ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
No minētās normas arī izriet, ka rūpības pienākums pirmām kārtām gulstas uz preču zīmes īpašnieku. Tātad, ja īpašnieks deleģē administratīvus uzdevumus saistībā ar preču zīmes reģistrācijas pagarināšanu, tam ir jānodrošina, ka izraudzītā persona sniedz nepieciešamās garantijas, kas ļauj pieņemt, ka minētie uzdevumi tiks izpildīti pienācīgi.

No šīs normas izriet, ka restitutio in integrum ir pakļauta diviem nosacījumiem, proti, pirmkārt, ka attiecīgā persona ir rīkojusies ar pienācīgu rūpību atbilstoši apstākļiem un, otrkārt, ka apstākļa, ka šī persona nav ievērojusi attiecīgo termiņu, tiešas sekas ir kādu tiesību zaudēšana vai kādas iespējas izmantot tiesību aizsardzības līdzekli zaudēšana.

Saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 78. panta 1. punktu “[Kopienas preču zīmes īpašniekam] [..], [kas], neskatoties uz to, ka ir veikti visi nepieciešamie pasākumi [ir rīkojies ar pienācīgu rūpību] atbilstoši apstākļiem, nav [spējis] iekļauties [Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi)] noteiktajā termiņā, pēc [tā] lūguma atjauno [tā] tiesības, ja, attiecīgo termiņu neievērojot, atbilstoši šīs regulas noteikumiem rodas tiešas sekas, kas izraisa kādu tiesību [..] zaudējumu”.

Ar vārdiem “pienācīga rūpība atbilstoši apstākļiem”, kas minēti Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 78. panta 1. punktā, tiek prasīts ierīkot iekšējo termiņu kontroles un uzraudzības sistēmu, kas visumā izslēdz nejaušu to neievērošanu, kā tas ir paredzēts Biroja norādījumos. No tā izriet, ka tikai notikumi, kuriem ir izņēmuma raksturs un kas tātad nav paredzami atbilstoši esošai pieredzei, var būt pamats restitutio in integrum.

Ja specializētā sabiedrība ierīko termiņu atgādināšanas datorsistēmu, pienācīga rūpība atbilstoši apstākļiem nozīmē, pirmkārt, ka šīs sistēmas vispārējai koncepcijai ir jānodrošina termiņu ievērošana, otrkārt, ka šai sistēmai ir jāsniedz iespēja atklāt un labot jebkādu paredzamo kļūmi specializētās sabiedrības darbinieku uzdevumu izpildes gaitā, kā arī datorsistēmas darbībā un, treškārt, ka specializētās sabiedrības darbiniekiem, kas ievada nepieciešamus datus un izmanto šo sistēmu, ir jābūt atbilstošā veidā apmācītiem, ir jāpārbauda savas operācijas un ir jābūt uzraudzītiem.

Pat ja pieņemtu, ka termiņu atgādināšanas datorsistēmas koncepcija visumā nodrošina termiņu ievērošanu, nevar izslēgt cilvēku kļūdas, ievadot informāciju, pat tad, ja darbinieki ir atbilstošā veidā apmācīti, instruēti un uzraudzīti. Cilvēku kļūdas, ievadot informāciju, nevar uzskatīt par izņēmuma rakstura vai neparedzamiem notikumiem. Līdz ar to minētajai sistēmai ir jāparedz mehānisms šādu kļūdu atklāšanai un labošanai. Ja šāds mehānisms nav ierīkots, tad nav ievērots pienākums rīkoties ar pienācīgu rūpību atbilstoši apstākļiem.

