Pagaidu versija

ĢENERĀLADVOKĀTA NIKOLASA EMILIU [NICHOLAS EMILIOU]

SECINĀJUMI,

sniegti 2022. gada 7. jūlijā ( )

Lieta C‑88/21

Regionų apygardos administracinio teismo Kauno rūmai,

piedaloties

Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija

(Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuvas Augstākā administratīvā tiesa) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Otrās paaudzes Šengenas Informācijas sistēma (SIS II) – Lēmums 2007/533/TI – 38. un 39. pants – Brīdinājumi par priekšmetiem, ko paredzēts konfiscēt vai izmantot par pierādījumu kriminālprocesā – Darbības izpilde, pamatojoties uz brīdinājumu – Valsts tiesību norma, ar kuru aizliegts reģistrēt transportlīdzekli, par kuru SIS II ir ievadīts brīdinājums – Brīdinājumu dzēšana – Eiropas Savienības Pamattiesību Hartas 17. pants – Tiesības uz īpašumu – Samērīgums





I. Ievads

1. 1985. gada 14. jūnijā valstu un valdību vadītāji no vairākām dalībvalstīm sanāca kopā nelielā ciematā Luksemburgā, lai parakstītu pirmo nolīgumu (Šengenas nolīgumu) ( ), kas bruģē ceļu uz Eiropas telpu bez iekšējām robežkontrolēm – Šengenas zonu.

2. Turpmāko gadu laikā šī kopīgā Eiropas telpa ir mainījusies ne tikai attiecībā uz tās lielumu (ģeogrāfiski – palielinoties līgumslēdzēju dalībvalstu skaitam), bet arī attiecībā uz Savienības tiesību aktu kopumu, pazīstams kā Šengenas acquis ( ), kas garantē Šengenas zonas pareizu darbību un nodrošina sadarbību starp dalībvalstīm.

3. Lai gan virzība uz telpu bez iekšējām robežām ir ļāvusi Savienības pilsoņiem brīvāk pārvietoties, šāda attīstība vienlaikus ir saistīta ar atbildību par augsta drošības līmeņa ieviešanu un uzturēšanu dalībvalstu teritorijās, ieviešot pasākumus, kas no vienas puses, novērš un apkaro noziedzību un, no otras puses, uzlabo koordināciju un sadarbību starp policijas un tiesu iestādēm. Patiesi, tas norāda uz acīmredzamo, ka brīva pārvietošanās var arī neizbēgami veicināt pārrobežu noziedzīgās darbības.

4. Izskatāmā lieta attiecas uz vienu no galvenajiem instrumentiem, kas izveidoti, ņemot vērā šo pienākumu, proti, otrās paaudzes Šengenas Informācijas sistēmu (turpmāk tekstā – “SIS II”), kuras mērķis ir saglabāt drošību un robežu pārvaldību Eiropā. Šajā kontekstā Tiesai tiek lūgts interpretēt vienu no galvenajiem instrumentiem, kas reglamentē SIS II, proti, Padomes Lēmumu 2007/533/TI par otrās paaudzes Šengenas Informācijas sistēmas (SIS II) izveidi ( ), darbību un izmantošanu un konkrētāk – tās 39. pantu.

5. Izskatāmā lieta sniedz Tiesai iespēju precizēt dalībvalstu kompetentajām iestādēm uzliktos pienākumus un to rīcības brīvību apstākļos, ja SIS II ir ievadīts brīdinājums par priekšmeta konfiscēšanu vai tā izmantošanu par pierādījumu kriminālprocesā, bet šis brīdinājums vairs netiek uzskatīts par aktuālu.

II. Tiesiskais regulējums

A. Savienības tiesības

1. Lēmums 2007/533

6. Saskaņā ar Lēmuma 2007/533 3. panta 1. punktu šī paša lēmuma vajadzībām:

“a) “brīdinājums” ir datu kopums, ko ievada SIS II un kas kompetentajām iestādēm ļauj identificēt personu vai priekšmetu, lai konkrēti rīkotos;

b) “papildinformācija” ir informācija, ko ne[sa]glabā SIS II, bet kas ir saistīta ar SIS II brīdinājumiem un ar ko apmainās:

[..].”

7. Lēmuma 2007/533 8. panta 1. punktā ir noteikts, ka “papildinformācijas apmaiņu veic saskaņā ar [SIRENE] rokasgrāmatu un izmantojot sakaru infrastruktūru [..].”

8. Lēmuma 2007/533 IX nodaļa “Brīdinājumi par priekšmetiem, ko meklē, lai konfiscētu vai izmantotu par pierādījumu kriminālprocesā” sastāv no 38. un 39. panta. 38. pantā “Brīdinājumu izdošanas mērķi un nosacījumi” ir paredzēts:

“1. SIS II ievada datus par priekšmetiem, ko meklē, lai konfiscētu vai izmantotu par pierādījumu kriminālprocesā.

2. Ievada datus par šādām viegli identificējamu priekšmetu kategorijām:

a) transportlīdzekļiem, kuru motora tilpums pārsniedz 50 cm3, kuģiem un gaisakuģiem;

[..].”

9. Saskaņā ar Lēmuma 2007/533 39. pantu “Rīcība, pamatojoties uz brīdinājumu”:

“1. Ja meklēšanā konstatē brīdinājumu par atrastu priekšmetu, tad iestāde, kas to konstatējusi, sazinās ar brīdinājuma izdevēju iestādi, lai vienotos par veicamajiem pasākumiem. [..]

2. Šā panta 1. punktā minēto informāciju paziņo, veicot papildinformācijas apmaiņu.

3. Dalībvalsts, kura atradusi priekšmetu, veic pasākumus saskaņā ar saviem tiesību aktiem.”

10. Lēmuma 2007/533 45. pantā, kas attiecas uz brīdinājumu par priekšmetiem saglabāšanas laiku, ir noteikts:

“1. Saskaņā ar [Lēmumu 2007/533] SIS II ievadītos brīdinājumus par personām saglabā vienīgi tik ilgi, cik vajadzīgs, lai sasniegtu mērķus, kādiem tie ievadīti.

[..]

3. Saskaņā ar 38. pantu ievadītus brīdinājumus par priekšmetiem saglabā ne ilgāk kā desmit gadus.

[..]”

11. Atbilstoši Lēmuma 2007/533 49. panta 2. punktam:

“Vienīgi brīdinājuma izdevēja dalībvalsts ir tiesīga grozīt, papildināt, labot, atjaunināt vai dzēst ievadītos datus.”

