ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Tā tas ir šajā gadījumā, kur, runājot par prasību, kas celta par lēmumu atteikt piekļuvi dokumentiem attiecībā uz notiekošu likumdošanas procedūru, apgalvotais prettiesiskums ir balstīts uz viena no Regulā Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem paredzētajiem izņēmumiem interpretāciju, ko iestāde, kurai ir iesniegts piekļuves pieteikums, ļoti iespējams, atkārtos jauna pieteikuma gadījumā, jo īpaši tāpēc, ka daļa apstrīdētajā lēmumā minēto atteikuma pamatojumu attiecībā uz piekļuves atteikumu ir vispārēji piemērojama ikvienam pieteikumam par piekļuvi notiekošo trialogu darbam.

Attiecībā uz pieteikumu par piekļuvi dokumentiem, kas sagatavoti trialogu ietvaros, kuri notiek parastas likumdošanas procedūras laikā, pagaidu raksturs kompromisa projekta tekstam vai Padomes prezidentūras sākotnējai nostājai attiecībā uz Parlamenta piedāvātajiem grozījumiem, ciktāl to saturs var mainīties atkarībā no trialogu norises, kā tāds neļauj pamatot Regulas Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem 4. panta 3. punkta pirmajā daļā paredzētā izņēmuma piemērošanu, jo šajā normā nav veikta nošķiršana atkarība no diskusiju gaitas. Šajā normā vispārīgā veidā ir paredzēti dokumenti, kas attiecas uz jautājumu, par kuru attiecīgā iestāde “vēl nav pieņēmusi lēmumu”, pretēji minētās regulas 4. panta 3. punkta otrajai daļai, kurā ir paredzēts gadījums, kad attiecīgā iestāde ir pieņēmusi lēmumu.

Šajā sakarā nav nozīmes tam, vai attiecīgie dokumenti tika iesniegti vai saņemti lēmumu pieņemšanas procesa agrīnā, vēlīnā vai noslēguma stadijā. Tāpat fakts, ka dokumenti tika iesniegti vai saņemti formālā vai neoficiālā kontekstā, neietekmē Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkta pirmajā daļā paredzētā izņēmuma interpretāciju.

Turklāt priekšlikums pēc savas būtības ir paredzēts diskusijām, un šo diskusiju rezultātā tas nav jāatstāj negrozīts. Sabiedrība var ļoti labi saprast, ka priekšlikuma autors vēlāk var grozīt šī priekšlikuma saturu. Tieši šo pašu iemeslu dēļ pieteikuma piekļūt notiekoša trialoga dokumentiem iesniedzējs pilnībā apzinās šīs informācijas pagaidu raksturu. Tāpat viņš var pilnībā saprast, ka saskaņā ar principu “par neko nav panākta vienošanās, kamēr nav panākta vienošanās par visu” prasītajā dokumentā esošā informācija var tikt grozīta visu trialoga diskusiju laiku, līdz tiek panākta vienošanās par visu tekstu.

(skat. 100.–102. punktu)
Tomēr ne no vienas normas neizriet, ka iebilduma iesniedzējam, kurš cēlis iebildumu atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 par Eiropas Savienības preču zīmi 8. panta 2. punkta c) apakšpunktam, ir jāpierāda, ka viņš ir agrākas nereģistrētas plaši pazīstamas preču zīmes, uz kuru viņš balstījis savu iebildumu, “vienīgais” īpašnieks. No Regulas Nr. 207/2009 41. panta, Regulas Nr. 2868/95, ar ko īsteno Regulu Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi, 19. noteikuma 2. punkta un 20. noteikuma 1. punkta izriet, ka prasītājam ir jāpierāda, ka viņš ir ieguvis pietiekamas tiesības uz agrāku nereģistrētu plaši pazīstamu preču zīmi Regulas Nr. 207/2009 8. panta 2. punkta c) apakšpunkta izpratnē, lai viņš varētu tikt uzskatīts par šīs preču zīmes īpašnieku, kas nenozīmē, ka ir jāpierāda ekskluzīvas īpašumtiesības uz to.

