ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Pirmkārt, tikai tas vien, ka Komisija izmeklē aizliegtu vienošanos, kas kaitējusi Savienības finanšu interesēm, un par to piemērojusi sodu, nenozīmē, ka tai trūktu objektīvās objektivitātes. Otrkārt, apstāklis, ka Komisijas dienesti, kas ir atbildīgi par Savienības konkurences tiesību pārkāpumu izmeklēšanu, un dienesti, kas ir atbildīgi par samaksas veikšanu par aizliegtajā vienošanās ietilpstošajiem pakalpojumiem, ietilpst vienā organizatoriskajā struktūrā, kā tāds neapdraud šīs iestādes objektīvo objektivitāti, jo minētie dienesti noteikti ir daļa no struktūras, kurā tie ietilpst. Treškārt, Komisijas lēmumiem var piemērot Savienības tiesas pārbaudi un ka Savienības tiesībās ir noteikta Komisijas lēmumu, īpaši saistībā ar EKL 81. panta piemērošanu, pārbaude tiesā, kas sniedz visas Hartas 47. pantā paredzētās garantijas. Tādēļ Komisija katrā ziņā nav uzskatāma pārkāpuma upuri un reizē tā soģi.

Konkurences jomā naudas soda, kas piemērots atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta a) apakšpunktam, aprēķināšanai atbilstoši Pamatnostādņu 35. punktam ārkārtas gadījumos Komisija pēc pieprasījuma var ņemt vērā uzņēmuma maksātnespēju konkrētā sociālajā un ekonomiskajā kontekstā. Katrā ziņā šo pamatnostādņu 37. punktā ir noteikts, ka, lai gan šīs pamatnostādnes sniedz vispārēju metodiku naudas soda noteikšanai, konkrētie lietas apstākļi vai vajadzība panākt preventīvu iedarbību var attaisnot Komisijas novirzīšanos no šīs metodikas vai no 21. punktā minētajiem ierobežojumiem. No tā izriet, ka, atšķirībā no pamatnostādņu 35. punkta, to 37. punkts ir piemērojams neatkarīgi no attiecīgā uzņēmuma maksātspējas.

Katrā ziņā minētais 37. punkts neizslēdz, ka uzņēmuma maksātnespēja var tikt ņemta vērā, lemjot par tā piemērošanu. Tomēr, lai piešķirtu lietderīgu iedarbību kā Pamatnostādņu naudas soda aprēķināšanai 35. punktam, tā arī to 37. punktam, ir nepieciešams, lai to piemērošanas nosacījumi būtu atšķirīgi. Tādēļ maksātnespēja vai samazināta maksātspēja minētā 35. punkta izpratnē pati par sevi katrā ziņā nav uzskatāma par pietiekamu iemeslu minēto pamatnostādņu 37. punkta piemērošanai.

(sal. ar 171. un 173. punktu)
LESD 21., 45., 49., 56. un 63. pantā, kā arī Direktīvas 2004/38 par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā 22. un 24. pantā netiek pieļauts tāds reģionālais tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru tiesību uz atsevišķu pašvaldību teritorijās esošu nekustamu īpašumu pāreja ir pakļauta provinces novērtēšanas komisijas pārbaudei par “pietiekamas saiknes” starp potenciālā pircēja vai īrnieka un šīm pašvaldībām esamību. Šāds tiesiskais regulējums ierobežo minētajos Savienības tiesību noteikumos garantētās pamatbrīvības.

Nenoliedzami prasības par dalībvalsts sociālo mājokļu politiku, kuras mērķis ir nodrošināt pietiekamu mājokļu piedāvājumu personām, kurām ir mazi ienākumi, vai citām nelabvēlīgām vietējo iedzīvotāju kategorijām, var būt primāri vispārējo interešu apsvērumi un tādējādi pamatot tādus ierobežojumus.

Tādējādi šie pasākumi pārsniedz to, kas ir nepieciešams iecerētā mērķa sasniegšanai. Minētajā tiesiskajā regulējumā paredzētajiem alternatīvajiem kritērijiem, kuru ievērošanu regulāri pārbauda provinces novērtēšanas komisija, lai konstatētu, ka tiek izpildīts nosacījums par “pietiekamas saiknes” starp potenciālo pircēju vai īrnieku un attiecīgo mērķa pašvaldību esamību, var atbilst ne tikai iedzīvotāji ar maziem ienākumiem, bet arī citas personas, kurām ir pietiekami līdzekļi un līdz ar to nav nekādas īpašas vajadzības saņemt sociālo aizsardzību minētajā tirgū.

