Turklāt, lai nodrošinātu, ka dalībvalstis īsteno šos vides mērķus, Direktīvā 2000/60 ir paredzēta virkne normu, tostarp tās, kuras ir ietvertas šīs direktīvas 3., 5., 8., 11. un 13. pantā, kā arī tās V pielikumā, ar kurām ir noteikts sīki regulēts, komplekss vairāku stadiju process, lai dalībvalstis varētu ieviest vajadzīgos pasākumus atkarībā no to teritorijās identificēto ūdens objektu specifiskajām iezīmēm un raksturīpašībām. Šie elementi apstiprina interpretāciju, saskaņā ar kuru šīs direktīvas 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts neaprobežojas tikai ar programmatisku formulējumu noteiktiem vienkāršiem plānošanas un pārvaldes mērķiem, bet gan tas rada saistošas sekas, līdzko ir noteikts attiecīgā ūdens objekta ekoloģiskais stāvoklis attiecībā uz katru no šajā direktīvā noteiktā procesa stadijām.

Direktīvas 2000/60, ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā, 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punktā minētais virszemes ūdens objekta “stāvokļa pasliktināšanās” jēdziens ir jāinterpretē tādējādi, ka pasliktināšanās ir tad, ja vismaz viens no kvalitātes elementiem šīs direktīvas V pielikuma izpratnē ir pasliktinājies par vienu klasi, pat ja šī pasliktināšanās neizpaužas kā pazemināšana klasifikācijā attiecībā uz virszemes ūdens objektu, to ņemot kopumā. Tomēr, ja attiecīgais kvalitātes elements šī pielikuma izpratnē jau atrodas viszemākajā klasē, tad jebkura minētā elementa pasliktināšanās ir kvalificējama kā virszemes ūdens objekta “stāvokļa pasliktināšanās” šī 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punkta izpratnē.

Papildus šīs tiesību normas tekstam un tā gramatiskajai interpretācijai, kura no tā izriet, šo interpretāciju apstiprina normas attiecībā uz virszemes ūdeņu stāvokļa novērtējumu, kas balstās uz ekoloģiskā stāvokļa analīzi, kas aptver piecas klases. Šīs klases tātad ir tikai instruments, kas ierobežo dalībvalstu rīcības brīvību, tām nosakot kvalitātes elementus, kuri atspoguļo noteikta ūdens objekta reālo stāvokli. It īpaši, ja, piemērojot normu, sauktu par “one out all out”, ūdens objektu klasificē nākamajā zemākajā klasē, ja viens no kvalitātes elementu koeficientiem ir zemāks par līmeni, kurš atbilst tā pašreizējai klasei, tad, pirmkārt, tas atturētu dalībvalstis novērst virszemes ūdens objekta stāvokļa pasliktināšanos vienas stāvokļa klases iekšienē un, otrkārt, novestu pie tā, ka zemākās klases ūdeņi tiktu izslēgti no pienākuma novērst to stāvokļa pasliktināšanos piemērošanas jomas.

Attiecībā uz kritērijiem, kuri ļauj izdarīt secinājumu par ūdens masas stāvokļa pasliktināšanos, no Direktīvas 2000/60 4. panta uzbūves un tostarp no tā 6. un 7. punkta izriet, ka ūdens objekta stāvokļa pasliktināšanās, kaut vai tā būtu pagaidu rakstura, ir atļauta, vienīgi ievērojot stingrus nosacījumus. No tā izriet, ka slieksnim, kuru pārsniedzot konstatē pienākuma novērst ūdens objekta stāvokļa pasliktināšanos pārkāpumu, ir jābūt zemam.

Pretēja interpretācija, atbilstoši kurai vienīgi smagi pārkāpumi ir kvalificējami kā ūdens objekta stāvokļa pasliktināšanās, šai interpretācijai esot būtībā pamatotai, pirmkārt, uz negatīvās ietekmes uz ūdeni izsvēršanu un, otrkārt, uz ekonomiskajām interesēm, kas ir saistītas ar ūdeni, nevar tikt izsecināta no Direktīvas 2000/60 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punkta teksta. Turklāt ir svarīgi konstatēt, ka ar šādu interpretāciju netiek ievērota minētajā direktīva noteiktā atšķirība starp pienākumu novērst ūdens objekta stāvokļa pasliktināšanos un pamatojumu izņēmumam, kas ir paredzēts minētās direktīvas 4. panta 7. punktā, ciktāl vienīgi šajā pamatojumā ir sniegtas norādes interešu izsvēršanai.

(sal. ar 55.–57., 59., 61.–63., 67., 68. un 70. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)