ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Biškopju apvienības un vides aizsardzības organizācijas nav tieši skartas 263. panta ceturtās daļas izpratnē un līdz ar to nav pieņemama to prasība atcelt Īstenošanas regulu 2015/1295, ar ko apstiprina darbīgo vielu sulfoksafloru saskaņā ar Regulu Nr. 1107/2009 par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū un groza Īstenošanas regulas Nr. 540/2011 pielikumu.

Proti, Īstenošanas regula 2015/1295, kuras mērķis ir, ievērojot zināmus nosacījumus, apstiprināt minēto darbīgo vielu kā augu aizsardzības līdzekļu sastāvdaļu atbilstoši Regulai Nr. 1107/2009 un iekļaut šo vielu Īstenošanas regulas Nr. 540/2011 pielikumā attiecībā uz apstiprināto darbīgo vielu sarakstu, rada tiešas sekas attiecībā uz dalībvalstu, – kam ir iespēja atļaut laist tirgū augu aizsardzības līdzekļus, kuru sastāvā ir sulfoksaflors, ja ir ticis iesniegts attiecīgs pieteikums, – tiesisko situāciju, kā arī potenciālo atļaujas laist tirgū šādus līdzekļus pieteikumu iesniedzēju tiesisko situāciju, bet ne šādu apvienību un šo organizāciju tiesisko situāciju.

Runājot par šīs regulas tiesiskajām sekām attiecībā uz minētās biškopju apvienības biedru tiesībām uz īpašumu un tiesībām veikt komercdarbību, pirmkārt, pieņemot, ka sulfoksafloru saturošo augu aizsardzības līdzekļu lietošana var reāli apdraudēt šīs apvienības biedru komercdarbību, šīs saimnieciskās sekas neattiektos uz to tiesisko situāciju, bet vienīgi to faktisko situāciju. Otrkātrt, priekšnoteikums šim šķietamajam apdraudējumam vēl ir dalībvalsts atļaujas izsniegšana sulfoksafloru saturošajam augu aizsardzības līdzeklim. Proti, šādas atļaujas izsniegšana nav sulfoksaflora apstiprināšanas automātiskas sekas, bet ir atkarīga no dalībvalstu ievērojamās novērtējuma un rīcības brīvības izmantošanas.

Tāpat attiecībā uz vides aizsardzības organizāciju izvirzītajiem kampaņas mērķiem, ciktāl apstrīdētais tiesību akts tos ietekmētu, šī ietekme būtu tikai faktiska, nevis tiesiska.

(skat 24.–26., 31.–33. un 40.–42. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Attiecībā uz pieteikumu par pagaidu noregulējumu, lai iegūtu atbrīvojumu no pienākuma iesniegt bankas garantiju kā nosacījumu, lai netiktu veikta naudas soda, ko Komisija uzlikusi par konkurences tiesību normu pārkāpšanu, tūlītēja piedziņa, ar fumus boni juris saistītais nosacījums ir izpildīts, ja pastāv vairāki apstākļi, kas norāda uz to, ka Komisija apstrīdētajā lēmumā ir pārāk zemu novērtējusi sodītā uzņēmuma nerentablā finanšu stāvokļa smagumu.

Tā kā iespēja prasīt iesniegt bankas garantiju kā nosacījumu, lai netiktu veikta naudas soda, kas uzlikts par konkurences tiesību normu pārkāpšanu, tūlītēja piedziņa, ir vispārēja un saprātīga Komisijas rīcības tendence, sodītais uzņēmums tikai izņēmuma apstākļos var tikt atbrīvots no pienākuma iesniegt šādu garantiju. Lai pierādītu šādu izņēmuma apstākļu esamību, minētajam uzņēmumam principā ir jāsniedz pierādījums, ka tas objektīvi nespēj iesniegt bankas garantiju vai arī ka tās nodrošināšana apdraudētu tā pastāvēšanu. 51 Šie abi ārkārtas apstākļi ir alternatīvi, nevis kumulatīvi. Tādējādi saistībā ar pieteikumu par pagaidu noregulējumu, kuru iesniedzis sodītais uzņēmums, lai saņemtu atbrīvojumu no pienākuma iesniegt šādu garantiju – ja minētais uzņēmums var juridiski pietiekami pierādīt, ka tam objektīvi nav iespējams iesniegt bankas garantiju par uzlikto naudas sodu, tad prasītās izpildes apturēšana ir jāatzīst par steidzamu.

