ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Tiesību aktu tuvināšana – Vienveidīgi tiesību akti – Rūpnieciskais un komercīpašums – Patenta tiesības – Papildu aizsardzības sertifikāts zālēm – Piemērošanas joma – Produkts, kas laists tirgū pirms atļaujas saņemšanas laišanai tirgū saskaņā ar Direktīvu 65/65 – Izslēgšana

(Padomes Regulas Nr. 1768/92 2. pants; Padomes Direktīva 65/65)

2. Tiesību aktu tuvināšana – Vienveidīgi tiesību akti – Rūpnieciskais un komercīpašums – Patenta tiesības – Papildu aizsardzības sertifikāts zālēm – Izsniegšana produktam, kas neietilpst Regulas Nr. 1768/92 piemērošanas jomā – Sertifikāta spēkā neesamība

(Padomes Regulas nr. 1768/92 2., 3. un 15. pants)

Summary

1. Padomes Regulas Nr. 1768/92 par papildu aizsardzības sertifikāta izstrādi zālēm 2. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds produkts, kurš ir laists Eiropas Kopienas tirgū kā cilvēkiem paredzētas zāles, pirms par to tika saņemta Direktīvai 65/65 par to normatīvo vai administratīvo aktu noteikumu tuvināšanu, kas attiecas uz zālēm, atbilstoša atļauja laišanai tirgū, un kuram tostarp netika veiktas nekaitīguma un efektivitātes pārbaudes, neietilpst šīs regulas piemērošanas jomā un līdz ar to tam nevar izsniegt papildu aizsardzības sertifikātu.

No iepriekš minētās tiesību normas izriet, ka papildu aizsardzības sertifikātu varētu izsniegt tikai tādam produktam, kuru aizsargā spēkā esošs patents attiecīgās dalībvalsts teritorijā un kuram ir izsniegta atļauja laišanai tirgū pēc tam, kad šim produktam kā zālēm pirms tā laišanas Kopienas tirgū ir veikta administratīvās atļaujas procedūra saskaņā ar Direktīvu 65/65, kurā ietilpst tā nekaitīguma un efektivitātes pārbaudes.

(sal. ar 44. un 51. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

2. Papildu aizsardzības sertifikāts, kas ir izsniegts produktam, kurš neietilpst Regulas Nr. 1768/92 par papildu aizsardzības sertifikāta izstrādi zālēm piemērošanas jomā atbilstoši tam, kā tā definēta šīs regulas 2. pantā, nav spēkā.

Pat ja no iepriekš minētās regulas 15. panta 1. punkta redakcijas vai izcelšanās vēstures nevar secināt, ka tajā minēto papildu aizsardzības sertifikāta spēkā neesamības iemeslu saraksts nav galīgs, tomēr kāda šīs regulas panta, kurš nav minēts šajā tiesību normā, neievērošanas sekas var būt iepriekš minētā sertifikāta spēkā neesamība, ņemot vērā saikni, kas pastāv starp šo pantu un šīs pašas regulas 3. pantu. Šajā 3. pantā minētais jēdziens “produkts” nepārprotami attiecas uz tādu produktu, kas ietilpst Regulas Nr. 1768/92 piemērošanas jomā atbilstoši tās 2. panta definīcijai. Tātad iepriekš minētā sertifikāta izsniegšana produktam, kas neietilpst šīs regulas piemērošanas jomā, pārkāpj minētā jēdziena “produkts” piemērošanas apjomu, un sertifikāts, kas ir izsniegts šādos apstākļos, nav spēkā saskaņā ar iepriekš minēto Regulas Nr. 1768/92 15. pantu.

(sal. ar 55.–57. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurence – Savienības noteikumi – Piemērošana – Valsts konkurences iestāžu pilnvaras – Ierobežojumi

(LESD 101. un 102. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 5. un 10. pants)

2. Iestāžu akti – Regulas – Tiešā piemērojamība – Regulas Nr. 1/2003 5. pants – Sekas

(LESD 102. un 288. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 5. panta otrā daļa)

Summary

1. Saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 5. panta otro daļu, ja valsts konkurences iestādes, pamatojoties uz to rīcībā esošo informāciju, uzskata, ka nav izpildīti aizlieguma nosacījumi, tās var lemt, ka rīcībai no to puses nav pamata.

