ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 220/38

Prasība, kas celta 2009. gada 16. jūlijā — Sepracor Pharmaceuticals (Ireland)/Komisija

(Lieta T-275/09)

2009/C 220/81

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Prasītājs: Sepracor Pharmaceuticals (Ireland) Ltd, Dublina (Īrija) (pārstāvji — I. Dodds-Smith, Solicitor, D. Anderson, QC, un J. Stratford, Barrister)

Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

Prasītāja prasījumi:

— atcelt apstrīdēto lēmumu;

— piespriest Komisijai atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Ar šo prasības pieteikumu prasītājs atbilstoši EKL 230. pantam lūdz atcelt Komisijas lēmumu, ar kuru Komisija, apstiprinot Eiropas Zāļu aģentūras (EZA) cilvēkiem paredzēto zāļu komitejas lēmumu, piešķīra tirdzniecības atļauju prasītāja precei “Lunivia”, bet uzskatīja, ka “eszopiklons”, kuru tas satur, nav jauna viela saskaņā ar Regulas Nr. 726/2004 (1) 3. panta 2. punkta a) apakšpunktu.

Prasītājs norāda divus pamatus savu prasījumu pamatojumam.

Pirmkārt, prasītājs apgalvo, ka atbildētāja nav pareizi piemērojusi likumā noteiktos kritērijus jaunai aktīvai vielai, tādējādi pārkāpjot tiesību aktus, tostarp Direktīvas 2001/83 (2) 10. panta 2. punkta b) apakšpunktu un šīs pašas direktīvas I pielikuma 2. daļas C sadaļu, kā arī piemērojamās norādes, piemēram, norādes pieteikuma iesniedzējiem, it īpaši to 2.A un 3. sējumu. Tālāk prasītājs norāda, ka atbildētājas izvēlētā pieeja apstrīdētajā lēmumā attiecībā uz jaunas aktīvas viela kvalificējošo nosacījumu ir pretrunā ar tiesību aktu sistēmas mērķi un nolūku, kas tiek kvalificēta, balstoties nevis uz salīdzinošās efektivitātes “pievienoto vērtību” vai salīdzinošo efektivitāti, bet uz absolūtiem kvalitātes, drošības un efektivitātes standartiem.

Otrkārt, prasītājs apgalvo, ka atbildētāja ir pārkāpusi tā pamata procesuālās tiesības, jo EZA saņēma un ņēma vērā trešās personas apsvērumus, par to neinformējot prasītāju un nesniedzot iespēju to komentēt.

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Regula (EK) Nr. 726/2004, ar ko nosaka cilvēkiem paredzēto un veterināro zāļu reģistrēšanas un uzraudzības Kopienas procedūras un izveido Eiropas Zāļu aģentūru (OV 2004, L 136, 1. lpp.).

(2) Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīva 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV 2001, L 311, 67. lpp.).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 82/26

Prasība, kas celta 2008. gada 29. decembrī — Evropaïki Dynamiki/Komisija

(Lieta T-591/08)

(2009/C 82/47)

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE, Atēnas (Grieķija) (pārstāvji — N. Korogiannakis un P. Katsimani, advokāti)

Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

Prasītājas prasījumi:

— atcelt EUROSTAT lēmumu izvēlēties prasītājas piedāvājumu, kas tika iesniegts, atbildot uz uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā “Statistikas informācijas tehnoloģijas”, 2. grupa “SDMX attīstība” un 3. grupa “SDMX atbalsts” kā otro kaskādes mehānisma līgumslēdzēju (OV 2008/S 120-159017), kas prasītājai tika paziņots ar divām vēstulēm, datētām ar 2008. gada 17. oktobri, un visus turpmākos saistītos EUROSTAT lēmumus, ieskaitot lēmumu piešķirt līgumu izvēlētajam līgumslēdzējam;

— piespriest EUROSTAT segt zaudējumus, kurus prasītāja cietusi attiecīgajā publiskā iepirkuma procedūrā EUR 4 326 000 apmērā;

— piespriest EUROSTAT atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus, kas radušies sakarā ar šo prasību, pat ja šī prasība tiek noraidīta.

