ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
51.

Es īpaši plaši neizskatīšu minēto tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu. Pietiek atzīmēt, ka, kaut gan šīs tiesības var zināmā mērā ierobežot sabiedriskās drošības apsvērumu dēļ, šajā lietā Kopienu iestādes apelācijas sūdzības iesniedzējam nav devušas nekādas iespējas darīt zināmu savu viedokli par to, vai pret viņu piemērotās sankcijas ir pamatotas un vai tās būtu jāpatur spēkā. Šajā sakarā nav nozīmes tam, ka Apvienoto Nāciju Organizācijas līmenī pastāv procedūra svītrošanai no saraksta. Saskaņā ar šo procedūru petīciju iesniedzējiem ir tiesības iesniegt lūgumu Sankciju komitejai vai viņu valdībai par svītrošanu no saraksta ( 52 ). Tomēr šis lūgums tiek izskatīts tikai starpvaldību konsultāciju ceļā. Sankciju komitejai nav pienākuma faktiski ņemt vērā petīcijas iesniedzēja viedokli. Turklāt procedūra svītrošanai no saraksta ne mazākajā mērā neļauj piekļūt informācijai, pamatojoties uz kuru ir ticis pieņemts lēmums iekļaut sarakstā petīcijas iesniedzēju. Faktiski šai informācijai nav iespējams piekļūt neatkarīgi no jebkādiem pamatotiem lūgumiem, lai aizsargātu tās konfidencialitāti. Viens no būtiskiem iemesliem, kuru dēļ ir jāievēro tiesības tikt uzklausītam, ir ļaut attiecīgajām personām efektīvi aizsargāt savas tiesības, it īpaši tiesvedībā tiesā, kura var tikt uzsākta pēc administratīvās kontroles procedūras noslēguma. Šajā izpratnē tiesības tikt uzklausītam ir tieši nozīmīgas, lai nodrošinātu tiesības uz efektīvu pārsūdzēšanu. Procesuālas garantijas administratīvajā līmenī nekad nevar atcelt nepieciešamību pēc vēlākas tiesas kontroles. Tomēr tas, ka nepastāv šādas administratīvas garantijas, ļoti nelabvēlīgi ietekmē apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību.
9.

6. pants noteic attaisnojumu dažādai attieksmei, kuras pamatā ir cilvēka vecums: “1. Neatkarīgi no 2. panta 2. punkta dalībvalstis var paredzēt, ka dažāda attieksme, kuras pamatā ir vecums, neveido diskrimināciju, ja attiecīgās valsts tiesību kontekstā tā ir objektīvi un saprātīgi attaisnota ar likumīgu mērķi, tostarp likumīgu nodarbinātības politiku, darba tirgu un profesionālās izglītības mērķiem, un ja šā mērķa sasniegšanas līdzekļi ir atbilstīgi un vajadzīgi. Šāda dažāda attieksme cita starpā var ietvert a) to, ka nosaka īpašus nosacījumus darba un profesionālās izglītības iespējām, nodarbinātības un profesijas nosacījumus, tostarp atlaišanas un atalgošanas nosacījumus jauniešiem, vecākiem strādniekiem un personām, kuru apgādībā ir citas personas, lai veicinātu viņu profesionālo integrāciju vai nodrošinātu aizsardzību; b) to, ka nosaka minimālos nosacījumus attiecībā uz vecumu, profesionālo pieredzi vai darba stāžu, lai iegūtu darbu vai konkrētas ar to saistītas priekšrocības; c) to, ka nosaka maksimālo vecumu pieņemšanai darbā, pamatojoties uz izglītības prasībām attiecīgajam amatam vai uz vajadzību pēc saprātīga darba laikposma pirms pensijas. 2. Neatkarīgi no 2. panta 2. punkta dalībvalstis var paredzēt, ka vecuma noteikšana profesionālajām sociālā nodrošinājuma sistēmām, lai persona saņemtu pensiju vai invaliditātes pabalstu vai varētu pretendēt uz pensiju vai invaliditātes pabalstu, tostarp dažāda vecuma noteikšanu saskaņā ar šīm sistēmām darbiniekiem vai darbinieku grupām vai kategorijām un šādu sistēmu sakarā vecuma kritēriju izmantošana, lai faktiski aprēķinātu pabalstus, neveido diskrimināciju vecuma dēļ ar noteikumu, ka tā rezultātā nenotiek diskriminācija dzimuma dēļ.”
13.

