ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1

Ar prasībām prasītājas Westfälische Drahtindustrie GmbH (turpmāk tekstā – “WDI”), Westfälische Drahtindustrie Verwaltungsgesellschaft mbH & Co. KG (turpmāk tekstā – “WDV”) un Pampus Industriebeteiligungen GmbH & Co. KG (turpmāk tekstā – “Pampus”) galvenokārt lūdz, pamatojoties uz LESD 263. pantu, pirmkārt, atcelt Komisijas 2020. gada 2. marta vēstuli, ar kuru tā brīdinājusi prasītājas, lai tās samaksātu Komisijai summu 12236931,69 EUR, kas Komisijas ieskatā atbilst 2010. gada 30. septembrī tām uzliktā naudas soda summas nesamaksātajam atlikumam, otrkārt, konstatēt naudas soda samaksu pilnībā 2019. gada 17. oktobrī ar naudas summas 18149636,24 EUR samaksu un, treškārt, piespriest Komisijai samaksāt WDI naudas summu 1633085,17 EUR, kā arī procentus pēc šī datuma šīs iestādes nepamatotās iedzīvošanās dēļ. Prasītājas pakārtoti, pamatojoties uz LESD 268. pantu, lūdz piespriest Komisijai tām samaksāt naudas summu 12236931,69 EUR, ko Komisija prasa no WDI, kā arī summu, kas līdzvērtīga šīs iestādes saņemtās pārmaksātās summas apmēram, šajā gadījumā –1633085,17 EUR, kā arī procentus no 2019. gada 17. oktobra līdz pilnīgai nesamaksātās summas atmaksai.
7

Ar 2016. gada 15 jūnija lēmumu Anulēšanas nodaļa pilnībā noraidīja pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu. Tā uzskatīja, ka Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1.punkta g) apakšpunkts nav piemērojams, jo apstrīdētās preču zīmes maldinošais raksturs ir jāpierāda tās [reģistrācijas pieteikuma] iesniegšanas dienā. Izskatāmajā lietā jebkāda iespējama maldināšana izrietot no šīs preču zīmes izmantošanas pēc tam, kad bija beigusies prasītāja un personas, kas iestājusies lietā, noslēgtā tirdzniecības vienošanās, kura bija spēkā no 1967. līdz 2011. gadam. Tomēr uz šādu situāciju konkrēti attiecoties Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta c) apakšpunktā (tagad – Regulas 2017/1001 58. panta 1. punkta c) apakšpunkts) paredzētais atcelšanas pamats. Anulēšanas nodaļa noraidīja arī argumentu, kas izvirzīts saistībā ar šīs regulas 52. panta 1. punkta b) apakšpunktu, uzskatot, ka no fakta, ka apstrīdētā preču zīme ir tikusi iesniegta pēc komercattiecību ar personu, kas iestājusies lietā, izbeigšanas, secinājums par ļaunticību nevar tikt izdarīts.
107

Treškārt, prasītāja kritizē apsvērumus, kurus Komisija ir paudusi apstrīdētā lēmuma 88. apsvērumā, ka atbalsts TAROM pārstrukturēšanai ir pastāvošs atbalsts, jo Konkurences padome to bija apstiprinājusi pirms Rumānijas pievienošanās Savienībai datuma. It īpaši Komisija neesot pārbaudījusi, vai pārstrukturēšanas atbalsts patiešām ir pastāvošs atbalsts Akta par Bulgārijas Republikas un Rumānijas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem Līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā (OV 2005, L 157, 203. lpp.), V pielikuma 2. sadaļas 4. punkta izpratnē, kurā prasīts, ka par šāda veida atbalstu Komisijai ir jāpaziņo četru mēnešu laikā, skaitot no pievienošanās dienas, un ierobežo klasificēšanas par pastāvošu atbalstu sekas līdz trim gadiem pēc tā gada beigām, kas seko minētajai pievienošanās dienai.
77