Šī pēdējā noteikuma formulējums skaidri norāda, ka šādā situācijā valsts konkurences iestādes pilnvaras ir ierobežotas ar lēmuma par to, ka rīcībai no to puses nav pamata, pieņemšanu.

Šādu valsts konkurences iestāžu pilnvaru ierobežojumu apstiprina Komisijas lēmumu pieņemšanas pilnvaru noteikšana LESD 101. un 102. panta pārkāpumu neesamības gadījumā. Saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 10. pantu Komisija ar lēmumu var konstatēt, ka LESD 101. un 102. pants nav piemērojams.

Regulas preambulas 14. apsvērumā ir precizēts, ka šāds Komisijas deklaratīva rakstura lēmums var tikt pieņemts “izņēmuma gadījumos”. Saskaņā ar šo apsvērumu šāda lēmuma pieņemšanas mērķis ir “precizēt tiesību aktus un nodrošināt vienotu to piemērošanu visā Savienībā, jo īpaši [attiecībā] uz jauniem līgumu vai darbību veidiem, kas nav atrunāti pastāvošajā tiesu praksē un administratīvajā praksē”.

Lai dalībvalstīs garantētu konkurences noteikumu saskaņotu piemērošanu, ar regulu tika ieviests sadarbības mehānisms starp Komisiju, valsts konkurences iestādēm un tiesām, ievērojot vispārējo lojālas sadarbības principu.

Ja valsts konkurences iestādēm tiktu atļauts pieņemt lēmumus, konstatējot LESD 102. panta pārkāpuma neesamību, tiktu apšaubīta ar regulu ieviestā sadarbības sistēma un apdraudētas Komisijas pilnvaras.

Šāds “negatīvs” lēmums pēc būtības radītu risku apdraudēt LESD 101. un 102. panta vienveidīgu piemērošanu, kas ir viens no regulas mērķiem un ir apstiprināts tās preambulas 1. apsvērumā, jo tas varētu traucēt Komisijai vēlāk konstatēt, ka minētā rīcība ir uzskatāma par Savienības tiesību normu pārkāpumu.

Tādējādi gan no regulas formulējuma un satura, gan tās mērķa izriet, ka LESD 102. panta pārkāpuma neesamības konstatēšanu var veikt tikai Komisija, pat ja šis pants tiek piemērots valsts konkurences iestādes īstenotā procedūrā.

Tādējādi Regulas Nr. 1/2003 5. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neļauj valsts konkurences iestādei, ja tā, lai piemērotu LESD 102. pantu, izvērtē, vai ir izpildīti šī panta piemērošanas nosacījumi, un pēc šī izvērtējuma uzskata, ka nav īstenota ļaunprātīga rīcība, pieņemt lēmumu, konstatējot, ka minētais pants nav pārkāpts.

(sal. ar 22.–30. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

2. Tā kā saskaņā ar LESD 288. pantu Regulas Nr. 1/2003 5. panta otrā daļa ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs, tai ir pretrunā tādas valsts tiesību normas piemērošana, kas liktu izbeigt procedūru par LESD 102. panta piemērošanu, pieņemot lēmumu, ar kuru tiek konstatēts, ka minētais pants nav pārkāpts.

