Lieta T‑110/07

Siemens AG

pret

Eiropas Komisiju

Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Projektu, kas saistīti ar gāzes izolācijas slēgiekārtām, tirgus – Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums – Tirgus sadale – Sekas attiecībā uz kopējo tirgu – Turpināta pārkāpuma jēdziens – Pārkāpuma ilgums – Noilgums – Naudas sodi – Samērīgums – Atbildību pastiprinoši apstākļi – Vadošā loma – Atbildību mīkstinoši apstākļi – Sadarbība

Sprieduma kopsavilkums

1. Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Saskaņotas darbības – Konkurences apdraudējums – Vērtējuma kritēriji – Pret konkurenci vērsts mērķis – Pietiekams konstatējums

(EKL 81. panta 1. punkts; EEZ līguma 53. panta 1. punkts)

2. Kopienu tiesības – Principi – Pamattiesības – Nevainīguma prezumpcija – Tiesvedība konkurences lietā – Piemērojamība

(EKL 81. panta 1. punkts; LES 6. panta 2. punkts)

3. Konkurence – Administratīvais process – Komisijas lēmums, ar kuru konstatēts pārkāpums – Pierādījumu veids – Pierādījumu kopuma izmantošana

(EKL 81. panta 1. punkts)

4. Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Nolīgumi starp uzņēmumiem – Pārkāpuma pierādījumi – Citu vainojamo uzņēmumu paziņojumu iesniegšana, ko veic Komisija – Pieļaujamība

(EKL 81. panta 1. punkts; EEZ līguma 53. pants)

5. Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Nolīgumi starp uzņēmumiem – Pārkāpuma pierādījumi – Dokumenta pierādījuma spēka vērtējums – Kritēriji

(EKL 81. panta 1. punkts)

6. Konkurence – Administratīvais process – Komisijas lēmums, ar kuru konstatēts pārkāpums – Komisijas pienākums pierādīt pārkāpumu un tā ilgumu

(EKL 81. panta 1. punkts; Komisijas Paziņojums 2002/C 45/03)

7. Konkurence – Administratīvais process – Tiesību uz aizstāvību ievērošana – Paziņojums par iebildumiem – Papildu pierādījumu sniegšana pēc paziņojuma par iebildumiem nosūtīšanas – Pieļaujamība – Nosacījumi

(EKL 81. panta 1. punkts; Padomes Regulas Nr. 1/2003 25. pants)

8. Konkurence – Administratīvais process – Komisijas lēmums, ar kuru konstatēts pārkāpums – Komisijas pienākums pierādīt pārkāpumu un tā ilgumu – Pierādīšanas pienākuma apjoms

(EKL 81. panta 1. punkts; Padomes Regulas Nr. 1/2003 25. pants)

9. Konkurence – Administratīvais process – Tiesību uz aizstāvību ievērošana – Principa piemērojamība – Robežas – Uzņēmuma tiesības uzdot jautājumus apsūdzības lieciniekiem – Izslēgšana

(EKL 81. panta 1. punkts)

10. Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Uzņēmuma līdzdalība aizliegtā vienošanās

(EKL 81. panta 1. punkts)

11. Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Pārkāpums – Pārkāpuma vienotais raksturs – Vērtējuma kritēriji

(EKL 81. panta 1. punkts; EEZ līguma 53. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 25. panta 2. punkts)

12. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpuma smagums

(Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojuma 98/C 9/03 1.A punkta ceturtā un sestā daļa)

13. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpuma smagums – Saistoša vai izsmeļoša kritēriju saraksta neesamība

(Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts)

14. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Komisijai rezervētā rīcības brīvība – Naudas soda vispārējā līmeņa paaugstināšana

(Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts)

15. Konkurence – Naudas sodi – Lēmums, ar kuru uzliek naudas sodu – Pienākums norādīt pamatojumu – Piemērojamība

(EKL 253. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts)

16. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpuma smagums – Atbildību pastiprinoši apstākļi – Pārkāpuma vadītāja vai pamudinātāja loma

(Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojuma 98/C 9/03 2. punkta 3. ievilkums)

17. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpuma smagums – Atbildību pastiprinoši apstākļi – Pārkāpuma vadītāja loma

(EKL 81. panta 1. punkts)

18. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Naudas soda neuzlikšana vai samazināšana par apsūdzētā uzņēmuma sadarbību

(EKL 81. panta 1. punkts; Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojuma 2002/C 45/03 22. un 29. punkts)

1. Lai novērtētu, vai saskaņotas darbības ar EKL 81. panta 1. punktu ir aizliegtas, to konkrētās ietekmes vērā ņemšana ir lieka tad, ja ir redzams, ka to mērķis ir nepieļaut, ierobežot vai izkropļot konkurenci iekšējā tirgū. Pēc analoģijas tas ir piemērojams Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu (EEZ) 53. panta 1. punkta kontekstā.

(sal. ar 40. punktu)

2. Nevainīguma prezumpcijas princips, kas tostarp izriet no Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. panta 2. punkta, ir daļa no pamattiesībām, kuras saskaņā ar Tiesas judikatūru, ko turklāt vēl apstiprina LES 6. panta 2. punkts, veido Kopienu tiesību vispārējos principus.

Ņemot vērā attiecīgo pārkāpumu raksturu, kā arī ar tiem saistīto sankciju raksturu un smagumu, nevainīguma prezumpcijas princips ir piemērojams procesos par uzņēmumiem piemērojamo konkurences tiesību normu pārkāpumiem, kuru rezultātā var tikt noteikts naudas sods vai kavējuma nauda. Prasības atcelt lēmumu par naudas soda uzlikšanu kontekstā šis princips ir jāņem vērā. Tiesas šaubām ir jābūt vērstām par labu uzņēmumam – lēmuma, ar kuru konstatēts pārkāpums, adresātam. Tādējādi tiesa nevar secināt, ka Komisija ir tiesiski pietiekami pierādījusi attiecīgā pārkāpuma esamību, ja par šo jautājumu tai vēl ir šaubas, it īpaši saistībā ar prasību atcelt lēmumu par naudas soda uzlikšanu.

(sal. ar 44. un 45. punktu)

3. Konkurences jomā ir nepieciešams, lai Komisija iesniegtu precīzus un saskaņotus pierādījumus, lai konstatētu pārkāpuma pastāvēšanu un lai gūtu drošu pārliecību, ka apgalvojamie pārkāpumi rada ievērojamus konkurences ierobežojumus EKL 81. panta 1. punkta izpratnē. Tomēr katram Komisijas sniegtajam pierādījumam nav obligāti jāatbilst šiem kritērijiem attiecībā uz katru pārkāpuma elementu. Pietiek, ka vispārēji novērtēts pazīmju kopums, uz kuru atsaucas iestāde, atbilst šai prasībai. Par prakses vai nolīguma, kas ir vērsts pret konkurenci, pastāvēšanu var secināt no noteikta to sakritību un norāžu skaita, kas, izvērtētas kopā, var tikt uzskatītas par pierādījumu konkurences tiesību normu pārkāpumam, ja nav cita ticama izskaidrojuma.

Ja Komisija, lai konstatētu, ka ir izdarīts pārkāpums, atsaucas tikai uz attiecīgo uzņēmumu rīcību tirgū, ir pietiekami, ka šie uzņēmumi pierāda, ka pastāv apstākļi, kas sniedz citu skaidrojumu Komisijas konstatētajiem faktiem un kas tātad ļauj faktu izskaidrojumu, ko Komisija izmantojusi, lai secinātu par Kopienas konkurences tiesību normu pārkāpuma esamību, aizstāt ar citu ticamu izskaidrojumu. Tomēr faktu alternatīva izskaidrojuma esamībai nozīme ir tikai tad, ja Komisija pamatojas vienīgi uz attiecīgo uzņēmumu rīcību tirgū. Tātad, sākot ar brīdi, kad pārkāpuma esamība nevis tiek prezumēta, bet gan ir konstatēta ar pierādījumiem, šādam izskaidrojumam nav nozīmes. Turklāt atbilstoši pierādījumu brīvas sniegšanas principam pārkāpuma pierādīšanai ir pieļaujami visi pierādīšanas līdzekļi, no kā izriet, ka, ja pārkāpums tiesiski pietiekami ir pierādīts ar citiem pierādījumiem, nevis dokumentāriem pierādījumiem, alternatīvam izskaidrojumam nav nozīmes.

(sal. ar 46.–49. un 51. punktu)

4. Saistībā ar pierādījumiem, ko var sniegt, lai pierādītu EKL 81. panta un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu (EEZ) 53. panta pārkāpumu, Kopienu tiesībās prevalējošais princips ir pierādījumu brīvas sniegšanas princips. It īpaši neviena Kopienas tiesību norma vai vispārējs princips neliedz Komisijai attiecībā uz uzņēmumu atsaukties uz citu pārkāpumā iesaistīto uzņēmumu paziņojumiem. Pretējā gadījumā Komisijas pienākums pierādīt darbības, ar ko pārkāpts EKL 81. un 82. pants, būtu neiespējams un nesaderīgs ar tai ar Līgumu piešķirto uzdevumu pārraudzīt šo noteikumu pienācīgu piemērošanu.

(sal. ar 50. punktu)

5. Konkurences jomā, lai novērtētu brīvi iesniegtos pierādījumus, vienīgais nozīmīgais kritērijs ir to ticamība. Atbilstoši pierādījumu jomā vispārīgi piemērojamiem noteikumiem dokumenta ticamība un tādējādi pierādīšanas spēks ir atkarīgi no tā izcelsmes, tā izstrādāšanas apstākļiem, tā adresāta un tā satura saprātīga un ticama rakstura. Liela nozīme it īpaši ir jāpiešķir apstāklim, ka dokuments ir ticis uzrakstīts tiešā saistībā ar faktiem, vai ka to ir uzrakstījis tiešs šo faktu liecinieks. Turklāt paskaidrojumi, kas ir pret to sniedzēja interesēm, principā ir uzskatāmi par īpaši ticamiem pierādījumiem.

Tātad personas, kas gandrīz visā aizliegtās vienošanās darbības laikā saistībā ar šo vienošanos ir bijusi viena no pārstāvēm, kas iekļauta vienā no galvenajiem aizliegtās vienošanās dalībniekiem, un tātad ir bijusi tieša viņas liecībā izklāstīto apstākļu lieciniece, liecība principā ir kvalificējama kā pierādījums ar augstu pierādīšanas vērtību.

(sal. ar 54. un 75. punktu)

6. Konkurences jomā tas, ka ir izteikts lūgums piemērot Paziņojumā par atbrīvojumu no sodanaudas [naudas soda] un sodanaudas [naudas soda] samazināšanu karteļu [aizliegto vienošanos] gadījumos paredzētās priekšrocības, lai saņemtu soda naudas samazinājumu, ne vienmēr norāda uz mēģinājumu sniegt sagrozītus pierādījumus. Ikviens mēģinājums maldināt Komisiju var radīt šaubas par šāda lūguma iesniedzēja godīgumu, kā arī sadarbības pilnību un līdz ar to apdraudēt tā iespēju saņemt visas Paziņojumā par sadarbību paredzētās priekšrocības.

Tomēr, ja citi uzņēmumi, kuriem tāpat tiek inkriminēta dalība kopīgā nolīgumā, apstrīd uzņēmuma, kas tiek apsūdzēts par Kopienu konkurences tiesību normu pārkāpumu, paziņojumus, šie paziņojumi, lai tie varētu veidot kopīgā nolīguma esamības un apjoma pietiekamu pierādījumu, ir jāpamato ar citiem pierādījumiem.

(sal. ar 65. un 66. punktu)

7. Paziņojumam par iebildumiem ir jādod ieinteresētajai personai iespēja faktiski gūt informāciju par rīcību, ko tai inkriminē Komisija, un šī prasība ir ievērota tad, ja galīgajā lēmumā ieinteresētā persona netiek apsūdzēta par citiem pārkāpumiem, nevis tiem, kas ir minēti paziņojumā par iebildumiem, un tajā tiek ņemti vērā tikai fakti, par kuriem ieinteresētajai personai ir bijusi iespēja paust savu nostāju. Lai gan ir taisnība, ka uzņēmumam lēmumā inkriminējamie pārkāpumi nedrīkst atšķirties no tiem, kas ir minēti paziņojumā par iebildumiem, attiecībā uz izmantotajiem faktiem tas tā nav, jo saistībā ar šiem pēdējiem pietiek ar to, ka par visiem uzņēmumu apsūdzībai izmantotajiem faktiem attiecīgajiem uzņēmumiem ir bijusi iespēja paust savu nostāju. Ne ar vienu tiesību normu Komisijai nav aizliegts pēc paziņojuma par iebildumiem sniegšanas paziņot lietas dalībniekiem jaunus dokumentus, kuri, kā tā uzskata, pamato tās tēzi, ja vien uzņēmumiem ir dots nepieciešamais laiks izteikt par šo jautājumu savu viedokli.

(sal. ar 86. un 87. punktu)

8. Lietas dalībniekam vai iestādei, kas norāda uz konkurences tiesību normu pārkāpumu, par to ir jāsniedz pierādījumi, ar ko tiesiski pietiekami tiek pierādīti pārkāpuma fakti. Turklāt uzņēmumam, kas apgalvojuma par pārkāpumu atspēkošanai izmanto kādu pamatu aizstāvībai, ir jāsniedz pierādījumi, ka ir iestājušies šī aizstāvības pamata piemērošanas nosacījumi, lai minētajai iestādei tādējādi nāktos atsaukties uz citiem pierādījumiem.

Vispārējo principu, ka Komisijai ir jāpierāda visi pārkāpumu veidojošie apstākļi, ieskaitot tā ilgumu, kuri varētu ietekmēt galīgos secinājumus par minētā pārkāpuma smagumu, neietekmē tas, ka attiecīgais uzņēmuma ir izvirzījis ar noilgumu saistītu aizstāvības pamatu, kura pierādīšanas pienākums principā ir šim uzņēmumam.

Šāda aizstāvības pamata izvirzīšana obligāti nozīmē, ka pārkāpuma ilgums, kā arī datums, kurā pārkāpums ir izbeigts, ir konstatēts. Tomēr šie apstākļi paši par sevi nevar pamatot šajā ziņā esošā pierādīšanas pienākuma pāreju, apgrūtinot attiecīgā uzņēmuma stāvokli. Pirmkārt, pārkāpuma ilgums – jēdziens, kas nozīmē, ka ir zināms tā beigu datums, – ir viens no pārkāpuma būtiskajiem elementiem, kuru pierādīšanas pienākums ir Komisijai neatkarīgi no tā, ka šo elementu konstatējums ir arī aizstāvības pamata daļa saistībā ar noilgumu. Otrkārt, šo secinājumu apstiprina tas, ka Komisijas vajāšanas nenoilgšana atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 25. pantam ir tiesiski objektīvs kritērijs, kas izriet no tiesiskās drošības principa, un līdz ar to arī nosacījums ikviena lēmuma par sankcijas piemērošanu spēkā esamībai. Komisijai šis princips ir jāievēro pat tad, ja uzņēmums šajā ziņā aizstāvības pamatu nav izvirzījis.

Tomēr šāds pierādīšanas pienākuma sadalījums var mainīties atkarībā no tā, vai viena lietas dalībnieka izvirzītie faktiskie apstākļi var likt otram lietas dalībniekam sniegt skaidrojumu vai pamatojumu, ko neizdarot, var secināt, ka pierādījums ir ticis sniegts. Tostarp, ja Komisija sniedz nolīguma esamības pierādījumu, tajā iesaistītajam uzņēmumam ir pienākums iesniegt pierādījumus, ka tas norobežojās no šā nolīguma, kuriem jāapliecina skaidri izteikta griba, un ka tas darīja zināmu pārējiem dalībuzņēmumiem, ka tas norobežojas no šī nolīguma.