(sal. ar 26.–28. punktu)
23

Vispārējā tiesa, veicot 1991. gada 2. maija Reglamenta 64. pantā paredzētos procesa organizatoriskos pasākumus, uzdeva lietas dalībniecēm jautājumus, uz kuriem tās atbildēja noteiktajā termiņā. Vispārējā tiesa pareizas tiesvedības interesēs un trīs tajā izskatāmo lietu starp prasītāju un Komisiju – proti, pirmkārt, šīs lietas, otrkārt, lietas T‑388/11 Deutsche Post/Komisija un, treškārt, lietas T‑152/12 Deutsche Post/Komisija – optimālas pārvaldības nolūkā vēlējās it īpaši noskaidrot lietas dalībnieču viedokli par to, kādas varētu būt vai kādām būtu jābūt prioritātēm saistībā ar šo lietu izskatīšanas secību un iespējamību apturēt tiesvedību vienā vai vairākās lietās, lai sagaidītu spriedumu pārējās lietās. Lietā T‑388/11 Deutsche Post/Komisija prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2011. gada 10. maija Lēmumu C(2011) 3081, galīgā redakcija, paplašināt notiekošo formālo izmeklēšanas procedūru saistībā ar valsts atbalstu, ko Vācija kā kompensāciju par universālo pakalpojumu saistībām ir piešķīrusi prasītājai, attiecībā uz subsīdijām, kuras Vācijas iestādes izmaksājušas par labu prasītājai, lai tā segtu darbinieku, kuriem ir ierēdņa statuss, pensiju izmaksas (valsts atbalsts C 36/27 (ex NN 25/07)). Lietā T‑152/12 Deutsche Post/Komisija, prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2012. gada 25. janvāra Lēmuma 2012/636/ES par pasākumu C 36/07 (ex NN 25/07), ko ieviesusi Vācija attiecībā uz prasītāju (OV L 289, 1. lpp.), 1., 2. un 4.–6. pantu.
Prasība atcelt paziņojumu par atklāto konkursu EPSO/AD/94/07, lai izveidotu administratoru (AD 5) rezerves sarakstu informācijas, komunikācijas un plašsaziņas līdzekļu jomā (OV 2007, C 45 A, 3. lpp.), paziņojumu par atklāto konkursu EPSO/AST/37/07, lai izveidotu asistentu (AST 3) rezerves sarakstu komunikācijas un informācijas jomā (OV 2007, C 45 A, 15. lpp.), un paziņojumu par atklāto konkursu EPSO/AD/95/07, lai izveidotu administratoru (AD 5) rezerves sarakstu informācijas (bibliotēku/dokumentācijas) jomā (OV 2007, C 103 A, 7. lpp.)
48

Turklāt ir jāatzīmē, ka, lai gan atbilstoši judikatūrai attiecīgo apzīmējumu līdzības analīze, kas ir sajaukšanas iespējas visaptverošā vērtējuma būtiskais elements, tāpat kā pats šis minētais vērtējums ir jāveic, ņemot vērā konkrētās sabiedrības daļas uztveri (Pirmās instances tiesas 2004. gada 22. jūnija spriedums lietā T-185/02 Ruiz-Picasso u.c./ITSB — DaimlerChrysler (“PICARO”), Krājums, II-1739. lpp., 53. punkts; skat. arī Pirmās instances tiesas spriedumu lietā T-256/04 Mundipharma/ITSB — Altana Pharma (“RESPICUR”), Krājums, II-449. lpp., 58. punkts), tas būtībā ir piemērojams tikai tiktāl, ciktāl attiecīgo patērētāju īpašības var ietekmēt to uztveri attiecībā uz konfliktējošo apzīmējumu līdzību. Tātad tas tā ir it īpaši attiecībā uz līdzības pakāpes uztveri, aplūkojot no fonētiskā un konceptuālā viedokļa, kura var mainīties atkarībā no šo patērētāju valodas un kultūras konteksta vai no līmeņa, kādā viņi pārzina noteiktus specializētus terminus, ko dažreiz nosaka to piederība sabiedrībai, ko veido profesionāļi.
24

