ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
12

Minētā nolīguma 1. pantā ir noteikts: “1. Līgumslēdzējas puses saskaņā ar šā Nolīguma noteikumiem apņemas uzlabot nodošanu kriminālvajāšanas vai sprieduma izpildes nolūkā starp dalībvalstīm, no vienas puses, un Norvēģijas Karalisti un Islandes Republiku, no otras puses, kā minimālos standartus ņemot vērā noteikumus 1996. gada 27. septembra Konvencijā par izdošanu starp Eiropas Savienības dalībvalstīm. 2. Līgumslēdzējas puses saskaņā ar šā Nolīguma noteikumiem apņemas: nodrošināt to, ka izdošanas sistēma starp dalībvalstīm, no vienas puses, un Norvēģijas Karalisti un Islandes Republiku, no otras puses, balstās uz nodošanas mehānismu, pamatojoties uz apcietināšanas orderi saskaņā ar šā Nolīguma noteikumiem. 3. Šis Nolīgums nemaina pienākumu ievērot pamattiesības un pamattiesību principus, kas paredzēti Eiropas Konvencijā par [cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzību, kas parakstīta Romā 1950. gada 4. novembrī,] vai, gadījumā, ja izpildi veic dalībvalsts tiesu iestāde, tos principus, kas minēti Līguma par [ES] 6. pantā. 4. Neko šajā Nolīgumā nevajadzētu interpretēt kā aizliegumu atteikt tādas personas nodošanu, attiecībā uz kuru izsniegts saskaņā ar šo Nolīgumu noteiktais apcietināšanas orderis, ja, pamatojoties uz objektīviem apstākļiem, ir iemesls uzskatīt, ka minētais apcietināšanas orderis ir izsniegts, lai veiktu personas vajāšanu vai sodīšanu tās dzimuma, rases, reliģijas, nacionālās izcelsmes, valstiskās piederības, valodas, politisko uzskatu vai seksuālās orientācijas dēļ, vai ka šīs personas stāvokli varētu pasliktināt dēļ kāda no šiem iemesliem.”
1

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Direktīvas 92/83/EEK (1992. gada 19. oktobris) par to, kā saskaņojams akcīzes nodoklis spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem (OV 1992, L 316, 21. lpp.), 7., 11. un 15. pantu, Padomes Direktīvas 92/84/EEK (1992. gada 19. oktobris) par to, kā saskaņojams akcīzes nodoklis spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem (OV 1992, L 316, 29. lpp.), 5. pantu, kā arī tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principus.
16

Minētā kodeksa 750.–754. pants ir formulēti šādi: “750. pants Tiesnesis vai tiesa, kam ir pamats uzsākt kriminālvajāšanu par noziedzīgu nodarījumu pret Cortes [(Senāts un Deputātu kongress, Spānija)] senatoru vai deputātu, neierosina pret viņu kriminālprocesu [Senāta un Deputātu kongresa] sesijas laikā līdz brīdim, kad ir saņemta attiecīgā atļauja no tās parlamenta palātas, kurai viņš ir piederīgs. 751. pants Ja Cortes senatoru vai deputātu pārsteidz pārkāpuma izdarīšanas brīdī, viņu var aizturēt un uzsākt pret viņu kriminālvajāšanu, nesaņemot iepriekšējā pantā minēto atļauju; tomēr turpmāko divdesmit četru stundu laikā no aizturēšanas vai lēmuma par apsūdzības uzrādīšanu pieņemšanas brīža par to informē to parlamenta palātu, kurai viņš pieder. Attiecīgo parlamenta palātu informē arī par kriminālprocesu, kas tiek veikts attiecībā uz personu, kura kriminālvajāšanas laikā ir tikusi ievēlēta par senatoru vai deputātu. 752. pants Ja pret Cortes senatoru vai deputātu ir uzsākta kriminālvajāšana parlamenta sesiju starplaikā, par kriminālprocesu atbildīgais tiesnesis vai tiesa nekavējoties par to informē attiecīgo parlamenta palātu. Šo noteikumu ievēro arī gadījumā, ja pret ievēlēto Cortes senatoru vai deputātu ir uzsākta kriminālvajāšana pirms [Senāta vai Deputātu kongresa] sesijām. 753. pants Katrā ziņā tieslietu sekretārs [Secretario judicial] aptur tiesvedību dienā, kad [Senāts un Deputātu kongress] tiek informēts, neatkarīgi no tā, vai informācija tika saņemta sesijas laikā vai sesiju starplaikā, un lieta paliek tādā stāvoklī, kādā par to tika saņemta informācija, līdz brīdim, kad attiecīgā parlamenta palāta pieņems lēmumu šajā jautājumā. 754. pants Ja [Senāts vai Deputātu kongress] nepiešķir pieprasīto atļauju, lietas izskatīšanu attiecībā uz Cortes senatoru vai deputātu izbeidz; tomēr to turpina izskatīt attiecībā pret pārējiem apsūdzētajiem.”
22

