ĢENERĀLADVOKĀTES VERICAS TRSTENJAKAS [VERICA TRSTENJAK]

SECINĀJUMI,

sniegti 2008. gada 4. septembrī ( 1 )

Lieta C-375/07

Staatssecretaris van Financiën

pret

Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading BV

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Klasifikācijas regulas spēkā esamība — Regulas (EK) Nr. 1196/97 pielikuma interpretācija — Muitas kodeksa 220. un 239. pants — Regulas (EEK) Nr. 2454/93 871. un 905. pants — Izkaltētas loksnes, kas sastāv no rīsu miltiem, sāls un ūdens — Tarifu klasifikācija — Ievedmuitas nodokļa vēlāka piedziņa — Atlaišanas process — Atklājama Muitas iestāžu kļūda — Importētāja rupja neuzmanība”

I — Ievads

1. Hoge Raad der Nederlanden [Nīderlandes Augstākās tiesas] (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir iesniegts prāvas starp Staatssecretaris van Financiën (Valsts sekretārs finanšu lietās) un Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading BV (turpmāk tekstā — Heuschen & Schrouff) sakarā ar ievedmuitas nodokļa vēlāku uzlikšanu ietvaros.

2. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas, no vienas puses, uz preces, kas apzīmēta kā “rice paper” (rīspapīrs vai attiecīgi rīsa loksnes, turpmāk tekstā — “rīspapīrs”), tarifu klasifikāciju, kā arī Komisijas regulas, kas ietver tiesisko regulējumu par šīs preces tarifu klasifikāciju, spēkā esamību.

3. No otras puses, vienlaikus ar šo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu Tiesa izskata vēl vienu lietu, kas attiecas uz to pašu Heuschen & Schrouff rīspapīra importu un tā tarifu klasifikāciju. Heuschen & Schrouff lūdz atcelt Komisijas 2004. gada 17. jūnija Lēmumu REM 19/2002. Šajā sakarā Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas pasludinātais spriedums ( 2 ) ir apelācijas sūdzības ar lietas numuru C-38/07 P priekšmets ( 3 ).

4. Saistībā ar šo vienlaikus izskatāmo prāvu starp Heuschen & Schrouff un Komisiju iesniedzējtiesa uzdod jautājumus par valsts tiesu kompetenci paralēlos procesos, kuri vienlaikus tiek izskatīti valsts un Kopienu līmenī, kā arī par to, kādi pasākumi ir veicami šajā situācijā, lai nodrošinātu Kopienu tiesību vienveidīgu piemērošanu.

II — Atbilstošās tiesību normas

A — Kopienu tiesības

1. Tiesiskais regulējums, kas saistīts ar tarifu klasifikāciju

5. Ar Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulu (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu ( 4 ) I pielikumā ieviestā “Kombinētā nomenklatūra” (turpmāk tekstā — “KN”) pamatojas uz vispasaules harmonizētu preču aprakstīšanas un kodēšanas sistēmu (turpmāk tekstā — “HS”), kuru izstrādājusi Muitas sadarbības padome, kas vēlāk kļuvusi par Pasaules Muitas organizāciju, un kura ir ieviesta ar Briselē noslēgto starptautisko konvenciju, kas Kopienu vārdā tika apstiprināta ar Padomes Lēmumu 87/369/EEK ( 5 ). KN ir pārņemtas pozīcijas un HS sešu ciparu apakšpozīcijas, septītais un astotais cipars veido pašas KN apakšiedalījumu ( 6 ).

6. Regulas Nr. 2658/87 9. panta 1. punkts pilnvaro Eiropas Kopienu Komisiju ar dalībvalstu pārstāvju komitejas atbalstu saskaņā ar Regulas Nr. 2658/87 10. pantā paredzēto procedūru pieņemt tiesību normas attiecībā uz preču klasifikāciju KN.

7. Vispārīgajos KN interpretācijas noteikumos, kas ietverti Regulas Nr. 2658/87 I pielikuma I daļas I sadaļas A daļā, cita starpā noteikts: “Kombinētā nomenklatūra preces klasificē saskaņā ar šādiem principiem: 1. Sadaļu, nodaļu un apakšnodaļu virsraksti doti tikai ērtības labad; juridiski klasifikāciju nosaka pozīciju ieraksti un sadaļu vai nodaļ[u] piezīmes, kā arī tālāk izklāstītie noteikumi, ja vien pozīcijās un piezīmēs nav noteikts citādi. [..] 3. Ja [..] preces šķietami var klasificēt divās vai vairākās pozīcijās, klasifikāciju izdara šādi: a) priekšroku dod pozīcijai, kurā ir konkrētāks preces apraksts, nevis pozīcijām, kurās preces apraksts ir vispārīgāks. [..] [..]”

8. Regulas Nr. 2658/87 I pielikuma II daļas IV iedaļas 19. nodaļa ietver KN kodus par “labības, miltu, cietes vai piena izstrādājumiem; miltu konditorejas izstrādājumiem”.

9. KN pozīcija 1901 ietver “iesala ekstrakt[u], pārtikas izstrādājum[us] no miltiem, rupja maluma miltiem, cietes vai iesala ekstrakta, kas nesatur kakao pulveri vai satur kakao pulveri [..] mazāk par [..]; pārtikas izstrādājum[us] no precēm, kas minētas pozīcijās 0401 līdz 0404 [ ( 7 )] [..]”, tostarp KN apakšpozīciju 19019099 ar preču apzīmējumu “pārējie”.

10. KN pozīcija 1905 attiecas uz “maiz[i], mīklas izstrādājum[iem], kūk[ām], cepum[iem] un cit[iem] maizes un konditorejas izstrādājum[iem] ar kakao piedevu vai bez tās; dievmaizīt[ēm], oblāt[ām] farmācijai, zīmogvafel[ēm], rīspapīr[u] un tamlīdzīg[iem] produkt[iem]: [..]”, tostarp apakšpozīcijā 190590 — “pārējie”, KN pakāpi zemākajā apakšpozīcijā 19059020“dievmaizīt[ēm], oblāt[ām] farmācijai, zīmogvafel[ēm], rīspapīr[u] un tamlīdzīg[iem] produkt[iem]”.

11. Saskaņā ar Komisijas 1997. gada 27. jūnija Regulas (EK) Nr. 1196/97 par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā ( 8 ) (šī regula ir pamatota ar iepriekš minēto Regulas Nr. 2658/87 9. pantu) pielikuma 1. punktu KN apakšpozīcijā 19059020 ir jāietver šāda apraksta produkti: “Pārtikas produkti sausu, caurredzamu dažāda izmēra lokšņu veidā, gatavoti no rīsu miltiem, sāls un ūdens. Šīs loksnes pēc mērcēšanas ūdenī, kas padara tās lokāmas, parasti izmanto kā pavasara rullīšu un līdzīgu produktu ietinumu.”

12. Turklāt Regulas Nr. 1196/97 pielikuma 1. punktā ir ietverts šāds pamatojums: “Klasifikācija noteikta, ievērojot kombinētās nomenklatūras interpretācijas 1. un 6. vispārīgo noteikumu, kā arī KN kodu 1905, 190590 un 19059020 aprakstu.”

2) Tiesiskais regulējums par nodokļu neuzlikšanu vai attiecīgi atbrīvošanu no nodokļiem/nodokļu atlīdzināšanu sakarā ar taisnīguma iemesliem, kā arī [tiesiskais regulējums] par valsts iestāžu un Kopienu iestāžu procesuālajām kompetencēm

13. Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi ( 9 ) (turpmāk tekstā — “Muitas kodekss”) 220. pants ietver noteikumus par vēlāku muitas parāda iegrāmatošanu gadījumos, kuros muitas parādam atbilstošā nodokļu summa vai nu nav iegrāmatota, vai arī ir iegrāmatota par mazāku summu nekā parāda summa, kas būtu maksājama saskaņā ar likumu.

14. Muitas kodeksa 220. panta 2. punktā šajā sakarā cita starpā paredzēts: “[..] vēlāku iegrāmatošanu nedrīkst izdarīt, ja [..] b) pēc likuma apliekamā muitas nodokļa summa kļūdaini [nav] iegrāmatota muitas dienestu kļūdas dēļ, kuru attaisnojošu iemeslu dēļ nav varējusi atklāt persona, kas atbild par samaksu, ja pēdējā rīkojusies labticīgi un ievērojusi visus spēkā esošos noteikumus par muitas deklarāciju; [..].”

15. Attiecībā uz iespējamo atbrīvojumu no ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa īpašos gadījumos Muitas kodeksa 239. panta 1. punkta otrajā ievilkumā ir noteikts: “Ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļus var [..] atlaist [..] gadījumos[,] kurus radījuši apstākļi, kādos attiecīgo personu nevar saistīt ar krāpšanu vai klaju nolaidību [rupju neuzmanību]. [..]”