2. Regula (EK) Nr. 1986/2006

12. Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1986/2006 (2006. gada 20. decembris) par dalībvalstu dienestu, kas ir atbildīgi par transportlīdzekļu reģistrācijas apliecību izsniegšanu, piekļuvi otrās paaudzes Šengenas Informācijas sistēmai (SIS II) 1. panta 1. un 2. punktu ( ):

“1. Neskarot [Lēmuma 2007/533] 38. un 40. pantu un 46. panta 1. punktu, dalībvalstu dienestiem, kas ir atbildīgi par transportlīdzekļu reģistrācijas apliecību izsniegšanu, kā minēts [Padomes] Direktīvā 1999/37/EK [(1999. gada 29. aprīlis) par transportlīdzekļu reģistrācijas dokumentiem (OV 1999, L 138, 57. lpp.)], ir piekļuve turpmāk norādītajiem datiem, kas ievadīti SIS II saskaņā ar [Lēmuma 2007/533] 38. panta 2. punkta a), b) un f) apakšpunktu, vienīgi ar nolūku pārbaudīt to, vai reģistrācijai uzrādītie transportlīdzekļi nav nozagti, piesavināti vai pazuduši, vai arī to, vai tos nemeklē kā pierādījumu kriminālprocesā:

a) dati par mehāniskajiem transportlīdzekļiem, kuru motora darba tilpums pārsniedz 50 cm3;

[..]

2. Šā panta 1. punktā minētajiem dienestiem, kas ir valdības dienesti, ir tiesības tieši piekļūt SIS II ievadītajiem datiem.”

3. SIRENE rokasgrāmata

13. SIS II ietvaros un saskaņā ar noteikumiem, kas paredzēti Komisijas Īstenošanas lēmumā (ES) 2015/219 (2015. gada 29. janvāris), ar ko aizstāj pielikumu Īstenošanas lēmumam 2013/115/ES par SIRENE rokasgrāmatu un citiem īstenošanas pasākumiem otrās paaudzes Šengenas informācijas sistēmai (SIS II) ( ) un tā pielikumu (turpmāk tekstā – “SIRENE rokasgrāmata”) dalībvalstis apmainās ar papildu informāciju saistībā ar SIS II ievadītajiem brīdinājumiem. Lai SIS II darbotos efektīvi, šo informācijas apmaiņu veic SIRENE biroji.

14. SIRENE rokasgrāmata tika pieņemta, lai atvieglotu SIRENE biroju darbu, labāk atspoguļotu lietotāju un SIS II darbībās iesaistīto darbinieku darbības vajadzības un uzlabotu darba procedūru saskanīgumu.

15. SIRENE rokasgrāmatas 4. apsvērumā, inter alia, ir paredzēts, ka “SIS II ievadītos brīdinājumus saglabā vienīgi tik ilgi, cik vajadzīgs, lai sasniegtu mērķus, kādiem tie ievadīti”.

16. SIRENE rokasgrāmatas 8. iedaļa īpaši attiecas uz “brīdinājumiem par priekšmetiem, kas jākonfiscē vai jāizmanto par pierādījumu ([Lēmuma 2007/533] 38. pants)”. SIRENE rokasgrāmatas 8.4. iedaļā “Brīdinājumu dzēšana par priekšmetiem, ko meklē, lai konfiscētu vai lai izmantotu par pierādījumu kriminālprocesā, dzēšana” ir noteikts, ka brīdinājumu dzēš:

“a) konfiscējot attiecīgo priekšmetu vai veicot līdzvērtīgu pasākumu, līdzko starp SIRENE birojiem ir notikusi nepieciešamā turpmākā papildinformācijas apmaiņa vai līdzko attiecīgajam priekšmetam piemēro citu tiesvedības vai administratīvo procedūru (piemēram, tiesvedības procedūra par labticīgi veiktu pirkumu, apstrīdētām īpašumtiesībām vai tiesu iestāžu sadarbība attiecībā uz pierādījumu);

b) beidzoties brīdinājuma termiņam vai

c) izdevējas dalībvalsts kompetentajai iestādei pieņemot lēmumu par dzēšanu.”

17. Saskaņā ar SIRENE rokasgrāmatas 2. papildinājuma 2.2.2. iedaļu tās dalībvalsts iestādes, kura ir atradusi priekšmetu, saskaņā ar valsts tiesību aktiem i) konfiscē priekšmetu vai veic visus vajadzīgos pagaidu pasākumus, ii) identificē personu, kuras valdījumā ir priekšmets, un iii) sazinās ar izdevējas dalībvalsts SIRENE biroju.”

B. Valsts tiesības

18. Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministro įsakymas Nr. 1V‑324 dėl Lietuvos nacionalinės antrosios kartos Šengeno informacinės sistemos nuostatų patvirtinimo (Lietuvas Republikas iekšlietu ministra rīkojums Nr. 1V‑324 par Lietuvas otrās paaudzes Šengenas Informācijas sistēmas valsts noteikumu apstiprināšanu) (2007. gada 17. septembris) (turpmāk tekstā – “Valsts SIS II noteikumi”) 3. pantā ir noteikts, ka Lietuvas valsts SIS II (turpmāk tekstā – “Valsts SIS II”) ir izveidota un darbojas, pamatojoties uz Savienības tiesību aktiem.

19. Atbilstoši Valsts SIS II noteikumu 25. punktam valsts uzņēmumam Regitra tiek nodrošināta pieeja Valsts SIS II datu sarakstam par meklētajiem mehāniskajiem transportlīdzekļiem un to piekabēm, transportlīdzekļu valsts reģistrācijas reģistram un meklēto mehānisko transportlīdzekļu reģistrācijas dokumentiem.

20. Saskaņā ar Lietuvas Republikas iekšlietu ministra 2001. gada 25. maija rīkojumu Nr. 260 (turpmāk tekstā – “Reģistrācijas noteikumi”) valsts uzņēmums Regitra informē policiju, ja tostarp pieteicējs vēlas Lietuvas Valsts SIS II reģistrēt transportlīdzekli, kura motors vai numura zīme, vai pats transportlīdzeklis ir reģistrēts meklēšanā esošo transportlīdzekļu reģistrā.

21. Reģistrācijas noteikumu 14. punktā ir noteikts, ka pēc policijas informēšanas Reģistrācijas noteikumu 13.1.–13.3. punktā paredzētajos gadījumos šo noteikumu 13.1.1. punktā minētos transportlīdzekļus drīkst reģistrēt tikai pēc tam, kad tie ir dzēsti no meklēto transportlīdzekļu reģistra, proti, Lietuvas Valsts SIS II.