Turklāt Regulas Nr. 2868/95 15. noteikuma 1. punktā ir paredzēts, ka, “ja agrākai zīmei un/vai agrākām tiesībām ir vairāk nekā viens īpašnieks (kopīpašnieki), iebildumu var iesniegt jebkurš no tiem vai visi”, un tas ļauj katram no agrākas preču zīmes kopīpašniekiem iebilst pret reģistrācijai pieteiktās preču zīmes reģistrāciju.

(skat. 46. un 47. punktu)
Atšķirībā no prasības atcelt tiesību aktu – prasība par ārpuslīgumisko atbildību var tikt celta piecu gadu laikā pēc notikuma, kas ir konkrētā kaitējuma pamatā. Līdz ar to iestāde, par kuras ārpuslīgumisko atbildību ir runa, savai attaisnošanai principā ir tiesīga norādīt visu atbilstošo informāciju, kas radusies laikā pirms pret to iesniegtās prasības par kaitējuma atlīdzību celšanas iepriekš minētajā termiņā, kamēr prasītājs ir tiesīgs pierādīt ciestā kaitējuma apmēru un būtiskumu, izmantojot pierādījumus par laiku pēc tās.

Attiecībā uz iestādes iespēju savas rīcības attaisnošanai norādīt visu atbilstošo informāciju, kas radusies laikā pirms pret to iesniegtās prasības par kaitējuma atlīdzību celšanas, jāprecizē, ka tā ir domāta piekritīgās tiesas nepieciešamībai sacīkstes principa ietvaros noskaidrot konkrēto lietas dalībnieku apgalvoto faktu atbilstību un būtiskumu, izlemjot par iespējamo Savienības ārpuslīgumisko atbildību. Šāda iespēja it īpaši ir pamatota tādā Savienības darbības jomā kā kopējā ārpolitikas un drošības politika (KĀDP), kas tās mērķu un satura dēļ ir pakļauta Līgumos īpaši paredzētiem noteikumiem un procedūrām (skat. LES 24. panta 1. punkta otro daļu), kas tostarp ir vērstas uz to, lai attiecīgā gadījumā ņemtu vērā tās faktiskās un juridiskās situācijas attīstību laika gaitā, kas ir Savienības starptautiskās darbības priekšmets. Šajā ziņā, ja prasības par kaitējuma atlīdzību ietvaros konkrētās iestādes – kad tā, pamatojoties uz saskaņā ar LES V sadaļas 2. nodaļu pieņemtu lēmumu, ir veikusi līdzekļu iesaldēšanas pasākumus atbilstoši LESD 215. panta 2. punktam –, iesniegtā informācija tiktu atzīta par neefektīvu, tas novestu pie tā, ka tiktu nopietni kavēta efektīva to kompetenču īstenošana, kuras Līgumos Savienības iestādēm ir paredzētas KĀDP jomā, šīs politikas īstenošanas atbalstīšanai paredzot, ka tās ir tiesīgas noteikt nepieciešamos ierobežojošos pasākumus.

(skat. 49.–51. punktu)
Atbilstoši antidempinga Pamatregulas Nr. 1225/2009 13. panta 1. punktam saskaņā ar šo regulu uzlikto antidempinga maksājumu darbības jomu var paplašināt arī attiecībā uz nedaudz pārveidota vai nepārveidota līdzīga produkta importu no trešajām valstīm vai uz šāda produktu detaļu importu, ja ir notikusi spēkā esošo noteikumu apiešana. Saskaņā ar šīs pašas regulas 13. panta 2. punktu montāžas darbība ir uzskatāma par spēkā esošo pasākumu apiešanu, ja ir izpildīti a)–c) apakšpunktā uzskatītie nosacījumi. Konkrētāk, no minētās regulas 13. panta 2. punkta a) un b) apakšpunkta izriet, ka var uzskatīt, ka ar montāžas darbību tiek apieti pasākumi, ja detaļas, kas veido 60 % vai vairāk no kopējās samontētā izstrādājuma detaļu vērtības nāk no valsts, uz kuru attiecas pasākumi.