Iesniedzējtiesa tomēr šaubījās par to, vai Itālijas Civilkodeksa 2449. panta un Likuma Nr. 474/1994 4. panta kopīgā piemērošana atbilst EKL 56. pantam. Ar savu 2004. gada 29. septembra lēmumu tā abos gadījumos uzdeva Tiesai šādus jautājumus: “1) Vai Civilkodeksa 2449. pants, piemērojot to šajā lietā, ir uzskatāms par saderīgu ar EKL 56. pantu, kā to ir interpretējusi Tiesa savā 2000. gada 23. maija spriedumā lietā C-58/99 Komisija/Itālija, 2002. gada 4. jūnija spriedumos lietā C-503/99 Komisija/Beļģija un lietā C-483/99 Komisija/Francija un 2003. gada 13. maija spriedumos lietā C-98/01 Komisija/Apvienotā Karaliste un lietā C-463/00 Komisija/Spānija, ja uz to atsaucas publisko tiesību iestāde, kura, lai arī tā ir zaudējusi kontroli pār akciju sabiedrību, saglabā tajā būtisku dalību (33,4 %) kā akcionāre, kurai pieder relatīvais akciju vairākums, tādējādi iegūstot nesamērīgas kontroles tiesības? 2) Vai Civilkodeksa 2449. pants, piemērojot to kopā ar 1994. gada 31. maija Dekrēta-likuma Nr. 332 – kas kļuva par 1994. gada 30. jūlija Likumu Nr. 474 – 4. pantu, ir uzskatāms par saderīgu ar EKL 56. pantu, kā to ir interpretējusi Tiesa savā 2000. gada 23. maija spriedumā lietā C-58/99 Komisija/Itālija, 2002. gada 4. jūnija spriedumos lietā C-503/99 Komisija/Beļģija un lietā C-483/99 Komisija/Francija un 2003. gada 13. maija spriedumos lietā C-98/01 Komisija/Apvienotā Karaliste un lietā C-463/00 Komisija/Spānija, ja uz to atsaucas publisko tiesību iestāde, kura, lai arī tā ir zaudējusi kontroli pār akciju sabiedrību, saglabā tajā būtisku dalību (33,4 %) kā akcionāre, kurai pieder relatīvais akciju vairākums, tādējādi iegūstot nesamērīgas kontroles tiesības? 3) Vai Civilkodeksa 2449. pants ir uzskatāms par saderīgu ar EKL 56. pantu, kā to ir interpretējusi Tiesa savā 2000. gada 23. maija spriedumā lietā C-58/99 Komisija/Itālija, 2002. gada 4. jūnija spriedumos lietā C-503/99 Komisija/Beļģija un lietā C-483/99 Komisija/Francija un 2003. gada 13. maija spriedumos lietā C-98/01 Komisija/Apvienotā Karaliste un lietā C-463/00 Komisija/Spānija, tiktāl, ciktāl, piemērojot to atsevišķiem gadījumiem, tas rada sekas, kas ir pretrunā cita valsts tiesību akta normai [proti, 1994. gada 31. maija Dekrēta-likuma Nr. 332, kas kļuva par 1994. gada 30. jūlija Likumu Nr. 474, 2. panta 1. punkta d) apakšpunktam), kura pati par sevi atbilst EKL 56. pantam un līdz ar to attiecībā uz nosacījumiem, ar kuriem tiek īstenotas īpašās tiesības, un prasībām, kādām tām jāatbilst, atspoguļo iepriekš minētajos Tiesas spriedumos šajā sakarā nodibinātos principus?”
12