16. Administratīvais process attiecībā uz lēmumiem saistībā ar Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunktu un 239. panta 1. punkta otro ievilkumu ir noregulēts Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93 nodaļā ar virsrakstu “Muitas parāda summas samaksa”, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Regulai (EEK) Nr. 2913/92 ( 10 ), kas ir vairākkārt grozīta. Iesniedzējtiesa trešajā prejudiciālajā jautājumā ( 11 ) atsaucas uz Regulu Nr. 2454/93 tās redakcijā ar grozījumiem ( 12 ), kas izdarīti ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 1677/98 ( 13 ); ar to attiecībā uz šajā gadījumā interesējošo administratīvo procesu ir izdarīti grozījumi kompetenču sadalē starp valsts muitas iestādēm un Komisiju. Būtiska noteikumu par kompetenču sadali starp valsts muitas iestādēm un Komisiju pārformulēšana ir veikta vēlāk un stājās spēkā ar grozījumiem, kas Regulā Nr. 2454/93 ir izdarīti ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 1335/2003 ( 14 ). Tā kā šajā gadījumā var būt nozīmīga gan redakcija pirms, gan pēc 2003. gadā izdarītajiem tiesiskajiem grozījumiem atkarībā no tā, par kā lēmumu kurā laikposmā ir runa, ir jāizskata abas šīs redakcijas.

17. Attiecībā uz lēmumiem saistībā ar Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunktu administratīvo procesu nosaka Regulas Nr. 2454/93 869.–876. panta a) punkts, attiecībā uz lēmumiem saistībā ar Muitas kodeksa 239. panta 1. punkta otro ievilkumu — Regulas Nr. 2454/93 899. pants un 905. un turpmākie panti.

18. Gan attiecībā uz tiesisko situāciju līdz 2003. gada 31. jūlijam, gan arī uz tiesisko situāciju pēc ( 15 ) ir spēkā noteikums, ka valsts muitas iestādes lēmumu saistībā ar Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunktu un lēmumu saistībā ar 239. panta 1. punkta otro ievilkumu katrā ziņā vienmēr pieņem pašas, ja tās uzskata, ka nav izpildīti šo noteikumu nosacījumi ( 16 ).

19. Ja valsts muitas iestādes vēlas pieņemt muitas nodokļu parādniekam labvēlīgu lēmumu, tad gan attiecībā uz administratīvo procesu par lēmumiem, kas pieņemti saistībā ar Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunktu, gan arī attiecībā uz administratīvo procesu par lēmumiem, kas pieņemti saistībā ar Muitas kodeksa 239. panta 1. punkta otro ievilkumu ir spēkā noteikts kompetenču sadales starp valsts muitas iestādēm un Komisiju tiesiskais regulējums. Iesniedzējtiesas trešajā prejudiciālajā jautājumā norādītajā Regulas Nr. 2454/93 redakcijā, proti, tiesiskajā situācijā līdz 2003. gada 31. jūlijam, bija attiecīgi paredzēta maksimālā summa EUR 50000, kuru pārsniedzot un ja būtu paredzēts pieņemt labvēlīgu lēmumu, lieta jānodod izskatīšanai Komisijā. Par summu zem šīs robežvērtības bija iespēja lūgt iepriekšēju nolēmumu, piemēram, šaubīgos gadījumos. Attiecībā uz tiesisko situāciju pēc turpretī stājās spēkā robežvērtība EUR 500000 un arī citādā ziņā lēmumu pieņemšanas prakse lielā mērā tika nodota valsts muitas iestāžu ziņā ( 17 ). Iepriekšēja nolēmuma lūguma iesniegšana Komisijai ir iespējama vairs tikai atsevišķos gadījumos.

20. Iesniedzējtiesas minētais Regulas Nr. 2454/93 869. pantā līdz 2003. gada 31. jūlijam spēkā esošajā redakcijā bija paredzēts: “Muitas dienesti paš[i] nolemj neiegrāmatot neievāktus nodokļus šādos gadījumos: [..] b) kad šie dienesti uzskata par izpildītiem [..] Kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunktā izklāstītos nosacījumus, ar noteikumu, ka summa, ko no attiecīgā pārstrādātāja neiekasē par vienu vai vairākām izvešanas darbībām, bet vienas kļūdas iznākumā, ir mazāka par [EUR] 50000; [..].”

21. Tāpat minētais Regulas Nr. 2454/93 871. panta 1. punktā līdz 2003. gada 31. jūlijam spēkā esošajā redakcijā bija paredzēts: “Gadījumos, kas nav 869. pantā minēti gadījumi un kuros muitas dienesti vai nu uzskata, ka Kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunktā minētie nosacījumi ir izpildīti, vai arī šaubās par minētajos noteikumos iekļauto kritēriju precīzu piemērošanas jomu attiecībā uz konkrētu gadījumu, minētie dienesti [..] gadījumu iesniedz Komisijai, lai varētu tikt pieņemts lēmums saskaņā ar 872.–876. pantā izklāstīto procedūru. [..]”

B — Valsts tiesības

22. Algemene Wet Bestuursrecht (Vispārējais administratīvais likums) 8:72. panta 4. punktā ir paredzēts: “Ja tiesa prasības pieteikumu atzīst par pamatotu, tā administratīvajai iestādei var uzlikt pienākumu, ņemot vērā tiesas nolēmumu, pieņemt jaunu lēmumu vai veikt citu darbību vai arī tā var noteikt, ka tās nolēmums aizstāj atcelto lēmumu vai atceltā lēmuma daļas.”

III — Fakti pamata prāvā un prejudiciālie jautājumi

23. Heuschen & Schrouff, pārtikas produktu un pārtikas produktu sastāvdaļu importētājs, jau daudzus gadus ieved rīspapīru no Vjetnamas.

24. 1996. gadā un tam sekojošajos gados muitas aģents, kas darbojas Heuschen & Schrouff vārdā, deklarēja ievesto rīspapīru KN apakšpozīcijā 19019099, lai laistu to no muitas tiesību viedokļa brīvā apgrozībā. Kompetentā muitas iestāde ikreiz šīs deklarācijas pieņēma arī pēc tam, kad sakarā ar deklarāciju paņemtais produktu paraugs tika novērtēts saistībā ar tarifu klasifikāciju ( 18 ).

25. Sakarā ar 1998. gada 14. janvāra deklarāciju par laišanu brīvā apgrozībā no muitas tiesību viedokļa kompetentā muitas iestāde Roterdamā pēc pārbaudes kvalificēja rīspapīru KN apakšpozīcijā 19059020 ( 19 ).

26. Ar 2000. gada 22. novembra paziņojumu par nodokļiem Heuschen & Schrouff tika aicināta samaksāt muitas nodokļus kopumā NLG 645399,50 (EUR 292869,52 ( 20 )) apmērā par visu laikposmā no līdz veikto rīspapīra importu. Atsaucoties uz Regulu Nr. 1196/97, muitas iestāde paskaidrojoši norādīja, ka sakarā ar to, ka deklarācijās norādītā KN apakšpozīcija 19019099 nav atbilstoša, ir jāizdara attiecīgo paziņojumu par nodokļa samaksu labojumi.

27. Pēc Heuschen & Schrouff iesniegtās sūdzības samaksas prasījumi tika apstiprināti ar inspektora 2001. gada 9. marta lēmumu; no tiem tika izslēgts samaksas prasījums NLG 13650,30 (EUR 6194,24 ( 21 )) attiecībā uz muitas deklarāciju, kas tika atcelts ( 22 ).

28. Pret lēmumu, ar kuru inspektors noraidīja tā sūdzību, Heuschen & Schrouff2001. gada 29. martā cēla prasību Tariefcommissie [Tarifu komisijā], patlaban Gerechtshof te Amsterdam [Amsterdamas Apelācijas tiesas] muitas lietu palāta (turpmāk tekstā — “Gerechtshof te Amsterdam”).

29. Tiesas sēde Gerechtshof te Amsterdam notika 2002. gada 17. decembrī.

30. 2004. gada 7. decembrī pasludinātajā spriedumā Gerechtshof te Amsterdam attiecībā uz rīspapīra īpašībām secināja, ka runa ir par produktu, kas ir ražots no tādām sastāvdaļām kā rīsu milti, ūdens un sāls. Šīs trīs sastāvdaļas tiekot sajauktas un samīcītas mīklā, no kuras tiek veidotas bumbiņas. Šīs bumbiņas tiekot izveltnētas par apļveida, caurspīdīgām mīklas loksnēm, kas vēlāk tiek izkaltētas. Šis produkts kā tāds neesot gatavs patēriņam, tas vispirms ir termiski jāapstrādā.

31. Gerechtshof te Amsterdam nosprieda, ka šis produkts muitas tarifa noteikšanai esot jākvalificē KN apakšpozīcijā 19059020. Saskaņā ar Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunktu neesot jāveic vēlāka ievedmuitas iegrāmatošana, jo Heuschen & Schrouff esot rīkojusies labā ticībā un esot ievērojusi visus saistībā ar muitas deklarācijām spēkā esošos noteikumus. Gerechtshof te Amsterdam atzina šo prasību par pamatotu un atcēla inspektora lēmumu, kā arī samaksas prasību.

32. Paralēli Gerechtshof te Amsterdam iesniegtajai prasībai Heuschen & Schrouff2002. gada 13. septembrī ( 23 ) valsts muitas iestādei iesniedza pieteikumu par tās atbrīvošanu no attiecīgā muitas parāda saskaņā ar Muitas kodeksa 239. panta 1. punktu. Šis pieteikums tika iesniegts Eiropas Kopienu Komisijai, kura to noraidīja ar lēmumu, pamatojot ar to, ka, lai arī pastāv īpašs gadījums Muitas kodeksa 239. panta izpratnē, tomēr Heuschen & Schrouff esot rīkojusies, pieļaujot rupju neuzmanību.