Pagaidu noregulējuma jomā grupas, kurai pieder lietas dalībnieks, kas lūdz noteikt pagaidu pasākumus, iespējas ņemšana vērā ir balstīta uz domu, ka šī lietas dalībnieka objektīvās intereses nav autonomas salīdzinājumā ar to personu interesēm, kas to kontrolē vai kas ir šīs pašas grupas locekļi, precizējot, ka šī pieeja, ņemot vērā grupas akcionāru struktūru, ir piemērojama pat mazākuma akcionāriem, kam pieder 50, 40, pat 30 % attiecīgās sabiedrības kapitāla. Tomēr grupas jēdziens nav piemērojams kooperatīvu vidū, jo kooperatīvam, no vienas puses, un galvenajam mātes uzņēmumam un līdzkooperatīviem, no otras puses, nav pietiekami cieši saskaņotu interešu.

(sal. ar 69. un 70. punktu)
9

Ar dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2014. gada 30. septembrī, Ukraina lūdza atļauju iestāties šajā tiesvedībā Padomes prasījumu atbalstam. Ar 2014. gada 17. novembra rīkojumu Vispārējās tiesas devītās palātas priekšsēdētājs ļāva iestāties lietā Ukrainai. Tomēr ar 2014. gada 24. decembra vēstuli Ukraina informēja Vispārējo tiesu, ka tā atsakās no iestāšanās lietā. Līdz ar to ar 2015. gada 11. marta rīkojumu Vispārējās tiesas devītās palātas priekšsēdētājs paziņoja par Ukrainas kā personas, kas iestājusies lietā, izslēgšanu no tiesvedības.
48

Līdz ar to izskatāmās lietas faktiskie apstākļi atšķiras no lietas, kurā tika taisīts spriedums Codorniu/Padome, minēts 30. punktā (EU:C:1994:197). Minētajā lietā prasītājs bija individuāli izcelts, jo tam piederēja preču zīme “Grand Crémant de Codorniu”, un ar attiecīgo regulu tam tika liegts to izmantot, jo tiesības izmantot norādi “crémant” tajā bija atzītas tikai Francijas un Luksemburgas ražotājiem. Tiesa uzsvēra, ka šis apstāklis prasītāju izcēla individuāli salīdzinājumā ar citiem saimnieciskās darbības subjektiem (spriedums Codorniu/Padome, minēts 30. punktā, EU:C:1994:197, 21. un 22. punkts). Taču šajā lietā runa nav par preču zīmes, kas savā būtībā ir individuāla, izmantošanu, bet par apgalvotajām tiesībām, ka uzraudzību veic profesionāla struktūra, kuras sastāvā ir locekļi, kas darbojas revidentu profesijā. Šādas tiesības, pat ja tās tiktu uzskatītas par pierādītām, nekādi individuāli neizceltu prasītāju salīdzinājumā ar nenoteiktu vai nenosakāmu saimnieciskās darbības subjektu kopumu, kas darbojas minētajā profesijā un veic revīzijas sabiedriskas nozīmes struktūrās.
Pienākums norādīt pamatojumu ir Savienības tiesību pamatprincips. Tādējādi LESD 296. panta otrajā daļā izvirzītajai prasībai, kas minēta arī Civildienesta noteikumu 25. panta otrajā daļā, mērķis ir ļaut Civildienesta tiesai veikt pārbaudi par nelabvēlīgo lēmumu tiesiskumu un sniegt ieinteresētajām personām pietiekamu norādi par to, vai šie lēmumi ir pienācīgi pamatoti vai arī tajos ir trūkumi, kuri ļauj apstrīdēt to tiesiskumu. No tā izriet, ka pamatojums ieinteresētajai personai principā ir jāpaziņo vienlaicīgi ar tai nelabvēlīgo lēmumu.

Tomēr, ja lēmums ir ticis pieņemts apstākļos, kas ieinteresētajai personai ir zināmi, tad nevar tikt uzskatīts, ka lēmumā vispār nebūtu norādīts pamatojums, bet vienīgi var tikt uzskatīts, ka pamatojums ir nepietiekams. Vienkārša pirmstiesas procedūras laikā sniegtā pamatojuma nepietiekamība nevar attaisnot pieņemtā lēmuma atcelšanu, ja administrācija sniedz papildu precizējumus tiesvedības laikā.