Tomēr šī tiesa norāda, ka minētās tiesību normas rumāņu valodas versija attiecībā uz maršruta maiņas izlidošanas laika noteikšanu atšķiras no citu valodu versijām. Patiešām – lai gan Regulas Nr. 261/2004 5. panta 1. punkta c) apakšpunkta iii) punkta rumāņu valodas versijā paredzēts, ka maršruta maiņas izlidošanas laiks ir jānosaka “vismaz” vienu stundu pirms atceltā lidojuma izlidošanas laika, šīs normas versijas angļu valodā (“no more than one hour before the scheduled time of departure”) un franču valodā (“au plus tôt une heure avant l’heure de départ prévue”) paredz, ka maršruta maiņas izlidošanas laiku nevar pārcelt vairāk nekā vienu stundu pirms atceltā lidojuma izlidošanas laika. Iesniedzējtiesa, uzsverot, ka no Tiesas judikatūras saistībā ar šo regulu šķiet izriet, ka 5. panta 1. punkta c) apakšpunkta iii) punktā paredzētajam izņēmumam ir jāpiešķir nozīme, kas izriet jo īpaši no minētās normas versijām angļu un franču valodā, uzskata, ka Tiesai ir jānosaka pareiza tās interpretācija.
34

Lai atbildētu uz šiem jautājumiem, vispirms ir jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru nodokļa maksātāju tiesības no maksājamā PVN atskaitīt PVN, kas ir jāmaksā vai kas jau priekšnodoklī samaksāts par viņu iegādātajām precēm un saņemtajiem pakalpojumiem, ir ar Savienības tiesību aktiem izveidotās kopējās PVN sistēmas pamatprincips. PVN direktīvas 167. un nākamajos pantos paredzētās tiesības uz nodokļa atskaitīšanu ir neatņemama PVN mehānisma sastāvdaļa un principā nevar tikt ierobežotas. It īpaši šīs tiesības ir izmantojamas nekavējoties attiecībā uz visām par iepriekšējiem darījumiem priekšnodoklī samaksātajām nodokļa summām. Atskaitīšanas sistēmas mērķis ir pilnībā atbrīvot uzņēmēju no PVN, kas tam ir jāmaksā vai ko tas ir samaksājis saistībā ar visu savu saimniecisko darbību, un kopējā PVN sistēma nodrošina neitralitāti attiecībā uz nodokļa piemērošanu visām saimnieciskajām darbībām neatkarīgi no šo darbību mērķiem vai rezultātiem, ja vien minētajām darbībām pašām par sevi principā ir piemērojams PVN (spriedums, 2021. gada 18. novembris, Promexor Trade, С‑358/20, EU:C:2021:936, 33. punkts un tajā minētā judikatūra).
10

Šajā ziņā EUIPO apgalvo, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 19. punktā ir nepareizi interpretējusi un sagrozījusi prasību par interesi celt prasību, jo tā ir atteikusies izvērtēt, vai pēc apstrīdētā lēmuma pieņemšanas radušies apstākļi ir tādi, kuru dēļ prasībai varēja zust tās priekšmets, un šajā ziņā ir pamatojusies tikai uz to, ka šie apstākļi nevarēja radīt šaubas par minētā lēmuma tiesiskumu. Veicot šādu interpretāciju, Vispārējā tiesa, no vienas puses, esot sajaukusi jebkuras prasības izskatīšanai piemērojamās procesuālās un iepriekšējās prasības, kuras attiecas gan uz prasības priekšmeta, gan intereses celt prasību saglabāšanos tam, kas to ir cēlis, ar vēlāku apstrīdētā lēmuma tiesiskuma pārbaudi. No otras puses, tā esot liegusi interesei celt prasību pildīt tai raksturīgo funkciju, kas ir neatkarīga no prasības izskatīšanas pēc būtības, proti, nodrošināt pareizu tiesvedības vadību, novēršot to, ka tiesā tiek iesniegti tīri hipotētiski jautājumi.
33

