Keywords

Summary



Keywords

1. Prasība atcelt tiesību aktu – Fiziskas vai juridiskas personas – Tiesību akti, kas tās skar tieši un individuāli – Iespēja ar LESD 263. panta ceturto daļu pamatot pirms Lisabonas līguma spēkā stāšanās celtu prasību – Neesamība

(EKL 230. panta ceturtā un piektā daļa un LESD 263. panta ceturtā daļa)

2. Prasība atcelt tiesību aktu – Fiziskas vai juridiskas personas – Tiesību akti, kas tās skar tieši un individuāli – Iespējamība, ka vispārēja rakstura tiesību akts skar individuāli – Nosacījumi – Tiesību akti, kas attiecas uz riska novērtēšanas procedūrām un bīstamu vielu klasifikāciju

(EKL 230. pants)

3. Prasība atcelt tiesību aktu – Fiziskas vai juridiskas personas – Tiesību akti, kas tās skar tieši un individuāli – Iespējamība, ka vispārēja rakstura tiesību akts skar individuāli – Nosacījumi – Tiesību akti, kas attiecas uz riska novērtēšanas procedūrām un bīstamu vielu klasifikāciju

(EKL 230. panta ceturtā daļa)

Summary

1. LESD nav paredzēts neviens īpašs pārejas noteikums, kas attiektos uz jautājumu par to, vai LESD 263. panta ceturtā daļa būtu piemērojama tiesvedībai, kas turpinās 2009. gada 1. decembrī. Runājot par tādu noteikumu piemērošanu laikā, kas nosaka prasības atcelt tiesību aktu, kuru Savienības tiesā ir cēlusi privātpersona, pieņemamības nosacījumus, ir jānorāda, pirmkārt, ka saskaņā ar principu tempus regit actum jautājums par prasības pieņemamību ir jārisina, pamatojoties uz noteikumiem, kuri ir spēkā prasības celšanas dienā, un, otrkārt, prasības pieņemamības noteikumi ir novērtējami prasības celšanas brīdī, proti, prasības pieteikuma, kuru ir iespējams grozīt tikai pirms termiņa prasības celšanai beigām, iesniegšanas brīdī. Līdz ar to gadījumā, ja prasības atcelt tiesību aktu celšanas brīdī, proti, brīdī, kad ir iesniegts gan pieteikums par lietas ierosināšanu, gan arī pieprasījums pielāgot prasījumus un atcelšanas pamatus, tās pieņemamības nosacījumus ir regulējis EKL 230. pants, tad jautājums par prasītāju tiesībām celt prasību atcelt apstrīdētos tiesību aktus ir jāizskata, pamatojoties uz minēto pantu.

(sal. ar 75., 76. un 78. punktu)

2. Tā kā lēmums ietekmē personu grupu, kas ir identificēta vai identificējama vispārēja tiesību akta EKL 230. panta izpratnē pieņemšanas brīdī, un, ņemot vērā šīs grupas locekļus raksturojošus kritērijus, šis tiesību akts var šīs personas skart individuāli, jo tās pieder pie ierobežota uzņēmēju loka. Tomēr iespēja ar lielāku vai mazāku precizitāti noteikt to tiesību subjektu skaitu vai pat identitāti, uz kuriem pasākums ir attiecināms, nekādā gadījumā nenozīmē, ka šis pasākums skar šos subjektus individuāli, ja ir skaidrs, ka šis pasākums ir piemērojams objektīvām tiesiskām vai faktiskām situācijām, kas paredzētas attiecīgajā tiesību aktā. Tādējādi ekskluzīvu tiesību importēt un pārdot Savienībā borātus no trešām valstīm esamība kā tāda pati par sevi nevar individualizēt tiesību īpašnieku, it īpaši gadījumā, ja citiem uzņēmējiem var būt līdzīgas tiesības.

Ja prasītāji uzņēmēji, kuriem ir ieguves tiesības borātu – uz kuriem attiecas tiesību akts, ar kuru šis produkts ir klasificēts par bīstamu vielu, – raktuvēs, nav identificējuši citus uzņēmējus, kuriem ir līdzīgas tiesības, nav precizējuši iemeslus, kāpēc viņus, ņemot vērā to īpašās raksturiezīmes, var uzskatīt par ierobežotu loku, un nav pierādījuši, ka attiecīgo klasifikāciju mērķis vai to sekas bija minēto ekskluzīvo tiesību piemērojamības ietekmēšana vai pat izmantošanas kavēšana, tad nevar uzskatīt, ka attiecīgais tiesību akts šos prasītājus skar individuāli EKL 230. panta izpratnē.