Pirmkārt, kā arī šī sprieduma 74. punktā minētā iemesla dēļ, prasītāja veltīgi atsaucas uz 2017. gada 17. marta Orhūsas konvencijas Atbilstības komitejas secinājumiem Findings and Recommendations of the Compliance Committee with Regard to Communication ACCC/C/2008/32 (Part II) Concerning Compliance by the European Union [Atbilstības komitejas secinājumi un ieteikumi attiecībā uz paziņojumu ACCC/C/2008/32 (II daļa) par Eiropas Savienības atbilstību], saskaņā ar kuriem Komisijas pieeja esot pretrunā Orhūsas konvencijā noteiktajām saistībām attiecībā uz tiesu pieejamību vides jautājumos.
57

Turklāt administrācijai piešķirtās tiesības pamatoties uz lēmumu par sodu, kas ir dzēsts no ierēdņa personas lietas, lai secinātu par recidīva esamību Civildienesta noteikumu IX pielikuma 10. panta izpratnē, šajā ziņā atņemtu šī pielikuma 27. pantam lietderīgo iedarbību. Proti, Civildienesta noteikumu IX pielikuma 27. pants ļauj ierēdnim lūgt svītrot lēmumu par sodu no viņa personas lietas un atstāt administrācijas ziņā lēmumu par to, vai šāds lūgums ir jāapmierina. Pamatojoties uz šādu lēmumu par sodu, kuru tā tomēr ir nolēmusi izņemt no ierēdņa personas lietas, izmantojot savu plašo novērtējuma brīvību, administrācija patiesībā cenšas šādu lēmumu atkal iekļaut šajā lietā.
135

Tomēr no lietas materiāliem, it īpaši no prasītāja uzklausīšanas protokola, izriet, ka viņam bija labi zināms šis ziņojums un tātad attiecīgā gadījumā nekas viņam neliedza uz to atsaukties apstrīdētā lēmuma pieņemšanas procedūrā, lai precizētu kontekstu vai niansētu viņam pārmesto rīcību attiecībā pret A. Šis ziņojums turklāt tika tiešā veidā minēts konsultatīvajā komitejā, un tas noveda pie I grupas locekļa, kas bija izveidojis šo ziņojumu un bija minētās komitejas sastāvā, atsaukšanas no šīs komitejas.
2)

Henry Cotton’s Brand Management Co. Ltd sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) un Industries Sportswear Co. Srl tiesāšanās izdevumus.
38

Šajā ziņā attiecībā uz tiesību aizsardzību tiesā jānorāda, ka nepastāv nekāda atšķirība starp akta radītajām sekām atkarībā no tā, ka nupat minētās attiecas uz kādu tiesību esamību vai to īstenošanu; tiesības pastāv, lai tās tiktu īstenotas, tāpēc, pat ja akta radītās sekas attiecas uz tiesību īstenošanu, tās tiek skartas saistībā ar to, kam tās tikušas radītas un piešķirtas (šajā nozīmē skat. rīkojumu, 2014. gada 25. jūnijs, Accorinti u.c./ECB, T‑224/12, nav publicēts, EU:T:2014:611, 89. punkts). Tātad judikatūrā nekas neliecina par to, ka no tiesību aizsardzības tiesā būtu izslēdzamas situācijas, kurās uz ierobežotu laiku tiktu nelabvēlīgi ietekmēts viena lietas dalībnieka tiesiskais stāvoklis.
158

Šajā ziņā, kā to pamatoti norāda Komisija, ir jākonstatē, ka, lai arī var būt leģitīmi piešķirt atbrīvojumu no nodokļa ar tirdzniecību nesaistītai finanšu peļņai, kas gūta no aizdevumiem, kuri tikuši izmantoti grupas darbības finansēšanai ārvalstīs, faktiski peļņu, kas gūta no Apvienotās Karalistes izcelsmes resursiem vai nozīmīgu amatpersonu pienākumiem, kas īstenoti Apvienotajā Karalistē, būs guvis CFC un tādēļ to var uzskatīt par mākslīgi novirzītu no Apvienotās Karalistes saskaņā ar TIOPA 5. nodaļu.
150