III. Fakti, tiesvedības valsts tiesās un prejudiciālie jautājumi

22. 2015. gada 13. novembrī D.R. iegādājās transportlīdzekli Vācijā, pamatojoties uz līgumu, kas noslēgts ar uzņēmumu A.M. Transporti. Pēc nedēļas šis transportlīdzeklis tika izņemts no Vācijas reģistra un nogādāts Lietuvā, kur tas tika pārdots citai personai.

23. 2016. gada 22. februārī jaunais īpašnieks mēģināja reģistrēt transportlīdzekli Lietuvā, bet nevarēja to izdarīt, jo par šo transportlīdzekli SIS II bija ievadīts Bulgārijā 2015. gada 23. decembrī izdots brīdinājums, jo transportlīdzeklis, iespējams, bija zagts.

24. Lietuvas iestādes informēja Bulgārijas iestādes, ka transportlīdzeklis ir atrasts un saistībā ar šo transportlīdzekli tika uzsākta kriminālizmeklēšana. Tomēr ar Marijampoles rajona prokuratūras (Lietuva) 2016. gada 21. septembra lēmumu šī izmeklēšana tika pabeigta, secinot, ka Lietuvā nav izdarīts noziedzīgs nodarījums. Ar šo pašu lēmumu attiecīgais transportlīdzeklis tika atdots D.R. un transportlīdzekļa īpašnieks tā iespējamās zādzības brīdī, proti, NABKO HOLDING GRUP (Bulgārija), tika informēts un viņam tika sniegti D.R. dati.

25. Tomēr Bulgārijas kompetentās iestādes vairāk nekā trīs gadus neveica nekādas darbības, lai brīdinājumu par transportlīdzekli izņemtu no SIS II.

26. 2019. gada 20. februārī D.R. lūdza VĮ Regitra (turpmāk tekstā – “Regitra”) reģionālajai nodaļai reģistrēt transportlīdzekli Lietuvā. Tomēr šī reģionālā nodaļa noraidīja šo lūgumu. Lai gan pieteicēja cēla prasību par šo lēmumu, Regitra paturēja spēkā šo lēmumu, pamatojoties uz Reģistrācijas noteikumu 14. punktu, jo dati par transportlīdzekļa meklēšanu Bulgārijā bija ievadīti SIS II un turpināja parādīties sistēmā.

27. Pieteicēja iesniedza apelācijas sūdzību par Regitra lēmumu Regionų apygardos administracinio teismo Kauno rūmai (Kauņas rajona Reģionālā administratīvā tiesa, Lietuva). Šīs tiesas ieskatā valsts tiesību norma, uz kuru Regitra atsaucās, paturot spēkā savu sākotnējo lēmumu, šķiet, nesamērīgi ierobežo transportlīdzekļa īpašnieka īpašumtiesības un tiesības rīkoties ar savu īpašumu. Patiesi, transportlīdzekļa reģistrācijas aizliegums ir spēkā uz nenoteiktu laiku un to nevar pielāgot katra gadījuma īpašajiem apstākļiem.

28. Ņemot to vērā, valsts tiesa nolēma nodot lietu Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuvas Augstākā administratīvā tiesa), lai tā izskatītu šos jautājumus. Šī tiesa piekrīt Regionų apygardos administracinio teismo Kauno rūmai (Kauņas rajona Reģionālā administratīvā tiesa) paustajām šaubām. It īpaši, ņemot vērā faktu, ka dažas Reģistrācijas noteikumu normas tika ieviestas, lai garantētu Šengenas acquis mērķus un veicinātu SIS II vispārējo darbību, iesniedzējtiesa jautā, vai šie noteikumi ir saderīgi ar Savienības tiesībām.

29. Attiecīgi Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Augstākā administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:

“1) Vai [Lēmuma 2007/53] 39. pants, it īpaši 39. panta 3. punkts, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas uzliek pienākumu aizliegt reģistrēt priekšmetus, par kuriem Šengenas Informācijas sistēmā ir izdots brīdinājums, lai gan brīdinājums vairs nav aktuāls (transportlīdzeklis ir atrasts; kriminālprocess dalībvalstī, kurā transportlīdzeklis tika atrasts, ir izbeigts, jo šajā dalībvalstī nav izdarīts noziedzīgs nodarījums; brīdinājumu ievadījusī valsts ir informēta, bet neveic pasākumus, lai brīdinājumu dzēstu no sistēmas)?

2) Vai [Lēmuma 2007/533] 39. pants, it īpaši 39. panta 3. punkts, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas uzliek pienākumu dalībvalstij, kas ir atradusi priekšmetu, par kuru izdots brīdinājums saskaņā ar lēmuma 38. panta 1. punktu, valsts tiesību aktā paredzēt normas, ar kurām tiktu aizliegtas jebkādas darbības ar atrasto priekšmetu, izņemot darbības, ar kurām varētu sasniegt 38. pantā minēto mērķi (konfiscēšana vai izmantošana par pierādījumu kriminālprocesā)?

3) Vai [Lēmuma 2007/533/TI] 39. pants, it īpaši 39. panta 3. punkts, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ļauj dalībvalstīm pieņemt tiesību normas, kas paredzētu izņēmumus aizliegumam reģistrēt transportlīdzekļus, par kuriem SIS ir ievadīts brīdinājums saskaņā ar lēmuma 38. pantu, pēc tam, kad dalībvalsts kompetentās iestādes ir veikušas pasākumus, lai valsts, kas ievadījusi brīdinājumu, būtu informēta par atrasto priekšmetu?”

30. Rakstveida apsvērumus iesniegušas Latvijas, Lietuvas, Nīderlandes un Portugāles valdības, kā arī Eiropas Komisija.

IV. Vērtējums

31. Uzdodot trīs jautājumus, kas ir jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Lēmuma 2007/533 39. pants, no vienas puses, uzliek dalībvalstīm pienākumu aizliegt reģistrēt transportlīdzekli, par kuru SIS II ir ievadīts brīdinājums, un, no otras puses, liedz atkāpes no šāda aizlieguma apstākļos, kad tiek uzskatīts, ka brīdinājums vairs nav aktuāls.