(sal. ar 173.–176. punktu)

9. Tiesību uz aizstāvību ievērošanas pamatprincips prasa, lai attiecīgajiem uzņēmumiem un uzņēmumu apvienībām, par kurām tiek veikta Komisijas izmeklēšana konkurences jomā, sākot no administratīvā procesa stadijas, tiktu dota iespēja lietderīgi paust savu viedokli par Komisijas izvirzīto faktu, iebildumu un apstākļu patiesumu un atbilstību. Tātad uzņēmuma atbildi uz Komisijas paziņojumu par iebildumiem nevar izmantot, lai apsūdzētu citu uzņēmumu, par kuru tiek veikta izmeklēšana, ja pirms Komisijas lēmuma pieņemšanas šim pēdējam minētajam uzņēmumam nav bijusi nodrošināta piekļuve atbildei.

Turpretim šis princips neprasa, lai uzņēmumam tiktu dota iespēja administratīvajā procesā pašam uzdot jautājumus lieciniekiem, kurus uzklausījusi Komisija.

(sal. ar 189. un 199. punktu)

10. Tas, ka uzņēmums nav publiski distancējies no pārkāpuma, kurā tas ir piedalījies, vai par šo pārkāpumu nav paziņojis administratīvām iestādēm, veicina pārkāpuma turpināšanu un traucē tā atklāšanu, kādēļ šo klusējot izteikto piekrišanu var kvalificēt kā līdzdalību vai pasīvu dalības pārkāpumā veidu.

(sal. ar 222. punktu)

11. Lai novērtētu EKL 81. panta un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu (EEZ) 53. panta pārkāpuma vienoto raksturu, nozīme ir vairākiem atbilstošiem kritērijiem, proti, attiecīgo darbību mērķu identiskumam vai atšķirīgumam, attiecīgo preču un pakalpojumu identiskumam, tajā piedalījušos uzņēmumu identiskumam un pārkāpuma īstenošanas detalizētas kārtības identiskumam. Citi atbilstoši kritēriji ir uzņēmumu vārdā iesaistīto fizisko personu identiskums un attiecīgo darbību ģeogrāfiskās piemērošanas jomas identiskums.

Runājot it īpaši par pret konkurenci vērstu darbību kopēja mērķa jēdzienu, jautājums, vai EKL 81. panta 1. punktam pretēju nolīgumu un darbību kopums ir vienots un turpināts pārkāpums, ir atkarīgs tikai no objektīviem faktoriem, kuru starpā ir minēto nolīgumu un darbību kopējais mērķis. Šis pēdējais ir kritērijs, kas ir jānovērtē tikai saistībā ar šo nolīgumu un darbību saturu un kas nav jājauc ar dažādu uzņēmumu subjektīvo nodomu piedalīties vienotā un turpinātā aizliegtā vienošanās. Savukārt šo subjektīvo nodomu var un tas ir jāņem vērā tikai tad, kad tiek novērtēta uzņēmuma individuālā dalība šādā vienotā un turpinātā pārkāpumā. Šajā ziņā pietiek ar to, lai attiecīgais uzņēmums, ja pēc savas izstāšanās tas atsāk piedalīties aizliegtajā vienošanās, apzinātos, ka tas ir tās pašas aizliegtās vienošanās dalībnieks kā iepriekš. Lai pret uzņēmumu izmantotu argumentu par vienoto raksturu, pietiek jau ar to, ka minētais uzņēmums apzinās iepriekš minētos būtiskos kritērijus, kuri pamato pārkāpuma vienotā rakstura konstatējumu, pat ja pieņemtu, ka tas pats nebija izdarījis secinājumu par tā esamību.

(sal. ar 241., 246. un 253. punktu)

12. Pamatnostādņu naudas soda noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, 1.A punkta ceturtajā un sestajā daļā ir paredzēts ņemt vērā pārkāpēju faktisko ekonomisko spēju radīt ievērojamus zaudējumus citiem tirgus dalībniekiem un ņemt vērā katra uzņēmuma rīcības īpatsvaru attiecībā pret konkurenci, it īpaši tad, ja uzņēmumu, kas ir izdarījuši noteiktu pārkāpumu, lielums ievērojami atšķiras. Turpretim pamatnostādnes neparedz pienākumu uzņēmumu faktisko ekonomisko spēju vai to rīcības īpatsvaru novērtēt atbilstoši kādam īpašam kritērijam, tādam kā to attiecīgās preces tirgus daļa Eiropas Ekonomikas zonā (EEZ) vai iekšējā tirgū. Tādējādi Komisija šajā ziņā var brīvi piemērot atbilstošu kritēriju, ņemot vērā katra atsevišķa gadījuma apstākļus.

(sal. ar 279. punktu)

13. Kopienu konkurences tiesību normu pārkāpumu smagums ir jānoskaidro, pamatojoties uz ļoti daudziem apstākļiem, piemēram, īpašajiem lietas apstākļiem, lietā pastāvošo situāciju un naudas sodu preventīvo raksturu, kaut arī nav izstrādāts saistošs vai pilnīgs to kritēriju saraksts, kas obligāti ir jāņem vērā. Apstākļiem, kas varētu ietekmēt pārkāpumu smaguma novērtējumu, ir pieskaitāma katra uzņēmuma rīcība, katra uzņēmuma nozīme saskaņotu darbību veikšanā, labums, ko tas varēja gūt no šīm darbībām, tā lielums un attiecīgo preču vērtība, kā arī risks, ko šāda veida pārkāpumi rada Kopienas mērķiem.

No iepriekš minētā izriet – pirmkārt, nosakot naudas soda apmēru, ir atļauts ņemt vērā gan uzņēmuma kopējo apgrozījumu, kas aptuveni un neskaidri norāda uz uzņēmuma lielumu un tā ekonomisko potenciālu, gan arī tikai daļu no šī apgrozījuma, ko veido preces, attiecībā uz kurām izdarīts pārkāpums, un kas varētu norādīt uz pārkāpuma apmēru. Otrkārt, no iepriekš minētā izriet, ka ne vienam, ne arī otram minētajam apgrozījumam nevar piešķirt tādu nozīmi, kas ir nesamērīga salīdzinājumā ar citiem novērtējuma veikšanas kritērijiem, un ka tādējādi attiecīgu naudas sodu nevar noteikt, pamatojoties uz vienkāršu aprēķinu, kas balstīts uz kopējo apgrozījumu. Runa it īpaši ir par gadījumiem, kad attiecīgās preces veido ļoti nelielu daļu no šī apgrozījuma.

Tātad apstākļu, kas var tikt ņemti vērā pārkāpuma smaguma novērtējumā, uzskaitījums nav nedz obligāts, nedz arī pilnīgs. Tādējādi Komisija var brīvi ņemt vērā citus elementus vai, gadījumā, ja tai, ņemot vērā konkrētas lietas apstākļus, tas šķiet piemēroti, vienam no iepriekš minētajiem apstākļiem piešķirt mazāku nozīmi vai pat vispār neņemt to vērā.

Turklāt jēdziens “attiecīgo preču vērtība” ir jāsaprot kā apmērs, kurš norāda uz attiecīgo uzņēmumu kopējā apgrozījuma daļu, kas ir gūta no precēm, kuras ir aizliegtās vienošanās priekšmets, nevis kā tāds, kas norāda uz šo preču tirgus apmēru Eiropas Ekonomikas zonā (EEZ).

(sal. ar 286.–288. punktu)

14. Agrākā Komisijas lēmumu pieņemšanas prakse pati nav uzskatāma par juridisko ietvaru konkurences jomā piemērojamiem naudas sodiem. Regulas Nr. 1/2003 ietvaros Komisijai, nosakot naudas soda apmēru, ir rīcības brīvība, lai konkurences tiesību normu ievērošanai regulētu uzņēmumu rīcību. Tādējādi apstāklis, ka pagātnē Komisija attiecībā uz zināmiem pārkāpumu veidiem ir piemērojusi noteikta līmeņa naudas sodus, nevar atņemt tai iespēju Regulā Nr. 1/2003 paredzētajās robežās šo līmeni paaugstināt, ja tas ir vajadzīgs Kopienu konkurences politikas īstenošanas nodrošināšanai. Tieši pretēji, Kopienu konkurences tiesību normu efektīvā piemērošana prasa, lai Komisija jebkurā brīdī varētu pielāgot naudas sodu līmeni šīs politikas vajadzībām.

No minētā izriet, ka uzņēmumi, kas iesaistīti administratīvajā procesā, kura rezultātā varētu tikt uzlikts naudas sods, nevar tiesiski paļauties uz to, ka Komisija nepārsniegs iepriekš piemēroto naudas sodu apmēru. Tādējādi minētajiem uzņēmumiem ir jāņem vērā iespēja, ka Komisija jebkurā brīdī var nolemt palielināt naudas sodu apmēru salīdzinājumā ar tiem, kuri piemēroti iepriekš.

(sal. ar 290. un 291. punktu)

15. Runājot par Komisijas par Kopienu konkurences tiesību pārkāpumiem uzlikto naudas sodu apmēra aprēķinu, tāda būtiska formas prasība kā pienākums norādīt pamatojumu ir uzskatāma par izpildītu, ja Komisija savā lēmumā ir norādījusi vērtējuma faktorus, kas tai ir devuši iespēju vērtēt pārkāpuma smagumu un ilgumu, bet tai nav pienākuma sniegt sīkākus paskaidrojumus vai naudas soda aprēķina kārtībā izmantotos skaitliskos rādītājus.

It īpaši Komisijai ir vēlams izmantot iespēju sniegt skaitliskos rādītājus, kurus tā īpaši attiecībā uz naudas sodu vajadzīgo preventīvo raksturu ir ievērojusi, īstenojot savu rīcības brīvību saistībā ar naudas sodu apmēru noteikšanu, bet tā tomēr nav obligāta no pienākuma norādīt pamatojumu izrietoša prasība.

(sal. ar 311. un 312. punktu)

16. Lai uzņēmums tiktu kvalificēts par aizliegtās vienošanās “vadītāju”, tam ir jābūt parādījušam būtisku aizliegtās vienošanās dzinējspēku vai tam ir jābūt bijušai individuālai un konkrētai atbildībai par tās darbību. Šis apstāklis ir jānovērtē vispārīgi, ņemot vērā konkrētā gadījuma kontekstu. Kvalificēšana par “vadītāju” tostarp ir tikusi izmantota tad, ja ir ticis noteikts, ka aizliegtajā vienošanās uzņēmums ir veicis koordinētāja pienākumus, un it īpaši ir organizējis un nodrošinājis ar personālu sekretariātu, kura pienākumos ietilpst konkrēta aizliegtās vienošanās īstenošana, vai ja minētajam uzņēmumam konkrētā aizliegtās vienošanās funkcionēšanā ir bijusi centrālā nozīme, piemēram, organizējot vairākas sanāksmes, savācot un aizliegtās vienošanās iekšienē izplatot informāciju, uzņemoties aizliegtajā vienošanās pārstāvēt noteiktus dalībniekus vai, visbiežāk, izsakot priekšlikumus attiecībā uz aizliegtās vienošanās funkcionēšanu. Turklāt katrā ziņā ir iespējams, ka it īpaši aizliegtās vienošanās, kurā ir liels dalībnieku skaits, vadītāja loma vienlaikus ir diviem vai pat vairākiem uzņēmumiem.

Turklāt, kā izriet jau no Pamatnostādņu naudas soda noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, 2. punkta trešā ievilkuma redakcijas, pārkāpuma “vadītāja” jēdziens ir jānošķir no “pamudinātāja” uz pārkāpumu jēdziena. Pamudināšana uz pārkāpumu ir saistīta ar aizliegtas vienošanās izveidošanas brīdi vai tās paplašināšanu, bet vadītāja loma – ar aizliegtās vienošanās darbību. Tādējādi pārkāpuma vadītājs un pamudinātājs uz pārkāpumu neatrodas salīdzināmā situācijā, no kā izriet, ka atšķirīgā attieksme pret uzņēmumu, kas aizliegtas vienošanās kontekstā ir kvalificēts par pamudinātāju, un tās vadītāju nav uzskatāma par vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu.

(sal. ar 337., 345. un 348. punktu)

17. Pat ja pieņemtu, ka Komisija, neņemot vērā uzņēmuma nozīmīgo lomu aizliegtajā vienošanās, ir kļūdaini atteikusies klasificēt šo uzņēmumu kā aizliegtās vienošanās vadītāju, šāds par labu citai personai pieļautais pārkāpums nebūtu attaisnojums Komisijas lēmuma atcelšanas pamata apmierināšanai. Vienlīdzīgas attieksmes vai nediskriminācijas principu ievērošanai ir jābūt saskaņā ar tiesiskuma principa ievērošanu, atbilstoši kuram neviens savā labā nevar atsaukties uz pārkāpumu, kas izdarīts par labu citai personai.

(sal. ar 358. punktu)

18. Naudas sodu summas samazināšana uzņēmumu – Kopienu konkurences tiesību pārkāpuma dalībnieku – sadarbības gadījumā pamatojas uz apsvērumu, atbilstoši kuram šāda sadarbība atvieglo Komisijas uzdevumu konstatēt pārkāpuma esamību un attiecīgajā gadījumā to izbeigt.

Kā ir minēts Paziņojuma par atbrīvojumu no naudas soda un naudas soda samazināšanu aizliegto vienošanos gadījumos 29. punktā, tas rada tiesisko paļāvību, uz ko var balstīties uzņēmumi, kuri vēlas informēt Komisiju par aizliegtās vienošanās esamību. Ņemot vērā tiesisko paļāvību, ko uzņēmumi, kas vēlas sadarboties ar Komisiju, uz šī paziņojuma pamata varējuši gūt, Komisijai, nosakot uzņēmumam piemērojamā naudas soda summu un izvērtējot tā sadarbību, ir jārīkojas saskaņā ar paziņojumu.

Tomēr Paziņojumā par sadarbību noteiktajās robežās Komisijai ir plaša rīcības brīvība, lai novērtētu, vai uzņēmuma sniegtajiem pierādījumiem ir vai nav pievienotā vērtība minētā paziņojuma 22. punkta izpratnē un vai atbilstoši šim paziņojumam uzņēmumam ir piešķirams samazinājums.

(sal. ar 374.–376. punktu)

VISPĀRĒJĀS TIESAS SPRIEDUMS (otrā palāta)

2011. gada 3. martā ( )

Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Projektu, kas saistīti ar gāzes izolācijas slēgiekārtām, tirgus – Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums – Tirgus sadale – Ietekme kopējā tirgū – Turpināta pārkāpuma jēdziens – Pārkāpuma ilgums – Noilgums – Naudas sodi – Samērīgums – Atbildību pastiprinoši apstākļi – Vadošā loma – Atbildību mīkstinoši apstākļi – Sadarbība

Lieta T‑110/07

Siemens AG, Berlīne (Vācija) un Minhene (Vācija), ko sākotnēji pārstāvēja I. Brinkers [I. Brinker], T. Lēsts [T. Loest] un K. Šteinle [C. Steinle], pēc tam Brinkers un Šteinle, advokāti,

prasītāja,

pret

Eiropas Komisiju, ko sākotnēji pārstāvēja F. Arbo [F. Arbault] un O. Vēbers [O. Weber], pēc tam K. Lūiss [X. Lewis] un R. Zauers [R. Sauer] un visbeidzot – R. Zauers un A. Antoniadis [A. Antoniadis], pārstāvji,

atbildētāja,

par prasību prioritāri – daļēji atcelt Komisijas 2007. gada 24. janvāra Lēmumu C(2006) 6762, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/F/38.899 – Gāzes izolācijas slēgiekārtas), kā arī pakārtoti – samazināt prasītājai uzlikto naudas sodu.

VISPĀRĒJĀ TIESA (otrā palāta)

šādā sastāvā: priekšsēdētāja I. Pelikānova [I. Pelikánová] (referente), tiesneši K. Jirimēe [K. Jürimäe] un S. Soldevila Fragoso [S. Soldevila Fragoso],

sekretāre K. Andova [K. Andová], administratore,

ņemot vērā rakstveida procesu un 2009. gada 16. decembra tiesas sēdi,

pasludina šo spriedumu.

Spriedums

Tiesvedības priekšvēsture

1 Prasītāja – Siemens AG – ir sabiedrība, kas kotējas biržā un veic darbību elektrotehnikas un elektronikas jomā. Tās pārvaldes atrašanās vieta ir Berlīne (Vācija) un Minhene (Vācija).