Šajā kontekstā pamatregulas 13. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka montāžas darbība, kas notiek Savienības vai trešās valsts teritorijā, ir uzskatāma par spēkā esošo pasākumu apiešanu, ja papildus tam, ka ir izpildīti pārējie šajā tiesību normā minētie nosacījumi, detaļas, kas veido 60 % vai vairāk no kopējās samontētā izstrādājuma detaļu vērtības, nāk no valsts, uz kuru attiecas pasākumi, izņemot, ja attiecīgais saimnieciskās darbības subjekts pierāda Savienības iestādēm, ka šīm detaļām ir citas valsts izcelsme. Šāds pierādījums var tikt iesniegts dažādos gadījumos, ne tikai vienkārša tranzīta gadījumā.

No tā izriet, ka, ja parasti pietiek atsaukties tikai uz to, no kurienes nāk detaļas, kas izmantotas galīgā produkta montāžā saskaņā ar pamatregulas 13. panta 2. punkta b) apakšpunktu, šaubu gadījumā var būt nepieciešams pārbaudīt, vai detaļām, kas nāk no trešās valsts, faktiski ir citas valsts izcelsme. Šajā ziņā vārdi “nāk no” pamatregulas 13. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē ir jāsaprot tādējādi, ka tie attiecas uz konkrēto importu un tātad uz eksportētājvalsti.

Attiecībā uz pārbaudi, vai detaļām, kas nāk no trešās valsts, ir tādas citas valsts izcelsme, uz kuru attiecas pasākumi, Komisija nevar pēc analoģijas piemērot pamatregulas 13. panta 2. punkta b) apakšpunktu, lai pārbaudītu minēto detaļu izcelsmi. Minētais 13. panta 2. punkta b) apakšpunkts nav izcelsmes noteikums un šajā tiesību normā paredzētie kritēriji būtiski atšķiras no tiem, kas attiecas uz izcelsmes noteikumiem.

(skat. 77., 78., 81.–84., 87., 112. un 114. punktu)
Runājot par prasību, kuru Savienības finansēta projekta labuma guvējs ir cēlis attiecībā uz tādu Komisijas lēmumu par nepamatoti samaksātu summu atgūšanu, kas ir izpildes rīkojums LESD 299. panta izpratnē, nevar tikt pamatoti apgalvots, ka prasība ir nepieņemama tā iemesla dēļ, ka minētais lēmums ir apstiprinošs lēmums attiecībā uz Komisijas iepriekšējiem atteikumiem piešķirt prasītājai maksājumu atvieglojumus, izpildot ar šo iestādi noslēgtu līgumu. Proti, atšķirībā no lēmuma, kas ir izpildes rīkojums, šādi atteikumi nenozīmē, ka tiek īstenotas Komisijai kā administratīvai iestādei piešķirtās publiskās varas prerogatīvas un nerada obligātas juridiskas sekas, kas neietilpst līgumattiecībās, kuras saista šo iestādi ar prasītāju. Ir jāpiebilst, ka nevar būt runas par to, ka tiek apiets termiņš, kurā ir ceļama prasība atcelt tiesību aktu, jo uz attiecīgajiem atteikumiem attiecas līgumiskās attiecības starp Komisiju un prasītāju un uz līgumisko tiesību un saistību apstrīdēšanu Savienības tiesā, pamatojoties uz LESD 272. pantu, neattiecas tas pats termiņš prasības celšanai.

Akts, ar kuru ir tikai apstiprināts sākotnējais lēmums, nemaina ieinteresētās personas stāvokli, un tādējādi attiecībā uz to nevar tikt celta prasība par tiesību akta atcelšanu. Prasība, kas ir celta par tiesību aktu, ar kuru ir vienīgi apstiprināts cits lēmums, kas ir kļuvis galīgs, ir nepieņemama. Akts ir uzskatāms par tādu, ar kuru ir vienīgi apstiprināts agrāks lēmums, ja tajā nav ietverti nekādi jauni apstākļi salīdzinājumā ar agrāku lēmumu un ja pirms tā pieņemšanas nav pārskatīts šī lēmuma adresāta stāvoklis.

