ĢENERĀLADVOKĀTA FILIPA LEŽĒ [PHILIPPE LÉGER]

SECINĀJUMI,

sniegti 2006. gada 22. jūnijā 1( )

Lieta C‑34/05

Maatschap J. en G. P. en A. C. Schouten

pret

Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

(College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lauksaimniecības struktūras – Kopienu atbalsta shēmas – Liellopu gaļas nozare – Pieejamā lopbarības platība – Attiecīgajā periodā uz laiku applūdis zemes gabals

1. 1992. gadā īstenodams kopējās lauksaimniecības politikas reformu, Kopienu likumdevējs ieviesa jaunu atbalsta sistēmu liellopu gaļas ražotājiem. Saskaņā ar šo sistēmu lauksaimniekiem tiek tieši izmaksātas īpašas piemaksas, kuru izmaksa ir pakļauta ganāmpulka blīvuma ievērošanai. Tas tiek noteikts atkarībā no saimniecībā turēto liellopu skaita un tajā “pieejamās” lopbarības platības.

2. Šajā prāvā jautājums ir par to, vai uz laiku applūdis zemes gabals var tikt uzskatīts par “pieejamo” lopbarības platību.

3. Šis jautājums, ko uzdevusi College van Beroep voor het bedrijfsleven [Administratīvā tiesa tirdzniecības un rūpniecības jautājumos] (Nīderlande), ir radies tiesvedībā starp lauksaimnieku sabiedrību Maatschap J. en G.P. en A.C. Schouten (turpmāk tekstā – “Schouten”) un Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (lauksaimniecības, vides un pārtikas kvalitātes ministrs, turpmāk tekstā – “ministrs”) par īpašo piemaksu piešķiršanu par vīriešu dzimuma liellopu turēšanu un nobarošanu.

4. Šajā lietā Tiesai inter alia tiek lūgts precizēt jēdzienu ““pieejamā” lopbarības platība”, kas ietverts Regulas (EK) Nr. 1254/1999 ( ) 12. panta 2. punkta b) apakšpunktā un Regulas (EEK) Nr. 3887/92 ( ) 2. panta 1. punkta c) apakšpunktā.

I – Kopienu tiesiskais regulējums

A – Regula Nr. 1254/1999

5. Pirms 1992. gada reformas liellopu gaļas ražošanas nozarē pastāvēja intensifikācijas tendences. Kopienu politika atbalstīt lauksaimnieku ienākumus, nosakot augstas cenas, mudināja lauksaimniekus intensificēt ražošanu. Vairs nepietika lopbarības platību dzīvnieku barošanai, jo dzīvnieku skaits pieauga, bet [lopbarības] platības nepalielinājās.

6. Viens no Regulas Nr. 1254/1999 mērķiem ir novērst šīs tendences, inter alia ar dzīvnieku audzēšanu saistīto piemaksu piešķiršanu pakļaujot ganāmpulka blīvumam, kas nosakāms, pamatojoties uz katra uzņēmuma lopbarības jaudu attiecībā uz turēto dzīvnieku skaitu ( ). Šis ar lopbarības platību saistītais Kopienas atbalsts tiek dēvēts par “‘platības’ atbalstu”.

7. Šīs regulas 4. panta 1. punktā un 3. punkta a) apakšpunktā katram ražotājam, kas iesniedz pieteikumu, paredzēta īpašas piemaksas piešķiršana par vīriešu dzimuma liellopu turēšanu, lai tos nobarotu laikposmā, kas vēl jānosaka.

8. Saskaņā ar šīs regulas 12. panta 1. punktu kopējo dzīvnieku skaitu, par ko var saņemt īpašās piemaksas, ierobežo, piemērojot ganāmpulka blīvumu saimniecībā attiecībā uz divām ganāmpulka vienībām (GV) par hektāru un kalendāro gadu. Lai noteiktu šo ganāmpulka blīvumu, Regulas Nr. 1254/1999 12. panta 2. punkta a) un b) apakšpunkts paredz ņemt vērā attiecīgo liellopu skaitu un “lopbarības platību, kas [..] visu kalendāro gadu ir pieejama liellopu [..] audzēšanai”.