2 Gāzes izolācijas slēgiekārtas (turpmāk tekstā – “GIS”) tiek izmantotas, lai kontrolētu enerģijas plūsmu elektriskajos tīklos. Tā ir smaga elektriska iekārta, kas tiek izmantota kā galvenā sastāvdaļa ekspluatācijai gatavās elektriskajās apakšstacijās. Apakšstacijas ir elektriskās palīgcentrāles, kas konvertē elektrisko strāvu. Papildus transformatoram elektrisko apakšstaciju elementi ir kontroles sistēmas, releji, baterijas, lādētāji un slēgiekārta. Slēgiekārtas funkcija ir aizsargāt transformatoru no pārslodzes un/vai izolēt shēmu un transformatoru, kurā ir defekts.

3 Slēgiekārtas var izmantot gāzes izolāciju, gaisa izolāciju vai hibrīdizolāciju, ja tajās tiek kombinētas divas iepriekš minētās tehnoloģijas. GIS tiek pārdotas visā pasaulē kā ekspluatācijai gatavo elektrisko apakšstaciju neatņemamas sastāvdaļas vai kā atsevišķas iekārtas, kas ir uzstādāmas šādās apakšstacijās. Tās atbilst aptuveni no 30 līdz 60 % no šo apakšstaciju kopējās cenas.

4 2004. gada 3. martā ABB Ltd paziņoja Komisijai par pret konkurenci vērstas prakses pastāvēšanu GIS nozarē un pauda mutvārdu lūgumu par atbrīvošanu no naudas sodiem saskaņā ar Komisijas 2002. gada 19. februāra Paziņojumu par atbrīvojumu no sodanaudas [naudas soda] un sodanaudas [naudas soda] samazināšanu karteļu [aizliegto vienošanos] gadījumos (OV C 45, 3. lpp.; turpmāk tekstā – “Paziņojums par sadarbību”).

5 Prakse, par kuru ziņoja ABB, ietvēra GIS pārdošanas projektu koordinēšanu pasaules līmenī, ietverot tirgu sadalīšanu, kvotu piešķiršanu un attiecīgo tirgus daļu uzturēšanu, GIS projektu piešķiršanu šajā ziņā paredzētajiem ražotājiem un konkursa procedūru manipulēšanu (manipulācijas ar piedāvājumiem), lai šie līgumi tiktu piešķirti šiem ražotājiem, cenu noteikšanu ar sarežģītas kārtības palīdzību saistībā ar GIS projektiem, kas netika piešķirti, licences līgumu izbeigšanu ar sabiedrībām, kas nav aizliegtās vienošanās dalībnieces, un apmaiņu ar jutīgu informāciju par tirgu.

6 ABB iesniegtais mutvārdu lūgums par atbrīvošanu no naudas sodiem tika papildināts ar mutvārdu apsvērumiem un dokumentāriem pierādījumiem. 2004. gada 25. aprīlī Komisija piešķīra ABB nosacītu atbrīvojumu.

7 Pamatojoties uz ABB paziņojumiem, Komisija sāka izmeklēšanu un 2004. gada 11. un 12. maijā veica pārbaudes Areva T&D SA, Siemens AG, grupas VA Tech, Hitachi Ltd un Japan AE Power Systems Corp (turpmāk tekstā – “JAEPS”) telpās.

8 2006. gada 20. aprīlī Komisija pieņēma paziņojumu par iebildumiem, kurš tika paziņots 20 sabiedrībām, tostarp Siemens.

9 2006. gada 18. un 19. jūlijā Komisija veica uzklausīšanu.

10 2007. gada 24. janvārī Komisija pieņēma Lēmumu C(2006) 6762, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/F/38.899 – Gāzes izolācijas slēgiekārtas) (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”). Tas tika paziņots Siemens 2007. gada 8. februārī.

11 Papildus Siemens apstrīdētais lēmums tika adresēts ABB, Alstom, SA, Areva, SA, Areva T&D AG, Areva T&D Holding SA un Areva T&D SA, Fuji Electric Holdings Co., Ltd un Fuji Electric Systems Co., Ltd (turpmāk tekstā kopā – “Fuji”), Hitachi Ltd un Hitachi Europe Ltd (turpmāk tekstā kopā – “Hitachi”), JAEPS, Mitsubishi Electric System Corp. (turpmāk tekstā – “Melco”), Nuova Magrini Galileo SpA, Schneider Electric SA, Siemens AG Österreich, Siemens Transmission & Distribution Ltd (turpmāk tekstā – “Reyrolle”), Siemens Transmission & Distribution SA, Toshiba Corp. un VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG.

12 Apstrīdētā lēmuma preambulas 113.–123. apsvērumā Komisija ir norādījusi, ka dažādie uzņēmumi, kas ir bijuši aizliegtās vienošanās dalībnieki, koordinēja GIS projektu piešķiršanu pasaules mērogā, izņemot noteiktus tirgus, saskaņā ar norunātajiem noteikumiem, lai it īpaši paturētu spēkā kvotas, kas lielā mērā atspoguļo to vēsturisko tirgu aplēstās daļas. Tā ir precizējusi, ka GIS projektu piešķiršana tika veikta, pamatojoties uz apvienoto “Japānas” kvotu un apvienoto “Eiropas” kvotu, kas pēc tam bija savā starpā jāsadala attiecīgi starp Japānas ražotājiem un Eiropas ražotājiem. Nolīgumā, kas parakstīts Vīnē 1988. gada 15. aprīlī (turpmāk tekstā – “GQ nolīgums”), tika paredzēti noteikumi, kas ļauj piešķirt GIS projektus vai nu Japānas ražotājiem, vai arī Eiropas ražotājiem, un atskaitīt to vērtību no attiecīgās kvotas.

13 Turklāt apstrīdētā lēmuma preambulas 124.–132. apsvērumā Komisija ir precizējusi, ka dažādie uzņēmumi, kas bijuši aizliegtās vienošanās dalībnieki, bija noslēguši nerakstītu nolīgumu (turpmāk tekstā – “vispārējs nolīgums”), saskaņā ar kuru GIS projekti Japānā, no vienas puses, un aizliegtās vienošanās Eiropas dalībnieku valstīs, no otras puses, kas tika kopā apzīmētas kā GIS projektu “mītnes valstis”, bija vienīgi paredzēti attiecīgi karteļa Japānas dalībniekiem un Eiropas dalībniekiem. Saistībā ar GIS projektiem “mītnes valstīs” nenotika informācijas apmaiņa starp abām grupām un šie projekti netika atskaitīti no attiecīgajām kvotām. GQ nolīgumā arī bija noteikumi par informācijas apmaiņu, kas nepieciešama karteļa funkcionēšanai, starp abām ražotāju grupām, kuru it īpaši nodrošināja šo grupu sekretāri, par attiecīgo konkursu manipulēšanu un cenu noteikšanu GIS projektiem, kas nevarēja tikt piešķirti. Saskaņā ar GQ nolīguma 2. pielikumu šis nolīgums attiecās uz visu pasauli, izņemot ASV, Kanādu, Japānu un 17 Rietumeiropas valstis. Turklāt saskaņā ar vispārējo nolīgumu GIS projekti Eiropas valstīs, kas nav “mītnes valstis”, bija arī rezervēti Eiropas grupai, bet Japānas ražotāji bija apņēmušies neiesniegt savus piedāvājumus par GIS projektiem Eiropā.

14 Komisija uzskata, ka GIS projektu sadalīšana starp Eiropas ražotājiem tika regulēta ar nolīgumu, kas arī tika parakstīts Vīnē 1988. gada 15. aprīlī un kura virsraksts ir “E‑Group Operation Agreement for GQ‑Agreement” (E grupas nolīgums par GQ nolīguma īstenošanu, turpmāk tekstā – “EQ nolīgums”). Tā norādīja, ka GIS projektu piešķiršana Eiropā notika saskaņā ar tādiem pašiem noteikumiem un procedūrām kā tie, saskaņā ar kuriem notika GIS projektu piešķiršana citās valstīs. Konkrētāk, GIS projekti Eiropā arī bija jāpaziņo, jāizklāsta, jāpiešķir, par tiem jāvienojas, vai tie bija saņēmuši minimālās cenas līmeni.

15 Apstrīdētā lēmuma preambulas 142. apsvērumā Komisija ir konstatējusi, ka GQ nolīgumā un EQ nolīgumā, kā arī aizliegtās vienošanās organizēšanas un funkcionēšanas vajadzībām dažādie aizliegtās vienošanās dalībnieki bija identificēti ar kodu, kas sastāv no skaitļiem Eiropas dalībnieku gadījumā un burtiem Japānas dalībnieku gadījumā. Sākotnējie kodi no 2002. gada jūlija tika aizvietoti ar numuriem.

16 Apstrīdētā lēmuma 1. panta o) apakšpunktā Komisija ir konstatējusi, ka Siemens bija piedalījies pārkāpumā no 1988. gada 15. aprīļa līdz 1999. gada 1. septembrim un no 2002. gada 26. marta līdz 2004. gada 11. maijam.

17 Par pārkāpumu, kas paredzēts apstrīdētā lēmuma 1. pantā, Siemens apstrīdētā lēmuma 2. panta m) punktā tika uzlikts naudas sods EUR 396 562 500.

Process un lietas dalībnieku prasījumi

18 Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas [tagad – Vispārējā tiesa] kancelejā iesniegts 2007. gada 16. aprīlī, Siemens cēla šo prasību.

19 Vispārējā tiesa (otrā palāta), pamatojoties uz tiesneša referenta ziņojumu, nolēma uzsākt mutvārdu procesu.

20 Atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 64. punktā paredzētajiem procesa organizatoriskajiem pasākumiem lietas dalībnieki tika lūgti atbildēt uz Vispārējās tiesas rakstveida jautājumiem. Uz šo lūgumu lietas dalībnieki atbildēja noteiktajos termiņos.

21 Lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumi un atbildes uz Vispārējās tiesas uzdotajiem mutvārdu jautājumiem tika uzklausītas 2009. gada 16. decembra tiesas sēdē.

22 Siemens prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

– atcelt apstrīdēto lēmumu daļā, kas attiecas uz Siemens;

– pakārtoti – samazināt tai uzliktā naudas soda summu;

– piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

23 Komisijas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

– prasību noraidīt;

– piespriest Siemens atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Juridiskais pamatojums

24 Lai pamatotu savu prasību atcelt tiesību aktu, Siemens izvirza trīs pamatus. Pirmais pamats ir par EKL 81. panta 1. punkta un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu (turpmāk tekstā – “EEZ līgums”) 53. panta pārkāpumu. Otrais pamats ir par Padomes 2002. gada 16. decembra Regulas (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [EKL] 81. un [EKL] 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.), 25. panta pārkāpumu. Trešais pamats ir par kļūdām tiesību piemērošanā, aprēķinot naudas soda summu.

I – Par pirmo pamatu attiecībā uz EKL 81. panta 1. punkta un EEZ līguma 53. panta 1. punkta pārkāpumu

25 Pirmais pamats ir sadalīts divās daļās. Pirmajā daļā Siemens norāda uz “inkriminējamo pārkāpumu nepietiekamu izklāstu”. Otrajā daļā tā norāda uz “iespējami noslēgto nolīgumu un to ietekmes uz kopējo tirgu nepareizu analīzi”.

A – Par pirmā pamata pirmo daļu attiecībā uz “inkriminējamo pārkāpumu nepietiekamu izklāstu”

1. Lietas dalībnieku argumenti

26 Siemens norāda, ka pārkāpumu, kuru Komisija tai inkriminē, Komisija neesot precīzi izklāstījusi un pietiekami pierādījusi. Pēc būtības tā norāda, ka, pirmkārt, Komisija neesot pierādījusi inkriminējamās rīcības vienotu un turpinātu raksturu, otrkārt, tā neesot izklāstījusi konkrētu vienošanās ietekmi uz kopējo tirgu un, treškārt, tā neesot sniegusi Siemens kopējā nodoma divos gadījumos piedalīties tajā pašā pārkāpumā pierādījumu.

27 Komisija norāda, ka šis pamats esot noraidāms kā nepietiekami argumentēts. Turklāt tā uzskata, ka Siemens apgalvojumi neesot pamatoti.

2. Vispārējās tiesas vērtējums

28 Ir jākonstatē, ka pirmā pamata pirmajā daļā ir ietverti tikai iebildumi, kas vai nu ir izvirzīti arī citās prasības pieteikuma daļās, vai arī ir tādi, kuri ir aplūkojami arī citu Siemens izvirzītu pamatu izskatīšanā un kuri vienlaikus attiecas uz apstrīdētā lēmuma 1. pantu, kurā ir konstatēts inkriminējamais pārkāpums. Piemēram, iebildums par inkriminējamās rīcības vienota un turpināta rakstura pierādījuma neesamību ir izvirzīts arī otrā pamata otrajā daļā un iebildums attiecībā uz Siemens kopējo nodomu piedalīties šajā pārkāpumā arī ir aplūkojams šajā kontekstā. Līdzīgi iebildums par aizliegtās vienošanās konkrētas ietekmes uz kopējo tirgu izklāsta neesamību tāpat daudz detalizētākā veidā ir izvirzīts pirmā pamata otrajā daļā. Tādējādi rodas iespaids, ka šai daļai nav patstāvīga rakstura.

29 Tādēļ par pirmā pamata pirmo daļu nav jāspriež.

B – Par pirmā pamata otro daļu attiecībā uz “iespējami noslēgto nolīgumu un to ietekmes uz kopējo tirgu nepareizu analīzi”

30 Pirmā pamata otrajā daļā Siemens izvirza trīs iebildumus par, respektīvi, tādas aizliegtās vienošanās neesamību, kura radītu ietekmi EEZ, tirgu ģeogrāfiskās sadalīšanas starp Japānas un Eiropas ražotājiem neesamību un “mītnes valstu” aizsardzības neesamību.

31 Šie trīs iebildumi ir cieši saistīti. Pirmkārt, otrais un trešais iebildums attiecas uz Komisijas konstatējumiem, kas, ja pieņem, ka tie ir patiesi, pierāda tādas aizliegtās vienošanās esamību, kurai ir bijusi ietekme EEZ, kas ir jautājums, kurš ir pirmā iebilduma priekšmets. Otrkārt, trīs iebildumi ir saistīti arī tādā ziņā, ka tie attiecas uz tiem pašiem Komisijas sniegtajiem pierādījumiem. Tādējādi tie ir jāizskata kopumā.

1. Lietas dalībnieku argumenti

32 Siemens norāda, ka saistībā ar pirmo tās dalības posmu, kas atbilst laikposmam no 1988. līdz 1999. gadam, tai inkriminējamais pārkāpums apstrīdētajā lēmumā neesot pietiekami pamatots. It īpaši Komisija esot kļūdaini konstatējusi, ka GQ nolīgums un EQ nolīgums pierāda pārkāpumu, kas ir radījis ietekmi EEZ, lai gan EEZ no šo nolīgumu piemērošanas jomas esot tikusi tieši izslēgta. Ar citiem Komisijas sniegtajiem pierādījumiem šāds pārkāpums tāpat neesot pierādīts.

33 Siemens šajā ziņā uzskata, ka Komisija neesot pierādījusi, ka vispārējā nolīgumā Eiropas un Japānas ražotāji būtu nolēmuši neiejaukties to attiecīgo valstu tirgos. Šādu ģeogrāfisko tirgu sadalījumu nepierādot nedz 17 Eiropas valstu tiešā izslēgšana no GQ nolīguma piemērošanas jomas, nedz apgalvojamā Eiropā īstenojamo GIS projektu atskaitīšana no vispārējas kvotas, nedz arī Komisijas norādītās Hitachi vai Fuji deklarācijas. Turpretim apstākļa, ka GQ nolīguma dalībnieki ir atturējušies tirgot savas preces noteiktos Eiropas tirgos, iemesls esot vienīgi piekļuves šiem tirgiem tehniskie un ekonomiskie šķēršļi.

