31

Šādos apstākļos Raad voor Vergunningsbetwistingen (Atļauju strīdu izskatīšanas padome) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai Direktīvas [2001/42] 2. panta a) punkts un 3. panta 2. punkta a) apakšpunkts izraisa to, ka Flandrijas valdības rīkojuma, ar ko groza Flandrijas valdības 1991. gada 6. februāra rīkojumu, ar kuru paredz Flandrijas noteikumus par vides atļauju un groza [Vlarem II], lai minētos rīkojumus pielāgotu tehnoloģiju attīstībai, 99. pants, ar kuru Vlarem II tiek ieviesta 5.20.6. iedaļa par iekārtām elektroenerģijas ražošanai, izmantojot vēja enerģiju, un [2006. gada] apkārtraksts, kuros abos ir ietverti dažādi noteikumi par vējturbīnu uzstādīšanu, tostarp arī pasākumi, kas ir saistīti ar drošību un – atkarībā no plānošanas teritorijas – ar aizēnojumu, kā arī trokšņa līmeņa standarti, ir kvalificējami par “plāniem vai programmām” [šīs] direktīvas normu izpratnē? 2) Ja izrādīsies, ka pirms [rīkojuma un 2006. gada apkārtraksta] pieņemšanas būtu bijis jāveic ietekmes uz vidi novērtējums, vai [Raad voor Vergunningsbetwistingen (Atļauju strīdu izskatīšanas padome)] drīkst [rīkojuma un 2006. gada apkārtraksta] prettiesiskās juridiskās sekas pielāgot laikā? Šajā saistībā ir jāuzdod daži apakšjautājumi: a) Vai tādu administrācijas politikas pasākumu kā [2006. gada] apkārtraksts, kuru attiecīgā iestāde izstrādā savas rīcības brīvības un politikas veidošanas brīvības robežās, kā rezultātā kompetentajai iestādei patiesībā nav jāizstrādā “plāns vai programma”, un kuram nav paredzēta nekāda formāla pieņemšanas procedūra, var uzskatīt par “plānu vai programmu” Direktīvas [2001/42] 2. panta a) punkta izpratnē? b) Vai pietiek ar to, ka tāds administrācijas politikas pasākums vai vispārīgs regulējums [kā rīkojums un 2006. gada apkārtraksts] ierobežo par atļauju izsniegšanu kompetentās iestādes rīcības brīvību, lai to uzskatītu par “plānu vai programmu” Direktīvas [2001/42] 2. panta a) punkta izpratnē, pat ja [šis rīkojums un apkārtraksts] nav priekšnosacījums atļaujas izsniegšanai vai tajā nav paredzēts noteikt pamatprincipus turpmākām atļaujām, lai gan Savienības likumdevējs ir norādījis, ka šis mērķis ir daļa no jēdziena “plāni un programmas”? c) Vai tādu administrācijas politikas pasākumu kā [2006. gada apkārtraksts], kas tiek sagatavots tiesiskās drošības apsvērumu dēļ un līdz ar to ir pilnībā brīvprātīgs lēmums, var uzskatīt par “plānu vai programmu” Direktīvas [2001/42] 2. panta a) punkta izpratnē, un vai šāda interpretācija nav pretrunā [Tiesas] judikatūrai, saskaņā ar kuru direktīvas teleoloģiska interpretācija nedrīkst būtiski atšķirties no Savienības likumdevēja nepārprotami izteiktās gribas? d) Vai Vlarem II 5.20.6. iedaļu ar noteikumiem, kuru pieņemšana nebija prasīta, var uzskatīt par “plānu vai programmu” Direktīvas [2001/42] 2. panta a) punkta izpratnē, un vai šāda interpretācija nav pretrunā [Tiesas] judikatūrai, saskaņā ar kuru direktīvas teleoloģiska interpretācija nedrīkst būtiski atšķirties no Savienības likumdevēja nepārprotami izteiktās