Ceturtkārt, abi Portugāles valsts autoceļu tīkla koncesionāram izvirzītie mērķi ir formulēti ļoti vispārīgi un pirmajā brīdī neliecina par reālu vēlmi atturēt no šī tīkla vai galveno uz autoceļiem izmantojamo degvielas veidu, piemēram, benzīna, dīzeļdegvielas vai sašķidrinātās naftas gāzes (SNG), izmantošanas. Šajā ziņā ir būtiski, ka iesniedzējtiesa sava pirmā prejudiciālā jautājuma formulējumā uzsver, ka no nodokļa gūtie ieņēmumi tiek piešķirti valsts ceļu tīkla koncesionāram un ka no šī nodokļa struktūras neizriet nodoms atturēt no jebkāda šīs degvielas patēriņa.
39

No vienas puses, jāatgādina, ka atbilstoši Tiesas pastāvīgajai judikatūrai no LESD 256. panta 1. punkta otrās daļas un no Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58. panta pirmās daļas izriet, ka apelācijas sūdzības ir tikai par tiesību jautājumiem. Līdz ar to vienīgi Vispārējās tiesas kompetencē ir konstatēt un novērtēt tai iesniegtos atbilstošos faktus un pierādījumus. Tādēļ šo faktu un pierādījumu vērtējums, izņemot gadījumos, kad tie ir sagrozīti, nav tiesību jautājums, kas kā tāds ir iesniegts pārbaudei Tiesā saistībā ar apelācijas sūdzību (Tiesas priekšsēdētāja vietnieces rīkojums, 2020. gada 17. decembris, Anglo Austrian AAB un Belegging‑MaatschappijFar‑East/ECB, C‑207/20 P(R), nav publicēts, EU:C:2020:1057, 84. punkts un tajā minētā judikatūra).
42

Šajā kontekstā Čehijas Republika atgādina, pirmkārt, ka 2021. gada 21. maija rīkojums Polijas Republikai liek vienīgi pārtraukt brūnogļu ieguves darbības Turovas raktuvēs. Līdz ar to Polijas Republika joprojām varot veikt nepieciešamās darbības raktuvju vai to aprīkojuma uzturēšanai. Otrkārt, Čehijas Republika uzsver, ka nav pierādīts, ka tūlītēja brūnogļu ieguves darbību pārtraukšana Turovas raktuvēs izraisītu arī elektrostacijas, kas tiek darbināta ar raktuvju palīdzību, apsaimniekošanas izbeigšanu. Katrā ziņā Polijas Republika saglabātu iespēju uzdot pārējām tās teritorijā esošajām elektrostacijām palielināt savu elektroenerģijas ražošanas jaudu un izmantot elektroenerģijas pārrobežu tirdzniecību. Visbeidzot, treškārt, Čehijas Republika uzskata, ka Polijas Republika nevar pamatoti norādīt, ka ir nepieciešams papildu termiņš tās pienākumu, kuri izriet no 2021. gada 21. maija rīkojuma, izpildei, ja tā jau kopš paša sākuma atsakās izpildīt savus pienākumus un nav veikusi nevienu pasākumu rīkojuma izpildei.
155