Visbeidzot, lai iepriekšējas administratīvās atļaujas saņemšanas kārtība, kaut gan ar to tiek izdarīta atkāpe no pamatbrīvības, būtu pamatota, tai ir jābūt balstītai uz nediskriminējošiem un iepriekš zināmiem objektīviem kritērijiem, kuri nodrošina, ka valsts iestāžu novērtējuma brīvības izmantošana tiek pietiekami ierobežota. Tā tas nav gadījumā, ja viens no šiem kritērijiem prasa, lai potenciālajam pircējam vai īrniekam svarīga un ilgstoša apstākļa dēļ būtu sabiedriska, ģimenes, sociāla vai ekonomiska saikne ar attiecīgo pašvaldību, ņemot vērā minētā kritērija nenoteiktību un to, ka nav noteikti konkrēti gadījumi, kuros šis kritērijs būtu uzskatāms par izpildītu.

(sal. ar 48., 51., 52., 55. un 57.–60. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Tomēr šīs šajās tiesību normās ir vienīgi noteikta kolīzijnorma, kura domāta tikai, lai noteiktu, kuri tiesību akti ir piemērojami, kā arī kurai institūcijai ir pienākums maksāt tajos paredzēto pabalstu tādu bāreņu gadījumā, kuru mirušajam vecākam ir bijis darba ņēmēja statuss. Turpretim tajās nav domāts noteikt, kādiem materiāltiesiskiem nosacījumiem ir pakārtota tiesību uz bāreņiem paredzētajiem pabalstiem esamība. Tā kā šajā jomā nav veikta saskaņošana Savienības līmenī, noteikt sociālā nodrošinājuma sistēmas pabalstu piešķiršanas nosacījumus savos tiesību aktos, ievērojot Savienības tiesības, ir katras dalībvalsts kompetencē. No tā izriet, ka mirušā darba ņēmēja statuss minētās regulas 78. panta 2. punkta un 79. panta 1. punkta pirmās daļas kontekstā ir vienīgi piesaistes kritērijs, pēc kura nosaka, pirmkārt, vai šīs tiesību normas ir piemērojamas, un, otrkārt, saistībā ar bāreņa dzīvesvietu – kuras valsts tiesību akti ir piemērojami.

Regulas Nr. 1408/71, tās redakcijā ar grozījumiem un atjauninājumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 118/97, kurā savukārt izdarīti grozījumi ar Regulu Nr. 1399/1999, 72. pants, 78. panta 2. punkta b) apakšpunkts un 79. panta 1. punkta otrās daļas a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja kādas dalībvalsts tiesiskajā regulējumā ir paredzēts, ka tiesības uz bāreņiem paredzētajiem pabalstiem var nodibināt gan mirušais vecāks, gan pārdzīvojušais vecāks, ja vien viņiem ir darba ņēmēja statuss, šajās tiesību normās tiek prasīts, lai apdrošināšanas un nodarbinātības laikposmi, ko pārdzīvojušais vecāks pabeidzis kādā citā dalībvalstī, tiktu ņemti vērā, summējot laikposmus, kas vajadzīgi, lai iegūtu tiesības uz pabalstiem pirmajā no šīm dalībvalstīm. Šajā ziņā nav nozīmes, ka pārdzīvojušais vecāks nevar pretendēt ne uz vienu apdrošināšanas vai nodarbinātības laikposmu šajā dalībvalstī atsauces laikposmā, kas šajā valsts tiesiskajā regulējumā ir noteikts, lai iegūtu šīs tiesības.

Proti, LESD 45.–48. panta, kā arī to īstenošanai pieņemtās Regulas Nr. 1408/71 mērķis tostarp ir izvairīties no tā, ka pret darba ņēmēju, kurš, izmantodams savas tiesības brīvi pārvietoties, ir strādājis vairākās dalībvalstīs, bez objektīva attaisnojuma izturētos mazāk labvēlīgi nekā pret darba ņēmēju, kurš visu karjeru ir īstenojis vienā vienīgā dalībvalstī. Taču ar to, ka dalībvalsts, lai noteiktu, vai ir tiesības uz bāreņiem paredzētajiem pabalstiem, neņem vērā darba ņēmēja, kurš ir valsts pilsonis un mirušā darba ņēmēja bērna pārdzīvojušais vecāks, citā dalībvalstī pabeigtos apdrošināšanas un nodarbinātības laikposmus, šim darba ņēmējam iespējami tiek radīta neizdevīgāka situācija tāpēc vien, ka viņš ir izmantojis LESD 45. pantā garantētās tiesības brīvi pārvietoties, un tādējādi viņš var iespējami tikt atturēts pēc sava laulātā nāves atgriezties savā izcelsmes dalībvalstī, izmantojot savas tiesības brīvi pārvietoties saskaņā ar šo pašu tiesību normu vai saskaņā ar LESD 21. pantu.