(sal. ar 34. un 35. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Keywords

Summary



Keywords

Savienības tiesības – Privātpersonām piešķirtās tiesības – Dalībvalsts izdarīts pārkāpums – Pienākums atlīdzināt privātpersonām nodarīto kaitējumu – Atlīdzināšanas noteikumi

Summary

Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka tās neliedz dalībvalstij atsaukties uz saprātīga noilguma termiņa izbeigšanos saistībā ar prasību, ko tiesā ir cēlusi privātpersona, lai īstenotu direktīvā paredzētas tiesības, kaut arī dalībvalsts to nav pareizi transponējusi, ja vien prasības novēlota celšana nav notikusi dalībvalsts rīcības dēļ. Tiesas konstatēts Savienības tiesību pārkāpums neietekmē noilguma termiņa sākumu tad, ja nepastāv nekādas šaubas par to, ka šāds pārkāpums ir noticis. Šādā gadījumā nav nepieciešams tiesai konstatēt šo pārkāpumu, lai šo tiesību ieguvējiem kļūtu zināms viss viņiem piešķirto tiesību apjoms. Termiņa sākuma noteikšana pirms šīs konstatācijas tātad nepadara praktiski neiespējamu vai pārmērīgi grūtu tādu subjektīvo tiesību īstenošanu, kuras izriet no Savienības tiesībām.

(sal. ar 23. un 24. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

Sociālā politika – Tiesību aktu tuvināšana – Uzņēmumu pāreja – Darba ņēmēju tiesību aizsardzība – Direktīva 2001/23 – Piemērošanas joma

(Padomes Direktīvas 2001/23 1. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts)

Summary

Direktīvas 2001/23 par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā 1. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šie noteikumi nav piemērojami gadījumā, ja pašvaldība, kas iepriekš uzticējusi savu telpu uzkopšanu privātam uzņēmumam, nolemj izbeigt ar to noslēgto līgumu un pati veikt minēto telpu uzkopšanu, šim nolūkam pieņemot darbā jaunu personālu.

Protams, uzkopšanas darbība var tikt uzskatīta par darbību, kas galvenokārt ir balstīta uz darbaspēku, un tādēļ darbinieku kopums, kuru noturīgi apvieno kopīga uzkopšanas darbība, var būt ekonomiska vienība, ja nav citu ražošanas faktoru. Tomēr vēl ir vajadzīgs, lai šīs vienības identitāte tiktu saglabāta pēc attiecīgā darījuma. Tomēr tas vien, ka darbības, ko veic privāts uzņēmums un pašvaldība, ir līdzīgas, pat identiskas, neļauj secināt, ka ir saglabāta ekonomiskās vienības identitāte. Proti, vienību nevar reducēt tikai uz tās veicamo darbību. Tās identitāte izriet no nedalāma elementu kopuma, piemēram, personāla, kas to veido, tās vadības, darba organizācijas, darbības metodēm vai arī – attiecīgā gadījumā – tās rīcībā esošajiem saimnieciskajiem resursiem. It īpaši ekonomiskās vienības identitāte nevar tikt saglabāta, ja iespējamais īpašumtiesību saņēmējs nepārņem lielāko tās personāla daļu.

(sal. ar 39., 41. un 43. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Apgrozījuma nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma – Priekšnodokļa atskaitīšana

(Padomes Direktīvas 77/388 17. panta 3. punkta a) apakšpunkts)

2. Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Apgrozījuma nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma – Priekšnodokļa atskaitīšana – Izņēmumi no tiesībām uz nodokļa atskaitīšanu

(Padomes Direktīvas 77/388 17. panta 3. punkta a) apakšpunkts)

Summary

1. Sestās Direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, 17. panta 3. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts nevar atteikt nodokļa maksātājam atskaitīt pievienotās vērtības nodokļa priekšnodokli, kas samaksāts par šajā dalībvalstī veikto preču iegādi, ja šīs preces tikušas izmantotas citā dalībvalstī veiktiem izpirkuma nomas darījumiem, tikai tādēļ, ka par izejošajiem darījumiem nav maksāts pievienotās vērtības nodoklis otrajā dalībvalstī.