Ar 2008. gada 18. jūlijā Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegto vēstuli prasītāji lietās T-217/07, T-218/07, no T-244/07 līdz T-246/07, no T-253/07 līdz T-255/07, no T-258/07 līdz T-260/07, no T-268/07 līdz T-270/07 un T-394/07 informēja Pirmās instances tiesu, ka tie atsakās no savām prasībām. Ar Pirmās instances tiesas astotās palātas priekšsēdētāja rīkojumu par daļēju izslēgšanu no reģistra šīs 15 lietas tika izslēgtas no Pirmās instances tiesas reģistra.
68

Visbeidzot, pamats, saskaņā ar kuru pārējie attiecīgie pakalpojumi ir “nepieciešami, lai apkopotu un apstrādātu pakalpojuma parametrus (piemēram, izmantotāja izvēlētās mājas zonas atrašanās vieta un platība) un darījuma datus, kas nepieciešami, lai sagatavotu telefona rēķinu”, ne tikai neļauj par katru no attiecīgo pakalpojumu kategorijām noteikt, kādā veidā šie pakalpojumi ir nepieciešami, lai apkopotu un apstrādātu pakalpojuma parametrus un darījuma datus, kas nepieciešami, lai sagatavotu rēķinu, no izmantotāja dzīvesvietas zonas ģeogrāfiskās atrašanās vietas un platības viedokļa, bet arī nav tāds, kas ļautu konstatēt apzīmējuma “Homezone” aprakstošo raksturu attiecībā uz šādiem pakalpojumiem vai noteiktām to iezīmēm. No šī pamatojuma neizriet, ka konkrētā sabiedrības daļa nepastarpināti un bez tālākām pārdomām uztvers apzīmējumu “Homezone” kā aprakstošu vienai no šo pakalpojumu iezīmēm.
103

Jākonstatē, ka pretēji Komisijas apgalvotajam Igaunijas Republikas valsts sadales plāna pielikumos iesniegtie dati šķiet konsekventi un saprotami un ka Igaunijas Republikas atbilstoši Lēmuma 2006/780 3. panta 1. un 2. punktam izveidotās kvotu rezerves tika iekļautas kopējā piešķiramo kvotu daudzumā, kas paredzēts valsts sadales plāna kontekstā. It īpaši no valsts sadales plāna 1. pielikuma, lasot to kopsakarā ar tā 3. pielikuma pirmajā lappusē ietverto tabulu, izriet, ka 948531 tonnu CO2 ekvivalenta apmērs ir kopējais kvotu daudzums, kas ietverts rezervēs saistībā ar iekārtām, kuras īsteno projekta darbības, par kurām atbilstoši Lēmuma 2006/780 3. panta 1. punktam jau ir izsniegts apstiprinājuma raksts. No šiem diviem pielikumiem izriet arī, ka kvotu daudzums par 795026 tonnām CO2 ekvivalenta būs jākompensē ar kvotu atsaukšanu noteiktām specifiskām iekārtām, kuru emisijas tiktu tieši samazinātas attiecīgo projektu dēļ. No vienkārša aritmētiska aprēķina, kas veikts, pamatojoties uz šajos pašos pielikumos ietvertajiem rādītājiem, izriet, ka rezerves atlikums ir 153505 tonnu CO2 ekvivalenta apmērā. No šiem pielikumiem izriet arī, ka kvotu daudzumi ir jākompensē īpašā veidā, atsaucot kvotas vēl neidentificētām, bet siltuma ražošanas nozarē ietilpstošām iekārtām, kuru emisijas tiktu netieši samazinātas attiecīgo projektu dēļ.
127