(sal. ar 54., 55. un 62. punktu, un rezolutīvo daļu)
Tiesa pēc savas ierosmes var izvērtēt, vai ir izpildīti LESD 258. panta nosacījumi prasības sakarā ar valsts pienākumu neizpildi celšanai.

Šajā ziņā, kā izriet tostarp no Tiesas reglamenta 38. panta 1. punkta c) apakšpunkta, prasības pieteikumā ir jāietver strīda priekšmets un izvirzīto pamatu kopsavilkums un tie ir jānorāda pietiekami skaidri un precīzi, lai atbildētājs varētu sagatavot savu aizstāvību un lai Tiesa varētu veikt pārbaudi. No tā izriet, ka galvenie faktiskie un tiesiskie apstākļi, ar kuriem ir pamatota prasība, prasības pieteikumā ir jānorāda loģiski un saprotami un ka prasības pieteikumā ietvertajiem prasījumiem ir jābūt formulētiem nepārprotami, lai izvairītos no tā, ka Tiesa lemj ultra petita vai arī nelemj par kādu iebildumu.

Attiecībā uz prasību sakarā ar pienākumu neizpildi ir jānorāda, ka norādes par tāda prasības pieteikuma, ar kuru tiek ierosināta tiesvedība, satura neatņemama elementa neesamību, kāds attiecīgajā gadījumā ir laikposms, kurā dalībvalsts esot pārkāpusi, kā apgalvo Komisija, Savienības tiesības, neatbilst prasībām par loģiku, skaidrību un precizitāti. Šādā gadījumā Komisija nevar vienīgi apgalvot, ka runa ir par pašreizējo pienākumu neizpildi un ka Tiesas spriedumam ir jāattiecas uz tagadni, nevis uz pagātni, tomēr neprecizējot domāto laikposmu.

(sal. ar 49.–54. punktu)
Regulas Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 1549/2006, I pielikumā ietvertās kombinētās nomenklatūras apakšpozīcija 5607 49 11 ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā apakšpozīcijā neietilpst tauvas, kuras sastāv gan no polipropilēna, gan no tērauda stieples, ciktāl abi šie materiāli ir kombinēti tādā veidā, ka abi kopā tie veido attiecīgās tauvas.

Regulas Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 1549/2006, I pielikumā ietvertās kombinētās nomenklatūras vispārīgo interpretācijas noteikumu 3. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tauvu, kuras sastāv gan no polipropilēna, gan no tērauda stieples, tarifu klasifikācija nav jāveic, piemērojot šo noteikumu, ar nosacījumu, ka valsts tiesa, ņemot vērā visus tai norādītos faktiskos apstākļus, pārbauda, ka neviens no šiem diviem materiāliem, no kuriem sastāv šīs tauvas, pats par sevi nenosaka minēto tauvu pamatīpašības.

Ja neviens no abiem materiāliem, no kuriem sastāv šīs tauvas, pats par sevi nenosaka šo tauvu pamatīpašības, tad, lai veiktu minēto tauvu tarifu klasifikāciju, ir jāpiemēro vispārīgo kombinētās nomenklatūras interpretācijas noteikumu 3. punkta c) apakšpunkts. Saskaņā ar šo pēdējo minēto noteikumu šīs tauvas ir jāklasificē kombinētās nomenklatūras pozīcijā ar lielāko kārtas numuru no vienlīdz pieļaujamām pozīcijām.

(sal. ar 40. un 42. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Regulas Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šīs tiesību normas piemērošanas jomā ietilpst prasība par negatīva fakta konstatēšanu, kuras mērķis ir konstatēt atbildības par neatļautu darbību vai kvazideliktu neesamību.