Šajā lietā prasītājai spriedums ir nelabvēlīgs attiecībā uz tās otro prasījumu. Tomēr tās pirmais, trešais un piektais prasījums tika apmierināts. Turklāt Komisijai tiek piespriests samaksāt lielu daļu no atlīdzības, ko prasītāja ir lūgusi, lai atlīdzinātu tai nodarītos zaudējumus. Visbeidzot, no lietas materiāliem neizriet, ka pēc tam, kad tika pasludināts 2021. gada 20. janvāra spriedums Komisija/Printeos (C‑301/19 P, EU:C:2021:39), Komisija nolemtu samaksāt prasītājai nokavējuma procentus par laikposmu no 2015. gada 16. janvāra līdz 2019. gada 19. februārim. Šādos apstākļos ir jānolemj, ka Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati un atlīdzina pusi no prasītājas tiesāšanās izdevumiem. Prasītāja sedz pusi no saviem tiesāšanās izdevumiem pati.
129

Šajā gadījumā no dokumenta WK 3599/2020 REV 1 neizriet, ka Padome būtu iesniegusi pamatotas un saskaņotas norādes šī sprieduma 128. punktā atgādinātās judikatūras izpratnē, kas ļautu saprātīgi uzskatīt, ka prasītājs ir saglabājis saikni ar struktūru, kurā viņš bija nodarbināts apstrīdētā tiesību akta pieņemšanas dienā. Tādējādi dokumentā WK 3599/2020 REV 1 nav neviena pierādījuma, kas varētu pamatot to, ka, neraugoties uz prasītāja atkāpšanos no amata 2019. gada maijā, šī norāde būtu jāsaglabā iekļaušanas iemeslos. It īpaši Padome nepaskaidro un nav pierādījusi, kādā veidā tas, ka līdz 2019. gada maijam prasītājs bija Aman Dimashq valdes priekšsēdētājs, pamato to, ka 2020. gada saglabāšanas aktu pieņemšanas dienā šis elements tiek izmantots, lai pierādītu viņa kā svarīga uzņēmēja, kas darbojas Sīrijā, statusu. Šajā ziņā nav pierādīts, ka prasītājs saglabāja īpašu saikni ar Aman Dimashq. Jānorāda arī, ka tiesas sēdē Padome atzina, ka prasītājs bija beidzis pildīt savus pienākumus, atkāpjoties no amata, un atsaucās tikai uz citām viņa komercdarbībām, lai to būtiskā rakstura dēļ pamatotu prasītāja kā svarīga uzņēmēja, kas darbojas Sīrijā, kvalifikāciju.
50

Šajā ziņā ir jāatgādina, ka ierobežojošiem pasākumiem piemīt aizsardzības un pēc definīcijas pagaidu raksturs un to spēkā esamība vienmēr ir atkarīga no tā, vai to noteikšanas pamatā esošie faktiskie un tiesiskie apstākļi joprojām pastāv, kā arī no tā, vai tie būtu jāatstāj spēkā, lai sasniegtu ar tiem saistīto mērķi. No tā izriet, ka Padomei, periodiski pārskatot šos ierobežojošos pasākumus, ir jāveic situācijas atjaunināts vērtējums un jāizstrādā šādu pasākumu iedarbības bilance, lai noskaidrotu, vai tie ir ļāvuši sasniegt mērķus, kas izvirzīti ar attiecīgo personu vārdu un vienību nosaukumu sākotnējo iekļaušanu strīdīgajā sarakstā, un vai attiecībā uz minētajām personām un vienībām vēl arvien var izdarīt to pašu secinājumu (spriedums, 2020. gada 12. februāris, Amisi Kumba/Padome, T‑163/18, EU:T:2020:57, 58. un 59. punkts).
287