Saskaņā ar minēto 17. panta 3. punkta a) apakšpunktu tiesības atskaitīt par noteiktiem darījumiem samaksāto pievienotās vērtības nodokļa priekšnodokli saistībā ar citiem izejošiem darījumiem citā dalībvalstī tādējādi saskaņā ar šo tiesību noteikumu ir atkarīgas no jautājuma par to, vai šīs atskaitīšanas tiesības pastāv, ja visi šie darījumi tiek veikti vienā un tajā pašā dalībvalstī. Līdz ar to apstāklis, ka kvalifikācijas dēļ, ko dalībvalsts noteikusi komercdarījumam, tā vēlāk nav iekasējusi pievienotās vērtības nodokli, nevar liegt nodokļa maksātājam tiesības atskaitīt citā dalībvalstī samaksāto pievienotās vērtības nodokļa priekšnodokli.

(sal. ar 32., 42. un 46. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

2. Ļaunprātīgas rīcības aizlieguma princips neizslēdz tiesības atskatīt pievienotās vērtības nodokli atbilstoši Sestās Direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, 17. panta 3. punkta a) apakšpunktam apstākļos, kur uzņēmums, kas reģistrēts vienā dalībvalstī, izvēlas ar savu meitassabiedrību, kas reģistrēta citā dalībvalstī, veikt preču izpirkuma nomas darījumus trešajai sabiedrībai, kas reģistrēta pirmajā minētajā dalībvalstī, lai izvairītos no tā, ka samaksa par šiem darījumiem tiek aplikta ar pievienotās vērtības nodokli, jo pirmajā dalībvalstī šie darījumi tiek kvalificēti kā nomas pakalpojumu sniegšana, kas veikta otrajā dalībvalstī, un šajā otrajā dalībvalstī – kā preču piegāde, kas veikta pirmajā dalībvalstī.

Parasti nodokļa maksātāji ir tiesīgi brīvi izvēlēties organizatoriskās struktūras un darījumu kārtību, ko tie uzskata par visatbilstošāko to saimnieciskajai darbībai un lai ierobežotu savu nodokļu slogu. Uzņēmēja izvēle starp ar nodokli neapliekamiem un apliekamiem darījumiem var balstīties uz elementu kopumu, tostarp uz fiskāliem apsvērumiem, kas saistīti ar pievienotās vērtības nodokļa objektīvo režīmu. Ciktāl nodokļa maksātājam ir izvēle starp dažādiem darījumiem, tam ir tiesības izvēlēties tādu savas darbības struktūru, kas tam ļauj samazināt savu nodokļu parādu.

(sal. ar 53.–55. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Apgrozījuma nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma – Sestajā direktīvā paredzētie atbrīvojumi no nodokļa – Slimnīcas aprūpes un medicīniskās aprūpes, kā arī ar tām cieši saistītu darbību atbrīvošana no nodokļa – Medicīniskās aprūpes, darbojoties medicīniskās vai paramedicīniskās profesijās, atbrīvošana no nodokļa

(Padomes Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts)

2. Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Apgrozījuma nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma – Sestajā direktīvā paredzētie atbrīvojumi no nodokļa – Slimnīcas aprūpes un medicīniskās aprūpes, kā arī ar tām cieši saistītu darbību atbrīvošana no nodokļa

(Padomes Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

Summary

1. Ja darbību, kuras ietver no jaundzimušo nabassaites asinīm iegūtu paraugu nosūtīšanu, kā arī šo asiņu analīžu veikšanu un apstrādi, un vajadzības gadījumā šajās asinīs esošo cilmes šūnu uzglabāšanu iespējamai medicīniskai izmantošanai nākotnē, mērķis ir tikai nodrošināt, ka ir pieejami īpaši resursi nezināmā gadījumā, ja būtu nepieciešama ārstēšana, bet šo pakalpojumu kā tādu mērķis nav diagnosticēt, ārstēt un iespējamā apjomā izārstēt slimības vai veselības anomālijas, uz šādām darbībām, skatītām kopā vai atsevišķi, neattiecas ne frāze “slimnīcas un medicīniskā aprūpe” Direktīvā 2006/112 par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 132. panta 1. punkta b) apakšpunktā, ne frāze “medicīniskās aprūpes sniegšana” šīs direktīvas 132. panta 1. punkta c) apakšpunktā. Attiecībā uz nabassaites asiņu analīžu veikšanu citādi tas būtu tikai tad, ja šo analīžu veikšanas mērķis būtu noteikt medicīnisko diagnozi, kas ir jāpārbauda valsts tiesai.