Protams, šajā prasībā par negatīva fakta konstatēšanu ir saskatāma neatļautu darbību jomā parasti esošo lomu apmaiņa, jo prasītājs ir puse, pret kuru varētu tikt celta prasība saistībā ar neatļautu darbību, turpretim atbildētājs ir puse, kurai šī darbība varētu būt nodarījusi kaitējumu, tomēr šī lomu apmaiņa neizslēdz prasību par negatīva fakta konstatēšanu no Regulas Nr. 44/2001 5. panta 3. punkta piemērošanas jomas. Faktiski jurisdikcijas paredzamība un tiesiskā noteiktība, kas ir šīs tiesību normas mērķi, nav vērsta ne uz to, lai piešķirtu attiecīgās prasītāja un atbildētāja lomas, ne arī, lai aizsargātu vienu no tiem. Turklāt, lai gan prasītāja intereses attiecībā uz prasību par negatīva fakta konstatēšanu un personas, kas vēlas panākt, lai tiesa nospriestu, ka atbildētājs ir vainojams kaitējuma izdarīšanā, un lai tam piespriestu atlīdzināt zaudējumus, intereses ir atšķirīgas, abos gadījumos tiesas, kurā celta prasība, veiktais vērtējums būtībā attiecas uz tiem pašiem faktiskajiem un tiesību elementiem.

(sal. ar 43.–45., 48. un 55. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

Vide – Noteiktu projektu ietekmes uz vidi novērtējums – Direktīva 2001/42 – Kompetento iestāžu pienākums veikt noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu – Nosacījumi – Risks, ka attiecīgā teritorija tiks būtiski ietekmēta

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/42 3. panta 2. punkta b) apakšpunkts; Padomes Direktīvas 79/409 4. panta 1. un 2. punkts un Padomes Direktīvas 92/43 4. panta 5. punkts, 6. panta 3. punkts un 7. pants)

Summary

Direktīvas 2001/42 par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu 3. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to pienākums veikt konkrētā plāna ietekmes uz vidi novērtējumu tiek pakļauts apstāklim, ka attiecībā uz šo plānu ir izpildīti priekšnoteikumi ietekmes uz vidi novērtējuma veikšanai saskaņā ar Direktīvu 92/43 par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību, kas grozīta ar Direktīvu 2006/105, tostarp priekšnoteikums, ka plāns var būtiski ietekmēt attiecīgo teritoriju. Pārbaude par to, vai šis pēdējais nosacījums ir izpildīts, katrā ziņā ir ierobežota ar jautājumu par to, vai objektīvu iemeslu dēļ var tikt izslēgts, ka šis plāns vai projekts būtiski ietekmēs attiecīgo teritoriju.