33. Gerechtshof te Amsterdam2004. gada 7. decembra sprieduma pieņemšanas brīdī Pirmās instances tiesā tika izskatīta prasība par Komisijas lēmumu, kas tika iesniegta . Šī prasība tika noraidīta ar spriedumu, par kuru savukārt tika iesniegta apelācijas sūdzība Tiesā ( 24 ).

34. Kasācijas procesa ietvaros par Gerechtshof te Amsterdam spriedumu Hoge Raad der Nederlanden ar 2007. gada 13. jūlija rīkojumu iesniedza Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai uz Regulas Nr. 1196/97 pielikumā aprakstītā veida mīklas loksnēm attiecas [KN] pozīcija 1905, ja runa ir par mīklas loksnēm, kas gatavotas no rīsu miltiem, sāls un ūdens, kas ir kaltētas, bet tomēr nav bijušas termiski apstrādātas? 2) Vai iepriekš minētā regula, ņemot vērā atbildi uz iepriekšējo jautājumu, ir spēkā? 3) Vai Regulas Nr. 2454/93 871. pants tā redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas 1998. gada 29. jūlija Regulu (EK) Nr. 1677/98 [..], ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja muitas iestādei, pamatojoties uz 871. panta 1. punktu, ir pienākums iesniegt Komisijā lietu, pirms tā pieņem lēmumu — šajā gadījumā atteikties no vēlākas iegrāmatošanas, tad valsts tiesa, kas lemj par nodokļu parādnieka vērsto sūdzību pret muitas dienesta lēmumu par vēlāku iegrāmatošanu, nav pilnvarota šo vēlāko iegrāmatošanu atcelt tādēļ, ka tā uzskata, ka ir izpildīti [Muitas kodeksa] 220. panta 2. punkta b) apakšpunkta noteikumi, lai atteiktos no vēlākas iegrāmatošanas, ja šo secinājumu neatbalsta Komisija? 4) Vai Kopienu tiesībās, ja atbilde uz trešo jautājumu ir tāda, ka apstāklis, ka Komisijai attiecībā uz muitas nodokļu atmaksāšanas prasījumiem ir atzītas pilnvaras pieņemt lēmumus, neierobežo valsts tiesu, kas lemj par prasību, kura attiecas uz muitas nodokļu atmaksāšanas prasījumiem, pilnvaras, ir paredzēta cita alternatīva, kas nodrošina vienveidīgu Kopienu tiesību piemērošanu, ja konkrētajā gadījumā Komisija un valsts tiesa dažādi vērtē kritērijus, kas tiek piemēroti Muitas kodeksa 220. panta ietvaros, lai konstatētu, vai muitas iestādes kļūdu nav varējis atklāt muitas nodokļu parādnieks?”

35. Atsaucoties uz Gerechtshof te Amsterdam secinājumiem par rīspapīra īpašībām, iesniedzējtiesa saistībā ar pirmajiem diviem jautājumiem norāda, ka šajā sakarā pastāv divi ļoti atšķirīgi interpretācijas koncepti par to, kura tādas preces kā rīspapīrs īpašība saistībā ar klasifikāciju KN pozīcijā 1901 un 1905 ir izšķiroša. Attiecībā uz klasifikāciju KN pozīcijā 1905 šaubas izrietot it īpaši no sprieduma lietā Uelzena Milchwerke ( 25 ). Ja KN pozīcija 1905 esot neatbilstoša, rodas jautājums par Regulas Nr. 1196/97 spēkā esamību.

36. Trešo un ceturto jautājumu iesniedzējtiesa uzdod saistībā ar Kopienu tiesību vienveidīgu piemērošanu, šajā gadījumā Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta un 239. panta 1. punkta otrā ievilkuma piemērošanu, kā arī saistībā ar risku, ka tiek pieņemti divi atšķirīgi lēmumi paralēlos procesos, kas, no vienas puses, notiek Komisijā un Kopienu tiesās un, no otras puses, valsts muitas iestādēs un valsts tiesās.

37. Saskaņā ar Tiesas judikatūru ( 26 ) jautājuma, vai muitas nodokļu parādnieks ir izrādījis rupju neuzmanību Muitas kodeksa 239. panta 1. punkta otrā ievilkuma izpratnē, novērtēšanai ir spēkā tie paši kritēriji, kuri ir jāizmanto, Muitas kodeksa 220. panta ietvaros novērtējot, vai ir konstatējama muitas iestāžu kļūda, kuru nav varējis atklāt muitas nodokļu parādnieks.

38. Šajā sakarā trešais jautājums ir vērsts it īpaši uz to, vai tiesa, kuras spriedums var tikt apstrīdēts ar apelācijas sūdzību vai kasācijas sūdzību un kas Tiesā nav iesniegusi lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, var pasludināt spriedumu, ar kuru, apejot Komisiju, tiek noliegta vēlākas [nodokļu] piedziņas iespēja, vai arī tā var labākajā gadījumā pasludināt spriedumu, ar kuru tiek atcelts valsts muitas iestāžu lēmums, kas ietver lēmumu neiesniegt lietu Komisijai, par vēlāku [nodokļu] piedziņu.

39. Pēc rakstveida procesa slēgšanas 2008. gada 22. maijā notika tiesas sēde, kurā piedalījās Heuschen & Schrouff, Komisija, Nīderlandes valdība, Grieķijas valdība un Itālijas valdība. Tiesas sēdē netika izvirzīti nekādi jauni aspekti.

IV — Juridiskais vērtējums

A — Par rīspapīra tarifa klasifikāciju

40. Ieniedzējtiesas pirmais jautājums attiecas uz kritērijiem ( 27 ) rīspapīra atbilstošai klasifikācijai KN. Attiecībā uz KN pozīciju 1901 un 1905 rodas jautājums par klasifikācijai vajadzīgo preču īpašību. Iesniedzējtiesa, uzdodot jautājumu, attiecībā uz KN pozīciju 1905 it īpaši uzsver neesošās termiskās apstrādes aspektu. Ar atbildi uz pirmo jautājumu turklāt ir saistīts otrais jautājums par Regulas Nr. 1196/97 spēkā esamību.

41. Pirms tiek novērtēti ar KN saistītie klasifikācijas principi, ir jāaplūko tuvāk klasificējamais produkts: Āzijas rīspapīrs (vai attiecīgi rīsu mīklas loksnes) ēdamā veidā ( 28 ) tiek izmantots kā (ēdams) pārtikas produktu iepakojums. Kā secināja Gerechtshof te Amsterdam, šajā gadījumā runa ir par no rīsu miltiem, ūdens un sāls ražotu produktu. Pēc sastāvdaļu sajaukšanas un samīcīšanas tiek veidotas bumbiņas, kuras izveltnē par apļveida, caurspīdīgām mīklas loksnēm, kuras vēlāk izkaltē. Turklāt Gerechtshof te Amsterdam piebilda, ka šis produkts neesot gatavs patēriņam, bet gan vispirms tiekot termiski apstrādāts. Ir jāpiebilst, ka pirms jebkādas turpmākas izmatošanas, tostarp termiskas apstrādes, šīs ļoti plānās rīsu miltu loksnes ir jāizmērcē ūdenī. Kopā ar pildījumu tās tiek ceptas vai vārītas eļļā (piemēram, pavasara rullīši), tomēr atkarībā no receptes tās, acīmredzot, varot ēst arī neceptā veidā ar visu pildījumu kā pildītus rullīšus.

42. Atbilstoši Vispārīgo KN interpretācijas noteikumu 1. punktam ( 29 ), klasificējot ir jāņem vērā it īpaši KN pozīciju un apakšpozīciju formulējums ( 30 ). Tiesas pastāvīgajā judikatūrā ir precizēts, ka, lai nodrošinātu tiesisko drošību un atvieglotu kontroles veikšanu, izšķirošais kritērijs preču tarifa klasifikācijai parasti ir jāmeklē to objektīvajās iezīmēs un īpatnībās, kas definētas KN pozīcijas formulējumā un sadaļu vai nodaļu piezīmēs ( 31 ).

43. Ir jāpiekrīt iesniedzējtiesai, ka no KN 1905. pozīcijas formulējuma nav skaidri izsecināma īpašība, ka tajā uzskaitītajām precēm ir jābūt ceptām. Lai gan kā pirmā preču grupa tajā ietilpst “maize, mīklas izstrādājumi, kūkas, cepumi un citi maizes un konditorejas izstrādājumi ar kakao piedevu vai bez tās”, skaidri ar semikolu nošķirta tomēr seko cita preču grupa, kuras uzskaitījumā tāda īpašība kā “cepts” nav vārdos minēta: “dievmaizītes, oblātas farmācijai, zīmogvafeles, rīspapīrs un tamlīdzīgi produkti”. Šī preču grupa ar šo tekstu skaidri ir klasificēta KN apakšpozīcijā 19059020. Tajā nekādi nav burtiski minēts vārds “cepts”. Šajā apakšpozīcijā bieži sastopamās līdzības ir drīzāk lokšņu forma un sausā konsistence, kas tiek panākta ar dažādām metodēm (kaltēšana ar vai bez termiskas apstrādes).