Turpretī ir jānorāda, ka saskaņā ar to, kas izriet no šā sprieduma 276. punkta, prasītāja saistībā ar šo pamatu būtībā atsaucas uz to, ka iestādes nav izpildījušas pienākumu rīkoties atbilstoši Tiesas judikatūrai par nolīgumu starp Savienību un Marokas Karalisti interpretāciju atbilstoši piemērojamām starptautisko tiesību normām, kuras minētas spriedumos Padome/Front Polisario un Western Sahara Campaign UK. Turklāt, kā izriet no apstrīdētā lēmuma 3. un 5. apsvēruma (skat. šā sprieduma 116. punktu), iestādes apsprieda un noslēdza strīdīgo nolīgumu, lai izdarītu secinājumus no otrā no minētajiem spriedumiem, kurā tika izslēgta 2006. gada zivsaimniecības nolīguma un 2013. gada protokola piemērošana Rietumsahāras teritorijai un piegulošajiem ūdeņiem ar pamatojumu, ka tā būtu pretrunā pašnoteikšanās principam un līgumu relatīvās iedarbības principam, kā tie interpretēti pirmajā no minētajiem spriedumiem. No tā izriet, ka tādu pašu motīvu dēļ kā šīsdienas sprieduma Front Polisario/Padome (T‑279/19) 267.–272. punktā izklāstītie šis pamats, ciktāl tas attiecas uz minēto pārkāpumu, nav neefektīvs.
92

Rumānija arī apgalvo, ka judikatūra, kura izriet it īpaši no 2005. gada 14. aprīļa sprieduma Portugāle/Komisija (C‑335/03, EU:C:2005:231, 84. punkts), saskaņā ar kuru lēmuma pamatojums ir uzskatāms par pietiekamu, ja dalībvalsts, kas ir tā adresāte, ir bijusi cieši iesaistīta šā lēmuma sagatavošanas procesā un tai bija zināma Komisijas argumentācija, šajā lietā nav piemērojama it īpaši Komisijas “novēlotās” un “izvairīgās” reakcijas dēļ.
76

Šādos apstākļos tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un pareizas tiesvedības princips abi kopā prasa, lai šajā lietā prasība tiesā tiktu celta vienlaikus par to lēmumu tiesiskumu, kuri veido vienu un to pašu strīdu, proti, šajā lietā – par to lēmumu, ar ko konstatē vardarbības faktu esamību, un to, kurš no tā ir atkarīgs un kurā tiek lemts par sodu par šādiem faktiem.
83

Treškārt, runājot par Komisijas argumentu, saskaņā ar kuru VĪN esot jāinterpretē – lai tās būtu atbilstošas vienlīdzīgas attieksmes principam pret apdrošinātajām personām – kā tādi, ar ko nosaka atlīdzības augstāko robežu CPAP aparātu ilgtermiņa īrei, ir jānorāda, ka nepamatota atšķirīga attieksme pret apdrošinātajām personām, kuras pērk CPAP aparātu, un tām, kuras īrē šo pašu aparātu ilgtermiņā, pieņemot, ka tā ir pierādīta, nevar, lai ievērotu vienlīdzīgas attieksmes principu, izraisīt tādu VĪN interpretāciju, kas būtu pretrunā to tekstam, kā arī atbilstošo Kopīgo noteikumu normu un VĪN normu ekonomijai (šajā ziņā skat. rīkojumu, 2015. gada 17. jūlijs, EEB/Komisija, T‑685/14, nav publicēts, EU:T:2015:560, 31. punkts un tajā minētā judikatūra). Tas pats attiecas uz tāda riska esamību, ka tiek apieta augstākā paredzētā atmaksāšanas robeža CPAP aparāta pirkumam, vai uz tāda riska esamību, ka tiek kaitēts RCAM finanšu līdzsvaram. Turklāt Kopīgajos noteikumos, kā izriet it īpaši no to 20. panta 2. punkta, ir paredzēti mehānismi, kas ļauj novērst to, ka RCAM uzņemtos konkrētas pārmērīgas izmaksas.
2