(sal. ar 47. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

2. Ar “slimnīcas un veselības aprūpi” “cieši saistītu” darbību jēdziens Direktīvas 2006/112 par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 132. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neietver darbības – no jaundzimušo nabassaites asinīm iegūtu paraugu nosūtīšana, kā arī šo asiņu analīžu veikšana un apstrāde, un vajadzības gadījumā šajās asinīs esošo cilmes šūnu uzglabāšana iespējamai medicīniskai izmantošanai nākotnē –, ar ko šīs darbības ir tikai, iespējams, saistītas un kas vēl nav veikta, uzsākta vai plānota.

(sal. ar 52. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Keywords

Summary



Keywords

Tiesību aktu tuvināšana – Cilvēkiem paredzētas zāles – Direktīva 2001/83 – Reklāma

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/83, kas grozīta ar Direktīvu 2004/27,94. panta 1. punkts)

Summary

Direktīvas 2001/83 par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, kas grozīta ar Direktīvu 2004/27, 94. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādas finansiālo stimulu shēmas, kuras ieviesušas valsts sabiedrības veselības aizsardzības iestādes, lai samazinātu savus izdevumus šajā sakarā un lai dažu pataloģiju ārstēšanas nolūkos veicinātu ārstus parakstīt konkrēta nosaukuma zāles, kurām ir atšķirīga aktīvā sastāvdaļa nekā tām zālēm, kuras tika parakstītas iepriekš vai kuras būtu parakstītas, ja nepastāvētu šāda finansiālo stimulu shēma.

Skatoties vispārīgi, dalībvalsts noteiktā veselības aizsardzības politika un šai vajadzībai iztērētie valsts līdzekļi nav saistīti ne ar peļņas gūšanas, ne tirdzniecības mērķi. Līdz ar to tādu finansiālo stimulu shēmu, kura ir daļa no minētās politikas, nevar uzskatīt par zāļu tirdzniecības veicināšanu.

Tomēr, lai nodrošinātu Direktīvas 89/105 par to pasākumu pārskatāmību, kas reglamentē cilvēkiem paredzēto zāļu cenas, un to iekļaušanu valstu veselības apdrošināšanas sistēmās, lietderīgo iedarbību, profesionāļiem, kas darbojas farmācijas nozarē, – neatkarīgi no tā, vai to zālēm ir piemērojami finansiālie stimuli, – arī ir jābūt iespējām pārbaudīt, ka valsts iestāžu ieviestā finansiālo stimulu shēma balstās uz objektīviem kritērijiem un ka starp valsts zālēm un citu dalībvalstu zālēm netiek īstenota nekāda diskriminācija. Līdz ar to, pat ja Direktīva 89/105 balstās uz minimālu iejaukšanos dalībvalstu izveidotajā politikā sociālā nodrošinājuma jomā, valsts sabiedrības veselības aizsardzības iestādēm, kuras ievieš finansiālo stimulu shēmu, kas veicina konkrēta nosaukuma zāļu parakstīšanu, ir pienākums darīt zināmu šādu shēmu, kā arī darīt pieejamu veselības aprūpes un farmācijas nozares speciālistiem novērtējumu, pamatojoties uz kuru tiek noteikta terapeitiskā līdzvērtība starp pieejamajām aktīvajām sastāvdaļām tajā terapeitiskajā grupā, uz kuru attiecas šī shēma.

