No tā izriet, ka Tiesai ir kompetence izvērtēt to prasību atcelt atbilstoši Līguma par ES V sadaļai pieņemtu tiesību aktu, ko Kopienu iestāde ir cēlusi saskaņā ar EKL 230. pantu, un tās ietvaros pārbaudīt izvirzītos pamatus atbilstoši EKL 241. pantam, ciktāl tie ir pamatoti ar LES 47. panta pārkāpumu.

Turklāt jautājums par to, vai šāda Savienības pieņemta tiesību akta noteikumi ietilpst Kopienas kompetencē, attiecas uz šīs pašas kompetences piešķiršanu un līdz ar to tās esamību, nevis tās ekskluzīvo vai dalīto raksturu.

Tā kā LES 47. panta pārkāpums izriet no fakta, ka tiesību aktu, kas rada juridiskas sekas, Savienība ir pieņēmusi, pamatojoties uz Līgumu par ES, bet to būtu varējusi pieņemt Kopiena, nav nozīmes arī tam, vai attiecībā uz jomu, kura neietilpst Kopienas ekskluzīvajā kompetencē un kurā līdz ar to dalībvalstis netiek kavētas īstenot savas pilnvaras individuāli vai kolektīvi, šo tiesību aktu varēja pieņemt dalībvalstis, īstenojot to kompetences.

Tiesību akts, kas rada juridiskas sekas un kas pieņemts saskaņā ar Līguma par ES V sadaļu, ietekmē EK līguma noteikumus LES 47. panta izpratnē, ja to varēja pieņemt, pamatojoties uz šo pēdējo minēto līgumu, un nebija jāpārbauda, vai šis tiesību akts kavē vai ierobežo Kopienu īstenot savas kompetences. Faktiski, ja izrādās, ka saskaņā ar Līguma par ES V vai VI sadaļu pieņemta tiesību akta noteikumu — gan sakarā ar to mērķi, gan saturu — galvenais mērķis ir īstenot Kopienai ar EK līgumu piešķirto politiku un ka tos varēja likumīgi pieņemt, arī pamatojoties uz pēdējo minēto līgumu, minētie noteikumi ir pieņemti, pārkāpjot LES 47. pantu.

Lai gan pašreizējās Kopienas sadarbības politikas attīstības jomā mērķi nav tikai pasākumi, kas tieši vērsti uz cīņu ar nabadzību, tomēr, lai kāds pasākums izrietētu no šīs politikas, tam ir jāpalīdz sasniegt šīs politikas ekonomiskās un sociālās attīstības mērķi. Šajā sakarā no vairākiem Savienības iestāžu, kā arī Eiropadomes pieņemtajiem dokumentiem izriet, ka noteikti pasākumi, kuru mērķis ir novērst attīstības valstu jūtīgumu, tostarp tie, kas pieņemti cīņas pret kājnieku ieroču un vieglo ieroču izplatīšanu ietvaros, var palīdzēt novērst un samazināt šķēršļus minēto valstu ekonomiskajai un sociālajai attīstībai.

Lēmums 2004/833/KĀDP, ar ko Vienoto rīcību 2002/589/KĀDP īsteno saistībā ar Eiropas Savienības ieguldījumu Rietumāfrikas valstu ekonomikas kopienā atbilstīgi moratorijam attiecībā uz kājnieku ieročiem un vieglajiem ieročiem, ņemot vērā tā mērķi un saturu, ietver divas sastāvdaļas un nevienai no [šīm sastāvdaļām] nav palīgrakstura — viena izriet no Kopienas sadarbības politikas attīstības jomā un otra — no Kopējās ārpolitikas un drošības politikas (KĀDP).

Tomēr attiecībā uz pasākumu, kam ir vairāki mērķi vai kam ir vairākas sastāvdaļas, kurām attiecībā pret citām nav palīgrakstura, ja ir piemērojami dažādi EK līguma juridiskie pamati, tas izņēmuma kārtā ir jābalsta uz dažādiem atbilstīgiem juridiskiem pamatiem. Tomēr atbilstoši LES 47. pantam šāds risinājums ir izslēgts tāda pasākuma gadījumā, kuram ir vairāki mērķi vai vairākas sastāvdaļas, kas izriet, attiecīgi, no sadarbības politikas attīstības jomā, kas Kopienai ir piešķirta ar EK līgumu, un KĀDP, lai gan nevienai no tām attiecībā pret otru nav palīgrakstura. Faktiski, tā kā LES 47. pantam ir pretrunā tas, ka Savienība veic pasākumu, pamatojoties uz Līgumu par ES, ja to varētu likumīgi pieņemt, balstoties uz EK līgumu, Savienība nevar izmantot no KĀDP izrietošu juridisko pamatu, lai pieņemtu noteikumus, kas ietilpst kompetencē, kura ar EK līgumu piešķirta Kopienai.

No tā izriet, ka Padome, pieņemot Lēmumu 2004/833 un to pamatojot ar Līguma par ES V sadaļu, lai gan tas attiecas arī uz sadarbības politiku attīstības jomā, ir pārkāpusi LES 47. pantu.

(sal. ar 75.–77., 108. un 109. punktu)