ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
65

Tātad juridiski, ekonomiski, tehniski, vēsturiski, kulturāli un sociāli rādītāji, kas ļauj veikt nepieciešamo detalizēto analīzi, cita starpā ir attiecīgie valsts un Kopienu tiesību akti, tostarp to vēsturiskā attīstība, nosaukuma, kas, iespējams, ir sugas vārds, uztvere no vidusmēra patērētāja puses, tostarp fakts, ka nosaukuma atpazīstamība paliek saistīta ar tradicionālo briedinātu sieru, kuru ražo attiecīgajā apgabalā, kas izriet no fakta, ka to parasti neizmanto citos dalībvalsts vai Eiropas Savienības apgabalos, apstāklis, ka produkts ir bijis likumīgi tirgots ar attiecīgo nosaukumu noteiktās dalībvalstīs, fakts, ka produkts ir bijis likumīgi ražots ar attiecīgo nosaukumu nosaukuma izcelsmes valstī, lai gan arī neievērojot tradicionālās ražošanas metodes, apstāklis, ka šīs darbības veic jau ilgu laiku, to produktu daudzums, kam ir attiecīgais nosaukums un kas nav ražoti saskaņā ar tradicionālajām metodēm, salīdzinājumā ar to produktu daudzumu, kas ražoti saskaņā ar minētajām metodēm, to produktu tirgus daļa, kam ir attiecīgais nosaukums un kas nav ražoti saskaņā ar tradicionālajām metodēm, salīdzinājumā ar to produktu tirgus daļu, kas ražoti saskaņā ar minētajām metodēm, fakts, ka produkti, kas nav ražoti saskaņā ar tradicionālajām metodēm, tiek noformēti tādā veidā, kas norāda uz vietām, kur ražo produktus saskaņā ar minētajām metodēm, attiecīgo nosaukumu aizsardzība ar starptautiskiem nolīgumiem un to dalībvalstu skaits, kas, iespējams, uzskata attiecīgo nosaukumu par sugas vārdu (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās Dānija u.c./Komisija, 95., 96., 99. un 101. punkts; iepriekš minēto spriedumu lietā Bigi, 20. punkts, un 2005. gada 25. oktobra spriedumu apvienotajās lietās C-465/02 un C-466/02 Vācija un Dānija/Komisija, Krājums, I-9115. lpp., 75., 77., 78., 80., 83., 86., 87., 93. un 94. punkts).
3

EOTK līguma 65. pants paredz: “1. Ir aizliegts uzņēmumu starpā noslēgt jebkādus nolīgumus, uzņēmumu apvienību lēmumus un veikt jebkādas saskaņotas darbības, kas kopējā tirgū tieši vai netieši ir paredzētas tam, lai traucētu, ierobežotu vai deformētu normālos konkurences apstākļus, un it īpaši: a) noteikt cenas; b) ierobežot vai kontrolēt ražošanu, tehnisko attīstību vai ieguldījumus; c) sadalīt tirgus, preces, klientus vai apgādes avotus. 2. Tomēr Komisija attiecībā uz noteiktām precēm var atļaut noslēgt kopīgus specializācijas vai pirkuma–pārdevuma līgumus, ja [ir izpildīti noteikti nosacījumi] [..] 3. Saskaņā ar 47. pantu Komisija drīkst iegūt jebkādu informāciju, kas vajadzīga šā panta piemērošanai, vai nu nosūtot attiecīgajām personām īpašu pieprasījumu, vai arī pieņemot regulu, kurā definēti nolīgumu, lēmumu vai darbību veidi, kas tai ir jāpaziņo. 4. Atbilstoši šā panta 1. punktam aizliegtajiem nolīgumiem vai lēmumiem pilnībā nav juridiskā spēka un uz tiem nevar atsaukties nevienā dalībvalstu tiesā. Komisijai ir ekskluzīva kompetence, izņemot prasības Tiesā, spriest par minēto nolīgumu vai lēmumu saderību ar šā panta noteikumiem. 5. Komisija uzņēmumiem, kuri ir noslēguši juridiskā spēkā neesošu nolīgumu, patvaļīgi, draudot ar zaudējumiem, boikotējot vai izmantojot jebkādus citus līdzekļus, piemēro vai grasās piemērot juridiskā spēkā neesošu nolīgumu vai lēmumu, vai arī nolīgumu, kam apstiprinājums tika atteikts vai atsaukts, vai saņem atļauju, apzināti sniedzot nepatiesu vai maldinošu informāciju, vai veic darbības, kas ir pretrunā 1. punkta noteikumiem, var nolemt uzlikt naudas sodu un kavējuma naudu, kas nepārsniedz divkāršu apgrozījuma summu, ko saņem no precēm, par kurām noslēgts nolīgums, pieņemts lēmums vai attiecībā uz kurām ir veiktas darbības, kas ir pretrunā šā panta noteikumiem, izņemot gadījumu, kad mērķis ir ierobežot ražošanu, tehnisko attīstību vai ieguldījumus, — tad maksimālā summa var tikt palielināta līdz 10 % no attiecīgā uzņēmuma finanšu gada apgrozījuma, ciktāl tas attiecas uz naudas sodu, un līdz 20 % no dienas apgrozījuma, ciktāl tas attiecas uz kavējuma naudu.”
3)