Attiecīgās klasifikācijas neapdraud prasītāju ekskluzīvās tiesības Savienībā importēt un pārdot vielas, kuru pamatsastāvā ir borāts. Pats fakts, ka šīs klasifikācijas vajadzības gadījumā varētu apgrūtināt šo ekskluzīvo tiesību īstenošanu, nav pietiekams, lai individualizētu prasītājus saskaņā ar EKL 230. panta ceturto daļu, jo tās a priori tādā pašā veidā ietekmē uzņēmēju kopumu, kuri īsteno vai varētu īstenot darbības, kas saistītas ar vielu, kuru pamatsastāvā ir borāts, importēšanu un/vai tirdzniecību Savienībā, neatkarīgi no tā, vai tiem ir vai nav ekskluzīvas tiesības. Šajā ziņā iespēja, ka prasītājiem apstrīdēto klasifikāciju dēļ radīsies ekonomiskie zaudējumi, pat būtiski, nav pietiekama, lai pierādītu, ka šīs klasifikācijas tos individualizē salīdzinājumā ar visiem pārējiem uzņēmējiem, kuriem varētu rasties līdzvērtīgas sekas. Visbeidzot, ar faktu, ka prasītājs ir pat vislielākais borātu importētājs Savienībā, nevar to individualizēt salīdzinājumā ar citiem importētājiem. Patiesībā mazāks uzņēmējs, kuram ir līdzvērtīgas izplatīšanas tiesības, būs pakļauts līdzīgām ekonomiskām grūtībām, un minētās klasifikācijas tos visus ietekmēs proporcionāli atkarībā no lieluma un ar borātiem saistītās komercdarbības īpatsvara.

(sal. ar 100., 101. un 104.–107. punktu)

3. Fakts, ka persona ir iesaistīta Savienības tiesību akta pieņemšanas procesā, to individualizē saistībā ar konkrēto aktu tikai tādā gadījumā, ja Savienības tiesiskajā regulējumā šai personai ir paredzētas procesuālas garantijas. Runājot par Direktīvu 2000/58, ar ko 30. reizi groza Padomes Direktīvu 67/548 par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu, lai to pielāgotu tehnikas attīstībai, ir jāteic, ka atbilstošajos procesuālajos noteikumos, kas nosaka šīs direktīvas pieņemšanas procesu, nav paredzētas šādas garantijas par labu uzņēmējiem, kurus varētu ietekmēt procedūras Direktīvas 67/548 pielāgošanai tehnikas attīstībai rezultāts. Turklāt procedūrai vielas klasifikācijai par bīstamu vielu tie nav piemērojami un tādējādi nevar atsaukties, pamatojoties uz prasītāju aktīvu dalību procedūrā, uz Regulas Nr. 793/93 par esošo vielu riska faktoru novērtējumu un kontroli 6.–10. pantu, kas attiecas uz risku novērtēšanas procedūru, kura atšķiras no procedūras vielas klasifikācijai. Šīs normas nepiešķir procesuālās garantijas, kādas ir piemērojamas, vielu klasificējot par bīstamu vielu saskaņā Direktīvu 67/548 vai Direktīvu 1272/2008 par vielu un maisījumu klasificēšanu, marķēšanu un iepakošanu un ar ko groza un atceļ Direktīvas 67/548 un 1999/45 un groza Regulu Nr. 1907/2006. Tādējādi ar šīm normām nevar individualizēt prasītājus, ņemot vērā prasības atcelt tiesību aktu priekšmetu – klasifikācijas, saskaņā ar EKL 230. pantu, jo pēdējās minētās ir nevis Regulā Nr. 793/93 paredzētās riska novērtēšanas procedūras, bet gan atsevišķu atbilstošo procedūru Direktīvas 67/548 un Regulas Nr. 1272/2008 pielāgošanai tehnikas attīstībai rezultāts, kurās prasītājiem nav šādu garantiju.

(sal. ar 109., 112. un 114.–116. punktu)