Otrais no šiem nosacījumiem šajā lietā acīmredzami nav izpildīts. Regulas Nr. 1605/2002 119. panta 1. punktā ir noteikts, ka, “neskarot turpmākas pārbaudes, ko veic iestāde, dotācijas [subsīdijas] summa nav galīga, kamēr iestāde nav pieņēmusi gala ziņojumus un pārskatus”. Turklāt 2. panta 1. punktā “Īpašajos noteikumos”, kuri iekļauti Piešķiršanas lēmuma III pielikumā, bija skaidri noteikts, ka iespējamos grozījumus noteikumos, kas ietverti minētā lēmuma I pielikumā (Sīka analīze par darījumu “Vietējais kapitāls ar sociālu mērķi”) un II pielikumā (Sīka analīze par budžetu darījumam “Vietējais kapitāls ar sociālu mērķi”), “[vajadzēja] formulēt rakstveidā un pievienot lēmumam” un ka “mutvārdu vienošanās lietas dalībniekiem [nebija] saistoša”. Tātad CPEM apzinājās vai tam bija jāapzinās, ka garantijas vai ieteikumi, ko mutvārdos devuši Komisijas darbinieki, nevar atbrīvot to no pienākuma ievērot saistības saskaņā ar Piešķiršanas lēmumu un it īpaši ievērot finansēšanas plānu, kurš ietverts tā II pielikumā. Tādējādi Komisijas darbinieku mutvārdos dotās garantijas, pieņemot, ka tās ir pierādītas, nevarēja radīt CPEM leģitīmas cerības, ka jebkādu finansējuma neesamību no tā puses Komisija klusējot pieņems vai atbalstīs vienkārša budžeta grozījuma veidā. Vēl jo vairāk, CPEM, pamatojot leģitīmas cerības, nevar balstīt argumentu ne uz Komisijas klusēšanu pēc tam, kad tās darbinieki saņēmuši ziņas par aizdevumiem bez nodrošinājuma vai par grūtībām, kādas tam bijušas attiecībā uz finansēšanas plāna ievērošanu, ne arī uz faktu, ka Komisija ir atbrīvojusi daļu no bankas garantijas.
32

Ir jāatgādina, ka Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunktā (tagad — Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts) minētās preču zīmes it īpaši ir tās, kuras konkrētā sabiedrības daļa uzskata par tirdzniecībā parasti lietotām, piedāvājot attiecīgās preces vai pakalpojumus, vai par kurām ir vismaz konkrētas norādes, kas ļauj secināt, ka tās var tikt lietotas šādā veidā. Turklāt šajā noteikumā minētie apzīmējumi nespēj pildīt preču zīmes būtisko funkciju, proti — norādīt uz preces vai pakalpojuma izcelsmi, lai ļautu patērētājam, kas iegādājas ar preču zīmi apzīmētu preci vai pakalpojumu, ja ir gūta pozitīva pieredze, izvēlēties vēlāk to pašu preci vai pakalpojumu vai citu, ja pieredze ir bijusi negatīva (Pirmās instances tiesas 2003. gada 3. decembra spriedums lietā T-305/02 Nestlé Waters France/ITSB (Pudeles forma), Recueil, II-5207. lpp., 28. punkts; spriedums lietā T-216/02 Fieldturf/ITSB (“LOOKS LIKE GRASS… FEELS LIKE GRASS… PLAYS LIKE GRASS”), Recueil, II-1023. lpp., 23. un 24. punkts, un spriedums lietā T-393/02 Henkel/ITSB (Balta un caurspīdīga flakona forma), Krājums, II-4115. lpp., 30. punkts).
Piektkārt, ir jāatgādina, ka saskaņā ar judikatūru, ja runa ir par apzīmējumu, kas sastāv no vārdiem, iespējamas atšķirtspējas esamību var pārbaudīt daļēji attiecībā uz katru no šiem elementiem atsevišķi, taču tai katrā ziņā ir jābūt atkarīgai no šo apzīmējumu veidojošo elementu kopuma analīzes. Tas apstāklis vien, ka katram no tā elementiem atsevišķi nav atšķirtspējas, neizslēdz iespēju, ka šo elementu kombinācijai var būt atšķirtspēja (šā sprieduma 34. punktā minētais spriedums lietā SAT.1/ITSB, 28. punkts, un Pirmās instances tiesas 2008. gada 9. jūlija spriedums lietā T-58/07 BYK-Chemie/ITSB (“Substance for Success”), Krājumā nav publicēts, 18. punkts). Saskaņā ar minēto judikatūru tad, kad Apelāciju padome apgalvoja, ka “reģistrācijai pieteikto apzīmējumu veido tikai vienkārša tā elementu summa”, tā tikai konstatēja, ka preču zīmei “TAME IT” nav nekādas citas nozīmes, izņemot vārdu “tame” un “it” vienkāršu kombināciju, un ka līdz ar to šo preču zīmi, to aplūkojot kopumā, konkrētā sabiedrības daļa joprojām uztvers pirmā kārtām ka vienīgi reklāmas vēstījumu. Tātad šā apgalvojuma mērķis — pretēji tam, ko saka prasītāja, — nav norādīt uz radošās spējas vai iztēles trūkumu preču zīmē “TAME IT”. Līdz ar to arī šis arguments ir jānoraida.
126