(sal. ar 24. punktu un rezolutīvo daļu)
7

Likuma par dzelzceļa transportu 33. panta 1.–8. punktā ir noteikts: “1. [Infrastruktūras] pārvaldītājs nosaka maksas apmēru, kas dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumiem ir jāmaksā par infrastruktūras izmantošanu. 2. Pamatmaksa par dzelzceļa infrastruktūras izmantošanu tiek noteikta, ņemot vērā izmaksas, ko sedz pārvaldītājs un kas ir tieši saistītas ar dzelzceļa pakalpojumu sniegšanu. 3. Maksu par dzelzceļa infrastruktūras izmantošanu veido pamatmaksa un papildmaksas. 3.a Pamatmaksas ietvaros pārvaldītājs piemēro atšķirīgu maksu par: 1) minimālo piekļuvi dzelzceļa infrastruktūrai, kas aptver likuma pielikuma I daļas 1. punktā paredzētos pakalpojumus; 2) piekļuvi iekārtām, kas ir saistītas ar vilcienu apkopi, kurā ietilpst likuma pielikuma I daļas 2. punktā paredzētie pakalpojumi. 4. Pamatmaksa par minimālo piekļuvi dzelzceļa infrastruktūrai tiek aprēķināta, reizinot vilcienu kustību un vienotas likmes, kuras noteiktas atbilstoši dzelzceļa līnijas kategorijai un vilciena tipam atsevišķi pasažieru pārvadājumiem un preču pārvadājumiem. 4.a Pārvaldītājs var piemērot vienotu minimālo pamatmaksas likmi par minimālo piekļuvi dzelzceļa infrastruktūrai. Minimālā likme atbilstoši līdzvērtīgiem noteikumiem ir piemērojama visiem dzelzceļa pasažieru pārvadājuma uzņēmumiem par dzelzceļa infrastruktūras izmantošanu, kas ir saistīta ar darbībām, kuras veiktas atbilstoši publiskā pakalpojuma līgumam. [..] 4.c Pamatmaksa par piekļuvi aprīkojumam, kas ir saistīts ar vilcienu apkopi, tiek aprēķināta, reizinot pasūtītos pakalpojumus un atbilstošās vienotās likmes, kuru apmērs atšķiras atkarībā no likuma pielikuma I daļas 2. punktā paredzēto pakalpojumu veida. 5. Vienota pamatmaksas likme par minimālo piekļuvi dzelzceļa infrastruktūrai tiek noteikta attiecībā uz vilcienu par nobraukto kilometru. 5.a Lai noteiktu vienotas pamatmaksas likmes, pārvaldītājs no paredzētā to izmaksu apmēra, kas ir saistītas ar dzelzceļa infrastruktūras nodrošināšanu dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumiem, atskaita subsīdiju, kas ir paredzēta infrastruktūras atjaunošanai un apkopei un kas saņemta no valsts vai vietējo pašvaldību budžeta, un paredzētos līdzekļus, kas iegūti no Dzelzceļa fonda. [..] 5.c Pamatmaksas vienoto likmju palielinājums attiecībā uz pasažieru pārvadājumiem pa dzelzceļu, kas veikti saskaņā ar publiskā pakalpojuma līgumu laikposmā, kurā ir spēkā kustības grafiki 30. panta 5. punkta nozīmē, nevar pārsniegt inflācijas indeksa apmēru, kas ir paredzēts attiecīgā gada budžeta likumprojektā. 6. Pārvaldītājam saskaņā ar spēkā esošo praksi ir pienākums publiskot pamatmaksas un papildmaksu likmju apmēru un veidus, pasažieru pārvadājumus nošķirot no preču pārvadājumiem. 7. Pamatmaksas un papildmaksu vienotās likmes, izņemot vilces strāvas izmantošanas maksu, kopā ar to apmēra aprēķiniem tiek nosūtītas [Dzelzceļa transporta biroja] priekšsēdētājam. 8. [Dzelzceļa transporta biroja] priekšsēdētājs [šī panta] 7. punktā norādītās likmes apstiprina 30 dienu laikā no to saņemšanas vai atsakās tās apstiprināt, ja konstatē, ka ir pārkāpti [šī panta 2.–6.] punktā, 34. pantā paredzētie vai, pamatojoties uz 35. pantu, pieņemtie noteikumi.”
49

Šo interpretāciju pamatojošie apsvērumi turklāt liecina par to, ka nav nozīmes tam, vai atbalsts, par kuru ir pieņemts Padomes lēmums, ir pastāvošs vai jauns atbalsts. Faktiski, kā izriet no Tiesas judikatūras, Komisijas lēmuma efektivitāte tiek apšaubīta ne tikai tad, kad Padome pieņem lēmumu, ar kuru par saderīgu ar iekšējo tirgu atzīst to pašu atbalstu, par kuru Komisija jau ir pieņēmusi lēmumu, bet arī tad, ja atbalsta, par ko ir šis Padomes lēmums, mērķis ir kompensēt saņēmējiem nelikumīgi piešķirtu atbalstu, kas ir atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un kas šiem saņēmējiem ir jāatmaksā saskaņā ar šo Komisijas lēmumu. Šādos apstākļos otrais atbalsts ir tik nesaraujami saistīts ar to, kura nesaderību ar iekšējo tirgu Komisija konstatēja jau iepriekš, ka šķiet pilnīgi samāksloti nošķirt šos divus atbalstus LESD 108. panta 2. punkta piemērošanas nolūkā (šajā ziņā skat. iepriekš minēto 2004. gada 29. jūnija spriedumu lietā Komisija/Padome, 45. un 46. punkts).
84

Vienīgais iemesls minētajai atcelšanai bija mērķis izvairīties no valsts pasākuma par līdzekļu iesaldēšanu, kas noteikts Sanctieregeling, pārklāšanās ar Savienības līmenī ar Regulu Nr. 2580/2001 noteikto pasākumu par līdzekļu iesaldēšanu pēc prasītājas iekļaušanas strīdīgajā sarakstā. Šis mērķis izriet no ministra rīkojuma motīvu izklāsta saistībā ar Sanctieregeling atcelšanu. To apstiprina fakts, ka šī atcelšana ir notikusi ex nunc, bez retroaktīva spēka un ka Sanctieregeling motīvu izklāstā (Stcrt. 2003, Nr. 68, 11. lpp.) jau tika norādīts uz atcelšanu sākot no brīža, kad tiks pieņemts lēmums par līdzekļu iesaldēšanu.
3