Padome papildus saviem tiesāšanās izdevumiem atlīdzina prasītāja tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas attiecas uz pagaidu noregulējuma tiesvedību, kā arī Negotiating Panel of the National Democratic Front of the Philippines, Luisa G. Jalandoni [Luis G. Jalandoni], Fidela V. Agcaoili [Fidel V. Agcaoili] un Marijas Konsuelas K. Ledesmas [Maria Consuelo K. Ledesma] tiesāšanās izdevumus;
Keywords

Summary



Keywords

1. Prasība atcelt tiesību aktu — Pamati — Nepietiekams pamatojums — Pārbaude pēc tiesas ierosmes

(EKL 230. pants)

2. Ekonomiskā un sociālā kohēzija — Eiropas Reģionālās attīstības fonds — Lēmums atcelt finanšu atbalstu — Pienākums norādīt pamatojumu — Piemērošanas joma — Lēmums, kurā nav ņemti vērā apstākļi, kas varētu attaisnot valsts iestādes izdevumu atlīdzināšanu — Nepietiekams pamatojums

(EKL 253. pants; Padomes Regulas Nr. 4253/88 24. pants)

Summary

1. Pamatojuma trūkums vai nepietiekams pamatojums ir būtisku procedūras noteikumu pārkāpums EKL 230. panta nozīmē, un tas ir saistīts ar jautājumu par sabiedrisko kārtību, kas Kopienas tiesnesim jāizskata pēc savas ierosmes.

(sal. ar 46. punktu)

2. Atsevišķa nelabvēlīga lēmuma pamatojumā ir jānorāda skaidra un nepārprotama tās iestādes argumentācija, kura ir pieņēmusi lēmumu, lai ieinteresētajām personām būtu zināmi pasākuma veikšanas iemesli un lai kompetentā tiesa varētu veikt kontroli.

Līdz ar to Komisijas lēmums par Eiropas Reģionālās attīstības fonda finansiālā atbalsta atcelšanu ir nepietiekami pamatots, jo šajā lēmumā nekas nav teikts par dažādiem faktiem un argumentiem, kam varētu būt nozīme lēmuma pieņemšanā, it īpaši par to, vai šādi apstākļi varētu attaisnot to izdevumu atlīdzināšanu, kas radušies starpniecības iestādei pirms atbalsta atcelšanas, kaut arī saistībā ar šiem apstākļiem sniedzamā atbilde ir būtiska, lai Pirmās instances tiesa varētu pārbaudīt apstrīdētā lēmuma pamatotību.