34 Siemens apstrīd gan ģeogrāfiskās Eiropas tirgu sadales atbilstoši “mītnes valstu” vai “pašmāju tirgu” principam esamību, gan arī savu dalību apgalvojamos “iepriekšējos Eiropas nolīgumos”, uz kuriem Komisija norāda, lai pamatotu savu tēzi par tirgu sadali EEZ. Komisijas šajā ziņā sniegtie pierādījumi esot nepietiekami. Visbeidzot noteiktu ražotāju darbības zināmu valstu tirgos neesamību varot izskaidrot citādi nekā ar aizliegtās vienošanās pastāvēšanu.

35 Komisija apstrīd Siemens norādītos argumentus.

2. Vispārējās tiesas vērtējums

36 Vispirms ir jāatzīmē, ka savos rakstveida aktos Siemens tieši atzīst faktus, kā tie ir atspoguļoti apstrīdētajā lēmumā, kas attiecas uz tās dalības pārkāpumā otro posmu, kurš atbilst laikposmam no 2002. līdz 2004. gadam. Tādējādi Siemens izvirzītais pirmais pamats attiecas tikai uz tās dalības pārkāpumā pirmo posmu, kurš atbilst laikposmam no 1988. līdz 1999. gadam. Tādēļ pierādījumi, uz kuriem pamatojas Komisija, aplūkojamajā pirmā pamata daļā ir jāizskata tikai tiktāl, ciktāl tie ir saistīti ar šo pēdējo minēto posmu vai ciktāl tiem ir nozīme, lai izdarītu secinājumus par šo pēdējo laikposmu.

37 Šajā ziņā Komisijas arguments, ka apsvērumus attiecībā uz laikposmu no 2002. līdz 2004. gadam varot leģitīmi attiecināt uz agrāko laikposmu, jo runa esot par vienu un to pašu pārkāpumu, ir jānoraida. Nepastāvot vajadzībai šajā stadijā spriest par vienota pārkāpuma, kas ietver divus Siemens dalības aizliegtajā vienošanās posmus, esamību, tas, kādā mērā pierādījumi, kas attiecas uz vienu konkrētu pārkāpuma posmu, var sniegt derīgas norādes arī par tās dalības pārkāpumā pirmo posmu, ir jāvērtē vienīgi katrā konkrētā gadījumā.

38 Turklāt Komisijas tēze, ka Siemens aprobežojoties ar aizliegtās vienošanās ietekmes uz konkurenci EEZ apstrīdēšanu, lai gan apstrīdētajā lēmumā tā Siemens pārmetot, ka šī pēdējā esot noslēgusi aizliegtu vienošanos ar mērķi izkropļot konkurenci kopējā tirgū, nevar izraisīt Siemens inkriminējamo faktu izskatīšanas ierobežošanu. No visiem Siemens rakstveida aktos iekļautajiem apsvērumiem izriet, ka tā apstrīd ne vien to, ka aplūkojamā aizliegtā vienošanās ir radījusi ietekmi kopējā tirgū un EEZ (izņemot Lihtenšteinu un Islandi), bet arī to, ka tās mērķis ir bijis izkropļot konkurenci kopējā tirgū un EEZ.

39 Līdz ar to lietas dalībnieku viedokļu atšķirības būtībā attiecas uz jautājumu, vai attiecībā uz laikposmu starp 1988. un 1999. gadu Komisija ir pierādījusi tādas aizliegtās vienošanās esamību, kas var radīt ietekmi kopējā tirgū un EEZ.

40 Tādējādi ir jānosaka, vai GQ nolīgums un EQ nolīgums kā dokumentārie pierādījumi pierāda tādas aizliegtās vienošanās esamību, kas varētu būt radījusi ietekmi kopējā tirgū un EEZ. Šajā ziņā nav jānošķir divas EKL 81. panta 1. punktā paredzētās alternatīvas. Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai, lai novērtētu, vai saskaņotas darbības ar EKL 81. panta 1. punktu ir aizliegtas, to konkrētās ietekmes vērā ņemšana ir lieka tad, ja ir redzams, ka to mērķis ir nepieļaut, ierobežot vai izkropļot konkurenci kopējā tirgū (skat. Tiesas 2009. gada 4. jūnija spriedumu lietā C‑8/08 T‑Mobile Netherlands u.c., Krājums, I‑4529. lpp., 29. punkts un tajā minētā judikatūra). Minētā judikatūra pēc analoģijas ir piemērojama EEZ līguma 53. panta 1. punktam.

41 Noraidošas atbildes gadījumā vēl būtu jāpārbauda, vai Komisijas norādīto vispārējo nolīgumu pietiekami pierāda citu pierādījumu kopums.

42 Tomēr, pirms veikt šo pārbaudi, ir jāatgādina pierādīšanas pienākuma jomā piemērojamās normas, jo lietas dalībniekiem ir domstarpības arī par šo jautājumu.

a) Par pierādīšanas pienākumu

43 Vispirms ir jāatgādina, ka Komisijai ir jāpierāda tās konstatētais EKL 81. panta 1. punkta pārkāpums un ir jāiesniedz tādi pierādījumi, kas tiesiski pietiekamā veidā pierāda pārkāpumu veidojošo faktu esamību (Tiesas 1998. gada 17. decembra spriedums lietā C‑185/95 P Baustahlgewebe/Komisija, Recueil, I‑8417. lpp., 58. punkts, un 1999. gada 8. jūlija spriedums lietā C‑49/92 P Komisija/Anic Partecipazioni, Recueil, I‑4125. lpp., 86. punkts).

44 Šajā kontekstā tiesas šaubām ir jābūt vērstām par labu uzņēmumam – lēmuma, ar kuru konstatēts pārkāpums, adresātam. Tādējādi tiesa nevar secināt, ka Komisija ir tiesiski pietiekamā veidā pierādījusi attiecīgā pārkāpuma esamību, ja par šo jautājumu tai vēl ir šaubas, it īpaši saistībā ar prasību atcelt lēmumu par naudas soda uzlikšanu (Pirmās instances tiesas 2006. gada 27. septembra spriedums apvienotajās lietās T‑44/02 OP, T‑54/02 OP, T‑56/02 OP, T‑60/02 OP un T‑61/02 OP Dresdner Bank u.c./Komisija, Krājums, II‑3567. lpp., 60. punkts).

45 Šajā pēdējā situācijā ir jāņem vērā tostarp no 1950. gada 4. novembrī Romā parakstītās Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (turpmāk tekstā – “ECPAK”) 6. panta 2. punkta izrietošais nevainīguma prezumpcijas princips, kas ir daļa no pamattiesībām, kuras saskaņā ar Tiesas judikatūru, ko turklāt vēl apstiprina LES 6. panta 2. punkts, veido Kopienu tiesību vispārējos principus. Ņemot vērā attiecīgo pārkāpumu raksturu, kā arī ar tiem saistīto sankciju raksturu un smagumu, nevainīguma prezumpcijas princips ir piemērojams tostarp procesos par uzņēmumiem piemērojamo konkurences tiesību normu pārkāpumiem, kuru rezultātā var tikt noteikts naudas sods vai kavējuma nauda (šajā ziņā skat. Tiesas 1999. gada 8. jūlija spriedumus lietā C‑199/92 P Hüls/Komisija, Recueil, I‑4287. lpp., 149. un 150. punkts, un lietā C‑235/92 P Montecatini/Komisija, Recueil, I‑4539. lpp., 175. un 176. punkts).

46 Tādējādi ir nepieciešams, lai Komisija iesniegtu precīzus un saskaņotus pierādījumus, lai konstatētu pārkāpuma pastāvēšanu (iepriekš 44. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās Dresdner Bank u.c./Komisija, 62. punkts) un lai gūtu drošu pārliecību, ka apgalvojamie pārkāpumi rada ievērojamus konkurences ierobežojumus EKL 81. panta 1. punkta izpratnē (Pirmās instances tiesas 1999. gada 21. janvāra spriedums apvienotajās lietās T‑185/96, T‑189/96 un T‑190/96 Riviera Auto Service u.c./Komisija, Recueil, II‑93. lpp., 47. punkts).

47 Tomēr ir svarīgi uzsvērt, ka katram Komisijas sniegtajam pierādījumam nav obligāti jāatbilst šiem kritērijiem attiecībā uz katru pārkāpuma elementu. Pietiek, ka vispārēji novērtēts pazīmju kopums, uz kuru atsaucas iestāde, atbilst šai prasībai (skat. iepriekš 44. punktā minēto spriedumu apvienotajās lietās Dresdner Bank u.c./Komisija, 63. punkts un tajā minētā judikatūra).

48 Turklāt, ņemot vērā pret konkurenci vērstu nolīgumu noslēgšanas aizlieguma plašo pazīstamību, kā arī apstākli, ka tie šī iemesla dēļ tiek īstenoti slepenībā, nevar prasīt, lai Komisija iesniegtu dokumentus, kas skaidri liecina, ka attiecīgie uzņēmēji ir kontaktējušies. Katrā ziņā ir jābūt iespējai papildināt fragmentāros un izkliedētos faktus, kuri var būt Komisijas rīcībā, ar secinājumiem, kas ļautu atveidot atbilstošos apstākļus. Tādējādi par prakses vai nolīguma, kas ir vērsts pret konkurenci, pastāvēšanu var secināt no noteikta to sakritību un norāžu skaita, kas, izvērtētas kopā, var tikt uzskatītas par pierādījumu konkurences tiesību normu pārkāpumam, ja nav cita ticama izskaidrojuma (iepriekš 44. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās Dresdner Bank u.c./Komisija, 64. un 65. punkts, un Tiesas 2004. gada 7. janvāra spriedums apvienotajās lietās C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P un C‑219/00 P Aalborg Portland u.c./Komisija, Recueil, I‑123. lpp., 55.–57. punkts).

49 Tomēr, ja Komisija, lai konstatētu, ka ir izdarīts pārkāpums, atsaucas tikai uz attiecīgo uzņēmumu rīcību tirgū, ir pietiekami, ka šie uzņēmumi pierāda, ka pastāv apstākļi, kas sniedz citu skaidrojumu Komisijas konstatētajiem faktiem un kas tātad ļauj faktu izskaidrojumu, ko Komisija izmantojusi, lai secinātu par Kopienas konkurences tiesību normu pārkāpuma esamību, aizstāt ar citu ticamu izskaidrojumu (šajā ziņā skat. Pirmās instances tiesas 2004. gada 8. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 un T‑78/00 JFE Engineering u.c./Komisija, Krājums, II‑2501. lpp., 186. punkts un tajā minētā judikatūra).

50 Saistībā ar pierādījumiem, ko var sniegt, lai pierādītu EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpumu, ir jāņem vērā, ka Kopienu tiesībās prevalējošais princips ir pierādījumu brīvas sniegšanas princips (Pirmās instances tiesas 2004. gada 8. jūlija spriedums lietā T‑50/00 Dalmine/Komisija, Krājums, II‑2395. lpp., 72. punkts). It īpaši neviena Kopienas tiesību norma vai vispārējs princips neliedz Komisijai attiecībā uz uzņēmumu atsaukties uz citu pārkāpumā iesaistīto uzņēmumu paziņojumiem. Pretējā gadījumā Komisijas pienākums pierādīt darbības, ar ko pārkāpts EKL 81. un 82. pants, būtu neiespējams un nesavienojams ar tai ar EK līgumu piešķirto uzdevumu pārraudzīt šo noteikumu pienācīgu piemērošanu (iepriekš 49. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās JFE Engineering u.c./Komisija, 192. punkts).

51 Tādējādi faktu alternatīva izskaidrojuma esamībai nozīme ir tikai tad, ja Komisija pamatojas vienīgi uz attiecīgo uzņēmumu rīcību tirgū. Tātad, sākot ar brīdi, kad pārkāpuma esamība nevis tiek prezumēta, bet gan ir konstatēta ar pierādījumiem, šādam izskaidrojumam nav nozīmes. Turklāt atbilstoši iepriekšējā punktā minētajam pierādījumu brīvas sniegšanas principam pārkāpuma pierādīšanai ir pieļaujami visi pierādīšanas līdzekļi, no kā izriet, ka, ja pārkāpums tiesiski pietiekamā veidā ir pierādīts ar citiem pierādījumiem nekā dokumentārie pierādījumi, alternatīvam izskaidrojumam nav nozīmes (šajā ziņā skat. Pirmās instances tiesas 1999. gada 20. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās no T‑305/94 līdz T‑307/94, no T‑313/94 līdz T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 un T‑335/94 Limburgse Vinyl Maatschappij u.c./Komisija, Recueil, II‑931. lpp., 727. un 728. punkts).

52 Šajā lietā saistībā ar Siemens apstrīdētajiem apstākļiem ir jāpārbauda, vai rīcība, ko Komisija tai inkriminē apstrīdētajā lēmumā, ir konstatēta ar pierādījumiem, vai arī tā ir vienīgi secināta no attiecīgo uzņēmumu rīcības tirgū. Tikai šajā pēdējā gadījumā būtu vēl jāpārbauda, vai ir alternatīvi attiecīgo uzņēmumu rīcības tirgū izskaidrojumi, kas ir pietiekami ticami, lai apšaubītu apstrīdētajā lēmumā veiktos konstatējumus.

53 Turpretim atbilstoši judikatūrai, ņemot vērā pret konkurenci vērstu nolīgumu noslēgšanas aizlieguma plašo pazīstamību un slepenību, kurā tie tiek īstenoti, aizliegto vienošanos var pierādīt ar saskaņotu pazīmju kopumu (skat. iepriekš 48. punktu). Tādējādi Siemens nevar panākt šāda pierādījuma noraidīšanu, izmantojot faktisko argumentu, ka Komisijas sniegtas individuālas norādes, tās aplūkojot izolēti, nav pietiekamas, lai pierādītu Siemens inkriminējamo rīcību. Jau pēc definīcijas individuāli pierādījumi, kas veido minētā Komisijas sniegtu saskaņotu pazīmju kopuma daļu, tos aplūkojot izolēti, nevar būt pilnīgi šīs rīcības pierādījumi.

54 Saistībā ar dažādiem pierādījumiem piešķiramo pierādīšanas spēku ir jāuzsver, ka, lai novērtētu brīvi iesniegtos pierādījumus, vienīgais nozīmīgais kritērijs ir to ticamība (skat. Pirmās instances tiesas 2004. gada 8. jūlija spriedumu lietā T‑44/00 Mannesmannröhren-Werke/Komisija, Krājums, II‑2223. lpp., 84. punkts un tajā minētā judikatūra; iepriekš 50. punktā minēto spriedumu lietā Dalmine/Komisija, 72. punkts, un iepriekš 49. punktā minēto spriedumu apvienotajās lietās JFE Engineering u.c./Komisija, 273. punkts). Atbilstoši pierādījumu jomā vispārīgi piemērojamiem noteikumiem dokumenta ticamība un tātad pierādīšanas spēks ir atkarīgi no tā izcelsmes, tā izstrādāšanas apstākļiem, tā adresāta un tā satura saprātīga un ticama rakstura (Pirmās instances tiesas 2000. gada 15. marta spriedums apvienotajās lietās T‑25/95, T‑26/95, no T‑30/95 līdz T‑32/95, no T‑34/95 līdz T‑39/95, no T‑42/95 līdz T‑46/95, T‑48/95, no T‑50/95 līdz T‑65/95, no T‑68/95 līdz T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 un T‑104/95 Cimenteries CBR u.c./Komisija, Recueil, II‑491. lpp., 1053. punkts; tiesneša Vesterdorfa [Vesterdorf], kas pilda ģenerāladvokāta pienākumus, secinājumi saistībā ar Pirmās instances tiesas 1991. gada 24. oktobra spriedumu lietā T‑1/89 Rhône-Poulenc/Komisija, Recueil, II‑867. lpp. un II‑956. lpp.). Liela nozīme it īpaši ir jāpiešķir apstāklim, ka dokuments ir ticis uzrakstīts tiešā saistībā ar faktiem (Pirmās instances tiesas 1999. gada 11. marta spriedums lietā T‑157/94 Ensidesa/Komisija, Recueil, II‑707. lpp., 312. punkts, un 2003. gada 16. decembra spriedums apvienotajās lietās T‑5/00 un T‑6/00 Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied un Technische Unie/Komisija, Recueil, II‑5761. lpp., 181. punkts) vai ka to ir uzrakstījis tiešs šo faktu liecinieks (iepriekš 49. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās JFE Engineering u.c./Komisija, 207. punkts). Turklāt paskaidrojumi, kas ir pret to sniedzēja interesēm, principā ir uzskatāmi par īpaši ticamiem pierādījumiem (iepriekš 49. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās JFE Engineering u.c./Komisija, 207., 211. un 212. punkts).

b) Par GQ nolīguma un EQ nolīguma pierādīšanas spēku

55 Vispirms, kas attiecas uz GQ nolīgumu, lietas dalībnieki ir vienisprātis par to, ka šis nolīgums paredz īstenot aizliegtu vienošanos attiecībā uz GIS projektiem pasaules līmenī, kas tostarp iekļauj informācijas apmaiņu par konkursiem un noslēgtiem līgumiem, izmantojot standartizētas veidlapas, kvotas piešķiršanu attiecīgi Eiropas un Japānas ražotāju grupām, tirgu sadali aizliegtajā vienošanās, manipulācijas ar konkursiem, minimālo cenu noteikšanu un cīņu pret aizliegtajā vienošanās neietilpstošiem uzņēmumiem. Tomēr ir jāatzīmē, ka, tāpat kā to apstiprina Siemens, GQ nolīguma redakcija izslēdz tā piemērošanu Eiropā. Šī nolīguma 2. pielikumā attiecībā uz tā teritoriālo piemērošanas jomu ir definētas piecas teritoriju grupas. Pirmā grupa ir definēta kā tāda, kas iekļauj Eiropu un Vidusjūras telpu, izņemot tajā laikā Kopienā ietilpstošās divpadsmit dalībvalstis, kā arī Austriju, Zviedriju, Šveici, Somiju un Norvēģiju. Tādējādi attiecībā uz EEZ piemērošanas jomā ir iekļautas tikai Lihtenšteina un Islande, kas ir apstāklis, kurš ir nozīmīgs tikai no EEZ līguma stāšanās spēkā 1994. gada 1. janvārī. Otrā grupa ir definēta kā tāda, kas iekļauj Āziju, izņemot Japānu.