Pamati un galvenie argumenti

Ar savu prasību prasītāja prasa saskaņā ar EKL 230. pantu atcelt EUROSTAT lēmumus izvēlēties prasītājas piedāvājumu, kas iesniegts, atbildot uz uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā “Statistikas informācijas tehnoloģijas”, 2. grupa “SDMX attīstība” un 3. grupa “SDMX atbalsts”, kā otro kaskādes mehānisma līgumslēdzēju (OV 2008/S 120-159017), kas prasītājai tika paziņots ar divām vēstulēm, datētām ar 2008. gada 17. oktobri, kā arī piešķirt zaudējumu atlīdzību saskaņā ar EKL 235. pantu.

Prasītāja norāda, ka EUROSTAT pieļāva vairākas acīmredzamas kļūdas vērtējumā, līgumslēdzējām iestādēm iespējams pārkāpjot publiskā iepirkuma pamatnoteikumus un principus. Tiek norādīts, ka prasītājas piedāvājuma vērtējums bija nepilnīgs, ka EUROSTAT nenorādīja pamatojumu, atteicās izskatīt prasītājas detalizētu administratīvo apelāciju un ar to saistītos apsvērumus un ka tā neuzrādīja prasītājai savas iekšējās pārbaudes rezultātus.

Prasītāja turklāt norāda, ka attieksme pret kandidātiem bija diskriminējoša, ka viens no uzvarējušā konsorcija locekļiem neatbilda izslēgšanas kritērijam un ka tika pārkāpti Finanšu Regulas 93. panta 1. punkta un 94. panta noteikumi. Turklāt prasītāja apgalvo, ka, ja Tiesa uzskatītu, ka atbildētāja pārkāpa Finanšu Regulu un/vai pārskatāmības principu un vienlīdzīgas attieksmes principu, ja Tiesa, visai iespējams, lems par prasību pēc tam, kad līgums būs izpildīts pilnībā, prasītāja lūdz finansiālu kompensāciju no EUROSTAT EUR 4 326 000 apmērā, kas atbilst tās aprēķinātajai bruto peļņai no publiskā iepirkuma procedūras 2. un 3. grupas, ja tai būtu tikušas piešķirtas tiesības noslēgt līgumu.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 55/41

Prasība, kas celta 2008. gada 22. decembrī — Deutsche Post/Komisija

(Lieta T-570/08)

(2009/C 55/73)

Tiesvedības valoda — vācu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Deutsche Post AG, Bonna (Vācija) (pārstāvji — J. Sedemund un T. Lübbig, Rechtsanwälte)

Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

Prasītājas prasījumi:

— atcelt Komisijas 2008. gada 30. oktobra lēmumu procedūrā “Valsts atbalsts C 36/07 — Valsts atbalsts Deutsche Post AG” par pieprasījumu sniegt informāciju;

— piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasība ir vērsta pret Eiropas Kopienu Komisijas 2008. gada 30. oktobra lēmumu C(2008) 6468, ar ko Komisija valsts atbalsta procedūrā C 36/2007 (ex NN 25/2007) ir pieprasījusi Vācijai saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 659/1999 (1) 10. panta 3. punktu iesniegt visus dokumentus, informāciju un datus, kas vajadzīgi, lai izvērtētu Deutsche Post izdevumus un izmaksas laika posmā no 1989. līdz 2007. gadam.

Prasītāja izvirza četrus prasības pamatus.

Pirmajā, otrajā un trešajā prasības pamatā prasītāja norāda, ka lēmums ir atceļams būtisku formas prasību neievērošanas dēļ, jo

— neesot izpildīta prasība par atbilstīga termiņa noteikšanu, kā arī prasība par “atgādinājumu, paredzot attiecīgu papildu termiņu” Regulas Nr. 659/1999 5. panta 2. punkta un 10. panta 3. punkta izpratnē;

— rīkojumā par informācijas sniegšanu esot smagas kļūdas pamatojumā un tādējādi tiekot pārkāpts EKL 253. pants;

— Komisija, pārkāpjot EKL 287. un 10. pantu, federālajai valdībai un prasītājai neesot devusi iespēju paust savu nostāju sakarā ar prasītājas komercnoslēpuma aizsardzību.

