22

Šādos apstākļos Fővárosi Törvényszék (Budapeštas galvaspilsētas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai Padomes Direktīvas 2006/112 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts, 24. panta 1. punkts un 43. pants ir interpretējami tādējādi, ka galalietotājiem tīmekļvietnē pieejami pakalpojumi netiek sniegti caur zinātības licences saņēmēju – uzņēmumu, kura darbības vieta ir [Eiropas] Savienības dalībvalstī (pamatlietas gadījumā Portugālē), un tādējādi šis uzņēmums nevar būt tāda pakalpojuma saņēmējs, ko kā zinātības tehniskā atbalsta pakalpojumu sniedz citā dalībvalstī (pamatlietas gadījumā Ungārijā) reģistrēts nodokļa maksātājs kā apakšuzņēmējs, bet gan nodokļa maksātājs sniedz šo pakalpojumu zinātības licences izsniedzējam, kas veic darbību šajā dalībvalstī, apstākļos, kuros licences saņēmējs: a) bija nomājis birojus pirmajā dalībvalstī, tam bija IT un biroja infrastruktūra, savs personāls un plaša pieredze elektroniskās komercijas jomā, un tam bija īpašnieks ar plašām starptautiskajām attiecībām un elektroniskās komercijas jomā kvalificēts pārvaldītājs; b) bija ieguvis zinātību, kas atspoguļoja tīmekļvietņu un to atjauninājumu darbības procesus, sniedza par tiem atzinumus, ieteica izmaiņas šajos procesos un tās apstiprināja; c) bija tādu pakalpojumu saņēmējs, ko nodokļu maksātājs sniedza, pamatojoties uz šo zinātību; d) pastāvīgi saņēma pārskatus par apakšuzņēmēju sniegtajiem pakalpojumiem (konkrētāk, par tīmekļvietņu datplūsmu un par no bankas konta veiktajiem maksājumiem), e) reģistrēja savā vārdā interneta domēnus, kas ļāva piekļūt tīmekļvietnēm, izmantojot internetu; f) bija norādīts kā pakalpojuma sniedzējs tīmekļvietnēs; g) pats veica darbības ar mērķi saglabāt tīmekļvietņu popularitāti; h) pats savā vārdā noslēdza ar sadarbības partneriem un apakšuzņēmējiem līgumus, kas ir nepieciešami pakalpojuma sniegšanai (konkrētāk, ar bankām, kas tīmekļvietnēs piedāvāja samaksu ar bankas kartēm, ar satura veidotājiem, kas nodrošina tīmekļvietnēs pieejamo saturu, un ar tīmekļa pārziņiem, kas reklamē saturu); i) tā rīcībā bija pilnīga sistēma, lai saņemtu ieņēmumus no attiecīgā pakalpojuma sniegšanas galalietotājiem, kā bankas konti, ekskluzīva un pilnīga šo kontu pārziņa, galalietotāju datubāze, kas ļāva tiem izsniegt rēķinus par pakalpojumu sniegšanu, un sava rēķinu datorprogramma; j) tīmekļvietnēs norādīja savu adresi pirmajā dalībvalstī kā fizisku klientu apkalpošanas dienestu, un k) ir uzņēmums, kas ir neatkarīgs gan no licences izsniedzēja, gan no Ungārijas apakšuzņēmējiem, kuri nodarbojas ar zinātībā aprakstītu noteiktu tehnisko procesu īstenošanu, ņemot vērā arī to, ka: i) iepriekš minētos apstākļus apstiprināja attiecīgā pirmās dalībvalsts iestāde kā atbilstoša iestāde šo objektīvo un trešām personām pārbaudāmo apstākļu apstiprināšanai; ii) tas, ka šīs dalībvalsts uzņēmums nevarēja piekļūt samaksas pakalpojumu sniedzējam, kas nodrošinātu samaksas saņemšanu ar bankas karti tīmekļvietnē, bija objektīvs šķērslis pakalpojuma sniegšanai tīmekļvietnēs citā dalībvalstī, tādēļ šajā pašā dalībvalstī reģistrētais uzņēmums nekad nesniedza pakalpojumu, kas ir pieejams tīmekļvietnēs, ne pirms, ne pēc attiecīgā laika posma, un iii) licences saņēmējs uzņēmums un ar to saistītie uzņēmumi guva pelņu no tīmekļvietnes darbības, kas kopumā ir lielāka par starpību, kāda veidojas pirmās un otrās dalībvalsts PVN likmes piemērošanas rezultātā? 2) Vai Direktīvas [2006/112] 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts, 24. panta 1. punkts un 43. pants ir interpretējami tādējādi, ka zinātības licences izsniedzējs – uzņēmums, kas veic darbību citā dalībvalstī, – sniedz galalietotājiem tīmekļvietnē pieejamus pakalpojumus un tādējādi ir nodokļa maksātājs kā apakšuzņēmēja zinātības tehniskā atbalsta pakalpojuma saņēmējs, un šis nodokļa maksātājs nesniedz šādu pakalpojumu pirmajā dalībvalstī darbību veicošajam licences saņēmējam apstākļos, kuros: a) licences izsniedzēja pašu resursi sastāvēja tikai no nomāta biroja un datora, ko izmantoja tā pārvaldītājs; b) tā vienīgie darbinieki bija pārvaldītājs un juridiskais padomnieks, kas strādāja nepilnu darba laiku dažas stundas nedēļā; c) tā vienīgais līgums bija līgums par zinātības attīstību; d) tas noteica, ka tam piederošos domēnu nosaukumus licences saņēmējs saskaņā ar savstarpēji noslēgto līgumu reģistrētu savā vārdā; e) tas nekad neparādījās kā attiecīgo pakalpojumu sniedzējs attiecībā uz trešām personām, konkrētāk, attiecībā uz galalietotājiem, bankām, kas tīmekļvietnēs piedāvāja samaksu ar bankas kartēm, tīmekļvietnēs pieejamā satura veidotājiem un tīmekļa pārziņiem, kuri reklamē saturu; f) tas nekad nav izsniedzis attaisnojošos dokumentus, kas attiecas uz tīmekļvietnēs pieejamiem pakalpojumiem, izņemot rēķinu, kas attiecas uz licences tiesībām, un g) tam nebija sistēmas (kā banku konti un cita infrastruktūra), kas ļautu saņemt ieņēmumus no tīmekļvietnēs sniegtā pakalpojuma, ņemot vērā arī to, ka saskaņā ar 2015. gada 17. decembra spriedumu WebMindLicenses (C‑419/14, EU:C:2015:832) pats par sevi nav izšķiroši tas, ka licences izsniedzēja pārvaldītājs un vienīgais īpašnieks ir zinātības izgudrotājs, un turklāt šī pati persona ietekmē vai kontrolē šīs zinātības attīstību un izmantošanu un uz to balstīto pakalpojumu sniegšanu tādējādi, ka fiziskā persona, kas ir licences izsniedzēja pārvaldītājs un īpašnieks, ir arī to apakšuzņēmēju uzņēmumu, – un tādējādi prasītāja –, kuri sadarbojas pakalpojuma sniegšanā kā apakšuzņēmēji licences saņēmēja uzdevumā īstenojot tiem norādītās funkcijas, pārvaldītājs un/vai īpašnieks?”