ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

Tiesību aktu tuvināšana – Pārsūdzības procedūras piegāžu un būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas jomā – Direktīva 89/665 – Dalībvalstu pienākums noteikt pārsūdzības procedūras

(Padomes Direktīva 89/665)

Summary

Direktīva 89/665 par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas [pārsūdzības] procedūru piemērošanu, piešķirot [tiesības noslēgt] piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām [piegādes un būvdarbu publiskā iepirkuma līgumus], kas ir grozīta ar Direktīvu 92/50, ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru tiesības saņemt zaudējumu atlīdzību, pamatojoties uz to, ka līgumslēdzēja iestāde ir pārkāpusi publiskā iepirkuma tiesības, tiek pakārtotas nosacījumam, ka ir pierādīta vaina, arī tad, ja šis tiesiskais regulējums tiek piemērots tādējādi, ka tiek prezumēta līgumslēdzējas iestādes vaina un tiek izslēgta tās iespēja atsaukties uz individuālu spēju trūkumu un tādējādi uz subjektīvas vainas neesamību šajā ziņā.

Direktīvas 89/665 2. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētais atlīdzību nodrošinošais tiesību aizsardzības līdzeklis vajadzības gadījumā var būt procesuāla alternatīva, kura ir saderīga ar efektivitātes principu, kas ir pamatā no minētās direktīvas izrietošo pārsūdzību procedūru efektivitātes mērķim, tikai ar nosacījumu, ka iespēja atlīdzināt zaudējumus noteikumu par publisko iepirkumu pārkāpuma gadījumā nav vairāk kā citi šī 2. panta 1. punktā paredzētie tiesību aizsardzības līdzekļi atkarīgi no secinājuma par līgumslēdzējas iestādes vainojamību. Šajā ziņā nav nozīmes tam, ka valsts tiesiskais regulējums nenosaka personai, kurai nodarīts kaitējums, pienākumu pierādīt līgumslēdzējas iestādes vainu, bet gan liek pēdējai atspēkot vainas prezumpciju, kas uz to gulstas, ierobežojot iemeslus, uz kuriem šajā nolūkā var atsaukties.

(sal. ar 39., 40. un 45. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Apgrozījuma nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma – Pakalpojumu sniegšana – Nodokļu piesaistes vietas noteikšana

(Padomes Direktīvas 77/388 9. panta 2. punkta e) apakšpunkts)

Summary

Tādu pakalpojumu sniegšana, kas izpaužas, darot izpētes un izstrādes darbus vides un tehnoloģiju jomā, kurus veic inženieri, kas reģistrēti kādā dalībvalstī, pēc pasūtījuma un par labu citā dalībvalstī reģistrētam pakalpojumu saņēmējam, ir jākvalificē kā “inženieru pakalpojumi” Sestās direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, 9. panta 2. punkta e) apakšpunkta izpratnē, kurā ir noteikta nodokļu piesaistes vieta attiecībā uz konsultantu, inženieru, izpētes biroju, advokātu, grāmatvežu un citiem līdzīgiem pakalpojumiem.

Šie pakalpojumi ir jāuzskata par tādiem pakalpojumiem, uz ko attiecas minētā norma, jo izpētes un izstrādes darbi ir pakalpojumi, kas galvenokārt un parasti tiek sniegti saistībā ar inženiera profesiju, kādi ir minēti norādītajā normā. Tādi ir pakalpojumi, kuriem raksturīgs tas, ka jautājums ir ne vien par esošo zināšanu un metožu izmantošanu, risinot konkrētas problēmas, bet arī par jaunu zināšanu iegūšanu un jaunu metožu izstrādi šo pašu vai jaunu problēmu risināšanai. Turklāt šādi pasākumi atšķiras no Sestās direktīvas 9. panta 2. punkta c) apakšpunktā paredzētajiem pasākumiem, jo attiecīgie pakalpojumi netiek sniegti vairākiem saņēmējiem, bet tiek veikti par labu vienam saņēmējam. Apstāklim, ka šim vienīgajam pakalpojumu saņēmējam ir nācies trešajām personām vai sabiedrībām, kas ietilpst tajā pašā grupā, kuras dalībnieks ir šis saņēmējs, pārdot to darbu rezultātus, kurus tas ir pasūtījis, šajā ziņā nav nozīmes.