Gadījumā, ja ir līgums starp prasītāju un kādu no Savienības iestādēm, Savienības tiesās, pamatojoties uz LESD 263. pantu, var tikt celta prasība tikai tad, ja apstrīdētais akts ir paredzēts obligātu juridisku seku radīšanai, kas neietilpst līgumattiecībās, kuras saista puses, un kas nozīmē publiskās varas, kāda ir piešķirta līgumslēdzējai pusei – iestādei administratīvas iestādes statusā, prerogatīvu īstenošanu.

Lēmums, kas ir izpildes rīkojums LESD 299. panta izpratnē, ir uzskatāms par apstrīdamu aktu LESD 263. panta izpratnē, jo šis lēmums, ja vien LESD nav norādīts pretējais, ir to lēmumu skaitā, uz kuriem attiecas LESD 288. pants. Šāda lēmuma, kas ir izpildraksts, pamatotība var tikt apstrīdēta tikai tiesā, kura izskata prastību uz LESD 263. panta pamata. Tā tas it īpaši ir tad, kad izpildes lēmums ir ticis pieņemts parāda atgūšanai, kas radies saistībā ar iestādes noslēgtu līgumu. Proti, kaut arī šāda veida līgumā skaidri būtu ļauts pieņemt šādus lēmumus, to juridisko būtību tāpat noteiktu nevis līgums vai valsts tiesības, kas tam ir piemērojamas, bet gan LESD 299. pants.

(skat. 88., 90. un 91. punktu)
Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2017. gada 14. septembra spriedums – Università del Salento/Komisija

(lieta T‑393/15)

Šķīrējklauzula – Vispārējā programma “Pamattiesības un tiesiskums” – Īpašā programma “Krimināltiesības” – To summu atgūšana, ko Komisija izmaksājusi, izpildot dotācijas nolīgumu – Prasījumu ieskaits – Prasības daļēja pārkvalificēšana – Prasība konstatēt līgumiska prasījuma neesamību

1. Tiesvedība – Vēršanās Vispārējā tiesā saskaņā ar šķīrējklauzulu – Nolīgumi par subsīdijām, kas noslēgti specifiskas programmas ietvaros pamattiesību un tiesiskuma jomā – Komisijas lēmums, kas ir pieņemts saskaņā ar Regulu Nr. 1605/2002 un kurā paredzēts ārpustiesas ieskaits starp parādiem un prasījumiem – Prasība atcelt šo lēmumu un konstatēt šo prasījumu neesamību – Prasības atcelt tiesību aktu daļēja pārkvalificēšana par prasību par līgumiska rakstura strīdu – Nosacījumi (LESD 263. un 272. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 76. panta d) punkts; Padomes Regula Nr. 1605/2002) (skat. 26.–29., 31.–34. punktu)

2. Tiesvedība – Prasības juridiskais pamats – Prasītāja, nevis Savienības tiesas izvēle (skat. 30. punktu)

3. Prasība atcelt tiesību aktu – Savienības tiesas kompetence – Prasījumi nolūkā panākt deklaratīvu nolēmumu – Nepieņemamība (LESD 263. pants) (skat. 68. punktu)

4. Tiesvedība – Pieteikums par lietas ierosināšanu – Formas prasības – Strīda priekšmeta noteikšana – Kopsavilkums par izvirzītajiem pamatiem – Prasītāja prasījumu nepārprotams formulējums (Tiesas Statūtu 21. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 76. panta d) un e) punkts) (skat. 74.–77. punktu)

5. Komisija – Pilnvaras – Savienības budžeta izpilde – Parādu piedziņa ieskaita veidā – Nosacījumi – Parādu ieskaits saistībā ar vienu un to pašu projektu – Neesamība – Pienākums iepriekš pārliecināties par attiecīgo līdzekļu izmantošanu paredzētajiem mērķiem un par tādu darbību īstenošanu, uz kuru pamata minētie līdzekļi ir piešķirti, neraugoties uz paredzēto ieskaitu – Neesamība (skat. 107., 108. punktu)