9. Šīs regulas 12. panta 2. punkta b) apakšpunkts atsevišķas platības izslēdz no lopbarības platības. Izslēgto platību saraksts formulēts šādi:

“[..] Lopbarības platība neietver:

– ēkas, mežus, dīķus, takas,

– platības, ko izmanto citām kultūrām, par kurām var pretendēt uz Kopienas atbalstu, vai pastāvīgajām kultūrām, vai dārzkopības kultūrām, izņemot pastāvīgās ganības, par kurām maksājumi par platību ir piešķirti, ievērojot šīs regulas 17. pantu un Regulas (EK) Nr. 1255/1999 [ ( )] 19. pantu,

– platības, par ko var pretendēt uz atbalsta sistēmu, kas noteikta dažu laukaugu ražotājiem, kuru izmanto atbalsta sistēmā par žāvētu lopbarību, vai uz ko attiecas valsts vai Kopienas programma par zemes atstāšanu atmatā.”

B – Regula Nr. 3887/92

10. Regula Nr. 3887/92 paredz konkrētu Kopienas atbalsta shēmu integrētas administrācijas un kontroles sistēmas, kas izveidota ar Regulu (EEK) Nr. 3508/92 ( ), piemērošanas noteikumus. Šī sistēma inter alia attiecas uz Regulas Nr. 1254/1999 ( ) 4. pantā minēto īpašo piemaksu.

11. Regulas Nr. 3887/92 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts formulēts šādi:

“Ikvienai lopbarības platībai ir jābūt pieejamai dzīvnieku audzēšanai vismaz septiņu mēnešu periodā, sākot ar dalībvalsts noteiktu dienu laikposmā no 1. janvāra līdz 31. martam.” [Neoficiāls tulkojums]

12. Šīs regulas 9. panta 2. punkts attiecas uz atšķirībām starp ‘platības’ atbalsta pieteikumā deklarēto platību un platību, attiecībā uz kuru ir izpildīti visi nosacījumi (“noteiktā platība”). Šī norma paredz – ja konstatētā starpība pārsniedz 20 % no noteiktās platības, ar platību saistītais atbalsts netiek piešķirts.

II – Pamata lietas fakti un tiesvedība

13. 2001. gada 9. maijā Schouten iesniedza kompetentajām iestādēm pieteikumu reģistrēt zemes gabalus kā lopbarības platību.

14. Daži no šiem zemes gabaliem atrodas aiz dambja. Šie zemes gabali atrodas starp dambi, kas aizsargā iekšzemi, un upes gultni. Gada laikā šie zemes gabali var būt daļēji applūduši atkarībā no aiz dambja esošā zemes gabala atrašanās augstuma, kā arī no upes straumes, kas ir atkarīga no lietus ūdeņu un augšteces apgabalos kūstoša ledus ūdeņu daudzuma.

15. 2001. gada 1. augustā Schouten saskaņā ar Regulu Nr. 1254/1999 iesniedza īpašās piemaksas pieteikumu par 26 vīriešu dzimuma liellopu turēšanu attiecīgajā zemes gabalā.

16. Ar 2001. gada 17. decembra vēstuli ministrs informēja Schouten, ka lopbarības platība, kā to apliecina 2001. gada 10. un 11. maija fotouzņēmumi no attāluma, ir mazāka par pieteikumā norādīto lopbarības platību. Tā kā deklarētā lopbarības platība bija par vairāk nekā 20 % lielāka par noteikto lopbarības platību, tā saskaņā ar Regulas Nr. 3887/92 9. panta 2. punktu tika samazināta līdz nullei.

