*
LV
Jud ikatūr askrājums
*
ECLI:EU:C:2012 :635 1TIESAS S PRIEDUM S (pirmā palāta)
2012 . gada 18 . oktobrī 
Tiesvedības valoda – holandiešu.Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Ierobežojumi — Nodokļu tiesību akti — Atlīdzības no dokļa 
ieturēšana ienākumu gūšanas vietā, kas jāveic valstī reģistrētam pakalpojumu saņēmējam no c itā 
dalībvalstī reģistrētam pakalpojumu sniedzējam m aksājamas atlīdzības — Šāda p ienākuma neesamība, 
ja pakalpojumu sniedzējs ir r eģistrēts tajā pašā dalībvalstī
Lieta C-498/10
par l ūgumu sniegt prejudiciālu no lēmumu atbilstoši LESD 267 . pantam, ko H oge R aad de r 
Nederlanden (Nīderlande) iesniedza ar l ēmumu, kas pieņemts 2010 . gada 24 . septembrī un ka s Tiesā 
reģistrēts 2010 . gada 14 . oktobrī, tiesvedībā
X NV
pret
Staats secretaris van Financiën .
TIESA ( pirmā palāta)
šādā sastāvā: pirmās palātas priekšsēdētāja pienākumu izpildītājs A . Ticano [ A. Tizzano], tiesneši 
E. Borgs Bartets [A. Borg Barthet], E. Levits (referents), Ž. Ž. Kāzels [J.-J. Kasel] un M . Safjans 
[M. Safjan],
ģenerāladvokāte J. Kokote [J. Kokott],
sekretāre S. Stremholma [C. Strömholm], administratore,
ņemot vērā rakstveida p rocesu un 2011 . gada 17 . novembra tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko s niedza:
— X NV vārdā – F. A. Engelen un S. C. W. Douma, belastingadviseurs,
— Nīderlandes valdības vārdā – B. Koopman un C. Wissels, pārstāvji,
— Beļģijas valdības vārdā – J.-C. Halleux un M . Jacobs, pārstāvji,
— Vācijas valdības vārdā – T. Henze un J. Möller, pārstāvji,
— Francijas valdības vārdā – G. de B ergues un N. Rouam, pārstāvji,
2 ECLI:EU:C:2012 :6352012 .GADA 18 .OKTOBRA SPRIEDUM S—LIETAC-498/10
X
— Itālijas valdības vārdā – G. Palmieri, pārstāve, kurai p alīdz S. Fiorentino, avvocato dello Stato,
— Zviedrijas valdības vārdā – A. Falk un S. Johannesson, pārstāves,
— Apvienotās Karalistes valdības vārdā – L. Seeboruth, pārstāvis,
— Eiropas Komisijas vārdā – R. Lyal un W . Roels, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokātes secinājumus 2011 . gada 21 . decembra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1 Lūgums sniegt prejudiciālu no lēmumu ir p ar LESD 56 . panta interpretāciju.
2 Šis lūgums ir i esniegts tiesvedībā starp X NV (turpmāk tekstā – “X”), pusprofesionālu futbola klubu 
(“betaaldvoetbalorganisatie”), ka s ir r eģistrēts N īderlandē, un Staatssecretaris van F inanciën p ar 
nodokļa ieturēšanu ienākumu gūšanas vietā no c itā da lībvalstī reģistrētam p akalpojumu sniedzējam 
izmaksātas atlīdzības.
Atbilstošās tiesību normas
Nīderlandes t iesības
3 Saskaņā ar 1964 . gada L ikuma par a tlīdzības no dokli (Wet op de l oonbelasting, turpmāk tekstā – 
“Wet LB 1964 ”) 1. pantu:
“Tiešo no dokli, sauktu par “atlīdzības no dokli”, uzliek dar ba ņēmējiem v ai viņu dar ba devējiem, kuriem 
jāveic ieturējums, māksliniekiem, profesionāliem s portistiem, ārvalstu sabiedrībām, kā ar ī citām 
fiziskām pe rsonām, kas no rādītas šajā likumā vai atbilstoši šā likuma no rmām.”
4 Wet LB 1964 5 .b panta 1. un 3. punkta redakcija līdz 2007 . gada 1 . janvārim bija šāda:
“1.Piemērojot šo likumu un uz tā pamata pieņemtos no teikumus, ar ā rvalstu sabiedrību saprot 
galvenokārt ārpus Nīderlandes dzīvojošu fizisku pe rsonu vai reģistrētu juridisku pe rsonu grupu, kuru 
dalībnieki atsevišķi vai ko pīgi saskaņā ar ī stermiņa līgumu vai īslaicīgi uz cita pamata Nīderlandē 
uzstājas kā m ākslinieki vai profesionāli nodarbojas ar kā du sporta veidu.
[..]
3. Ja ārvalstu sabiedrības da lībnieks u zstājas vai profesionāli no darbojas ar kā du sporta ve idu dar ba 
tiesisko a ttiecību ietvaros ar N īderlandē nereģistrētu pe rsonu, ku rai j āveic ieturējums, atlīdzības 
nodoklis ir i eturams saskaņā ar ā rvalstu sabiedrībai piemērojamiem no teikumiem.”
ECLI:EU:C:2012 :635 32012 .GADA 18 .OKTOBRA SPRIEDUM S—LIETAC-498/10
X
5 No 2007 . gada 1 . janvāra šī panta redakcija ir š āda:
“Piemērojot šo likumu u n u z tā pamata pieņemtos no teikumus, ar ā rvalstu sabiedrību saprot 
galvenokārt ārpus N īderlandes dzīvojošu fizisku pe rsonu vai reģistrētu organizāciju grupu, ku ru 
dalībnieki atsevišķi vai ko pīgi saskaņā ar ī stermiņa līgumu N īderlandē uzstājas kā m ākslinieki v ai 
profesionāli nodarbojas ar kā du sporta veidu, izņemot:
[..]
2. ja atbilstoši ministrijas rīkojumā paredzētajiem no teikumiem t iek atzīts, ka s abiedrībā galvenokārt 
ietilpst da lībnieki, kas dzīvo vai ir r eģistrēti valstī, ar ku ru N īderlandes Karaliste ir no slēgusi 
Konvenciju par no dokļu dubultās uzlikšanas un no dokļu nemaksāšanas no vēršanu, vai ja tie dzīvo 
vai ir r eģistrēti Nīderlandē, Nīderlandes Antiļās vai Arubā.”