(sal. ar 47., 48. un 60. punktu)
4

Turklāt saskaņā ar kopā apskatāmajām Legge no 549 (su) misure di razionalizzazione della finanza pubblica (1995. gada 28. decembra Likums Nr. 549 par valsts finanšu racionalizēšanas pasākumiem, GURI Nr. 302 parastais pielikums, turpmāk tekstā — “Likums Nr. 549/95”) 3. panta 69. un 70. punkta un Decreto-legge no 331 (su) armonizzazione delle disposizioni in materia di imposte sugli oli minerali, sull’alcole, sulle bevande alcoliche, sui tabacchi lavorati e in materia di IVA con quelle recate da direttive CEE e modificazioni conseguenti a detta armonizzazione, nonché disposizioni concernenti la disciplina dei centri autorizzati di assistenza fiscale, le procedure dei rimborsi di imposta, l’esclusione dall’ILOR dei redditi di impresa fino all’ammontare corrispondente al contributo diretto lavorativo, l’istituzione per il 1993 di un’imposta erariale straordinaria su taluni beni ed altre disposizioni tributarie ( Dekrētlikums Nr. 331 par nodokļu tiesību normu saskaņošanu dažādās jomās, GURI Nr. 203, turpmāk tekstā — “Dekrētlikums Nr. 331/93”) tiesību normām par labu Likuma Nr. 142/90 sabiedrībām tika veikti šādi pasākumi: — atbrīvojums no visiem maksājumiem saistībā ar aktīvu atsavināšanu, kas veikta, pārveidojot speciālos uzņēmumus un pašvaldības uzņēmumus par Likuma Nr. 142/90 sabiedrībām (turpmāk tekstā — “atbrīvojums no maksājumiem par aktīvu atsavināšanu”); — pilnīgs atbrīvojums no sabiedrību ienākuma nodokļa, proti, no juridisko personu ienākuma nodokļa un vietējā ienākuma nodokļa uz trīs gadiem un vēlākais līdz 1999. finanšu gadam (turpmāk tekstā — “trīs gadu atbrīvojums no sabiedrību ienākuma nodokļa”).
Lieta T-300/02

Azienda Mediterranea Gas e Acqua SpA (AMGA)

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

“Valsts atbalsts — Tāda atbalsta shēma, ko Itālijas iestādes piešķīrušas noteiktiem sabiedrisko pakalpojumu uzņēmumiem atbrīvojumu no nodokļiem un aizdevumu ar izdevīgāku procentu likmi formā — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu — Prasība atcelt tiesību aktu — Individuālas skaršanas neesamība — Nepieņemamība”

Pirmās instances tiesas (astotā palāta paplašinātā sastāvā) 2009. gada 11. jūnija spriedums II ‐ 1739

Sprieduma kopsavilkums

Prasība atcelt tiesību aktu – Fiziskas vai juridiskas personas – Akti, kas tās skar tieši un individuāli – Komisijas lēmums, ar kuru tiek aizliegta atbalsta shēma nozarei – Prasība, ko cēlis uzņēmums, kas nav saņēmis individuālu atbalstu saskaņā ar šo shēmu

(EKL 230. panta ceturtā daļa)

Fiziska vai juridiska persona, kas nav lēmuma adresāte, apgalvot, ka to individuāli skar šis lēmums, var vien tad, ja lēmums to skar dažu tās specifisko īpašību dēļ vai tādas faktiskas situācijas dēļ, kura to raksturo attiecībā pret jebkuru citu personu un tādēļ individuāli izceļ līdzīgi kā šāda lēmuma adresātu.

Uzņēmums principā nevar celt prasību atcelt Komisijas lēmumu, ar kuru aizliegta atbalsta shēma konkrētā nozarē, ja šis lēmums to skar tikai tāpēc, ka tas pieder pie attiecīgās nozares un ir potenciāls minētā atbalsta saņēmējs. Attiecībā uz šādu uzņēmumu šāds lēmums ir vispārēji piemērojams pasākums, kas ir piemērojams objektīvi noteiktās situācijās un kam ir juridiskas sekas attiecībā uz vispārīgā un abstraktā veidā noteiktu personu kategoriju.

Tomēr uzņēmumu, kuru attiecīgais lēmums skāris ne tikai kā attiecīgās nozares uzņēmumu un kas būtu potenciālais atbalsta shēmas saņēmējs, bet arī kā faktisku tāda individuālā atbalsta saņēmēju, kurš piešķirts atbilstoši šai atbalsta shēmai un kuru Komisija uzdevusi atgūt, šis lēmums ir skāris individuāli un tā prasība pret šo lēmumu ir pieņemama.

Saistībā ar prasību atcelt Komisijas lēmumu, ar kuru aizliegta nozares atbalsta shēma, kura ietvēra trīs gadu atbrīvojumu no sabiedrību ienākuma nodokļa, uzņēmumu, kuram ir bijuši tikai zaudējumi un kurš tādējādi minēto atbrīvojumu nav izmantojis, šis lēmums individuāli neskar. Šāda prasība nav pieņemama.