44. Turklāt tas ir apstiprināts šo noteikumu dažādās valodu versijās ( 32 ). Dažās valodu versijās, lai gan ne holandiešu valodā ( 33 ), ir skaidri minētas “kaltētas” preces un pat “kaltētas mīklas loksnes” ( 34 ). Tas atbilst šajā gadījumā klasificējamai precei. Dažās valodu versijās, piemēram, angļu un slovēņu, ir pat skaidri lasāms vārds “rīspapīrs” ( 35 ).

45. Spriedums lietā Uelzena Milchwerke ( 36 ) nav pret līdzšinējo klasificēšanas praksi KN apakšpozīcijā 19059020. Lai arī Heuschen & Schrouff savos apsvērumos par šo procesu, atsaucoties uz šo spriedumu, uzsvēra, ka “būt ceptam” aspekts ir obligāti izpildāms nosacījums saistībā ar KN pozīciju 1905, tomēr ir jāiebilst, ka šis spriedums attiecas tikai uz KN pozīcijas 1905 pirmo preču grupu, kuras īpašības un īpatnības ir aprakstītas ar [šādām precēm] — “maize, mīklas izstrādājumi, kūkas, cepumi un citi maizes un konditorejas izstrādājumi ar kakao piedevu vai bez tās”. Konkrēti spriedums lietā Uelzena Milchwerke attiecas uz KN apakšpozīciju 190530“cepumi un līdzīgi mīklas izstrādājumi [..]”. Tā kā šis spriedums tātad neattiecas uz preču grupu “dievmaizītes, oblātas farmācijai, zīmogvafeles, rīspapīrs un tamlīdzīgi produkti”, šajā kontekstā tas nevar būt noderīgs veicamajā interpretācijā.

46. Turklāt salīdzinoša KN pozīcijas 1901 preču grupu aplūkošana parāda, ka tā formulējumā un it īpaši Heuschen & Schrouff par atbilstošu uzskatītajā KN apakšpozīcijas 19019099 formulējumā (“pārējie”) nav ietvertas nekādas norādes, kas Vispārīgo KN interpretācijas noteikumu ( 37 ) 3. punkta a) apakšpunkta izpratnē būtu precīzāks preču apzīmējums.

47. Manuprāt, ņemot vērā šo skaidro klasifikācijas situāciju saskaņā ar KN pozīcijas formulējumu, nav nozīmes atsaukties uz Heuschen & Schrouff minētajiem ( 38 ) Pasaules Muitas organizācijas paskaidrojumiem ( 39 ).

48. Līdz ar to, kā to turklāt ierosināja Nīderlandes, Grieķijas un Itālijas valdība, kā arī Komisija, uz iesniedzējtiesas pirmo jautājumu ir jāatbild apstiprinoši. Tādējādi Regulas Nr. 1196/97 pielikumā aprakstītā veida mīklas loksnes ir klasificējamas KN pozīcijā 1905, precīzāk KN apakšpozīcijā 19059020, ja runa ir par no rīsu miltiem, sāls un ūdens ražotām mīklas loksnēm, kas ir kaltētas, bet nav nekādā veidā termiski apstrādātas.

49. Tā kā atbilstoši iepriekš minētajam rīspapīra klasifikācija saskaņā ar Regulu Nr. 1196/97 atbilst tam, kā šī prece ir klasificējama, ņemot vērā KN formulējumu, nav šaubu par Regulas Nr. 1196/97 spēkā esamību.

B — Par atteikšanos no vēlākas iegrāmatošanas vai attiecīgi atbrīvošanas no nodokļiem/nodokļu atmaksas sakarā ar taisnīguma iemesliem, kā arī par valsts iestāžu un Kopienu iestāžu procesuālajām kompetencēm, kas ar to saistītas

50. Ar trešo un ceturto jautājumu iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, ar kādiem paņēmieniem var nodrošināt, ka Muitas kodeksa 220. panta 2. punkts un 239. panta 1. punkta otrais ievilkums tiek piemērots vienveidīgi, ja tādā situācijā kā izskatāmajā gadījumā lemj tiesa, kuras spriedumu var apstrīdēt ar apelācijas sūdzību vai kasācijas sūdzību.

51. Lai varētu atbildēt uz šiem jautājumiem, vispirms ir jānoskaidro, vai attiecībā uz Muitas kodeksa 220. panta 2. punktu un 239. panta 1. punkta otro ievilkumu — abas šīs tiesību normas ietver noteikumus par taisnīguma iemesliem — pastāv vienveidīgas interpretācijas un piemērošanas vajadzība. Tas būtu jāapstiprina, ja attiecīgi piemērojamie kritēriji pilnībā vai vismaz daļēji ir identiski.

52. Vispirms attiecībā uz abu šajā gadījumā interesējošo noteikumu vietu ir jāpiebilst, ka tie ir piemērojami dažādā laikā. Abi noteikumi ietilpst Muitas kodeksa VII sadaļā — “Muitas parāds”, tomēr tie atrodas šīs sadaļas dažādās nodaļās. 220. panta 2. punkts ietilpst 3. nodaļā — “Muitas parāda summas samaksa”. Tajā tiek regulēts iegrāmatošanas princips, proti, nodevu summu aprēķins un ieraksts “uzskaites dokumentos” ( 40 ), kā arī tajā tiek regulēti detalizēti ar procedūru saistīti jautājumi, piemēram, 220. pantā paredzētā vēlāka iegrāmatošana, tātad gadījumi, kuros sākotnēji iegrāmatošana nav veikta. Šajā laikā Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta ietvaros runa ir par iespējamo atteikšanos no vēlākas iegrāmatošanas taisnīguma iemeslu dēļ. Turpretī Muitas kodeksa 239. panta 1. punkta otrais ievilkums ietilpst 5. nodaļā — “Muitas nodokļa atmaksāšana un atlaišana”. Tā piemērošana laikā notiek pēc iegrāmatošanas vai attiecīgi vēlākas iegrāmatošanas. Muitas kodeksa 239. panta 1. punkta otrais ievilkums ietver vienu no vairākām jau iegrāmatotu, tātad jau ierakstītu nodevu summu korekcijas iespējām, atmaksājot šīs nodevas vai atbrīvojot no tām. Šis noteikums ietver vispārēju taisnīguma klauzulu ( 41 ), kuru ir paredzēts piemērot izņēmuma situācijā, kurā deklarants atrodas salīdzinājumā ar citiem tirgus dalībniekiem, kas veic tādu pašu darbību ( 42 ). Šī pamatklauzula it īpaši tiek piemērota, ja, ievērojot attiecības starp deklarantiem un administrāciju, būtu netaisnīgi likt deklarantam ciest zaudējumus, kādi tam nebūtu radušies parastā situācijā ( 43 ).

53. Tāpat kā Muitas kodeksa 220. panta 2. punkts arī Muitas kodeksa 239. panta 1. punkts ietver taisnīguma iemeslus. Abiem tiesiskajiem regulējumiem ir viens un tas pats mērķis ( 44 ), proti, ierobežot ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļu vēlākas samaksas gadījumus ar gadījumiem, kuros šāda samaksa ir pamatota un ir saderīga ar tādu būtisku principu kā tiesiskās paļāvības aizsardzības princips ( 45 ). Tādējādi tie ir saistīti ar taisnīguma apsvērumiem un it īpaši ar tiesiskās paļāvības aizsardzības principu. Tie daļēji pārklājas (kā tas vēlāk tiks izklāstīts), tomēr tie nepārklājas pilnībā ( 46 ), no kā izriet Muitas kodeksa 239. panta 1. punkta plašāka piemērošanas joma atšķirībā no Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta.

54. Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta un 239. panta 1. punkta otrā ievilkuma noteiktu kritēriju identiskuma jautājums judikatūrā jau ir izskatīts ( 47 ). Spriedumos lietās Hewlett Packard France ( 48 ), Söhl & Söhlke ( 49 ) un Nīderlande/Komisija ( 50 ) Tiesa skaidri ir paskaidrojusi, ka attiecībā uz šajā gadījumā interesējošo jēdzienu “rupja neuzmanība” Muitas kodeksa 239. panta 1. punkta otrā ievilkuma izpratnē attiecīgi ir jāpiemēro Muitas kodeksa 220. pantā izmantotie kritēriji, lai pārbaudītu, vai tirgus dalībniekam bija jāredz muitas iestādes kļūda.

55. Tā kā šajā lietā attiecīgie kritēriji ir lielā mērā identiski, tomēr attiecīgos lēmumus ne visos gadījumos pieņem viena un tā pati iestāde, tādu paralēlu procesu gadījumos kā šajā lietā var būt apdraudēta Kopienas tiesību vienveidīga piemērošana.