32. Sākumā īsumā atgādināšu Lēmuma 2007/533 39. panta formulējumu un funkciju (A), un tad pievērsīšos pirmajam iesniedzējtiesas izvirzītajam jautājumam, proti, vai šī norma uzliek dalībvalstīm pienākumu aizliegt reģistrēt transportlīdzekli, par kuru SIS II ir ievadīts brīdinājums (B). Pēc tam sniegšu skaidrojumu par to, kad šāds brīdinājums ir jādzēš, un pievērsīšos otrajam iesniedzējtiesas izvirzītajam jautājumam, proti, vai Savienības tiesību aktiem ir pretrunā valsts tiesību norma, ar kuru ir aizliegts reģistrēt transportlīdzekli, ja brīdinājums vairs nav būtisks vai aktuāls (C).

A. Īss ievads par Lēmuma 2007/533 39. pantu

33. SIS II, kas sāka darboties 2013. gada 9. aprīlī, ir būtisks instruments augsta līmeņa drošības garantēšanai Eiropas Savienības brīvības, drošības un tiesiskuma telpā, kā arī Šengenas acquis normu piemērošanas nodrošināšanai. Lai sasniegtu šos mērķus, sistēma tika izstrādāta tādējādi, lai dalībvalstu drošības iestādes varētu augšupielādēt konkrētu informāciju SIS II un apmainīties ar papildu informāciju konkrētu darbību veikšanai. Šajā ziņā SIS II it īpaši ietver brīdinājumus par noteiktiem priekšmetiem, piemēram, banknotēm, šaujamieročiem un transportlīdzekļiem, kas ir nozagti, piesavināti vai pazuduši.

34. Attiecībā uz šādiem priekšmetiem brīdinājumu var ievadīt tostarp, lai tos konfiscētu vai izmantotu par pierādījumu kriminālprocesā saskaņā ar Lēmuma 2007/533 38. pantu. Šajā kontekstā šī lēmuma 39. pants – norma, kas ir izskatāmās lietas pamatā, – attiecas uz darbību, kas jāveic tās dalībvalsts iestādēm, kura atradusi priekšmetu (turpmāk tekstā – “izpildītāja dalībvalsts”), attiecībā uz kuru citas dalībvalsts iestādes (turpmāk tekstā – “izdevēja dalībvalsts”) ir ievadījušas brīdinājumu SIS II.

35. Lēmuma 2007/533 39. panta 1. punktā ir noteikts, ka izpildītājas dalībvalsts iestādēm ir jāsazinās ar izdevējas dalībvalsts iestādēm, “lai vienotos par veicamajiem pasākumiem”. Savukārt šīs normas trešajā daļā ir noteikts, ka izpildītāja dalībvalsts “veic pasākumus saskaņā ar saviem tiesību aktiem”.

36. Kā nesen uzsvēra ģenerāladvokāts P. Pikamēe [P. Pikamäe], šīs normas formulējums nav precizitātes piemērs. Tomēr SIRENE rokasgrāmatas 2. papildinājuma 2.2.2. iedaļā, kas paredzēta, lai nodrošinātu skaidrību par izpildītājai dalībvalstij veicamajām darbībām, ir paskaidrots, ka šī darbība ir strukturēta, pamatojoties uz šādiem trim posmiem: pirmkārt, priekšmeta konfiscēšana vai visu nepieciešamo pagaidu pasākumu veikšana; otrkārt, personas, kuras valdījumā ir priekšmets, identificēšana; un, treškārt, sazināšanās ar izdevējas dalībvalsts SIRENE biroju, lai vienotos par veicamajiem pasākumiem ( ).

37. Ņemot to vērā, tagad pievērsīšos pirmajam jautājumam, ko raisa uzdotie jautājumi, proti, vai Lēmuma 2007/533 39. pantā ir noteikts, ka dalībvalstīm ir jāaizliedz reģistrēt transportlīdzekli, par kuru SIS II ir ievadīts brīdinājums.

B. Vai Lēmuma 2007/533 39. pants uzliek dalībvalstīm pienākumu aizliegt transportlīdzekļa reģistrēšanu?

38. Risinot šo jautājumu, vispirms ir jānorāda, ka dažādos šajā tiesvedībā iesniegtajos apsvērumos ir dažādi viedokļi par to, kā šis jautājums būtu jāatrisina. Lai gan Latvijas un Lietuvas valdības uzskata, ka Lēmuma 2007/533 39. pants uzliek dalībvalstīm pienākumu šajā ziņā paredzēt tiesību normu, Nīderlandes un Portugāles valdībām ir pretējs viedoklis. Komisija ir izvēlējusies vidusceļu šajā jautājumā – Lēmuma 2007/533 39. pantā vismaz sākotnēji ir aizliegta transportlīdzekļa reģistrēšana. Tomēr, pēc Komisijas domām, dalībvalstij vairs nebūtu jāliedz transportlīdzekļa reģistrēšana, ja ir sasniegts mērķis, kura dēļ brīdinājums tika ievadīts SIS II.

39. Īsāk sakot, lai gan Latvijas un Lietuvas valdību un Komisijas izvirzītie argumenti sniedz atbilstošus apsvērumus, būtībā piekrītu Nīderlandes un Portugāles valdību viedoklim.

40. Vispirms jāatceras, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, interpretējot Savienības tiesību normu, ir jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī tās konteksts un šo normu ietverošā tiesiskā regulējuma mērķi ( ).

41. Izskatāmajā lietā ir neapstrīdams fakts, ka Lēmuma 2007/533 39. pants ir formulēts plaši un vispārīgi. Faktiski tas pats attiecas arī uz SIRENE rokasgrāmatas 2. papildinājuma 2.2.2. iedaļu, kurā, kā minēts šo secinājumu 36. punktā, ir noteikta precīza darbība, kas izpildītājas dalībvalsts iestādēm jāveic pirms sazināšanās ar izdevējas dalībvalsts valsts iestādēm.

42. Nevienā no abām tiesību normām nav tiešas atsauces uz dalībvalstu pienākumu aizliegt reģistrēt transportlīdzekli, par kuru SIS II ir ievadīts brīdinājums. Manuprāt, šādu pienākumu nevar uzskatīt arī par netieši paredzētu šajās tiesību normās.

43. SIRENE rokasgrāmatas 2. papildinājuma 2.2.2. iedaļā ir minēti “visi nepieciešamie pagaidu pasākumi” kā alternatīva atrastā priekšmeta konfiscēšanai, savukārt Lēmuma 2007/533 39. panta 1. punkts attiecas tikai uz “veicamajiem pasākumiem”, par kuriem jāvienojas ar izdevēju dalībvalsti. Tāpēc pagaidu pasākumi, kas izpildītājai dalībvalstij jāpieņem vienpusēji, ir paredzēti tikai kā attiecīgā priekšmeta (iespējams, efektīvākas) konfiskācijas aizstājējs, savukārt pasākumi, kas jāpieņem pēc informācijas apmaiņas starp izpildītājas un izdevējas dalībvalsts iestādēm, ir tie paši, par kuriem šīs iestādes ir vienojušās.