(sal. ar 46.–48. un 50. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

Konkurence – Naudas sods – Apmērs – Noteikšana – Maksimālais apmērs – Aprēķināšana – Apgrozījums finanšu gadā pirms naudas soda uzlikšanas – Jēdziens – Nenozīmīgs apgrozījums – Atsauce uz apgrozījumu iepriekšējā finanšu gadā – Pieļaujamība – Nosacījumi – Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums salīdzinājumā ar citiem uzņēmumiem – dalībniekiem pārkāpumā – Neesamība – Tiesiskās drošības principa pārkāpums – Neesamība

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts)

Summary

Ja runa ir par maksimālās summas noteikšanu desmit procentu apmērā no apgrozījuma, kas ir realizēts iepriekšējā finanšu gadā, lai uzliktu naudas sodu konkurences jomā Regulas Nr. 17. 15. panta 2. punkta izpratnē, “iepriekšējais finanšu gads” principā attiecas uz katra attiecīgā uzņēmuma pēdējo noslēgto finanšu gadu apstrīdētā lēmuma pieņemšanas dienā. Taču no sistēmas, kurā šī norma ir ietverta, izriet, ka desmit procentu maksimālā apmēra piemērošana nozīmē, no vienas puses, ka Komisijas rīcībā ir informācija par apgrozījumu pēdējā finanšu gadā pirms lēmuma pieņemšanas, un, no otras puses, ka šī informācija atspoguļo parastas uzņēmējdarbības noslēgtu finanšu gadu divpadsmit mēnešu periodā.

Tādējādi, piemēram, ja finanšu gads ir beidzies pirms lēmuma pieņemšanas, bet minētā uzņēmuma gada pārskati vēl nav sastādīti vai tie vēl nav paziņoti Komisijai, tai ir tiesības un pat pienākums izmantot datus par apgrozījumu, kas ir realizēts iepriekšējā finanšu gada laikā, lai piemērotu Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu. Tāpat, ja grāmatvedības prakses reorganizācijas vai grozījumu rezultātā sabiedrības iepriekšējā finanšu gada pārskata skaitlis ir par īsāku laikposmu nekā divpadsmit mēneši, Komisijai, lai piemērotu šo normu, ir tiesības pamatoties uz to apgrozījumu, kas ir realizēts iepriekšējā noslēgtajā finanšu gadā.

Līdzīgi, ja uzņēmums nav veicis uzņēmējdarbību iepriekšējā finanšu gada laikā pirms lēmuma pieņemšanas, apgrozījums par šo laikposmu nesniedz nekādu norādi par minētā uzņēmuma svarīgumu, un tādējādi to nevar izmantot kā pamatsummu, nosakot paredzēto maksimālo apmēru. Šādā gadījumā Komisijas pienākums ir noteikt maksimālo naudas soda apmēru attiecībā pret jaunāko apgrozījumu, kas atspoguļo uzņēmējdarbības noslēgtu finanšu gadu, pat ja tas ir bijis saīsināts gads, vismaz tajās situācijās, kad nav nevienas norādes uz to, ka uzņēmums ir izbeidzis uzņēmējdarbību vai sagrozījis apgrozījuma summu, lai izvairītos no liela naudas soda.

Šādi rīkojoties attiecībā uz uzņēmumu, kas ir noslēdzis aizliegtu vienošanos, lai gan attiecībā pret citiem uzņēmumiem, kas nav izbeiguši savu uzņēmējdarbību, Komisija aprēķina apgrozījumu pēc iepriekšējā finanšu gada pirms naudas soda uzlikšanas, Komisija nepārkāpj vienlīdzīgas attieksmes principu, jo tās nav salīdzināmas situācijas.

Tā nepārkāpj arī tiesiskās drošības principu, jo tā patvaļīgi neizmanto pilnvaras, izvēloties izmantojamo finanšu gadu un izņēmuma gadījumos, tā kā tas ir Komisijas pienākums, izmantojot tikai pēdējā noslēgtā finanšu gada datus, kas atspoguļo noslēgtu gadu, kurā veikta parasta uzņēmējdarbība.

