 21. pantā. Iesniedzējtiesas ieskatā, ja principus, kas izriet no šā sprieduma, attiecinātu uz šādām personām, tad dažādās situācijās tiktu piemērota vienāda attieksme.
47

Saistībā ar efektivitātes principu jāatgādina, ka Savienības tiesībās dalībvalstīm nav noteikts pienākums ieviest citus tiesību aizsardzības līdzekļus kā vien tos, kas noteikti valsts tiesībās, ja vien no attiecīgās valsts tiesību sistēmas kopumā izriet, ka nepastāv tiesību aizsardzības līdzekļi, kurus izmantojot varētu kaut vai pakārtoti nodrošināt to tiesību aizsardzību, kuras privātpersonām izriet no Savienības tiesībām, vai arī ja vienīgā privātpersonu iespēja piekļūt tiesai būtu būt spiestiem izdarīt tiesību pārkāpumu (skat. it īpaši spriedumus, 2020. gada 14. maijs, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél‑alföldi Regionális Igazgatóság, C‑924/19 PPU un C‑925/19 PPU, EU:C:2020:367, 143. punkts, un 2021. gada 21. decembris, Randstad Italia, C‑497/20, EU:C:2021:1037, 62. punkts).
39

Trešām kārtām, no Direktīvas 87/357 1. panta un it īpaši no šī sprieduma 31.–34. punktā atgādinātajiem četriem nosacījumiem izriet, kā to norāda Eiropas Komisija, ka šī direktīva ir piemērojama nenoteiktam izstrādājumu skaitam ar konkrētām īpašībām un attiecībā uz kuriem katrā atsevišķā gadījumā un atkarībā no katras dalībvalsts ir jānosaka, vai tie var ietvert minētajā direktīvā paredzētos riskus.
30

Šajā gadījumā ne no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu, ne no Tiesai iesniegtajiem apsvērumiem neizriet, ka pamatlietā aplūkotais valsts tiesiskais regulējums vai prakse radītu atšķirīgu attieksmi pret līdzīgiem un savstarpēji konkurējošiem darījumiem. Proti, to iemeslu dēļ, ko ģenerāladvokāte plašāk ir izstrādājusi secinājumu 30.–35. un 46. punktā, tiesību izvēlēties maksāt nodokli par nekustamā īpašuma piegādi mērķis ir izvairīties no tā, ka nodokļa maksātājam, kas veic šo piegādi, būtu neizdevīgi konkurences apstākļi, un tas tieši ir vērsts uz to, lai īstenotu nodokļu neitralitātes principu, un nosacījumi, lai izmantotu tiesības izvēlēties nodokli, kas ir noteikti pamatlietā aplūkotajā valsts tiesiskajā regulējumā, ir vienādi visiem nodokļa maksātājiem neatkarīgi no to kapacitātes un juridiskās formas, tādējādi šīs prasības uzdevums ir vienīgi pircēja identifikācija PVN vajadzībām preču piegādes brīdī.
6

Īstenošanas regulas III nodaļā “Pārsūtīšana” ir ietverts šīs regulas 9. pants “Pārsūtīšanas atlikšana un aizkavēšana”, kurā ir paredzēts: “1. Atbildīgā dalībvalsts nekavējoties jāinformē par [pārsūtīšanas] atlikšanu sakarā ar pārsūdzības procedūru vai procedūru ar atliekošo efektu, kuras dēļ pārsūtīšana jāpārtrauc, vai par tādiem fiziskiem iemesliem kā patvēruma meklētāja veselības stāvoklis, transporta nepieejamība vai gadījumu, kad patvēruma meklētājs no pārsūtīšanas procedūras ir atteicies [izvairījies]. 1.a Ja pārsūtīšana ir aizkavēta pēc pārsūtītājas dalībvalsts pieprasījuma, pārsūtītājai dalībvalstij un atbildīgajai dalībvalstij ir jāsazinās, lai varētu organizēt jaunu pārsūtīšanu saskaņā ar 8. pantu iespējami drīz un ne vēlāk kā divu nedēļu laikā no brīža, kad iestādes uzzina, ka atlikšanu vai aizkavēšanu izraisījušie apstākļi vairs nepastāv. Tādā gadījumā pirms pārsūtīšanas nosūta atjauninātu standarta veidlapu datu nosūtīšanai pirms pārsūtīšanas, kas paredzēta VI pielikumā. 2. Dalībvalsts, kura kāda [Dublinas III regulas] 29. panta 2. punktā minēta iemesla dēļ parastajā sešu mēnešu termiņā no dienas, kad akceptēts pieprasījums uzņemt vai uzņemt atpakaļ attiecīgo personu, vai no dienas, kad pieņemts galīgais lēmums par pārsūdzību vai pārskatīšanu, ja tas aptur pārsūtīšanu, nevar veikt pārsūtīšanu, pirms šā termiņa beigām par to informē atbildīgo dalībvalsti. Pretējā gadījumā saskaņā ar [Dublinas III regulas] 29. panta 2. punktu pieprasītāja dalībvalsts uzņemas atbildību par starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu un citām no minētās regulas izrietošajām saistībām. [..]”
93