Turklāt Tiesa attiecībā uz ģimenes ārstu izrakstītajām medicīniskajam analīzēm ir atgādinājusi, ka nodokļu neitralitātes princips netiktu ievērots, ja šādiem pakalpojumiem tiktu piemērots PVN atkarībā no to sniegšanas vietas, neievērojot to, ka to kvalitāte ir vienāda, ņemot vērā attiecīgo pakalpojuma sniedzēju izglītību (spriedums, 2019. gada 18. septembris, Peters, C‑700/17, EU:C:2019:753, 29. punkts un tajā minētā judikatūra).
Saskaņā ar šī likuma 10.c pantu “Neatkarīga pārvades tīkla operatora darbinieku un vadības neatkarība”:

“[..]

2. Vairākums par pārvades sistēmas operatoru vadību atbildīgo personu trīs gadus pirms iecelšanas amatā nevar būt bijušas nodarbinātas vai ieinteresētas vertikāli integrētam uzņēmumam piederošā uzņēmumā vai uzturējušas komerciālas attiecības ar to (vai ar kādu to kontrolējošu akcionāru), kas elektroenerģijas nozarē veic kādu no šādām funkcijām: elektroenerģijas ražošana, sadale, piegāde vai iegāde, vai dabasgāzes nozarē kādu no šādām funkcijām: dabasgāzes ražošana, sadale, piegāde, iegāde vai uzglabāšana, vai kas veic komerciāla vai tehniska rakstura vai ar uzturēšanu saistītus uzdevumus saistībā ar minētajām funkcijām. Pārējās par neatkarīgā pārvades operatora vadību atbildīgās personas vismaz sešus mēnešus pirms iecelšanas amatā vertikāli integrētam uzņēmumam piederošā uzņēmumā (vai pie kāda šos uzņēmumus kontrolējoša akcionāra), kas elektroenerģijas nozarē veic kādu no šādām funkcijām: elektroenerģijas ražošana, sadale, piegāde vai iegāde, vai dabasgāzes nozarē kādu no šādām funkcijām: dabasgāzes ražošana, sadale, piegāde, iegāde vai uzglabāšana, vai kas veic komerciāla vai tehniska rakstura vai ar uzturēšanu saistītus uzdevumus saistībā ar minētajām funkcijām, nevar būt veikušas vadības uzdevumus vai uzdevumu, kas ir līdzīgs uzdevumam, kurš ir veikts neatkarīgā pārvades tīkla operatorā. Pirmo un otro teikumu nepiemēro iecelšanai amatā līdz 2012. gada 3. martam.

[..]

