Lieta T‑768/16

BNP Paribas

pret

Eiropas Centrālo banku

Ekonomikas un monetārā politika – Kredītiestāžu prudenciālā uzraudzība – Regulas (ES) Nr. 1024/2013 4. panta 1. punkta d) apakšpunkts un 3. punkts – Sviras rādītāja aprēķināšana – ECB atteikums atļaut prasītājai no sviras rādītāja aprēķiniem izslēgt riska darījumus, kas atbilst noteiktiem nosacījumiem – Regulas (ES) Nr. 575/2013 429. panta 14. punkts – ECB rīcības brīvība – Kļūdas tiesību piemērošanā – Acīmredzama kļūda vērtējumā

Kopsavilkums – Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 13. jūlija spriedums

Skat. nolēmuma tekstu. (skat. 19. punktu)

Tā kā Eiropas Centrālajai bankai ir rīcības brīvība un līdz ar to plaša novērtējuma brīvība, izvēloties piešķirt vai nepiešķirt Regulas Nr. 575/2013 par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, redakcijā ar grozījumiem, kas tajā izdarīti ar Regulu 2015/62, 429. panta 14. punktā paredzēto atkāpi, Savienības tiesas veicamā pārbaude par lēmuma, kurā ir atteikts piemērot šo tiesību normu, motīvu pamatotību nedrīkst to mudināt Bankas vērtējumu aizstāt ar savējo, bet gan šādas pārbaudes mērķis ir pārliecināties, ka apstrīdētais lēmums nav balstīts uz materiāli neprecīziem faktiem un ka tajā nav pieļauta neviena kļūda tiesību piemērošanā, ne arī acīmredzama kļūda vērtējumā vai pilnvaru nepareiza izmantošana. (skat. 30. punktu)

Lai arī, īstenojot rīcības brīvību, kas Eiropas Centrālā banka ir atzīta Regulas Nr. 575/2013 par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, redakcijā ar grozījumiem, kas tajā izdarīti ar Regulu 2015/62, 429. panta 14. punktā, tā var brīvi piešķirt vai nepiešķirt šajā tiesību normā paredzēto atkāpi, šī brīvība ir jāizmanto ar nosacījumu, ka netiek pārkāpti šīs atkāpes mērķi un šai atkāpei netiek laupīta tās lietderīgā iedarbība. No tā katrā ziņā ir atvedināms, ka Banka uz motīviem, kuri praksē Regulas Nr. 575/2013 429. panta 14. punktā piedāvāto iespēju padara gandrīz nepiemērojamu, nevar pamatoties, nelaupot šai tiesību normai tās lietderīgo iedarbību un nepārkāpjot tās ieviešanas mērķus. Līdz ar to Eiropas Centrālā banka nevar no Regulas Nr. 575/2013 429. panta 14. punktā paredzētās atkāpes piemērošanas izslēgt kredītiestādes riska darījumus ar publisku finanšu institūciju, balstoties uz apsvērumiem, kas ir raksturīgi riska darījumiem, uz kuriem šī tiesību norma attiecas. Tas attiecas uz apsvērumu, kas ir atvedināts no fakta, ka šīs kredītiestādes riska darījumi ar minēto institūciju ir norādīti tās grāmatvedības bilances aktīvos. Proti, tā kā riska darījumi, attiecībā uz kuriem minētajā tiesību normā ir paredzēta iespēja neņemt tos vērā kredītiestādes sviras rādītāja aprēķinā, pēc savas būtības parasti tiek norādīti minētās kredītiestādes bilances aktīvos, apsvērums, kas ir atvedināts no apstākļa, ka riska darījumi ar publisku finanšu iestādi ir norādīti kredītiestādes bilances aktīvos, nevar lietderīgi pamatot atteikumu piešķirt pieprasīto atkāpi. Analogu iemeslu dēļ tas pats otrām kārtām attiecas uz apsvērumu, kas ir atvedināts no apstākļa, ka minētie riska darījumi veido daļu no summām, kas pie prasītājas ir noguldītas kā regulētie krājnoguldījumi, kuri paliek tās bilances pasīvos. Tā kā Regulas Nr. 575/2013 429. panta 14. punkts attiecas tikai uz riska darījumiem ar publiskā sektora struktūrām, kam ir valsts garantija, atteikums, kas ir pamatots ar principiālu apsvērumu, ka valsts var nonākt maksājuma saistību neizpildes situācijā, neveicot šādas iespējamības varbūtības analīzi attiecībā uz minēto valsti, minētajā normā paredzētās iespējas piemērojamību praksē padarītu gandrīz neiespējamu. Turklāt un līdz ar to, tā kā Eiropas Centrālā banka nav pārbaudījusi maksājuma saistību neizpildes varbūtību, tas, ka lēmumā atteikties piešķirt Regulas Nr. 575/2013 429. panta 14. punktā paredzēto atkāpi ir uzsvērts kredītiestādes riska darījumu ar publisku finanšu institūciju apjoms, pats par sevi nevar pamatot šo riska darījumu ņemšanu vērā sviras rādītāja aprēķinā. Minētajam apjomam varētu būt nozīme tikai gadījumā, ja attiecīgās valsts veiktas maksājuma saistību neizpildes dēļ minētā kredītiestāde nevarētu atgūt no šīs finanšu iestādes summas, kuras nodotas kā regulētie krājnoguldījumi, un tad tai būtu jāveic aktīvu piespiedu pārdošana. (skat. 39., 52.–54., 56., 57., 61. un 63. punktu)