(sal. ar 20., 21., 24.–26. un 30. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

Migrējošu darba ņēmēju sociālais nodrošinājums – Ģimenes pabalsti – Kopienu tiesību normas pabalstu pārklāšanās novēršanai

(Padomes Regulas Nr. 1408/71 73. un 76. pants un Regulas Nr. 574/72 10. pants)

Summary

Regulas Nr. 1408/71 76. pants un Regulas Nr. 574/72 10. pants – tajās šo abu regulu redakcijās, kas grozītas un atjauninātas ar Regulu Nr. 118/97 un pēc tam ar Regulu Nr. 647/2005, – ir interpretējami tādējādi, ka dalībvalsts, kurā viens no vecākiem dzīvo ar bērniem, par kuriem šie pabalsti tiek piešķirti, tiesību aktos paredzētās tiesības uz pabalstiem, kurām nav piemērojams nosacījums par apdrošināšanu, nodarbinātību vai pašnodarbinātību, nevar daļēji apturēt tādā situācijā, kāda ir izskatāmajā lietā, kad bijušais laulātais, kurš ir otrs no bērnu vecākiem, principā ir tiesīgs saņemt ģimenes pabalstus dalībvalstī, kurā viņš ir nodarbināts kādā profesijā, vai nu atbilstoši šis dalībvalsts tiesību aktiem, vai arī saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71 73. pantu, bet minētos pabalstus faktiski nesaņem, jo nav iesniedzis pieteikumu par to piešķiršanu.

Lai varētu uzskatīt, ka ģimenes pabalsti pienākas atbilstoši kādas dalībvalsts tiesību aktiem, šīs dalībvalsts likumā ir jābūt paredzētam, ka ģimenes loceklim, kurš strādā šajā dalībvalstī, ir tiesības saņemt šos pabalstus. Tādēļ šo tiesību izmantošanai ir nepieciešams, lai ieinteresētā persona atbilstu visiem formālajiem un materiālajiem šis dalībvalsts tiesību aktos paredzētajiem nosacījumiem, tostarp vajadzības gadījumā arī nosacījumam, ka iepriekš ir jābūt iesniegtam pieteikumam šo pabalstu saņemšanai.

(sal. ar 53. un 59. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Apgrozījuma nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma – Ar nodokli apliekami darījumi – Pakalpojumu sniegšana pret atlīdzību

(Padomes Direktīvas 77/388 2. panta 1. punkts)

Summary

Direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, kas ir grozīta ar Direktīvu 95/7, 2. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka sabiedrības mazumtirdzniecības kupona, kurš ir iegādāts par cenu, kas ietver pievienotās vērtības nodokli, izsniegšana saviem darbiniekiem, tiem atsakoties no sava atalgojuma daļas skaidrā naudā, ir pakalpojumu sniegšana pret atlīdzību šīs tiesību normas izpratnē.

Precīzāk, pastāv tieša saikne starp šo mazumtirdzniecības kuponu izsniegšanu darbiniekiem, un atalgojuma daļu skaidrā naudā, no kuras darbiniekiem jāatsakās, ja tā vietā, lai saņemtu visu algu skaidrā naudā, darbiniekiem, kas ir izvēlējušies saņemt šādus kuponus, ir jāatsakās no sava atalgojuma daļas apmaiņā pret šiem kuponiem, šo darījumu atspoguļojot kā īpašu atvilkumu no to darbinieku fonda, kuri ir izdarījuši šādu izvēli. Turklāt darba devējs patiešām saņem atlīdzību naudas izteiksmē par šo mazumtirdzniecības kuponu izsniegšanu, jo tā atbilst tās darbinieku atalgojuma daļai skaidrā naudā. Turklāt pievienotās vērtības nodokli par šo kuponu izsniegšanu maksā darbinieki, kuri tos saņem, jo atvilkums no darbinieku atalgojuma par šī pakalpojumu sniegšanu ietver minēto kuponu cenu, kā arī visu ar to saistīto pievienotās vērtības nodokli.

(sal. ar 29.–32. un 35. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

Lauksaimniecība – Tirgu kopīgā organizācija – Atbalsts pārstrukturēšanai un pārveidei vīna nozarē – Galīgā finanšu asignējumu sadalījuma dalībvalstīm noteikšana

(Padomes Regulas Nr. 1493/1999 14. panta 1. punkts; Komisijas Regulas Nr. 1227/2000 16. panta 1. un 2. punkts un 17. panta 1. punkts)

Summary

Nav nekādu šaubu, ka Regulas Nr. 1227/2000, ar ko nosaka sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Regulai Nr. 1493/1999 par vīna tirgus kopīgo organizāciju attiecībā uz ražošanas potenciālu, 16. panta 1. punkta formulējumā šajā pantā paredzētajam termiņam ir piešķirts saistošs raksturs. Šo interpretāciju apstiprina gan Regulas Nr. 1227/2000 vispārējā sistēma, gan šīs regulas 16. panta 1. punkta mērķis.