Ceturtajā prasības pamatā prasītāja norāda, ka apstrīdētais lēmums turklāt ir atceļams Kopienu materiālo tiesību pārkāpuma dēļ, jo pieprasīto datu par izdevumiem un izmaksām laika posmā no 1995. gada 1. janvāra līdz 2007. gada 31. decembrim izmantošana, pārbaudot “finansiālo kompensāciju”, esot pretrunā Kopienas 2005. gada shēmai un kompetences sadalei dalībvalstu un Komisijas starpā, kā arī ar to tiekot pārkāpts EKL 86. panta 2. punkts un 87. panta 1. punkts saistībā ar samērīguma un tiesiskās drošības principiem, Kopienu tiesībās paredzēto diskriminācijas aizliegumu un, visbeidzot, tas esot acīmredzami nepiemērots pensiju un atbildības regulējuma izvērtēšanai no valsts atbalsta regulējuma viedokļa.

(1) Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma [88.] panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).
—

pieņemt prasības, kas ir formulētas prasības pieteikumā par lietas ierosināšanu, un līdz ar to atcelt regulu, ar ko no 2008. gada 16. jūnija seineriem ar bīdāmiem zvejas tīkliem ar Itālijas karogu ir aizliegts zvejot zilās tunzivis Atlantijas okeānā uz austrumiem no 45° R garuma un Vidusjūrā (Regulas 1. pants) un no 2008. gada 16. jūnija noteikts pienākums Kopienas uzņēmējiem atteikt paturēt uz kuģa, iesprostot, lai uzbarotu vai audzētu, pārkraut atklātā jūrā vai Kopienu ostās zilo tunzivju krājumus, ko nozvejojuši seineri ar bīdāmiem zvejas tīkliem Atlantijas okeānā uz austrumiem no 45° R garuma un Vidusjūrā (Regulas 3. panta 1. punkts);
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 209/64

Prasība, kas celta 2008. gada 18. jūnijā — Batchelor/Eiropas Kopienu Komisija

(Lieta T-250/08)

(2008/C 209/113)

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Prasītājs: Edward William Batchelor, Brisele (Beļģija) (pārstāvji — F. Young, solicitor, A. Barav, barrister un D. Reymond, lawyer)

Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

Prasītāja prasījumi:

— atcelt noraidošo lēmumu, kuru saskaņā ar Piekļuves regulas 8. panta 3. punktu uzskatāms, ka Eiropas Komisija klusuciešot pieņēmusi 2008. gada 9. aprīlī, un skaidri izteikto noraidošo lēmumu, kuru Komisija pieņēmusi 2008. gada 16. maijā jautājumā par lūgumu piekļūt dokumentiem, kas izteikts saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regulu (EK) Nr. 1049/2001 par publisku [sabiedrības] piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 43. lpp.);

— piespriest Eiropas Kopienu Komisijai segt savus un atlīdzināt prasītāja ar šo tiesvedību saistītos tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Šī prasība atcelt tiesību aktu saskaņā ar EKL 230. pantu ir vērsta pret Komisijas 2008. gada 9. aprīlī klusuciešot pieņemto lēmumu un tās 2008. gada 16. maijā skaidri izteikto lēmumu, kas pieņemti saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1049/2001 (1) (“Piekļuves regula”), ar kuru Komisija noraidīja prasītāja lūgumu piekļūt dokumentiem attiecībā uz paziņojumu par pasākumiem, kas veikti saskaņā ar 3.a panta 1. punktu Padomes Direktīvā 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos.