Pēc prasības pieteikumā esošās informācijas pārmērīgi toksiskas darba vides dēļ šo astoņu gadu laikā prasītājai, kamēr viņa strādāja ERA, sākās vairākas patoloģijas un it īpaši psiholoģiski simptomi, kurus viņa visus kopā uzskata par profesionālo izdegšanu (burnout). Prasības pieteikumam pievienotie dokumenti liecina par to, ka prasītāja konsultējās ar ārstiem Īrijā un savā darba vietā, sākot no 2004. gada sākuma. Pēc tam viņa konsultējās ar psihiatru 2007. gada oktobrī un ar citu psihiatru – A – 2009. gada martā.
2)

Parlamenta 2019. gada 14. janvāra Lēmumu FINS‑2019‑5 par iemaksas piešķiršanu Alliance of Conservatives and Reformists in Europe (ACRE) attiecībā uz 2019. gadu atcelt, ciktāl tā I.5.1. pantā priekšfinansējuma saņemšanai 100 % apmērā no iemaksas kopējās summas ir atkarīgs no konkrētām iepriekšējām atmaksām.
460

Prasītāja būtībā iebilst pret to, ka Komisija pārdošanas apjoma vērtību ir aprēķinājusi, ieskaitot citu Nippon Chemi‑Con koncerna sabiedrību, konkrētāk Europe Chemi‑Con, realizēto pārdošanas apjomu, par kuru rēķini izrakstīti EEZ teritorijā reģistrētiem klientiem. Pirmām kārtām, Komisija neesot ņēmusi vērā apstākli, ka prasītāja pati nav veikusi pārdošanu EEZ teritorijā un ka apstrīdētajā lēmumā aprakstītās darbības tikai minimāli skarot Nippon Chemi‑Con koncerna klientus. No apstrīdētajā lēmumā minētajiem sešdesmit klientiem tikai divi esot United Chemi‑Con pasaules mēroga klienti, un tikai četri esot Europe Chemi‑Con pasaules mēroga klienti. Otrām kārtām, Komisija neesot ņēmusi vērā apstākli, ka Europe Chemi‑Con un United Chemi‑Con ir pilnvarotas neatkarīgi noteikt cenas to vietējiem klientiem, kā arī uz pasaules mēroga klientiem, kuriem juridiskā adrese ir Eiropā, un ar šīm pilnvarām pietiekot, lai atspēkotu prezumpciju, ka šīs meitassabiedrības, kas 100 % apmērā pieder prasītājai, ietilpst vienā un tajā pašā uzņēmumā. Trešām kārtām, Komisija neesot pierādījusi, ka Nippon Chemi‑Con koncerna īstenotajai pārdošanai tās vietējiem un pasaules mēroga klientiem būtu tieša vai netieša saistība ar pārkāpumu, nedz arī to, ka tai būtu bijis īpašs iespaids uz EEZ.
41

Tāpat no EUIPO2020. gada 28. februāra un 9. aprīļa atbildēm izrietēja, ka neviens no pastāvīgajiem locekļiem vai aizvietotājiem nepiedalījās visās intervijās, visaugstākais klātesamības procents bija 22 % un viszemākais – 17 %. Turklāt neviena no novērtēšanas komitejām nenovērtēja vairāk kā 33 kandidātu kompetences visu mutisko pārbaudījumu laikā (tas ir, pavisam 392 intervijas), kas ataino mazāk kā desmitdaļu kandidātu. Tādējādi neviena no novērtēšanas komitejām mutiskajos pārbaudījumos nepiedalījās ilgāk kā 7 dienas un vairāk kā trīs dienas secīgos pārbaudījumos. No trim locekļiem, kuri piedalījās vislielākajā interviju skaitā ar klātesamības procentu 22 % pirmajam un 21,6 % diviem pārējiem, tikai divi iztaujāja visus kandidātus, zinot, ka tie piedalījās tikai astoņās intervijās, tas ir, tikai 2 % no mutiskajiem pārbaudījumiem. Piemēram, novērtēšanas komiteja, kura novērtēja prasītāju viņa konkrēto kompetenču intervijā, darbojās tikai tajā konkrētajā dienā un kopsummā novērtēja tikai sešus kandidātus sešu interviju laikā, kas ataino tikai 1,5 % no mutiskajiem pārbaudījumiem.
15