4. Neatkarīgais pārvades tīkla operators un vertikāli integrētais elektroenerģijas piegādes uzņēmums garantē, ka par neatkarīgā pārvades operatora vadību atbildīgās personas un pārējie tā darbinieki pēc 2012. gada 3. marta neiegūst nekādu līdzdalību vertikāli integrētajā elektroenerģijas piegādes uzņēmumā vai tā daļās, ja vien nav runa par līdzdalībām neatkarīgā pārvades tīkla operatora kapitālā. Par vadību atbildīgās personas vēlākais 2016. gada 31. martā cedē līdzdalības vertikāli integrētajā elektroenerģijas piegādes uzņēmumā vai tā daļās, kas ir iegūtas līdz 2012. gada 3. martam. Neatkarīgais pārvades tīkla operators garantē, ka tā vadošo darbinieku atalgojums nav atkarīgs no vertikāli integrēta elektroenerģijas piegādes uzņēmuma vai kāda tā meitasuzņēmuma, izņemot neatkarīgu pārvades tīkla operatoru, ekonomiskajiem panākumiem un it īpaši no peļņas pirms procentu maksājumiem un nodokļiem.

[..]

6. Šī panta 2. punkta pirmais teikums un 3. un 5. punkts mutatis mutandis ir piemērojams personām, kas ir izpildvadības tiešā pakļautībā un kas ir atbildīgas par tīkla darbību, uzturēšanu vai attīstību.”
34

Iesniedzējtiesa precizē, ka tas, vai noteikumi par visu aktīvu vai to daļas nodošanu faktiski ir piemērojami tādā strīdā kā pamatlietā izskatāmais, ir atkarīgs no strīda apstākļiem un nav šī lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu priekšmets. Tā norāda, ka tā par to lems, kad šajā lietā taisīs galīgo spriedumu. Tomēr iesniedzējtiesa uzskata, ka tad, ja šī nodošana būtu kvalificējama kā visu aktīvu vai to daļas nodošana, rastos jautājums, vai fakts, ka Sögård Fastigheter tiek prasīts, lai tā koriģē iepriekšējā īpašnieka veiktos PVN atskaitījumus, ir saderīgs ar PVN direktīvas 19. pantu.
56

Šajā lietā Komisija lūdz piemērot naudas sodu, kura apmērs ir aprēķināts saskaņā ar pamatnostādnēm, kas ietvertas Komisijas priekšsēdētāja 2005. gada 9. decembra paziņojumā – kurš ir atjaunināts ar 2017. gada 13. decembra paziņojumu “Par to datu atjaunināšanu, kurus izmanto, lai aprēķinātu sodanaudas un kavējuma naudas, ko Komisija ierosina Tiesai piemērot pienākuma neizpildes procedūrās” (C(2017) 8720) –, un kura minimālā fiksētā summa Slovēnijas Republikai ir 496000 EUR. Tomēr šī minimālā fiksētā summa šajā gadījumā neesot piemērojama, jo tā ir zemāka par summu, ko iegūst, aprēķinot naudas sodu atbilstoši šiem paziņojumiem. Lai noteiktu šī aprēķina bāzes summu dienā, standarta pamatsumma, proti, 230 EUR, ir jāreizina ar smaguma koeficientu, kas skalā no 1 līdz 20 šajā lietā ir 10, un reizinātāju “n”, kas Slovēnijas Republikai ir 0,86. Tādējādi summa dienā ir 1978 EUR, un tā ir jāreizina ar to dienu skaitu, kas ir pagājušas no 2017. gada 4. jūlija, proti, nākamās dienas pēc FITD II paredzētā transponēšanas termiņa beigām, līdz 2018. gada 5. decembrim, proti, iepriekšējai dienai, pirms Slovēnijas Republika paziņoja par šīs direktīvas pilnīgas transponēšanas pasākumiem, kopā – 520 dienas. Līdz ar to piemērojamais naudas sods ir 1028560 EUR.
32