56 Tādējādi GQ nolīguma redakcija pati par sevi nav aizliegtas vienošanās, kas rada ietekmi kopējā tirgū un EEZ, pierādījums.

57 Turpinot saistībā ar EQ nolīgumu ir jāatzīmē, ka tas ir tikai GQ nolīguma īstenošanas nolīgums, ko apstiprina tā virsraksts un tā preambulas noteikumi, kuros tostarp ir paredzēts, ka EQ nolīgums ir piemērojams GQ nolīguma īstenošanā un šajā pēdējā nolīgumā paredzētie noteikumi ir pārāki pār EQ nolīguma noteikumiem. Pēc būtības EQ nolīgums ietver noteikumus attiecībā uz kopējās “Eiropas” kvotas sadali starp Eiropas ražotājiem. Šī sadale tika veikta atbilstoši EQ nolīguma 4. pantā paredzētajai procedūrai un atbilstoši šī nolīguma 8. pantā noteiktajām kvotām.

58 Tā kā EQ nolīgumā principā tikai tiek sadalīta GQ nolīgumā, no kura, kā tikko ticis izklāstīts, ir izslēgts kopējais tirgus un EEZ būtiskā daļa, paredzētā kopējā “Eiropas” kvota, EQ nolīguma redakcija nav aizliegtas vienošanās, kas rada ietekmi kopējā tirgū un EEZ, pierādījums. Tādējādi, kā ir ticis norādīts iepriekš 39. punktā, ir jāpārbauda, vai Komisijai ir izdevies citā veidā pierādīt šādas ietekmes esamību. Secinājumi, ko ir iespējams gūt no GQ nolīguma un EQ nolīguma un kas nav saistīti ar to redakciju, ir aplūkoti šā sprieduma 140. un turpmākajos punktos attiecībā uz dokumentāriem pierādījumiem.

c) Par vispārējā nolīguma pierādījumu

59 Vispirms ir jāatzīmē, ka apstākli, ka ar GQ nolīguma normām, uz kurām norāda arī EQ nolīgums, Eiropas un Japānas tirgi ir tieši izslēgti no to piemērošanas jomas, automātiski nevar uztvert nedz kā pierādījumu, ka aizliegtā vienošanās nav ietekmējusi Eiropas tirgus, nedz arī kā pierādījumu ģeogrāfiskā sadalījuma vai sadalījuma atbilstoši “mītnes valstīm” neesamībai. Lai gan minētā izslēgšana var nozīmēt, ka iesaistītie uzņēmumi attiecīgajos tirgos sevi pakļauj neizkropļotai konkurencei, tā var arī nozīmēt, kā to interpretē Komisija, ka attiecībā uz šiem tirgiem kvotu starp Eiropas un Japānas grupu piešķiršana un kontrole nebija vajadzīga, jo tie katrā ziņā bija ekskluzīvi rezervēti vienai no divām grupām.

60 Ir jāuzsver, ka noruna, kas ir vērsta uz to, lai ievērotu aizliegtās vienošanās dalībnieku tradicionālo priviliģēto stāvokli attiecīgi Eiropas un Japānas tirgos, ja pieņemt, ka tā ir pierādīta, jau pati par sevi ir tāda aizliegtā vienošanās, kurai ir ietekme uz kopējo tirgu, jo ar to tiek novērsta Japānas ražotāju potenciālā konkurence kopējā tirgū. Tas tā būtu pat gadījumā, ja Komisijai neizdotos pierādīt, ka Eiropas ražotāji turklāt savā starpā ir sadalījuši Eiropas tirgu. Tomēr, kā ir paskaidrots turpmāk, Komisija tiesiski pietiekamā veidā ir pierādījusi visus faktus, kurus Siemens apstrīd pirmajā pamatā.

61 Lai pierādītu vispārējā nolīguma esamību un piemērošanas jomu, Komisija apstrīdētajā lēmumā ir minējusi apstākļu kopumu, tostarp ABB, liecinieka M., Fuji un Hitachi paziņojumus, faktu, ka nedz Alstom, nedz sabiedrības, kas veido grupu Areva, nedz grupa, kuras mātes sabiedrība ir sabiedrība VA Technologie (turpmāk tekstā – “VA Tech grupa”), nav atklāti apstrīdējušas vispārējo nolīgumu, aizliegtajā vienošanās apspriesto GIS projektu sarakstu, ko ir iesniegusi ABB, un noteiktus dokumentārus pierādījumus. Tādējādi ir jāizskata katra šī pierādījuma apjoms un pierādīšanas spēks.

Par ABB un liecinieka M. paziņojumiem

62 Savos paziņojumos ABB ir norādījusi, ka esot pastāvējusi Rietumeiropas un Japānas teritoriju aizsardzība un ka daži gadījumi, kad Japānas ražotāji pretēji šim regulējumam bija paredzējuši piedalīties konkursos Eiropā, esot radījuši aizliegtās vienošanās problēmas, kuras tomēr beigās esot tikušas atrisinātas. Turklāt 2005. gada 3. februāra paziņojumā ABB ir norādījusi, ka GIS projektu piešķiršanas kopējā tirgū – izņemot “mītnes valstis” – rezultāti pēc tam esot tikuši attiecināti uz Eiropas ražotāju pasaules kvotām atbilstoši aizliegtās vienošanās noteikumiem. Visbeidzot 2005. gada 4. februāra paziņojumā ABB ir atzinusi “mītnes valstu” sistēmas esamību, atbilstoši kurai, ja šajās valstīs ir bijis tikai viens ražotājs, tas esot bijis vienīgais projektu īpašnieks, un tad, ja tajās ir bijuši vairāki ražotāji, tie esot sadalījuši projektus savā starpā.

63 Siemens šajā ziņā norāda, ka ABB paziņojumi esot vienīgi uz interesēm balstīti šīs sabiedrības apgalvojumi, kuriem, ja tos nepamato precīzi un pārbaudāmi pierādījumi, neesot pierādīšanas spēka. Savukārt Komisija uzskata, ka uzņēmuma, kas vēlas iegūt atbrīvojumu no naudas soda, paziņojumam esot īpaša pierādīšanas vērtība vienkārši jau tāpēc, ka tas ir vērsts pret tā autora dabiskajām interesēm.

64 Saistībā ar ABB paziņojumiem piešķiramo ticamības līmeni ir jāatzīmē, ka šajā lietā ABB kā pirmā persona, kas ir paziņojusi par aizliegto vienošanos, varēja saprātīgi cerēt uz pilnīgu atbrīvojumu no naudas soda atbilstoši Paziņojuma par sadarbību 8. pantam. Tādējādi nevar izslēgt, ka tā varēja būt saskatījusi pamatu maksimizēt paziņotās pārkāpjošās rīcības nozīmi, lai kaitētu saviem konkurentiem tirgū.

65 Tomēr tas nenozīmē, ka ABB paziņojumi būtu uzskatāmi par tādiem, kuriem nav nekādas ticamības. Šajā ziņā ir ticis nospriests, ka tas, ka ir izteikts lūgums piemērot Paziņojumā par sadarbību paredzētās priekšrocības, lai saņemtu soda naudas samazinājumu, ne vienmēr norāda uz mēģinājumu sniegt sagrozītus pierādījumus. Ikviens mēģinājums maldināt Komisiju var radīt šaubas par šāda lūguma iesniedzēja godīgumu, kā arī sadarbības pilnību un līdz ar to apdraudēt tā iespēju saņemt visas Paziņojumā par sadarbību paredzētās priekšrocības (Pirmās instances tiesas 2006. gada 16. novembra spriedums lietā T‑120/04 Peróxidos Orgánicos/Komisija, Krājums, II‑4441. lpp., 70. punkts).

66 Tomēr, tā kā citi uzņēmumi, kuriem tāpat tiek inkriminēta vispārējā nolīguma noslēgšana, ABB paziņojumus apstrīd, šie paziņojumi, lai tie varētu veidot vispārējā nolīguma esamības un apjoma pietiekamu pierādījumu, ir jāpamato ar citiem pierādījumiem (šajā ziņā skat. Pirmās instances tiesas 1998. gada spriedumu lietā T‑337/94 Enso-Gutzeit/Komisija, Recueil, II‑1571. lpp., 91. punkts, un 2005. gada 25. oktobra spriedumu lietā T‑38/02 Groupe Danone/Komisija, Krājums, II‑4407. lpp., 285. punkts).

67 Tādējādi ir jāpārbauda, kādā mērā ABB paziņojumus attiecībā uz tirgus sadali starp Eiropas un Japānas ražotājiem un “mītnes valstu” esamību apstiprina citi Komisijas sniegti pierādījumi.

68 Šajā ziņā ir jākonstatē, ka apstrīdētajā lēmumā Komisija tostarp atsaucas uz liecinieka M. paziņojumiem, kas agrāk bija ABB darbinieks un no 1988. gada līdz 2002. gada aprīlim pārstāvēja šo uzņēmumu aizliegtās vienošanās darbības nodrošināšanas līmenī.

69 Taču saistībā ar M. paziņojumiem vispirms ir jāuzsver, ka tā liecību nevar kvalificēt kā atšķirīgu un neatkarīgu no ABB paziņojumiem. Viņš ne tikai bija nodarbināts šajā sabiedrībā visas savas profesionālās karjeras gaitā, kas ir apstāklis, kurš, kā to pamatoti norāda Komisija, nevar nodrošināt jebkādu interešu pretrunu neesamību starp tiem, bet viņš kā ABB pilnvarnieks arī sniedza paziņojumus Komisijai tās sadarbības pienākuma nozīmē, lai iegūtu atbrīvojumu no naudas soda atbilstoši Paziņojuma par sadarbību 11. punktam, un, kā skaidri izriet no viņa izteikumu pieraksta, kas ticis veikts viņa uzklausīšanas 2005. gada 23. septembrī gaitā, ievaddaļas, viņam asistēja ABB advokāts. Turklāt Komisija, piemēram, apstrīdētā lēmuma 90. un 91. zemsvītras piezīmē M. liecības pielīdzināja ABB paziņojumiem.

70 No minētā izriet, ka M. paziņojumus nevar uzskatīt par tādu citu pierādījumu, kas apstiprina ABB paziņojumus iepriekš 66. punktā minētās judikatūras izpratnē, bet gan tie ir uzskatāmi par tādiem, kas veido šo pēdējo paziņojumu daļu. Šis apstāklis neatņem M. paziņojumiem jebkādu pierādīšanas spēku. Tos var izmantot, lai precizētu ABB paziņojumus. Tomēr informācija, kas izriet no M. liecībām, tāpat kā no ABB paziņojumiem izrietošā informācija, ir jāapstiprina ar citiem pierādījumiem, lai to varētu uzskatīt par vispārējā nolīguma esamības un apjoma pierādījumu, kas ir piemērojams arī tad, ja, pretēji ABB, M. nevar būt personīgas intereses maksimizēt ABB konkurentu pārkāpjošo rīcību. Tie paši apsvērumi turklāt ir piemērojami V.‑A. – ABB darbinieka, kuru Komisija ir izjautājusi tādos pašos apstākļos kā tie, kas iepriekšējā punktā ir aprakstīti attiecībā uz M., – paziņojumiem.

71 Saistībā ar M. paziņojumu saturu ir jāatzīmē, ka viņš ir norādījis, ka izcelsmes tirgu aizsardzības principam aizliegtās vienošanās noslēgšanā esot bijusi noteicošā nozīme un ka bez šī principa ievērošanas šī vienošanās nebūtu varējusi funkcionēt.

72 Atbilstoši M. teiktajam šī iemesla dēļ, aizliegtās vienošanās noslēgšanas brīdī 1988. gadā nosakot dažādo iesaistīto uzņēmumu kvotas, attiecīgie Japānas un Eiropas ražotāju izcelsmes tirgi, tas ir, no vienas puses, Japāna kā Japānas uzņēmumu izcelsmes tirgus un, no otras puses, Vācija, Francija, Zviedrija, Šveice un Itālija kā Eiropas uzņēmumu izcelsmes tirgi, no katra uzņēmuma ieņemamo tirgus daļu novērtējuma esot bijuši izslēgti.

73 M. tāpat ir norādījis, ka no GQ nolīgumā paredzētās projektu sadales sistēmas citas Eiropas valstis, kas nav “mītnes valstis”, esot tikušas izslēgtas, lai neietekmētu noteiktu saskaņotu darbību, kas starp dažādiem ražotājiem gadu gaitā bija izveidojušas vietējā līmenī, funkcionēšanu. Turpretim katra ražotāja iegūtais tirgu apjoms esot ticis ņemts vērā, lai kontrolētu Eiropas un Japānas grupu pasaules kvotu un katra uzņēmuma kvotu ievērošanu.

74 Turklāt M. ir uzskatījis, ka Japānas uzņēmumu ienākšanai Eiropas tirgū neesot bijis nepārvaramu tehnisku vai komerciālu šķēršļu un ka vidējā termiņā šāda ienākšana, veicot noteiktas investīcijas, esot bijusi iespējama. Tādējādi atbilstoši tā viedoklim Japānas uzņēmumi no ienākšanas Eiropas tirgū esot atteikušies nevis tehnisku iemeslu dēļ, bet drīzāk tādēļ, lai ievērotu aizliegtās vienošanās noteikumus.

75 Saistībā ar M. liecības ticamību ir jāņem vērā, ka gandrīz visā aizliegtās vienošanās darbības laikā, tas ir, no 1988. līdz 2002. gadam, viņš saistībā ar šo vienošanos ir bijis viens no ABB pārstāvjiem, kamēr pati ABB bija viena no galvenajiem aizliegtās vienošanās dalībniekiem. Tādējādi viņš ir bijis tiešs viņa izklāstīto apstākļu liecinieks. Tātad viņa liecība principā ir jākvalificē kā pierādījums ar augstu pierādīšanas vērtību.

76 Turklāt M. paziņojumi, pat ja viņš neatceras visus aizliegtās vienošanās, kurā viņš kā ABB pārstāvis ir piedalījies četrpadsmit gadu laikā, īstenošanas faktiskos apstākļus, ir saskaņoti un skaidri. Liecībā, kas attiecas uz šāda ilguma laikposmu, fakts, ka viņa paziņojumos var būt dažas mazāk nozīmīgas neprecizitātes, ir uzskatāms par dabisku.

