Lieta T-442/03

SIC — Sociedade Independente de Comunicação, SA

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

“Valsts atbalsts — Pasākumi, kurus Portugāles Republika ir veikusi sabiedriskās raidorganizācijas RTP labā, lai finansētu tās uzdevumu sniegt sabiedriskos pakalpojumus — Lēmums, ar kuru ir noteikts, ka vairāki pasākumi nav uzskatāmi par valsts atbalstu, turpretī pārējie ir saderīgi ar kopējo tirgu — Atzīšana par valsts atbalstu — Saderīgums ar kopējo tirgu — Rūpīgas un objektīvas pārbaudes pienākums”

Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2008. gada 26. jūnijā spriedums II - 1165

Sprieduma kopsavilkums

Tāds valsts pasākums, kurš, kaut arī sniedz priekšrocības īpašai tirgus dalībnieku kategorijai, neatkāpjas no sistēmas normālas piemērošanas, bet, gluži pretēji, iekļaujas tajā un tādējādi ir pasākums, kurš ir saderīgs ar šo sistēmu, vai arī, ja atšķirīgo attieksmi, kuru izraisa šis pasākums, var pamatot ar sistēmas raksturu vai vispārējo struktūru, neatbilst selektivitātes kritērijam. Attiecībā uz valsts likumu, kurš valsts uzņēmumus brīdī, kad tie tiek pārveidoti par akciju sabiedrībām, atbrīvo no notariāla akta sastādīšanas, kura parasti tiek pieprasīta, Komisijai ir jāizvērtē, vai atbrīvojums no notāra nodevas, neraugoties uz tā īpašo raksturu, kas izriet no šī atbrīvojuma, ir ārpus valsts atbalsta kvalifikācijas piemērošanas jomas, jo atsauce uz likumu — atsauce, kura radīja šo atbrīvojumu —, netika izraudzīta, lai valsts uzņēmumi izvairītos no izmaksām, bet tā vienkārši izriet no valsts tiesiskās sistēmas loģikas. (sal. ar 64.–67. punktu)

Priekšrocības var kvalificēt kā atbalstu EKL 87. panta 1. punkta nozīmē, ja tās, pirmkārt, ir tieši vai netieši piešķirtas no valsts līdzekļiem un, otrkārt, tās ir piešķīrusi valsts. To, ka pasākums ir valsts pasākums, nevar secināt tikai no apstākļa, ka attiecīgo pasākumu ir veicis valsts uzņēmums. Lai gan valsts var kontrolēt valsts uzņēmumu un īstenot dominējošu ietekmi attiecībā uz tā darbību, nevar automātiski pieņemt, ka šī kontrole konkrētajā gadījumā patiesi tiek veikta. Ir arī jāizvērtē, vai var uzskatīt, ka pasākumu īstenošanā tādā vai citādā veidā ir bijušas iesaistītas valsts iestādes. Šajā sakarā to, ka atbalsta pasākums, kuru ir īstenojis valsts uzņēmums, ir valsts pasākums, var secināt no pierādījumu kopuma, piemēram, šī uzņēmuma iekļaušanas valsts administrācijas struktūrā, tā darbības veida un darbības īstenošanas tirgū normālas konkurences ar citiem privātajiem uzņēmumiem apstākļos, uzņēmuma juridiskā statusa, vai uz to attiecas publiskās tiesības vai vispārējās sabiedrību tiesības, valsts uzņēmumu īstenotās pārraudzības pār uzņēmuma vadību intensitātes, vai jebkādiem citiem pierādījumiem, kuri konkrētajā gadījumā liecinātu par valsts iestāžu līdzdalību vai neiespējamību, ka pasākums ir ticis īstenots bez līdzdalības, turklāt ņemot vērā tā apmēru, saturu, vai nosacījumus, kurus tas ietver. (sal. ar 93.–95., 98. un 99. punktu)

Ne no EKL 86. panta 2. punkta redakcijas, ne judikatūras saistībā ar šo tiesību normu neizriet, ka pakalpojumu ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi tirgus dalībniekam var piešķirt, vienīgi piemērojot uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu. Tomēr, pat, ja apraides sabiedriskie pakalpojumi tiek uzskatīti par pakalpojumiem ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi, nevis par vispārēju interešu pakalpojumiem, kuriem nav saimnieciska rakstura, jānorāda, ka šādu kvalifikāciju vairāk izskaidro ietekme, kāda sabiedriskās apraides sistēmai faktiski ir apraides nozarē, kura citādi ir pakļauta konkurences un tirdzniecības noteikumiem, nevis iespējamais sabiedriskās apraides sistēmas komerciālais aspekts. Kā tas skaidri izriet no Amsterdamas protokola par sabiedriskās apraides sistēmu dalībvalstīs, sabiedriskās apraides sistēma ir “tieši saistīta ar katras sabiedrības demokrātiskām, sociālām un kultūras prasībām”. Šis sabiedriskās apraides sistēmas īpašais raksturs turklāt ir pamatā Amsterdamas protokolā atzītajai dalībvalstu brīvībai piešķirt apraides pakalpojumus ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi. Tajā tiek paskaidrots un pamatots apstāklis, ka no dalībvalsts nevar pieprasīt, lai tā izmantotu uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu, piešķirot šo pakalpojumu, vismaz tad, ja tā nolemj pati nodrošināt šos sabiedriskos pakalpojumus ar valsts sabiedrības kā starpnieka palīdzību. (sal. ar 145., 153. un 154. punktu)

Dalībvalstīm ir liela rīcības brīvība, definējot, kas ir atzīstams par pakalpojumu ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi. Attiecīgi Komisija var apstrīdēt dalībvalsts sniegto definīciju šiem pakalpojumiem tikai acīmredzamas kļūdas gadījumā. Turklāt Kopienu tiesībām nekādi nav pretrunā tas, ka dalībvalsts ir plaši definējusi apraides pakalpojumu ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi, ietverot tajā vispārējo programmu pārraidi. Šaubas par šādu iespēju nerada apstāklis, ka sabiedriskā raidorganizācija cita starpā veic komercdarbību, īpaši pārdodot reklāmas laiku. Šādas apšaubīšanas rezultātā pat apraides pakalpojuma ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi definīcija tiktu padarīta atkarīga no to finansēšanas veida. Tomēr hipotētiski pakalpojumiem ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi jātiek definētiem, ņemot vērā vispārējo tautsaimniecisko nozīmi, kuras vajadzībām tie ir paredzēti, nevis, ņemot vērā līdzekļus, no kuriem tiek nodrošināta to sniegšana. (sal. ar 195. un 201.–203. punktu)

Vienīgi pati dalībvalsts var novērtēt, vai sabiedriskā raidorganizācija ievēro kvalitātes normas, kuras ir noteiktas sabiedrisko pakalpojumu pilnvarojumā. Komisijai principā ir vienīgi jākonstatē, ka pastāv minētās raidorganizācijas pilnvaru ievērošanas kontroles mehānisms, kuru īsteno neatkarīga iestāde. Tikai tad, ja informācijā, kura tika iesniegta Komisijai izmeklēšanas laikā, ir ietvertas nopietnas pazīmes tam, ka kontroles mehānismi, pat ja tie pastāv, tomēr netiek īstenoti, Komisija varētu būt spiesta pārbaudīt šīs īstenošanas patiesīgumu, vienlaikus rūpējoties, lai netiktu pārsniegtas šīs pārbaudes robežas un it īpaši lai tā neaizstātu dalībvalsti, sniedzot konkrētu vērtējumu par kvalitātes kritēriju ievērošanu. (sal. ar 212.–214. punktu)