No pastāvīgās judikatūras izriet, ka individuālo lēmumu pamatojuma norādīšanas pienākuma divpusējais mērķis ir, pirmkārt, ļaut ieinteresētajai personai noskaidrot īstenotā pasākuma pamatojumu, dodot iespēju tai aizstāvēt savas tiesības, un, otrkārt, ļaut Kopienas tiesām izmantot savas tiesības veikt lēmuma tiesiskuma kontroli (skat. iepriekš 125. punktā minēto spriedumu apvienotajās lietās “VITATASTE” un “METABALANCE 44”, 73. punkts un tajā minētā judikatūra). Jautājums par to, vai pamatojums atbilst šīm prasībām, ir izvērtējams, ņemot vērā ne vien tā vārdisko formulējumu, bet arī kontekstu un tiesību normu kopumu, kas regulē attiecīgo jautājumu (Tiesas 1996. gada 29. februāra spriedums lietā C-122/94 Komisija/Padome, Recueil, I-881. lpp., 29. punkts; Pirmās instances tiesas spriedums lietā T-188/98 Kuijer/Padome, Recueil, II-1959. lpp., 36. punkts, un iepriekš 125. punktā minētais spriedums lietā “ROYAL COUNTY OF BERKSHIRE POLO CLUB”, 17. punkts).
Attiecībā uz prasītājas argumentu, kas saistīts ar to, ka mērķauditorija reģistrācijai pieteikto preču zīmi varētu uztvert kā vienu no tās pakārtotajām preču zīmēm, ir jānorāda, kā to min arī pati prasītāja, ka pakārtotajām preču zīmēm ir raksturīgs tas, ka apzīmējumi tiek atvasināti no galvenās preču zīmes, kam ar to ir kopējs dominējošais elements (Pirmās instances tiesas 2004. gada 6. oktobra spriedums apvienotajās lietās no T-117/03 līdz T-119/03 un T-171/03 New Look/ITSB — Naulover (“NLSPORT”, “NLJEANS”, “NLACTIVE” un “NLCollection”), Krājums, II-3471. lpp., 51. punkts). Šajā gadījumā strīdīgajām preču zīmēm nav kopēja dominējoša elementa. Kā tas jau iepriekš vairākkārt tika konstatēts, agrākajās preču zīmēs dominējošs ir grafiskais elements “CK” vai to veido tikai [šis elements], savukārt reģistrācijai pieteiktajā preču zīmē dominējošs ir atšķirtspējīgais vārdiskais elements “creaciones kennya”.
59

