Keywords

Summary



Keywords

1. Prasība atcelt tiesību aktu – Fiziskas vai juridiskas personas – Akti, kas tās skar tieši un individuāli

(EKL 230. panta ceturtā daļa; Padomes Direktīva 92/43; Komisijas Lēmums 2004/798)

2. Eiropas Kopienas – Tiesas kontrole pār iestāžu aktu tiesiskumu

(EKL 230. panta ceturtā daļa, 234. un 241. pants)

3. Prasība atcelt tiesību aktu – Fiziskas vai juridiskas personas – Akti, kas tās skar tieši un individuāli

(EKL 230. panta ceturtā daļa; Padomes Direktīva 92/43; Komisijas Lēmums 2004/798)

Summary

1. Tieša ietekme uz prasītāju, kas EKL 230. panta ceturtās daļas izpratnē ir nosacījums prasības atcelt tiesību aktu atzīšanai par pieņemamu, paredz, ka attiecīgajam Kopienas pasākumam ir tieši jāietekmē prasītāja tiesiskais stāvoklis, šī pasākuma adresātiem nedodot nekādu rīcības brīvību attiecībā uz šī pasākuma īstenošanu; īstenošana ir pilnīgi automātiska un izriet no Kopienu tiesiskā regulējuma, nepiemērojot citas normas.

Lēmums 2004/798, ar ko atbilstīgi Direktīvai 92/43 par dabisko dzīvotņu aizsardzību pieņem Kopienas nozīmes teritoriju sarakstu kontinentālajam bioģeogrāfiskajam reģionam, tieši neskar zemes gabalu īpašniekus. Direktīvas 6. panta 2.–4. punktā paredzētajai aizsardzības sistēmai, kas ar apstrīdēto lēmumu tiek piemērota prasītāju zemes gabaliem, nav tiešas ietekmes uz to juridisko stāvokli.

Sakarā ar šo, ja direktīvas 4. panta 5. punktā ir paredzēts, ka tiklīdz teritoriju iekļauj šī paša panta 2. punkta trešajā daļā minētajā Kopienas nozīmes teritoriju sarakstā, uz to attiecas minētās direktīvas 6. panta 2.–4. punkts, šīs pēdējās minētās normas valsts iestādēm piešķir rīcības brīvību. No iepriekš minētā izriet, ka teritorijas iekļaušana Kopienas nozīmes teritoriju sarakstā nesniedz nekādas precīzas norādes attiecībā uz pasākumiem, kādi jāveic valsts iestādēm saskaņā ar direktīvas noteikumiem.

Visbeidzot, pieņemot, ka būtiskas ekonomiskās sekas un juridiskās problēmas, proti, administratīvo izdevumu palielināšanās un prasītāju zemes īpašumu vērtības samazināšanās, tieši izriet no minētā lēmuma, šīs sekas ietekmē nevis zemes īpašnieku juridisko, bet gan faktisko stāvokli un līdz ar to neļauj uzskatīt, ka prasītāji tiek skarti tieši.

(sal. ar 35., 38., 46. un 47. punktu)

2. Šajā sakarā ir jāatgādina, ka ar EKL 230. un 241. pantu, no vienas puses, un EKL 234. pantu, no otras puses, ir izveidota pilnīga tiesību aizsardzības līdzekļu procedūra un sistēma, kas paredzēta, lai nodrošinātu iestāžu tiesību aktu tiesiskuma pārbaudi, to uzticot Kopienu tiesai. Šajā sistēmā fiziskas un juridiskas personas, kas nevar, pamatojoties uz EKL 230. panta ceturtajā daļā noteiktajiem pieņemamības nosacījumiem, tieši apstrīdēt vispārpiemērojamus Kopienu tiesību aktus, atkarībā no lietas apstākļiem var vai nu netieši apstrīdēt Kopienu tiesā šādu aktu spēkā esamību, pamatojoties uz EKL 241. pantu, vai valsts tiesās, lūdzot pēdējām minētajām, kuru kompetencē neietilpst minēto aktu spēkā neesamības konstatēšana, vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu par šo jautājumu.

(sal. ar 49. punktu)

3. Lēmums 2004/798, ar ko atbilstīgi Direktīvai 92/43 par dabisko dzīvotņu aizsardzību pieņem Kopienas nozīmes teritoriju sarakstu kontinentālajam bioģeogrāfiskajam reģionam un kas piešķir Kopienas nozīmes teritoriju statusu teritorijām Austrijā, individuāli neskar pašvaldības, kuru teritorijā atrodas minētās Kopienas nozīmes teritorijas.

Faktiski, pat pieņemot, ka pašvaldības ir kompetentas ieviest direktīvu, šī kompetence tās nevar individualizēt EKL 230. panta ceturtās daļas izpratnē, ciktāl, pirmkārt, to juridiskais stāvoklis neatšķiras no jebkuras citas par direktīvas un it īpaši tās 6. panta 2.–4. punkta ieviešanu atbildīgās valsts iestādes juridiskā stāvokļa, un, otrkārt, ņemot vērā lēmumā klasificēto teritoriju vispārējo un abstrakto definīciju, no Dzīvotņu direktīvas izrietošo pienākumu iespējamā ietekme uz pašvaldību kompetences īstenošanu attiecībā uz teritorijas attīstību un aizsardzību izpaužas vienādi attiecībā uz visām pašvaldībām, kuru teritorijās atrodas ar lēmumu klasificētā teritorija.

Ar vispārēju interesi, kāda var būt reģionālai vai vietējai administratīvai vienībai, kas ir kompetentā iestāde ekonomiska un sociāla rakstura jautājumos savā teritorijā, proti, panākt šīs teritorijas ekonomisko labklājību, vien nav pietiekami, lai uzskatītu, ka vispārpiemērojami akti attiecīgo administratīvo vienību skar individuāli EKL 230. panta ceturtās daļas izpratnē.

(sal. ar 61.–64. un 72. punktu)