17. Ar 2002. gada 27. maija lēmumu ministrs noraidīja Schouten iesniegto īpašās piemaksas pieteikumu, jo, tā kā lopbarības platība tika reducēta līdz nullei, platība, kura bija Schouten rīcībā 26 vīriešu dzimuma liellopu turēšanai, neatbilda ganāmpulka blīvuma nosacījumam.

18. 2002. gada 3. jūlijā Schouten iesniedza ministram sūdzību.

19. Ar 2003. gada 8. augusta lēmumu ministrs Schouten sūdzību noraidīja tāpēc, ka satelītfotouzņēmumu izdarīšanas brīdī daļa no zemes gabaliem aiz dambja bija applūdusi. Ministrs uzskatīja, ka šie zemes gabali nevarēja tikt uzskatīti par lopbarības platību, jo tie nebija pieejami nepārtrauktā septiņu mēnešu periodā, kas paredzēts Regulas Nr. 3887/92 2. panta 1. punkta c) apakšpunktā. Turklāt viņš atzina, ka, tā kā Schouten ir izvērtējusi aiz dambja esošo zemes gabalu izmantošanas pozitīvos un negatīvos aspektus, šī sabiedrība ir uzņēmusies risku, ka fotografēšanas no attāluma brīdī varētu celties ūdens līmenis.

20. Tad Schouten iesniedza prasību College van Beroep voor het bedrijfsleven, apgalvodama, ka fotografēšanas no attāluma brīdī bija neparasti apstākļi un ka līdz ar to šai sabiedrībai par to nevajadzēja uzņemties risku. Ministrs apgalvoja, ka, viņaprāt, saskaņā ar Regulas Nr. 1254/1999 12. panta 2. punkta b) apakšpunktu apvienojumā ar Regulas Nr. 3887/92 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu zemes gabaliem, kas deklarēti kā lopbarības platība, jākalpo par dzīvnieku barības uzņemšanas vietu septiņus mēnešus bez pārtraukumiem un ka plūdi šo termiņu pārtrauc.

III – Prejudiciālie jautājumi

21. Iesniedzējtiesa uzskata, ka ministra sniegtā šaurā vārda “pieejams” interpretācija nav tik nepārprotama, lai nerastos nekādas šaubas. Tā kā pamata prāvas iznākums ir atkarīgs no šī vārda interpretācijas, College van Beroep voor het bedrijfsleven nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:

“1) Vai Regulas (EK) Nr. 1254/1999 12. panta 2. punkta b) apakšpunkts un Regulas (EEK) Nr. 3887/92 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka zemes gabals, kas ir deklarēts kā lopbarības platība, nevar tikt uzskatīts par “pieejamu”, ja kādā attiecīgā perioda laikposmā šis zemes gabals ir bijis applūdis?

2) Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir atstiprinoša – vai šīs tiesību normas ir saistošas, it īpaši ņemot vērā to sekas?

3) Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noraidoša – kādi kritēriji ir jāpiemēro, lai noteiktu, vai zemes gabals, kas ir deklarēts kā lopbarības platība, un kas uz laiku ir bijis applūdis, var tikt uzskatīts par “pieejamu” Regulas (EK) Nr. 1254/1999 12. panta 2. punkta b) apakšpunkta un Regulas (EEK) Nr. 3887/92 2. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē?”

IV – Analīze

A – Par pirmo prejudiciālo jautājumu

22. Uzdodama pirmo prejudiciālo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā jautā Tiesai, vai Regulas Nr. 1254/1999 12. panta 2. punkta b) apakšpunkts un Regulas Nr. 3887/92 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka zemes gabals, kas ir deklarēts kā lopbarības platība, var tikt uzskatīts par “pieejamu”, pat ja tas konkrētā attiecīgā perioda brīdī uz laiku ir bijis applūdis.

23. Manuprāt, pretēji Nīderlandes valdības apgalvojumiem lopbarības platība, kas attiecīgajā periodā ir bijusi uz laiku applūdusi, var tikt uzskatīta par “pieejamu” Regulas Nr. 1254/1999 12. panta 2. punkta b) apakšpunkta un Regulas Nr. 3887/92 2. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē.