Šīs direktīvas 6. panta 1.–3. punktā ir paredzēts: “1. Dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu šķirtu peļņas un zaudējumu uzskaites un bilances kārtošanu un publicēšanu, no vienas puses, attiecībā uz dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumu darbību, kura ir saistīta ar transporta pakalpojumu sniegšanu, un, no otras puses, attiecībā uz darbību, kas ir saistīta ar dzelzceļa infrastruktūras pārvaldīšanu. Publisko finansējumu, kas piešķirts vienai no šīm divām darbības jomām, nedrīkst nodot otrai. Šo divu jomu grāmatvedības uzskaiti veic tādā veidā, kas atspoguļo šo aizliegumu. 2. Dalībvalstis var arī paredzēt, ka sakarā ar šo nošķīrumu jāorganizē skaidri nošķirtas nodaļas vienotā uzņēmumā vai arī infrastruktūra jāpārvalda atsevišķai struktūrai. 3. Dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu to, ka II pielikumā iekļautās funkcijas, kuras nosaka taisnīgu un nediskriminējošu piekļūšanu infrastruktūrai, uztic iestādēm vai sabiedrībām, kas pašas nesniedz nekādus dzelzceļa pārvadājumu pakalpojumus. Neatkarīgi no organizatoriskajām struktūrām jāpierāda, ka šis mērķis ir sasniegts. Dalībvalstis tomēr var uzdot dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumiem vai jebkurai citai iestādei iekasēt maksājumus un uzņemties atbildību par dzelzceļa infrastruktūras pārvaldīšanu, piemēram, investīcijām, uzturēšanu un finansēšanu.”
14

Vb 2000 3.5. pants ir šāds: “1. Uzturēšanās tiesības, kuru pamatā ir [Vw 2000] 14. pantā paredzētā uzturēšanās atļauja uz noteiktu laiku, ir vai nav pagaidu rakstura. 2. Uzturēšanās tiesības ir pagaidu rakstura, ja uzturēšanās atļauja ir piešķirta ar ierobežojumu, kas saistīts ar: a) ģimenes veidošanu vai ģimenes atkalapvienošanos ar personu, kurai ir pagaidu uzturēšanās atļauja vai [Vw 2000] 28. pantā paredzētā uzturēšanās atļauja, vai uzturēšanos pie šādas personas vai minētās atļaujas turētāja kā adoptētajam vai audžubērnam; b) gaidīšanu uz Likuma par adoptējamo bērnu no ārvalstīm pieņemšanu 11. pantā paredzēto adoptētāju piemērotības vērtējumu; c) ģimenes apciemojumu; d) garīgā vadītāja vai reliģijas skolotāja darba veikšanu, ja vien attiecīgajai personai uzturēšanās tiesības nav, pamatojoties uz EEK un Turcijas Asociācijas padomes Asociācijas lēmumu 1/80; e) algota vai bezalgas darba meklējumiem, ja vien attiecīgajai personai uzturēšanās tiesības nav, pamatojoties uz EEK un Turcijas Asociācijas padomes Asociācijas lēmumu 1/80; f) algota darba meklējumiem uz Nīderlandes kuģa vai kalnrūpniecībā uz sauszemes, ja vien attiecīgajai personai uzturēšanās tiesības nav, pamatojoties uz EEK un Turcijas Asociācijas padomes Asociācijas lēmumu 1/80; g) gaidīšanu uz darba atsākšanu vai atpakaļiekļaušanu komandas sastāvā uz Nīderlandes kuģa vai kalnrūpniecībā uz sauszemes, ja vien attiecīgajai personai uzturēšanās tiesības nav, pamatojoties uz EEK un Turcijas Asociācijas padomes Asociācijas lēmumu 1/80; h) uzturēšanos kā stažierim; i) uzturēšanos kā militārpersonai bez privilēģijām vai kā civilpersonālam bez privilēģijām; j) studiju turpināšanu; k) gatavošanos studijām; l) uzturēšanos kā auklei; m) uzturēšanos apmaiņas programmas ietvaros; n) uzturēšanos ārstniecības programmas dēļ; o) izvairīšanos no cilvēku tirdzniecības; p) gaidīšanu, kad noslēgsies Likuma par Nīderlandes pilsonību 17. pantā paredzētā izmeklēšana; q) uzturēšanos kā nepilngadīgam ārvalstniekam; r) uzturēšanos kā ārvalstniekam, kurš nevar izceļot no Nīderlandes, par to netiekot sodīts, vai s) darbību pārrobežu pakalpojumu sniegšanas ietvaros, kā tas noteikts Likuma par ārvalstnieku darbu izpildes rīkojuma 1. panta e) punktā; t) brīvdienu pavadīšanu Nīderlandē. 3. Ja uzturēšanās atļauja ir piešķirta ar ierobežojumu, kas nav kāds no 2. punktā minētajiem, uzturēšanās tiesības nav pagaidu rakstura, ja vien, izsniedzot uzturēšanās atļauju, nav nolemts citādi.”
6