(skat. 34. un 35. punktu)

Tiesa: spriedums, 1998. gada 19. novembris, Parlaments/Gaspari, Krājums, C‑316/97 P, Krājums, EU:C:1998:558, 29. punkts.

Vispārējā tiesa: spriedumi, 2002. gada 12. decembris, Morello/Komisija, T‑164/00, Krājums‑CDL, EU:T:2002:312, 36. punkts; 2005. gada 3. februāris, Heurtaux/Komisija, T‑172/03, Krājums‑CDL, EU:T:2005:34, 44. punkts, un 2014. gada 10. oktobris, EZABU, T‑444/13 P, Krājums‑CDL, EU:T:2014:865, 37. punkts.
Argumentu, saskaņā ar kuru Reglamenta 43. panta 6. punktā noteikto desmit dienu termiņu sāk skaitīt sākot no divu mēnešu un desmit dienu termiņa izbeigšanās, kas izriet no Tiesas statūtu I pielikuma 9. panta pirmās daļas un Vispārējās tiesas Reglamenta 101. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkta, kas saskaņā ar šī reglamenta 144. pantu un 102. panta 2. punktu ir piemērojami apelācijas tiesvedībās par Civildienesta tiesas nolēmumiem, neatkarīgi no datuma, kurā ir saņemts fakss, nevar pieņemt. Jo īpaši gadījumā, ja faksa kopija ir saņemta vairāk nekā desmit dienas pirms prasības Vispārējā tiesā iesniegšanai noteiktā termiņa beigām, šo termiņu nevar pagarināt, balstoties uz Vispārējās tiesas Reglamenta 43. panta 6. punktu.

Neparedzētu apstākļu vai nepārvaramas varas jēdzieni Tiesas statūtu 45. panta otrās daļas izpratnē paredz, ka ir jābūt neparastām grūtībām, kas nav atkarīgas no prasītāja gribas un šķiet esam nenovēršamas, neraugoties uz to, ka ir tikusi izrādīta visa atbilstošā rūpība. Šie abi jēdzieni ietver kā objektīvu, tā arī subjektīvu elementu, no kuriem pirmais minētais attiecas uz neparastiem un ārpus ieinteresētās personas ietekmes esošiem apstākļiem, bet otrais – uz attiecīgās personas pienākumu nodrošināties pret neparasta notikuma sekām, veicot bez pārmērīgām pūlēm atbilstošus pasākumus. It īpaši attiecīgajai personai ir rūpīgi jāseko tiesvedības gaitai un tostarp rūpīgi jāievēro paredzētie termiņi. Tādējādi nepārvaramas varas jēdziens nav piemērojams situācijā, kad rūpīga un saprātīga persona objektīvi būtu varējusi novērst prasības celšanai noteiktā termiņa nokavējumu.

Tā tas ir gadījumā, kad attiecīgā persona ir nolēmusi apelācijas sūdzības parakstītu oriģinālu, kā arī pielikumus un apliecinātas kopijas Vispārējās tiesas kancelejai nosūtīt pasta sūtījumā, kas uzticēts pasta operatoram, piecas dienas pēc apelācijas sūdzības nosūtīšanas pa faksu. Šajā ziņā tas, ka pasta operators nav izpildījis savas saistības pret sūtītāju nogādāt sūtījumu noteiktā termiņā, nav pielīdzināms neparedzētiem apstākļiem vai nepārvaramai varai attiecībā uz ieinteresēto personu.

(sal. ar 19., 23. un 26. punktu)

Atsauces

Tiesa: 1984. gada 12. jūlijs, 209/83 Ferriera Valsabbia/Komisija, Recueil, 3089. lpp., 22. punkts; 1994. gada 15. decembris, C‑195/91 P Bayer/Komisija, Recueil, I‑5619. lpp., 31. un 32. punkts; Zuazaga Meabe/ITSB, minēts iepriekš, 18. un 25. punkts; 2007. gada 8. novembris, C‑242/07 P Beļģija/Komisija, Krājums, I‑9757. lpp., 17. punkts.
23

Faktiski, tā kā ne Regulā Nr. 765/2006, ne Reglamentā nav tiesību normu, kuras konkrēti paredzētu viena no šiem tiesību aktiem pārākumu pār otru attiecībā uz juridiskās palīdzības piešķiršanu, ir jānodrošina tāda abu minēto – regulas un reglamenta – piemērošana, lai tā būtu savstarpēji saderīga un konsekventa un spētu garantēt it īpaši katra no tiem – kā regulas, tā reglamenta – mērķa īstenošanu.
Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2013. gada 9. septembra rīkojums – Planet/Komisija