77 Tādējādi M. paziņojumiem, neraugoties uz iepriekš minēto faktu, ka tie ir uzskatāmi par ABB vārdā veiktajiem paziņojumiem, ir piešķirama augsta ticamība.

78 Ar argumentiem, ko Siemens sniegusi, lai apstrīdētu M. liecības ticamību, un tostarp ar iespējamām pretrunām starp šo liecību un V.‑A. liecību, šo vērtējumu nevar apšaubīt. Siemens apgalvojumi, kuriem atbilstoši, pirmkārt, V.‑A. esot norādījis, ka EEZ dalībvalstis, tāpat kā Ziemeļamerikas valstis, no GQ nolīguma piemērošanas jomas ir bijušas izslēgtas, un, otrkārt, Komisija neesot pierādījusi, kādā mērā V.‑A. liecība esot mazāk ticama nekā M. liecība, nevar būt iedarbīgi, jo V.‑A. liecība nav pretrunā M. liecībai.

79 Šajā ziņā ir jāatzīmē, ka savā 2005. gada 21. septembra paziņojumā V.‑A. pats ir apstiprinājis, ka viņš esot piedalījies tikai sešās līdz desmit [aizliegtās vienošanās] darbības nodrošināšanas sanāksmēs laikposmā starp 1997. un 1998. gadu, ka viņam esot bijušas ierobežotas zināšanas un ka šajā ziņā viņš esot bijis atkarīgs no M., kuram vienīgajam esot bijusi noteikta informācija, tostarp attiecībā uz Ziemeļamerikas un Eiropas neiekļaušanu GQ nolīguma piemērošanas jomā.

80 Turklāt V.‑A. ir norādījis uz atšķirību starp Ziemeļamerikas un Eiropas neiekļaušanu, precizējot, ka Amerikas Savienotās Valstis esot tikušas izslēgtas, pastāvot bailēm no smagu sankciju, kuras šajā valstī ir paredzētas aizliegtu vienošanos dalībniekiem, piemērošanas, kamēr viņš pieņēma, ka uzņēmumi, kas ir piedalījušies aizliegtajā vienošanās, Eiropas projektus faktiski esot izskatījuši, bet ne tajās sanāksmēs, kurās viņš pats ir piedalījies.

81 Visbeidzot V.‑A. ir norādījis, ka sanāksmēs, kurās viņš ir piedalījies, viņš esot bijis liecinieks disputiem starp Japānas ražotāju grupas pārstāvjiem un Eiropas ražotāju grupas pārstāvjiem saistībā ar Japānas ražotāju iespējamiem mēģinājumiem iekļūt Eiropas tirgū, pārkāpjot vienošanos, ar ko tiem esot bijis aizliegts konkurēt ar Eiropas ražotājiem Rietumeiropā. Viņš arī ir precizējis, ka neesot saskatījis nekādus nepārvaramus tehniskus vai komerciālus šķēršļus Japānas uzņēmumu ienākšanai Eiropas tirgos.

82 Spriežot atbilstoši ierobežotām zināšanām par aizliegtās vienošanās darbību, kādas viņam pēc viņa paša vārdiem ir bijušas, V.‑A. paziņojumi tādējādi ir saderīgi ar M. paziņojumiem un tos pat zināmā mērā apstiprina, tostarp attiecībā uz tirgu sadali starp Eiropas un Japānas ražotājiem. Pat ja apstrīdētajā lēmumā Komisija to nav tieši precizējusi, V.‑A. liecība attiecībā uz Siemens drīzāk ir apsūdzošs, nevis attaisnojošs apstāklis. Tādējādi Siemens arguments attiecībā uz pretrunu starp M. un V.‑A liecībām ir jānoraida.

83 Izdarot secinājumu, M. paziņojumi, kuriem ir augsta ticamība, ir pierādījums ”mītnes valstu” aizsardzības principa esamībai, Eiropas tirgu, izņemot ”mītnes valstu” tirgus, rezervēšanai Eiropas ražotājiem un pārdošanas apjoma pēdējās minētajās valstīs ņemšanai vērā, lai ievērotu pasaules kvotas. Tomēr, kā ticis konstatēts iepriekš 70. punktā, M. paziņojumi, tāpat kā ABB paziņojumi, lai tos varētu uzskatīt par pietiekamu vispārējā nolīguma esamības un apjoma pierādījumu, ir jāapstiprina ar citiem pierādījumiem.

Par Fuji paziņojumiem

84 Fuji ir paziņojusi, ka tai esot bijis zināms par vispārējo nolīgumu, atbilstoši kuram Japānas ražotājiem bija jāatturas no ienākšanas Eiropas tirgū. Tomēr tā norāda, ka tās pašas atturēšanās ienākt Eiropas tirgū esot bijusi galvenokārt balstīta uz to, ka tā neesot varējusi nopietni pretendēt uz GIS piegāžu veikšanu Eiropā citu iemeslu dēļ, proti, ņemot vērā tās ierobežotu pasaules tirgus daļu, kas neesot devusi pamatu uzņemties nepieciešamās neatgūstamās izmaksas, lai attīstītu Eiropas bāzi. Saistībā ar vienīgo GIS projektu, kuru Fuji ir īstenojusi Eiropā, t.i., 1995. gada Čehijas Republikā veiktu projektu, tā norāda, ka šajā gadījumā tā esot darbojusies kā citas Japānas sabiedrības, kurai tā esot piegādājusi GIS Japānā, apakšuzņēmējs. Tādēļ šo projektu tā uzskata par GIS projektu Japānā un apgalvo, ka tas neparādot tās vispārējo kapacitāti veikt piegādi Eiropā.

85 Siemens šajā ziņā norāda, ka šis Fuji paziņojums esot ticis sniegts tikai pēc iepriekš 9. punktā minētās uzklausīšanas, t.i., brīdī, kad Fuji vairs nesot bijusi spējīga sniegt neatkarīgu un objektīvu liecību. Atbilstoši judikatūrai pieļaujami pierādīšanas līdzekļi ir tikai dokumenti, kas ir citēti vai minēti paziņojumā par iebildumiem (skat. Tiesas 1991. gada 3. jūlija spriedumu lietā C‑62/86 AKZO/Komisija, Recueil, I‑3359. lpp., 21. punkts, un iepriekš 54. punktā minēto Pirmās instances tiesas 2003. gada 16. decembra spriedumu apvienotajās lietās Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied un Technische Unie/Komisija, 34. punkts un tajā minētā judikatūra).

86 Šis iebildums nav iedarbīgs. Paziņojumam par iebildumiem ir jādod ieinteresētajai personai iespēja faktiski gūt informāciju par rīcību, ko tai inkriminē Komisija, un šī prasība ir ievērota tad, ja galīgajā lēmumā ieinteresētā persona netiek apsūdzēta par citiem pārkāpumiem, nevis tiem, kas ir minēti paziņojumā par iebildumiem, un tajā tiek ņemti vērā tikai fakti, par kuriem ieinteresētajai personai ir bijusi iespēja ieņemt nostāju (Tiesas 1970. gada 15. jūlija spriedums lietā 41/69 ACF Chemiefarma/Komisija, Recueil, 661. lpp., 94. punkts; Pirmās instances tiesas 2003. gada 30. septembra spriedums apvienotajās lietās T‑191/98, no T‑212/98 līdz T‑214/98 Atlantic Container Line u.c./Komisija, Recueil, II‑3275. lpp., 138. punkts, un 2004. gada 29. aprīļa spriedums apvienotajās lietās T‑236/01, T‑239/01, no T‑244/01 līdz T‑246/01, T‑251/01 un T‑252/01 Tokai Carbon u.c./Komisija, Recueil, II‑1181. lpp., 47. punkts).

87 Lai gan ir taisnība, ka uzņēmumam lēmumā inkriminējamie pārkāpumi nedrīkst atšķirties no tiem, kas ir minēti paziņojumā par iebildumiem, attiecībā uz izmantotajiem faktiem tas tā nav, jo saistībā ar šiem pēdējiem pietiek ar to, ka par visiem uzņēmumu apsūdzībai izmantotajiem faktiem attiecīgajiem uzņēmumiem ir bijusi iespēja ieņemt nostāju. Kā ir ticis nospriests, ne ar vienu tiesību normu Komisijai nav aizliegts pēc paziņojuma par iebildumiem sniegšanas paziņot lietas dalībniekiem jaunus dokumentus, kuri, kā tā uzskata, pamato tās tēzi, ja vien uzņēmumiem ir dots nepieciešamais laiks izteikt par šo jautājumu savu viedokli (Pirmās instances tiesas 2002. gada 20. marta spriedums lietā T‑23/99 LR AF 1998/Komisija, Recueil, II‑1705. lpp., 190. punkts; šajā ziņā skat. arī Tiesas 1983. gada 25. oktobra spriedumu lietā 107/82 AEG-Telefunken/Komisija, Recueil, 3151. lpp., 29. punkts).

88 Šajā lietā ir noteikts, ka ar 2006. gada 25. augusta vēstuli Komisija Siemens ir nosūtījusi Fuji veiktos paziņojumus un to aicinājusi par šiem paziņojumiem sniegt savus komentārus. Turklāt minētie paziņojumi bija nevis pret Siemens izvirzīti iebildumi, kas, salīdzinot ar paziņojumā par iebildumiem iekļautajiem iebildumiem, būtu jauni, bet gan tikai jauns pierādījums, lai pamatotu paziņojumā par iebildumiem jau iekļautu iebildumu, t.i., to, ka starp Japānas un Eiropas ražotājiem bija noslēgts vispārējs nolīgums, saskaņā ar kuru Japānas ražotājiem nebūtu jāienāk Eiropas tirgū.

89 Tādējādi Fuji paziņojumus varēja izmantot kā pierādījumus pret Siemens.

90 Saistībā ar Fuji paziņojumiem piešķiramo ticamību ir jāatzīmē, ka tiktāl, ciktāl šī pēdēja vismaz netieši ir atzinusi, ka tās neesamības Eiropas tirgū pamatā daļēji bija vispārējais nolīgums, tā ir atzinusi faktu, kuru Komisija varēja izmantot tās apsūdzībai. Jau ir ticis nospriests, ka paziņojumi, kas ir vērsti pret to sniedzēja interesēm, principā ir uzskatāmi par īpaši ticamiem pierādījumiem (iepriekš 49. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās JFE Engineering u.c./Komisija, 211. punkts).

91 Tas paliek spēkā, lai gan šajā lietā Fuji ir lūgusi tai piemērot Paziņojumu par sadarbību. Pirmkārt, Fuji paziņojumi ir tikuši veikti nevis pēc šī lūguma, bet gan atbildei uz Paziņojumu par iebildumiem, lai gan abi dokumenti tikuši izstrādāti gandrīz vienlaicīgi. Otrkārt, tam, ka Fuji ir atzinusi faktu, ka tā ir bijusi informēta par Eiropas un Japānas tirgu sadali, ir ne tikai apsūdzošs raksturs attiecībā uz citiem uzņēmumiem, kas būtu apstāklis, kuram būtu jāizraisa tās paziņojumu piesardzīga izskatīšana, bet tas arī ietver tās pašas pārkāpuma atzīšanu. Šajos apstākļos ir uzskatāms, ka šajā lietā paziņojumiem ir piešķirama augsta ticamība.

92 Visbeidzot attiecībā uz Fuji paziņojuma saturu ir jāuzsver, ka šajā paziņojumā Fuji nevis aprobežojas ar Eiropas un Japānas ražotāju veiktās tirgu sadales atzīšanu, bet arī uzrāda uzņēmumu, kas ir piedalījušies aizliegtajā vienošanās, attiecīgo mērķu detaļas, kas ļauj izdarīt citus secinājumus. Fuji norāda, ka attiecībā uz šo sabiedrību vispārējais nolīgums neesot bijis galvenais tās atteikšanās iekļūt Eiropas tirgū iemesls un sniedz iemeslu virkni, kuriem, atbilstoši tās teiktajam, šajā izvēlē esot bijusi lielāka nozīme. It īpaši arguments, ka tā ierobežotā pasaules tirgus daļa neesot devusi pamatu uzņemties nepieciešamās neatgūstamās izmaksas, lai attīstītu Eiropas bāzi, ļauj secināt, ka Japānas ražotājiem – un, aplūkojot no pretējās puses, Eiropas ražotājiem –, kuriem bija lielāka tirgus daļa, ir bijušas iespējas pārvarēt tehniskas un komerciālas grūtības iekļūt aizsargātajos attiecīgo ražotāju grupu tirgos un padarīt šādas investīcijas par rentablām. Aplūkojot no šīs perspektīvas, jo lielāka ir bijusi noteikta uzņēmuma tirgus daļa, jo mazāka loma attiecībā uz šo uzņēmumu ir tehnisku un komerciālu grūtību argumentam, un pretēji, jo lielāka nozīme ir vispārējā nolīgumā norunātajam aizliegumam iekļūt citas ražotāju grupas tirgos.

93 Ja ņem vērā apstrīdētā lēmuma preambulas 484.–488. apsvērumā Komisijas minētās tirgus daļas, kuras ir balstītas uz pašu uzņēmumu norādītajiem apgrozījumiem un kuras šajā lietā netiek apstrīdētas, izrādās, ka Fuji ar ļoti lielu atstarpi ir bijis vismazākais uzņēmums no visiem GIS ražotājiem – aizliegtās vienošanās dalībniekiem –, kuram piederēja lielākais 2 % no uzņēmumu – aizliegtās vienošanās dalībnieku – saistībā ar GIS projektiem gūtā pasaules apgrozījuma. Citu Japānas uzņēmumu tirgus daļas ir bijušas acīmredzami lielākas un to apmērs attiecībā uz Melco bija starp 15 un 20 %, attiecībā uz Toshiba – starp 8 un 12 % un attiecībā uz Hitachi – starp 4 un 7 %. Kas attiecas uz Siemens, tai piederošās tirgus daļas apmērs bijis starp 23 un 29 %. Tādējādi Fuji paziņojums ļauj secināt, ka Eiropas un Japānas tirgu aizsardzība par labu attiecīgi Eiropas ražotājiem un Japānas ražotājiem iesaistīto uzņēmumu vairākumam ir bijusi nozīmīga, jo to tirgus daļa, kas acīmredzami pārsniedz Fuji tirgus daļu, tiem būtu vieglāk devusi iespēju uzņemties iekļūšanas citas ražotāju grupas tirgos izmaksas.

94 Turklāt ir jāatzīmē, ka Komisija apstrīd nevis tehniskas un komerciālas grūtības iekļūt attiecīgajos Eiropas un Japānas ražotāju tirgos, bet gan apsvērumu, ka šīs grūtības neesot bijis iespējams pārvarēt rentablā veidā. Šajā ziņā tā pamatojas uz diviem GIS projektiem Čehijas Republikā. Pirmais projekts tika piešķirts Fuji, un par otro projektu piedāvājumu bija izteikusi Melco, ko Siemens nav apstrīdējusi. Tas pierāda, ka Japānas ražotājiem nav bijušas nepārvaramas tehniskas un komerciālas grūtības iekļūt Eiropas tirgos, kas liecina par labu Komisijas argumentam, ka uzņēmumiem, kas ir aizliegtās vienošanās dalībnieki, ir bijusi subjektīva interese, lai otras grupas ražotāji nemēģinātu šīs minētās grūtības pārvarēt.

95 Izdarot secinājumu, Fuji paziņojumi ir Eiropas un Japānas tirgu sadales par labu attiecīgām ražotāju grupām esamības pierādījums, kuram ir augsta ticamība.