2017. gada 26. jūlija sprieduma Ouhrami (C‑225/16, EU:C:2017:590), par kura piemērošanas jomu jautā iesniedzējtiesa, 45.–51. punktā Tiesa būtībā ir norādījusi, ka no frāzes “ieceļošanas aizliegums” izmantošanas, no Direktīvas 2008/115 3. panta 4. un 6. punkta formulējuma, no 11. panta 1. punkta formulējuma un mērķa, kā arī no šīs direktīvas sistēmas, kas nosaka skaidru atšķirību starp, no vienas puses, šīs personas atgriešanas lēmumu un eventuālo lēmumu par izraidīšanu, un, no otras puses, ieceļošanas aizliegumu, izriet, ka ar šādu aizliegumu ir paredzēts papildināt atgriešanas lēmumu, aizliedzot ieinteresētajai personai uz noteiktu laiku pēc tās “atgriešanās” un pēc tās izceļošanas no dalībvalstu teritorijas no jauna ieceļot šajā teritorijā un tajā uzturēties. Tādējādi, iespējams, ieceļošanas aizliegums ir pamats, kura mērķis ir pastiprināt Savienības politikas efektivitāti atgriešanās jomā, garantējot, ka noteiktu laikposmu pēc tam, kad trešās valsts valstspiederīgais, kurš uzturas nelikumīgi, ir izraidīts, viņš vairs likumīgi nevar atgriezties dalībvalstu teritorijā. Līdz ar to šāda aizlieguma spēkā stāšanās priekšnosacījums ir, lai attiecīgā persona pirms tam būtu atstājusi minēto teritoriju.
47

Tomēr ir jāņem vērā, ka iesniedzējtiesa lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu, kā tas izriet no šī sprieduma 29. punkta, plašāk jautā, vai pamatlietā aplūkotais valsts tiesiskais regulējums varētu tikt uzskatīts par tādu, kas ir pretrunā Direktīvai 2008/104, it īpaši šīs direktīvas 5. panta 5. punkta pirmajam teikumam, lasot to kopsakarā ar tās 15. apsvērumu, ciktāl tā, neparedzot šādus pasākumus, varētu ļaut vienu un to pašu darbinieku secīgi norīkot darbā pie viena un tā paša lietotājuzņēmuma nolūkā apiet šīs direktīvas noteikumus, it īpaši pagaidu darba īslaicīgo raksturu. Iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai šī neatbilstība Savienības tiesībām būtu jāsecina arī, pirmkārt, no minētās direktīvas 1. panta 1. punkta, kurā ir paredzēts, ka darba ņēmējs tiek norīkots darbā lietotājuzņēmumā uz laiku, un, otrkārt, no šīs pašas direktīvas 3. panta 1. punkta, kura b)–e) apakšpunktā jēdzieni “pagaidu darba aģentūra”, “pagaidu darba aģentūras darbinieks”, “lietotājuzņēmums” un “norīkojums” ir definēti tādējādi, ka var domāt, ka šāda veida darba tiesiskās attiecības būtībā ir īslaicīgas.
15