44. To, ka izpildītājai dalībvalstij šajā kontekstā ir ievērojama rīcības brīvība, apstiprina Lēmuma 2007/533 39. panta 3. punkts, saskaņā ar kuru dalībvalsts veic pasākumus “saskaņā ar saviem tiesību aktiem”.

45. Tātad Lēmuma 2007/533 39. pantā nesaskatu nevienu teksta elementu, kas tieši vai netieši liktu domāt, ka izpildītājai dalībvalstij ir pienākums veikt atsevišķas konkrētas darbības, kas pārsniedz iespējamo priekšmeta konfiskāciju (vai līdzvērtīgas darbības) un tās personas identifikāciju, kuras īpašumā ir priekšmets. It īpaši nekas neliecina par dalībvalstu pienākumu aizliegt reģistrēt transportlīdzekli, par kuru SIS II ir ievadīts brīdinājums ( ).

46. Šķiet, ka šo secinājumu apstiprina attiecīgo Savienības tiesību normu un saistīto Savienības tiesību aktu sistēmiska interpretācija.

47. Pirmkārt, nevienā Lēmuma 2007/533 normā vai apsvērumā nav sniegta papildu informācija par to, kā dalībvalstīm ir jāpilda (vai, šajā gadījumā, kā tās var to izpildīt) šī lēmuma 39. pantā noteiktais pienākums “veikt pasākumus saskaņā ar saviem tiesību aktiem”. Turklāt, kā jau minēju, SIRENE rokasgrāmatā nav neviena brīdinājuma par to, izņemot noteikumus, kas paredzēti tās 2.2.2. iedaļā ( ).

48. Otrkārt, kā ierosināja Nīderlandes valdība, ir lietderīgi pievērsties Regulai Nr. 1986/2006, jo tā ir regula, kas nodrošina dalībvalstu dienestiem, kas ir atbildīgi par transportlīdzekļu reģistrācijas apliecību izsniegšanu, piekļuvi SIS II glabātajiem datiem. Šīs regulas 1. panta 1. punktā, interpretējot to kopsakarā ar tās 8. apsvērumu, ir paskaidrots, ka šāda piekļuve tiek nodrošināta kompetentajiem dienestiem “ar nolūku pārbaudīt to, vai reģistrācijai uzrādītie transportlīdzekļi nav nozagti, piesavināti vai pazuduši, vai arī to, vai tos nemeklē kā pierādījumu kriminālprocesā”. Tādēļ, ja Savienības likumdevējs būtu vēlējies liegt šīm iestādēm reģistrēt transportlīdzekli, par kuru tās atklāj brīdinājumu SIS II, tas būtu šajā regulā skaidri paredzējis tiesību normu.

49. Tāpēc man šķiet, ka tā bija Savienības likumdevēja apzināta izvēle neieviest nekādu konkrētu informāciju attiecībā uz konkrētiem pasākumiem, kas dalībvalstīm ir jāpieņem, lai izpildītu brīdinājumu, kas ievadīts SIS II saskaņā ar Lēmuma 2007/533 38. pantu. Šajā ziņā likumdevējs vēlējās dalībvalstīm atstāt plašu rīcības brīvību.

50. Ņemot to vērā un ievērojot šādu rīcības brīvību, jāpiemin, ka vairākas dalībvalstis faktiski atļauj vai vismaz nepārprotami neliedz transportlīdzekļu reģistrēšanu pat tad, ja SIS II ir ievadīts brīdinājums par šādu transportlīdzekli. Galu galā reģistrēšana ir vienkārši formāls transportlīdzekļa īpašnieka vai lietotāja noteikšanas process, galvenokārt nodokļu uzlikšanas vai likuma pārkāpumu konstatēšanas nolūkos.

51. Tomēr Latvijas un Lietuvas valdības apgalvo, ka Lēmuma 2007/533 38. panta stingrāka interpretācija būtu atbilstošāka šā lēmuma vispārējiem mērķiem un ka šajos secinājumos ieteiktā interpretācija mazinātu Lēmuma 2007/533 39. panta efektivitāti.

52. Šajā ziņā ir jāatzīst, ka valsts pasākums, kas aizliedz reģistrēt transportlīdzekļus, par kuriem ir izdots brīdinājums, šķiet, var uzturēt “augstu drošības līmeni ES brīvības, drošības un tiesiskuma telpā”, kas ir SIS II galvenais mērķis ( ). Tāpat šāds pasākums šķiet piemērots, lai uzlabotu SIS II ievadīto brīdinājumu efektivitāti saskaņā ar Lēmuma 2007/533 38. pantu.

53. Patiešām, lai gan valsts tiesību norma, kurā ir ietverts absolūts aizliegums reģistrēt transportlīdzekli, par kuru SIS II ir ievadīts brīdinājums, nav pasākums, kas tieši vērsts uz šī transportlīdzekļa konfiscēšanu vai tā izmantošanu par pierādījumu kriminālprocesā, šāds pasākums tomēr var palīdzēt novērst attiecīgā transportlīdzekļa izmantošanu vai pārdošanu, tādējādi mazinot risku, ka šo transportlīdzekli nevarēs konfiscēt vai ka to nevarēs izmantot kā pierādījumu kriminālprocesā. Šī iemesla dēļ tāds valsts tiesību akts kā šajā lietā aplūkotais faktiski var palīdzēt kompetentajām iestādēm veikt pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu brīdinājumu un sasniegtu Lēmuma 2007/533 38. pantā noteiktos mērķus.

54. Lai kā arī nebūtu, šie argumenti ne vienmēr liek secināt, ka dalībvalstīm faktiski ir obligāti jāievieš to tiesību aktos tāda tiesību norma kā šajā lietā aplūkotā.

55. Neatkarīgi no iepriekš minētajiem teksta elementiem nedrīkst aizmirst, kas būtībā ir SIS II un kā tai ir paredzēts darboties. SIS II ir informācijas sistēma, kā to nepārprotami parāda pats nosaukums ( ). Lēmuma 2007/533 mērķis ir izveidot un reglamentēt kopīgu informācijas sistēmu ( ), kuras tiešais mērķis ir “[atbalstīt] policijas un tiesu iestāžu operatīvo sadarbību krimināllietās” ( ).