No šiem pantiem, kā arī no Pirmās instances tiesas judikatūras izriet, ka Parlaments ir izpildījis pienākumu sniegt pamatojumu, ja tas vispirms aprobežojas ar to, ka nekavējoties visiem neveiksmīgajiem pretendentiem paziņo to piedāvājuma noraidīšanas motīvus, un vēlāk pretendentiem, kas ir iesnieguši pieņemamu piedāvājumu un kuri ir to tieši lūguši, sniedz informāciju par veiksmīgā piedāvājuma raksturlielumiem un salīdzinošo izdevīgumu, kā arī tā pretendenta nosaukumu, kuram piešķirtas tiesības slēgt līgumu, noteiktajā termiņā, kas ir piecpadsmit kalendārās dienas no dienas, kad saņemts rakstisks pieprasījums (šajā sakarā un pēc analoģijas skat. iepriekš 56. punktā minēto 2008. gada 10. septembra spriedumu lietā T-465/04 Evropaïki Dynamiki/Komisija, 47. punkts).
5

2003. gada 8. aprīlīDSR touristik GmbH lūdza atzīt šo reģistrāciju par spēkā neesošu saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 51. panta 1. punkta a) apakšpunktu (tagad — Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunkts), jo uz to attiecas minētās regulas 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktā (tagad — Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts) paredzētie absolūtie atteikuma pamatojumi. Tā arī norādīja, ka gadījumā, ja apstrīdētā preču zīme nebūtu uzskatāma par tādu, kas apraksta ar to apzīmētās preces un pakalpojumus, tā tomēr ir jāatzīst par spēkā neesošu saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 51. panta 1. punkta a) apakšpunktu, to aplūkojot kopā ar tās pašas regulas 7. panta 1. punkta g) apakšpunktu (tagad — Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta g) apakšpunkts), jo tā esot maldinoša.
225

Saskaņā ar judikatūru paziņojumā par iebildumiem iebildumi ir jāizklāsta pietiekami skaidri, pat ja tie tiek izklāstīti kopsavilkuma veidā, lai ieinteresētajām personām faktiski būtu zināma rīcība, par kuru Komisija tās vēlas saukt pie atbildības (iepriekš 156. punktā minētais spriedums lietā Mo Och Domsjö/Komisija, 63. punkts). Tiesību uz aizstāvību ievērošana procesā, kura rezultātā var tikt noteikti sodi, kā tas ir šajā lietā, nozīmē, ka attiecīgajiem uzņēmumiem un uzņēmumu apvienībām bija jādod iespēja administratīvā procesa laikā pienācīgi paust savu nostāju par Komisijas minēto faktu, iebildumu un apstākļu patiesumu un atbilstību (Pirmās instances tiesas 2000. gada 15. marta spriedums apvienotajās lietās T-25/95, T-26/95, no T-30/95 līdz T-32/95, no T-34/95 līdz T-39/95, no T-42/95 līdz T-46/95, T-48/95, no T-50/95 līdz T-65/95, no T-68/95 līdz T-71/95, T-87/95, T-88/95, T-103/95 un T-104/95 Cimenteries CBR u.c./Komisija, Recueil, II-491. lpp., 553. punkts). Šo prasību var uzskatīt par izpildītu, ja lēmumā ieinteresētās personas tiek vainotas tikai tajos pārkāpumos, kas ir norādīti iebildumu kopsavilkumā, un tajā ir norādīti tikai tie fakti, par kuriem ieinteresētajām personām tika dota iespēja izteikties (Tiesas spriedums lietā 41/69 ACF Chemiefarma/Komisija, Recueil, 661. lpp., 94. punkts). No minētā izriet, ka Komisija var izteikt tikai tādus iebildumus, par kuriem šiem uzņēmumiem un uzņēmumu apvienībām bija iespēja paust savu viedokli (Pirmās instances tiesas spriedums apvienotajās lietās T-39/92 un T-40/92 CB un Europay/Komisija, Recueil, II-49. lpp., 47. punkts).
20