Šādos apstākļos Sąd Rejonowy w Słupsku (Slupskas rajona tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai Savienības tiesību norma, kas ir norādīta [Pamatlēmuma 2004/757] 4. panta 2. punkta a) apakšpunktā, skatot to kopā ar 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka šī tiesību norma neliedz valsts tiesai jēdzienu “liels daudzums narkotisko vielu” interpretēt katrā atsevišķā gadījumā, veicot individuālu vērtējumu, un šī vērtējuma ietvaros nav jāpiemēro nekāds objektīvs kritērijs, it īpaši nav jākonstatē, ka likumpārkāpējs glabā narkotikas ar mērķi veikt minētā pamatlēmuma 4. panta 2. punkta a) apakšpunktā paredzētās darbības, proti, ražošanai, piedāvāšanai, piedāvāšanai pārdošanai, izplatīšanai, starpniecībai, piegādei ar jebkādiem noteikumiem? 2) Vai tiesību aizsardzības tiesā līdzekļi, kas ir nepieciešami, lai nodrošinātu [Pamatlēmumā 2004/757], it īpaši šā pamatlēmuma 4. panta 2. punkta a) apakšpunktā, skatot to kopā ar 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu, iekļauto Savienību tiesību normu efektivitāti un lietderību, ciktāl [Narkomānijas apkarošanas likums] nesatur precīzu formulējumu, kas attiecas uz lielu daudzumu narkotisko vielu, un atstāj šo jautājumu tiesas sastāva interpretācijai konkrētā lietā tā sauktās tiesnešu novērtējuma brīvības ietvaros, ir pietiekami, lai nodrošinātu Polijas pilsoņiem efektīvu aizsardzību, kas izriet no Savienības tiesību aktiem, ar ko paredz minimuma noteikumus par noziedzīgu darbību pazīmēm un sodiem narkotisko vielu nelikumīgas tirdzniecības jomā? 3) Vai valsts tiesību norma, kas ir iekļauta [Narkomānijas apkarošanas likuma] 62. panta 2. punktā, atbilst Savienības tiesībām, it īpaši [Pamatlēmuma 2004/757] 4. panta 2. punkta a) apakšpunktam, skatot to kopā ar 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu, un, ja tas tā ir, vai Polijas valsts tiesu pieņemtā liela daudzuma psihotropo vai narkotisko vielu jēdziena interpretācija nav pretrunā Savienības tiesību normai, saskaņā ar kuru pie bargākas kriminālatbildības ir saucama persona par liela daudzuma narkotiku glabāšanu ar mērķi veikt darbības, kas ir minētas [Pamatlēmuma 2004/757] 2. panta 1. punkta c) apakšpunktā? 4) Vai [Narkomānijas apkarošanas likuma] 62. panta 2. punkts, ar ko paredz bargāku kriminālatbildību par liela daudzuma psihotropo vielu vai narkotisko vielu glabāšanu, Polijas valsts tiesu interpretācijas izpratnē nav pretrunā vienlīdzības un nediskriminācijas principiem ([ECPAK] 14. pants, [Hartas] 20. un 21. pants, skatot tos kopā ar LES 6. panta 1. punktu)?”
130

No 1. panta pirmās daļas d) punkta un otrās daļas otrā ievilkuma izriet, ka ar šo direktīvu izveidotais tiesiskais regulējums ir paredzēts, lai pakāpeniski panāktu būtisku gruntsūdeņu piesārņojuma samazināšanos un novērstu to turpmāku piesārņojumu. Saskaņā ar 2. panta 33. punktu ūdens piesārņojums ir vielu novadīšana tajā, kas var kaitīgi ietekmēt cilvēku veselību vai ūdens ekosistēmu kvalitāti, apdraudot vides, un it īpaši ūdeņu, pievilcību vai to likumīgu izmantošanu.
8

Direktīvas 2011/96 3.–6. un 8. apsvērumā ir noteikts: “(3) Šīs direktīvas nolūks ir dividendes un pārējo peļņas sadali, ko meitasuzņēmumi maksā saviem mātesuzņēmumiem, atbrīvot no nodokļa, kas ieturams izcelsmes vietā, un novērst nodokļu dubultu uzlikšanu šādiem ienākumiem mātesuzņēmuma līmenī. (4) Dažādu dalībvalstu uzņēmējsabiedrību grupēšana var būt vajadzīga, lai Savienībā radītu nosacījumus, kas ir analogi atsevišķas valsts iekšējā tirgus nosacījumiem, un tādējādi nodrošinātu šāda iekšējā tirgus efektīvu funkcionēšanu. Ierobežojumiem, grūtībām vai traucējumiem, ko rada, inter alia, dalībvalstu nodokļu noteikumi, nevajadzētu attiekties uz šādām operācijām. Šā iemesla dēļ attiecībā uz dažādu dalībvalstu uzņēmējsabiedrību grupēšanu ir jāparedz nodokļu noteikumi, kas no konkurences viedokļa ir neitrāli, lai uzņēmumi varētu piemēroties iekšējā tirgus prasībām, celt ražīgumu un uzlabot starptautisko konkurētspēju. (5) Šāda grupēšana var izraisīt mātesuzņēmumu un meitasuzņēmumu grupu veidošanos. (6) Pirms [Padomes] Direktīvas 90/435/EEK [(1990. gada 23. jūlijs) par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kas atrodas dažādās dalībvalstīs (OV 1990, L 225, 6. lpp.)] stāšanās spēkā nodokļu noteikumi, kas reglamentē attiecības starp dažādu dalībvalstu mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, dažādās dalībvalstīs ievērojami atšķīrās un parasti bija neizdevīgāki nekā tie noteikumi, ko piemēro vienas un tās pašas dalībvalsts mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem. Šā iemesla dēļ dažādu dalībvalstu uzņēmējsabiedrību sadarbība bija nelabvēlīgākā stāvoklī salīdzinājumā ar vienas dalībvalsts uzņēmējsabiedrību sadarbību. Minētais trūkums bija jānovērš, ieviešot kopēju sistēmu, kas atvieglinātu uzņēmējsabiedrību grupēšanos Savienībā. [..] (8) Turklāt, lai nodrošinātu fiskālu neitralitāti, peļņai, ko meitasuzņēmums sadala mātesuzņēmumam, ir jāpiešķir atbrīvojums no nodokļa, kas ieturams izcelsmes vietā.”
37