6. Iestāžu akti – Pamatojums – Pienākums – Apjoms – Lēmums, kas iekļaujas adresātam zināmā kontekstā (LESD 296. pants) (skat. 112. punktu)

Priekšmets

Pirmkārt, prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts, no vienas puses, atcelt Komisijas 2015. gada 4. maija Lēmumu D/C4 – B.2 – 005817, ar ko tā veica ieskaitu saistībā ar prasītājas prasījumu, kurš attiecas uz līguma izpildi atbilstoši pirmajam projektam Entice (Explaining the Nature of Technological Innovation in Chinese Enterprises), un prasītājas parādu, kas attiecas uz līguma izpildi atbilstoši otrajam projektam ar nosaukumu “Judicial Training and Research on EU crimes against environment and maritime pollution”, no otras puses, atcelt visus citus iepriekšējos, vēlākos un katrā ziņā ar šo lēmumu saistītos aktus un, treškārt, piespriest Komisijai samaksāt prasītājai summas, kas tai pienākas atbilstoši projekta Entice izpildei, un, otrkārt, prasība, kas ir pamatota ar LESD 272. pantu un ar kuru tiek lūgts konstatēt, ka nepastāv prasījums, uz ko Komisija ir atsaukusies atbilstoši otrā projekta izpildei.

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt;
Tomēr saimnieciskās darbības subjektiem joprojām ir tiesības saprātīgi piemēroties konstatētai vai sagaidāmai savu konkurentu rīcībai. Tādējādi uzņēmumi tostarp var rīkoties, lai aizstāvētu savas likumīgās intereses no iespējamajiem tādu piemērojamo noteikumu kā augu aizsardzības līdzekļu tirdzniecības tiesiskais regulējums pārkāpumiem no savu konkurentu puses. Šajā saistībā var būt likumīgi, ka uzņēmumi informē kompetentās valsts iestādes par iespējamu savu konkurentu pieļautu pienākumu atbilstoši spēkā esošajiem noteikumiem neizpildi un vajadzības gadījumā sadarbojas ar šīm iestādēm saistībā ar pārbaudēm, kuras tās var veikt.

Kompetento valsts iestāžu lēmumi veikt dokumentu pārbaudes vai pārbaudes uz vietas un uzsākt administratīvus vai kriminālprocesus pret uzņēmumiem, kas tiek turēti aizdomās par prettiesiskām darbībām, ir jāpieņem minētajām valsts iestādēm, kuras rīkojas sabiedrības interesēs un kurām tādēļ, pieņemot lēmumus, ir novērtējuma brīvība. Tādējādi, šādas darbības un dalībvalstu, kas nerīkojas ar saistošu kompetenci, iestāžu lēmumi neietilpst LESD 101. un 102. panta piemērošanas jomā, jo šie panti reglamentē tikai uzņēmumu darbības.

Tas, ka šo iestāžu izvēli par to, vai veikt pārbaudes, ir ietekmējis tas, ka tajās vērsušies konkurējoši uzņēmumi, nemaina to, ka to lēmumiem ir valsts iestāžu lēmumu raksturs.

(skat. 49. un 55. punktu)
3.

Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana – Absolūti atteikuma pamati – Preču zīmes, kuras sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kas var kalpot, lai apzīmētu preces vai pakalpojuma īpašības – Jēdziens – Preču zīme, ko veido vārds vai neoloģisms, kas izriet no elementu kombinācijas (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 52. panta 1. punkta a) apakšpunkts) (skat. 21., 22. punktu)
2)