Šī termiņa saistošo raksturu apstiprina Regulas Nr. 1227/2000 16. panta 2. punkta formulējums, kas tieši ir domāts, lai stimulētu dalībvalstis ievērot savu no šī panta 1. punkta izrietošo pienākumu iesniegt pārskatu.

Nekas Regulas Nr. 1227/2000 17. panta 1. punkta formulējumā nenorāda, ka Komisijai būtu pienākums pamatoties uz faktiskajiem datiem un tādējādi ņemt vērā labojumus, ko dalībvalstis iesniegušas pēc šīs regulas 16. panta 1. punktā paredzētā termiņa beigām. Gluži pretēji, no minētās regulas 17. panta 4. punkta izriet, ka Komisijai, pieņemot lēmumu, ar kuru nosaka galīgo finanšu asignējumu sadalījumu dalībvalstīm, jābalstās nevis uz faktisko kopējo platību, bet gan vienīgi uz to, kas tai ir paziņota minētā 16. panta 1. punktā paredzētajā termiņā.

Tāpat no Regulas Nr. 1227/2000 16. panta 1. punktā paredzētā pārskata mērķa izriet, ka šajā tiesību normā minētais 10. jūlija termiņš ir domāts, lai Komisijai ļautu savlaicīgi pieņemt lēmumu, ar kuru nosaka galīgo finanšu asignējumu sadalījumu dalībvalstīm, un ka tādējādi tai nevar būt pienākuma šī lēmuma pieņemšanai pamatoties uz grozītajiem datiem, kas tai paziņoti pēc šī termiņa. Vienīgi šaura minētajā 16. panta 1. punktā paredzētā termiņa interpretācija ļauj nodrošināt, lai finanšu asignējumu sadalījumu dalībvalstīm, kas sākumā tiek noteikts tikai provizoriski saskaņā ar Regulas Nr. 1493/1999 14. panta 1. punktu, Komisija varētu savlaicīgi pielāgot atkarībā no faktiskajiem izdevumiem. Lai dalībvalstīm pirms attiecīgā finanšu gada beigām ļautu veikt pēdējos maksājumus saistībā ar izdevumiem, kas paziņoti saskaņā ar Regulas Nr. 1227/2000 16. panta 1. punktu, un gūt to atmaksu no Komisijas pirms budžeta gada beigām atbilstoši šim finanšu gadam pieejamajām budžeta pozīcijām, ir nepieciešams, lai lēmums, ar kuru nosaka galīgo finanšu asignējumu sadalījumu dalībvalstīm attiecīgajam finanšu gadam, tiktu pieņemts pirms tā beigām, proti, pirms 15. oktobra. Lai Komisija pirms šī datuma varētu pieņemt un publicēt lēmumu, ar kuru nosaka šo galīgo finanšu asignējumu sadalījumu, ņemot vērā uz to attiecošos procesuālos ierobežojumus, tai ir jābūt informācijai par visām dalībvalstīm, vēlākais, attiecīgā finanšu gada 10. jūlijā.

(sal. ar 46., 47., 48., 54., 57., 59., 60., 63., 65. un 66. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Absolūti atteikuma pamatojumi – Preču zīmes, kam nav atšķirtspējas – Atšķirtspējas novērtēšana – Apzīmējums, kuru veido tikai viens burts

(Padomes Regulas Nr. 40/94 4. pants un 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

Summary

Attiecīgā apzīmējuma spējas atšķirt aptvertās preces vai pakalpojumus no citu uzņēmumu precēm vai pakalpojumiem konkrētas pārbaudes prasība ļauj saskaņot Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzēto atteikuma pamatojumu ar minētās regulas 4. pantā norādīto apzīmējuma vispārējās spējas veidot preču zīmi atzīšanu.

Šajā ziņā jānorāda, ka, pat tad, ja no citētās judikatūras izriet, ka Tiesa ir atzinusi, ka pastāv noteiktu kategoriju apzīmējumi, kuru atšķirtspēja ab initio ir grūtāk saskatāma, tomēr tā preču zīmju birojus nav atbrīvojusi no pienākuma veikt apzīmējumu atšķirtspējas pārbaudi in concreto .