(sal. ar 33., 37., 38. un 42. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Jurisdikcija un spriedumu izpilde civillietās un komerclietās – Regula Nr. 44/2001 – Jurisdikcijas noteikšana – Atbildētāja ierašanās tiesā, neapstrīdot tiesas, kura izskata lietu, jurisdikciju

(Padomes Regulas Nr. 44/2001 24. pants)

2. Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Jurisdikcija un spriedumu izpilde civillietās un komerclietās – Regula Nr. 44/2001 – Spriedumu atzīšana un izpilde – Atteikuma pamatojumi – Regulas 35. pantā noteikto īpašas jurisdikcijas normu neievērošana – Piemērošanas apjoms

(Padomes Regulas Nr. 44/2001 24. un 35. pants)

Summary

1. Regulas Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 24. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesai, kas izskata lietu, kaut arī nav ievēroti šīs regulas II nodaļas 3. iedaļā par jurisdikciju lietās, kas saistītas ar apdrošināšanu, ietvertie noteikumi, ir jāatzīst sava kompetence, ja atbildētājs ierodas tiesā un neceļ iebildi par kompetences neesamību; šāda ierašanās ir vārdos neizteikta jurisdikcijas noteikšana.

Ar Regulas 24. panta otro teikumu ir ierobežota vispārējā noteikuma piemērošana, un tādējādi, tā kā tas nosaka izņēmumus vispārējam noteikumam par vārdos neizteiktu jurisdikcijas noteikšanu, tas ir jāinterpretē šauri. No tā izriet, ka šo otro teikumu nevar uztvert kā tādu, kas ļauj no tā paša panta pirmajā teikumā ietvertā vispārējā noteikuma piemērošanas izslēgt strīdus, kuri tajā nav norādīti tieši, proti, tos, kuri izriet no noteikumiem par ekskluzīvu kompetenci.

(sal. ar 22.–24., 26. un 33. punktu un rezolutīvo daļu)

2. Regulas Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 35. panta noteikumi, kuros kā neatzīšanas iemesls ir paredzēta īpašas jurisdikcijas tiesību normu neievērošana, attiecas uz nekompetentas tiesas, kurā lieta tika izskatīta, neievērojot šos noteikumus, pasludināto spriedumu neatzīšanu. Līdz ar to tie nav piemērojami, ja spriedumu ir pasludinājusi kompetenta tiesa. Tā tas ir tiesas gadījumā, kurā izskata lietu, pat ja nav ievēroti minētie noteikumi par īpašu jurisdikciju, un kurā atbildētājs ierodas, neceļot iebildi par kompetences neesamību. Šāda tiesa ir kompetenta, pamatojoties uz Regulas Nr. 44/2001 24. pantu. Tādējādi šīs regulas 35. pantā nav liegta šādas tiesas taisītā sprieduma atzīšana.

(sal. ar 28. un 29. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

Lauksaimniecība – Tirgu kopīgā organizācija – Eksporta kompensācijas – Diferencēta kompensācija

(Komisijas Regulas Nr. 3665/87 5. panta 3. punkts)

Summary

Regulas Nr. 3665/87, ar ko nosaka vispārīgus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem, kas grozīta ar Regulu Nr. 1384/95, 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka liellopu gaļas sūtījuma sabojāšanās transportēšanas laikā nav nepārvarama vara šī noteikuma izpratnē.

Regulas Nr. 3665/87 5. panta 3. punkts ir izņēmums no parastās eksporta kompensāciju sistēmas, un līdz ar to šis noteikums ir interpretējams šauri. Tā kā nepārvaramas varas esamība ir nosacījums, lai pretendētu uz kompensācijas maksājumu par eksportētām precēm, kuras nav laistas apgrozībā patēriņam trešajā (eksporta) valstī, no tā izriet, ka šis jēdziens ir jāinterpretē tā, lai situāciju, kad var saņemt šādu maksājumu, skaits saglabātos ierobežots. Sabojāšanās risks ir īpaši liels liellopu gaļas eksportēšanas gadījumā, jo tā var tikt vairākkārt iekrauta un izkrauta starp dažādiem izmantotajiem transporta veidiem un transportēta lielos attālumos. Tādēļ negadījumu var uzskatīt par šādiem darījumiem raksturīgu risku, proti, apstākli, ko nevar kvalificēt ne par “neierastu” šajos komercdarījumos, ne arī “neiespējamu” piesardzīgam un rūpīgam komersantam.