(lieta T‑489/12)

“Šķīrējklauzula — Sestā pamatprogramma pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu pasākumiem — Līgumi saistībā ar Ontogov, FIT un RACWeb projektiem — Pieļaujamās izmaksas — Intereses celt prasību neesamība — Nepieņemamība”

1. Prasība atcelt tiesību aktu — Fiziskas vai juridiskas personas — Interese celt prasību — Radušās un pastāvošas intereses nepieciešamība — Novērtēšana prasības celšanas brīdī — Nosacījumi, kas ir jāievēro saistībā ar visām Savienības tiesā celtajām prasībām — Interese saistībā ar nenoteiktām situācijām nākotnē — Izslēgšana (LESD 263., 272. pants un 340. panta pirmā daļa) (sal. ar 31., 32. un 48. punktu)

2. Prasība atcelt tiesību aktu — Prasība, kas faktiski attiecas uz līgumiska rakstura strīdu — Savienības tiesas kompetences neesamība — Nepieņemamība — Prasības pārkvalificēšana — Izslēgšana (LESD 256., 263., 272. un 288. punkts; Vispārējās tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (sal. ar 51.–54. punktu)

Priekšmets

Prasība saskaņā ar LESD 272. pantu un LESD 340. panta pirmo daļu, ar kuru lūdz konstatēt, pirmkārt, ka Komisijas atteikums ieskaitīt pieļaujamās izmaksās konkrētas summas, kas ir izmaksātas avansā līgumu “Ontology enabled E‑Gov Service Configuration (Ontogov)”, “Fostering self‑adaptive e‑government service improvement using semantic technologies (FIT)” un “Risk Assessment for Customs in Western Balkans (RACWeb)” izpildei, kuri ir noslēgti Eiropas Kopienas Sestās pamatprogrammas pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu pasākumiem (2002.–2006. gads) ietvaros, ir Komisijas līgumos noteikto pienākumu neizpilde un, otrkārt, ka šīs summas ir pieļaujamās izmaksas un tās nav jāatmaksā

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt kā nepieņemamu;
30

Tomēr nav izslēgts, ka zināmos apstākļos vispārpiemērojama akta noteikumi var individuāli skart atsevišķas fiziskas un juridiskas personas, attiecībā pret kurām tam piemīt lēmuma raksturs. Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai fiziska vai juridiska persona, kurai akts nav adresēts, var apgalvot, ka akts to skar individuāli EKL 263. panta ceturtās daļas nozīmē tikai tad, ja minētais akts to skar konkrētu īpašību dēļ, kas piemīt tikai šai personai, vai faktisko apstākļu dēļ, kas to raksturo salīdzinājumā ar jebkuru citu personu, un šādu apstākļu dēļ to izceļ individuāli tādā pašā veidā kā akta adresātu (Tiesas 1963. gada 15. jūlija spriedums lietā 25/62 Plaumann/Komisija, Recueil, 197. un 223. lpp.; 2002. gada 25. jūlija spriedums lietā C-50/00 P Unión de Pequeños Agricultores/Padome, Recueil, I-6677. lpp., 36. punkts, un 2004. gada 1. aprīļa spriedums lietā C-263/02 P Komisija/Jégo-Quéré, Recueil, I-3425. lpp., 45. punkts).
Tāda Civildienesta tiesas veiktā tiesību akta juridiskā kvalifikācija, kāds ir jautājums par to, vai Komisijas sastādītais paziņojums, atbildot uz lūgumu papildus atlīdzināt medicīniskos izdevumus, ir uzskatāms par nelabvēlīgu aktu, ir tiesību jautājums, kas var tikt izvirzīts apelācijā.

No Tiesas statūtu I pielikuma 11. panta 2. punkta izriet, ka apelācijas sūdzība nevar attiekties vienīgi uz tiesāšanās izdevumu atlīdzināšanas pienākumu un to apmēru. No tā izriet, ka gadījumā, ja visi pārējie apelācijas sūdzības pamati par Civildienesta tiesas nolēmumu ir tikuši noraidīti, prasījumi par minētās tiesas lēmuma par tiesāšanās izdevumiem iespējamo prettiesiskumu ir jānoraida kā nepieņemami.