gribas? e) Vai tādu administrācijas politikas pasākumu un normatīvu ministrijas rīkojumu kā [rīkojums un 2006. gada apkārtraksts], kuriem ir ierobežots indikatīvs raksturs vai kuros vismaz nav noteikti pamatprincipi, no kā var izrietēt tiesības īstenot projektu, un kuri nedod tiesības noteikt pamatprincipus, kas norāda, kādā mērā var apstiprināt projektus, var uzskatīt par “plānu vai programmu”, kurā ir noteikti “pamatprincipi turpmākās attīstības saskaņošanai projektiem, kas uzskaitīti I un II pielikumā Direktīvai [85/337]”, Direktīvas [2001/42] 2. panta a) punkta un 3. panta 2. punkta [a) apakšpunkta] izpratnē, un vai šāda interpretācija nav pretrunā Tiesas judikatūrai, saskaņā ar kuru direktīvas teleoloģiska interpretācija nedrīkst būtiski atšķirties no Savienības likumdevēja nepārprotami izteiktās gribas? f) Vai tādu administrācijas politikas pasākumu kā [2006. gada] apkārtraksts, kuram ir vienīgi indikatīvs raksturs, vai tādu normatīvu valdības rīkojumu kā Vlarem II 5.20.6. iedaļa, kurā vienkārši ir noteiktas atļauju izsniegšanas minimālās robežas un kurš arī ir spēkā pilnīgi autonomi kā vispārīgs regulējums, – kuros abos ir ietverts tikai ierobežots kritēriju un detalizētu darbību skaits – un no kuriem neviens nav vienīgais noteicošais faktors par labu kādam kritērijam vai kādai detalizētai darbībai, kā rezultātā varētu argumentēt, ka, ņemot vērā objektīvus apstākļus, var izslēgt, ka tiem var būt būtiska ietekme uz vidi, var uzskatīt par “plānu vai programmu” Direktīvas [2001/42] 2. panta a) punkta un 3. panta 1. un 2. punkta izpratnē un tāpēc var uzskatīt par tiesību aktu, kurā, nosakot attiecīgajā jomā piemērojamos noteikumus un kontroles procedūras, ir paredzēts būtisks kritēriju un detalizētu darbību kopums viena vai vairāku tādu projektu apstiprināšanai un īstenošanai, kuriem var būt būtiska ietekme uz vidi? g) Ja uz [otrā jautājuma f) daļu] tiek sniegta noliedzoša atbilde, vai tiesa pati var to konstatēt pēc rīkojuma vai neīstu tiesību aktu (kā [rīkojums un 2006. gada apkārtraksts]) pieņemšanas? h) Vai tiesa, ja tās kompetencē tikai netieši ietilpst izskatīt iebildi, kas ir piemērojama inter partes, un ja no atbildēm uz prejudiciālajiem jautājumiem izriet, ka [rīkojums un 2006. gada apkārtraksts] ir prettiesiski, var noteikt, ka tiek saglabātas prettiesiskā rīkojuma vai apkārtraksta sekas, ja šie prettiesiskie instrumenti palīdz sasniegt vides aizsardzības mērķi, kāds ir direktīvai LESD 288. panta izpratnē, un ir ievēroti šādai saglabāšanai vajadzīgie Savienības tiesību nosacījumi (kā spriedumā, [2016. gada 28. jūlijs, Association France Nature Environnement (C‑379/15, EU:C:2016:603)])? i) Ja uz [otrā jautājuma h) daļu] tiek sniegta noliedzoša atbilde, vai tiesa var noteikt, ka tiek saglabātas apstrīdētā projekta sekas, lai tādējādi netieši ievērotu Savienības tiesību nosacījumus ar Direktīvu [2001/42] nesaderīga plāna vai programmas juridisko seku saglabāšanai (kā spriedumā, [2016. gada 28. jūlijs, Association France Nature Environnement (C‑379/15, EU:C:2016:603)])?”