56. Tātad Lēmums 2007/533 būtībā ir tiesību akts, kas pieņemts, lai izveidotu informācijas sistēmu un paredzētu normas, kas nepieciešamas šīs sistēmas darbības nodrošināšanai: kam ir jāpārvalda sistēma, kāda informācija jāiekļauj un kādā veidā, kad informācija jāpievieno un jādzēš un tā tālāk. SIS II pamatā ir vienkārša filozofija, proti, valstu iestādēm jāapmainās ar informāciju un jāizveido sadarbība.

57. Un pretēji, Lēmuma 2007/533 mērķis nav noteikt būtiskus noteikumus par to, kas valsts iestādēm ir jādara, izņemot to, kas skaidri norādīts SIRENE rokasgrāmatas 2. papildinājumā, proti, i) priekšmeta konfiscēšana (vai līdzvērtīgu pagaidu pasākumu pieņemšana) un personas identificēšana, kuras valdījumā ir šis priekšmets, ii) un sadarbība ar iestādēm attiecīgajā noteiktajā līmenī.

58. Šādi noteikumi netiek saskaņoti Savienības tiesību aktos, bet tos pilnībā reglamentē valsts tiesību akti ( ). Tas tā ir pat tad, ja šādi noteikumi spēj i) veicināt augsta līmeņa drošības nodrošināšanu brīvības, drošības un tiesiskuma telpā un/vai ii) uzlabot SIS II ievadīto brīdinājumu efektivitāti.

59. Attiecībā uz pēdējo aspektu vēlos tikai piebilst, ka Savienības sistēmā efektivitātes princips, pirmkārt un galvenokārt, nozīmē, ka Savienības noteikumu interpretācijai ir jānodrošina minimālā nepieciešamā efektivitāte, lai izvairītos no to reducēšanas līdz formalitātei un izslēgtu interpretācijas, kas noved pie absurdiem vai neatbilstošiem rezultātiem. Efektivitātes princips nav jāsaprot kā līdzeklis, lai maksimāli palielinātu Savienības noteikumu piemērošanu un efektivitāti, it īpaši, ja tas pārsniedz Savienības likumdevēja nepārprotamos nolūkus ( ).

60. Nobeigumā uzskatu, ka Lēmuma 2007/533 39. pants neuzliek dalībvalstīm pienākumu aizliegt reģistrēt transportlīdzekli, par kuru SIS II ir ievadīts brīdinājums.

61. Tomēr tāpat man ir skaidrs, ka Lēmumā 2007/533 nav nekā tāda, kas vismaz principā liegtu dalībvalstīm ieviest attiecīgu noteikumu. Kā minēts šo secinājumu 52. un 53. punktā, šāds pasākums patiesi var nodrošināt, ka brīdinājumā norādītos priekšmetus pēc tam, kad tie ir atrasti, var konfiscēt vai izmantot par pierādījumu kriminālprocesā, tādējādi palīdzot sasniegt vispārējos mērķus, kas izvirzīti, izveidojot SIS II.

62. Tomēr, tāpat kā jebkuram citam valsts noteikumam vai pasākumam, kas pieņemts, lai īstenotu Savienības tiesību aktus valsts līmenī, šādam noteikumam ir jābūt saderīgam ar citiem noteikumiem un principiem, kas izriet no Savienības tiesību aktiem plašākā nozīmē, tostarp ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartu (turpmāk tekstā – “Harta”).

63. Šis pēdējais punkts mani virza uz diskusiju par to, vai iepriekš sniegtā atbilde ir patiesa apstākļos, kad SIS II ievadītais brīdinājums vairs netiek uzskatīts par aktuālu, ciktāl ir sasniegts mērķis, kuram šis brīdinājums tika ievadīts.

C. Vai 39. pants liedz dalībvalstīm aizliegt transportlīdzekļa reģistrēšanu, ja tiek uzskatīts, ka brīdinājums SIS II vairs nav aktuāls?

64. Jāatgādina, ka tikai valsts tiesai ir jāizvērtē un jānosaka šīs lietas faktiskie apstākļi. No tās lēmuma par prejudiciālo jautājumu uzdošanu izriet, ka iesniedzējtiesa uzskata, ka SIS II ievadītais brīdinājums par attiecīgo transportlīdzekli vairs nav aktuāls.

65. Ja šāds pieņēmums ir pareizs, iesniedzējtiesa norāda, ka valsts tiesību norma, kas nosaka absolūtu aizliegumu reģistrēt transportlīdzekli, par kuru SIS II ir ievadīts brīdinājums un ko nevar pielāgot īpašiem individuāliem apstākļiem, piemēram, ja šis brīdinājums vairs nav būtisks vai aktuāls, rada jautājumus par šīs valsts tiesību normas saderību ar Savienības tiesību aktiem, it īpaši ar tiesībām uz īpašumu un samērīguma principu.

66. Lai sniegtu valsts tiesai pēc iespējas noderīgāku atbildi, vispirms izskatīšu jautājumu par to, kad brīdinājums ir jādzēš (1), un tad apsvēršu, vai šie iesniedzējtiesas apsvērumi ir pamatoti (2).

1. Brīdinājuma dzēšana

67. Lēmuma 2007/533 45. pantā ir noteikts brīdinājumu par priekšmetiem saglabāšanas termiņš. No šīs normas, kas tiek interpretēta, ņemot vērā šī lēmuma 13. apsvērumu, izriet, ka brīdinājumi ir jāsaglabā tikai tik ilgi, cik nepieciešams, lai izpildītu mērķus, kādiem tie tika izvadīti. Tiklīdz brīdinājuma saglabāšanas nosacījumi vairs netiek izpildīti, izdevējai dalībvalstij brīdinājums nekavējoties jādzēš ( ). SIRENE rokasgrāmatā ir sniegts paskaidrojums par to, kādos apstākļos tiek uzskatīts, ka brīdinājums par priekšmetu ir sasniedzis savu mērķi un tas ir jādzēš ( ).

68. Tomēr no Lēmuma 2007/533 39. panta un SIRENE rokasgrāmatas kopumā ir skaidrs, ka sadarbība saziņas veidā – it īpaši i) sākotnējā saziņa, lai vienotos par veicamajiem pasākumiem, un ii) papildu saziņa, apmainoties ar papildu informāciju, – ir neaizstājama brīdinājuma izpildei un nepieciešama, lai sasniegtu mērķi, kuram brīdinājums tika ievadīts SIS II.