Apelācijas padome turklāt uzskatīja, ka “reklāmas (arī tiešsaistē) pakalpojumi, it īpaši sludinājumi (trešo personu vārdā); personāla un darbavietu starpniecība, it īpaši saistībā ar mūziku vai mūzikas amatieriem”, kas ietilpst 35. klasē un ko aptver reģistrācijai pieteiktā preču zīme, atšķiras no pakalpojumiem, kas aptverti ar agrākajām preču zīmēm. Līdz ar to prasītājas pakārtotā apelācijas sūdzība saistībā ar jautājumu par attiecīgo pakalpojumu līdzību tika noraidīta.
113

Šajā ziņā, pirmkārt, Apelācijas padome būtībā uzskatīja, ka pretprasība par tiesību konstatēšanu attiecas tikai uz konstatējumu un līdz ar to nevar izraisīt to, ka personai, kas iestājusies lietā, būtu jāatsauc savi iebildumi. Lai gan šis konstatējums nav kļūdains, tomēr ir jānorāda, ka ar to vien nepietiek, lai pamatotu apturēšanas pieteikuma noraidīšanu. Proti, kā to pamatoti norāda prasītāja, lai gan lēmumā, kas pieņemts, pamatojoties uz pieteikumu par fakta konstatējumu, ir pierādīts, ka tai bija tiesības pieprasīt reģistrēt preču zīmes, kas atvasinātas no tās komercnosaukuma, tostarp vārdiskā apzīmējuma “Peek & Cloppenburg”, Apelācijas padomei bija jāņem vērā šis rezultāts, un tādējādi varēja uzskatīt, ka prasītāja ir iesniegusi pierādījumus, ka reģistrācijai pieteiktās preču zīmes reģistrācija nebija “neatļauta” atbilstoši Likuma par preču zīmju un citu atšķirtspējīgu apzīmējumu aizsardzību 15. panta 2. punktam, nedz “bez leģitīma pamatojuma”, nedz arī “nepamatoti” atbilstoši Likuma par preču zīmju un citu atšķirtspējīgu apzīmējumu aizsardzību 15. panta 3. punktam, kas saskaņā ar Vācijas tiesībām izslēdzot aizsardzību pret minēto sajaukšanas iespēju. No tā izriet – pat ja prasītājas vēlamais konstatējums nerada personai, kas iestājusies lietā, pienākumu atsaukt savu paziņojumu par iebildumiem un pat ja EUIPO nav saistošs Landgericht Düsseldorf (Diseldorfas apgabaltiesa) nolēmums, šis konstatējums tomēr ir jāņem vērā, piemērojot Regulas 2017/1001 8. panta 4. punktu un Likuma par preču zīmju un citu atšķirtspējīgu apzīmējumu aizsardzību 15. panta 2. un 3. punktu, tos piemērojot kopā, un līdz ar to arī attiecīgo interešu izsvēršanā attiecībā uz lūgumu par apturēšanu. Tādējādi Apelācijas padome pamatoti ne tikai ir konstatējusi, ka pretprasība par tiesību konstatēšanu nevar radīt situāciju, ka personai, kas iestājusies lietā, būtu jāatsauc savs paziņojums par iebildumiem, bet arī vēlāk ir paudusi savu viedokli par sekām, kas izriet no prasības satura Landgericht Düsseldorf (Diseldorfas apgabaltiesa) šajā tiesvedībā.
85