(skat. 37. punktu)

Pirmās instances tiesa: 2009. gada 9. septembris, T‑375/08 P Nijs/Revīzijas palāta, Krājums‑CDL, I‑B‑1‑65. un II‑B‑1‑413. lpp., 71. punkts un tajā minētā judikatūra.
Prasība atcelt Komisijas 2008. gada 21. oktobra Lēmumu C(2008) 6018, galīgā redakcija, par

Gemeente Rotterdam

ieguldījumu kompleksā

Ahoy’

(Valsts atbalsts C 4/2008 (ex N 97/2007, ex CP 91/2007))
3

Ar 2007. gada 14. februāra lēmumu pārbaudītājs noraidīja reģistrācijas pieteikumu, pamatojoties uz Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktu un 2. punktu (tagad — Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts un 2. punkts), jo no vāciski runājošās sabiedrības viedokļa pieteiktais apzīmējums esot, pirmkārt, aprakstošs un, otrkārt, tāds, kam nepiemīt atšķirtspēja.
Keywords

Subject of the case

Rezolutīvā daļa



Keywords

Prasība atcelt tiesību aktu

–

Prasība, kas celta par lēmumu, ar kuru apstiprināts termiņā neapstrīdēts agrāks lēmums

–

Nepieņemamība

–

Apstiprinoša lēmuma jēdziens

–

Lēmums, kas pieņemts agrāka lēmuma pārskatīšanas rezultātā un pamatojoties uz jaunatklātiem apstākļiem

–

Izslēgšana (EKL 230. pants) (sal. ar 28.

–

30. punktu)

Subject of the case

Priekšmets

Prasība atcelt Komisijas 2008. gada 2. oktobra vēstuli, kurā prasītājām norādīts, ka Komisijas 2001. gada 11. jūlija Lēmumā 2002/820/EK, Lēmumā 2002/894/EK un Lēmumā 2003/27/EK par valsts atbalsta shēmu, ko Spānija īstenojusi par labu uzņēmumiem attiecīgi Álava , Guipúzcoa un Vizcaya provincē nodokļa atlaides 45 % apmērā no ieguldījumiem formā (attiecīgi OV 2002, L 296, 1. lpp.; OV 2002, L 314, 26. lpp., un OV 2003, L 17, 1. lpp.), un Komisijas 2001. gada 11. jūlija Lēmumā 2002/892/EK, Lēmumā 2002/540/EK un Lēmumā 2002/806/EK par valsts atbalsta shēmu, ko Spānija īstenojusi vairāku attiecīgi Álava , Guipúzcoa un Vizcaya provincē jaundibinātu uzņēmumu labā (attiecīgi OV 2002, L 314, 1. lpp.; OV 2002, L 174, 31. lpp., un OV 2002, L 279, 35. lpp.), kas apstiprināti ar Pirmās instances tiesas 2009. gada 9. septembra spriedumu apvienotajās lietās no T‑227/01 līdz T‑229/01, T‑265/01, T‑266/01 un T‑270/01 Diputación Foral de Álava u.c./Komisija (Krājums, I‑0000. lpp.) un spriedumu apvienotajās lietās no T‑230/01 līdz T‑232/01 un no T‑267/01 līdz T‑269/01 Diputación Foral de Álava u.c./Komisija (Krājums, I‑0000. lpp.), par nelikumīgu atzītā valsts atbalsta atgūšanā jāpiemēro saliktie procenti [procenti par procentiem]

Rezolutīvā daļa

Rezolutīvā daļa:

1) prasības noraidīt kā nepieņemamas;

2) Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava , Territorio Histórico de Guipúzcoa – Diputación Foral de Guipúzcoa un Territorio Histórico de Vizcaya – Diputación Foral de Vizcaya katra sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.
125

Pirmkārt, prasītājas pašas uzsver, ka no tehniskā viedokļa būs neiespējami atrast tādu malationa aizstājējvielu, kas to aizstātu pilnībā un bez trūkumiem. Otrkārt, tās atzīmē, ka viena no malationa galvenajām priekšrocībām ir tā, ka to var ļoti plaši izmantot un ka tas var tikt pārdots zemkopjiem par relatīvi zemu cenu. Visbeidzot, tās izteikti vērsa uzmanību uz trīs iestāžu, kas pārstāv to klientus Eiropā, paziņojumiem, ar kuriem tika uzsvērta malationa nozīme, tā būtiskais raksturs ķīmisko līdzekļu, kuru mērķis ir apkarot kaitīgos kukaiņus un palīdzēt izvairīties no rezistences, klāstā, kā arī negatīvas ekonomiskās sekas malationa neiekļaušanai Direktīvas I pielikumā gadījumā.
Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2008. gada 11. jūnija rīkojums – European Association of Im- and Exporters of Birds and live Animals u.c./Komisija