Šajā ziņā Komisija – it īpaši pamatojoties uz juridiskajiem principiem, kas izriet no 2020. gada 26. marta sprieduma Simpson/Padome un HG/Komisija (pārskatīšana, C‑542/18 RX‑II un C‑543/18 RX‑II, EU:C:2020:232), it īpaši no šā sprieduma 55.–57. un 73.–75. punkta, no kuriem varot secināt, ka tiesnešu iecelšanas amatā un tiesu iestāžu darbības likumības pārbaude tiesā, sevišķi jautājumos par nelikumībām iecelšanas tiesneša amatā procedūrā, ir nepieciešama, lai nodrošinātu privātpersonu pamattiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību jomās, uz kurām attiecas Savienības tiesības, – apgalvo, ka prasības pēc būtības pirmajā iebildumā minētās tiesību normas, ciktāl tās Polijas tiesām aizliedz veikt tādu pārbaudi, ir pretrunā LES 19. panta 1. punktam, to skatot kopsakarā ar Hartas 47. pantu.
2)

Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.
32

Turklāt tikai atkārtodama kopsavilkuma veidā GR un HS iebildumus par apgalvotu ne bis in idem principa neievērošanu un nepaskaidrodama – ņemot vērā dokumentus, uz kuriem atsaucas šīs pašas personas, – kādā mērā eventuāli varētu secināt būtisko faktu identiskumu, un turklāt neizskaidrodama uzdotā jautājuma jēgu ne no tiesību, ne no nozīmīgo faktu skatpunkta, kā arī savas šaubas, kas tai radušās attiecībā uz ne bis in idem principa piemērošanu saistībā ar būtisko faktu identiskuma kritēriju un attiecīgā gadījumā saistībā ar Tiesas judikatūru šajā jomā, iesniedzējtiesa nav ar pietiekamu skaidrības un precizitātes pakāpi izklāstījusi iemeslus, kuru dēļ tai ir radies uzdotais jautājums, un līdz ar to tā nav izpildījusi Reglamenta 94. panta c) punktā ietverto prasību.
13

Iesniedzējtiesa uzdod jautājumu par to, vai Itālijas tiesiskais regulējums pamatlietā ir saderīgs ar Savienības tiesībām tajā, ka, no vienas puses, konkrētās nodokļa atlaides piešķiršana var tikt atteikta tikai tādēļ, ka pieteikuma iesniedzējs ir saņēmis atbalstu, kuru Komisija ir atzinusi par nesaderīgu ar iekšējo tirgu, un nav vajadzīgs, lai attiecībā uz to būtu izsniegts formāls atgūšanas rīkojums, un, no otras puses, runa ir nevis par vienkāršu jauna atbalsta izmaksas atlikšanu, bet par tā galīgu atteikumu. Šajā ziņā iesniedzējtiesa jautā arī par valsts tiesību saderību ar samērīguma principu.
70

It īpaši sprieduma A. K. 143. punktā Tiesa ir tieši atsaukusies uz trim apstākļiem, kas var izrādīties atbilstoši, lai veiktu šādu visaptverošu vērtējumu, proti, tostarp uz to, ka no jauna izveidotā VTP tika izveidota, saīsinot spēkā esošo četru gadu pilnvaru termiņu locekļiem, kuri līdz šim bija šajā struktūrā, kā arī uz to, ka, lai arī piecpadsmit VTP locekļus, kuri tika ievēlēti no tiesnešiem, agrāk ievēlēja viņu kolēģi tiesneši, turpmāk tos ievēl likumdošanas vara no kandidatūrām, ko tostarp var izvirzīt divu tūkstošu pilsoņu vai divdesmit piecu tiesnešu grupas, un šāda reforma ir izraisījusi to, ka to VTP locekļu skaits, kuru iecelšana tieši izriet no politiskās varas (vai tā tos ieceļ), ir divdesmit trīs no divdesmit pieciem šīs struktūras locekļiem.
8

Kā izriet no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu, GC un viņa laulātā apmeklēja gadatirgu Štraubingā (Straubing, Vācija). Viņi atradās vienā no šī gadatirgus haļļu ejām pie B & L Elektrogeräte stenda, kad šajā stendā nodarbinātais viņus uzrunāja no sava stenda vai kopīgajā ejā, lai tos pārliecinātu nopirkt putekļsūcēju.
2

Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp Andy Wightman, Ross Greer, Alyn Smith, David Martin un Jolyon Maugham, kā arī Catherine Stihler un Joanna Cherry, no vienas puses, un Secretary of State for Exiting the European Union (valsts sekretārs izstāšanās no Eiropas Savienības jautājumos), no otras puses, par iespēju atsaukt paziņojumu par Lielbritānijas Apvienotās Karalistes un Ziemeļīrijas nodomu izstāties no Eiropas Savienības.
Tiesas (sestā palāta) 2020. gada 13. februāra rīkojums –

Solak

(lieta C‑258/18) ( 1 )

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – EEK un Turcijas asociācijas līgums – Papildprotokola 59. pants – Lēmums Nr. 3/80 – Migrējošu Turcijas darba ņēmēju sociālais nodrošinājums – Dzīvesvietas klauzulu atcelšana – 6. pants – Papildu pabalsts – Atstādināšana – Atteikšanās no uzņemošās dalībvalsts pilsonības – Regula (EK) Nr. 883/2004 – Īpaši naudas pabalsti, kas nav balstīti uz iemaksām – Nosacījums par dzīvesvietu

Starptautiskie nolīgumi – EEK un Turcijas asociācijas līgums – Migrējošu darba ņēmēju sociālais nodrošinājums – Asociācijas padomes Lēmums Nr. 3/80 – Dzīvesvietas klauzulu atcelšana – Papildu pabalsti, ko piešķir saskaņā ar valsts tiesību aktiem – Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru aptur pabalstu izmaksu saņēmējiem, kuri valstī vairs nedzīvo – Piemērošana bijušajiem Turcijas darba ņēmējiem, kuri ir likumīgi nodarbināti uzņemošajā dalībvalstī – Turcijas pilsoņi, kuri ir atteikušies no minētās dalībvalsts pilsonības un atgriezušies savā izcelsmes valstī – Pieļaujamība

(EEK un Turcijas Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 3/80 6. panta 1. punkta 1. daļa; EEK un Turcijas asociācijas nolīguma papildprotokola 59. pants)

(skat. 51.–53., 55., 57. un 59. punktu un rezolutīvo daļu)

Rezolutīvā daļa

Asociācijas padomes 1980. gada 19. septembra Lēmuma Nr. 3/80 par Eiropas Kopienu dalībvalstu sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu Turcijas darba ņēmējiem un viņu ģimenes locekļiem 6. panta 1. punkta pirmā daļa, to lasot kopsakarā ar Papildprotokola, kurš ir 1970. gada 23. novembrī parakstīts Briselē un kurš Eiropas Ekonomikas kopienas vārdā ir noslēgts un apstiprināts ar Padomes 1972. gada 19. decembra Regulu (EEK) Nr. 2760/72, 59. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek pieļauti valsts tiesību akti, ar kuriem atbilstoši šiem tiesību aktiem piešķirta pabalsta, kura nolūks ir papildināt invaliditātes pensiju, lai nodrošinātu minimālos ienākumus, izmaksa ir apturēta attiecībā uz dalībvalstī likumīgi nodarbinātu darba ņēmēju – Turcijas pilsoni, kas, atteicies no šīs dalībvalsts pilsonības, kuru viņš bija ieguvis likumīgas uzturēšanās šajā dalībvalstī laikā, ir atgriezies savā izcelsmes valstī.