(sal. ar 37.–40., 42., 49., 62. un 74. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Eiropas Kopienas – Iestādes – Sabiedrības tiesības piekļūt dokumentiem – Regula Nr. 1049/2001 – Tiesību piekļūt dokumentiem izņēmumi – Trešo personu un dalībvalsts izdoti dokumenti – Atšķirīga attieksme pret pieteikumiem par piekļuvi dokumentiem – Iespēja dalībvalstij lūgt, lai iestāde neizsniedz dokumentus – Iestādes pienākums neizsniegt šos dokumentus bez iepriekšējas piekrišanas saņemšanas

(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 4. un 5. punkts)

2. Iestāžu akti – Pamatojums – Pienākums – Apjoms – Lēmums, ar kuru, pamatojoties uz dalībvalsts lūgumu neizsniegt dokumentus, atteikta piekļuve tās izdotajiem dokumentiem

(EKL 253. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 5. punkts)

Summary

1. Regulas Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem 4. panta 4. punkts paredz iestādēm pienākumu apspriesties ar attiecīgo trešo personu, kas ir tā dokumenta autors, attiecībā uz kuru tiek lūgta piekļuve, ar mērķi noskaidrot, vai ir jāpiemēro minētā 4. panta 1. un 2. punktā paredzētais izņēmums, ja nav skaidrības par to, vai šo dokumentu drīkst izsniegt vai ne. Līdz ar to apspriešanās ar attiecīgo trešo personu ir vispārīgs noteikums, kas ir priekšnosacījums tam, lai varētu noteikt minētās regulas 4. panta 1. un 2. punktā paredzēto izņēmumu piemērošanu saistībā ar trešo personu izdotajiem dokumentiem.

No otras puses, saskaņā ar minētās regulas 4. panta 5. punktu, kas atspoguļo Deklarāciju Nr. 35, kura pievienota Amsterdamas Līguma Nobeiguma aktam, saistībā ar dalībvalsts izdotu dokumentu, kas atrodas kādas iestādes rīcībā, dalībvalstij ir iespēja lūgt, lai šī iestāde šo dokumentu neizsniedz, un iestāde nedrīkst to izsniegt bez dalībvalsts iepriekšējas piekrišanas. Līdz ar to dalībvalsts lūgums atbilstoši šim noteikumam ir rīkojums iestādei neizsniegt attiecīgo dokumentu.

(sal. ar 55., 57. un 58. punktu)

2. Regulas Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem 4. panta 5. punktā paredzētie piekļuves ierobežojumi dalībvalsts izdotiem dokumentiem, kas atrodas kādas iestādes rīcībā, neietekmē iestādes pienākumu pienācīgi pamatot lēmumu, ar kuru noraidīts pieteikums par piekļuvi dokumentiem, attiecībā uz kuriem dalībvalsts ir lūgusi tos neizsniegt. Tomēr šai iestādei nav jāizskaidro iemesli, kādēļ dalībvalsts ir lūgusi neizsniegt dokumentus, jo pašai dalībvalstij nav pienākuma pamatot savu lūgumu.

(sal. ar 59., 72. punktu)
105

No starpsprieduma izriet, ka gan katram prasītājam maksājamās atlīdzības pamatsumma, gan ar to saistītie procenti, kas atspoguļo laiku, kas bija nepieciešams attiecīgajām personām nodarīto zaudējumu atlīdzināšanai un tādējādi nav nodalāmi no pamatsummas, nekādā gadījumā nevar tikt pakļauti nekādai aplikšanai ar valsts nodokli, kā tiešas sekas būtu mazināt minēto zaudējumu atlīdzinājumu. Turklāt, kā izriet no starpsprieduma, Kopienai nevar piespriest maksāt prasītājiem papildu atlīdzību, kam nebūtu saiknes ar Pirmās instances tiesas konstatēto prettiesisko rīcību, lai kompensētu valsts nodokļu iestāžu lēmumu rezultātā radušos prasītāju galu galā paturētās atlīdzības samazinājumu, šādam maksājumam reāli nozīmējot maksājumu dalībvalsts budžetā bez likumīga pamata.
1)

piespriest Lior GEIE samaksāt Komisijai: — EUR 6156,75 saistībā ar Biogaz līgumu, Biomasse līgumu un Maxibrochure bioclimatique līgumu, pieskaitot procentus no 2002. gada 28. februāra atbilstoši likmei, ko Eiropas Centrālā banka piemēro savām kapitāla refinansēšanas operācijām EUR valūtā, kas ir spēkā no 2002. gada februāra un kas ir palielināta par vienu ar pusi punktu līdz un trīs ar pusi punktiem no , un tā līdz pilnīgai samaksai; — EUR 16325,11 saistībā ar Biomasse līgumu, pieskaitot procentus no 2002. gada 30. jūnija atbilstoši likmei, ko Eiropas Centrālā banka piemēro savām kapitāla refinansēšanas operācijām EUR valūtā, kas ir spēkā no 2002. gada jūnija un kas ir palielināta par vienu ar pusi punktu līdz un trīs ar pusi punktiem no , un tā līdz pilnīgai samaksai; — EUR 3980 saistībā ar Wind Energy līgumu, pieskaitot procentus no 2002. gada 15. janvāra atbilstoši likmei, ko Eiropas Centrālā banka piemēro savām kapitāla refinansēšanas operācijām EUR valūtā, kas ir spēkā no 2002. gada janvāra un kas ir palielināta par vienu ar pusi punktu līdz un trīs ar pusi punktiem no , un tā līdz pilnīgai samaksai; — EUR 36000 saistībā ar Transport līgumu, pieskaitot procentus no 2001. gada 31. augusta atbilstoši likmei, ko Eiropas Centrālā banka piemēro savām kapitāla refinansēšanas operācijām EUR valūtā, kas ir spēkā no 2001. gada augusta un kas ir palielināta par vienu ar pusi punktu līdz un trīs ar pusi punktiem no , un tā līdz pilnīgai samaksai; — EUR 36000 saistībā ar Photovoltaïque līgumu, pieskaitot procentus no 2001. gada 31. augusta atbilstoši likmei, ko Eiropas Centrālā banka piemēro savām kapitāla refinansēšanas operācijām EUR valūtā, kas ir spēkā no 2001. gada augusta un kas ir palielināta par vienu ar pusi punktu līdz un trīs ar pusi punktiem no , un tā līdz pilnīgai samaksai;
C 368/5

Tiesas (devītā palāta) 2022. gada 2. maija rīkojums (Obvodní soud pro Prahu 1 (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Správa železnic, státní organizace/České dráhy a.s., PKP Cargo International a.s., PDV Railway a.s., KŽC Doprava, s.r.o. (C-221/21) un České dráhy a.s./Univerzita Pardubice u.c. (C-222/21)

(Apvienotās lietas C-221/21 un C-222/21) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts - Dzelzceļa transports - Direktīva 2012/34/ES - Regulatīvās iestādes lēmumi - 56. panta 10. punkts - Tiesas kontrole - Valsts tiesības, kurās paredzēta civillietu tiesu kompetence - Apstrīdēšanas kārtība - Saderība ar Direktīvu 2012/34 - Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu acīmredzama nepieņemamība)

(2022/C 368/06)

Tiesvedības valoda – čehu

Iesniedzējtiesa

Obvodní soud pro Prahu 1

Pamatlietas puses

Prasītājas: Správa železnic, státní organizasse (C-221/21), České dráhy a.s. (C-222/21)

Atbildētājas: České dráhy a.s., PKP Cargo International a.s., PDV Railway a.s., KŽC Doprava s.r.o. (C-221/21), Univerzita Pardubice u.c. (C-222/21)

Rezolutīvā daļa

Obvodní soud pro Prahu 1 (Prāgas 1. rajona tiesa, Čehijas Republika) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas iesniegti saskaņā ar 2020. gada 22. septembra un 2020. gada 1. oktobra lēmumiem, ir acīmredzami nepieņemami.

(1) OV C 242, 21.6.2021.
C 414/17

Tiesas (desmitā palāta) 2020. gada 3. septembra rīkojums (Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Vikingo Fővállalkozó Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

(Lieta C-610/19) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - 168., 178., 220. un 226. pants - Nodokļu neitralitātes, efektivitātes un samērīguma principi - Tiesības uz PVN atskaitīšanu - Atteikums - Preču piegādes esamības nosacījumi - Krāpšana - Pierādījumi - Sods - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants - Tiesības efektīvi vērsties tiesā)

(2020/C 414/21)

Tiesvedības valoda – ungāru

Iesniedzējtiesa

Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

Pamatlietas puses

Pieteicēja: Vikingo Fővállalkozó Kft.

Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

Rezolutīvā daļa

Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, skatot to kopsakarā ar nodokļu neitralitātes, efektivitātes un samērīguma principiem, ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā tāda valsts prakse, saskaņā ar kuru nodokļu administrācija atsaka nodokļa maksātājam tiesības atskaitīt PVN, kas samaksāts par tam piegādātu preču iegādēm, pamatojoties uz to, ka nav piešķirama ticamība ar šīm iegādēm saistītajiem rēķiniem, jo, pirmkārt, šo rēķinu izsniedzējs materiālo un cilvēkresursu trūkuma dēļ nav varējis saražot un piegādāt šīs preces un minētās preces tātad patiesībā ir tikušas iegādātas no kādas neidentificētas personas, otrkārt, jo nav tikušas ievērotas valsts tiesību normas par grāmatvedību, treškārt, jo piegāžu ķēde, kuras rezultātā minētās iegādes notikušas, nav bijusi ekonomiski pamatota un, ceturtkārt, jo ir tikušas konstatētas nelikumības agrākos darījumos šajā piegāžu ķēdē. Lai pamatotu šādu atteikumu, ir juridiski pietiekami jāpierāda, ka nodokļa maksātājs ir aktīvi piedalījies krāpšanā vai ka šis nodokļa maksātājs zināja vai tam vajadzēja zināt, ka minētie darījumi ir iesaistīti krāpšanā, ko izdarījis rēķinu izsniedzējs vai jebkurš cits saimnieciskās darbības subjekts, kas iepriekš ir bijis iesaistīts minētajā piegāžu ķēdē, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

(1) OV C 95, 23.3.2020.
C 137/25

Tiesas (sestā palāta) 2020. gada 13. februāra rīkojums (Centrale Raad van Beroep (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – H. Solak/Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)

(Lieta C-258/18) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - EEK un Turcijas asociācijas līgums - Papildprotokola 59. pants - Lēmums Nr. 3/80 - Migrējošu Turcijas darba ņēmēju sociālais nodrošinājums - Dzīvesvietas klauzulu atcelšana - 6. pants - Papildu pabalsts - Apturēšana - Atteikšanās no uzņemošās dalībvalsts pilsonības - Regula (EK) Nr. 883/2004 - Īpaši naudas pabalsti, kas nav balstīti uz iemaksām - Nosacījums par dzīvesvietu)

(2020/C 137/33)

Tiesvedības valoda – holandiešu

Iesniedzējtiesa

Centrale Raad van Beroep

Pamatlietas puses

Prasītājs: H. Solak

Atbildētāja: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)

Rezolutīvā daļa

Asociācijas padomes 1980. gada 19. septembra Lēmuma Nr. 3/80 par Eiropas Kopienu dalībvalstu sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu Turcijas darba ņēmējiem un viņu ģimenes locekļiem 6. panta 1. punkta pirmā daļa, to lasot kopsakarā ar Papildprotokola, kurš ir 1970. gada 23. novembrī parakstīts Briselē un kurš Eiropas Ekonomikas kopienas vārdā ir noslēgts un apstiprināts ar Padomes 1972. gada 19. decembra Regulu (EEK) Nr. 2760/72, 59. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek pieļauti valsts tiesību akti, ar kuriem atbilstoši šiem tiesību aktiem piešķirta pabalsta, kura nolūks ir papildināt invaliditātes pensiju, lai nodrošinātu minimālos ienākumus, izmaksa ir apturēta attiecībā uz dalībvalstī likumīgi nodarbinātu darba ņēmēju – Turcijas pilsoni, kas, atteicies no šīs dalībvalsts pilsonības, kuru viņš bija ieguvis likumīgas uzturēšanās šajā dalībvalstī laikā, ir atgriezies savā izcelsmes valstī.

(1) OV C 276, 6.8.2018.
1)

Padomes Regulas (EK) Nr. 2201/2003 (2003. gada 27. novembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu 15. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to ir noteikts izņēmums no Regulas Nr. 2201/2003 8. panta 1. punktā paredzētā vispārējās jurisdikcijas noteikuma, saskaņā ar kuru dalībvalstu tiesu jurisdikciju nosaka atkarībā no bērna pastāvīgās dzīvesvietas brīdī, kad tajās ir celtas prasības.