(lieta T‑209/06)

Prasība atcelt tiesību aktu – Pieņemamība – EKL 230. panta ceturtā daļa – Fiziskas un juridiskas personas – Apvienības – Lēmums 2006/522/EEK – Individuāla skaršana – Dzīvnieku veselība – Aizsardzības pasākumi saistībā ar putnu gripu

1. Prasība atcelt tiesību aktu – Fiziskas vai juridiskas personas – Akti, kas tās skar tieši un individuāli – Komisijas lēmums par aizsardzības pasākumiem saistībā ar putnu gripu, kas skar putnu ievešanu Kopienā no trešām valstīm (EKL 230. panta ceturtā daļa; Komisijas Lēmums 2006/522) (sal. ar 28.–34. punktu)

2. Prasība atcelt tiesību aktu – Fiziskas vai juridiskas personas – Akti, kas tās skar tieši un individuāli – Komisijas lēmums par aizsardzības pasākumiem saistībā ar putnu gripu, kas skar putnu ievešanu Kopienā no trešām valstīm (EKL 230. panta ceturtā daļa; Komisijas Lēmums 2006/522) (sal. ar 36. punktu)

Priekšmets

Prasība atcelt Komisijas 2006. gada 25. jūlija Lēmumu 2006/522/EK, ar ko groza Lēmumus 2005/759/EK un 2005/760/EK attiecībā uz dažiem aizsardzības pasākumiem saistībā ar ļoti patogēno putnu gripu un ar atsevišķu dzīvo putnu ievešanu Kopienā (OV L 205, 28. lpp.)

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt;
61

Pretēja Finanšu regulas 101. panta pirmās daļas interpretācija, ko piedāvā prasītāja, saskaņā ar kuru līgumslēdzēja iestāde pēc līguma parakstīšanas ar pretendentu vairs nav kompetenta atcelt līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru pat tad, ja pretendents atteiktos no savas līgumslēdzēja situācijas, radītu risku tādā situācijā kā aplūkotā, kad līgumslēdzēja iestāde pēc līguma parakstīšanas ir konstatējusi iespējamus pārkāpumus piešķiršanas procedūrā, ievest šīs procedūras dalībnieces strupceļā. No vienas puses, līguma izpilde šādā situācijā tās pakļautu riskam, ka jāaptur līguma izpilde, kas šajā gadījumā turklāt tika noteikta priekšlaikus, vai jāatceļ lēmums par piešķiršanu, ja noraidītais pretendents ir iesniedzis prasību Pirmās instances tiesā. No otras puses, līgumslēdzēja iestāde nevarētu atcelt procedūru vai atteikties no publiskā iepirkuma līguma, pat ja pretendents tāpat kā šajā gadījumā būtu gatavs atteikties no līguma. Tomēr Finanšu regulas 101. pants nav interpretējams tā, ka ar to netiktu pieļauta līgumslēdzēju pušu kopējā griba atcelt to pirms tā izpildes sākuma. Tādā situācijā līgumslēdzējai iestādei ir jābūt tiesībām atcelt konkursa procedūru.
102