Faktiski tas pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu, kuru būtu iesniegusi advokāte B. pati savā vārdā, ITSB būtu jāatzīst par nepieņemamu. No Regulas Nr. 40/94 55. panta 1. punkta b) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar šī regulas 42. panta 1. punktu un 52. panta 1. punktu, izriet, ka pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu, kas pamatots ar šīs pašas regulas 8. panta 1. punktu, var iesniegt tikai šī pieteikuma pamatojumam izvirzīto agrāko preču zīmju īpašnieki vai arī to pilnvaroti licenciāti. Tomēr komercsabiedrības bankrota procesa administratora statuss neatbilst nevienai no šīm divām kategorijām.
6

Ar 2006. gada 20. decembra lēmumu (turpmāk tekstā — “apstrīdētais lēmums”) ITSB Apelāciju otrā padome noraidīja apelācijas sūdzību. Tā uzskatīja, ka konkrēto sabiedrības daļu veido angļu valodā runājošie patērētāji vecumā no 18 līdz 70 gadiem. Šī sabiedrības daļa vārdu “fun” saistībā ar mehānisko sauszemes transportlīdzekli uztveršot kā norādi uz to, ka transportlīdzeklim ir oriģināls izskats un to vadīt ir īpaši uzjautrinoši. Turklāt vārdu “fun” izmantojot profesionāļi, transportlīdzekļu mazumtirgotāji vai izklaides organizētāji, lai aprakstītu transportlīdzekļa kategoriju (piemēram, kvadraciklus, rallija kartus, “monster” trekus) vai transportlīdzekļus, kurus vadīt ir uzjautrinoši (fun to drive). Apelāciju padome norādīja, ka vārds “fun” ir parastā angļu valodas vārdu krājuma daļa un tāpēc acīmredzami vispārējās interesēs ir saglabāt šo vārdu pieejamu citiem tirgotājiem un konkurentiem. Attiecībā uz detaļām un sastāvdaļām Apelāciju padome norādīja, ka vārdu “fun” varētu uztvert kā tādu, kas identificē “izpriecai paredzēto transportlīdzekļu” (fun vehicles) detaļas un aprīkojumu un ka atsevišķas detaļas vai atsevišķas sastāvdaļas arī var būt uzjautrinošas (fun). Tādēļ preču zīme “FUN” būtu jāuzskata kā aprakstoša Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta nozīmē un šī iemesla dēļ kā tāda, kam nav atšķirtspējas minētās regulas 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta nozīmē.
100

Tiktāl, ciktāl Ženets uzskata, ka no 2005. gada 22. aprīļa atteikuma izriet, ka Komisija ir atturējusies no Noteikumos paredzētā pasākuma veikšanas, pēc savas ierosmes nepiešķirot viņam palīdzību, vēršoties Beļģijas valsts iestādēs vai tiesās, jānorāda, ka iestādes atturēšanās sniegt palīdzību tās ierēdņiem un darbiniekiem saskaņā ar Noteikumu 24. pantu ir uzskatāma par nelabvēlīgu lēmumu Noteikumu 90. panta 2. punkta izpratnē vienīgi tad, ja iestādei ir pienākums sniegt palīdzību neatkarīgi no tās ierēdņu vai darbinieku lūguma.
2)

Group Lottuss Corp., SL pilnībā sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina četras piektdaļas no Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) tiesāšanās izdevumiem un četras piektdaļas no Ugly, Inc. tiesāšanās izdevumiem;
176