56. Lai nodrošinātu abu šajā lietā minēto noteikumu vienoto elementu vienveidīgu piemērošanu un novērstu atšķirīgu lēmumu risku, kas rodas sakarā ar paralēliem procesiem, no vienas puses, Komisijā un Kopienu tiesās un, no otras puses, valsts muitas iestādēs un valsts tiesās, līdzšinējā Tiesas judikatūra sniedz būtiskas norādes. Tāpat kā Grieķijas valdība arī es vēlos vērst uzmanību uz saistībā ar muitas tiesībām pasludinātiem spriedumiem lietā Deutsche Fernsprecher ( 51 ), Mecanarte ( 52 ), Faroe Seafood u.c. ( 53 ) un Conseil général de la Vienne ( 54 ), kuri gan nav pasludināti attiecībā uz situāciju paralēlos procesos, bet tomēr attiecas uz kompetenču sadali starp valsts iestādēm un Komisiju vēlākas nodokļu iekasēšanas gadījumā. Pamatojoties uz ar šiem spriedumiem ieviestajām norādēm, no konkurences tiesību jomā pasludinātā sprieduma lietā Masterfoods ( 55 ), kas attiecās uz paralēliem procesiem valsts tiesās un Kopienu tiesās, ir izsecināmi uz šo lietu attiecināmi principi; turklāt uz to norādīja arī Nīderlandes valdība. Man šķiet, ka iepriekš minētā judikatūra kopumā ir vērsta tajā pašā virzienā.

57. Sprieduma lietā Mecanarte 33. punktā Tiesa tāpat kā jau iepriekš spriedumā lietā Deutsche Fernsprecher attiecībā uz kompetenču sadali starp valsts iestādēm un Komisiju saistībā ar ievedmuitas un izvedmuitas nodokļu vēlāku samaksu skaidri izcēla, ka tādā situācijā kā šajā lietā “Kopienu Tiesa var nodrošināt Kopienu tiesību vienveidību prejudiciālās tiesvedības ietvaros”. Tātad, ja attiecīgā persona vēršas pret lēmumu par nodokļu vēlāku uzlikšanu valsts tiesās, vienveidīga Kopienu tiesību piemērošana ir jānodrošina katrā ziņā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.

58. Sprieduma lietā Mecanarte pamatā esošajā situācijā un tajā uzdoto prejudiciālo jautājumu kontekstā nebija vajadzības aplūkot tuvāk šajā lietā interesējošos problemātikas aspektus.

59. Attiecībā uz šajā lietā analizējamo situāciju, kurā, piemēram, ir jānoskaidro, vai tiesai, kas nevēlas apturēt attiecīgo tiesvedību un nogaidīt un kam saskaņā ar EKL 234. panta 3. punktu nav pienākuma iesniegt lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, izņēmuma gadījumā tomēr var pastāvēt pienākums iesniegt lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu ( 56 ), spriedums lietā Masterfoods papildina iedibināto nostāju, kas izriet no iepriekš minētajiem spriedumiem lietā Deutsche Fernsprecher, Mecanarte, Faroe Seafood u.c. un Conseil général de la Vienne.

60. Sprieduma lietā Masterfoods ( 57 ) pamatā esošā situācija arī attiecās uz paralēlām tiesvedībām valsts tiesās un Kopienu tiesās, lai gan tas bija par EK līguma 85. un 86. pantu (jaunajā redakcijā EKL 81. un 82. pants). Papildu atšķirība no pašlaik izskatāmās situācijas turklāt ir, ka lietā Masterfoods runa bija par to, ka valsts tiesā izskatītās prāvas lēmums bija atkarīgs no Komisijas lēmuma spēkā esamības, turpretī šajā lietā runa ir par novērtēšanas kritēriju identiskumu.

61. Sprieduma lietā Masterfoods 51. punktā Tiesa, atsaucoties uz sprieduma lietā Delimitis ( 58 ) 47. punktu, par EK līguma 85. panta 1. punkta, 86. panta, kā arī 85. panta 3. punkta piemērošanu norādīja, ka valsts tiesas, lemjot par darbībām vai nolīgumiem, par kuriem vēl var tikt pieņemts Komisijas lēmums, ir jāizvairās no tādu lēmumu pieņemšanas, kas būtu pretrunā lēmumam, kādu paredz pieņemt Komisija.

62. Turpmāk Tiesa sprieduma lietā Masterfoods 52. punktā apgalvoja, ka valsts tiesas, lemjot par nolīgumiem vai darbību veidiem, kas jau ir kāda Komisijas lēmuma priekšmets, vēl jo vairāk nedrīkst pieņemt lēmumu, kas būtu pretrunā minētajam Komisijas lēmumam, pat tad, ja tas ir pretrunā kādas pirmās instances tiesas nolēmumam.

63. Spriedumā lietā Masterfoods šie Tiesas secinājumi tika formulēti ļoti vispārīgi un nebija attiecināti īpaši uz konkurences tiesību situācijām. Es nesaskatu nevienu šķērsli šo principu attiecināšanai uz muitas tiesību jomu, kurā kā šajā gadījumā pastāv nevienveidīgas piemērošanas risks un atšķirīgu lēmumu par vienveidīgiem tiesību elementiem paralēlos procesos pieņemšanas risks.

64. Spriedumā lietā Masterfoods atbilde uz jautājumu, kā valsts tiesai ir jārīkojas situācijā, kam ir raksturīgs paralēlisms, kā tas ir izskatāmajā lietā, ir divējāda: lai nepieņemtu lēmumu, kas ir pretrunā Komisijas lēmumam, tiesai būtu jāaptur tiesvedība līdz Kopienu tiesas ir pieņēmušas galīgo lēmumu par prasību atcelt [aktu], izņemot gadījumu, ja valsts tiesa konkrētajos apstākļos uzskata par pamatotu iesniegt Tiesai lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu par Komisijas lēmuma spēkā esamību ( 59 ).

65. Šajā atbildē ir redzams, ka priekšroka skaidri tiek dota tiesvedības apturēšanai līdz galīgā lēmuma par prasību par [akta] atcelšanu pieņemšanai, tomēr neizslēdzot iespēju iesniegt lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu. Šī priekšrokas došana iepriekšējam lēmumam pār prasību atcelt [aktu] ir labi saprotama situācijās, ja ņem vērā ļoti atšķirīgo procesuālo pieeju prasībā atcelt [aktu] un prejudiciāla nolēmuma procesā ( 60 ).

66. No otras puses, īpašu iemeslu dēļ, piemēram, tādā situācijā kā šajā lietā izskatāmā, var būt ļoti lietderīgi nenogaidīt, bet gan iesniegt Tiesai lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu. Tādā situācijā kā šajā lietā izskatāmā Komisija lēmums faktiski attiecas uz otršķirīgu jautājumu par atbrīvošanu no ievedmuitas nodokļiem, pirms kura patiesībā būtu jānoskaidro pamatjautājums (ievedmuitas nodokļu vēlāka uzlikšana). Pamatjautājuma noskaidrošanai šajā gadījumā attiecīgajā prāvā ir jāizanalizē atbilstošā rīspapīra tarifa klasifikācija ( 61 ). Tas var būt īpašais pamats prejudiciāla nolēmuma lūguma iesniegšanai, pat ja ir arī iespējams, ka tikai par šo aspektu var izlemt valsts līmenī ar daļēju spriedumu.

67. Secinājums par Masterfoods judikatūras attiecināmību nav pretrunā spriedumiem lietā Sportgoods ( 62 ) un Sommer ( 63 ), jo tie attiecas uz citām situācijām nekā šajā lietā izskatāmā. Abos gadījumos Tiesas nolēmums atšķirībā no šī gadījuma attiecās uz situāciju, kurā Komisijas lēmums neietvēra nekādas tiesiskas vai faktiskas norādes par jautājumu, vai strīdīgajā regulā ir ietverts tiesiskais pamats konkrēto ievedmuitas nodokļu vēlākai uzlikšanai; tādējādi Komisijas lēmumam nebija saistoša spēka attiecībā uz visām valsts iestādēm, tostarp šīs valsts tiesām ( 64 ).

68. Ņemot vērā iepriekš minēto, manuprāt, tādās situācijās kā šajā lietā izskatāmā, kam ir raksturīgi paralēli procesi, valsts tiesām ir jāievēro Komisijas lēmumu pieņemšanas kompetence, kura īpaši izpaužas ar Regulā Nr. 2454/93 paredzēto procesu.

69. Tas var tikt nodrošināts gadījumā, kad jau pastāv Komisijas lēmums, kura atzīšana par spēkā neesošu jau ir lūgta citā procesā, galvenokārt ar tiesvedības apturēšanu valsts tiesā līdz galīgā lēmuma pieņemšanai par prasību par [akta] atcelšanu, proti, no paša procesa sākuma brīža attiecīgajā instancē. Cita iespēja šajā situācijā — kas gan ir pakārtots ceļš, ja pret pirmo iespēju pastāv īpaši iemesli, — ir lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu saskaņā ar EKL 234. pantu ( 65 ) iesniegšana.

70. Kamēr Komisijas lēmums vēl nav pieņemts, kā to savos apsvērumos uzsvēra Komisija, pastāv īpašs gadījums. Šim aspektam šobrīd ir tikai hipotētisks raksturs, jo tas ir plašāks nekā iesniedzējtiesas uzdotie jautājumi. Tomēr, tā kā lēmuma pieņemšanai ir lietderīgi ņemt vērā arī iespējamos gadījumus un pārbaudīt paredzēto risinājumu, pamatojoties uz šiem iespējamiem gadījumiem, tie īsumā ir jāaplūko tuvāk: tāpat kā Komisija es uzskatu, ka Komisijas lēmumu pieņemšanas kompetence šādā gadījumā prasa, lai valsts tiesa apturētu tiesvedību, līdz tiek pieņemts šis lēmums ( 66 ). Pretējā gadījumā pastāvētu risks, ka tiesas nolēmums tiktu pieņemts pirms Komisijas lēmuma, tātad aizstātu to.