Līdz ar to Apelācijas padome, piemērojot šā sprieduma 83. punktā atgādināto judikatūru, apstrīdētā lēmuma 91. un 92. punktā pamatoti varēja konstatēt, ka ar konfliktējošajām preču zīmēm aptverto preču līdzības pakāpi – vismaz vāju – kompensē vismaz vidējas pakāpes vizuālā līdzība un vismaz vidējas vai pat augstas pakāpes fonētiskā līdzība starp konfliktējošajiem apzīmējumiem, lai no tā secinātu, ka tādējādi ir pilnīgi iespējams, ka patērētāji asociēs savā starpā minētos apzīmējumus – ticot, ka runa ir par pakārtotām preču zīmēm, kas nāk no viena un tā paša uzņēmuma, – un ka tātad pastāv sajaukšanas iespēja (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2010. gada 28. septembris, Market Watch/ITSB – Ares Trading (Seroslim), T‑201/08, nav publicēts, EU:T:2010:408, 49. punkts).
52

Līdz ar to abu skarto personu grupu situācijas nošķir būtisks elements no dienesta interešu viedokļa, proti, ka tās atbilst dažāda veida pienākumiem, attiecībā uz kuriem ECB ir vēlējusies, lai atsevišķus no tiem veiktu stabilāks personāls. Tādējādi, ja dubultās algas grupas personāla loceklim parasti viņa algas grupā ir lielāka izaugsme nekā tā, kas atbilst vienkāršajai algas grupai, attiecīgās to personu situācijas, kuras atrodas vienā un otrā algas grupā, nevar uzskatīt par salīdzināmām, raugoties no AKM pilotprogrammas priekšmeta un mērķa, kā tie norādīti 48. un 49. punktā. Proti, ja iestāde pietiekami ilgu laiku cenšas paturēt savā iekšienē personāla locekļus, kas pilda noteikta veida pienākumus, ir loģiski, ka attiecīgām personām nav tik stipras intereses atstāt amatu pēc paša vēlēšanās priekšlaikus, kāda ir personāla locekļiem, kuri veic tāda paša veida pienākumus, attiecībā uz ko šāds pats [AKM] mērķis nepastāv. Šī piesardzība veicina to, ka sniegto pakalpojumu kvalitāte iestādes uzdevumu veikšanā tiek uzturēta vai pat uzlabota, un līdz ar to tā pieder pie dienesta interesēm.
77

Izskatāmajā lietā Apelācijas padome apstrīdētā lēmuma 36. punktā ir norādījusi, ka ar godavārdu apliecinātais paziņojums attiecas uz gada apgrozījumu attiecībā uz apģērbu, somām, nozīmītēm, rakstāmlietām, tasēm un atslēgu riņķiem, kas tika pārdoti Apvienotās Karalistes tirgū ar agrāko preču zīmi laikā no 2009. līdz 2016. gadam. Apelācijas padome atzīmēja, ka atbilstoši ar godavārdu apliecinātajam paziņojumam pārdotie daudzumi bija relatīvi lieli. Turklāt no apstrīdētā lēmuma struktūras izriet, ka Apelācijas padome secināja – pierādījumi, kurus tā ir novērtējusi vēlāk, proti, pirmkārt, katalogi, kas iesniegti kā ar godavārdu apliecinātā paziņojuma 1. pielikums (apstrīdētā lēmuma 37. punkts; skat. arī šā sprieduma 50.–57. punktu), otrkārt, pirmās dokumentu virknes 4. pielikumā iekļautās izdrukas no vairāku tiešsaistes veikalu lapām (apstrīdētā lēmuma 38.–40. punkts; skat. arī šā sprieduma 40.–43. punktu) un, treškārt, rēķins, kas iesniegts kā ar godavārdu apliecinātā paziņojuma 2. pielikums (apstrīdētā lēmuma 41.–43. punkts), apstiprina no ar godavārdu apliecinātā paziņojuma izrietošo informāciju.
15

Savas prasības pamatojumam prasītājs būtībā uzvirza divus prasības pamatus, no kuriem pirmais ir saistīts ar to, ka Apelācijas padomes esot pieļāvusi Regulas 2017/1001 47. panta 2. un 3. punkta pārkāpumu, un otrais – ar to, ka tā neesot ievērojusi minētās regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu. [..]
67