Konkrētāk, attiecībā uz faktu, ka attiecīgo apzīmējumu veido tikai viens burts bez nekādas grafiskas nianses, jāatgādina, ka kāda apzīmējuma reģistrācija preču zīmes veidā nav pakļauta nosacījumam, ka jākonstatē noteikts preču zīmes īpašnieka lingvistiskās vai mākslinieciskās izdomas vai iztēles līmenis.

No tā izriet, ka, tā kā atšķirtspējas pierādīšana attiecībā uz preču zīmi, kuru veido tikai viens burts, var izrādīties grūtāka nekā attiecībā uz citām vārdiskām preču zīmēm, Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) attiecīgā apzīmējuma spējas atšķirt dažādās preces vai pakalpojumus novērtēšana ir jāveic konkrētas pārbaudes, ņemot vērā šīs preces vai pakalpojumus, ietvaros.

(sal. ar 36.–39. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi – Pieteikums par lietas ierosināšanu – Iebildumu un pamatu izklāsts – Formas prasības

(EKL 226. pants; Tiesas Statūtu 21. panta pirmā daļa; Tiesas Reglamenta 38. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

2. Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi – Tiesas kompetence – Robežas – Eiropas skolas statūti

(EKL 10. un 226. pants)

Summary

1. Saskaņā ar Tiesas Statūtu 21. panta pirmo daļu un Tiesas Reglamenta 38. panta 1. punktu Komisijai jebkurā atbilstoši EKL 226. pantam iesniegtā prasības pieteikumā ir jānorāda konkrēti iebildumi, par kuriem Tiesai tiek lūgts lemt. Šiem prasījumiem ir jābūt formulētiem nepārprotami, lai izvairītos no tā, ka Tiesa lemj ultra petita vai arī nelemj par kādu iebildumu.

(sal. ar 36. un 37. punktu)

2. Tiesa nav kompetenta izskatīt Eiropas Komisijas prasību, kas celta, pamatojoties uz EKL 226. pantu, jo Beļģijas Karaliste neesot izpildījusi pienākumus, kas tai paredzēti Nolīgumā par atrašanās vietu, kuru Eiropas skolu padome un Beļģijas Karalistes valdība noslēdza 1962. gada 12. oktobrī, skatot to kopā ar EKL 10. pantu. Kā izriet no Luksemburgā 1957. gada 12. aprīlī parakstītās Konvencijas, ar ko nosaka Eiropas skolas statūtus, 28. panta, minētā nolīguma noteikumi izriet no šīs konvencijas un Tiesa nav kompetenta interpretēt šo konvenciju tiktāl, ciktāl, neskatoties uz šī tiesību akta saistību ar Kopienu un tās iestāžu darbību, tā ir starptautiska konvencija, ko noslēgušas dalībvalstis, un tā nav Kopienu tiesību neatņemama sastāvdaļa. Šajā vērtējumā nebūtu jāaprobežojas ar procesuālo kontekstu, kura ietvaros Tiesai tika lūgts sniegt prejudiciālu nolēmumu, jo šis vērtējums ir piemērojams arī attiecībā uz EKL 226. pantā paredzēto procedūru, kuras priekšmets var būt tikai Līgumā noteikto dalībvalsts pienākumu neizpilde.

Turklāt ne iespējamā 1957. gada konvencijas acquis konsolidācija ar Luksemburgā 1994. gada 21. jūnijā noslēgto konvenciju, kas šobrīd ir spēkā, ne arī atsauce pēdējā minētajā uz nolīgumiem par atrašanās vietu nevar grozīt ar atpakaļejošu spēku Nolīguma par atrašanās vietu, kas ir starptautisks nolīgums, noslēgts starp Padomi un vienas dalībvalsts valdību, juridisko raksturu. Visbeidzot, runājot par 1994. gada konvencijas 26. pantā minētās šķīrējtiesas klauzulas iespējamo piemērošanu, procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi EK līguma un Tiesas judikatūras izpratnē var uzsākt, tikai pamatojoties uz EKL 226. pantu.

(sal. ar 44.–46. un 51.–53. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Apgrozījuma nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma – Atbrīvojumi no nodokļa – Derību, loteriju un citu azartspēļu atbrīvojums no nodokļa

(Padomes Direktīvas 2006/112 135. panta 1. punkta i) apakšpunkts)

Summary

Direktīvas 2006/112 par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 135. panta 1. punkta i) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstu rīcībā esošās pilnvaras noteikt šajā tiesību normā paredzēto azartspēļu atbrīvojumu no pievienotās vērtības nodokļa noteikumus un ierobežojumus ļauj tām atbrīvot no šī nodokļa tikai noteiktas azartspēles.