Attiecībā uz tādu īpašu un konkrētu iemeslu norādi, pamatojoties uz kuriem Padome pēc pārbaudes uzskatīja, ka prasītājas līdzekļu iesaldēšana joprojām bija pamatota, kas ir šai iestādei saistībā ar turpmāka lēmuma par līdzekļu iesaldēšanu pieņemšanu noteiktā pienākuma norādīt pamatojumu būtība (iepriekš 1. punktā minētais spriedums lietā OMPI, 143. un 144. punkts), no iepriekš 28. un 29. punktā atgādinātā faktu izklāsta izriet, ka Padome otrajā vēstulē par lēmuma paziņošanu uzskatīja, ka iemesli prasītājas paturēšanai apstrīdētajā sarakstā, kuri sākotnēji prasītājai tika nosūtīti ar pirmo vēstuli par lēmuma paziņošanu, vēl joprojām bija spēkā. Turklāt otrajai vēstulei par lēmuma paziņošanu pievienotais motīvu izklāsts principā ir tāds pats kā motīvu izklāsts, kurš tika pievienots pirmajai vēstulei par lēmuma paziņošanu. Attiecībā uz POAC lēmumu Padome otrajā vēstulē par lēmuma paziņošanu vienīgi norāda, ka Home Secretary centās par to iesniegt apelācijas sūdzību (the Council notes that the UK Home Secretary has sought to bring an appeal).
Nevienā Regulas Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai, tiesību normā Komisijai nav dota iespēja atsākt pabeigtu EKL 88. panta 2. punktā paredzēto formālo izmeklēšanas procedūru un pieņemt jaunu lēmumu, iepriekš neatceļot vai neatsaucot [procedūras] izbeigšanas lēmumu.

Protams šāda atsākšana Regulā Nr. 659/1999 nav skaidri aizliegta. Tomēr tā būtu pretrunā tiesiskās noteiktības principam, kā arī minētās regulas mērķim, kuras preambulas 3. apsvērumā ir noteikts, ka vajadzība palielināt juridisko noteiktību ir bijusi viens no regulas pieņemšanas iemesliem, un 9. apsvērumā ir norādīts, ka formālā izmeklēšanas procedūra ir jāizbeidz ar galīgu lēmumu.

Pirmkārt, šāda atsākšana nozīmētu vienlaicīgu divu nesaderīgu lēmumu tiesību sistēmā pastāvēšanu. Otrkārt, ja tiktu pieļauta iespēja Komisijai atsākt izbeigtu formālās izmeklēšanas procedūru un pieņemt jaunu lēmumu, iepriekš neatceļot vai neatsaucot [procedūras] izbeigšanas lēmumu, Komisijai tiktu atļauts jebkurā brīdī atgriezties pie šī lēmumu, liedzot lietas dalībniekiem, kurus skar izbeigtā izmeklēšanas procedūra, jebkādu pārliecinātību par tiesisko noteiktību.

Līdz ar to Savienības tiesneša veikta formālās izmeklēšanas procedūras izbeigšanas lēmuma atcelšana, ja šis lēmums nav atsaukts vai atcelts, ir jāuzskata par nepieciešamu formālu un pirms minētās atsākšanas pastāvošu nosacījumu. Pretējā gadījumā attiecīgie formālās izmeklēšanas procedūras dalībnieki no atsākšanas lēmuma rakstura viedokļa būtu nedrošā situācijā, kura nebūtu saderīga ar vajadzību palielināt juridisko noteiktību, kas ir viens no Regulas Nr. 659/1999 pieņemšanas iemesliem.

(sal. ar 50.–52. un 62. punktu)
20

Vispirms ir jāatgādina, ka Regulas Nr. 40/94 62. panta 1. punkta pirmajā teikumā ir noteikts, ka “pēc apelācijas pārbaudes attiecībā uz pieņemšanu izskatīšanai Apelāciju padome lemj par apelāciju”. Šis pienākums ir jāizprot tādējādi, ka Apelāciju padomei ir jālemj par katru no tās izskatāmajiem prasījumiem, apskatot to kopumā, vai nu apmierinot to, vai nu noraidot kā nepieņemamu, vai arī noraidot to pēc būtības (šajā sakarā skat. Tiesas 2007. gada 13. marta spriedumu lietā C-29/05 P ITSB/Kaul, Krājums, I-2213. lpp., 56. un 57. punkts). Tā kā šī pienākuma neievērošana var ietekmēt Apelāciju padomes lēmuma saturu, runa ir par būtiskas formas prasību, par kuras pārkāpumu Pirmās instances tiesa var lemt pēc savas ierosmes.