6 Wet LB 1964 8 .a panta 1. punktā ir p aredzēts:
“Ieturējumu attiecībā uz mākslinieku, profesionālu sportistu vai ārvalstu sabiedrību, ja mākslinieciskā 
vai sporta pakalpojuma pamatā ir ī stermiņa līgums, veic:
a. ja atlīdzība ir s aņemta no pe rsonas, ar ku ru ir v ienošanās par m āksliniecisko v ai s porta 
pakalpojumu – pe rsona, ar ku ru bija vienošanās par m āksliniecisko v ai sporta pakalpojumu;
b. ja atlīdzība ir s aņemta no t rešās personas – šī persona.”
7 Wet LB 1964 35 .g pantā ir no teikts:
“1.No ārvalstu sabiedrības no dokli iekasē, pamatojoties uz atlīdzību.
2. Ar “atlīdzību” saprot visas ārvalstu sabiedrības par m āksliniecisko v ai sporta pakalpojumu, kas 
izpildīts Nīderlandē, saņemtās summas. Atlīdzība ietver izdevumu atlīdzības, kā ar ī prasījumus pēc 
zināma laika vai ar no sacījumu saņemt vienu vai vairākus maksājumus vai pakalpojumus.
3. Par atlīdzību neuzskata:
a. kompe nsācijas un pakalpojumus saistībā ar d zērieniem u n ēdināšanu [..];
b. ceļa un uzturēšanās izdevumu ko mpe nsācijas, izņemot ceļa izdevumus par braucieniem ar v ieglo 
pasažieru transportlīdzekli, kas ir n epieciešamas mākslinieciskā vai sporta pakalpojuma pienācīgai 
izpildei ar no sacījumu, ka s abiedrība pe rsonai, ku rai j āveic ieturējums, iesniedz apliecinošos 
dokumentus un tos uzglabā un tur pieejamus pārbaudei;
c. pakalpojumus, ku ru m ērķis ir no vērst ceļa un uzturēšanās izdevumus, ku ri ir n epieciešami 
mākslinieciskā vai sporta pakalpojuma pienācīgai izpildei;
[..]
4. Atlīdzībā neietilpst tas, ko a tbilstoši inspektora lēmumam var u zskatīt par ko mpe nsāciju, kas nav 
atlīdzības sastāvdaļa (lēmums par izdevumu atlīdzību). Lēmumu par izdevumu atlīdzību inspektors 
paziņo pēc pieprasījuma, un tas ir p ārsūdzams. Sabiedrība vai pe rsona, ku rai j āveic ieturējums, 
pieteikumu iesniedz pirms mākslinieciskā vai sporta pakalpojuma saņemšanas, bet persona, kurai jāveic 
ieturējums, – ne vēlāk  kā vienu mēnesi pēc pakalpojuma saņemšanas. [..]”
8 Wet LB 1964 35 .h panta 1. punktā ir no teikts, ka m aksājamā no dokļa apmērs ir 20 % no a tlīdzības.
4 ECLI:EU:C:2012 :6352012 .GADA 18 .OKTOBRA SPRIEDUM S—LIETAC-498/10
X
Konvencija starp Nīderlandes K aralisti un Lielbritānijas un Zi emeļīrijas Apvienoto Karalisti
9 Nīderlandes Karalistes un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes 1980 . gada 7 . novembrī 
noslēgtās K onvencijas par no dokļu d ubultās uzlikšanas un no dokļu n emaksāšanas no vēršanu 
ienākuma un īpašuma no dokļa jomā (turpmāk tekstā – “Konvencija par no dokļu dubultās uzlikšanas 
novēršanu”) 17. pantā ir p aredzēts:
“1.Neskarot 14. un 15 . panta no teikumus, peļņa vai ienākumi, kurus līgumslēdzējas valsts rezidents 
gūst par savu pe rsonisko dar bību citā līgumslēdzējā valstī kā s katuves mākslinieks [..] vai kā s portists, 
ir apliekami ar no dokli šajā otrajā valstī.
2. Ja pe ļņa vai ienākumi no dar bībām, kuras skatuves mākslinieks vai sportists izpilda pe rsoniski, tiek 
nodoti nevis pašam m āksliniekam v ai sportistam, bet gan citai pe rsonai, šī pe ļņa vai ienākumi ir 
apliekami ar no dokli, neskarot 7., 14 . un 15 . panta no teikumus, līgumslēdzējā valstī, kurā mākslinieka 
vai sportista dar bības ir ve iktas.”
10 Šīs kon vencijas 22. panta 1. punkts ir i zteikts šādi:
“Ņemot vērā Apvienotās Karalistes tiesību aktu no teikumus par iespēju atskaitīt ārpus Apvienotās 
Karalistes samaksāto no dokli no A pvienotajā Karalistē samaksātā no dokļa (noteikumi nedrīkst pārkāpt 
šo vispārējo principu):
a. Nīderlandē maksājamo no dokli atbilstoši Nīderlandes tiesību aktiem u n saskaņā ar š īs kon vencijas 
noteikumiem v ai n u tieši, vai a tbilstoši ieturējumam no pe ļņas, ienākumiem v ai ka pitāla 
pieauguma, kas iegūts Nīderlandē (izņemot dividenžu gadījumā no dokli no pe ļņas, no ku ras 
dividendes izmaksātas), var a tskaitīt no A pvienotajā Karalistē aprēķinātā no dokļa par to pašu 
peļņu, ienākumiem v ai ka pitāla pieaugumu, par ku ru aprēķināts Nīderlandes no doklis;
[..]”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
11 X attiecīgi 2002 . gada j ūlijā un 2004 . gada m artā ar di viem A pvienotajā K aralistē reģistrētiem 
pusprofesionāliem f utbola kl ubiem v ienojās par dra udzības spēlēm. Šīs spēles no tika a ttiecīgi 
2002 . gada a ugustā un 2004 . gada a ugustā Nīderlandē.