Šī tiesību norma sniedz plašu rīcības brīvību dalībvalstīm attiecībā uz attiecīgo darījumu atbrīvošanu no nodokļa vai aplikšanu ar nodokli, jo tajā minētajām valstīm ir atļauts noteikt šim atbrīvojumam nosacījumus un ierobežojumus. Tās formulējumā tostarp nav ietverts neviens elements, kas ļautu secināt, ka Kopienu likumdevējs būtu vēlējies ieviest jebkāda veida kvantitatīvu ierobežojumu, it īpaši, lai nodrošinātu, ka vismaz 50 % no dalībvalstī rīkotajām un organizētajām azartspēlēm vai vismaz 50 % no šo spēļu rīkošanas un organizēšanas rezultātā radītā apgrozījuma varētu tikt piemērots tajā norādītais atbrīvojums no pievienotās vērtības nodokļa. Nodokļu neitralitātes princips, saskaņā ar kuru attieksme pret līdzīgu pakalpojumu, kas savstarpēji konkurē, sniegšanu nevar atšķirties attiecībā uz pievienotās vērtības nodokli, pieļauj šādu tiesisko regulējumu. Minētais princips, neatņemot Direktīvas 2006/112 135. panta 1. punkta i) apakšpunktam un plašajai rīcības brīvībai, kas šajā tiesību normā ir piešķirta dalībvalstīm, jebkādu lietderīgu iedarbību, nevar tikt interpretēts tādējādi, ka tas liedz atbrīvot no pievienotās vērtības nodokļa maksāšanas viena veida azartspēles, kaut arī cita veida spēles nav atbrīvotas, tomēr ar nosacījumu, ka abi spēļu veidi savstarpēji nekonkurē.

(sal. ar 26., 27., 34., 35. un 39. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

Vīzas, patvērums, imigrācija – Patvēruma politika – Bēgļa statuss vai alternatīvās aizsardzības statuss – Direktīva 2004/83

(Padomes Direktīvas 2004/83 12. panta 1. punkta a) apakšpunkta pirmais teikums)

Summary

Direktīvas 2004/83 par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu, 12. panta 1. punkta a) apakšpunkta pirmā teikuma piemērošanas nolūkā persona saņem aizsardzību vai palīdzību no Apvienoto Nāciju aģentūras, kas nav Apvienoto Nāciju Augstais komisārs bēgļu jautājumos ( UNHCR ), ja šī persona šādu aizsardzību vai palīdzību ir faktiski saņēmusi.

Ženēvas konvencijas par bēgļa statusu 1. panta D daļā, uz kuru ir atsauce direktīvas 12. panta 1. punkta a) apakšpunktā, ir paredzēts vienīgi izslēgt no minētās konvencijas piemērošanas jomas personas, kas pašreiz saņem aizsardzību vai palīdzību no Apvienoto Nāciju iestādes vai aģentūras, izņemot UNHCR . No šī Ženēvas konvencijas noteikuma formulējuma skaidri izriet, ka tikai uz tām personām, kuras faktiski ir saņēmušas palīdzību no Apvienoto Nāciju Organizācijas Palestīnas bēgļu atbrīvošanas un darba aģentūras Tuvajos Austrumos, attiecas tajā paredzētais noteikums par izslēgšanu no bēgļa statusa, kas kā tāds ir jāinterpretē šauri, un tāpēc tas nevar attiekties arī uz tām personām, kuras ir vai bija tiesīgas saņemt šīs aģentūras aizsardzību vai palīdzību.