Tālāk prasītāja pārmet Apelācijas padomei, ka tā nav ņēmusi vērā informēta lietotāja iepirkšanās paradumu īpatnības un it īpaši faktu, ka šis lietotājs kā potenciālais pircējs noteikti pievērsīs uzmanību atšķirībām, pat sīkām, starp viena modeļa dažādām sērijām, ciktāl viņš no reklāmas un masu medijiem ir guvis informāciju par piedāvājumu tirgū un modes tendencēm un – līdz ar to – par to, ar ko jaunais automašīnas modelis atšķiras no agrākiem modeļiem. Tādēļ, šajā gadījumā runājot par līdzīgu ražojumu salīdzinājumu, apstrīdētā dizainparauga individuālais raksturs esot jānovērtē, ņemot vērā tirgus prasības.
76

Otrkārt, prasītāja iesaiste, ņemot vērā viņa īstenoto funkciju un viņa lomu Eurostat, skaidri izriet no noziedzīgā nodarījuma materiālās puses, kas tika nosūdzēts ar 2003. gada 19. marta rakstu, un ir apstiprināta ar rīkojumu par tiesvedības izbeigšanu. Proti, 2003. gada 19. marta raksta 2.3. punkta “Izmeklēšanas laikā veiktie konstatējumi” ceturtajā daļā ir norādīts, ka “konkrētajā gadījumā ievērojama daļa no šo trīs Datashops“deklarētā” apgrozījuma – starp 50 un 55 % – aizgāja melnajā kasē, kuras izmantošanai bija nepieciešama [Eurostat] ierēdņa atļauja”. Kā izriet no rīkojuma par tiesvedības izbeigšanu 9. lappuses, “MESSAGERIES DU LIVRE komercdirektors vērsās pie Eurostat, ko pārstāvēja [..] kungi vai DE ESTEBAN, lai saņemtu atļauju apmaksāt nosūtītos rēķinus”. Ir jānorāda, kā tas izriet no lietas materiāliem, ka tikai piecas personas varēja dot šādu atļauju, no kurām vienas personas vārds ir tieši minēts rakstā un otra persona ir prasītājs. Turklāt rīkojuma par tiesvedības izbeigšanu 15. lappusē ir paskaidrots, ka “līdz 1998. gadam naudas plūsmu saistībā ar finanšu rezervi kontrolēja D. Byk priekšnieks [prasītājs]”. Līdz ar to nav iespējamas nekādas šaubas par OLAF nosūtītajā rakstā aprakstītajos faktos iesaistīto personu identitāti. Šie paši apsvērumi ir piemērojami apgalvojumiem, atbilstoši kuriem “atsevišķi Komisijas ierēdņi ir izveidojuši saimnieciskās darbības subjektu tīklu, kuram viens no mērķiem ir noslēpt daļu no ienākumiem no Komisijas”, un “šo pašu Kopienas ierēdņu rīcībā bija attiecīgās summas” (2013. gada 19. marta raksta 7. lpp., 3.1. punkts “Uzticības ļaunprātīga izmantošana”). Proti, aprakstīto iesaistīto personu loma, ņemot vērā funkcijas, ko viņi pildīja Eurostat, atbilda saimnieciskās darbības subjektiem, kam – tāpat viņu pildīto funkciju dēļ – ir iespēja izmantot attiecīgās summas. Līdz ar to prasītāja, kas bija Komisijas Informātikas, publikāciju un ārējo attiecību direktorāta direktors un D. Byk priekšnieks, iesaiste skaidri izriet no 2003. gada 19. marta rakstā aprakstītajiem faktiem.
1)

Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas pirmās padomes 2018. gada 13. septembra lēmumu lietā R 2113/2017‑1, ciktāl ar to tika atteikta preču zīmes reģistrācija attiecībā uz: “kafijas aizstājējiem; tēju, kakao; produktiem, kas iegūti no kakao; dzērieniem uz šokolādes bāzes; visiem iepriekšminētiem produktiem arī to šķīstošā formā”, izņemot kakao saistībā ar pēdējiem minētajiem.