Turklāt ir jāatgādina, ka atbilstoši EKL 233. pantam iestādei, kuras pieņemto tiesību aktu atceļ, ir jāveic pasākumi, kas vajadzīgi, lai pildītu Pirmās instances tiesas spriedumu. No tā izriet, pirmkārt, ka tiesneša, kurš pieņem lēmumu par tiesību akta atcelšanu, kompetencē nav norādīt iestādei, kuras pieņemto tiesību aktu atceļ, tiesas nolēmuma izpildes kārtību (Tiesas 1995. gada 26. oktobra rīkojums apvienotajās lietās C-199/94 P un C-200/94 P Pevasa un Inpesca/Komisija, Recueil, I-3709. lpp., 24. punkts) un, otrkārt, ka pagaidu noregulējuma tiesnesis nevar iepriekš lemt par pasākumiem, kurus var veikt pēc iespējamā sprieduma par tiesību akta atcelšanu taisīšanas. Sprieduma par tiesību akta atcelšanu izpildes kārtība ir atkarīga ne tikai no atceltās normas un minētā sprieduma piemērojamības, kas ir vērtējama atkarībā no tā pamatojuma (Tiesas 1988. gada 26. aprīļa spriedums apvienotajās lietās 97/86, 99/86, 193/86 un 215/86 Asteris u.c./Komisija, Recueil, 2181. lpp., 27. punkts, un 2006. gada 1. jūnija spriedums apvienotajās lietās C-442/03 P un C-471/03 P P & O European Ferries (Vizcaya)/Komisija, Krājums, I-4845. lpp., 44. punkts), bet arī no katra gadījuma īpašajiem apstākļiem, tādiem kā termiņš, kādā tiek atcelts apstrīdētais akts, vai attiecīgo trešo personu intereses.
Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2008. gada 11. jūnija rīkojums — European Association of Im- and Exporters of Birds and live Animals u.c./Komisija

(lieta T-209/06)

“Prasība atcelt tiesību aktu — Pieņemamība — EKL 230. panta ceturtā daļa — Fiziskas un juridiskas personas — Apvienības — Lēmums 2006/522/EEK — Individuāla skaršana — Dzīvnieku veselība — Aizsardzības pasākumi saistībā ar putnu gripu”

1. Prasība atcelt tiesību aktu — Fiziskas vai juridiskas personas — Akti, kas tās skar tieši un individuāli — Komisijas lēmums par aizsardzības pasākumiem saistībā ar putnu gripu, kas skar putnu ievešanu Kopienā no trešām valstīm (EKL 230. panta ceturtā daļa; Komisijas Lēmums 2006/522) (sal. ar 28.–34. punktu)

2. Prasība atcelt tiesību aktu — Fiziskas vai juridiskas personas — Akti, kas tās skar tieši un individuāli — Komisijas lēmums par aizsardzības pasākumiem saistībā ar putnu gripu, kas skar putnu ievešanu Kopienā no trešām valstīm (EKL 230. panta ceturtā daļa; Komisijas Lēmums 2006/522) (sal. ar 36. punktu)

Priekšmets

Prasība atcelt Komisijas 2006. gada 25. jūlija Lēmumu 2006/522/EK, ar ko groza Lēmumus 2005/759/EK un 2005/760/EK attiecībā uz dažiem aizsardzības pasākumiem saistībā ar ļoti patogēno putnu gripu un ar atsevišķu dzīvo putnu ievešanu Kopienā (OV L 205, 28. lpp.)

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt;

2) prasītājas atlīdzina tiesāšanās izdevumus, tai skaitā tos, kas attiecas uz pagaidu noregulējuma tiesvedību.

Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2008. gada 11. jūnija rīkojums — European Association of Im- and Exporters of Birds and live Animals u.c./Komisija

(lieta T-209/06)

“Prasība atcelt tiesību aktu — Pieņemamība — EKL 230. panta ceturtā daļa — Fiziskas un juridiskas personas — Apvienības — Lēmums 2006/522/EEK — Individuāla skaršana — Dzīvnieku veselība — Aizsardzības pasākumi saistībā ar putnu gripu”

1. Prasība atcelt tiesību aktu — Fiziskas vai juridiskas personas — Akti, kas tās skar tieši un individuāli — Komisijas lēmums par aizsardzības pasākumiem saistībā ar putnu gripu, kas skar putnu ievešanu Kopienā no trešām valstīm (EKL 230. panta ceturtā daļa; Komisijas Lēmums 2006/522) (sal. ar 28.–34. punktu)

2. Prasība atcelt tiesību aktu — Fiziskas vai juridiskas personas — Akti, kas tās skar tieši un individuāli — Komisijas lēmums par aizsardzības pasākumiem saistībā ar putnu gripu, kas skar putnu ievešanu Kopienā no trešām valstīm (EKL 230. panta ceturtā daļa; Komisijas Lēmums 2006/522) (sal. ar 36. punktu)

Priekšmets

Prasība atcelt Komisijas 2006. gada 25. jūlija Lēmumu 2006/522/EK, ar ko groza Lēmumus 2005/759/EK un 2005/760/EK attiecībā uz dažiem aizsardzības pasākumiem saistībā ar ļoti patogēno putnu gripu un ar atsevišķu dzīvo putnu ievešanu Kopienā (OV L 205, 28. lpp.)

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt;