ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Lieta C-372/07

Nicole Hassett

pret

South Eastern Health Board

un

Cheryl Doherty

pret

North Western Health Board

(Supreme Court lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Jurisdikcija — Regula (EK) Nr. 44/2001 — 22. panta 2. punkts — Strīdi par sabiedrību institūciju pieņemto lēmumu spēkā esamību — Domicila valsts tiesu izņēmuma jurisdikcija — Ārstu arodapvienība”

Tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 2. oktobra spriedums I ‐ 7405

Sprieduma kopsavilkums

Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Jurisdikcija un spriedumu izpilde civillietās un komerclietās – Regula Nr. 44/2001 – Izņēmuma jurisdikcija – Ar sabiedrībām un juridiskām personām saistīti strīdi

(Padomes Regulas Nr. 44/2001 22. panta 2. punkts)

Regulas Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 22. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka prasība, kuras ietvaros viens no lietas dalībniekiem apgalvo, ka ar sabiedrības institūcijas pieņemto lēmumu ir tikušas pārkāptas tiesības, kas, kā uzskata šis lietas dalībnieks, tam izriet no šīs sabiedrības statūtiem, neattiecas uz sabiedrības institūciju pieņemto lēmumu spēkā esamību šīs tiesību normas izpratnē.

Ar to vien, ka tiesā celtajai prasībai ir kaut kāda saistība ar sabiedrības institūcijas pieņemto lēmumu, nav pietiekami, lai būtu piemērojams Regulas Nr. 44/2001 22. panta 2. punkts. Šajā normā paredzētā izņēmuma no vispārīgā jurisdikcijas noteikuma, kas paredz sabiedrības domicila dalībvalsts tiesu izņēmuma jurisdikciju, galvenais mērķis ir jurisdikcijas centralizēšana ar mērķi izvairīties no pretrunīgiem lēmumiem attiecībā uz sabiedrību pastāvēšanu un to institūciju pieņemto lēmumu spēkā esamību. Ja visas lietas par sabiedrības institūcijas pieņemtajiem lēmumiem ietilptu šī panta piemērošanas jomā, tas nozīmētu, ka visas pret sabiedrību celtās prasības, neraugoties uz to, vai tām ir līgumtiesisks, delikta vai kāds cits raksturs, gandrīz vienmēr ietilptu sabiedrības domicila dalībvalsts tiesu kompetencē.

Šādas interpretācijas rezultātā attiecīgajai 22. panta 2. punktā paredzētajai izņēmuma jurisdikcijai būtu pakļautas gan tās lietas, kurās nevar tikt pieņemti pretrunīgi lēmumi par sabiedrības institūciju pieņemto lēmumu spēkā esamību, gan arī tās lietas, kas nekādā veidā neietver sabiedrībai piemērojamo publicitātes prasību pārbaudi. Šāda interpretācija līdz ar to paplašinātu Regulas Nr. 44/2001 22. panta 2. punkta piemērošanas jomu, pārsniedzot to, ko prasa šī panta mērķis. Tādējādi šis noteikums attiecas vienīgi uz tādām prasībām, kuru ietvaros viens no lietas dalībniekiem apstrīd sabiedrības institūcijas pieņemta lēmuma spēkā esamību saskaņā ar piemērojamajām sabiedrību tiesībām vai sabiedrības statūtu noteikumiem, kas attiecas uz sabiedrības institūciju darbību.

(sal. ar 19., 20. un 22.–26. punktu un rezolutīvo daļu)
Lieta C-136/07

Eiropas Kopienu Komisija

pret

Spānijas Karalisti

“Valsts pienākumu neizpilde — Direktīvas 89/48/EEK un 92/51/EEK — Diplomu un profesionālās izglītības atzīšana — Gaisa satiksmes vadības dispečera profesija”

Tiesas (otrā palāta) 2008. gada 16. oktobra spriedums I ‐ 7795

Sprieduma kopsavilkums

Personu brīva pārvietošanās – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Darba ņēmēji – Diplomu un kvalifikāciju apliecinošu dokumentu atzīšana

(Padomes Direktīvas 89/48 un 92/51)

Dalībvalsts, kura nepieņem atzīšanas sistēmu gaisa satiksmes vadības dispečera profesijai, neizpilda pienākumus, kas tai ir noteikti ar Direktīvu 89/48 par vispārēju sistēmu tādu augstākās izglītības diplomu atzīšanai, ko piešķir par vismaz trīs gadu profesionālo izglītību, un Direktīvu 92/51 par otro vispārējo sistēmu profesionālās izglītības un mācību atzīšanai, kas papildina Direktīvu 89/48.

Šāda profesija ir jākvalificē kā reglamentēta minēto direktīvu izpratnē, un līdz ar to [šīs direktīvas] tai ir piemērojamas, ja darbību gaisa satiksmes vadības dispečera profesijā faktiski regulē tiesiskais regulējums, ar ko ir ieviesta tāda kārtība, kuras rezultātā darbība šajā profesijā skaidri tiek atļauta tikai personām, kas ir izpildījušas nosacījumus, un aizliegta tām personām, kas tos neizpilda. Šo secinājumu nevar atspēkot ar to, ka nav mācību, kuru rezultātā tiktu izsniegts viens diploms par pieeju darbībai minētajā profesijā. Tā kā pieejai darbībai gaisa satiksmes vadības dispečera profesijā ir nepieciešams diploms, kurš ir definēts Direktīvā 89/48, no tā izriet, ka attiecīgās dalībvalsts pienākums ir paredzēt to diplomu atzīšanu, uz kuriem vai nu attiecas Direktīvas 89/48 saturs, vai kas ir minēti Direktīvā 92/51.

Tā kā ar šīm direktīvām netiek ieviesta sistēma automātiskai [diplomu] atzīšanai, konkrēto kvalifikāciju, kuras pieprasa no personas, kas vēlas darboties gaisa satiksmes vadības dispečera profesijā, īpašais vai lokālais raksturs neliedz uzņēmējai dalībvalstij salīdzināt, pirmkārt, vienā dalībvalstī — kas nav uzņēmēja dalībvalsts — ar diplomu apliecināto vai profesionālajā izglītībā iegūto kompetenci nolūkā darboties šajā pašā profesijā ar, otrkārt, zināšanām un kvalifikāciju, kas tiek pieprasīta darbībai šajā profesijā šajā pēdējā dalībvalstī.

(sal. ar 38.–40., 45., 47., 53., 55. un 57. punktu un rezolutīvo daļu)
Privāttiesību organizācijai, kas izveidota kā sabiedriskā labuma organizācija, attiecībā pret darba ņēmējiem EKL 39. panta izpratnē jāievēro nediskriminācijas princips.

Saskaņā ar šo pantu, pirmkārt, darba ņēmēju brīva pārvietošanās Eiropas Kopienā nozīmē to, ka tiek novērsta jebkāda dalībvalstu darba ņēmēju diskriminācija pilsonības dēļ attiecībā uz nodarbinātību, darba samaksu un citiem darba nosacījumiem. Otrkārt, EKL 39. pantā nostiprinātais nediskriminācijas princips ir formulēts vispārīgi, un tas nav konkrēti adresēts dalībvalstīm vai publisko tiesību organizācijām. Tādējādi aizliegums diskriminēt pilsonības dēļ attiecas ne tikai uz valsts iestāžu darbību, bet arī uz cita veida regulējumu, kas vērsts uz to, lai kolektīvi regulētu algotu darbu un pakalpojumu sniegšanu. Personu brīvas pārvietošanās starp dalībvalstīm šķēršļu atcelšana tiktu apdraudēta, ja valstiskās izcelsmes barjeru likvidēšanu varētu neitralizēt ar šķēršļiem, kas izriet no tādu organizāciju vai subjektu tiesiskās autonomijas izmantošanas, kas nav publisko tiesību subjekti. Tādējādi attiecībā uz EKL 39. pantu, kurš pasludina pamatbrīvību un ir EKL 12. pantā ietvertā vispārējā diskriminācijas aizlieguma specifisks piemērošanas gadījums, diskriminācijas aizliegums attiecas arī uz jebkuru vienošanos, ar kuru kolektīvi regulē algotu darbu, kā arī uz līgumiem starp privātpersonām.

(sal. ar 41.–46. un 48. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
7

Saskaņā ar Likuma Nr. 362/1991 7. pantu: “1. Atbilstoši spēkā esošajiem noteikumiem privātas aptiekas var pārvaldīt fiziskas personas, kā arī personālsabiedrības un kooperatīvās sabiedrības ar ierobežotu atbildību. 2. 1. punktā minēto sabiedrību vienīgais uzdevums ir pārvaldīt aptieku. To dalībnieki ir farmaceiti, kas ir reģistrēti farmaceitu kolēģijas reģistrā un kuru kvalifikācija atbilst grozītā 1968. gada 2. aprīļa Likuma Nr. 475 [par noteikumiem, kas piemērojami farmācijas dienestam (turpmāk tekstā — “Likums Nr. 475/1968”)] 12. pantam. 3. Aptiekas, kura pieder sabiedrībai, vadība tiek nodota vienam no sabiedrības dalībniekiem, kurš par to ir atbildīgs. [..] 5. Katra no 1. punktā minētajām sabiedrībām var pārvaldīt tikai vienu aptieku un tā var saņemt attiecīgu atļauju, ja vien aptieka atrodas tajā pašā provincē, kurā atrodas sabiedrības juridiskā adrese. 6. Katrs farmaceits var piedalīties tikai vienā no 1. punktā minētajām sabiedrībām. 7. Privātas aptiekas var piederēt tikai farmaceitiem, kas ir reģistrēti farmaceitu kolēģijas reģistrā provincē, kurā atrodas aptiekas juridiskā adrese. [..] 9. Pēc 1. punktā minētās sabiedrības kapitāla daļu iegūšanas īpašumā mantošanas ceļā, ja vairs nepastāv 2. punkta otrajā teikumā minētie nosacījumi, kapitāla daļu ieguvējam tās ir jāatsavina trīs gadu laikā no iegūšanas brīža. Ja kapitāla daļu ieguvējs ir laulātais vai tiešais mantinieks līdz otrajai pakāpei, minētais atsavināšanas termiņš tiek pagarināts līdz ieguvēja trīsdesmitajai dzimšanas dienai vai, ja ieguvējs ir vecāks par trīsdesmit gadiem, līdz desmit gadiem no kapitāla daļu iegūšanas brīža. Minētais desmit gadu termiņš ir piemērojams tikai tad, ja kapitāla daļu ieguvējs gada laikā no iegūšanas brīža reģistrējas valsts universitātes, kura ir tiesīga izsniegt spēkā esošu diplomu, farmācijas fakultātē kā students. [..] 10. 9. punkts ir piemērojams arī gadījumos, kad privātu aptieku pārvalda Likuma [Nr. 475/1968] 12. panta 12. punktā minētie mantinieki. [..]”
75

Līdz ar to šis jautājums ir par to, vai iesniedzējtiesa ir jāuzskata par “tiesu, kuras lēmumus saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem nevar pārsūdzēt,” EKL 234. panta trešās daļas izpratnē. No lēmuma par prejudiciālu jautājumu uzdošanu izriet, ka šis jautājums ir uzdots, ņemot vērā faktu, kas norādīts šī sprieduma 30. un 31. punktā, ka, ja Ungārijas tiesības paredz, ka šīs tiesas apelācijas tiesvedībā pieņemtos lēmumus var pārsūdzēt ar ārkārtas prasību, proti, ar kasācijas sūdzību Legfelsőbb Bíróság, tā kā šāda kasācija nodrošina judikatūras vienveidību, iespējas iesniegt šādu prasību ir ierobežotas, it īpaši ar pamatu pieņemamības nosacījumu saistībā ar pienākumu norādīt likuma pārkāpumu, kā arī ņemot vērā faktu, kas arī ir norādīts lēmumā par prejudiciālu jautājumu uzdošanu, ka saskaņā ar Ungārijas tiesībām kasācijas sūdzība principā neaptur apelācijas tiesvedībā pieņemtā lēmuma izpildi.
61

Turklāt, neesot nepieciešamībai atbildēt uz jautājumu, vai saskaņā ar EKL 254. panta 1. un 2. punktu noteiktam pienākumam publicēt regulu var tikt piemēroti izņēmumi, šādi pielāgošanas pasākumi tiktāl, ciktāl to nolūks ir noteikt pienākumus personām, katrā ziņā ir jāpublicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Jautājumam, vai ar šiem pasākumiem un attiecīgajiem noteikumiem tieši tiek noteikti pienākumi personām vai arī tiek noteikts pienākums to darīt dalībvalstij, šajā sakarā nav nozīmes, kā tas izriet no šī sprieduma 42.–47. punkta. Abos gadījumos ir obligāta to publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
17

Unabhängiger Finanzsenat Salzburg-Aigen [Zalcburgas-Aigenas Neatkarīgā nodokļu palāta], uzskatot, ka tajā iesniegtā strīda atrisināšana ir atkarīga no Kopienu tiesību normu interpretācijas, nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai [..] Regulas [..] Nr. 615/98 1. pants ir saprotams tādējādi, ka [..] Direktīvas 91/628 [..] pielikuma [48. punkta 7. daļas b) apakšpunkts] ir piemērojams pēc analoģijas, pārvadājot dzīvniekus regulārā un tiešā satiksmē pa jūru starp Kopienā esošu ģeogrāfisku punktu un trešā valstī atrodošos ģeogrāfisku punktu ar tādiem transportlīdzekļiem, kuri, neizkraujot no tiem dzīvniekus, tiek novietoti uz kuģa? 2) Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīvas 91/628 [..] pielikuma [48. punkta 7. daļas b) apakšpunkts] ir saprotams tādējādi, ka, pārvadājot liellopus, to pārvadāšanas pa jūru laiks neatbilst 4. daļas d) apakšpunktam, ja dzīvnieki pēc 14 stundu ilga pārvadājuma perioda netiek vismaz vienu stundu atpūtināti? 3) Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noraidoša, vai tad piemērojamais Direktīvas 91/628 [..] pielikuma noteikums, [proti], [48. punkta 7. daļas a) apakšpunkts,] ir saprotams tādējādi, ka, veicot jūras pārvadājumus regulārā un tiešā satiksmē starp Kopienā esošu ģeogrāfisku punktu un trešā valstī atrodošos ģeogrāfisku punktu ar tādiem transportlīdzekļiem, kuri, neizkraujot no tiem dzīvniekus, tiek novietoti uz kuģa, pārvadājuma ilgumam nav nekādas nozīmes, ja dzīvnieki tiek regulāri padzirdīti un pabaroti, un ka šādā gadījumā, galapunkta ostā izkraujot kravas transportlīdzekli [no kuģa], uzreiz aizsākas jauns 29 stundu ilgs pārvadāšanas periods pa sauszemi? 4) Ja atbilde uz trešo jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīvas 91/628 [..] 5. panta A punkta 2. daļas d) apakšpunkta ii) daļas pirmais ievilkums ir saprotams tādējādi, ka par pārvadāšanu atbildīgajām personām maršruta plānā ir jāatzīmē, kad attiecīgie dzīvnieki pārvadāšanas pa jūru laikā ir tikuši pabaroti un padzirdīti, un ka Direktīvas 91/628 prasībām neatbilst ar rakstāmmašīnu iepriekš izdarīts ieraksts “pārvadāšanas laikā vakarā, no rīta, pusdienlaikā, vakarā un no rīta [dzīvnieki] ir pabaroti un padzirdīti” un tā sekas ir tādas, ka, neveicot atzīmes par veiktajām aprūpes darbībām, tiek zaudētas tiesības uz eksporta kompensāciju, ja vien attiecīgo pierādījumu nevar sniegt citā veidā?”
7

Minētās direktīvas 20. panta ar nosaukumu “Trešo personu pieeja” redakcija ir šāda: “1. Dalībvalstis nodrošina tādas sistēmas ieviešanu, kas trešām personām dod pieeju pārvades un sadales sistēmām, pamatojoties uz publicētiem tarifiem, ko piemēro visiem tiesīgiem patērētājiem un piemēro objektīvi un bez sistēmas lietotāju diskriminācijas. Dalībvalstis nodrošina to, ka šos tarifus vai metodiku, ko izmanto tarifu aprēķināšanā, pirms to stāšanās spēkā apstiprina saskaņā ar 23. panta noteikumiem, un ka šie tarifi un metodika, ja apstiprina vienīgi metodiku, tiek publicēti pirms to stāšanās spēkā. 2. Attiecīgais pārvades vai sadales sistēmas operators var atteikt pieeju, ja tam nav vajadzīgās jaudas. Šāds atteikums attiecīgi jāpamato, jo īpaši, ņemot vērā 3. pantu. Dalībvalstis attiecīgā gadījumā un tad, ja pieeju atsaka, nodrošina to, ka pārvades vai sadales sistēmas operators sniedz attiecīgu informāciju par pasākumiem, kas būtu vajadzīgi tīkla pastiprināšanai. Personai, kam šādu informāciju pieprasa, var likt maksāt saprātīgu samaksu, kas atspoguļo šādas informācijas sniegšanas izmaksas.”
4

Muitas kodeksa 203. un 204. pantā ir paredzēts: “203. pants 1. Ievedmuitas parāds rodas: — nelikumīgi izņemot no muitas uzraudzības ar ievedmuitas nodokli apliekamās preces. 2. Muitas parāds rodas brīdī, kad preces tiek izņemtas no muitas uzraudzības. 3. Parādnieki ir: — persona, kas izņēmusi preces no muitas uzraudzības, — jebkura persona, kas piedalījusies šādā izņemšanā vai apzinājusies, vai kurai būtu bijis jāapzinās, ka preces tikušas izņemtas no muitas uzraudzības, — jebkura persona, kas ieguvusi vai valdījusi attiecīgās preces un preču iegūšanas vai saņemšanas brīdī apzinājusies, vai kurai būtu bijis jāapzinās, ka tās izņemtas no muitas uzraudzības, un — attiecīgā gadījumā — persona, kam jāizpilda pienākumi, ko uzliek preču pagaidu glabāšana vai tās muitas procedūras piemērošana, kurā preces nodotas. 204. pants 1. Ievedmuitas parāds rodas: a) neizpildot kādu no pienākumiem, ko uzliek ievedmuitas nodoklim pakļaujamo preču pagaidu glabāšana vai tās muitas procedūras izmantošanu, kurā tās nodotas, vai, b) neievērojot kādu nosacījumu preču nodošanai šajā muitas procedūrā, vai pazeminātas ievedmuitas nodokļa likmes vai nulles likmes piemērošanai precēm sakarā ar to galapatēriņu, gadījumos, kas nav minēti 203. pantā, ja vien netiek konstatēts, ka neizpildīšana nav būtiski iespaidojusi attiecīgās pagaidu glabāšanas vai muitas procedūras pareizu norisi. 2. Muitas parāds rodas vai nu brīdī, kad pienākums, kura neizpildīšana rada muitas parādu, netiek vairs pildīts, vai brīdī, kad preces tiek nodotas attiecīgajā muitas procedūrā, ja pēcāk tiek konstatēts, ka faktiski nav bijis izpildīts kāds nosacījums, kas regulē preču nodošanu attiecīgajā procedūrā ar pazeminātas ievedmuitas nodokļa likmes vai nulles likmes piemērošanu sakarā ar preču galapatēriņu. 3. Parādnieks ir persona, kam atkarībā no apstākļiem vai nu jāpilda pienākumi, ko uzliek ievedmuitas nodoklim pakļaujamo preču pagaidu glabāšana vai tās muitas procedūras izmantošana, kurā tās nodotas, vai arī jāievēro nosacījumi preču nodošanai šajā procedūrā.”
11

Sākot no šī datuma līdz 2006. gada 11. oktobrim Klepele saņēma bērna kopšanas pabalstu saskaņā ar Austrijas tiesībām. Viņas lūgumu šī pabalsta saņemšanas ilgumu pagarināt līdz 2007. gada 10. aprīlimTiroler Gebietskrankenkasse ar 2006. gada 3. maija lēmumu noraidīja. Šo lēmumu tā pamatoja ar KBGG 5. panta 2. punktu, kurā paredzēts, ka gadījumā, ja bērna kopšanas pabalstu saņem tikai viens no vecākiem, to izmaksā, ilgākais, 30 mēnešus pēc bērna piedzimšanas, bet, ja šo pabalstu saņem (vai ir saņēmis) arī otrs no vecākiem, tad tiesības saņemt šo pabalstu ir 36 mēnešus, ja vecāki to saņem pamīšus. Tādēļ tas, ka Krālers bērna kopšanas pabalstu no 2004. gada 11. aprīļa līdz 11. augustam saņēma Vācijā, netika ņemts vērā, pārbaudot Klepeles tiesības uz bērna kopšanas pabalstu 36 mēnešus ilgu laikposmu.
23

Tāpat nevar tikt pieņemts Portugāles Republikas arguments par to, ka valsts atbildība par zaudējumiem, kurus radījusi to ierēdņu vai darbinieku rīcība, jau ir paredzēta citās šīs valsts tiesību normās. Kā Tiesa to nolēmusi iepriekš minētā sprieduma Komisija/Portugāle 33. punktā, šis apstāklis nav būtisks jautājumā par pienākumu neizpildi saistībā ar to, ka valsts tiesiskajā regulējumā bija atstāts spēkā Dekrēts-likums Nr. 48 051. Līdz ar to šādu noteikumu esamība nevar nodrošināt minētā sprieduma izpildi.
44

No iesniedzējtiesas iesniegtajiem pierādījumiem izriet, ka gadījumā, kad tiek veikta regulēta nodošana par atlīdzību ZAV 8. panta nozīmē, to var būt veikusi tikai publiska vai privāta piena kvotu tirdzniecības vieta. Kaut arī ZAV 8. panta 2. punktā ir paredzēts, ka piena kvotu tirdzniecības vieta var atrasties vairāku federālo zemju teritorijā un ka vienā federālajā zemē var būt vairākas piena kvotu tirdzniecības vietas, šī noteikuma vienīgais mērķis ir panākt, ka tiek ņemtas vērā federālo zemju starpā pastāvošās atšķirības gan attiecībā uz to platību, gan piena ražotāju skaitu, kas darbojas attiecīgajā teritorijā. Līdz ar to atliek secināt, ka konkrētā nodošanas zonā piegādes references daudzumus var nodot tikai privāti uzņēmumi, kas maksā PVN. Turklāt no ZAV 8. panta 3. punkta izriet, ka piegādes references daudzumus var nodot tikai nodošanas zonu iekšienē. Tādējādi Sestās direktīvas 4. panta 5. punkta nozīmē konkrētā nodošanas zonā nepastāv konkurence, un šī zona ir attiecīgais ģeogrāfiskais tirgus, kas jāņem vērā, lai noteiktu, vai pastāv nozīmīgi konkurences traucējumi.
8

Pretēji tam, kas noteikts Sestās direktīvas 18. panta 2. punkta pirmajā daļā, saskaņā ar šo atkāpi nodokļu maksātāji nevarēja nekavējoši atskaitīt no maksājamā pievienotās vērtības nodokļa to PVN, ko tie bija samaksājuši par precēm, kas nav pamatlīdzekļi, un pakalpojumiem. Piemērojot “viena termiņa mēneša” principu, atskaitīšanu varēja veikt tikai attiecībā uz to PVN summu, kas bija jāmaksā nākamajā mēnesī pēc tā, kura laikā radušās atskaitīšanas tiesības.
21

No lēmuma par prejudiciāla jautājuma uzdošanu izriet, ka prasītājas grūtniecības laikā atbildētāja 1995. gada 27. maija laikrakstā publicēja paziņojumu, ka tiek meklēta sekretāre, bet 1995. gada 6. jūnija kādai kandidātei atbildēja, ka “vieta atbrīvosies no 1995. gada septembra vidus līdz 1996. gada janvārim”, kas atbilda paredzētajam grūtniecības un dzemdību atvaļinājumam, “un pēc tam no 1996. gada augusta”, proti, no datuma, kas atbilst 6 mēnešu uzteikuma periodam, kas parasti ir pēc aizsardzības perioda. Nav apstrīdēts, ka 1995. gada 27. maijā sabiedrība bija informēta par grūtniecību un ka sludinājums bija par prasītājas darba vietu.
22

Visbeidzot no lēmuma par prejudiciāla jautājuma uzdošanu izriet, ka saskaņā ar Corte suprema di cassazione [Augstākā Kasācijas tiesa] judikatūru (1992. gada 26. maija spriedums lietā Nr. 6281 un 2001. gada 25. jūlija spriedums lietā Nr. 10097), neņemot vērā to administratīvo raksturu, koncesijas pasākumi, ar kuriem ostas iestāde piešķir valsts īpašumu, nav pielīdzināmi publisko tiesību sistēmā ietilpstošu ekskluzīvu lietošanas tiesību piešķiršanai uz šādu īpašumu. Faktiski tiktāl, ciktāl minētie pasākumi ietilpst ostas iestādes saimnieciskajā darbībā, tie, neņemot vērā to atšķirīgo juridisko statusu, tiek skaidri pielīdzināti nekustamā īpašuma īres līgumiem. Līdz ar to valsts īpašuma piešķiršana ir jāuzskata par darbību, kas apliekama ar PVN.
30

ITSB apgalvo, ka dažādās izvirzītās problēmas (it īpaši, vai šā brīža prakse tirgū ir tāda, ka tablešu forma un krāsa ir izcelsmes norāde, vai sabiedrība no preces attēla gūst informāciju par tās komerciālo izcelsmi, vai ir iespējams no pieredzes secināt, ka vidusmēra patērētāja uzmanības līmenis, ko tas pievērš preces ārējam izskatam, nav augsts tajos gadījumos, kad prece tiek pārdota iesaiņojumā, uz kura ir izvietota arī vārdiska informācija par preces sastāvu un paredzēto izmantošanu) ir faktu jautājums. Turklāt ITSB uzskata, ka Pirmās instances tiesa nav nedz sagrozījusi faktus, nedz neievērojusi apzīmējuma individuālās iezīmes (it īpaši preces trešo krāsu).
Kritērijs, no kura ir atkarīga fiziskas vai juridiskas personas, kura nav tiesību akta adresāts, ar EKL 230. panta ceturtajā daļā minēto nosacījumu, ka šis lēmums to skar tieši un individuāli, celtas prasības par tiesību akta atcelšanu pieņemamība, ir absolūts šķērslis tiesas procesam, ko Kopienu tiesas jebkurā brīdī var izvērtēt pat pēc savas iniciatīvas.

Saskaņā ar EKL 230. panta ceturto daļu jebkura fiziska vai juridiska persona var vērsties Tiesā par lēmumu, kas adresēts citai personai, tikai tad, ja minētais lēmums šo personu skar tieši un individuāli. Citas personas, kas nav lēmuma adresāti, var uzskatīt par individuāli skartām tikai tad, ja šis lēmums tās ietekmē raksturīgu īpašu pazīmju dēļ vai tādu apstākļu dēļ, kas šīs personas atšķir no visām citām personām, un tad, ja visi šie faktori tās individuāli nošķir tieši tāpat kā lēmuma adresātus.

Šajā sakarā Komisijas lēmums, ar kuru atbilstoši Direktīvai 92/43 par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību ir pieņemts Kopienas nozīmes teritoriju saraksts, kurš attiecas uz virkni kā Kopienas nozīmes teritoriju klasificētu teritoriju, lai radītu vienotu īpaši aizsargājamo teritoriju Eiropas ekoloģisko tīklu, attiecībā pret visām ieinteresētajām personām ir vispārpiemērojams, jo to piemēro visiem dalībniekiem, kuri neatkarīgi no to nosaukuma minētajās teritorijās veic vai var veikt darbību, kas varētu apdraudēt ar minētās direktīvas sasniedzamās aizsardzības mērķus.

Tomēr fakts, ka norma pēc sava rakstura un piemērojamības ir vispārēja, jo tā ir piemērojama visiem ieinteresētajiem uzņēmējiem, neizslēdz to, ka tā dažus no tiem var skart individuāli. Ja lēmums skar personu grupu, kas ir identificēta vai identificējama akta pieņemšanas brīdī, un atkarībā no šīs grupas locekļus raksturojošajiem kritērijiem šis akts var šīs personas skart individuāli, jo tās pieder pie ierobežota uzņēmēju loka.

Katrā ziņā iespēja ar lielāku vai mazāku precizitāti noteikt personu, uz kurām attiecas pasākums, skaitu vai pat identitāti nekādā ziņā nenozīmē, ka šis pasākums šīs personas skar individuāli, ja ir skaidrs, ka šis pasākums ir piemērojams objektīvām juridiskām vai faktiskām situācijām, kas paredzētas attiecīgajā tiesību aktā.

Šajā sakarā Komisijas lēmums par Kopienas nozīmes teritoriju sarakstu attiecas uz zemesgabalu, kas atrodas dažās no šīm teritorijām, īpašniekiem tikai tādā ziņā, ka tiem ir tiesības uz šiem zemesgabaliem, citiem vārdiem sakot, atbilstoši attiecīgajā tiesību aktā definētai objektīvai faktiskai un juridiskai situācijai un nevis atkarībā no zemju īpašnieku kategorijai raksturīgiem kritērijiem.

(sal. ar 19., 26. un 28.–32. punktu)