Prasītājs apgalvo, ka ar apstrīdēto lēmumu tiek pārkāpti EKL 253. pants un Piekļuves regulas 7. panta 1. punkts un 8. panta 1. punkts un tādēļ tas nav spēkā sakarā ar būtiska procesuāla nosacījuma neizpildi, proti, to, ka atteikums piekļūt lūgtajiem dokumentiem nav pietiekami pamatots. Prasītājs turklāt apgalvo, ka, liedzot piekļūt lūgtajiem dokumentiem, ar apstrīdēto lēmumu tiek pārkāpts EKL 255. pants un Piekļuves regulas 1. panta a) punkts, 2. panta 1. un 3. punkts, 4. panta 1. — 6. punkts. It īpaši prasītājs apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā Piekļuves regula tiek pārkāpta ar to, ka tajā tiek noteikts, ka ir piemērojami tās 4. panta 3. punkta otrajā daļā un 4. panta 2. punkta pirmajā un trešajā ievilkumā paredzētie izņēmumi un, visbeidzot, ka apstrīdētajā lēmumā Piekļuves regulas 4. panta 6. punkts tiek pārkāpts ar to, ka tajā nav izklāstīts pamatojums atteikumam ļaut daļēju piekļuvi lūgtajiem dokumentiem.

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem [par Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentu pieejamību sabiedrībai] (OV L 145, 43. lpp.).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 197/30

Prasība, kas celta 2008. gada 4. jūnijā — Verhuizingen Coppens/Komisija

(Lieta T-210/08)

(2008/C 197/53)

Tiesvedības valoda — holandiešu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Verhuizingen Coppens NV, Bierbeek (Beļģija) (pārstāvji — J. Stuyck, Rechtsanwalt un I. Buelens, Rechtsanwältin)

Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

Prasītājas prasījumi:

— atcelt Komisijas 2008. gada 11. marta Lēmuma lietā COMP/38.543 1. punktu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

— atcelt Komisijas 2008. gada 11. marta Lēmuma lietā COMP/38.543 2. punktu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

— pakārtoti, būtiski samazināt naudas sodu un noteikt to apmērā, kurš atbilst, augstākais, 10 % no prasītājas apgrozījuma konkrētajā starptautisko pārcelšanās pakalpojumu tirgū;

— katrā gadījumā piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt visus prasītājai radušos tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasītāja ar pirmajiem diviem savas prasības pamatiem lūdz atcelt Komisijas 2008. gada 11. marta Lēmumu C(2008)926, galīgā red., procedūrā saskaņā ar EKL 81. pantu (Lieta COMP/38.543–Starptautiskie pārcelšanās pakalpojumi).

Kā pirmo tā norāda EKL 81. panta pārkāpumu. Tā tiekot vainota dalībā sarežģītā vienošanās, kaut arī saskaņā ar Komisijas dokumentiem tā no pārējiem vienošanās dalībniekiem atšķiroties ar to, ka tās dalība ir konstatēta tikai vienā apgalvotās vienošanās daļā. Prasītājai pārmestā dalība pārkāpumā esot bijusi īsāku laiku, nekā to konstatējusi Komisija un Komisija neesot ņēmusi vērā prasītājas relatīvo nozīmi pārkāpumā.

Otrkārt, prasītāja norāda, ka ir pārkāpts Regulas Nr. 1/2003 (1) 23. panta 2. un 3. punkts, jo Komisija ir kļūdaini konstatējusi pārkāpuma ilgumu un nepārtrauktību.

Pakārtoti prasītāja lūdz atcelt vai vismaz būtiski samazināt tai uzliktā naudas soda apmēru, jo tā pamatsumma esot noteikta un aprēķināta nepareizi un, nosakot naudas sodu, neesot ievērots samērīguma princips.

(1) Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).
—

atcelt paziņojumu par publisko iepirkumu EuropeAid/126111/C/SER/CY, lai piešķirtu tiesības slēgt publiskā iepirkuma līgumu ar nosaukumu “Technical Assistance to support the ongoing reform of the primary and secondary education sector”, kurš aptuveni 2007. gada 14. decembrī interneta vietnē http://ec.europa.eu/europaid/tender/data/ tika publicēts tikai angļu valodā, un atcelt šī paziņojuma 5. un 28.2 punktu;
—

atcelt paziņojumu par publisko iepirkumu EuropeAid/125242/C/SER/CY, lai piešķirtu tiesības slēgt publiskā iepirkuma līgumu ar nosaukumu “Technical assistance to support implementation of the Rural Development Sector Programme”, kurš aptuveni 2007. gada 6. decembrī interneta vietnē http://ec.europa.eu/europaid/tender/data/ tika publicēts tikai angļu valodā, un atcelt šī paziņojuma 5. un 28.2 punktu;
—