Par Hitachi paziņojumiem

96 Hitachi ir paziņojusi, ka uz visiem starp Eiropas ražotājiem sadalītajiem GIS projektiem Eiropā esot bijusi attiecināta kopējā “Eiropas” kvota atbilstoši GQ nolīgumam un ka šī iemesla dēļ Japānas ražotāji līdz 1999. gadam par GIS projektu Eiropā sadalījuma starp Eiropas ražotājiem rezultātiem esot tikuši informēti ex post. Atbildot uz paziņojumu par iebildumiem, Hitachi ir sniegusi šādu informāciju:

“Hitachi apstiprina, ka līdz 1999. gadam Eiropas GIS ražotāji ziņoja Japānas GIS ražotājiem par GIS, kurus tie bija paredzējuši piegādāt Eiropā, projektu detaļām. Turklāt Hitachi apstiprina, ka šīs ziņošanas mērķis bija nodrošināt, lai šo Eiropas projektu vērtība tiktu ņemta vērā, vienojoties par ārpus Eiropas īstenojamo projektu, kas bija sadalāmi starp Eiropas ražotājiem un Japānas ražotājiem, kvotu atbilstoši GQ nolīgumam [..].

Lai kļūtu skaidrs, ka laikā, kad šis mehānisms bija spēkā (tas ir, līdz 2002. gadam), tam nav bijis praktiskās nozīmes, ir jāuzsver, ka ziņošana par Eiropā īstenojamo projektu detaļām GQ nolīgumā nedz bija saistīta ar kādu Japānas ražotāju saistību atturēties no iekļūšanas Eiropas tirgū, nedz arī pierāda šādas saistības esamību, jo nekāds “vispārējs nolīgums” neeksistēja. Varbūt vēl svarīgāks apstāklis katrā ziņā ir tas, ka Eiropas GIS projektu piešķiršana atbilstoši Eiropas aizliegtās vienošanās noteikumiem “[ne]izrietēja no” komunikācijas starp Eiropas GIS ražotājiem un Japānas GIS ražotājiem, kā to apgalvo Komisija. Visa komunikācija starp Eiropas GIS un Japānas GIS ražotājiem tika veikta pēc tam, kad Eiropas GIS projektu piešķiršana jau bija notikusi.”

97 Šis paziņojums ir vairākos aspektos informatīvs. Pirmkārt, tieši apstiprinot, ka GIS projekti Eiropā, ko īstenoja Eiropas ražotāji, tika attiecināti uz to globālo kvotu atbilstoši GQ nolīgumam, Hitachi apstiprina Komisijas tēzi, ka Eiropas ražotāji, tajā skaitā arī Siemens, ir slēguši vienošanās par kopējā tirgū īstenojamiem projektiem (pirmajos aizliegtās vienošanās darbības gados Austrumeiropa kā tirgus vēl nebija pieejama) un ka tādējādi aizliegtā vienošanās gan ir radījusi ietekmi kopējā un EEZ tirgū.

98 Otrkārt, neatkarīgi no tā autora gribas Hitachi paziņojums ir arī norāde par labu Komisijas tēzei, ka Eiropas tirgi vispārīgi bija rezervēti Eiropas ražotājiem. Hitachi vairākkārt uzsver apstākli, ka Japānas ražotāju informēšana tikusi veikta ex post. Pirmkārt, Hitachi no tā izdara secinājumu, ka šie pēdējie ražotāji neesot bijuši iesaistīti Eiropas ražotāju saskaņotajās darbībās Eiropas tirgos. Otrkārt, tā uzskata, ka šai informācijai nedz esot bijis kāds sakars ar Japānas ražotāju saistību atturēties no iekļūšanas Eiropas tirgū, nedz arī tā pierāda šādas saistības esamību, un noliedz vispārējā nolīguma eksistēšanu.

99 Tomēr, ja Eiropas tirgi Japānas ražotājiem katrā ziņā nebija pieejami tehnisku un komerciālu iemeslu dēļ, tad nevar racionāli izskaidrot apstākli, ko Hitachi tāpat ir atzinusi, ka GIS projekti Eiropā, kas bija sadalīti starp Eiropas ražotājiem, tika attiecināti uz to pasaules kvotu. Izdarot šādu pieņēmumu, Eiropas ražotājiem nebūtu bijis nekāda iemesla piekrist tam, ka to projekti tiek attiecināti uz pasaules kvotu, kas nenovēršami samazina GIS projektu pasaules tirgos, uz kuriem tie varēja pretendēt aizliegtajā vienošanās, skaitu un vērtību. Turpretim fakts, ka šie ražotāji ir piekrituši šai saistībai, parāda, ka Japānas ražotāju atteikumam iekļūt Eiropas tirgos Eiropas ražotāji ir piešķīruši vērtību, kas šādu saistību varēja attaisnot.

100 Saistībā ar Hitachi paziņojuma ticamību ir jāatzīmē, ka tā ir lūgusi tai piemērot Paziņojumu par sadarbību. Tādējādi tās paziņojumi tiktāl, ciktāl tiem ir apsūdzošs raksturs tikai attiecībā uz citiem uzņēmumiem, būtu aplūkojami ar piesardzību. Tomēr šajā gadījumā tas tā nav. Secinājums, ko var izdarīt, balstoties uz Hitachi paziņojumu, saskaņā ar kuru Japānas ražotāji esot piekrituši neiekļūt Eiropas tirgos, ir pretējs ne tikai citu aizliegtās vienošanās dalībnieku interesēm, bet arī pašas Hitachi interesēm, jo tas apstiprina faktu, kurš var tikt izmantots tās apsūdzēšanai. Turklāt Hitachi acīmredzami nav apzinājusies visus secinājumus, ko var izdarīt, balstoties uz tās paziņojumu, it īpaši attiecībā uz Eiropas tirgu rezervēšanu par labu Eiropas ražotājiem, kas liecina par labu paaugstinātai tās paziņojuma ticamībai.

101 Izdarot secinājumu, Hitachi paziņojumiem ir piešķirama augsta ticamība.

Par neapstrīdēšanu no Areva, Alstom un VA Tech grupas puses

102 Saistībā ar neapstrīdēšanu no Areva, Alstom un VA Tech grupas puses ir jākonstatē, ka lietā esošie dokumenti vai nu nepamato lielas pierādīšanas vērtības piešķiršanu šim apstāklim, vai nu neļauj atbalstīt Komisijas veiktos konstatējumus.

103 Saistībā, pirmkārt, ar Areva un Alstom Komisija apstrīdētā lēmuma preambulas 125. apsvērumā ir norādījusi, ka vispārējo nolīgumu, kas ir vērsts uz uzņēmumu – aizliegtās vienošanās dalībnieku – tradicionālā priviliģētā stāvokļa izcelsmes tirgos ievērošanu, šīs divas sabiedrības nav apstrīdējušas nedz to attiecīgajās atbildēs uz paziņojumu par iebildumiem, nedz arī to vēlākajos attiecīgi 2006. gada 21. un 26. novembrī sniegtajos paziņojumos pēc Fuji atbildes, ar ko tika atzīts vispārējais nolīgums, saņemšanas. Tomēr nedz Siemens, nedz arī Komisija neapstrīdēšanu no Areva un Alstom puses savos rakstveida aktos Vispārējā tiesā nav komentējušas. Šajos apstākļos ir uzskatāms, ka šis jautājums nav šīs tiesvedības daļa.

104 Saistībā, otrkārt, ar VA Tech grupu Komisija apstrīdētā lēmuma preambulas 125. apsvērumā ir norādījusi, ka, atbildot uz paziņojumu par iebildumiem, VA Tech grupa informāciju par vispārējo nolīgumu atklāti nav apstrīdējusi. Šajā sakarā, pirmkārt, ir jākonstatē, ka šī atbilde lietas materiālos nav atrodama un ka Vispārējās tiesas rīcībā ir tikai apstrīdētā lēmuma 79. zemsvītras piezīmē Komisijas norādītais šīs atbildes citāts, kura formulējums ir šāds: “Pat bez apgalvojamā vispārējā nolīguma Japānas ražotājiem bija jāatturas no iekļūšanas Eiropas tirgū augstu iekļūšanas šķēršļu dēļ, kā tas tiks detalizēti pierādīts turpmāk”. Otrkārt, ir jāatzīmē, ka vienkārši faktam, ka kāda sabiedrība noteiktus faktus atklāti nav apstrīdējusi, ir tikai ļoti ierobežota pierādīšanas vērtība, un tā tas ir jo vairāk tāpēc, ka, pamatojoties tikai uz šādu izolēti izteikto citātu, nav iespējams pārbaudīt neapstrīdēšanas kontekstu. Treškārt, ir jānorāda, ka, pat aplūkojot izolēti, minētajam citātam nav tāda satura, kuru Komisija tam piešķir. Šajā ziņā ir jāuzsver vārds “apgalvojams”, ko VA Tech grupa izmanto, lai kvalificētu vispārējo nolīgumu. No šī termina izmantošanas izriet, ka, lai gan VA Tech grupa šī nolīguma esamību tieši nav apstrīdējusi, tā to arī – pat netiešā veidā – nav atzinusi. Tieši pretēji, citētā rindkopa ir interpretējama kā netiešs vispārējā nolīguma esamības apstrīdējums.

105 Tādējādi vispārējā nolīguma iespējamo neapstrīdēšanu no Areva, Alstom un VA Tech grupas puses nevar uzskatīt par apstākli, kas atstiprina Komisijas tēzi attiecībā uz Eiropas tirgu rezervēšanu Eiropas ražotājiem un ”mītnes valstu” aizsardzību.

Par GIS projektu Eiropā sarakstu

106 Kas attiecas uz Komisijas apstrīdētā lēmuma preambulas 164. apsvērumā norādīto vienpadsmit GIS projektu sarakstu, runa ir par izvilkumu no ABB iesniegtā aizliegtajā vienošanās laikposmā starp 1988. un 1999. gadu apspriesto GIS projektu saraksta ar virsrakstu “Enquirylist1” (turpmāk tekstā – “vispārējais saraksts”), kurā ir ietvertas norādes tostarp attiecībā uz piedāvājuma iesniegšanas gala termiņiem, uzņēmumiem, kas ir izteikuši interesi par katru projektu, un aizliegtās vienošanās iekšienē notikušās apspriešanas rezultātiem (t.i., projekta piešķiršanu aizliegtās vienošanās dalībniekam vai minimālā cenu līmeņa noteikšanu).

107 Atbilstoši šīm norādēm, runājot par vienpadsmit vispārēja sarakstā paredzētajiem GIS projektiem Eiropā, sešu projektu gadījumos pasūtījumu ir ieguvis uzņēmums, kuram projekts ticis piešķirts aizliegtajā vienošanās, kas trīs reizes ir noticis respektīvi attiecībā uz ABB un Siemens. Saistībā ar pārējiem pieciem projektiem vispārējā sarakstā ir norādīts, ka tie nevis ir tikuši piešķirti vienam no uzņēmumiem – aizliegtās vienošanās dalībniekiem, bet gan ir bijuši vienošanās par zemāku cenu priekšmets, kas nozīmē, ka Eiropas uzņēmumi – aizliegtās vienošanās dalībnieki – ir vienojušies par minimālo cenu, ko tie norāda to iespējamo piedāvājumu saistībā ar attiecīgo paziņojumu par konkursu.

108 Sākotnēji Siemens ir vispārīgi mēģinājusi radīt šaubas par vispārējā sarakstā ietvertās informācijas ticamību, tomēr tieši neapstrīdot nedz tajā iekļauto projektu faktisko raksturu un it īpaši tajā minēto vienpadsmit GIS projektu Eiropā faktisko raksturu, nedz arī to, ka šie projekti tikuši apspriesti aizliegtajā vienošanās.

109 Šajā ziņā Siemens tostarp ir apgalvojusi, ka zināms skaits projektu esot minēti vairākas reizes, ka vairāki projekti nekad neesot tikuši īstenoti un ka vispārējā sarakstā nevienā vietā neesot norādīts, ka tai būtu piešķirts kāds GIS projekts EEZ. Divos gadījumos, kad tā ir ieguvusi attiecīgo projektu, tas esot izrietējis no konkurencei atbilstošas rīcības. Turklāt Siemens atsaucas uz neatkarīgas sabiedrības veikto vispārējā saraksta analīzi, kas tostarp pierādot, ka GIS projekti EEZ neesot bijuši tādas sadales sistēmas priekšmets, kas funkcionētu salīdzināmā veidā ar GQ nolīgumā un EQ nolīgumā paredzēto sistēmu.

110 Turklāt, atbildot uz Vispārējās tiesas pirms tiesas sēdes uzdotajiem rakstveida jautājumiem, Siemens ir apstrīdējusi, ka par vienpadsmit vispārējā sarakstā norādītajiem GIS projektiem Eiropā būtu notikusi saskaņošana aizliegtajā vienošanās.

111 Šie apgalvojumi tiks izskatīti turpmāk 116.–138. punktā.

– Par vispārējā saraksta izcelsmi un izveidošanas datumu, kā arī tā kā pierādījuma kvalificēšanu

112 Ir jākonstatē, kā to norāda Siemens, ka vispārējā saraksta izcelsmi un izveidošanas datumu nav bijis iespējams konkrēti noteikt.

113 Tomēr šajā ziņā ir jāatzīmē, kā tas izriet no apstrīdētā lēmuma preambulas 88. apsvēruma un 21. zemsvītras piezīmes, ka vispārējo sarakstu ABB ir iesniegusi 2004. gada 7. maijā, tas ir, vienu dienu pēc tā pirmās lapas augšdaļā norādītā 2004. gada 6. maija datuma, kas tātad visticamāk ir vai nu tā izveidošanas, vai arī izdrukas datums. Turklāt ir jāatzīmē, ka, salīdzinot ar citiem aizliegtās vienošanās dalībniekiem, ABB šajā sarakstā ir bijis piešķirts papildu kods. Eiropas dalībnieki – izņemot ABB – un Japānas dalībnieki šī saraksta ailē ar virsrakstu “dalībnieki” ir norādīti divās grupās un apzīmēti ar to attiecīgo kodu, kas tiek izmantots aizliegtajā vienošanās. Turpretim atbilstoši M. lietotajam izteicienam 2005. gada 23. septembrī notikušajā uzklausīšanā Komisijā ABB “slēpjas” ailē ar virsrakstu “GCs”, kas principā ir paredzēta norādēm par iespējamiem vispārējiem kontraktiem. Atbilstoši M. teiktajam runa esot par piesardzības līdzekli pēc Zviedrijas konkurences iestādes veiktās izmeklēšanas attiecībā uz ABB.

114 Šie divi apstākļi ļauj prezumēt, ka sākotnēji ABB vispārējo sarakstu bija izveidojusi aizliegtās vienošanās savas iekšējās uzraudzības vajadzībām un ka tas ir ticis atkārtoti izdrukāts, lai to iesniegtu Komisijai. Tādējādi šī prezumpcija, kas turklāt ir vislabvēlīgākā Siemens un ir saderīga ar šīs pēdējās, kura apstrīd, ka tā ir vispārējā saraksta autore, paziņojumiem, ir izmantojama par pamatu.

115 Tādējādi, kā norāda Siemens, vispārējais saraksts ir jākvalificē kā tāds, kas veido ABB paziņojumu daļu. Ņemot vērā, kā tas jau ticis norādīts, ka ABB vispārējo sarakstu ir vai nu izveidojusi, vai nu izdrukājusi no iekšējas elektroniskas datnes, kas ir noticis laika ziņā ciešā kontekstā ar tās izteiktajiem paziņojumiem saistībā ar atbrīvojuma lūgumu atbilstoši Paziņojumam par sadarbību, to nevar kvalificēt kā dokumentāru pierādījumu. No minētā izriet, ka iepriekš 64.–67. punktā izteiktie apsvērumi par ABB paziņojumu pierādīšanas vērtību ir piemērojami arī vispārējam sarakstam. Proti, no vispārējā saraksta izrietošā informācija nevis var tikt izmantota, lai pamatotu ABB paziņojumus, bet gan, tieši pretēji, atbilstoši iepriekš 66. punktā minētajai judikatūrai tai pašai jābūt pamatotai ar citiem pierādījumiem.