Talanton AE – Symvouleftiki‑Ekpaideftiki Etaireia Dianomon, Parochis Ypiresion Marketing kai Dioikisis Epicheiriseon atmaksā Eiropas Komisijai summu EUR 253289,63 saistībā ar subsīdijas līgumu Nr. 216088 par projekta “Point‑of‑care monitoring and diagnostics for autoimmune diseases” īstenošanu, pieskaitot nokavējuma procentus saskaņā ar 3,55 % likmi par laiku no 2015. gada 27. janvāra un atskaitot summu EUR 5000 apmērā, kas samaksāta Komisijai 2015. gada 4. maijā un no kuras vispirms sedz nokavējuma procentus un pēc tam pamatsummu;
Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojam ir jāpiemēro Regula Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi tā, lai neskartu ar Regulu Nr. 2081/92 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību piešķirto aizsargātu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību. It īpaši EUIPO saskaņā ar Regulas Nr. 2081/92 14. panta 1. punktu ir jāatsaka ikvienas tādas preču zīmes reģistrācija, kurai būtu piemērojama viena no šīs regulas 13. pantā paredzētajām situācijām un kura attiektos uz to pašu preces veidu, un, ja preču zīme ir jau reģistrēta, jāatzīst šī reģistrācija par spēkā neesošu.

(skat. 29. punktu)
Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2017. gada 1. marta spriedums –

Universiteit Antwerpen/REA

(lieta T‑208/15)

Šķīrējklauzula – Septītā pamatprogramma pētniecībai, tehnoloģiju attīstībai un demonstrējumu pasākumiem (2007.–2013. gads) – Marijas Kirī vārdā nosauktie pasākumi – Jaunie pētnieki – Uzaicinājums iesniegt piedāvājumus “FP7‑People‑ITN‑2008” – Nolīgumi par subsīdijām – Pieļaujamās izmaksas – Piešķirto līdzekļu atmaksāšana – Pētnieku uzņemšanas jēdziens – Samērīgums

1. Tiesvedība–Vēršanās Vispārējā tiesā saskaņā ar šķīrējklauzulu–Līgums, kam piemērojamas valsts tiesības–Valsts materiālo tiesību piemērojamība–Valsts jurisdikcijas tiesību normu nepiemērojamība (LESD 272. pants) (skat. 52.–55. punktu)

2. Tiesvedība–Vēršanās Vispārējā tiesā saskaņā ar šķīrējklauzulu–Līgumi, kas noslēgti saskaņā ar konkrētu pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu programmu–Mērķi (LESD 272. pants) (skat. 65. punktu)

3. Tiesvedība–Vēršanās Vispārējā tiesā saskaņā ar šķīrējklauzulu–Līgumi, kas noslēgti saskaņā ar konkrētu pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu programmu–Pētnieku uzņemšanas jēdziens (LESD 272. pants) (skat. 81.–85., 93., 104., 116. punktu)

Priekšmets

Prasība saskaņā ar LESD 272. pantu, pirmkārt, atzīt, ka nolīgumus par subsīdiju Nr. 238214 “C7” (Cerebellar‑Cortical Control: Cells, Circuits, Computation, and Clinic) un Nr. 238686 “Cerebnet” (Timing and plasticity in the olivo‑cerebellar system), kas ir noslēgti saistībā ar uzaicinājumu iesniegt piedāvājumus FP7‑PEOPLE‑ITN‑2008, nevar interpretēt tādējādi, ka tajos atbalsta saņēmējiem ir paredzēts pienākums apmācīt jaunos pētniekus vienīgi savās telpās un līdz ar to apstiprināt, ka REA nevar noraidīt ar trīs jauno pētnieku sagatavošanu ārpus prasītājas telpām saistītos izdevumus kā nepieļaujamus, un, otrkārt, piespriest REA samaksāt visus izdevumus saistībā ar šo jauno pētnieku apmācību, kurus prasītāja ir paziņojusi, tiem pieskaitot procentus no dienas, kad maksājumi bija jāveic saskaņā ar nolīgumiem.