EKL 81. panta pārkāpums un pamatojuma neesamība, kļūdaini norādot Eni par atbildīgu par meitas sabiedrības darbībām. Šajā sakarā ir norādīts, ka mātes sabiedrības atbildība nevar balstīties tikai uz to, ka tai pieder 100 % no meitas sabiedrības kapitāla un ka atbildētāja ir nepareizi novērtējusi pierādījumu par meitas sabiedrības faktisko neatkarību no tās mātes sabiedrības;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 37/25

Prasība, kas celta 2007. gada 29. novembrī — New Look/ITSB (“NEW LOOK”)

(Lieta T-435/07)

(2008/C 37/40)

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: New Look Ltd, Weymouth (Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — S. Malynicz, Barrister un M. Blair un K. Gilbert, Solicitors)

Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

Prasītājas prasījumi:

— atcelt Apelāciju otrās padomes 2007. gada 3. septembra lēmumu lietā Nr. R 670/2007-2;

— piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Attiecīgā Kopienas preču zīme: Vārdiska preču zīme “NEW LOOK” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3., 9., 14., 16., 18., 25., 26. un 35. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 2 932 606

Pārbaudītāja lēmums: Reģistrācijas pieteikumu noraidīt

Apelāciju padomes lēmums: Apelāciju noraidīt

Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 3. punkta pārkāpums, jo Apelāciju padome i) ir kļūdījusies, izvirzot prasību, lai prasītāja parādītu iegūtu atšķirtspēju citā dalībvalstī, izņemot Apvienoto Karalisti un Īriju; ii) ir kļūdījusies, nolemjot, ka prasītājas pierādījumi par “NEW LOOK” izmantošanu stilizētā formā vai kopā ar atšķirīgu attēlu nav varējusi apveltīt preču zīmi ar atšķirtspēju; un iii) nav piešķīrusi pietiekamu vispārējo nozīmi prasītājas pierādījumiem par izmantošanu Apvienotajā Karalistē un Īrijā.
—

atcelt apstrīdētā lēmuma 1. pantu tiktāl, ciktāl tajā ir atzīts, ka prasītājas ir pārkāpušas EKL 81. pantu un/vai EEZ līguma 53. pantu laika posmā no 1988. gada 15. aprīļa līdz 2000. gada 13. decembrim, no 2002. gada 1. aprīļa līdz 2002. gada 9. oktobrim un no 2004. gada 21. janvāra līdz 2004. gada 11. maijam;
Ar pirmo pamatu, kas sadalīts trijās daļās, The Dow Chemical Company (turpmāk tekstā — “TDCC”) norāda, ka Komisija ir pieļāvusi juridisku kļūdu, jo tā a) ir secinājusi, ka TDCC ir izdarījis pārkāpumu, pamatodamās uz pieņēmumu, ka meitas sabiedrība, kas pilnībā pieder mātes sabiedrībai, principā pilda mātes sabiedrības norādījumus, nepārbaudot, vai mātes sabiedrība faktiski ir īstenojusi šādu varu; b) ir uzlikusi tai naudas sodu, uzskatot to par atbildīgu par tās meitas sabiedrību izdarītajiem pārkāpumiem; un c) nav īstenojusi diskrecionāro varu, lemjot par to, vai adresēt lēmumu TDCC.
—