69. Diez vai ir nepieciešams norādīt, ka paziņošana par priekšmeta atrašanās vietu izdevējai dalībvalstij nav līdzvērtīga vienošanās panākšanai par veicamajiem pasākumiem. Šādas informācijas paziņošana ir tikai viens (sākotnējais) solis kopējā procesā. Šajā ziņā izpildītājas dalībvalsts iestādēm ir tiesības sagaidīt, ka pēc sazināšanās izdevējas dalībvalsts iestādes atbildēs, lai varētu veikt turpmākas darbības, lai sasniegtu mērķi, kura dēļ brīdinājums tika ievadīts SIS II.

70. Ja šāda sadarbība notiks, attiecīgais priekšmets visticamāk tiks nodots izdevējas dalībvalsts iestādēm pēc tā sākotnējās konfiskācijas. Šajā kontekstā brīdinājuma mērķis tiks uzskatīts par izpildītu un tādējādi tas ir jādzēš.

71. Tomēr neizbēgami pastāv apstākļi, kad izpildītājas dalībvalsts iestādes uzsāk sadarbību – bieži vien pēc attiecīgā priekšmeta konfiskācijas –, sazinoties ar izdevējas dalībvalsts iestādēm, taču pēdējās no minētajām iestādēm nereaģē vai neveic nekādas darbības.

72. Faktiski saskaņā ar iesniedzējtiesas sniegto informāciju, šķiet, ka pamatlieta var būt piemērs šim aspektam ( ). Patiesi, pēc attiecīgā transportlīdzekļa atrašanās vietas noteikšanas Lietuvas iestādes sazinājās ar Bulgārijas iestādēm, lai noteiktu atbilstošus veicamos pasākumus. Tomēr saprotu, ka, neraugoties uz to, ka ir pagājis ievērojams laikposms, Bulgārijas iestādes līdz šim nav reaģējušas.

73. Manuprāt, šādos apstākļos valsts tiesa var uzskatīt, ka SIS II ievadītā brīdinājuma mērķis ir vismaz daļēji sasniegts. Patiešām, izpildītājas dalībvalsts iestādes reaģēja uz brīdinājumu un sāka saziņu ar analogām iestādēm izdevējā dalībvalstī. Tādējādi sadarbība starp attiecīgajām valsts pārvaldes iestādēm tika padarīta iespējama.

74. Brīdinājumu sistēma, kas ir SIS II pamatā, balstās uz savstarpējas uzticēšanās principu, kas ir brīvības, drošības un tiesiskuma telpas stūrakmens ( ). Šī savstarpējā uzticēšanās nozīmē, ka izdevējas dalībvalsts iestādes principā ir tās, kuras ir kompetentas lemt, vai SIS II ievadītais brīdinājums ir būtisks un aktuāls. Izpildītājas dalībvalsts iestādēm parasti ir jātic, ka tas tā ir, un principā tās nevar to apšaubīt, neņemot vērā šādu brīdinājumu.

75. Tomēr savstarpēja uzticēšanās nevar kļūt par aklu uzticēšanos ( ). Tāpēc, ja izpildītājas dalībvalsts iestādes sazinās ar saviem kolēģiem, tādējādi pildot savu lojālas sadarbības pienākumu, bet izdevējas dalībvalsts iestādes saprātīgā termiņā – šajā gadījumā trīs gadu laikā – nereaģē, tad izpildītājas dalībvalsts iestādēm jāspēj uzskatīt, ka attiecīgais brīdinājums vairs nav aktuāls, un var to neņemt vērā ( ).

76. Tomēr saskaņā ar Lēmuma 2007/533 49. panta 2. punktu šo brīdinājumu var dzēst tikai tā dalībvalsts, kas izdevusi brīdinājumu. Izpildītājas dalībvalsts iestādes pašas to nevar izdarīt, un, kamēr šis brīdinājums joprojām ir sistēmā, tām ir jāveic pasākumi, kas noteikti atbilstošajos Savienības tiesību aktos.

77. Tomēr nekas neliedz izpildītājas dalībvalsts iestādēm atkarībā no lietas apstākļiem mainīt un/vai grozīt tiesību aktus, kas pieņemti, lai izpildītu brīdinājumu un kas nav prasīti nevienā Savienības tiesību normā. Tā tas ir, kā paskaidrots iepriekš, attiecībā uz tādu valsts tiesību normu kā šajā lietā aplūkotā. Tādēļ šīm iestādēm būtu pilnīgi iespējams pēc sazināšanās ar iestādēm, kas ievadīja attiecīgo brīdinājumu un ja šīs pēdējās no minētajām iestādēm nav atbildējušas saprātīgā termiņā, pieņemt lēmumu, ka aizliegums reģistrēt transportlīdzekli, par kuru SIS II ir ievadīts brīdinājums, vairs nebūtu jāpiemēro, ja tiek secināts, ka šis brīdinājums, lai gan tas joprojām ir sistēmā, vairs nav aktuāls ( ).

78. Katrā ziņā iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai dalībvalstij ir prasīts atcelt aizliegumu reģistrēt transportlīdzekli, par kuru SIS II ir ievadīts brīdinājums, ja tā ir nonākusi pie secinājuma, ka šis brīdinājums, neskatoties uz to, ka tas atrodas sistēmā, vairs nav aktuāls. Citiem vārdiem, iesniedzējtiesa jautā, vai Savienības tiesībām ir pretrunā valsts tiesību norma, kas aizliedz reģistrēt priekšmetu, piemēram, transportlīdzekli, par kuru SIS II ir ievadīts brīdinājums, ja tiek uzskatīts, ka brīdinājums vairs nav aktuāls.

79. Šajā ziņā piekrītu iesniedzējtiesai, ka šāda valsts tiesību norma patiešām var radīt bažas attiecībā uz tiesībām uz īpašumu, kas noteiktas Hartas 17. pantā, saskaņā ar kuru ikvienam ir tiesības būt savas likumīgi iegūtās mantas īpašniekam, to lietot un rīkoties ar to. Tāpēc tagad pievērsīšos šim jautājumam.

2. Tiesības uz īpašumu un samērīgums

80. Pirmkārt, ir vērts atgādināt, ka Hartā noteiktās pamattiesības ir saistošas dalībvalstīm, rīkojoties Savienības tiesību aktu piemērošanas jomā ( ). Attiecīgā valsts tiesību norma, ar kuru transportlīdzekļa reģistrācija ir saistīta ar brīdinājumu, kas ievadīts SIS II, saskaņā ar īpašām Lēmuma 2007/533 normām, kā arī SIRENE rokasgrāmatā izklāstītajiem noteikumiem, protams, ietilpst Savienības tiesību aktu piemērošanas jomā. Kā tādai šai normai ir jāatbilst Hartā paredzētajām pamattiesībām.