Rezolutīvā daļa

1) Pētniecības izpildaģentūra (REA) samaksā Universiteit Antwerpen summu EUR 45526,73 apmērā, kas atbilst konkrētu pieļaujamo izmaksu maksājumam atbilstoši nolīgumam Nr. 238686 “Cerebnet”, kas ir noslēgts Septītajā pamatprogrammā pētniecībai, tehnoloģiju attīstībai un demonstrējumu pasākumiem (2007. līdz 2013. gads), tai pieskaitot nolīgumā noteiktos procentus no dienas, ka šī summa bija jāsamaksā saskaņā ar šo nolīgumu.

2) Pārējā daļā prasību noraidīt.
Regulas Nr. 207/2009 par Eiropas Savienības preču zīmi 15. panta 1. punkta otrās daļas a) apakšpunkts paredz gadījumu, kad valsts vai Eiropas Savienības līmenī reģistrēta preču zīme tirdzniecībā tiek izmantota tādā veidā, kas nedaudz atšķiras no veida, kādā tā tikusi reģistrēta. Šīs normas, kas netiecas uzspiest veida, kādā izmanto preču zīmi, un veida, kādā tā tikusi reģistrēta, precīzu atbilstību, mērķis ir atļaut šīs preču zīmes īpašniekam apzīmējuma komerciālās izmantošanas gadījumā veikt tajā izmaiņas, kas, nemainot atšķirtspēju, ļauj to labāk pielāgot attiecīgo preču vai pakalpojumu tirdzniecības vai mārketinga prasībām. Atbilstoši šim mērķim šīs normas materiālās piemērošanas joma ir jāuzskata par ierobežotu attiecībā uz situācijām, kurās apzīmējums, ko preču zīmes īpašnieks izmanto konkrēti tāpēc, lai apzīmētu preces vai pakalpojumus, saistībā ar kuriem tā ir reģistrēta, ir tādā formā, kādā tiek komerciāli izmantota šī pati preču zīme. Līdzīgās situācijās, kad tirdzniecībā izmantotā apzīmējuma forma atšķiras no veida, kādā tas ticis reģistrēts, tikai ar nenozīmīgiem elementiem tādējādi, ka abus apzīmējumus var uzskatīt par būtībā ekvivalentiem, minētā norma paredz, ka reģistrētās preču zīmes izmantošanas pienākumu var izpildīt, iesniedzot pierādījumu par apzīmējuma izmantošanu tādā veidā, kādā to izmanto tirdzniecībā.

Tādējādi, lai varētu konstatēt reģistrētas preču zīmes atsķirtspējas izmaiņas, ir jāpārbauda pievienoto elementu atšķirtspēja un dominējošais raksturs, pamatojoties uz katram no šiem elementiem raksturīgajām iezīmēm, kā arī dažādo elementu attiecīgo izvietojumu preču zīmes konfigurācijā.

Šāda konstatējuma izdarīšanai ir jāņem vērā arī agrākās preču zīmes, kas ir tikusi izmantota vienīgi kā saliktas preču zīmes daļa vai kopā ar citu preču zīmi, raksturīgās iezīmes, un it īpaši tās vairāk vai mazāk augstā atšķirtspēja. Jo vājāka būs tās atšķirtspēja, jo vieglāk to būs izmainīt, pievienojot elementu, kam pašam par sevi ir atšķirtspēja, un jo vairāk attiecīgā preču zīme zaudēs savu spēju tikt uztvertai kā preces izcelsmes norādei. Tāpat ir izdarāms arī pretējs secinājums.

Tāpat, ja preču zīme sastāv no vairākiem elementiem un ja vienam vai dažiem no tiem nav atšķirtspējas, šo elementu izmaiņas vai izlaišana nevar ietekmēt preču zīmes atšķirtspēju kopumā.

Turklāt, lai varētu tikt piemērots Regulas Nr. 207/2009 15. panta 1. punkta otrās daļas a) apakšpunkts, reģistrētās preču zīmes papildinājumi nedrīkst izmainīt attiecīgajā formā reģistrētās preču zīmes atšķirtspēju, tostarp ņemot vērā to pakārtoto izvietojumu apzīmējumā vai to vājo atšķirtspēju

(skat. 27.–31. punktu)