EKL 87. panta 1. punkta pārkāpumu tiktāl, ciktāl apstrīdētajā lēmumā ir atzīts, ka Itālijas tiesiskajā sistēmā paredzētais atbrīvojums no akcīzes nodokļa ir uzskatāms par valsts atbalstu. Prasītāja šajā sakarā apgalvo — kā to apstiprina Direktīva 2003/96/EK (1) — attiecīgie atbrīvojumi no akcīzes nodokļa nav uzskatāmi par valsts atbalstu, bet gan ietilpst valsts nodokļu režīma raksturā un sistēmā. Pat ja runa būtu par valsts atbalstu, Direktīva to pieļauj, katrā ziņā vismaz līdz 2006. gada 31. decembrim. Saistībā ar attiecīgajiem pasākumiem piedēvēto selektīvo raksturu ir jāatzīmē, ka šie pasākumi ir vispārēji piemērojami visiem uzņēmumiem, kas izmanto minerāleļļas alumīnija oksīda ražošanai. Tam apstāklim, ka Itālijas teritorijā pastāv tikai viena rūpnīca, kas izmanto minētās minerāleļļas savā ražošanas procesā, ir tikai faktiska rakstura nozīme un tas nevar atņemt attiecīgajam pasākumam tā vispārpiemērojamo raksturu;
—

atcelt pilnībā vai daļēji Eiropas Komisijas 2006. gada 3. maija lēmumu par procedūru saskaņā ar EKL 81. pantu (lieta COMP/F/38.620 — ūdeņraža peroksīds un perborāts) tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasītāju, it īpaši tiktāl, ciktāl ar to konstatē, ka prasītāja pārkāpa EKL 81. panta 1. punktu un EEZ līguma 53. panta 1. punktu: a) laika posmā no 1994. gada 31. janvāra līdz 1997. gada augustam un b) laika posmā no 2000. gada 18. maija līdz 31. decembrim;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 273/29

Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko 2004. gada 16. jūlijā iesniedza Enviro Tech Europe Ltd. un Enviro Tech International Inc.

(lieta T-291/04)

(2004/C 273/58)

tiesvedības valoda: angļu

Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 16. jūlijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Enviro Tech Europe Ltd., Kingstona pie Temzas, Apvienotā Karaliste un Enviro Tech International Inc., Illinoisa, Amerikas Savienotās Valstis, kurus pārstāv C. Mereu un K. Van Maldegem, juristi.

Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

I. pasludināt par daļēji spēkā neesošu Komisijas 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/73/EK (OV L 152, 1. lpp.) attiecībā uz nPB iekļaušanu sarakstā kā ļoti viegli uzliesmojošu (R11) vielu un kā 2. kategorijas vielu reproduktīvam toksiskumam (R60);

II. atzīt Komisiju par atbildīgu par prasītājiem uz šo dienu un šo tiesvedību laikā nodarītajiem zaudējumiem, kas radušies Komisijas nelikumīgas rīcības rezultātā, ieskaitot, bet ne aprobežojoties ar prasītāja lūguma noraidījumu un ar to saistītā apstrīdētā lēmuma pieņemšanu, un piespriest atlīdzināt prasītājiem par šiem zaudējumiem provizoriski 350 000 eiro apmērā;

III. atzīt Komisiju par atbildīgu par nenovēršamajiem zaudējumiem, kas paredzami ar pietiekamu noteiktību, pat ja šādi zaudējumi nevar tikt precīzi novērtēti;

IV. piespriest Komisijai atlīdzināt visus izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasītāji lūdz pasludināt par daļēji spēkā neesošu Komisijas 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/73/EK, ar ko divdesmit devīto reizi tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 67/548 par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu (1), ciktāl tā attiecas uz n-propyl bromīda klasifikāciju.

Šajā lietā minētie pamati un galvenie argumenti ir līdzīgi tiem, kas minēti lietā Enviro Tech Europe Ltd. un Enviro Tech International Inc. pret Komisiju (OV L 2004 C 47, 35. lpp.)