71. Aprakstītā veida sadarbības starp valsts un Kopienu tiesu praktiskai nodrošināšanai, manuprāt, ir vajadzīgs, ka katra valsts tiesa, kas izskata šādus vienlaikus aktuālus Kopienu tiesību jautājumus, pēc pašas iniciatīvas pārliecinās par to, vai atbilstošā termiņā ( 67 ) paralēlai novērtēšanai iesniegti vai var tikt iesniegti pieteikumi, par kuriem Komisijai ir jālemj, un attiecīgi, kurā stadijā (lēmums, spēkā esamība) ir [lēmuma pieņemšanas process] ( 68 ).

72. Ir jāizvērtē arī īpašais iesniedzējtiesas trešā jautājuma aspekts. Šis jautājums konkrēti ir vērsts uz Regulas Nr. 2454/93 871. panta 1. punkta, kurš ietver procesuālos noteikumus valsts muitas iestādēm, interpretāciju. Kā tas izriet no Nīderlandes valdības apsvērumiem saistībā ar Algemene Wet Bestuursrecht 8:72. panta 4. punktu, šī jautājuma pamatā ir tas, ka saskaņā ar šo punktu Nīderlandes muitas iestādei ar atceļošu spriedumu un noteikumiem var uzlikt pienākumu turpināt procesu. Šādi noteikumi, piemēram, varētu ietvert to, ka valsts muitas iestādes muitas nodokļu parādnieka prasības pieteikums tālāk ir jāiesniedz Komisijai, jo varētu tikt pieņemts [parādniekam] labvēlīgs lēmums.

73. Tādējādi tiek izvirzīta vēl viena iespēja nodrošināt Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta un 239. panta 1. punkta otrā ievilkuma vienveidīgu interpretāciju, proti, valsts muitas iestādes lēmuma atcelšanu, [attiecīgajai tiesai] pašai nepieņemot lēmumu lietā. Šajā sakarā ir jāpiebilst, ka tiktāl, ciktāl valsts procesuālās tiesības ietver šādu valsts iestādes lēmuma atcelšanas iespēju un [pienākumu šai iestādei] izskatīt lietu no jauna, tā var būt Kopienu tiesībām atbilstoša procesuālā pieeja ( 69 ), ja vien tiek ievērota Komisijas lēmumu pieņemšanas kompetence.

V — Secinājumi

74. Pamatojoties uz iepriekš minēto, ierosinu Tiesai uz Hoge Raad der Nederlanden prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi: 1) Regulas Nr. 1196/97 pielikumā aprakstītā veida mīklas loksnes ir klasificējamas kombinētās nomenklatūras 1905. pozīcijā, ja vien runa ir par no rīsu miltiem, sāls un ūdens ražotām mīklas loksnēm, kas ir kaltētas, bet nav nekādā veidā termiski apstrādātas; 2) ņemot vērā atbildi uz pirmo jautājumu, iepriekš minētā Regula Nr. 1196/97 ir spēkā esoša; 3) attiecībā uz Kopienu tiesību vienveidīgu piemērošanu valsts tiesām neatkarīgi no to instances un Muitas kodeksa satura ziņā identisku kritēriju gadījumā ir jāņem vērā Komisijas lēmumu pieņemšanas kompetence. Lai paralēli par (daļēji) identiskiem noteikumiem notiekošajos procesos nepieņemtu lēmumu, kas ir pretrunā Komisijas lēmumam, valsts tiesai būtu jāaptur tiesvedība līdz Kopienu tiesas ir pieņēmušas galīgo lēmumu par prasību atcelt [aktu], izņemot gadījumu, ja valsts tiesa konkrētajos apstākļos uzskata par pamatotu iesniegt Tiesai lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu par Komisijas lēmuma spēkā esamību. Ir iespējams arī, ka valsts muitas iestādes izskata lietu no jauna ar nosacījumu, ka administratīvās sadarbības starp muitas iestādēm un Komisiju procesa ietvaros lieta tiek iesniegta Komisijai iepriekšēja nolēmuma saņemšanai.

( 1 ) Oriģinālvaloda — vācu.

( 2 ) 2006. gada 30. novembra spriedums lietā T-382/04 Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods/Komisija.

( 3 ) Šajā sakarā skat. manus 2008. gada 4. septembra secinājumus lietā C-38/07 P Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading/Komisija.

( 4 ) OV L 256, 1. lpp.

( 5 ) OV L 198, 1. lpp.

( 6 ) Skat. Regulas Nr. 2658/87 apsvērumus (it īpaši trešo apsvērumu), šīs regulas 1. un 3. pantu, kā arī 2007. gada 27. septembra spriedumu apvienotajās lietās C-208/06 un C-209/06 Medion (Krājums, I-7963. lpp., 3. punkts).

( 7 ) Pozīcija 0401–0404 ietver tādus produktus kā piens, krējums, sūkalas un no tām ražoti produkti.

( 8 ) OV L 170, 13. lpp.

( 9 ) OV L 302, 1. lpp.

( 10 ) OV L 253, 1. lpp.

( 11 ) Skat. turpmāk šo secinājumu 34. punktu.

( 12 ) Turpretī tā kādā sava pamatojuma daļā atsaucas uz “2003. gada 1. augusta redakciju”, tomēr minot maksimālo vērtību EUR 50000, kas atbilst tiesiskajai situācijai līdz m.

( 13 ) OV L 212, 18. lpp. Piemēram, šajā regulā administratīvais process saistībā ar lēmumiem Muitas kodeksa 239. panta 1. punkta ietvaros tika papildināts, 905. panta 1. punktam pievienojot otro daļu.

( 14 ) OV L 187, 16. lpp. Saskaņā ar Berr/Trémeau Le droit douanier, Communautaire et national, 7. izdevums, 2006, 232. lpp., šī būtiski grozītā redakcija cita starpā tika ieviesta tādēļ, lai novērstu līdzšinējās dubultās kompetences sistēmas nelabvēlīgo iedarbību, lai ieviestu būtisku Komisijas [darba] atvieglojumu un lai atjaunotu dalībvalstu atbildību par pašu līdzekļu pārvaldīšanu. Šajā sakarā skat. tālāk 17. zemsvītras piezīmē minēto Regulas Nr. 1335/2003 otro apsvērumu.

( 15 ) Attiecībā uz tiesību normu grozījumu datumu skat. iepriekš šo secinājumu 16. punktu.

( 16 ) Attiecībā uz šajā gadījumā interesējošo pagaidu administratīvo regulējumu Tiesa 1991. gada 27. jūnija spriedumā lietā C-348/89 Mecanarte (Recueil, I-3277. lpp., 33. punkts) norādīja, ka nodrošināmā vienveidīgā Kopienu tiesību piemērošana var būt šaubīga gadījumos, kuros tiek apmierināta prasība par atteikšanos no vēlākas piedziņas, jo vērtējums, uz ko var balstīties dalībvalsts, pieņemot labvēlīgu lēmumu, iespējams, tiesā netiks apstrīdēts un tādējādi pastāv risks, ka kontrole, kas ļauj nodrošināt vienveidīgu ar Kopienu tiesību aktiem noteikto nosacījumu piemērošanu, netiks īstenota. Turpretī tas tā nebūtu gadījumā, ja valsts iestādes, lai kāda arī būtu attiecīgā summa, uzsāktu piedziņu. Tad attiecīgā persona var šādu lēmumu apstrīdēt valsts tiesās. Tādējādi prejudiciālās tiesvedības ietvaros Kopienu Tiesa var nodrošināt Kopienu tiesību piemērošanas vienveidību.

( 17 ) Šajā sakarā skat. Regulas Nr. 2454/93 pirmo līdz ceturto apsvērumu Regulas Nr. 1335/2003 redakcijā:

“(1) Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 220. panta 2. punkta b) apakšpunktā un 239. pantā noteikts, ka atsevišķos gadījumos uz ievedmuitas un izvedmuitas nodokļiem neattiecas vēlāka iegrāmatošana vai taisnīguma labad tos var atmaksāt vai atlaist.

(2) Ņemot vērā, ka saskaņā ar 8. pantu Padomes 2000. gada 29. septembra Lēmumā 2000/597/EK, Euratom par Eiropas Kopienu pašu resursu sistēmu [..] par tradicionālo pašu resursu iekasēšanu pamatā atbild dalībvalstis, lēmums par to, vai saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 2913/92 220. panta 2. punkta b) apakšpunktu uz ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļiem attiecināma vēlāka iegrāmatošana vai saskaņā ar minētās regulas 239. pantu attiecīgie nodokļi ir atmaksājami vai atlaižami, pirmām kārtām jāpieņem dalībvalstu iestādēm.

(3) Lai nodrošinātu vienādu attieksmi pret tirgotājiem un aizsargātu Kopienu finansiālās intereses, pienākums nodot Komisijai dokumentāciju lēmuma pieņemšanai tomēr jāsaglabā gadījumos, kad dalībvalstis uzskata, ka lēmumam jābūt labvēlīgam, kā arī a) ir norāde par Komisijas maldīgu darbību vai bezdarbību, b) lietas apstākļi ir saistīti ar izmeklēšanas darbībām, ko Kopiena veic saskaņā ar Padomes 1997. gada 13. marta Regulu (EK) Nr. 515/97 par dalībvalstu administratīvo iestāžu savstarpēju palīdzību un minēto iestāžu un Komisijas sadarbību, lai nodrošinātu muitas un lauksaimniecības tiesību aktu pareizu piemērošanu [..], vai c) attiecīgo nodokļu summa ir EUR 500000 vai lielāka.