Otrkārt, to, ka uzņēmumiem, kuru tiesības uz īpašumu tikušas ierobežotas saskaņā ar valsts pasākumu, kas ir veikts dabas un vides aizsardzības nolūkā saskaņā ar Direktīvu 92/43 vai Direktīvu 2009/147, var tikt piešķirts atbalsts, kura saderība ar iekšējo tirgu ir atkarīga no nosacījumiem, kas atšķiras atkarībā no tā, vai uzņēmumi ir vai nav nonākuši grūtībās, attaisno atšķirīgās situācijas, kādās šīs abas uzņēmumu kategorijas atrodas, ņemot vērā Savienības tiesības par valsts atbalstu.
Līdz ar to, kā būtībā secinājumu 170. punktā norādījis ģenerāladvokāts, etiķete, kas satur līdzvērtīgo unikālo identifikatoru, ir jāuzlīmē uz iepakojuma tādā veidā, lai to nevarētu noņemt un uzlīmēt uz cita iepakojuma. Tādā gadījumā šis unikālais identifikators nepavisam negarantētu to zāļu autentiskumu, kurām tas tiktu no jauna piestiprināts, bet gan ļautu legālajā piegādes ķēdē iekļūt viltotām zālēm, un to novērst ir tieši Direktīvas 2011/62 mērķis. Līdz ar to nedrīkst būt tā, ka šo etiķeti var noņemt, to nesabojājot.
108

Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz otro jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 95/46 12. panta b) punkts un 14. panta pirmās daļas a) punkts, kā arī VDAR 17. panta 3. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka saistībā ar izsvēršanu, kas jāveic starp tiesībām, kuras paredzētas Hartas 7. un 8. pantā, no vienas puses, un tiesībām, kuras paredzētas Hartas 11. pantā, no otras puses, izskatot meklētājprogrammas pakalpojumu sniedzējam adresētu lūgumu no attēlu meklēšanas rezultātiem, kas iegūti, ievadot fiziskas personas vārdu, dzēst fotogrāfijas sīktēlu formā, kurās attēlota šī persona, ir jāņem vērā šo fotogrāfiju informatīvā nozīme neatkarīgi no konteksta, kādā tās tikušas publicētas interneta vietnē, no kuras tās izgūtas, taču ievērojot visus teksta elementus, kuri šīm fotogrāfijām tieši pievienoti meklēšanas rezultātu sarakstā un kuri var viest skaidrību par šo fotogrāfiju informatīvo nozīmi.
16

Šajā gadījumā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka saskaņā ar KStG 1. panta 1. un 2. punktu sabiedrībām, kuru vadības atrašanās vieta vai juridiskā adrese ir Vācijā, ir jāmaksā uzņēmumu ienākuma nodoklis par visiem to ienākumiem. Tomēr atbilstoši DBA noteikumiem gadījumā, ja sabiedrība, kuras vadības atrašanās vieta vai juridiskā adrese ir Vācijā, Apvienotajā Karalistē veic uzņēmējdarbību ar pastāvīga uzņēmuma starpniecību, šī pastāvīgā uzņēmuma ar nodokli apliekamā peļņa ir izslēgta no uzņēmumu ienākuma nodokļa bāzes, kurš šai sabiedrībai ir jāmaksā Vācijā, neskarot šīs dalībvalsts iespēju to ņemt vērā, kad tiek aprēķināta nodokļa likme, ar nosacījumu, ka šī peļņa tiek aplikta ar nodokli Apvienotajā Karalistē. Tas pats atbilstoši ir spēkā attiecībā uz šāda pastāvīgā uzņēmuma ar nodokli apliekamajiem zaudējumiem.
23