Atkāpjoties no Regulas Nr. 575/2013 par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, kas grozīts ar Regulu 2015/62, 429. panta 14. punkta, ar šo atkāpi Komisija, saskaņojot to ar likumdevēju, ir paredzējusi iespēju, ka tādi kredītiestādes riska darījumi ar publiskā sektora struktūrām, kuriem valsts garantijas dēļ ir tikpat zems riska līmenis kā riska darījumiem ar šo valsti un kuri neatbilst kredītiestādes ieguldīšanas izvēlei – ciktāl kredītiestādei ir pienākums nodot attiecīgās summas –, nav būtiski sviras rādītāja aprēķināšanai un tāpēc tie var tikt izslēgti. Regulas Nr. 575/2013 429. panta 14. punkts attiecas vienīgi uz riska darījumiem, kuriem, īstenojot pašu kapitāla prasību aprēķina standartizēto pieeju, tiek piešķirta 0 % riska pakāpe. Tā rezultātā minētās regulas 429. panta 14. punkta īstenošana nozīmē divu mērķu saskaņošanu, – no vienas puses, ievērot sviras rādītāja loģiku, kas nozīmē, ka rādītāja aprēķinā ir iekļaujams kredītiestādes kopējās riska darījumu vērtības mērs bez svēruma atkarībā no riska pakāpes, un, no otras puses, ņemt vērā Komisijas mērķi, kas ir saskaņots ar likumdevēju un saskaņā ar kuru vajadzības gadījumā noteikti riska darījumi, kuriem ir sevišķi zems riska profils un kuri neizriet no kredītiestādes ieguldījumu izvēles, nav būtiski sviras rādītāja aprēķinā un var tikt no tā izslēgti. Šajā ziņā kompetento iestāžu rīcības brīvības atzīšana saistībā ar Regulas Nr. 575/2013 429. panta 14. punkta īstenošanu ļauj tām izšķirties starp šiem diviem mērķiem, ievērojot katra atsevišķa gadījuma īpatnības. (skat. 48.–51. punktu)

No Regulas Nr. 575/2013 par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, redakcijā ar grozījumiem, kas tajā izdarīti ar Regulu 2015/62, 4. panta 1. punkta 94) apakšpunktā iekļautās pārmērīgas sviras riska definīcijas izriet, ka pārmērīgas sviras riski veidojas likviditātes nepietiekamības situācijā. Proti, lai iegūtu likviditāti, kredītiestādei var nākties veikt pasākumus, kas nav paredzēti uzņēmējdarbības plānā, tostarp veikt finanšu grūtību izraisītu aktīvu pārdošanu, kura, kā tas ir atgādināts Regulas Nr. 575/2013 90. apsvērumā, rada šīs minētajā tiesību normā paredzētās sekas. Tā kā pārmērīgas sviras negatīvās sekas izpaužas likviditātes nepietiekamības gadījumā, apstāklis, ka laikposms starp tās un publiskas finanšu iestādes pozīciju korekciju attiecas uz likviditātes risku, nemazina šī laikposma nozīmi vērtējumā par risku, kas ir saistīts ar tās sviras rādītāju. Tomēr šis korekcijas laikposms nav likviditātes riska cēlonis vērtējumā par likviditātes seguma prasībām, kas ir noteiktas Regulas Nr. 575/2013 412. pantā un Regulā 2015/61, ar ko papildina Regulu Nr. 575/2013 attiecībā uz likviditātes seguma prasību kredītiestādēm. Proti, ja Eiropas Centrālā banka piešķir atļauju piemērot Regulas 2015/61 26. pantu – kurā kompetentajām iestādēm un tātad arī Bankai ir ļauts kompensēt savstarpēji atkarīgās ienākošās un izejošās naudas plūsmas, ja dalībvalsts centrālās valdības garantijas esamības un to starpā esošā īsā laikposma dēļ tā uzskata, ka minētais laikposms nav likviditātes riska cēlonis, – savstarpēji atkarīgajām ienākošajām un izejošajām naudas plūsmām saistībā ar riska darījumiem ar finanšu institūciju, tas ir pielīdzināms tam, ka Banka atzīst, ka starp tām esošais laikposms nav likviditātes riska cēlonis. (skat. 70.–73., 76. un 77. punktu)