(4) Šāds pienākums pārsūtīt dokumentāciju tomēr nav jāsaglabā, ja Komisija jau pieņēmusi lēmumu faktiski un juridiski līdzvērtīgā lietā, tā ka dalībvalstis var pamatot savu galīgo lēmumu ar Komisijas jaunāko faktiski un juridiski līdzvērtīgo lēmumu.”

( 18 ) Gerechtshof te Amsterdam2004. gada 7. decembra spriedums lietā Nr. 01/900096 DK Douanekamer, 2. lpp.

( 19 ) No iepriekš 2. zemsvītras piezīmē minētā Pirmās instances tiesas sprieduma lietā Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods/Komisija paralēli notiekošajā procesā par Komisijas 2004. gada 17. jūnija Lēmuma REM 19/2002 atcelšanu izriet: pēc Regulas Nr. 1196/97 pieņemšanas, kas tika publicēta un stājās spēkā , Heuschen & Schrouff joprojām ieveda rīspapīru no Vjetnamas, [klasificējot to] KN apakšpozīcijā 19019099, ko attiecībā uz 29 deklarācijām sešu mēnešu laikā Nīderlandes muitas iestāde pieņēma (pārbaudot dokumentus un vienā gadījumā arī veicot fizisku pārbaudi). Nīderlandes muitas iestāde paziņoja, ka šī deklarēšana esot jāveic saistībā ar KN apakšpozīciju 19059020. Tomēr vēlāk tajā pašā dienā tā pati muitas iestāde apstiprināja deklarācijas, kurā ir izmantota KN apakšpozīcija 19019099, pareizību. Sākot no Heuschen & Schrouff rīspapīra ievešanai izmantoja KN apakšpozīciju 19059020.

( 20 ) Šajā sakarā skat. iepriekš 18. zemsvītras piezīmē minēto Gerechtshof te Amsterdam spriedumu lietā Douanekamer, 1. un 3. lpp., kā arī iepriekš 2. zemsvītras piezīmē minēto Pirmās instances tiesas spriedumu lietā Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods/Komisija, 12. punkts.

( 21 ) Šajā sakarā skat. iepriekš 18. zemsvītras piezīmē minēto Gerechtshof te Amsterdam spriedumu lietā Douanekamer, 3. lpp.

( 22 ) Saskaņā ar iepriekš 2. zemsvītras piezīmē minētā Pirmās instances tiesas sprieduma lietā Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods/Komisija 12. punktu runa galu galā ir par summas NLG 636518,40 (EUR 282645,21) samaksu.

( 23 ) Attiecībā uz datumu skat. iepriekš 2. zemsvītras piezīmē minēto Pirmās instances tiesas spriedumu lietā Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods/Komisija, 13. punkts.

( 24 ) Skat. iepriekš šo secinājumu 3. punktu.

( 25 ) 1995. gada 11. augusta spriedums lietā C-12/94 Uelzena Milchwerke (Recueil, I-2397. lpp.).

( 26 ) 2003. gada 13. marta spriedums lietā C-156/00 Nīderlande/Komisija (Recueil, I-2527. lpp.).

( 27 ) Tiesai ir jāizskata lieta par prejudiciālo nolēmumu tarifu klasifikācijas jomā, un tai ir jāpaskaidro iesniedzējtiesai kritēriji, kuru pielietojums tai ļautu attiecīgās preces pareizi klasificēt KN, bet tai nav jāuzņemas šī klasificēšana pašai, jo Tiesas rīcībā ne vienmēr ir šim uzdevumam nepieciešamā informācija. Valsts tiesa katrā gadījumā ir labākā pozīcijā, lai veiktu šo uzdevumu (2002. gada 7. novembra spriedums apvienotajās lietās no C-260/00 līdz C-263/00 Lohmann un Medi Bayreuth, Recueil, I-10045. lpp., 26. punkts).

( 28 ) Āzijas rīspapīrs cita starpā var tikt izgatavots no dažādām augu šķiedrām un, piemērām, Japānā un Ķīnā, tiek izmantots ļoti daudzveidīgi, pat dzīvojamās telpās (piemēram, starpsienu un lampu izgatavošanai).

( 29 ) Skat. iepriekš šo secinājumu 7. punktu.

( 30 ) Uz tā īpašo nozīmi norāda arī Lyons, EC Customs Law, 2. izdevums, 2008, 142. lpp.

( 31 ) Skat. cita starpā 2000. gada 26. septembra spriedumu lietā C-42/99 Eru Portuguesa (Recueil, I-7691. lpp., 13. punkts), spriedumu lietā C-495/03 Intermodal Transports (Krājums, I-8151. lpp., 47. punkts) un iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās Medion, 34. punkts.

( 32 ) Kopienu regulas ir interpretējamas vienveidīgi. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru šaubu gadījumā ir aizliegts aplūkot vienu [Kopienu] tiesību normas valodas versiju atsevišķi, bet gan drīzāk ir pienākums interpretēt tās, ņemot vērā citas oficiālo valodu versijas (1999. gada 11. novembra spriedums lietā C-48/98 Söhl & Söhlke, Recueil, I-7877. lpp., 46. punkts; attiecībā uz pastāvīgo judikatūru skat. arī spriedumu lietā C-408/06 Götz, Krājums, I-11295. lpp., 29. punkts un tajā minētās atsauces).

( 33 ) Holandiešu (“dergelijke producten van meel of van zetmeel”), dāņu (“lignende varer af mel eller stivelse”) un zviedru (“liknande produkter ”) valodas versijas, uzskaitījuma beigās minot vairāk vai mazāk detalizētu norādi “līdzīgas preces”, ir mazāk izsmeļošas nekā citu valodu versijas, kurās starp “zīmogvafeļu” un “līdzīgas preces” uzskaitījumu ietverti arī nākamajā zemsvītras piezīmē minētie jēdzieni.

( 34 ) Tas attiecas cita starpā uz vācu (“getrocknete Teigblätter aus Mehl oder Stärke”), franču (“pâtes séchées de farine, d’amidon ou de fécule en feuilles”), spāņu (“pastas secas de harina, almidón o fécula, en hojas”) un portugāļu (“pastas secas de farinha, amido ou fécula”) valodas versijām.

( 35 ) Skat. angļu valodas versiju “rice paper” un slovēņu valodas versiju “rižev papir”.

( 36 ) Iepriekš minēts šo secinājumu 25. zemsvītras piezīmē.

( 37 ) Skat. iepriekš šo secinājumu 7. punktu.

( 38 ) To turklāt ir minējusi arī iesniedzējtiesa, tomēr ar citu mērķi nekā Heuschen & Schrouff.

( 39 ) Pasaules Muitas organizācijas ietvaros attiecībā uz preču aprakstīšanas un kodēšanas harmonizēto sistēmu (HS) izstrādātās paskaidrojošajās piezīmes papildus Komisijas izstrādātajām paskaidrojošajām piezīmēm ir svarīgas dažādu muitas tarifu pozīciju interpretācijā, lai arī tām nav juridiski saistoša spēka (2005. gada 17. marta spriedums lietā C-467/03 Ikegami, Krājums, I-2389. lpp., 17. punkts).

( 40 ) Sīkāk attiecībā uz iegrāmatošanas principu skat. Muitas kodeksa 217. pantu.

( 41 ) Cita starpā 2008. gada 3. aprīļa spriedums lietā C-230/06 Militzer & Münch (Krājums, I-1895. lpp., 50. punkts).

( 42 ) Par iepriekšējo Muitas kodeksa 239. panta 1. punkta otrā ievilkuma un Regulas Nr. 2454/93 905. panta tiesisko regulējumu cita starpā skat. 1999. gada 7. septembra spriedumu lietā C-61/98 De Haan (Recueil, I-5003. lpp., 52. punkts) un spriedumu lietā C-62/05 P Nordspedizionieri di Danielis Livio u.c./Komisija (Krājums, I-8647. lpp., 41. punkts).

( 43 ) Šajā sakarā skat. manu 2008. gada 13. marta secinājumu lietā C-204/07 P CAS/Komisija ( spriedums, Krājums, I-0000. lpp.) 68. un 69. punktu, kā arī tajos minētās atsauces.

( 44 ) 1993. gada 1. aprīļa spriedums lietā C-250/91 Hewlett Packard France (Recueil, I-1819. lpp., 46. punkts); Alexander, “Vorbemerkungen zu Art. 220, 221”, no: Witte, Zollkodex, Kommentar, 4. izdevums, 2006, 5. punkts; iepriekš minētais Huchatz, “Art. 239 — Erstattung oder Erlass in Sonderfällen”, 32. punkts.

( 45 ) Iepriekš 44. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Hewlett Packard France, 46. punkts.