24. Vispirms jāatgādina Tiesas pastāvīgā judikatūra, saskaņā ar kuru, interpretējot Kopienu tiesību normu, jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī tās konteksts un tā tiesību akta mērķi, kurā šī norma ir iekļauta ( ).

25. Regulas Nr. 1254/1999 12. panta 2. punkta b) apakšpunkta un Regulas Nr. 3887/92 2. panta 1. punkta c) apakšpunkta tekstā nav atrodamas norādes, saskaņā ar kurām uz laiku applūdis zemes gabals nevarētu tikt kvalificēts par “pieejamu”.

26. Pirmkārt, jāatgādina, ka jēdziens “pieejams” nozīmē “ar ko var rīkoties” ( ). Šis jēdziens vairumā Regulas Nr. 1254/1999 valodu versiju tika iztulkots identiski ( ) .

27. Otrkārt, jāatzīst, ka no Regulas Nr. 1254/1999 12. panta 2. punkta b) apakšpunkta pirmā, otrā un trešā ievilkuma teksta nepārprotami izriet, ka atsevišķas platības ir izslēgtas no lopbarības platības. Saskaņā ar šo normu “lopbarības platība neietver” platības, kas neatbilst lopbarības jaudai, piemēram, dīķus vai mežus, kā arī platības, kas tiek izmantotas, ražojot citus produktus, un par kurām jau tiek saņemts Kopienas atbalsts.

28. Tāpat kā Francijas valdība un Eiropas Kopienu Komisija ( ) uzskatu, ka Kopienu likumdevējs ir acīmredzami vēlējies izsmeļošā veidā paredzēt platības, kas domātas ne tikai dzīvnieku barošanai un kuras jāizslēdz no lopbarības platības, ko var uzskatīt par “pieejamu”, definīcijas.

29. Taču jāatzīst, ka uz laiku applūdušas platības šajā izsmeļošajā sarakstā nav minētas.

30. Treškārt, uzskatu, ka Regulas Nr. 3887/92 2. panta 1. punkta c) apakšpunkta teksts – kurā tāpat noteikts, ka lopbarības platībai jābūt “pieejamai” – neparedz, ka šis nosacījums netiktu izpildīts, ja attiecīgais zemes gabals būtu uz laiku applūdis.

31. Ievērojot šos apsvērumus, uzskatu, ka uz laiku applūdušu platību kvalificēšana par “pieejamām” lopbarības platībām nav pretrunā ne Regulas Nr. 1254/1999 12. panta 2. punkta b) apakšpunkta, ne Regulas Nr. 3887/92 2. panta 1. punkta c) apakšpunkta tekstam.

32. Kā tas izriet no turpmākās analīzes, šo secinājumu apstiprina tās sistēmas struktūra, kurā iekļaujas interpretējamās normas, un Regulas Nr. 1254/1999 mērķis.

33. Tādējādi no Regulā Nr. 3508/92 noteiktās integrētas administrācijas un kontroles sistēmas izriet, ka tās mērķis ir nodrošināt, ka attiecīgā platība patiešām tiek izmantota vai nu kultivēšanai, vai dzīvnieku audzēšanai.

34. Lauksaimnieks, kas saņem īpašo piemaksu par liellopu audzēšanu, attiecīgo zemes gabalu nedrīkst izmantot citiem mērķiem, piemēram, kultivēšanai.

35. Pamatojot šo apsvērumu, jānorāda, ka jēdziens “lauksaimniecībā izmantojams zemes gabals” Regulā Nr. 3508/92 definēts šādi: “vienlaidus zemes platība, uz kuras viens lauksaimnieks audzē vienu laukaugu kultūru” ( ).

