Saistībā ar Eiropas iestāžu personāla pieņemšanu darbā ar atklāta konkursa starpniecību, ņemot vērā neatkarības principu, kas reglamentē konkursa atlases komisijas pienākumu izpildi, iecēlējinstitūcijai nav pilnvaru atcelt vai grozīt lēmumu, ko atlases komisija ir pieņēmusi, īstenojot savas pilnvaras, kā tas ir noteikts tostarp Civildienesta noteikumu 30. pantā, kā arī to III pielikuma 5. pantā.

Paziņojumā par konkursu tikai atlases komisijai, veicot tās uzdevumus un īstenojot tās plašo novērtējuma brīvību, bija uzticēts pienākums izveidot to kandidātu sarakstu, kuri tika pielaisti kārtot konkursa pārbaudījumus.

Tādējādi paziņojumam par konkursu nebūtu priekšmeta, ja iecēlējinstitūcija varētu svītrot no rezerves saraksta veiksmīgo kandidātu, atsaucoties uz pielaišanas [dalībai konkursā] nosacījumu vai noteikumu, kas nav iekļauts nedz minētajā paziņojumā, nedz Civildienesta noteikumos vai katrā ziņā pirms paziņojuma par konkursu nebija pieejami publicēts, vai arī par to noteikti nezināja ne atlases komisija, ne ieinteresētie kandidāti.

Paziņojums par konkursu ir jebkuras atlases procedūras attiecībā uz darba nodrošināšanu Savienības iestādēs tiesiskais pamats, ciktāl, neskarot atbilstošas Civildienesta noteikumu augstākstāvošas normas, tostarp Civildienesta noteikumu III pielikuma normas, tas reglamentē, pirmkārt, iecēlējinstitūcijas un atlases komisijas kompetenču sadalījumu attiecībā uz konkursa pārbaudījumu organizēšanu un norisi un, otrkārt, tajā ir paredzēti kandidātu dalības nosacījumi, it īpaši attiecībā uz viņu profilu, viņu īpašām tiesībām un pienākumiem.

Pretējā gadījumā neatgriezeniski tiktu pārkāpts tiesiskās noteiktības princips, kas ir viens no jebkuras konkursa procedūras regulējošiem principiem. Turklāt netiktu ievērots ne tikai tiesiskās noteiktības princips, bet arī vienlīdzīgas attieksmes princips.

Šajā ziņā attiecībā uz nepieciešamo iepriekšējo profesionālo pieredzi, ja paziņojumā par konkursu ir paredzēts īpašs pielaišanas dalībai nosacījums par vismaz divu gadu profesionālo pieredzi, iecēlējinstitūcija nevar svītrot veiksmīgo kandidātu, kuru ir izvēlējusies atlases komisija, no rezerves saraksta brīdī, kad tā viņu vēlas pieņemt darbā, atsaucoties uz vērtējuma noteikumiem un nepieciešamās profesionālās pieredzes aprēķināšanas veidu, kurus tā pati nebija iekļāvusi paziņojumā par konkursu vai kas netika norādīti atlases komisijai, kā arī jebkuram konkursa kandidātam juridiski saistošā tiesību aktā.

Attiecībā uz profesionālās pieredzes minimālā ilguma aprēķinu atlases komisija – kurai nevienā noteikumā, kas tieši būtu bijis ietverts paziņojumā par konkursu, nebija norādīts veids, kā tai jāaprēķina nepieciešamās minimālās profesionālās pieredzes ilgums, lai varētu atļaut piedalīties konkursā –, pamatojoties uz tās plašo novērtējuma brīvību šajā jomā, varēja saprātīgi uzskatīt, ka tai nebija jāpielāgojas īpašam kādas iestādes aprēķināšanas veidam. No tā izriet, ka tas, ka atlases komisija nav pieņēmusi aprēķināšanas veidu, kuru attiecīgās iestādes dienesti izmanto, lai aprēķinātu minimālo profesionālās pieredzes ilgumu, kas tiek uzskatīta par tādu, kura attiecas uz pilna laika darba pieredzi, automātiski nenozīmē, ka atlases komisija būtu kļūdaini novērtējusi nosacījumu attiecībā uz minimālo profesionālo pieredzi, kas ieinteresētajai personai bija jāpamato, lai viņai tiktu pielaista dalībai konkursa pārbaudījumos.

Lai iestātos iestādes atbildība, ir jāizpilda nosacījumu kopums attiecībā uz iestādēm pārmestās rīcības prettiesiskumu, apgalvotā kaitējuma esamību un cēloņsakarības starp minēto rīcību un kaitējumu pastāvēšanu.

Apstāklis, ka prasītāja galīgi zaudēja iespēju tikt ieceltai par administratori AD 7 pakāpē, rada tiesības uz atlīdzību, ja tiek ievēroti citi tiesiskie nosacījumi. Tomēr mantiskais kaitējums, ar kuru tā ir pamatojusi kaitējuma atlīdzības saņemšanu, nav saistīts ar negūto peļņu, bet ir iespējas zaudēšana tikt pieņemtai darbā kā ierēdnei amatā, uz kuru attiecās attiecīgā darbā pieņemšanas procedūra.

Tādējādi, izmantojot Civildienesta tiesas iespējas izvērtēt kaitējumu ex æquo et bono, būtu taisnīgi atlīdzināt prasītājai nodarīto mantisko kaitējumu pilnā apmērā, it īpaši ņemot vērā mēneša atalgojumu aizpildāmajā amatā, zaudētās iespējas faktisko raksturu, pirmo iespējamo pieņemšanas darbā datumu un prasītājas profesionālo situāciju atsauces periodā.

(skat. 120., 123., 129. un 130. punktu)

Tiesa: spriedumi, 1994. gada 1. jūnijs, Komisija/Brazzelli Lualdi u.c.,C‑136/92 P, EU:C:1994:211, 42. punkts, un 2008. gada 21. februāris, Komisija/Girardot, C‑348/06 P, EU:C:2008:107, 52. punkts.

Civildienesta tiesa: spriedums, 2011. gada 13. septembris, AA/Komisija,F‑101/09, EU:F:2011:133, 79.–82. punkts.