( 46 ) Attiecībā uz iepriekšējo tiesisko regulējumu pirms Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta un 239. panta 1. punkta otrā ievilkuma pieņemšanas skat. iepriekš 42. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā De Haan, 42. punkts, lasot to kopsakarā ar 41. punktu. Iepriekš 44. zemsvītras piezīmē minētais Alexander, “Vorbemerkungen zu Art. 220, 221”, 2. punkts, liek ņemt vērā, ka Muitas kodeksa 220. panta 2. punkts ietver tikai daļu tiesiskās paļāvības aizsardzības tiesiskā regulējuma. No vienas puses, tādējādi tiesiskās paļāvības aizsardzība nav pilnībā reglamentēta. Tomēr, no otras puses, šis tiesiskais regulējums neļauj atšķirīgā veidā ņemt vērā abu pušu — gan muitas iestādes, gan muitas nodokļu parādnieka — kļūdas. Lai izvairītos no šādām kļūdām, muitas procesos iesaistītās personas iesniedzot aizvien vairāk paralēlus pieteikumus par atlīdzību vai ceļot prasības par iestāžu atbildību. Alexander līdz ar to norāda uz būtisku kļūdu avotu risku saistībā ar vairāku tiesiski neatkarīgu procesu ierosināšanu par vieniem un tiem pašiem faktiem ar atšķirīgiem formāliem un materiāliem priekšnoteikumiem. Ar to parasti ir saistīta prasība pēc profesionāli kvalificētām, plašām un līdz ar to dārgām konsultācijām muitas nodokļu parādniekam, kā arī nesamērīgi plašām atbildīgās muitas iestādes vai pat Komisijas administratīvām darbībām. Sakarā ar procesa ekonomijas iemesliem šie procesi bieži netiekot izskatīti paralēli, bet gan daļēji apturēti. Šo problēmu novēršanai esot vajadzīga visaptveroša vēlākas iegrāmatošanas un atbrīvošanas un atlīdzināšanas tiesību pārstrukturēšana. Skat. arī iepriekš 30. zemsvītras piezīmē minēto Lyons, 496. lpp., attiecībā uz to, ka abiem tiesiskajiem regulējumiem neesot vienāda piemērošanas joma; turklāt attiecībā uz atbilstošo iepriekšējo tiesisko regulējumu pirms Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta un 239. panta 1. punkta otrā ievilkuma pieņemšanas viņš norāda uz Pirmās instances tiesas 1998. gada 19. februāra spriedumu lietā T-42/96 Eyckeler & Malt/Komisija (Recueil, II-401. lpp., 135. un turpmākie punkti).

( 47 ) Par to, ka attiecīgo tiesisko regulējumu piemērošanas jomas tomēr nav pilnībā vienādas, skat. iepriekš šo secinājumu 46. zemsvītras piezīmi.

( 48 ) Iepriekš minēts 44. zemsvītras piezīmē, 46. punkts.

( 49 ) Iepriekš minēts 32. zemsvītras piezīmē, 55. un 56. punkts.

( 50 ) Iepriekš minēts 26. zemsvītras piezīmē, 92. punkts.

( 51 ) 1990. gada 26. jūnija spriedums lietā C-64/89 Deutsche Fernsprecher (Recueil, I-2535. lpp., 13. punkts).

( 52 ) Iepriekš minēts 16. zemsvītras piezīmē, 33. punkts.

( 53 ) 1996. gada 14. maija spriedums apvienotajās lietās C-153/94 un C-204/94 Faroe Seafood u.c. (Recueil, I-2465. lpp., 80. punkts).

( 54 ) 2006. gada 22. jūnija spriedums lietā C-419/04 Conseil général de la Vienne (Krājums, I-5645. lpp., 42. punkts).

( 55 ) 2000. gada 14. decembra spriedums lietā C-344/98 Masterfoods un HB (Recueil, I-11369. lpp.).

( 56 ) Atzīts, piemēram, attiecībā uz Kopienas iestāžu rīcības spēkā neesamības konstatējumu, skat. cita starpā 1987. gada 22. oktobra spriedumu lietā 314/85 Foto-Frost (Recueil, 4199. lpp., 20. punkts) un spriedumu lietā C-6/99 Greenpeace France u.c. (Recueil, I-1651. lpp., 54. punkts). Skat. arī spriedumu apvienotajās lietās C-143/88 un C-92/89 Zuckerfabrik Süderdithmarschen un Zuckerfabrik Soest (Recueil, I-415. lpp., 24. punkts).

( 57 ) Iepriekš minēts 55. zemsvītras piezīmē.

( 58 ) 1991. gada 28. februāra spriedums lietā C-234/89 Delimitis (Recueil, I-935. lpp., 43.–54. punkts).

( 59 ) Iepriekš minēts 55. zemsvītras piezīmē, 57. un 59. punkts.

( 60 ) Ģenerāladvokāts Kosma [Cosmas] savos 2000. gada 16. maija secinājumos iepriekš 55. zemsvītras piezīmē minētajā lietā Masterfoods, 40.–55. punkts, izsmeļoši aplūkoja šo problemātiku, kas ietekmēja šīs lietas dalībnieku apsvērumus. Ģenerāladvokāts Kosma min cita starpā arī iespēju, ka lietas dalībnieki vai attiecīgi lietas dalībnieks var mēģināt izvēlēties procesa veidu un tādējādi noteikt Kopienu tiesiskās aizsardzības veidu. Turklāt lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kura mērķis nav novērtēt faktus, nav piemērots Komisijas lēmuma spēkā esamības pārbaudei atbildes uz prejudiciālu jautājumu ietvaros, jo, lai nodrošinātu iedarbīgu tiesisko aizsardzību attiecībā uz šādiem administratīviem aktiem, ir būtiska neierobežotas kontroles tiesību īstenošana. Manuprāt, ir jāpiebilst, ka būtiskas problēmas rodas arī saistībā ar pierādīšanas pienākumu: tam prasības atcelt [aktu] gadījumā ir izšķiroša nozīme, turpretī lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu procesā tam nav nekādas nozīmes. Tam klāt nāk samērā šaurā “tiesisko pamatu” struktūra tiešajos procesos, kā rezultātā daudz kas tiek izlemts, jau izskatot pieņemamību, nemaz nesākot aplūkot pamatotības aspektu, un samērā plašā lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu struktūra, kurā tiek izvērtēti pēc satura visu lietas dalībnieku argumenti (tostarp dažādu, iespējams, iesaistīto dalībvalstu argumenti). Rezultātā šīs atšķirības var novest pie būtiskas nelīdzsvarotības atkarībā no tā, kuru procesa veidu Tiesa vispirms izskata.

( 61 ) Šajā sakarā skat. manu 2008. gada 4. septembra secinājumu lietā C-38/07 P Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading/Komisija 36. punktu.

( 62 ) 1998. gada 24. septembra spriedums lietā C-413/96 Sportgoods (Recueil, I-5285. lpp., 41.–43. punkts).

( 63 ) 2000. gada 19. oktobra spriedums lietā C-15/99 Sommer (Recueil, I-8989. lpp., 31. punkts)

( 64 ) Iepriekš 62. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Sportgoods, 41. punkts.

( 65 ) Šajā sakarā tomēr ir jāņem vērā, ka tad, kad ir beidzies termiņš prasības atcelt [aktu] saskaņā ar EKL 230. panta 5. punktu iesniegšanai un tādējādi konkrētais Komisijas lēmums attiecībā uz tā adresātu ir kļuvis galīgs, šī tiesiskās sekas izraisošā Kopienas iestāžu rīcība nevar tikt apstrīdēta, iesniedzot prasību valsts tiesā un, iespējams, ar to saistīto lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu (skat. 1994. gada 9. marta spriedumu lietā C-188/92 TWD Textilwerke Deggendorf, Recueil, I-833. lpp., 13.–26. punkts, un spriedumu lietā C-178/95 Wiljo, Recueil, I-585. lpp., 20.–31. punkts).

( 66 ) Par to liecina arī iepriekš 42. zemsvītras piezīmē minētā sprieduma lietā De Haan 48. punkts.

( 67 ) Piemēram, saskaņā ar Muitas kodeksa 239. gada 2. punktu pieteikuma iesniegšanas termiņš ir 12 mēneši no paziņojuma par nodokļa samaksu saņemšanas; šis termiņš var tikt pagarināts tikai izņēmuma gadījumos.

( 68 ) Tā kā runa ir par strīdīgajiem pieteikumiem, tad šādas informācijas saņemšanai daudzos gadījumos pietiktu ar attiecīgās prāvas dalībnieku sniegto informāciju. Turklāt ir jānorāda, ka vajadzības gadījumā pastāv arī iespēja noskaidrot Komisijā par tajā notiekošā procesa stadiju. Saskaņā ar EKL 10. pantu Komisijai ir pienākums lojāli sadarboties ar dalībvalstu tiesām; šajā sakarā skat. iepriekš 58. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Delimitis, 53. punkts un tajā minētās atsauces.

( 69 ) Līdz ar to tādā gadījumā kā izskatāmais tomēr ir jāievēro, ka kopš tiesiskās situācijas maiņas, kas stājās spēkā 2003. gada 1. augustā (skat. iepriekš šo secinājumu 16.–19. punktu), uz kuru šajā sakarā ir norādījusi arī Itālijas valdība, iespēja iesniegt Komisijai lūgumu sniegt iepriekšēju nolēmumu ir ļoti ierobežota. [Lietu] izskatošajai tiesai tātad katrā gadījumā būtu jāpārbauda, vai vēl pastāv iespēja lūgt iepriekšēju nolēmumu.