Attiecībā uz lēmuma par personas vārda saglabāšanu Regulas Nr. 881/2002, ar kuru paredz īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, kas saistītas ar Osamu bin Ladenu, Al-Qaida un Taliban, un groza Regulu Nr. 467/2001, ar ko aizliedz eksportēt noteiktas preces un pakalpojumus uz Afganistānu, pastiprina lidojumu aizliegumu un attiecina uz Afganistānas Taliban līdzekļu un citu finanšu resursu iesaldēšanu, I pielikumā esošajā sarakstā pieņemšanu, pirms divkārša pienākuma izpildes, saskaņā ar kuru, pirmkārt, kompetentajai Savienības iestādei, lai pamatotu savu lēmumu, ir jāpaziņo attiecīgajai personai informācija, kas ir šīs iestādes rīcībā un kas ir vērsta pret šo personu, un otrkārt, tai šai personai ir jāļauj lietderīgi paust savus apsvērumus par pamatojumu, kas pret viņu ir vērsts, atšķirībā no sākotnējās iekļaušanas gadījuma ir jāpieņem šis lēmums.

Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā garantētā pārbaudes tiesā efektivitāte nozīmē, ka, pārbaudot lēmuma par konkrētas personas vārda iekļaušanu vai saglabāšanu Regulas Nr. 881/2002, ar kuru paredz īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, kas saistītas ar Osamu bin Ladenu, Al-Qaida un Taliban, un groza Regulu Nr. 467/2001, ar ko aizliedz eksportēt noteiktas preces un pakalpojumus uz Afganistānu, pastiprina lidojumu aizliegumu un attiecina uz Afganistānas Taliban līdzekļu un citu finanšu resursu iesaldēšanu, I pielikumā esošajā sarakstā pamatā esošo iemeslu tiesiskumu, Savienības tiesai ir jānodrošina, lai šis lēmums, kam attiecībā uz šo personu ir individuāla piemērojamība, būtu balstīts uz pietiekami drošiem faktiem. Tas nozīmē, ka ir jāpārbauda pamatojuma izklāstā norādītie fakti, kas ir minētā lēmuma pamatā, tādēļ pārbaudē tiesā nav jāizvērtē tikai norādīto iemeslu abstrakta ticamība, bet arī tas, vai ir pamatoti šie apsvērumi vai vismaz viens no tiem, kurš tiek uzskatīts par pašu par sevi pietiekamu šā paša lēmuma pamatojumam. Šajā nolūkā Savienības tiesai ir jāveic šī pārbaude, vajadzības gadījumā pieprasot kompetentajai Savienības iestādei iesniegt atbilstošu – konfidenciālu vai nekonfidenciālu – informāciju vai pierādījumus, lai varētu veikt šādu pārbaudi.

Ja kompetentā Savienības iestāde nevar izpildīt Savienības tiesas lūgumu, tad šai tiesai ir jābalstās tikai uz tai paziņoto informāciju. Ja šī informācija neļauj konstatēt, ka apsvērumi ir pamatoti, Savienības tiesa šos iemeslus neņem vērā kā lēmuma par attiecīgo iekļaušanu vai saglabāšanu pamatojumu. Turpretī, ja kompetentā Savienības iestāde iesniedz atbilstošo informāciju vai pierādījumus, Savienības tiesai ir jāpārbauda, vai, ņemot vērā šo informāciju vai pierādījumus, norādītie fakti atbilst patiesībai, un atkarībā no attiecīgās lietas apstākļiem un ņemot vērā iespējamos apsvērumus, ko par tiem iesniegusi tostarp attiecīgā persona, jāizvērtē to ticamība.

Ja sevišķi svarīgu apsvērumu dēļ, kas ir saistīti ar Savienības vai tās dalībvalstu drošību vai ar to starptautisko attiecību īstenošanu, konkrēta informācija vai pierādījumi nevar tikt darīti zināmi attiecīgajai personai, Savienības tiesai, attiecībā pret kuru nevar iebilst, ka šī informācija vai pierādījumi ir slepeni vai konfidenciāli, tās veiktajā pārbaudē tiesā tomēr ir jāizmanto paņēmieni, kas ļautu līdzsvarot pamatotās rūpes par drošību attiecībā uz minētā akta pieņemšanas laikā vērā ņemto ziņu veidu un avotiem, no vienas puses, un vajadzību pietiekami nodrošināt lietas dalībniekiem tādu viņu procesuālo tiesību ievērošanu kā tiesības tikt uzklausītam, kā arī sacīkstes principu, no otras puses.

Ja Savienības tiesa uzskata, ka kompetentās iestādes minētajiem iemesliem nav pretrunā tas, ka attiecīgajai personai vismaz daļēji tiek paziņota attiecīgā informācija un pierādījumi, tā šai iestādei dod iespēju tos paziņot attiecīgajai personai. Ja šī iestāde pret to iebilst, Savienības tiesa pārbauda apstrīdētā tiesību akta tiesiskumu, pamatojoties vienīgi uz paziņotajiem faktiem.

Turpretī, ja izrādās, ka kompetentās Savienības iestādes norādīto iemeslu dēļ nevar attiecīgajai personai izpaust Savienības tiesā iesniegto informāciju vai pierādījumus, ar tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā saistītās prasības, it īpaši sacīkstes princips, ir atbilstoši jālīdzsvaro ar prasībām, kas izriet no Savienības vai tās dalībvalstu drošības vai to starptautisko attiecību īstenošanas.

Ņemot vērā, ka attiecīgie ierobežojošie pasākumi ir preventīvi, ja, veicot apstrīdētā lēmuma tiesiskuma pārbaudi, Savienības tiesa uzskata, ka vismaz viens no Sankciju komitejas iesniegtajā pamatojuma izklāstā minētajiem apsvērumiem ir pietiekami precīzs un konkrēts, ka tas ir pamatots un pats tādējādi ir pietiekams pamats šā lēmuma pamatojumam, ar to, ka pārējie minētie apsvērumi tādi nav, nevar tikt pamatota minētā lēmuma atcelšana. Pretējā gadījumā tā atcels apstrīdēto lēmumu.

Šāda pārbaude tiesā ir nepieciešama, lai nodrošinātu taisnīgu līdzsvaru starp starptautiskā miera un drošības saglabāšanu un attiecīgās personas brīvību un pamattiesību aizsardzību. Proti, neraugoties uz attiecīgo ierobežojošo pasākumu preventīvo raksturu, tiem ir būtiska negatīva ietekme uz šīm brīvībām un tiesībām, kas saistīta, pirmkārt, ar to, ka būtiski tiek satricināta attiecīgās personas darba un ģimenes dzīve tādēļ, ka ierobežojumi izmantot savas īpašuma tiesības ir vispārpiemērojami, un, kā šajā lietā, to piemērošanas faktiskā ilguma dēļ, kā arī, otrkārt, ar to, ka šādi ierobežojumi rada kauna traipu un sabiedrības neuzticēšanos šai personai.

(sal. ar 119., 120., 123.–125., 127., 128., 130.–132. un 137. punktu)