36. Turklāt Regula Nr. 3887/92, kurā, kā norādīts iepriekš, precizēta Regulas Nr. 3508/92 piemērošanas kārtība, paredz administratīvu kontroli attiecībā uz deklarētajiem zemes gabaliem un dzīvniekiem, kuras mērķis ir pārbaudīt, vai atbalsts vienam kalendārajam gadam nav piešķirts divreiz ( ).

37. Turklāt, ja lauksaimnieks iesniedz “platības” pieteikumu, šajā pieteikumā obligāti iekļaujama informācija par zemes gabalu, tostarp dati par šī zemes gabala faktisko izmantošanu, citiem vārdiem sakot – “augu vai augu segas veids vai augu neesamība” ( ).

38. Šie apsvērumi apstiprina, ka platība ir uzskatāma par “pieejamu”, jo tā ir domāta tikai dzīvnieku barošanai.

39. Līdz ar to neuzskatu, ka tādas klimatiskās parādības kā plūdi, sals vai sniegs, kas zemes gabalus padara uz laiku nepieejamus, var per se izslēgt to, ka zemes gabals var tikt kvalificēts par “pieejamu”, ja tas ir faktiski paredzēts tajā turēto liellopu barošanai.

40. Tāpat kā Francijas valdība uzskatu, ka tieši klimatisko parādību risks ir licis Kopienu likumdevējam nepieprasīt nepārtrauktas zemes gabalu izmantošanas periodu ( ).

41. Visbeidzot, šo analīzi apstiprina Regulas Nr. 1254/1999 mērķi.

42. Kā izriet no iepriekšējiem apsvērumiem, šīs regulas mērķis ir inter alia cīņa pret liellopu gaļas ražošanas intensifikāciju, īpašās piemaksas piešķiršanu pakļaujot ganāmpulka blīvumam, kas tiek noteikts, ņemot vērā “pieejamo” lopbarības platību un tajā turēto liellopu skaitu.

43. Tāpat jāatgādina, ka ganības ir domātas liellopu nobarošanai un ka par šiem dzīvniekiem tiek piešķirta īpaša piemaksa ( ).

44. Tātad no šiem visiem apsvērumiem izriet, ka nosacījums, saskaņā ar kuru lopbarības platībai jābūt pieejamai dzīvnieku audzēšanai un kas paredzēts Regulas Nr. 1254/1999 12. panta 2. punkta b) apakšpunktā un Regulas Nr. 3887/92 2. panta 1. punkta c) apakšpunktā, jāsaprot tādējādi, ka īpašā piemaksa tiek piešķirta tikai par lopbarības platībām, kas attiecīgajā laikposmā kalpo vienīgi liellopu barošanai.

45. Tādēļ neuzskatu, ka lopbarības platība, kas ir bijusi applūdusi konkrētā attiecīgā perioda brīdī, nevar tikt kvalificēta kā “pieejama”. Manuprāt, tas, ka zemes gabals var applūst, principā netraucē šo platību izmantot vienīgi liellopu barošanai.

46. Ievērojot iepriekš minēto, uzskatu, ka Regulas Nr. 1254/1999 12. panta 2. punkta b) apakšpunkts un Regulas Nr. 3887/92 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka zemes gabals, kas deklarēts kā lopbarības platība, var tikt uzskatīts par “pieejamu”, pat ja tas attiecīgajā laikposmā uz laiku ir bijis applūdis.

47. Tā kā uz pirmo jautājumu ir sniegta noraidoša atbilde, uz otro jautājumu atbilde nav jāsniedz.

B – Par trešo prejudiciālo jautājumu

48. Uzdodama trešo prejudiciālo jautājumu, iesniedzējtiesa lūdz Tiesu noteikt kritērijus, kas lopbarības platību ļautu kvalificēt par “pieejamu”, ja tā konkrētā attiecīgā perioda brīdī ir bijusi uz laiku applūdusi.

