Keywords

Summary



Keywords

1. Valsts atbalsts – Jēdziens – Privātā ieguldītāja kritērijs

(EKL 87. panta 1. punkts)

2. Valsts atbalsts – Jēdziens – Novērtējums atbilstoši privātā ieguldītāja kritērijam

(EKL 87. panta 1. punkts)

3. Valsts atbalsts – Jēdziens – Privātā ieguldītāja kritērija īstenošana – Komisijas rīcības brīvība

(EKL 87. panta 1. punkts)

4. Valsts atbalsts – Jēdziens – Novērtējums atbilstoši privātā ieguldītāja kritērijam

(EKL 87. panta 1. punkts)

5. Valsts atbalsts – Jēdziens – Novērtējums atbilstoši privātā ieguldītāja kritērijam

(EKL 87. panta 1. punkts)

Summary

1. Lai izvērtētu, vai valsts pasākums ir uzskatāms par atbalstu, ir jānosaka, vai saņēmējam uzņēmumam tiek sniegta ekonomiska priekšrocība, ko tas nebūtu ieguvis parastos tirgus apstākļos. Šajā ziņā nevar uzskatīt, ka intelektuālais uzdevums – pārbaudīt, vai darījums ir noticis parastos tirgus ekonomiskas apstākļos, – noteikti ir jāveic, atsaucoties uz vienu vienīgu ieguldītāju vai vienīgo ieguldījuma saņēmēju uzņēmumu, lai arī tirgus ekonomiku raksturo tieši dažādu saimnieciskās darbības subjektu mijiedarbība. Turklāt šā uzdevuma veikšanai nav arī vajadzīgs pilnīgi ignorēt ierobežojumus, kas ir saistīti ar nodotā īpašuma būtību, jo par atskaites punktu ir jāņem vērā tāda privātā ieguldītāja uzvedība, kurš pēc iespējas atrodas publiskā ieguldītāja situācijā.

Šādos apstākļos, izvērtējot, vai uzņēmumam ir sniegta priekšrocība, kuru tas nebūtu varējis saņemt tirgus apstākļos, Komisijai ir pilnīgi jāizanalizē visa atbilstošā informācija par strīdīgo darījumu un tā kontekstu, ieskaitot saņēmēja uzņēmuma un attiecīgā tirgus stāvokli. Šajā ziņā Komisija var it īpaši izvērtēt, vai uzņēmums būtu varējis iegūt līdzekļus, kas tam sniedz tādas pašas priekšrocības, no citiem ieguldītājiem un – vajadzības gadījumā – ar kādiem nosacījumiem, jo pasākums nav uzskatāms par valsts atbalstu, ja tas nerada uzņēmumam labvēlīgāku stāvokli, nekā tam būtu bez valsts iestādes iejaukšanās.

(sal. ar 35.–37. un 175. punktu)

2. Valsts iestāde, kas piešķir bankai kapitāla ieguldījumu, par kuru ir paredzēta atlīdzība, kas balstīta uz daudzpakāpju modeli, atbilstoši kuram pirmo gadu laikā pēc minētā ieguldījuma iepludināšanas atlīdzība, kas noteikta komercdarbības paplašināšanas funkcijai, tiek maksāta nevis par pilnu ieguldījuma vērtību, bet gan tikai par iepriekš noteiktajām daļām, nesniedz bankai noteikti lielākas priekšrocības, nekā tā būtu varējusi iegūt citādi.

Tā kā nav izvirzīti argumenti, kas ļautu uzskatīt, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, situācijā, ko raksturo, pirmkārt, tas, ka publisko tiesību iestāde vēlējās ieguldīt nelikvīdu īpašumu, kuru tā nevēlējās sadalīt, un, otrkārt, tas, ka minētā banka nedz īsā, nedz vidējā termiņā nebija vajadzīgs kapitāls speciālo līdzekļu apmērā, Komisija var uzskatīt, ka privātais ieguldītājs nebūtu saņēmis no bankas tūlītēju atlīdzību par visu strīdīgo ieguldījumu ar tādu likmi, kas noteikta atlīdzībai atkarībā no bankas komercdarbības paplašināšanas. Katrā ziņā nav acīmredzami kļūdaini uzskatīt, ka banka nepiekristu maksāt likmi, kas atbilst atlīdzībai atkarībā no tās komercdarbības paplašināšanas, par līdzekļiem, attiecībā uz kuriem tā jau iepriekš zina, ka nevarēs tos izmantot šim nolūkam. Proti, lai arī šie līdzekļi tai var ļaut pastiprināt savu maksātspēju vai novērst tās samazināšanos un līdz ar to – samazināt vai saglabāt savas finansēšanas izmaksas, tie tai neļauj iegūt papildu peļņu no jauniem darījumiem.

Līdz ar to privātais ieguldītājs šādas publisko tiesību iestādes situācijā noteikti būtu ņēmis vērā, ka, tā kā banka nav spējīga nekavējoties izmantot visu ieguldījumu, kas no saprātīguma viedokļa ir pieejams tās komercdarbības paplašināšanai, tad ieguldījuma daļa, kuru tā nav spējīga izmantot, priekš tās neveic tādu pašu ekonomisko funkciju kā daļa, kuru tā var izmantot.