Šajā ziņā ir jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 261/2004 5. panta 3. punktu, lasot to minētās regulas 14. un 15. apsvēruma gaismā un atkāpjoties no šī panta 1. punkta noteikumiem, gaisa pārvadātājs ir atbrīvots no sava pienākuma izmaksāt pasažieriem kompensācijas saskaņā ar šīs regulas 7. pantu, ja tas var pierādīt, ka lidojuma atcelšanu vai arī trīs vai vairāk stundu ilgu kavēšanos ir izraisījuši “ārkārtēji apstākļi”, no kuriem nevarētu izvairīties pat tad, ja tiktu veikti visi iespējamie pasākumi, vai šādu apstākļu iestāšanās gadījumā tas ir veicis situācijai atbilstošus pasākumus, izmantojot visus tā rīcībā esošos personāla vai materiālos un finanšu resursus, lai izvairītos no tā, ka tas izraisa attiecīgā lidojuma atcelšanu vai ilgu kavēšanos (spriedums, 2019. gada 26. jūnijs, Moens, C‑159/18, EU:C:2019:535, 15. punkts un tajā minētā judikatūra).
33

Līdz ar to esot pamatotas bažas par to, ka pārdevējs vai piegādātājs gūst pārmērīgu un nepamatotu priekšrocību no patērētāja izdevumiem, kuri pēdējam minētajam radot ievērojamu nelīdzsvarotību, kas izriet no kredīta kopsummas salīdzinājuma ar šī kredīta kopējām izmaksām.
13

Pēc tam, kad Varnas (Bulgārija) Muitas inspekcija veica pārbaudi šajā noliktavā, tika konstatēts, ka visas preces, uz kurām attiecas muitas noliktavas procedūra, neatrodas minētajā noliktavā. Līdz ar to Schenker tika izdots akts par administratīvā pārkāpuma konstatēšanu sakarā ar Muitas likuma 234.a panta 1. punkta pārkāpumu, pamatojoties uz to, ka šī sabiedrība esot izņēmusi no muitas uzraudzības daļu no precēm, kuras bija deklarētas muitas noliktavas procedūrā. Pamatojoties uz šo konstatējumu, Varnas muitas direktors izdeva lēmumu, ar kuru viņš saskaņā ar Muitas likuma 233. panta 6. punktu un 234.a panta 1. un 3. punktu piemēroja Schenker naudas sodu 23826,06 Bulgārijas levu (BGN) (aptuveni 12225 EUR) apmērā un uzdeva šai sabiedrībai samaksāt summu, kas atbilst trūkstošo preču vērtībai.
7