49. Iesniedzējtiesa īpaši vēlas noskaidrot, vai ar to, ka attiecīgā platība ir bijusi applūdusi trīs dienas, kas kopumā desmit dienas traucējis dzīvniekiem tur ganīties, var apstrīdēt analīzi, saskaņā ar kuru attiecīgajā periodā uz laiku applūdusi lopbarības platība var tikt uzskatīta par “pieejamu”.

50. Manuprāt, divi faktori ļauj noskaidrot, vai uz laiku applūdusi lopbarības platība var tikt uzskatīta par “pieejamu”. Tie ir šādi: pirmkārt, minētajai platībai ir jākalpo vienīgi dzīvnieku barošanai visa kalendārā gada laikā, kā tas paredzēts Regulas Nr. 1254/1999 12. panta 2. punkta b) apakšpunktā; otrkārt, šai platībai ir jābūt faktiski izmantojamai liellopu barošanai minimālā septiņu mēnešu perioda laikā, kā tas noteikts Regulas Nr. 3887/92 2. panta 1. punkta c) apakšpunktā ( ).

51. Tādēļ pagaidu pārtraukums man nešķiet apstāklis, lai apstrīdētu zemes gabala saistību ar liellopu audzēšanu, ja šis pārtraukums ir bijis pietiekami īslaicīgs; līdz ar to lauksaimnieks var kalendārā gada laikā izpildīt minimālā septiņu mēnešu perioda nosacījumu, kas paredzēts Regulas Nr. 3887/92 2. panta 1. punkta c) apakšpunktā ( ).

52. Līdz ar to šajā gadījumā trīs dienu plūdi, kas kopumā desmit dienas traucējuši liellopu ganības, automātiski nenozīmē, ka nav ievērots Regulā Nr. 3887/92 paredzētais termiņa nosacījums. Valsts tiesai ir jāpārbauda, vai, neraugoties uz šo īso attiecīgo zemes gabalu nepieejamības periodu, tie varēja tikt izmantoti dzīvnieku nobarošanai minimālā septiņu mēnešu perioda laikā, sākot ar 31. martu ( ).

53. Ievērojot šos apsvērumus, piedāvāju sniegt šādu atbildi: lai uz laiku applūdušu zemes gabalu varētu uzskatīt par “pieejamu” Regulas Nr. 1254/1999 12. panta 2. punkta b) apakšpunkta un Regulas Nr. 3887/92 2. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē, tam jākalpo vienīgi dzīvnieku barošanai visa kalendārā gada laikā un jābūt faktiski izmantojamam liellopu barošanai minimālā septiņu mēnešu perioda laikā, sākot ar valsts tiesiskajā regulējumā noteikto sākuma datumu.

V – Secinājumi

54. Ievērojot šos apsvērumus, piedāvāju Tiesai uz College van Beroep voor het bedrijfsleven uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem sniegt šādas atbildes:

1) Padomes 1999. gada 17. maija Regulas (EK) Nr. 1254/1999 par liellopu un teļa gaļas tirgus kopīgo organizāciju 12. panta 2. punkta b) apakšpunkts un Komisijas 1992. gada 23. decembra Regulas (EEK) Nr. 3887/92, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus integrētās administrācijas un kontroles sistēmas piemērošanai konkrētām Kopienas atbalsta sistēmām, 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka zemes gabals, kas deklarēts kā lopbarības platība, var tikt uzskatīts par “pieejamu”, pat ja tas attiecīgajā laikposmā uz laiku ir bijis applūdis;

2) lai uz laiku applūdušu zemes gabalu varētu uzskatīt par “pieejamu” Regulas Nr. 1254/1999 12. panta 2. punkta b) apakšpunkta un Regulas Nr. 3887/92 2. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē, tam jākalpo vienīgi dzīvnieku barošanai visa kalendārā gada laikā un jābūt faktiski izmantojamam liellopu barošanai minimālā septiņu mēnešu perioda laikā, sākot ar valsts tiesiskajā regulējumā noteikto sākuma datumu.