( 1 ) OV C 276, 6.8.2018.
Lieta C‑292/18

Petra Breyer un Heiko Breyer

pret

Sundair GmbH

(Amtsgericht Kassel lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Pārvadājumi – Regula (EK) Nr. 261/2004 – Tiesības uz kompensāciju lidojuma atcelšanas gadījumā – 3. panta 5. punkts – Piemērošanas joma – 2. panta a) punkts – Gaisa pārvadātāja jēdziens – Uzņēmums, kuram plānota lidojuma veikšanas brīdī vēl nav uzņēmējdarbības licences – Jautājums, kas nerada nekādas pamatotas šaubas

Kopsavilkums – Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 6. decembra rīkojums

Transports – Gaisa transports – Regula Nr. 261/2004 – Kompensācija un atbalsts pasažieriem – Gaisa transports – Jēdziens – Uzņēmums, kam vēl nav darbības licences datumā, kurā paredzēts lidojums – Izslēgšana – Pasažieru tiesības uz kompensāciju – Trūkums – Ierobežojumi

(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 261/2004 2. panta a) punkts, 3. panta 5. punkts, 5. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 7. panta 1. punkts; Padomes Direktīvas 90/314 5. panta 1. punkts)

Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, 3. panta 5. punkts saistībā ar 2. panta a) punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka tādai sabiedrībai, kāda ir aplūkota pamatlietā, kas ir iesniegusi uzņēmējdarbības licences pieprasījumu, bet plānoto lidojumu veikšanas brīdī to vēl nav saņēmusi, šī regula nav piemērojama, un līdz ar to attiecīgajiem pasažieriem nav tiesību uz kompensāciju saskaņā ar šīs regulas 5. panta 1. punkta c) apakšpunktu un 7. panta 1. punktu.

Tādēļ minētā uzņēmuma plānoto lidojumu neizpilde tādos apstākļos kā pamatlietā nevar radīt atcelšanas sekas, kas paredzētas Regulas Nr. 261/2004 5. panta 1. punkta c) apakšpunktā, skatītā kopā ar šīs regulas 7. panta 1. punktu. Ņemot vērā pamatlietas specifiku, jāpiebilst, ka tas, ka Regulas Nr. 261/2004 3. panta 5. punkts, skatīts kopā ar šīs regulas 2. panta a) punktu, nepieļauj attiecīgajiem pasažieriem izmaksāt kompensāciju, pamatojoties uz šo regulu, nekavē viņus pieprasīt kompensāciju saskaņā ar citiem tiesību aktiem, starp kuriem, kā paredzēts minētās regulas 3. panta 6. punktā, ir Direktīva 90/314, kuras 5. panta 1. punktā it īpaši ir noteikts, ka dalībvalstis veic visus nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka organizatora un/vai pārstāvja līgumslēdzēja puse ir atbildīga pret patērētāju par saistību, kuras izriet no līguma, pienācīgu izpildi neatkarīgi no tā, vai šīs saistības ir jāpilda šim organizatoram un/vai pārstāvim vai citiem pakalpojumu sniedzējiem, neierobežojot organizatora un/vai pārstāvja tiesības vērst savus prasījumus pret pārējiem pakalpojumu sniedzējiem.

(skat. 25., 26. un 28. punktu un rezolutīvo daļu)
29

Tādējādi no šīs normas formulējuma izriet, ka advokāta atlīdzība ietilpst nepieciešamajos izdevumos šīs normas izpratnē. Tāpat no tās izriet, ka atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi, no vienas puses, ir ierobežoti ar izdevumiem saistībā ar tiesvedību Tiesā un, no otras puses, ar tiem, kas bijuši šim nolūkam nepieciešami (rīkojums, 2018. gada 5. decembris, TV2/Dānija/Viasat Broadcasting UK, C‑657/15 P‑DEP, nav publicēts, EU:C:2018:985, 13. punkts).
25

Iesniedzējtiesa, atsaucoties uz 2016. gada 21. aprīļa spriedumu Radlinger un Radlingerová (C‑377/14, EU:C:2016:283, 50. punkts), pauž šaubas par to, vai maksājuma rīkojuma procedūra, kas balstīta uz bankas grāmatvedības dokumentu izrakstu, pārmērīgi neapgrūtina vai nepadara praktiski neiespējamu patērētājam saskaņā ar patērētāju aizsardzības sistēmu – it īpaši saskaņā ar Direktīvām 93/13 un 2008/48 – piešķirto tiesību izmantošanu tāpēc, ka, no vienas puses, tiesai nav sniegti pierādījumi par juridisko saikni starp patērētāju un banku un, no otras puses, viss pierādīšanas pienākuma smagums ir pārnests uz patērētāju.
Tiesas (desmitā palāta) 2021. gada 20. janvāra rīkojums –

Padome/Gul Ahmed Textile Mills

(lieta C‑100/17 P‑DEP)

Tiesāšanās izdevumu noteikšana

1. Tiesvedība – Tiesāšanās izdevumi – Pieteikums par atlīdzināšanu – Iesniegšanas termiņš – Pienākums iesniegt prasību par atlīdzināšanu saprātīgā termiņā – Noteikšana – Prasības par tiesāšanās izdevumu noteikšanu iesniegšanas termiņa neesamība (Tiesas Reglamenta 145. pants) (skat. 20.‑23. punktu)

2. Tiesvedība – Tiesāšanās izdevumi – Noteikšana – Atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi – Lietas dalībniekiem radušies nepieciešamie izdevumi – Honorārs, ko iestāde samaksā savam advokātam – Iekļaušana – Noteikšanas mērķiem vērā ņemamie fakti (Tiesas statūtu 19. panta 1. daļa; Tiesas Reglamenta 144. panta b) punkts) (skat. 25.–29., 32.–35. punktu)

3. Tiesvedība – Tiesāšanās izdevumi – Noteikšana – Atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi – Vērā ņemami elementi – Nepieciešamie izdevumi saistībā ar tiesāšanās izdevumu noteikšanas procesu – Iekļaušana (Tiesas Reglamenta 144. panta b) punkts) (skat. 30., 44. punktu)

4. Tiesvedība – Tiesāšanās izdevumi – Noteikšana – Atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi – Vairāku advokātu iesaistīšana – Ietekmes neesamība – Vērtējums, galvenokārt ņemot vērā tiesvedības mērķiem objektīvi nepieciešamo kopējo darba stundu skaitu – Kritēriji (Tiesas Reglamenta 144. panta b) punkts) (skat. 37., 39.–41. punktu)

5. Tiesvedība – Tiesāšanās izdevumi – Noteikšana – Nokavējuma procenti (Tiesas Reglamenta 91. pants) (skat. 47., 48. punktu)

Rezolutīvā daļa

Kopējā tiesāšanās izdevumu summa, kas Gul Ahmed Textile Mills Ltd ir jāatlīdzina Eiropas Savienības Padomei lietā C‑100/17 P, tiek noteikta 15681,92 EUR apmērā, pieskaitot nokavējuma procentus no šī rīkojuma izsniegšanas dienas līdz kopējās parāda summas samaksai, ar likmi, kas vienāda ar to, ko Eiropas Centrālā banka (ECB) piemēro galvenajām refinansēšanas operācijām, kas ir spēkā maksājuma termiņa mēneša pirmajā dienā, pieskaitot trīs ar pusi procentu punktus.
25

Šajā lietā ir jāpiemēro šī tiesību norma. Proti, atbilde uz uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem skaidri izriet no Tiesas judikatūras, it īpaši no 2007. gada 13. septembra sprieduma Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509), 2010. gada 22. decembra sprieduma Gavieiro Gavieiro un Iglesias Torres (C‑444/09 un C‑456/09, EU:C:2010:819), 2011. gada 8. septembra sprieduma Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557), 2012. gada 18. oktobra sprieduma Valenza u.c. (no C‑302/11 līdz C‑305/11, EU:C:2012:646), 2013. gada 12. decembra sprieduma Carratù (C‑361/12, EU:C:2013:830), 2016. gada 14. septembra sprieduma de Diego Porras (C‑596/14, EU:C:2016:683), kā arī 2016. gada 21. septembra rīkojuma Álvarez Santirso (C‑631/15, EU:C:2016:725).