81. Balstoties uz iepriekš teikto, man nav grūti izdarīt secinājumu, ka tāds valsts tiesību akts kā izskatāmais ierobežo tiesības uz īpašumu. Patiešām, pastāvot šādai normai, persona, kuras īpašumā ir transportlīdzeklis, par kuru SIS II ir ievadīts brīdinājums, var nespēt to izmantot vai rīkoties ar to tā, kā tā vēlas ( ).

82. Tomēr saskaņā ar Hartas 52. panta 1. punktu šajā Hartā atzīto tiesību un brīvību izmantošanai var noteikt ierobežojumus, bet tiem ir jābūt paredzētiem tiesību aktos, tajos jārespektē šo tiesību un brīvību būtība un, ievērojot samērīguma principu, ierobežojumus drīkst uzlikt tikai tad, ja tie ir nepieciešami un patiešām atbilst vispārējas nozīmes mērķiem, ko atzinusi Savienība, vai vajadzībai aizsargāt citu personu tiesības un brīvības.

83. Kā jau norādīju iepriekš, šāda valsts tiesību norma var atvieglot brīdinājuma izpildi, ciktāl tajā noteiktais aizliegums palīdz mazināt risku, ka attiecīgo transportlīdzekli nevar konfiscēt vai to nevar izmantot kā pierādījumu kriminālprocesā.

84. Ir vērts atgādināt, ka brīdinājumi, kas ievadīti SIS II saskaņā ar Lēmuma 2007/533 38. pantu, attiecas uz priekšmetiem, kas diezgan bieži tiek nozagti, piesavināti vai pazaudēti, vai pat var radīt draudus plašākai sabiedrībai, piemēram, attiecībā uz šaujamieročiem. Tādējādi šādu brīdinājumu izpilde tiek veikta, lai konkrēts priekšmets varētu tikt konfiscēts vai izmantots par pierādījumu kriminālprocesā sabiedrības vispārējās interesēs. Patiešām, bīstamu priekšmetu konfiscēšana mazina to klātbūtni Eiropas ielās, savukārt nozagtu vai nelikumīgi iegūtu priekšmetu konfiscēšana un izmantošana par pierādījumu kriminālprocesā palīdz noziegumu upuriem panākt taisnīgumu.

85. Tāpēc nav šaubu, ka valsts tiesību norma, ar kuru nav atļauts reģistrēt transportlīdzekli, kamēr brīdinājums par šo priekšmetu vairs nav SIS II, tiek pieņemta sabiedrības interesēs un tās mērķis ir veicināt Eiropas Savienības vispārējo interešu mērķu sasniegšanu, it īpaši brīvības, drošības un tiesiskuma telpā.

86. Lai kā arī nebūtu, uzskatu, ka noteiktu iezīmju dēļ tāda tiesību norma kā šajā lietā aplūkotā var radīt nevajadzīgu un nesamērīgu iejaukšanos noteiktu personu īpašumā.

87. Patiešām, attiecīgā valsts tiesību norma ir piemērojama ad infinitum. Citiem vārdiem, tajā noteikto ierobežojumu attiecībā uz to, kad transportlīdzekli drīkst reģistrēt, var uzlikt uz nenoteiktu laiku, jo, kamēr sistēmā paliek brīdinājums par konkrētu transportlīdzekli, kas ievadīts SIS II, attiecīgo transportlīdzekli vienkārši nav iespējams reģistrēt Lietuvā.

88. Turklāt šo valsts tiesību normu nevar pielāgot īpašiem individuāliem apstākļiem, piemēram, tam, ka brīdinājums vairs nav aktuāls. Tādējādi tas nedod iespēju iestādēm, kuru kompetencē ir transportlīdzekļa reģistrēšana, lemt par šī ierobežojuma piemērojamību.

89. Manuprāt, tāda valsts tiesību norma kā šajā lietā aplūkotā pārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu izvirzītos vispārējo interešu mērķus, un nesamērīgi ietekmē to personu tiesības uz īpašumu, kuras atrodas tādā situācijā kā izskatāmajā lietā, proti, ja ir izpildīts mērķis, kuram SIS II bija ievadīts brīdinājums par transportlīdzekli, un ja tādēļ izdevējai dalībvalstij brīdinājumu vajadzēja dzēst, taču šāda darbība vēl nav veikta.

90. Ja rodas šādi apstākļi, kļūst grūti saskaņot priekšstatu, ka šāds īpašuma tiesību ierobežojums – attiecīgās valsts tiesību normas veidā – joprojām ir nepieciešams, lai izpildītu šo brīdinājumu, vai, plašākā nozīmē, SIS II mērķiem un pareizai darbībai.

91. Personas nespēja izmantot transportlīdzekli vai atbrīvoties no tā tādā veidā, kādā tā vēlas, jo brīdinājums par šo priekšmetu joprojām ir ievadīts SIS II, manuprāt, nesamērīgi aizskar šīs personas tiesības uz īpašumu, ja iemesls, kādēļ šis brīdinājums paliek sistēmā, ir saistīts ar izdevējas dalībvalsts iestāžu nespēju reaģēt un sadarboties ar tās dalībvalsts iestādēm, kura atradusi attiecīgo priekšmetu.

92. Tāpēc man jāsecina, ka valsts tiesību norma, ar kuru ir noteikts absolūts un nenoteikts transportlīdzekļa reģistrācijas aizliegums, pārsniedz nepieciešamo un tā ir nesamērīga iejaukšanās tiesībās uz īpašumu, kas noteiktas Hartas 17. pantā, apstākļos, kad SIS II ievadītais brīdinājums objektīvi vairs nav aktuāls, pat ja brīdinājums paliek sistēmā.

V. Secinājumi

93. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu Tiesai Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuvas Augstākā administratīvā tiesa) atbildēt šādi:

– Padomes Lēmuma 2007/533/TI par otrās paaudzes Šengenas Informācijas sistēmas (SIS II) izveidi, darbību un izmantošanu 39. pantā netiek prasīts, lai dalībvalstis aizliegtu, kā arī neliedz tām aizliegt reģistrēt priekšmetu, piemēram, transportlīdzekli, par kuru SIS II ir ievadīts brīdinājums;

– Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. pantam ir pretrunā valsts tiesību norma, ar kuru ir noteikts absolūts un nenoteiktu transportlīdzekļa reģistrācijas aizliegums pat gadījumos, kad SIS II ievadītais brīdinājums paliek sistēmā, lai gan tas vairs nav aktuāls.