(1) OV L 152, 1. lpp.
10

Ar dokumentiem, kas Tiesas kancelejā iesniegti 2021. gada 21. aprīlī, Chamber of Commerce of the United States of America (Amerikas Savienoto Valstu Tirdzniecības kamera) un Computer & Communications Industry Association lūdza atļauju iestāties lietā Amazon prasījumu atbalstam.
14

EUIPO apgalvo, ka saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 19. panta trešo daļu lietas dalībniekam nav tiesību celt prasību pašam, bet ir jāizmanto advokāta pakalpojumi, un ka no judikatūras izriet, ka advokāts šīs tiesību normas izpratnē ir trešā persona, kas strukturāli, hierarhiski un funkcionāli nav atkarīga no lietas dalībnieka, kuru tas pārstāv tiesā. Tomēr advokāte, kura cēlusi prasību prasītājas vārdā, prasības celšanas dienā bija advokāte tajā pašā birojā, kurā strādāja prasītāja, pildīja viņas tiešā priekšnieka amata pienākumus un tādējādi neatbilda nosacījumam par neatkarīgu trešo personu. Līdz ar to prasībā esot pieļauta nenovēršama nepilnība un prasība kā tāda ir nepieņemama.
4)

J. Silver un pārējie pielikumā minētie prasītāji, Padome, Komisija, British in Europe, Plaid Cymru – The Party of Wales, European Democracy Lab, ECIT un European Alternatives Ltd paši sedz savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar pieteikumiem par iestāšanos lietā.
28

Ir jāuzsver, ka iebildumu atsaukšanas pret preču zīmes reģistrāciju gadījumā pamatnostādnēs attiecībā uz EUIPO veicamo pārbaudi par reģistrētajām Eiropas Savienības preču zīmēm un reģistrētajiem Kopienas dizainparaugiem sadaļā, kas attiecas uz preču zīmēm, C daļas 1. iedaļas 6.2.2.3. punktā ir paredzēts, ka “atsaukuma apstiprinājumu nosūta pusēm [..]” un ka “[EUIPO] datubāze tiek attiecīgi atjaunināta, lai atspoguļotu iebilduma atsaukšanu”. Šajā ziņā EUIPO neapstrīd, ka 2020. gada 10. jūlija rīkojuma WONDERLAND (T‑616/19, nav publicēts, EU:T:2020:334) izsniegšanas datumā attiecīgajā datubāzē nebija atjaunināti dati par preču zīmes “WONDERLAND” reģistrācijas pieteikumu un ka norāde par iebildumu atsaukšanu tajā nebija ietverta. Līdz ar to, kā to apgalvo pieteikuma pārskatīt nolēmumu iesniedzēja, tā nevarēja zināt, vai un attiecīgā gadījumā kurā brīdī persona, kas iestājusies lietā T‑616/19, faktiski paziņojusi EUIPO, ka tā atsauc savus iebildumus.
8

Iepriekš 7. punktā minētajās vēstulēs prasītāji būtībā vērsa Eiropadomes, Padomes un Komisijas uzmanību uz to Apvienotās Karalistes valstspiederīgo situāciju, kuri dzīvo citās dalībvalstīs, nevis Apvienotajā Karalistē, un tur ir izveidojuši privāto un ģimenes dzīvi, it īpaši uz to personu situāciju, kuras līdzīgi kā viņi ir izceļojušas no Apvienotās Karalistes vairāk nekā pirms piecpadsmit gadiem. Viņi atgādināja, ka, piemērojot “15 gadu noteikumu” (15 years rule), šiem valstspiederīgajiem nebija atļauts piedalīties ne 2016. gada 23. jūnija referendumā, ne 2017. gada 8. jūnija parlamenta vēlēšanās, lai gan šim referendumam un vēlēšanām bija izšķiroša nozīme attiecībā uz Apvienotās Karalistes izstāšanos no Savienības un viņu Savienības pilsoņu statusa saglabāšanu. Līdz ar to viņi lūdza Eiropadomi, Padomi un Komisiju “konstatēt bezdarbību”, kas izriet no to “prettiesiskās bezdarbības, nesaglabājot [minēto valstspiederīgo] Eiropas pilsonību”. Turklāt viņi aicināja šīs trīs iestādes pirms Apvienotās Karalistes izstāšanās no Eiropas Savienības, kas bija paredzēta 2019. gada 31. oktobrī, pieņemt lēmumu saglabāt minēto valstspiederīgo Eiropas pilsonību pēc šīs izstāšanās datuma, un darīt to neatkarīgi no tā, vai tiek noslēgts līgums, kurā ir noteikta minētās izstāšanās kārtība.