– Par apgalvojumu, ka vispārējā sarakstā minētie GIS projekti Eiropā aizliegtajā vienošanās nav tikuši apspriesti

116 Kā ir norādīts iepriekš 110. punktā, Siemens, atbildot uz Vispārējās tiesas pirms tiesas sēdes uzdotajiem rakstveida jautājumiem, sākotnēji ir apstrīdējusi, ka par vienpadsmit vispārējā sarakstā norādītajiem GIS projektiem Eiropā būtu notikusi saskaņošana aizliegtajā vienošanās. Ir taisnība, ka, atbildot uz tiesas sēdē šajā ziņā uzdotu jautājumu, tā ir norādījusi, ka jau bija izteikusi šo apstrīdējumu administratīvajā procesā Komisijā un prasības pieteikumā. Tomēr prasības pieteikumā šajā ziņā ir iekļauti tikai iepriekš 109. punktā norādītie apstākļi un, pat ja pieņemtu, ka šo apstrīdējumu Siemens būtu izteikusi administratīvajā procesā, tas nevarētu kompensēt apstrīdēšanas Vispārējā tiesā prasības pieteikuma stadijā neesamību. Tādējādi Siemens apgalvojums, ka vienpadsmit vispārējā sarakstā norādītie GIS projekti Eiropā neesot bijuši apspriesti aizliegtajā vienošanās, atbilstoši Reglamenta 48. panta 2. punktam ir jānoraida kā novēlots.

117 Turklāt ir jāuzsver vispārējā sarakstā iekļautās informācijas detalizētais raksturs. Tajā ir ietvertas tostarp norādes par saistībā ar attiecīgiem projektiem sniedzamā aprīkojuma raksturlielumiem, piedāvājumu iesniegšanai paredzētais datums, aizliegtās vienošanās apspriešanas datumi, intereses par projektiem izteikšana no dažādu aizliegtās vienošanās dalībnieku puses, iespējama projekta ieguvēja identitāte vai norāde par to, ka tika pieņemts lēmums par minimālās cenas līmeni, un attiecīgajā gadījumā norāde, ka projekta ieguvējam projekts faktiski tika piešķirts. Nevar pieļaut, lai tik vispusīgas un precīzas norādes varētu tikt apstrīdētas ar vienkāršu apgalvojumu, ka aizliegtajā vienošanās par vienpadsmit GIS projektiem Eiropā saskaņošana neesot notikusi.

118 Šajā kontekstā ir jāatgādina, ka Siemens neapstrīd, ka laikposmā starp 1988. un 1999. gadu tā bija uzņēmusies aizliegtās vienošanās Eiropas sekretāra pienākumus. Tātad tai noteikti bija jābūt zināšanām par visiem Eiropas ražotāju grupā apspriestajiem projektiem un tādējādi bija jābūt spējīgai, pamatojoties uz saviem materiāliem, detalizēti un individuāli apstrīdēt ABB nosauktos projektus gadījumā, ja tie būtu norādīti kļūdaini. Tas, ka Siemens šo iespēju nav izmantojusi un nav paskaidrojusi, kas tai ir traucējis to izdarīt, ļauj konstatēt, ka Siemens patiesībā nav apstrīdējusi, ka par vispārējā sarakstā norādītajiem projektiem un it īpaši vienpadsmit GIS projektiem EEZ aizliegtajā vienošanās ir notikusi saskaņošana.

119 Atbildē uz Vispārējās tiesas pirms tiesas sēdes uzdotajiem rakstveida jautājumiem izteiktais Siemens apgalvojums, ka faktu rašanās laikā attiecīgie vienpadsmit projekti esot bijuši projekti ārpus EEZ, ir jānoraida kā kļūdains. Starp šiem vienpadsmit projektiem, kas aizliegtajā vienošanās tikuši apspriesti starp 1992. un 1998. gadu, ir trīs projekti Spānijā, viens projekts Dānijā, viens projekts Īrijā un viens projekts Portugālē – valstīs, kuras visas bija pievienojušās Kopienai pirms 1988. gada. Līdzīgi diviem ar 1994. un 1995. gadu datētajiem projektiem Somijā bez šaubām attiecīgi ir piemērojams EEZ līgums un EK līgums, jo Somijas Republika kopš 1994. gada 1. janvāra ir EEZ dalībniece un kopš 1995. gada 1. janvāra – Kopienas dalībniece. Līdzīgs konstatējums ir jāizdara attiecībā uz vienu projektu Islandē un diviem projektiem Norvēģijā, kas visi ir datēti ar 1998. gadu – datumu, kurā Islandes Republika un Norvēģijas Karaliste ir bijušas EEZ dalībnieces. Tātad attiecīgā projekta apspriešanas brīdī visas šīs valstis ir bijušas vai nu kopējā tirgus, vai arī EEZ dalībnieces.

120 Turklāt Siemens apgalvojums, ka vispārējais saraksts esot “nesaprotams”, ir jānoraida. Ir taisnība, ka šajā tabulas veidā izveidotajā sarakstā ir izmantoti dažādi kodi, ko veido cipari un/vai burti. Tomēr Komisija ir saņēmusi skaidrojumus par šiem kodiem, ko tostarp sniedzis liecinieks M. 2005. gada 23. septembra uzklausīšanas laikā, un, ņemot vērā šos skaidrojumus, ir jākonstatē, ka vispārējais saraksts sniedz skaidru priekšstatu par veidu, kādā GIS projekti tikuši aplūkoti aizliegtajā vienošanās.

– Par projektiem, kas, iespējams, tikuši minēti vairākas reizes vai nav tikuši īstenoti

121 Siemens norāda, ka noteikti vispārējā sarakstā ietvertie projekti esot tikuši minēti vairākas reizes. Šajā ziņā ir jāatzīmē, ka, pat ja pieņemtu, ka šis apgalvojums ir pamatots, tas nekādi neietekmē vispārējā saraksta atbilstību un ticamību un tādējādi tā pierādīšanas vērtību. Pirmkārt, Siemens nekonkretizē, kādi ir attiecīgie projekti, un arī nenorāda, vai tie ir daļa no vienpadsmit GIS projektiem Rietumeiropā – vienīgajiem projektiem, uz kuriem Komisija ir īpaši balstījusies apstrīdētajā lēmumā, un tātad vienīgajiem, kuriem ir nozīme, pārbaudot apstrīdēto lēmumu. Otrkārt, fakts, ka vairāk nekā 1500 ierakstus ietverošajā sarakstā varētu būt atrodamas kādas kļūdas, pēc sava rakstura nav tāds, kas varētu diskreditēt visu minēto sarakstu.

122 Saistībā ar Siemens apgalvojumu, ka daži no vispārējā sarakstā iekļautajiem projektiem nekad nav tikuši īstenoti, ir jāatzīmē, ka Siemens nenorāda, par kuriem projektiem ir runa. Turklāt, pat ja pieņemtu, ka šāds apgalvojums būtu patiess, dažu projektu īstenošanas neesamība katrā ziņā nevar kavēt EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanu uzņēmumiem, kas aizliegtajā vienošanās ir veikuši manipulācijas saistībā ar šiem projektiem notiekošajiem konkursiem.

– Par vispārējā sarakstā iekļauto Eiropā īstenojamo GIS projektu nelielu daļu

123 Siemens norāda un Komisija pret to neiebilst, ka no vairāk nekā 1500 vispārējā sarakstā iekļautajiem GIS projektiem tikai 11 projekti bija īstenojami EEZ. Ir taisnība, ka šī nelielā daļa neatspoguļo Eiropas tirgu nozīmi. Tomēr ir uzskatāms, ka šis apstāklis nepamato šajā sarakstā esošās informācijas neņemšanu vērā.

124 Vispirms nedz ABB, nedz arī Komisija nav apgalvojušas, ka vispārējā sarakstā būtu iekļauti visi ar aizliegto vienošanos skartie projekti. Turklāt tas, ka minētajā sarakstā lielā mērā nav norādīti “Eiropas” projekti, tieši atbilst tēzei, ka pastāvēja “mītnes valstis”, kas no paša sākuma bija rezervētas noteiktiem uzņēmumiem, un šajās valstīs īstenojamie projekti netika attiecināti uz atbilstoši aizliegtās vienošanās noteikumiem paredzētajām kvotām. Visbeidzot Komisija min, ka valstu līmenī esot pastāvējušas papildu aizliegtās vienošanās, kurās varēja tikt izskatīti projekti, un šīs aizliegtās vienošanās ir minējis arī liecinieks M. Šis pēdējais ir paskaidrojis, ka vairākumā Eiropas valstu, kas nav mītnes valstis, ilgu laiku starp dažādiem Eiropas ražotājiem esot pastāvējušas vietēja mēroga aizliegtās vienošanās, kuru darbība GQ nolīgumam un EQ nolīgumam nebija jāietekmē. Tādējādi esot ticis nolemts nevis iekļaut šīs valstis ar šiem nolīgumiem paredzētajā projektu piešķiršanas procedūrā, bet gan vienkārši reģistrēt šajās valstīs īstenojamo GIS projektu piešķiršanu, lai attiecinātu uz Eiropas uzņēmumu pasaules kvotu.

125 Gan “mītnes valstu” gadījumā, gan arī pieņemot, ka iepriekš pastāvēja vietēja mēroga aizliegtas vienošanās, nebija vajadzības apspriest attiecīgajās valstīs īstenojamos GIS projektus vispārējās aizliegtajā vienošanās, ar ko varētu izskaidrot “Eiropas” projektu mazu proporciju minētajā vienošanās piešķiramo projektu sarakstā, tostarp attiecībā uz tādiem nozīmīgajiem valstu tirgiem kā Francija, Vācija vai Itālija, kuras visas atbilstoši Komisijas konstatējumiem aizliegtās vienošanās izveidošanas brīdī bija “mītnes valstis”.

126 Nepastāvot vajadzībai galīgi spriest par iespējamo iepriekš pastāvējušo vietēja mēroga aizliegto vienošanos esamību, ko Siemens apstrīd, tādējādi ir jākonstatē, ka, ņemot vērā lietas apstākļus, maza vispārējā sarakstā atspoguļoto GIS projektu Eiropā proporcija neliedz pierādījumu izvērtēšanā ņemt vērā šajā sarakstā ietverto informāciju, tostarp informāciju par sarakstā iekļautajiem vienpadsmit GIS projektiem Eiropā.

127 Turklāt, kā Komisija norāda iebildumu rakstā, ar Siemens argumentāciju, kas ir balstīta uz apgalvojumu par Eiropas tirgu – izņemot Lihtenšteinu un Islandi – pilnīgu izslēgšanu no aizliegtās vienošanās piemērošanas jomas, ja pieņemtu, ka tā ir pierādīta, nevar izskaidrot, kāpēc vispārējā sarakstā ir iekļauts kaut vai viens EEZ īstenojams GIS projekts. Savā replikā Siemens ir atturējusies ieņemt nostāju par šo jautājumu. Atbildot uz Vispārējās tiesas šajā ziņā uzdotu rakstveida jautājumu, Siemens ir aprobežojusies ar to, ka ir apstrīdējusi, ka par vispārējā sarakstā iekļautajiem vienpadsmit GIS projektiem Eiropā aizliegtajā vienošanās ir notikusi saskaņošana. Kā ir ticis norādīts iepriekš 116. un 117. punktā, šis apstrīdējums, kas pirmo reizi ticis izteikts mutvārdu procesa stadijā, ir jānoraida.

128 No minētā izriet, ka ar vispārējā sarakstā iekļauto Eiropā īstenojamo GIS projektu nelielo daļu netiek apšaubīts ar šo sarakstu konstatētais fakts, ka aizliegtajā vienošanās tika apspriesti un piešķirti GIS projekti Eiropā.

– Par EEZ īstenojamu GIS projektu iespējamu nepiešķiršanu Siemens aizliegtajā vienošanās

129 Siemens norāda, ka vispārējā sarakstā neesot minēts neviens gadījums, kad tai būtu piešķirts EEZ īstenojams GIS projekts. Šajā ziņā vispirms ir jāatzīmē, ka, pat ja pieņemtu, ka šis Siemens apgalvojums ir pamatots, tas neļauj kavēt tai piemērot EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu, jo, piedaloties apspriešanās par projektiem un lēmumu pieņemšanā par šo projektu piešķiršanu citiem uzņēmumiem, tā ir piedalījusies prettiesiskā aizliegtā vienošanās attiecībā uz kopējo tirgu un EEZ. Šāda rīcība pati par sevi neatkarīgi no tā uzņēmuma identitātes, kuram projekts galu galā ir piešķirts, ietekmē konkurences spēli.

130 Katrā ziņā Siemens apgalvojums, ka vispārējā sarakstā neparādoties projektu piešķiršana šim uzņēmumam, ir kļūdains. Apstrīdētā lēmuma preambulas 164. apsvērumā Komisija ir norādījusi trīs projektus, kuru izpilde tika uzticēta Siemens, t.i., projektu Nr. 1327, projektu Nr. 0140 un projektu Nr. 0144. Attiecībā uz diviem no šiem projektiem, t.i., projektiem Nr. 0140 un 0144, no vispārējā saraksta izriet, ka Siemens bija vienīgais attiecīgajos projektos ieinteresētais uzņēmums un ka tas galu galā šos projektus ir ieguvis. Turpretim attiecībā uz trešo projektu ar Nr. 1327 no vispārējā saraksta izriet, ka bez Siemens interesi par projektu bija izrādījušas arī ABB un Alstom un ka aizliegtajā vienošanās notikušās apspriešanās gaitā projekts tika piešķirts Siemens.

131 Visbeidzot saistībā ar Siemens argumentu, ka divu projektu gadījumā, kurus tā nav identificējusi un kuru izpilde tai tikusi uzticēta, tas esot izrietējis no konkurencei atbilstošas rīcības, Siemens ir jāpierāda, ka šādos apstākļos – t.i., pēc paziņošanas un apspriešanas aizliegtajā vienošanās – iegūtie pasūtījumi izrietēja no konkurencei atbilstošas rīcības. Šajā ziņā ir jāatzīmē, ka, ja pieņemtu, ka pārkāpums bija ierobežots ar projektu paziņošanu un apspriešanu, tas tomēr būtu varējis ietekmēt konkurenci attiecīgajā tirgū. Minot vienu piemēru, vispārējā sarakstā bez Siemens nav norādīti citi uzņēmumi, kas būtu izteikuši savu interesi par projektiem Nr. 0140 un 0144. Tādējādi pēc attiecīgi 1998. gada 25. jūnijā un 16. jūlijā notikušās šo projektu apspriešanas aizliegtajā vienošanās Siemens zināja, ka citu pretendentu nav, kas tai ļāva, piemēram, par saviem piedāvājumiem noteikt augstākas cenas. Turklāt šādā gadījumā – t.i., tad, ja tikai viens uzņēmums ir izteicis savu interesi par projektu – īpašai projektu piešķiršanai nav bijis nekādas vajadzības, jo vienīgais ieinteresētais uzņēmums tātad varēja būt drošs, ka tas projektu iegūs. Tādējādi, šķiet, ir visādā ziņā dabiski, ka šādos gadījumos aizliegtās vienošanās dalībnieki nav veikuši formālu piešķiršanu, kas ir apstāklis, ar kuru nevar kavēt EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanu attiecībā uz uzņēmumu, kas ir ieguvis projektu.

132 Tādējādi Siemens arguments par EEZ īstenojamu GIS projektu nepiešķiršanu Siemens aizliegtajā vienošanās ir jānoraida.

– Par Siemens iesniegto ekonometrisko analīzi

133 Siemens norāda uz trešās personas pēc Siemens uzdevuma veikto vispārējā sarakstā ekonometrisko analīzi (turpmāk tekstā – “analīze”). Tā uzskata, ka no šīs analīzes izrietot, ka vispārējā sarakstā tika atspoguļota tikai minimālā daļa no attiecīgajā laikposmā esošā tirgus apjoma, kas atbilstot mazāk nekā 4 % no GIS projektiem Eiropas valstīs, izņemot “mītnes valstis”, ka EEZ īstenojamie GIS projekti neesot bijuši sadales sistēmas, kas funkcionētu līdzīgā veidā kā GQ nolīgumā un EQ nolīgumā paredzētā sistēma, priekšmets un ka neesot nekādas saistības starp vispārējo sarakstu un GQ nolīgumu. Analīze esot arī parādījusi, ka faktu, ka Eiropas un Japānas ražotāji nav piekļuvuši attiecīgajiem otrās grupas izcelsmes tirgiem, izskaidrojot nevis aizliegtā vienošanās, bet gan šķēršļi pie