Šādos apstākļos Bundesarbeitsgericht (Federālā darba lietu tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai [Regulas Nr. 1215/2012] 6. panta 1. punkts, to skatot kopā ar 21. panta 1. punkta b) apakšpunkta i) punktu un 21. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka darba ņēmējs juridisku personu – kura nav viņa darba devējs un kuras domicils [Regulas Nr. 1215/2012] 63. panta 1. punkta izpratnē neatrodas kādas dalībvalsts teritorijā, bet kura, pamatojoties uz garantijas vienošanos, ir tieši atbildīga par darba ņēmēja prasījumiem, kas izriet no atsevišķa darba līguma ar trešo personu, – var iesūdzēt tiesā tajā vietā, kur vai no kurienes darbinieks darba attiecībās ar trešo personu pastāvīgi veic darbu vai to ir veicis pēdējoreiz, ja bez garantijas vienošanās darba līgums ar trešo personu nebūtu ticis noslēgts? 2) Vai Regulas Nr. 1215/2012 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka Regulas Nr. 1215/2012 21. panta 2. punktā ietvertā atruna liedz piemērot atbilstoši dalībvalsts tiesībām pastāvošu jurisdikcijas regulējumu, kas darba ņēmējam ļauj juridisku personu – kura tādos apstākļos, kādi ir raksturoti pirmajā jautājumā, ir tieši atbildīga par darba ņēmēja prasījumiem, kas izriet no atsevišķa darba līguma ar trešo personu, – kā darba devēja “tiesību pārņēmēju” iesūdzēt tiesā tajā vietā, kur viņš pastāvīgi veic darbu, ja saskaņā ar Regulas Nr. 1215/2012 21. panta 2. punktu, to skatot kopā ar 1. punkta b) apakšpunkta i) punktu, šāda jurisdikcija nepastāv? 3) Gadījumā, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša un uz otro jautājumu – apstiprinoša: a) Vai Regulas Nr. 1215/2012 17. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka “aroda vai profesijas” jēdziens sevī ietver algotu nodarbinātību darba tiesiskajās attiecībās? b) Vai gadījumā, ja atbilde ir apstiprinoša, Regulas Nr. 1215/2012 17. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka garantijas vienošanās, uz kuras pamata juridiska persona ir tieši atbildīga par darba ņēmēja prasījumiem, kas izriet no atsevišķa darba līguma ar trešo personu, ir līgums, kuru darba ņēmējs ir noslēdzis ar mērķi, kas var būt uzskatāms par saistītu ar viņa arodu vai profesiju? 4) Ja, atbildot uz iepriekš minētajiem jautājumiem, iesniedzējtiesai ir starptautiskā jurisdikcija izskatīt lietu: a) Vai [Romas I regulas] 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka “aroda vai profesijas” jēdziens sevī ietver algotu nodarbinātību darba tiesiskajās attiecībās? b) Vai gadījumā, ja atbilde ir apstiprinoša, [Romas I regulas] 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka garantijas vienošanās, uz kā pamata juridiska persona ir tieši atbildīga par darba ņēmēja prasījumiem, kuri izriet no atsevišķa darba līguma ar trešo personu, ir līgums, ko darba ņēmējs ir noslēdzis mērķiem, kurus var uzskatīt par saistītiem ar viņa arodu vai profesiju?”
1

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 604/2013 (2013. gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV 2013, L 180, 31. lpp., turpmāk tekstā – “Dublinas III regula”), un it īpaši tās 20. panta 3. punktu, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (OV 2013, L 180, 60. lpp., turpmāk tekstā – “Procedūru direktīva”) un it īpaši tās 33. panta 2. punkta a) apakšpunktu.
40

Attiecībā uz vērtējumu par atkarības attiecību starp pilngadīgām personām pastāvēšanu Tiesa ir norādījusi, ka, lai gan, protams, pieaugušais principā var dzīvot neatkarīgi no savas ģimenes locekļiem, šādu atkarības attiecību atzīšana starp diviem pieaugušajiem – vienas ģimenes locekļiem – arī ir iespējama izņēmuma gadījumos, kad attiecīgā persona nekāda ziņā nevar tikt nošķirta no savas ģimenes locekļa, no kura tā ir atkarīga (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2018. gada 8. maijs, K. A. u.c. (Ģimenes atkalapvienošanās Beļģijā), C‑82/16, EU:C:2018:308, 65. punkts, kā arī, 2022. gada 5. maijs, Subdelegación del Gobierno en Toledo (Ģimenes locekļa uzturēšanās – Nepietiekami līdzekļi), C‑451/19 un C‑532/19, EU:C:2022:354, 56. punkts).
42

No Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka lietas dalībniekiem un ieinteresētajām personām, kas iesniegušas apsvērumus, ir atšķirīgi viedokļi jautājumā par to, kāda veida dati jāizmanto, lai saskaņā ar šī sprieduma 40. punktā minēto metodoloģiju noteiktu to personu proporcijas, kuras skar atšķirīgā attieksme. To viedokļi it īpaši atšķiras jautājumā, vai iesniedzējtiesas norādītie dati, kas minēti šī sprieduma 34. punktā un kas attiecas uz vīriešu un sieviešu dzimuma darba ņēmēju attiecīgajiem dalības RGSS un RETA līmeņiem, ļauj noteikt skarto personu proporciju, un INSS un Spānijas valdība it īpaši uzsver, ka nav tiešas saistības starp dalību attiecīgajā shēmā un tiesību uz pensiju piešķiršanu.