(sal. ar 46., 48., 50., 52. punktu un rezolutīvo daļu)
1)

importētājas dalībvalsts muitas iestādes var atteikties piešķirt Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgumā, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Izraēlas Valsti, no otras puses, kas parakstīts Briselē 1995. gada 20. novembrī, paredzēto atvieglojumu režīmu, ja attiecīgajām precēm ir Jordānas Rietumkrasta izcelsme. Turklāt importētājas dalībvalsts muitas iestādes nevar uzsākt kvalifikāciju konkursu, atstājot neatbildētu jautājumu par to, kurš no apskatāmajiem nolīgumiem, proti, Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgums, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Izraēlas Valsti, no otras puses, un Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu pagaidu Asociācijas nolīgums par tirdzniecību un sadarbību starp Eiropas Kopienu, no vienas puses, un Palestīnas atbrīvošanas organizāciju (PAO), kas darbojas Jordānas Rietumkrasta un Gazas joslas Palestīniešu pašpārvaldes vārdā, no otras puses, kas parakstīts Briselē , šajā gadījumā ir piemērojams un vai izcelsmes pierādījums ir jāizsniedz Izraēlas, vai Palestīnas iestādēm;
—

paturot spēkā Augstāko tiesu reglamenta (Rules of the Superior Courts) 84.a panta 4. punktu redakcijā, kas izriet no Statutory Instrument Nr. 374/1998, tiktāl, ciktāl ar to tiek radīta neskaidrība par lēmumu, kuru var pārsūdzēt, un šādai pārsūdzībā piemērojamiem termiņiem,
44

Saistībā ar Beļģijas Karalistes argumentiem par to, ka nepastāv pienākums transponēt Direktīvas normas par prasību starpsavienojuma gadījumā iepriekš apspriesties ar attiecīgajām dalībvalstīm, kā arī paziņot Komisijai lēmumus par atkāpi, ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru no EKL 249. panta trešās daļas izriet, ka Kopienu direktīvu izpilde ir jānodrošina ar atbilstošiem pasākumiem, ko veic dalībvalstis. Fakts, ka konkrētajos apstākļos — ja nav veikti nepieciešamie izpildes pasākumi vai šie pasākumi neatbilst direktīvai — attiecīgām personām ir tiesības atsaukties tiesās uz direktīvu attiecībā pret dalībvalsti, kas nav izpildījusi savu pienākumu, nav uzskatāms par attaisnojumu tam, ka dalībvalsts nav savlaicīgi veikusi pasākumus, kas atbilst katras direktīvas mērķim (šajā sakarā skat. 1980. gada 6. maija spriedumu lietā 102/79 Komisija/Beļģija, Recueil, 1473. lpp., 12. punkts; 1995. gada 11. augusta spriedumu lietā C-433/93, Komisija/Vācija, Recueil, I-2303. lpp., 24. punkts, un 1996. gada 2. maija spriedumu lietā C-253/95 Komisija/Vācija, Recueil, I-2423. lpp., 13. punkts). Tāpat un vēl jo vairāk — apstāklis, ka dažas attiecīgās direktīvas normas ir tieši piemērojamas valsts tiesību sistēmā, nav attaisnojums, kas atbrīvotu dalībvalstis no to pienākumiem attiecībā uz transpozīciju.
55

Tāpat no pastāvīgās judikatūras izriet, ka Kopienu tiesību normas formulējums vienā no valodu redakcijām nevar būt šīs normas vienīgais interpretācijas pamats un tam šajā sakarā nevar piešķirt prioritāru nozīmi salīdzinājumā ar redakcijām citās valodās. Šāda pieeja nebūtu saderīga ar Kopienu tiesību vienveidīgas piemērošanas prasību (skat. 1998. gada 12. novembra spriedumu lietā C-149/97 Institute of the Motor Industry, Recueil, I-7053. lpp., 16. punkts; 2008. gada 3. aprīļa spriedumu lietā C-187/07 Endendijk, Krājums, I-2115. lpp., 23. punkts, kā arī 2008. gada 9. oktobra spriedumu lietā C-239/07 Sabatauskas u.c., Krājums, I-7523. lpp., 38. punkts).