(sal. ar 51., 58. un 66.–68. punktu)

3. Komisijas vērtējums par to, vai ieguldījums uzņēmumam sniedz priekšrocību, kuru tas nebūtu varējis iegūt tirgū, ir saistīts ar sarežģītu ekonomisku vērtējumu. Tomēr Komisijai, pieņemot aktu, kas ir saistīts ar šādu vērtējumu, ir liela rīcības brīvība, un minētā akta pārbaudē tiesā, pat ja tā ir pilnīga attiecībā uz jautājumu par to, vai pasākumam ir piemērojams EKL 87. panta 1. punkts, tiek pārbaudīta tikai procesuālo un pamatojuma noteikumu ievērošana, apstrīdētās izvēles izdarīšanai izmantoto faktu precizitāte pēc būtības, kā arī tas, vai nav pieļauta acīmredzama kļūda šo faktu vērtējumā vai pilnvaru nepareiza izmantošana. It īpaši Vispārējai tiesai nav jāaizstāj lēmuma autora vērtējums ar savu ekonomisko vērtējumu.

Tādējādi strīdīgā kapitāla ieguldījuma salīdzināšana ar citiem hibrīdajiem instrumentiem ir sarežģīts ekonomisks jautājums, kura izvērtēšanā Komisijai ir liela rīcības brīvība. Turklāt strīdīgā ieguldījuma kvalificēšana par terminētu pasīvo ieguldījumu vai ieguldījumu pamatkapitālā ir tikai analītisks instruments, ko Komisija izmantoja saistībā ar EKL 87. panta 1. punkta piemērošanu.

Komisijas šajā sakarā veiktais vērtējums tātad neļauj automātiski noteikt, vai pastāv valsts atbalsts un kāds ir tā apjoms, bet tikai ļauj tai iegūt izejas punktu savam vērtējumam, ņemot vērā apstākļus, kādos privātie ieguldītāji ir veikuši pēc iespējas līdzīgākus darījumus. Līdz ar to Komisijas secinājums šajā jautājumā to neatbrīvo no pienākuma veikt visu strīdīgā darījuma atbilstošo aspektu un tā konteksta pilnu analīzi, ieskaitot analīzi par saņēmēja uzņēmuma un attiecīgā tirgus stāvokli, lai pārbaudītu, vai saņēmējam uzņēmumam tiek sniegta ekonomiska priekšrocība, kuru tas nebūtu saņēmis parastos tirgus apstākļos.

(sal. ar 38. un 96.–98. punktu)

4. Pat ja parakstīšanās uz visu kapitāla ieguldījumu, kas veido 40 % no emitentes bankas pašu kapitāla, ir saistīta ar lielāku risku ieguldītājam nekā parakstīšanās uz daļu, atlīdzības uzrēķins ir pamatots tikai tad, ja šis apstāklis sniedz priekšrocību emitentei bankai, kurai tas ir gatavs maksāt, vai ja šai bankai ir vajadzīgi līdzekļi, kurus ir piedāvājis ieguldītājs un kurus tā nevar iegūt no citām personām. Turpretī, ja riska palielinājums ieguldītājam izriet no lēmuma, kuru tas ir pieņēmis sev zināmu iemeslu dēļ un kuru nav ietekmējušas bankas vēlmes vai vajadzības, ieguldītājs atteiksies maksāt atlīdzības uzrēķinu un iegūs līdzekļus no citiem ieguldītājiem.

(sal. ar 229. un 234. punktu)

5. Attiecībā uz ieguldījuma uzņēmumā kvalificēšanu kā valsts atbalstu noteicošs ir tas, vai uzņēmumam tiek sniegta priekšrocība. Līdz ar to gadījumā, kurā publisko tiesību iestāde cenšas ieguldīt īpašus līdzekļus, nevar uzskatīt, ka ar šo darījumu tiek sniegts valsts atbalsts, ja pēc sarunām starp šo publisko tiesību iestādi, kura vēlas ieguldīt līdzekļus, un uzņēmumu nosacījumi, ko uzņēmums ir gatavs pieņemt to neērtību dēļ, kuras tam rodas nodotā kapitāla veida dēļ, ietver zemāku atlīdzību nekā tirgū noteiktā atlīdzība par likvīdiem ieguldījumiem. Proti, tā kā šie nosacījumi uzņēmumam nav labvēlīgāki par tiem, kurus tas būtu varējis iegūt, ja – kā tas ir parasti – darījums būtu saistīts ar likvīdu kapitālu, tam nerodas tāda priekšrocība, kādu tas nebūtu varējis iegūt tirgū. Turpretī nevar uzskatīt, ka, lai šāda veida darījums netiktu uzskatīts par valsts atbalstu, publiskai iestādei par savu ieguldījumu vienmēr ir jāsaņem tāda pati atlīdzība, kādu ieguldītājs ir gatavs maksāt par likvīdu kapitālu.

(sal. ar 277. punktu)