12 X par šīm spēlēm šiem kl ubiem s amaksāja attiecīgi EUR 133 000 un EUR 50 000. Minētie klubi 
neizmaksāja šīs summas saviem s pēlētājiem.
13 Tā kā p ar m inētajām summām n etika ieturēts un samaksāts atlīdzības no doklis, attiecībā uz X t ika 
veikts atlīdzības no dokļa pārrēķins un piedziņa attiecīgi EUR 26 050 un EUR 9450 a pmērā, kas atbilst 
20 % no š īm summām pēc kon krētu izmaksu atskaitīšanas.
14 Rechtbank te ‘s-Gravenhage [Hāgas tiesa], kas pirmajā instancē izskatīja X p rasību par lēmumiem p ar 
šo pārrēķinu un piedziņu, atcēla gan šos lēmumus, gan minēto pārrēķinu un piedziņu.
15 Pamatojoties uz Staatssecretaris van Financiën [valsts sekretāra finanšu lietās] apelācijas sūdzību, 
Gerechtshof te ‘s-Gravenhage [Hāgas apelācijas tiesa] ar 2008 . gada 1 . decembra spriedumu atcēla šos 
Rechtbank te ‘s-Gravenhage spriedumus.
16 Uzskatot, ka N īderlandes tiesiskais regulējums rada n eattaisnojamu ierobežojumu LESD 56 . panta 
izpratnē, X i esniedza Hoge R aad de r Nederlanden [Nīderlandes Au gstākajā tiesā] kasācijas sūdzību par 
Gerechtshof te ‘s-Gravenhage spriedumu.
ECLI:EU:C:2012 :635 52012 .GADA 18 .OKTOBRA SPRIEDUM S—LIETAC-498/10
X
17 Šajos apstākļos H oge R aad de r N ederlanden no lēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai š ādus 
prejudiciālus jautājumus:
“1)Vai L ESD 56 . pants ir i nterpretējams tādējādi, ka p astāv pakalpojumu sniegšanas brīvības 
ierobežojums, kad t āda p akalpojumu saņēmējam, ko s niedz citā da lībvalstī reģistrēts pakalpojumu 
sniedzējs, saskaņā ar t ās da lībvalsts tiesību aktiem, kurā atrodas pakalpojumu saņēmējs un ku rā 
tiek sniegts pakalpojums, ir p ienākums samaksāt nodokļus par atlīdzību, kas tam ir j āmaksā par šo 
pakalpojumu, ja šāds no dokļa ieturēšanas pienākums nepastāv gadījumā, ja pakalpojumu sniedzējs 
atrodas tajā pašā dalībvalstī, kur pakalpojumu saņēmējs?
2) a) Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir t āda, ka t iesību no rma, kurā paredzēts, ka p akalpojumu 
sniedzējam ir j āietur no doklis, rada p akalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumu, vai šādu 
ierobežojumu var a ttaisnot ar v ajadzību no drošināt no dokļu uzlikšanu un piedziņu no 
ārvalstu sabiedrībām, kuras Nīderlandē uzturas tikai ī su brīdi un ir g rūti kon trolējamas, kas 
padara p roblemātisku N īderlandei piešķirtās no dokļu piekritības izmantošanu?
b) Vai tādā gadījumā ir no zīme t am, ka t iesību no rmā vēlāk attiecībā uz tādām situācijām kā šajā 
lietā ir i zdarīti grozījumi tādā ziņā, ka ir no tikusi vienpusēja atteikšanās no no dokļa 
iekasēšanas, jo tā neesot bijusi vienkārši un efektīvi izpildāma?
3) Vai tiesību no rma pārsniedz to, kas ir v ajadzīgs, ņemot vērā abpusējas palīdzības iespējas no dokļu 
iekasēšanā, kādas it īpaši ir p aredzētas [Padomes 1976 . gada 15 . marta] Direktīvā 76/308/EEK [par 
savstarpējo palīdzību prasījumu piedziņā attiecībā uz zināmiem no dokļiem u n citiem p asākumiem 
(OV L 73, 18. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar P adomes 2001 . gada 15 . jūnija Direktīvu 2001 /44/EK 
(OV L 175, 17. lpp.; turpmāk tekstā – “Direktīva 76/308”)]?
4) Vai, lai atbildētu uz iepriekš m inētajiem j autājumiem, nozīme ir t am, vai no dokļus, kas maksājami 
par a tlīdzību da lībvalstī, ku rā atrodas pakalpojumu saņēmējs, var a tskaitīt no no dokļa, kas ir 
maksājams par atlīdzību šajā otrā dalībvalstī?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
18 Vispirms ir j āatgādina, ka a tbilstoši pastāvīgajai judikatūrai, lai g an tiešie no dokļi ir da lībvalstu 
kompe tencē, tām š ī ko mpe tence tomēr ir j āīsteno, ievērojot Savienības tiesības (skat. it īpaši 
2006 . gada 12 . decembra spriedumu lietā C-374/04 T est Claimants in Class IV of the ACT G roup 
Litigation, Krājums, I-11673 . lpp., 36 . punkts; 2007 . gada 8 . novembra s priedumu lietā C-379/05 
Amurta, Krājums, I-9569 . lpp., 16 . punkts, un 2009 . gada 18 . jūnija spriedumu lietā C-303/07 
Aberdeen Property Fininvest Alpha, Krājums, I-5145 . lpp., 24. punkts).
Par pirmo j autājumu
19 Pirmajā jautājumā iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai L ESD 56 . pants ir i nterpretējams tādējādi, ka 
pakalpojuma saņēmējam saskaņā ar da lībvalsts tiesisko r egulējumu uzliktais pienākums veikt no dokļa 
ieturēšanu ienākumu g ūšanas vietā no a tlīdzības, ka s izmaksāta citās da lībvalstīs reģistrētiem 
pakalpojumu s niedzējiem, lai g an a ttiecībā u z atlīdzību, ka s izmaksāta attiecīgajā da lībvalstī 
reģistrētiem p akalpojumu sniedzējiem, šāds pienākums nepastāv, ir p akalpojumu sniegšanas brīvības 
ierobežojums šīs tiesību no rmas izpratnē.
20 Uzreiz ir j ānorāda, ka L ESD 56 . pants nepieļauj tāda v alsts tiesiskā regulējuma piemērošanu, kas 
pakalpojumu sniegšanu starp da lībvalstīm p adara g rūtāku p ar p akalpojumu sniegšanu da lībvalsts 
teritorijā (skat. it īpaši 2009 . gada 11 . jūnija spriedumu apvienotajās lietās C-155/08 un C-157/08 X u n 
Passenheim-van Schoot, Krājums, I-5093 . lpp., 32. punkts, kā ar ī tajā minētā judikatūra).
6 ECLI:EU:C:2012 :6352012 .GADA 18 .OKTOBRA SPRIEDUM S—LIETAC-498/10
X
21 Saskaņā ar T iesas judikatūru LESD 56 . pants aizliedz jebkādus pakalpojumu sniegšanas brīvības 
ierobežojumus, ka s no teikti tādēļ, ka p akalpojumu sniedzējs ir r eģistrēts citā da lībvalstī, nevis 
dalībvalstī, kurā tiek sniegts pakalpojums (skat. 2006 . gada 3 . oktobra spriedumu lietā C-290/04 F KP 
Scorpio Konzertproduktionen, Krājums, I-9461 . lpp., 31. punkts, un 2007 . gada 15 . februāra spriedumu 
lietā C-345/04 C entro Equestre da Lezíria Grande, Krājums, I-1425 . lpp., 20. punkts).
22 Valsts pasākumi, kas aizliedz, traucē vai padara m azāk pievilcīgu šīs brīvības izmantošanu, ir u zskatāmi 
par ierobežojumiem p akalpojumu sniegšanas brīvībai (skat. it īpaši 2008 . gada 4 . decembra spriedumu 
lietā C-330/07 Jo bra, Krājums, I-9099 . lpp., 19. punkts, un 2010 . gada 22 . decembra spriedumu lietā 
C-287/10 T ankreede rei I, Krājums, I-14233 . lpp., 15. punkts).
23 Turklāt saskaņā ar p astāvīgo judikatūru EKL 56 . pantā ir p aredzētas tiesības ne tikai p akalpojumu 
sniedzējam p ašam, bet arī minēto pakalpojumu saņēmējam (skat. 1999 . gada 26 . oktobra spriedumu 
lietā C-294/97 Eu rowings Luftverkehr, Recueil, I-7447 . lpp., 34. punkts; iepriekš m inēto spriedumu lietā 
FKP Scorpio Konzertproduktionen, 32. punkts, kā ar ī 2010 . gada 1 . jūlija spriedumu lietā C-233/09 
Dijkman un Dijkman-Lavaleije, Krājums, I-6645 . lpp., 24. punkts).
24 Nīderlandes Karaliste pakalpojumu saņēmējiem, ku ri sporta jomā izmanto pakalpojumu sniedzējus 
nerezidentus, uzliek pienākumu ve ikt no dokļa ieturēšanu ienākumu gūšanas vietā ar m inimālo likmi 
20 % no a tlīdzības, ka s izmaksāta m inētajiem p akalpojumu sniedzējiem n erezidentiem. Savukārt 
pakalpojumu sniedzēja rezidenta gadījumā attiecīgajam pakalpojumu saņēmējam šāda p ienākuma nav.
25 Šajā ziņā valdības, ku ras ir i esniegušas apsvērumus Tiesai, no rāda u z 2008 . gada 22 . decembra 
spriedumu lietā C-282/07 T ruck Center (Krājums, I-10767 . lpp.) un apgalvo, ka a tšķirīga attieksme p ret 
atlīdzību, ko i zmaksā pakalpojumu sniedzējiem r ezidentiem, un atlīdzību, ko i zmaksā pakalpojumu 
sniedzējiem n erezidentiem, ir i zskaidr ojama ar t o, ka no dokļu m aksātājiem, ku ri atrodas atšķirīgās 
situācijās, tiek piemērotas divas atšķirīgas no dokļa iekasēšanas me todes. Lai gan no a tlīdzības, kas tiek 
izmaksāta Nīderlandē reģistrētam pakalpojumu sniedzējam, netiek ieturēts no doklis ienākumu gūšanas 
vietā, no š ī pakalpojumu sniedzēja paša tiek tieši iekasēts Nīderlandes uzņēmumu ienākuma no doklis 
vai attiecīgajā gadījumā Nīderlandes iedzīvotāju ienākuma no doklis. Nepieciešamība piemērot dažādas 
nodokļa iekasēšanas me todes ir i zskaidr ojama ar N īderlandes Karalistes atšķirīgo stāvokli saistībā ar 
pakalpojumu sniedzējiem r ezidentiem, kuri ir t ieši pakļauti Nīderlandes no dokļu iestāžu kon trolei, un 
saistībā ar p akalpojumu sniedzējiem n erezidentiem, kuriem š ī dalībvalsts ir i enākumu gūšanas valsts 
un tāpēc tā nevar vienkārši kon statēt un piedzīt nodokļu maksātāja no dokļu parādus, jo ir a tkarīga no 
sadar bības starp no dokļu maksātāja dzīvesvietas valsts no dokļu iestādēm.
26 Protams, Tiesa jau ir a tzinusi, ka pe rsonām, kas saņem i enākumus no ka pitāla, tiek piemērotas 
atšķirīgas no dokļu iekasēšanas me todes atkarībā no t ā, vai tās ir r ezidentes vai n erezidentes; šī 
atšķirīgā attieksme a ttiecas uz objektīvi nesalīdzināmām situācijām (iepriekš m inētais spriedums lietā 
Truck Center, 41. punkts). Tā kā š ī atšķirīgā situācija turklāt obligāti nerada p riekšrocības rezidentiem, 
Tiesa ir no spriedusi, ka t ā nav uzskatāma par b rīvības veikt u zņēmējdarbību ierobežojumu (iepriekš 
minētais spriedums lietā Truck Center, 49. un 50 . punkts).
27 Tomēr, kā ģ enerāladvokāte ir no rādījusi savu secinājumu 32 . punktā, pakalpojumu sniedzējs u n 
saņēmējs ir di vi atšķirīgi tiesību subjekti, kuriem ka tram ir s avas intereses un ka trs pats par sevi var 
atsaukties uz pakalpojumu sniegšanas brīvību, ja to tiesības ir ai zskartas.
28 Jākonstatē, ka n eatkarīgi no t ā, kā no dokļa ieturēšana ienākumu g ūšanas vietā var i etekmēt 
pakalpojumu sniedzēju nerezidentu no dokļu situāciju, pienākums veikt šādu ieturēšanu tādā ziņā, ka 
tas no zīmē papildu ad ministratīvo slogu, kā ar ī ar t o saistītus atbildības riskus, pakalpojumu 
saņēmējiem r ezidentiem v ar p adar īt pārrobežu p akalpojumu izmantošanu n epievilcīgāku p ar 
pakalpojumu sniedzēju rezidentu pakalpojumu izmantošanu un var a tturēt m inētos pakalpojumu 
saņēmējus izmantot pakalpojumu sniedzējus nerezidentus.
ECLI:EU:C:2012 :635 72012 .GADA 18 .OKTOBRA SPRIEDUM S—LIETAC-498/10
X
29 Šādu secinājumu neatspēko N īderlandes valdības ar gumenti, ka p akalpojumu saņēmējam u zliktā 
papildu ad ministratīvā sloga ietekme , pirmkārt, ir n enozīmīga, jo tas jau ir ve icis citus no dokļa 
ieturējumus ienākumu gūšanas vietā un ieturētās summas pārskaitījis no dokļu iestādei, un, otrkārt, to 
kompe nsē pakalpojumu sniedzēja nerezidenta ad ministratīvā sloga atvieglošana, ku ram p apildus 
administratīvajiem p ienākumiem p ret savas reģistrācijas dalībvalsts no dokļu iestādi nav jāveic no dokļu 
deklarēšana Nīderlandē.
30 Šajā ziņā pietiek atgādināt, ka L ESD ir ai zliegti pat niecīgi vai nelieli pamatbrīvības ierobežojumi (šajā 
ziņā skat. 2000 . gada 15 . februāra spriedumu lietā C-34/98 K omisija/Francija, Recueil, I-995. lpp., 
49. punkts; 2004 . gada 11 . marta spriedumu lietā C-9/02 L asteyrie du Saillant, Recueil, I-2409 . lpp., 
43. punkts; 2006 . gada 14 . decembra spriedumu lietā C-170/05 D enkavit Internationaal un Denkavit 
France, Krājums, I-11949 . lpp., 50 . punkts, kā ar ī iepriekš m inēto spriedumu lietā D ijkman un 
Dijkman-Lavaleije, 42. punkts).
31 Turklāt saskaņā ar T iesas judikatūru pamatbrīvībai p retējs n elabvēlīgs no dokļu režīms nevar tikt 
uzskatīts par saderīgu ar S avienības tiesībām tāpēc, ka ir c itas priekšrocības, pieņemot, ka t ādas pastāv 
(šajā ziņā skat. 2000 . gada 6 . jūnija spriedumu lietā C-35/98 V erkooijen, Recueil, I-4071 . lpp., 
61. punkts, kā ar ī iepriekš m inētos spriedumus lietā Amurta, 75 . punkts, un lietā D ijkman un 
Dijkman-Lavaleije, 41. punkts).
32 Tādējādi ir j āuzskata, ka p akalpojumu saņēmējam u zliktais pienākums ve ikt no dokļa ieturēšanu 
ienākumu gūšanas vietā no p akalpojumu sniedzējiem n erezidentiem i zmaksātās atlīdzības, kaut gan 
tāds no dokļa ieturējums ienākumu g ūšanas vietā n etiek p iemērots atlīdzībai, ka s izmaksāta 
pakalpojumu sniedzējiem r ezidentiem, ir p akalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums tādā ziņā, ka 
tas rada p apildu ad ministratīvo slogu, kā ar ī ar t o saistītus atbildības riskus.
33 Kā ģenerāladvokāte ir no rādījusi savu secinājumu 39 . punktā, šis secinājums neietekmē atbildi u z 
jautājumu, kas, starp citu, nav šī lūguma sniegt prejudiciālu no lēmumu priekšmets, vai tāds no dokļa 
ieturējums ienākumu gūšanas vietā kā p amatlietā arī ir p akalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums 
gadījumā, ja tā dēļ pakalpojumu sniegšana, ko ve ic pakalpojumu sniedzējs nerezidents, ir p akļauta 
lielākai no dokļu nastai par to, kas attiecas uz pakalpojumu sniegšanu, ko ve ic pakalpojumu sniedzējs 
rezidents. Ciktāl tāds ieturējums var ietekmēt attiecīgā pakalpojuma sniegšanas izmaksas, tas varētu 
atturēt gan pakalpojuma sniedzēju nerezidentu sniegt šo pakalpojumu, gan pakalpojuma saņēmēju 
izmantot tādu pakalpojuma sniedzēju.
34 Ņemot vērā iepriekš m inēto, uz pirmo jautājumu ir j āatbild, ka L ESD 56 . pants ir j āinterpretē tādējādi, 
ka p akalpojuma saņēmējam s askaņā ar da lībvalsts tiesisko r egulējumu uzliktais pienākums ve ikt 
nodokļa ieturēšanu ienākumu gūšanas vietā no a tlīdzības, kas izmaksāta citā da lībvalstī reģistrētiem 
pakalpojumu s niedzējiem, lai g an a ttiecībā u z atlīdzību, ka s izmaksāta attiecīgajā da lībvalstī 
reģistrētajiem p akalpojumu sniedzējiem, šāds pienākums nepastāv, ir p akalpojumu sniegšanas brīvības 
ierobežojums šīs tiesību no rmas izpratnē tādā ziņā, ka t as rada p apildu ad ministratīvo slogu, kā ar ī ar 
to saistītus atbildības riskus.
Par otro un trešo jautājumu
35 Otrajā un trešajā jautājumā, ku ri ir j āizvērtē ko pā, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai p akalpojumu 
sniegšanas brīvības ierobežojums, kuru ietver tāds valsts tiesiskais regulējums kā p amatlietā, var tikt 
attaisnots ar n epieciešamību no drošināt efektīvu no dokļa p iedziņu u n n epārsniedz šī m ērķa 
sasniegšanai v ajadzīgo, pat ņemot vērā D irektīvā 76/308 p aredzētās abpusējas palīdzības iespējas 
nodokļu iekasēšanā. Turklāt šī tiesa jautā, vai ir j āņem v ērā tas, ka m inētajā valsts tiesiskajā 
regulējumā ir t ikuši izdarīti grozījumi un N īderlandes Karaliste ir a tteikusies no t ādas no dokļa 
ieturēšanas ienākumu gūšanas vietā kā p amatlietā.
8 ECLI:EU:C:2012 :6352012 .GADA 18 .OKTOBRA SPRIEDUM S—LIETAC-498/10
X
36 Kā izriet no p astāvīgās judikatūras – pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums ir p ieļaujams 
vienīgi tad, ja to attaisno p rimāri v ispārējo interešu apsvērumi. Tāpat līdzīgā gadījumā ar š ī 
ierobežojuma piemērošanu ir j āgarantē, ka t iek īstenots sasniedzamais m ērķis un ka ar t o netiek 
pārsniegts tas, kas vajadzīgs šī mērķa s asniegšanai (iepriekš minētais spriedums lietā Tankreede rei I, 
19. punkts un tajā minētā judikatūra).
37 No pastāvīgās judikatūras izriet, ka da lībvalsts pieņemto no teikumu nepieciešamība un samērīgums nav 
izslēgti tikai t āpēc vien, ka m inētā valsts ir i zvēlējusies tādu aizsardzības sistēmu, kas atšķiras no kā das 
citas da lībvalsts ieviestās sistēmas (skat. 2004 . gada 14 . oktobra s priedumu lietā C-36/02 Om ega, 
Krājums, I-9609 . lpp., 38. punkts), un šie no teikumi ir j āvērtē tikai a tkarībā no a ttiecīgo da lībvalstu 
iestāžu izvirzītajiem m ērķiem u n no ai zsardzības līmeņa, kuru tās paredzējušas ieviest (šajā ziņā skat. 
1999 . gada 21 . septembra s priedumu lietā C-124/97 L äärä u.c., Recueil, I-6067 . lpp., 36 . punkts; 
1999 . gada 21 . oktobra s priedumu lietā C-67/98 Z enatti, Recueil, I-7289 . lpp., 34 . punkts, kā ar ī 
2003 . gada 11 . septembra spriedumu lietā C-6/01 A nomar u.c., Recueil, I-8621 . lpp., 80. punkts).
38 No tā pēc analoģijas izriet, ka da lībvalsts vēlāka a tteikšanās no p asākuma piemērošanas nevar b ūt 
noteicoša nedz attiecībā uz tā piemērotību izvirzītā mērķa s asniegšanai, nedz tā samērīgumu, kas ir 
jāvērtē tikai s aistībā ar i zvirzīto mērķi.
39 Tiesa jau ir no spriedusi, ka n epieciešamība no drošināt no dokļu iekasēšanas efektivitāti ir p rimārs 
vispārējo interešu apsvērums, kas var attaisnot pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumu. Tiesa ir 
uzskatījusi, ka i eturēšanas ienākumu gūšanas vietā procedūra u n atbildības režīms kā t ās garantija ir 
likumīgs un piemērots līdzeklis, lai no drošinātu tādas pe rsonas, kas reģistrēta ārpus attiecīgās valsts, 
kurā tiek piemēroti no dokļi, ienākumu aplikšanu ar no dokļiem u n lai izvairītos no t ā, ka a ttiecīgie 
ienākumi netiek aplikti ar no dokļiem n edz pakalpojumu sniedzēja mītnes valstī, nedz arī valstī, kurā 
pakalpojumi tiek sniegti (iepriekš m inētais spriedums lietā F KP S corpio K onzertproduktionen, 
36. punkts).
40 Tiesai apsvērumus iesniegušās valdības no rāda, ka š āds attaisnojums ir j āpieļauj attiecībā uz pamatlietā 
aplūkoto tiesisko regulējumu.
41 Nīderlandes valdība īpaši paskaidr o, ka p amatlietā aplūkotais no dokļa ieturējums ienākumu gūšanas 
vietā tika i eviests pēc tam, kad no dokļu ad ministrācija kon statēja, ka s istēma, ku ras pamatā bija 
katram p akalpojuma sniedzējam n erezidentam i ndividuāli no sūtīti paziņojumi par no dokli, ir 
izrādījusies neefektīva grūtību un ad ministratīvā sloga dēļ, ku ru tāda s istēma rad īja m inētajiem 
pakalpojumu sniedzējiem n erezidentiem, kā ar ī ad ministrācijai. Nīderlandes valdība uzskata, ka 
nodokļa ieturējums ienākumu gūšanas vietā no s porta kl ubiem i zmaksātās atlīdzības, no ku ras ir 
atskaitīti atbilstoši izdevumi, ļauj spēlētāju ienākumus aplikt ar no dokli tā, ka t as ir v ienkāršāk un 
efektīvāk gan spēlētājiem, gan ad ministrācijai.
42 Šajā ziņā ir j ākonstatē, ka tādu pakalpojumu sniedzēju gadījumā, kuri sniedz neregulārus pakalpojumus 
citā da lībvalstī, kas nav tā pati dalībvalsts, kurā tie ir r eģistrēti un ku rā tie paliek tikai n eilgu laiku, 
nodokļa ieturēšana ienākumu gūšanas vietā ir p iemērots līdzeklis efektīvas m aksājamā no dokļa 
piedziņas no drošināšanai.
43 Vēl ir j āpārbauda, vai šis pasākums nepārsniedz to, kas ir v ajadzīgs, lai no drošinātu efektīvu maksājamā 
nodokļa piedziņu, it īpaši ņemot vērā Direktīvā 76/308 p aredzētās abpusējas palīdzības iespējas nodokļu 
iekasēšanā.
44 Direktīvā 76/308 ir no teikti kopīgi noteikumi par savstarpēju palīdzību prasījumu piedziņā saistībā ar 
noteiktiem no dokļiem u n no teiktiem m aksājumiem u n no devām (2010 . gada 14 . janvāra spriedums 
lietā C-233/08 K yrian, Krājums, I-177. lpp., 34 . punkts). Saskaņā ar š īs dir ektīvas no teikumiem
ECLI:EU:C:2012 :635 92012 .GADA 18 .OKTOBRA SPRIEDUM S—LIETAC-498/10
X
 dalībvalsts var lūgt citas da lībvalsts palīdzību saistībā ar i enākuma no dokļa piedziņu, kas ir j āmaksā 
nodokļu m aksātājam šīs otrās da lībvalsts rezidentam (skat. 2006 . gada 9 . novembra spriedumu lietā 
C-520/04 T urpeinen, Krājums, I-10685 . lpp., 37. punkts).
45 No Direktīvas 76/308 p reambulas pirmā līdz trešā apsvēruma izriet, ka t ās mērķis ir a tcelt šķēršļus 
kopējā tirgus izveidei un dar bībai, kas izriet no t ā, ka v alstu no teikumi muitas no dokļu piedziņas jomā 
ir piemērojami tikai a ttiecīgās valsts teritorijā.
46 Tādējādi D irektīvā 76/308 ir p aredzēti tādi p alīdzības pasākumu ve idi kā p iedziņai no derīgas 
informācijas paziņošana, dokumentu paziņošana adr esātam, kā ar ī tādu prasījumu piedziņa, par 
kuriem s astādīts dokuments, kas atļauj piedziņas izpildi.
47 Ar Direktīvu 2001 /44 p anāktajai D irektīvas 76/308 p iemērošanas jomas attiecināšanai ar ī uz ienākuma 
nodokļu parādu prasījumiem, kā i zriet no D irektīvas [2001 /44] preambulas 1.-3. apsvēruma, ir 
jānodrošina “iekšējā tirgus [..] fiskāl[ā] neitralitāt[e]” un jāaizsargā tostarp da lībvalstu finansiālās 
intereses, ņemot vērā no dokļu krāpniecības attīstību (skat. 2004 . gada 29 . aprīļa spriedumu lietā 
C-338/01 K omisija/Padome, Recueil, I-4829 . lpp., 68. punkts). Lai gan D irektīvā 2001 /44 ir ve ikta 
zināma valstu no teikumu tuvināšana no dokļu jomā, jo ar t o visām da lībvalstīm tiek uzlikts pienākums 
prasījumus no c itām da lībvalstīm a plūkot kā v alsts prasījumus (iepriekš m inētais spriedums lietā 
Komisija/Padome, 75 . punkts), tās no lūks, kā ģ enerāladvokāte ir no rādījusi savu secinājumu 
53. punktā, nav aizstāt nodokļa ieturēšanu ienākumu gūšanas vietā kā no dokļa iekasēšanas me todi.
48 Šajā gadījumā ir j ākonstatē, ka a tteikšanās no no dokļa ieturēšanas ienākumu gūšanas vietā un 
savstarpējās palīdzības ve idu izmantošana, protams, ļautu no vērst pakalpojumu sniegšanas brīvības 
ierobežojumu, kas pakalpojumu saņēmējam radi es pamatlietā aplūkotā valsts tiesiskā regulējuma dēļ.
49 Tomēr šāda a tteikšanās nebūt neizslēdz visas formalitātes, kas ir j ākārto pakalpojumu saņēmējam. Kā 
norāda da žas Tiesai apsvērumus iesniegušās valdības, nodokļa ieturēšana ienākumu gūšanas vietā ļauj 
nodokļu ad ministrācijai u zzināt p ar p akalpojumu s niedzēja n erezidenta m aksājama no dokļa 
iekasējamības gadījumu. Ja tāda no dokļa ieturēšana n enotiktu, attiecīgās da lībvalsts no dokļu 
administrācijai acīmredzot būtu jānosaka p ienākums šajā valstī reģistrētajam pakalpojumu saņēmējam 
paziņot par pakalpojumu sniedzēja nerezidenta sniegtu pakalpojumu.
50 Turklāt atteikšanās no no dokļa ieturēšanas ienākumu gūšanas vietā rad ītu nepieciešamību iekasēt 
nodokli no p akalpojumu sniedzēja nerezidenta, kas tāpēc, kā s avu secinājumu 58 . punktā ir no rādījusi 
ģenerāladvokāte, šim p akalpojumu sniedzējam v arētu rad īt no zīmīgu apgrūtinājumu, jo tam b ūtu 
jāiesniedz no dokļu deklarācija svešvalodā un jāorientējas tādas dalībvalsts no dokļu sistēmā, kas nav tā 
pati da lībvalstis, ku rā pakalpojumu sniedzējs ir r eģistrēts. Tas pakalpojumu sniedzēju nerezidentu 
varētu atturēt no p akalpojuma sniegšanas attiecīgajā da lībvalstī un galu galā pakalpojumu saņēmējam 
varētu būt pat vēl sarežģītāk izmantot pakalpojumu no t ādas da lībvalsts, kas nav tā pati dalībvalsts, 
kurā tas ir r eģistrēts.
51 Tāpat tāda t ieša iekasēšana no p akalpojumu sniedzēja nerezidenta rad ītu ievērojamu ad ministratīvo 
slogu ar ī no dokļu iestādēm, ku rām ir p akļauts pakalpojumu saņēmējs, da udzo atsevišķi sniegto 
pakalpojumu dēļ.
52 Ņemot vērā visus šos apsvērumus, kā s avu secinājumu 59 . punktā ir no rādījusi ģenerāladvokāte, ir 
jākonstatē, ka t ieša no dokļa iekasēšana no p akalpojumu sniedzēja nerezidenta nebūt nav m azāk 
ierobežojošs līdzeklis par no dokļa ieturēšanu ienākumu gūšanas vietā.
53 Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, uz otro un trešo jautājumu ir j āatbild, ka, ciktāl pakalpojumu sniegšanas 
brīvības ierobežojums, kuru ietver tāds valsts tiesiskais regulējums kā p amatlietā, izriet no p ienākuma 
veikt no dokļa ieturēšanu ienākumu gūšanas vietā, tādā ziņā, ka t as no zīmē papildu ad ministratīvo 
slogu, kā ar ī ar t o saistītus atbildības riskus, šo ierobežojumu var a ttaisnot ar n epieciešamību
10 ECLI:EU:C:2012 :6352012 .GADA 18 .OKTOBRA SPRIEDUM S—LIETAC-498/10
X
 nodrošināt efektīvu no dokļa piedziņu un tas nepārsniedz šī mērķa sasniegšanai vajadzīgo, pat ņemot 
vērā Direktīvā 76/308 p aredzētās abpusējas palīdzības iespējas no dokļu iekasēšanā. Vēlāka a tteikšanās 
no no dokļa ieturējuma ienākumu gūšanas vietā nevar būt no teicoša nedz attiecībā uz tā piemērotību 
izvirzītā mērķa sasniegšanai, nedz tā samērīgumu, kas ir j āvērtē tikai s aistībā ar i zvirzīto mērķi.
Par ceturto jautājumu
54 Uzdodot ceturto jautājumu, iesniedzējtiesa vēlas uzzināt, vai, izvērtējot, vai p akalpojumu saņēmēja 
pienākums ve ikt no dokļa ieturēšanu ienākumu g ūšanas vietā, tādā ziņā, ka t as rada p apildu 
administratīvo slogu, kā ar ī ar t o saistītus atbildības riskus, ir ar L ESD 56 . pantu aizliegts pakalpojumu 
sniegšanas brīvības ierobežojums, ir b ūtiski zināt, vai pakalpojumu sniedzējs nerezidents var N īderlandē 
ieturēto no dokli atskaitīt no no dokļa, kas ir j āmaksā tā reģistrācijas dalībvalstī.
55 Kā ir no rādīts šā sprieduma 28 . punktā, pienākums veikt šādu ieturēšanu pakalpojumu saņēmējiem 
rezidentiem v ar p adar īt pārrobežu p akalpojumus izmantošanu n epievilcīgāku p ar p akalpojumu 
sniedzēju rezidentu p akalpojumu izmantošanu u n var a tturēt m inētos pakalpojumu saņēmējus 
izmantot pakalpojumu sniedzējus nerezidentus neatkarīgi no t ā, kā no dokļa ieturēšana ienākumu 
gūšanas vietā varētu ietekmēt pakalpojumu sniedzēju nerezidentu no dokļu situāciju.
56 Tādējādi p akalpojumu sniedzēja no dokļu režīmam da lībvalstī, ku rā tas ir r eģistrēts, nav nekādas 
nozīmes, izvērtējot, vai pakalpojumu saņēmēja pienākums veikt m inēto no dokļa ieturēšanu ienākumu 
gūšanas vietā ir ar L ESD 56 . pantu aizliegts pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums.
57 Tāpēc uz ceturto jautājumu ir j āatbild, ka, izvērtējot, vai p akalpojumu saņēmēja pienākums ve ikt 
nodokļa ieturēšanu ienākumu gūšanas vietā tādā ziņā, ka t as rada p apildu ad ministratīvo slogu, kā ar ī 
ar to saistītus atbildības riskus, ir ar L ESD 56 . pantu ai zliegts pakalpojumu sniegšanas brīvības 
ierobežojums, tam n av no zīmes, vai pakalpojumu sniedzējs nerezidents Nīderlandē ieturēto no dokli 
var atskaitīt no no dokļa, kas ir j āmaksā tā reģistrācijas dalībvalstī.
Par tiesāšanās izdevumiem
58 Attiecībā uz lietas dalībniekiem š ī tiesvedība ir s tadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj 
par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas rad ušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un ka s nav minēto 
lietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
1) LESD 5 6 . pants ir jāinterpretē tādējādi, ka pakalpojuma saņēmējam s askaņā ar dalībvalsts 
tiesisko regulējumu uzliktais pienākums veikt n odokļa ieturēšanu ienākumu gūšanas vietā no 
atlīdzības, kas izmaksāta citā dalībvalstī reģistrētiem p akalpojumu sniedzējiem, l ai ga n 
attiecībā uz a tlīdzību, kas izmaksāta a ttiecīgajā d alībvalstī reģistrētiem p akalpojumu 
sniedzējiem, š āds pienākums nepastāv, ir pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums šīs 
tiesību normas izpratnē tādā ziņā, ka tas rada papildu administratīvo slogu, kā arī ar to 
saistītus atbildības riskus;
2) ciktāl pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums, kuru ietver tāds valsts tiesiskais 
regulējums kā pamatlietā, iz riet n o pienākuma veikt n odokļa ieturēšanu ienākumu gūšanas 
vietā tādā ziņā, ka tas rada papildu administratīvo slogu, kā arī ar to saistītus atbildības 
riskus, šo ierobežojumu v ar attaisnot ar n epieciešamību n odrošināt efektīvu n odokļa 
piedziņu u n tas nepārsniedz šī m ērķa sasniegšanai v ajadzīgo, pat ņemot vērā Padomes 
1 9 7 6 . gada 1 5 . marta D irektīvā 7 6 / 3 0 8 / E E K p ar savstarpējo p alīdzību prasījumu piedziņā 
attiecībā uz zināmiem n odokļiem u n citiem p asākumiem, k urā grozījumi izdarīti ar Padomes
ECLI:EU:C:2012 :635 112012 .GADA 18 .OKTOBRA SPRIEDUM S—LIETAC-498/10
X
 2 0 0 1 . gada 1 5 . jūnija D irektīvu 2 0 0 1 / 4 4 / E K, paredzētās abpusējas palīdzības iespējas 
nodokļu iekasēšanā. Vēlāka atteikšanās no n odokļa ieturējuma ienākumu gūšanas vietā 
nevar būt noteicoša nedz attiecībā uz tā piemērotību iz vir zītā m ērķa sasniegšanai, nedz tā 
samērīgumu, kas ir jāvērtē tikai saistībā ar iz vir zīto m ērķi;
3) iz vērtējot, vai pakalpojumu saņēmēja pienākums veikt n odokļa ieturēšanu ienākumu gūšanas 
vietā tādā ziņā, ka tas rada papildu administratīvo slogu, kā arī ar to saistītus atbildības 
riskus, ir ar LESD 5 6 . pantu aizliegts pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums, tam n av 
nozīmes, vai pakalpojumu sniedzējs nerezidents Nīderlandē ieturēto nodokli var atskaitīt no 
nodokļa, kas ir jāmaksā tā reģistrācijas dalībvalstī.
[Paraksti]