Direktīvas 2014/24 57. panta “Izslēgšanas iemesli” 4.–7. punktā ir noteikts: “4. Līgumslēdzējas iestādes no dalības iepirkuma procedūrā var izslēgt vai dalībvalstis var tām prasīt izslēgt ikvienu ekonomikas dalībnieku, kas nonācis jebkurā no šādām situācijām: a) ja līgumslēdzēja iestāde ar jebkādiem atbilstošiem līdzekļiem var pierādīt, ka ir pārkāpti 18. panta 2. punktā minētie piemērojamie pienākumi; [..] 5. [..] Līgumslēdzējas iestādes jebkurā procedūras brīdī var izslēgt vai dalībvalstis var tām prasīt izslēgt ekonomikas dalībnieku, ja izrādās, ka šis ekonomikas dalībnieks sakarā ar darbībām vai bezdarbību pirms procedūras vai tās laikā ir nonācis kādā no 4. punktā minētajām situācijām. 6. Ikviens ekonomikas dalībnieks, kas nonācis kādā no 1. un 4. punktā minētajām situācijām, var iesniegt pierādījumus, ka šā ekonomikas dalībnieka veiktie pasākumi ir pietiekami, lai pierādītu savu uzticamību, neraugoties uz to, ka pastāv atbilstīgs izslēgšanas iemesls. Ja šādus pierādījumus uzskata par pietiekamiem, attiecīgo ekonomikas dalībnieku neizslēdz no iepirkuma procedūras. [..] Ekonomikas dalībnieku veiktie pasākumi tiek izvērtēti, ņemot vērā noziedzīgā nodarījuma vai pārkāpuma smagumu un konkrētos apstākļus. [..] [..] 7. Dalībvalstis saskaņā ar normatīvajiem vai administratīvajiem aktiem un ievērojot Savienības tiesību aktus nosaka šā panta īstenošanas nosacījumus. [..]”
–

viņš nav ieradies uz kādu no šīm sēdēm tāda iemesla dēļ, kuru viņš nevar ietekmēt, ciktāl pēc šīs tiesas sēdes viņš ticis informēts par viņa prombūtnē veiktajām darbībām un, pārzinot lietas apstākļus, viņš ir pieņēmis lēmumu, ar kuru viņš paziņo vai nu to, ka neatsauksies uz savu prombūtni, lai apstrīdētu šo darbību tiesiskumu, vai arī to, ka viņš vēlas piedalīties šajās darbībās, tādējādi liekot valsts tiesai, kas izskata lietu, atkārtot minētās darbības, it īpaši, sarīkojot liecinieka atkārtotu nopratināšanu, kurā apsūdzētajam ir bijusi iespēja pilnībā piedalīties.
53

No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu viennozīmīgi izriet, ka Cargill Deutschland atbilstoši valsts tiesībām nevar pretendēt uz to maksājumu atmaksāšanu, kas ir saistīti ar pamatlietā aplūkotajiem tirdzniecības gadiem, jo, kā ir atgādināts šī sprieduma 21. un 22. punktā, ir beidzies nepamatoti samaksāto maksājumu atmaksāšanas pieprasīšanai paredzētais noilguma termiņš. Atbilstoši lūgumam sniegt prejudiciālu nolēmumu tas tā esot, lai gan ar Regulu Nr. 1360/2013 ir ar atpakaļejošu spēku grozītas Savienības tiesības, aizstājot to regulu normas, kuras Tiesa iepriekš bija atzinusi par spēkā neesošām un uz kurām bija balstīti lēmumi, ar ko bija noteikts nodoklis, un atbilstošie nodokļu aprēķini. Šis grozījums ar atpakaļejošu spēku izriet no šīs regulas 3. panta otrās līdz ceturtās daļas, ar ko ir noteikti datumi, no kuriem ir piemērojami regulas pielikuma 1. punktā ietvertie ražošanas maksājumi cukura nozarē, runājot par katru no pamatlietā aplūkotajiem tirdzniecības gadiem.
2

