EKL 287. pantā ir noteikts Kopienas iestāžu locekļu, ierēdņu un pārējo darbinieku pienākums neizpaust informāciju, uz ko pēc tās rakstura attiecas pienākums glabāt dienesta noslēpumus. Tomēr attiecībā uz EKL 253. pantā noteikto pienākumu iestāžu aktos norādīt pamatojumu pamatojuma nesniegšana nevar tikt attaisnota ar minētajā 287. pantā ietverto pienākumu neizpaust dienesta noslēpumus. Proti, pienākumu neizpaust dienesta noslēpumus tātad šajā ziņā nevar interpretēt tik plaši, ka tas pienākumam norādīt pamatojumu atņem tā būtisko saturu, aizskarot dalībvalstu un ieinteresēto lietas dalībnieku tiesības uz aizstāvību. It īpaši prasība pamatot valsts atbalsta jomā pieņemtu lēmumu nav nosakāma, ņemot vērā vienīgi tās dalībvalsts interesi saņemt informāciju, kurai šis lēmums ir adresēts. Ja Komisija apstiprina pasākumu, kuru tai lūgusi apstiprināt dalībvalsts, proti, tā atļauj īstenot atbalsta nodomu, tās interese saņemt pamatotu lēmumu atšķirībā no atbalsta saņēmēja konkurentu intereses var būt tikai ļoti neliela.

Tomēr, šādi nošķirot saimnieciskās darbības, no vienas puses, un valsts varas iesaistīšanos, no otras puses, ir jāņem vērā, ka privātā ieguldītāja rīcība, ar kuru ir jāsalīdzina valsts ieguldītāja rīcība, ne vienmēr būs tāda kā parastam ieguldītājam, kas kapitālu iegulda atkarībā no tā rentabilitātes viedokļa vairāk vai mazāk īstermiņā. Šai rīcībai ir jābūt vismaz tādai, kas piemīt privātai holdinga sabiedrībai vai privātai uzņēmumu grupai, kura savā darbībā īsteno strukturālu, globālu vai nozares politiku un ievēro ilgāka termiņa rentabilitātes perspektīvas.

Šajā ziņā atkarībā no konkrētās lietas apstākļiem tas, ka privātais ieguldītājs izmaksā papildu atlaišanas pabalstus, principā var tikt uzskatīts par tiesisku un lietderīgu praksi, lai veicinātu pieklusinātu sociālo dialogu un saglabātu sabiedrības vai sabiedrību grupas tēlu. Proti, atlaišanas papildu pabalstu izmaksas ir jānošķir no sociālā nodrošinājuma izmaksām, kas būtu jāsedz valstij sabiedrības likvidācijas gadījumā. Ņemot vērā vienlīdzīgas attieksmes principu, arī dalībvalstīm valsts uzņēmuma likvidācijas gadījumā ir iespēja izmaksāt papildu atlaišanas pabalstus, lai arī to pienākumi a priori nedrīkstētu pārsniegt stingri noteikto likumisko un līgumisko minimumu.

Proti, konkrēto saimniecisko darbību pietiekami precīzas definīcijas neesamības gadījumā Komisija nevarēja, no vienas puses, sniegt references privāto ieguldītāju definīciju un līdz ar to, pamatojoties uz objektīviem un pārbaudāmiem elementiem, secināt pietiekami nostiprinājušās prakses esamību starp šiem ieguldītājiem. No otras puses, nepastāvot šādam salīdzināšanas kritērijam, konkrēto saimniecisko darbību definīcija ir vajadzīga arī, lai pierādītu saprātīgu un pietiekami pamatotu iespējamību, ka dalībvalsts pat ilgtermiņā gūst netiešu materiālu labumu no konkrētās rīcības.

Līdz ar to, tā kā vienlaicīgumu var uzskatīt tikai par norādi, kas ļautu drīzāk spriest par valsts atbalsta neesamību EKL 87. panta 1. punkta izpratnē, saprotams, ka to nevar vērtēt šauri.

Valsts atbalsta jomā ar to vien, ka pasākumam ir sociāls mērķis, nepietiek, lai jau no paša sākuma ļautu izvairīties no atbalsta kvalifikācijas EKL 87. panta izpratnē. Faktiski šī panta 1. punktā nav paredzēts dalījums atkarībā no tā, kādi ir valsts iejaukšanās pasākuma iemesli vai mērķi, bet šie pasākumi ir definēti, ņemot vērā to radītās sekas. Atbalsta jēdziens ietver valsts iejaukšanās pasākumus, kuri dažādos veidos atvieglo maksājumus, kas parasti maksājami no uzņēmuma budžeta.

Atbalsta jēdziens ne vienmēr nozīmē, ka ir jāuzņemas likumisks pienākums, bet drīzāk nozīmē, ka izdevumi, kuri citkārt būtu jāmaksā no uzņēmuma budžeta, tiek samazināti. No uzņēmuma ikdienas vadības izrietošo izdevumu definīcija pēc sava rakstura nevar ietvert tikai likumiskos vai līgumiskos pienākumus. Tāpat ar to, ka atbalsta indivīdiem tiešie saņēmēji ir darbinieki, nepietiek, lai pierādītu atbalsta par labu to darba devējam neesamību.

Attiecībā uz tādu pasākumu kā uzņēmuma piešķirtais avanss uz norēķinu kontu par labu uzņēmuma atlaistajiem darbiniekiem, kas ir paredzēts, lai finansētu nākotnē maksājamo papildu pabalstu izmaksas saistībā ar [kapitāla] pārņēmēju, iespējams, ieviesto personāla samazināšanas plānu, tas, ka šis pasākums neizriet no stingriem likumiskiem un līgumiskiem pienākumiem, principā nevar izslēgt valsts atbalsta kvalifikāciju saskaņā ar EKL 87. panta 1. punktu.

Turklāt darījuma konta, kurā ir ieskaitīti līdzekļi atbalstam indivīdiem, esamība iedrošina uzņēmuma darbiniekus pamest uzņēmumu vai vismaz to pamest, nerisinot sarunas par viņu aiziešanu, it īpaši attiecībā uz papildu atlaišanas pabalsta iespējamo piešķiršanu, un tas viss rada netiešu ekonomisku priekšrocību šim uzņēmumam.

Komisija tātad pieļauj acīmredzamu kļūdu vērtējumā, kad tā šos atbalsta indivīdiem pasākumus kvalificē kā pasākumus, kas nav uzskatāmi par atbalstu EKL 87. panta 1. punkta izpratnē.

(sal. ar 136., 137., 139., 143., 144. un 147. punktu)