SĪN ir piesaistīts VNK 885.Va pantā paredzētais griestu noteikšanas mehānisms. Šajā pantā bija noteikts: “[SĪN] nodokļa maksātājam, kurš no nodokļu viedokļa ir Francijas rezidents, tiek samazināts par starpību starp šā nodokļa un Francijā un ārvalstīs maksājamo nodokļu no iepriekšējā gada ienākumiem un ieņēmumiem, kuri aprēķināti pirms nodokļu atlaižu un nodokļu ieturējumu, kas neatbrīvo no ienākuma nodokļa saistībām, piemērošanas, kopējo apmēru, no vienas puses, un 85 % no summas, ko veido iepriekšējā gada ienākumi, no kuriem atskaitīti ar ienākumu gūšanu saistītie izdevumi, pēc vienīgi to kategoriju zaudējumu atskaitīšanas, kuru atskaitīšana ir atļauta ar [VNK] 156. pantu, kā arī ar ienākuma nodokli neapliekami ienākumi, kas tajā pašā gadā gūti Francijā vai ārvalstīs, un ieņēmumi, kas tiek aplikti ar nodokli, kura samaksa atbrīvo no ienākuma nodokļa saistībām, no otras puses. Šis samazinājums nedrīkst pārsniegt summu, kas vienāda ar 50 % no iemaksas, kura izriet no 885.V panta piemērošanas, vai, ja tā ir lielāka, nodokļa summu, kas atbilst ar nodokli apliekama īpašuma apmēram, kurš ir vienāds ar 885.U pantā paredzētās nodokļa skalas trešajā iedaļā noteikto augstāko robežvērtību. Peļņu no vērtības pieauguma nosaka, neņemot vērā šajā kodeksā noteiktos sliekšņus, nodokļu samazinājumus un neapliekamos minimumus. Piemērojot pirmo daļu gadījumā, ja ar ienākuma nodokli apliek to nodokļu maksātāju ienākumus, kuru īpašumi nav iekļauti [SĪN] bāzē, nodokli procentuāli samazina atbilstoši šo personu ienākumiem attiecībā pret kopējo ienākumu apmēru.”
25

Šajā ziņā no pastāvīgās judikatūras izriet, ka vispārīgi tiesiskās noteiktības principam ir pretrunā, ka Savienības tiesību akta piemērojamības laikā sākuma punkts ir noteikts pirms šī tiesību akta publicēšanas, tomēr izņēmuma kārtā tas ir pieļaujams, ja to pieprasa vispārējo interešu mērķi un ieinteresēto personu tiesiskā paļāvība ir atbilstošā veidā ievērota, kā arī ja no attiecīgo tiesību normu teksta, mērķa vai uzbūves skaidri izriet, ka tām piemīt šāda iedarbība (šajā ziņā skat. 2009. gada 19. marta spriedumu lietā C-256/07 Mitsui & Co. Deutschland, Krājums, I-1951. lpp., 32. punkts un tajā minētā judikatūra).
15

Ņemot vērā to, ka Stadt Frankfurt am Main nodarbināto ugunsdzēsēju normālais iknedēļas darba laiks neatbilst piecu darbdienu nedēļai, G. Neidel bija tiesības uz 26 brīvdienām par katru gadu no 2007. līdz 2009. gadam. Turklāt viņam bija tiesības uz kompensējošām brīvdienām, kas tiek aprēķinātas atbilstoši tam, cik attiecīgajā gadā svētku dienu iekrīt dienās, kas parasti ir darba dienas.