Šie lūgumi ir iesniegti saistībā ar septiņām tiesvedībām, no kurām trīs izskata Landesgericht Salzburg (Zalcburgas apgabaltiesa, Austrija) starp attiecīgi Barbara Rust-Hackner, Christian Gmoser, kā arī Bettina Plackner, no vienas puses, un Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreich (turpmāk tekstā – “Nürnberger”), no otras puses, un četras izskata Bezirksgericht für Handelssachen Wien (Vīnes Pirmās instances komerctiesa, Austrija) starp attiecīgi KL, no vienas puses, un UNIQA Österreich Versicherungen AG (turpmāk tekstā – “UNIQA”), no otras puses, LK, no vienas puses, un DONAU Versicherung AG Vienna Insurance Group (turpmāk tekstā – “DONAU”), no otras puses, un MJ, no vienas puses, un Allianz Elementar Lebensversicherungs-Aktiengesellschaft (turpmāk tekstā –“Allianz”), no otras puses, kā arī NI, no vienas puses, un Allianz, no otras puses, par atteikuma tiesību no dzīvības apdrošināšanas līgumiem ierobežojumu saturu un termiņu.
37

Šajā ziņā no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka saskaņā ar Somijas tiesību aktiem pārsūdzības izskatīšana apelācijas tiesā sastāv no diviem posmiem. Pirmajā posmā apelācijas tiesa rakstveida procesā lemj par atļauju pārsūdzības turpmākai izskatīšanai, pamatodamās uz pirmajā instancē pieņemto nolēmumu, atbildētāja iespējamiem paskaidrojumiem un, ja nepieciešams, uz citu lietas materiālos esošu informāciju. Šī atļauja tiek piešķirta, ja vismaz viens no trim attiecīgā tiesas sastāva locekļiem atbalsta atļaujas piešķiršanu. Katrā ziņā atļauja pārsūdzības turpmākai izskatīšanai ir jāpiešķir, ja ir konstatēts, ka pastāv kāds no izpildes atteikuma iemesliem, kuri paredzēti Procesuālā kodeksa 25.a nodaļas 11. panta 1. punktā. Ja šī atļauja tiek piešķirta, tad otrajā posmā apelācijas tiesa pilnībā izskata pārsūdzību.
19

LEC 815. panta 4. punktā ir noteikts: “Ja prasījums ir balstīts uz līgumu, kuru ar patērētāju vai lietotāju ir noslēdzis uzņēmējs, pārdevējs vai piegādātājs, Letrado de la Administración de Justicia pirms maksājuma rīkojuma izdošanas informē par to tiesu, lai tā var izvērtēt noteikuma, kurš ir pieteikuma pamatā vai kurā ir noteikta maksājamā summa, iespējamo negodīgumu. Tiesa pēc savas ierosmes pārbauda, vai kādu no noteikumiem, kuri ir pieteikuma pamatā vai kuros ir noteikta maksājamā summa, var uzskatīt par negodīgu. Ja tā uzskata, ka kādu no noteikumiem var kvalificēt kā negodīgu, tā uzklausa puses piecu dienu laikā. Pēc to uzklausīšanas tā atrisina lietu un izdod rīkojumu piecu nākamo dienu laikā. Minētajā procedūrā nav nepieciešama nedz advokāta, nedz prokuratora iesaistīšanās. Ja kāds no līguma noteikumiem tiek uzskatīts par negodīgu, izdodot rīkojumu, ir jānosaka, kādas ir šī negodīguma sekas, vai nu lemjot, ka prasījums ir nepamatots, vai turpinot procedūru, nepiemērojot par negodīgiem uzskatītos noteikumus. Ja tiesa nekonstatē negodīgu noteikumu esamību, tā to paziņo un tiesas sekretārs izdod rīkojumu attiecībā uz parādnieku saskaņā ar 1. punktā paredzētajiem noteikumiem. Katrā ziņā pieņemtais nolēmums ir tieši pārsūdzams.”