Uz valsts nodokļu tiesisko regulējumu var attiekties EKL 56.–58. pants, pat ja tas attiecas uz īpašuma, kas var būt gan naudas summas, kā arī kustama un nekustama manta, nodošanu. Tāpat kā uz mantojuma nodokli, arī uz nodokļa ieturēšanu no ziedojuma naudā vai materiālās lietās tādējādi attiecas Līguma noteikumi par kapitāla apriti, izņemot gadījumus, kad attiecīgā darījuma veidojošie elementi ir atrodami tikai vienā vienīgā dalībvalstī.

Ar EKL 56. pantu netiek pieļauts dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru attiecībā uz vispārējo interešu organizācijām veiktiem ziedojumiem nodokļa atskaitījuma saņemšana tiek nodrošināta tikai tad, ja tie ir veikti vietējām vispārējo interešu organizācijām, nepastāvot iespējai nodokļa maksātājam pierādīt, ka citā dalībvalstī reģistrētai organizācijai veikts ziedojums atbilst minētās dalībvalsts tiesiskajā regulējumā uzskaitītajiem nosacījumiem šādas priekšrocības saņemšanai.

Faktiski tā kā nodokļu atskaitīšanas iespēja ievērojami varētu ietekmēt ziedotāja attieksmi, tad nodokļa neatskaitīšana dalībvalstī, kurā nodoklis tiek iekasēts, ziedojumiem, kas veikti vispārējo interešu organizācijām, ja tās ir reģistrētas citās dalībvalstīs, ietekmē pirmās dalībvalsts nodokļu maksātāju gatavību veikt ziedojumus šo organizāciju labā. Tādējādi šāds tiesiskais regulējums ir kapitāla brīvas aprites ierobežojums, kas principā ir aizliegts ar EKL 56. pantu.

Protams, dalībvalstij ir ļauts sava tiesiskā regulējuma par nodokļa atskaitīšanu saistībā ar ziedojumiem ietvaros piemērot atšķirīgu attieksmi attiecībā pret vietējām vispārējo interešu organizācijām un citās dalībvalstīs reģistrētām šādām organizācijām, ja pēdējās minētās kalpo citiem, nevis tās tiesiskajā regulējumā minētajiem mērķiem. Šajā sakarā Kopienu tiesības neliek dalībvalstīm rīkoties tā, lai ārvalstu organizācijas, kas savā izcelsmes dalībvalstī ir atzītas par vispārējo interešu organizācijām, par tādām tiktu automātiski atzītas šīs valsts teritorijā. Tai pat laikā vienā dalībvalstī reģistrēta organizācija, kas atbilst nosacījumiem, ko šim nolūkam nodokļu priekšrocību saņemšanai ir izvirzījusi cita dalībvalsts, ņemot vērā šīs pēdējās minētās dalībvalsts nodokļu priekšrocības attiecīgo darbību vispārējās interesēs stimulēšanai, atrodas līdzīgā situācijā salīdzinājumā ar šajā pēdējā minētajā dalībvalstī reģistrētām vispārējo interešu organizācijām.

Tāpat tā kā nekas nodokli uzliekošās dalībvalsts nodokļu iestādēm neliedz no nodokļa maksātāja, kas vēlas saņemt nodokļa atskaitījumu par citā dalībvalstī reģistrētai organizācijai veiktiem ziedojumiem, pieprasīt, lai viņš iesniedz attiecīgus pierādījumus, šī nodokli ieturošā dalībvalsts nevar atsaukties uz vajadzību aizsargāt nodokļu pārbaužu efektivitāti, lai pamatotu valsts tiesisko regulējumu, ar kuru nodokļu maksātājam pilnībā tiek aizliegts iesniegt šādus pierādījumus. Šajā kontekstā pirms atbrīvojuma no nodokļa piešķiršanas citā dalībvalstī par vispārējo interešu organizāciju atzītai organizācijai dalībvalstij ir tiesības veikt pasākumus, kas ļauj tai skaidri un precīzi pārliecināties par tās atbilstību valsts tiesību aktos izvirzītajiem nosacījumiem atbrīvojuma saņemšanai, un kontrolēt tās faktisko vadību. Turpretī iespējamās administratīva rakstura neērtības, kas saistītas ar faktu, ka šādas organizācijas ir reģistrētas citā dalībvalstī, nav pietiekamas, lai pamatotu attiecīgās valsts iestāžu atteikumu piešķirt minētajām organizācijām tādus pašus atbrīvojumus no nodokļa, kādi tiek piešķirti tāda paša veida vietējām organizācijām. Tāpat tas ir attiecībā uz nodokļu maksātāju, kas dalībvalstī pieprasa nodokļa atskaitījumu par citā valstī reģistrētai vispārējo interešu organizācijai veiktu ziedojumu.

Tāpat attiecīgās nodokļu iestādes turklāt saskaņā ar Direktīvu 77/799 par dalībvalstu kompetentu iestāžu savstarpēju palīdzību tiešo un netiešo nodokļu jomā var vērsties citas dalībvalsts iestādēs, lai saņemtu jebkādu informāciju, kas varētu būt nepieciešama, lai pareizi noteiktu nodokļu maksātāja maksājamo nodokli. Tomēr laikā minētā direktīva nekādā veidā neietekmē ziedotāja dalībvalsts iestāžu kompetenci it īpaši izvērtēt, vai ir izpildīti nosacījumi, kas šajos tiesību aktos ir noteikti nodokļu priekšrocības saņemšanai. Tā attiecībā uz citā dalībvalstī dibinātu vispārējo interešu organizāciju ziedotāja dalībvalstij ir jāpiemēro tāds pats nodoklis, kāds tiek piemērots ziedojumiem vietējai organizācijai tikai tad, ja šī organizācija atbilst šīs pēdējās minētās dalībvalsts tiesiskajā regulējumā uzskaitītajiem nosacījumiem nodokļu priekšrocību saņemšanai, kur viens no nosacījumiem ir tādu pašu mērķu sasniegšana, kādi minēti šīs dalībvalsts nodokļu tiesiskajā regulējumā. Valstu kompetentajām iestādēm, tai skaitā valstu tiesām, ir jāpārbauda, vai saskaņā ar valstu tiesību normām ir iesniegti pierādījumi par to, ka ir ievēroti šīs dalībvalsts izvirzītie nosacījumi attiecīgās nodokļu priekšrocības saņemšanai.

Visbeidzot, dalībvalsts nedrīkst arī atteikt piešķirt nodokļu priekšrocības citā dalībvalstī reģistrētai vispārējo interešu organizācijai veiktiem ziedojumiem tikai tādēļ, ka salīdzinājumā ar šādām organizācijām pirmās minētās dalībvalsts nodokļu iestādes uz vietas nevar pārbaudīt, vai ir izpildītas ar nodokļu tiesisko regulējumu izvirzītās prasības.

Attiecībā uz vispārējo interešu organizācijām, kas atrodas trešās valstīs, ir jāpiebilst, ka nodokli ieturošā dalībvalsts principā var pamatoti atteikties piešķirt šo nodokļu priekšrocību, ja izrādās neiespējami no šīs valsts iegūt šo informāciju it īpaši tādēļ, ka šai trešai valstij nav līgumiska pienākuma sniegt vajadzīgo informāciju.

(sal. ar 38., 39., 47., 48., 50., 55., 56., 60., 61., 63., 66., 70. un 72. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)