C 513/21

Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 28. septembrī iesniedza Unie van Professionele Transporteurs en Logistieke Ondernemers (UPTR) par Vispārējās tiesas 2021. gada 28. jūlija spriedumu lietā T-634/20 UPTR/Parlaments un Padome

(Lieta C-603/21 P)

(2021/C 513/31)

Tiesvedības valoda – holandiešu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Unie van Professionele Transporteurs en Logistieke Ondernemers (UPTR) (pārstāvis: F. Vanden Bogaerde, advokāts)

Citi lietas dalībnieki: Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome

Prasījumi

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

— pirmkārt, atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu;

— otrkārt, atzīt par spēkā neesošu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (1) (ES) Nr. 2020/1055 (2020. gada 15. jūlijs), ar ko groza Regulas (EK) Nr. 1071/2009, (EK) Nr. 1072/2009 un (ES) Nr. 1024/2012, lai tās pielāgotu norisēm autotransporta nozarē. Tam par pamatu izmantojot Līguma par Eiropas Savienības darbību konsolidētās versijas 263. pantu un turpmāk apkopotos apelācijas sūdzības pamatus;

— treškārt, lemt par tiesāšanās izdevumiem.

Pamati un galvenie argumenti

Pirmais apelācijas sūdzības pamats: sākotnējās prasības pieņemamība

Apelācijas sūdzības iesniedzējas dalībniekiem esot jāsaņem efektīva tiesību aizsardzība. Lai varētu saņemt efektīvu tiesību aizsardzību, šajā lietā jēdzienu “tiešs un individuāls skārums” nedrīkstot interpretēt šauri. Tas izrietot no īpašā krimināltiesiskā/ar sankcijām saistītā konteksta, kurā apelācijas sūdzības iesniedzējas dalībniekiem neesot subjektīvu tiesību, un tādējādi tiem neesot tiešas piekļuves tiesām.

Diez vai par derīgu tiesību aizsardzību varot uzskatīt to, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas dalībniekiem bija jānokļūst prettiesiskā stāvoklī, lai tad tie būtu atkarīgi no kontroles iestādēm, kurām esot jābūt iespējai saukt pie atbildības vai piemērot sankciju, taču nepastāvot šādam pienākumam to darīt. Turklāt efektīva tiesību aizsardzība neesot nodrošināta tāpēc, ka valsts tiesai pastāvīgi neesot pienākuma uzdot Tiesai prejudiciālu jautājumu.

Otrais apelācijas sūdzības pamats: iekšējā tirgus aizskārums

Līguma par Eiropas Savienību 3. panta 3. punkta mērķis esot Eiropas iekšējā tirgus izveide. Šis Eiropas iekšējais tirgus tostarp tiekot radīts, pamatojoties uz pakalpojumu sniegšanas brīvības principu.

Pakalpojumu sniegšanas brīvība transporta nozarē tiekot reglamentēta Līguma par Eiropas Savienības darbību VI sadaļā.

Tā rezultātā attiecībā uz autotransportu un īpaši – kabotāžu esot jānotiek pakāpeniskai liberalizācijai.

Šī liberalizācija transporta tirgū, vēsturiski raugoties, faktiski tiešām esot panākta. Panāktajai transporta tirgus liberalizācijai un ierobežojumu atcelšanai tomēr esot ticis piešķirts atpakaļejošs spēks. Ar apstrīdēto tiesību normu panāktā liberalizācija esot padarīta vēl vairāk atpakaļejoša, jo tā sevī ietverot plašu ierobežojumu, kas esot nelabvēlīgs it īpaši uzņēmējiem transporta nozarē, kuri ir apelācijas sūdzības iesniedzējas dalībnieki.

Faktiski pamati, uz kuriem ir balstīts šis ierobežojums, esot vērojami jau citos Savienības likumdošanas pasākumos (Mobility Package).

Apstrīdētais noteikums esot pretrunā LES 3. panta 3. punktam un pakalpojumu sniegšanas brīvības principam, kas izriet no LESD IV sadaļas, un tāpēc tas esot jāatzīst par spēkā neesošu.

Trešais apelācijas sūdzības pamats: samērīguma principa pārkāpums

Seku vērtējums, kas esot veikts, ievērojot priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 1071/2009 un (EK) Nr. 1072/2009, lai tās pielāgotu norisēm autotransporta nozarē, esot veikts, ievērojot turpmāku kabotāžas transporta liberalizāciju Eiropas Savienībā.

Veicot šo seku novērtējumu, neesot ņemts vērā iespējamais gaidīšanas laiks, kas likumdošanas procesā ir iekļauts tikai vēlāk. Līdz ar to var tikai pieņemt, ka četru dienu gaidīšanas laika pēc pēdējās kabotāžas darbības īstenošanas ieviešana varētu būtiski ietekmēt kabotāžas darbību skaitu Eiropas Savienībā. Šī gaidīšanas laika iedarbība tomēr neesot novērtēta, likumdošanas procesā izvērtējot sekas.

Attiecībā uz regulējuma par kabotāžas transportu regulējumu, kurā līdz šim jau sasniegtais liberalizācijas līmenis esot ievērojami samazināts, ieviešot četru dienu gaidīšanas laiku pēc kabotāžas darbības, nevarot apgalvot, ka nav runas par “būtisku” grozījumu. Tādēļ turpmākai likumdošanas procesa gaitai esot jāuzskata par nepieciešamu seku novērtējums.

Eiropas Parlaments un Padome nevarot apgalvot, ka seku novērtējuma aktualizēšana likumdošanas procesam neesot piemērota vai neesot vajadzīga.

Seku novērtējuma neaktualizēšana tādējādi esot jāuzskata par Eiropas Parlamentam un Padomei saistošā samērīguma principa pārkāpumu.

(1) OV 2020, L 249, 17. lpp.