(sal. ar 50., 51. un 53. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Relatīvi atteikuma pamatojumi – Agrākas preču zīmes, kas ir identiska vai līdzīga un reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, īpašnieka iebildumi – Attiecīgo preču zīmju līdzība – Vērtēšanas kritēriji – Kombinēta preču zīme

(Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

Summary

Pat tad, ja daļā Savienības uzvārdam, iespējams, vispārēji ir augstāka atšķirtspēja nekā vārdam, tomēr, vērtējot konfliktējošu preču zīmju līdzību no konceptuālā viedokļa, ir jāņem vērā izskatāmajai lietai raksturīgie fakti un it īpaši apstāklis, ka attiecīgais uzvārds nav parasts vai, gluži pretēji, ir ļoti izplatīts, kas var ietekmēt tā atšķirtspēju. Tāpat ir jāņem vērā arī iespējamā tās personas atpazīstamība, kura lūdz, lai tās vārds un uzvārds kopā tiktu reģistrēti kā preču zīme, jo šī atpazīstamība pilnīgi noteikti var ietekmēt preču zīmes uztveri no konkrētās sabiedrības daļas viedokļa. Turklāt kombinētā preču zīmē uzvārds katrā ziņā nesaglabā atšķirtspējīgo autonomo pozīciju tikai tādēļ vien, ka tas tiek uztverts kā uzvārds. Šādas pozīcijas konstatējums var tikt pamatots tikai ar izskatāmajā lietā nozīmīgo faktoru kopuma vērtējumu.

(sal. ar 35.–38. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

Kopējais muitas tarifs – Muitas vērtība – Darījuma vērtība – Noteikšana

(Padomes Regulas Nr. 2913/92 33. pants)

Summary

Regulas Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 33. pantā minētais nosacījums, saskaņā ar kuru ievedmuitas nodoklim ir jābūt “uzrādītam atsevišķi” no cenas, kas faktiski samaksāta vai maksājama par ievestajām precēm, ir izpildīts, ja līgumslēdzējas puses ir vienojušās, ka šīm precēm būs DDP (“Delivered Duty Paid”) piegāde, un ir iekļāvušas šo norādi muitas deklarācijā, bet kļūdas attiecībā uz minēto preču preferenciālo izcelsmi dēļ nav norādījušas ievedmuitas nodokļa summu.

Precīzāk, pirmkārt, pat ja līgumslēdzējas puses ir kļūdaini uzskatījušas, ka nav maksājams nekāds ievedmuitas nodoklis, saskaņā ar DDP klauzulu muitas nodoklis ir jāmaksā pārdevējam un līdz ar to ievedmuitas nodoklis, kurš, iespējams, ir jāmaksā, ir iekļauts cenā, kas faktiski samaksāta vai maksājama par ievestajām precēm. Otrkārt, atbilstoši tostarp Muitas kodeksa 217. un 220. pantam par ievedmuitas nodokļa aprēķināšanu ir atbildīgas ievešanas valsts iestādes. Ja ievešanas deklarācijās ir precīzi norādīta darījuma vērtība un piemērojamo muitas nodokļa likmi var noteikt, ņemot vērā preču izcelsmi, minētās iestādes spēj aprēķināt saskaņā ar likumu maksājamo ievedmuitas nodokļa summu un līdz ar to – nošķirt šo nodokļu vērtību no cenas, kas faktiski samaksāta vai maksājama par ievestajām precēm.

(sal. ar 30., 34.–36. un 40. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Starptautiskie nolīgumi – Pirmā Jaundes konvencija – Vispārējais tirdzniecības režīms

(EKL 90. pants; 1963. gada 20. jūlija pirmās Jaundes konvencijas 14. pants)

2. Starptautiskie nolīgumi – Ceturtā ĀKK un EEK Lomē konvencija – Vispārējais tirdzniecības režīms

(1989. gada 15. decembra ceturtās ĀKK un EEK Lomē konvencijas 5. protokola 1. pants)

Summary

1. Asociācijas konvencijas starp Eiropas Ekonomikas kopienu un ar šo Kopienu asociētajām Āfrikas un Madagaskaras valstīm, kura 1963. gada 20. jūlijā parakstīta Jaundē, 14. pantam nav pretrunā nodokļu uzlikšana Somālijas izcelsmes banāniem. Minētajā tiesību normā saskaņā ar tās redakciju ir vienīgi paredzēts diskriminējošu nodokļu uzlikšanas līdzīgām precēm aizliegums, kurš ir izteikts līdzīgā redakcijā kā EKL 90. panta pirmā daļa, un līdz ar to tas neattiecas uz precēm, kuras nav līdzīgas, bet konkurē savā starpā.

Ja Kopiena un ar to asociētās Āfrikas un Madagaskaras valstis būtu vēlējušās regulēt problēmu saistībā ar iekšējo nodokļu uzlikšanu precēm, kuras nav līdzīgas, bet kuras konkurē savā starpā, tā vietā, lai pieņemtu tiesību normu, kura līdzinās tikai EKL 90. panta pirmajai daļai, tās būtu pieņēmušas tiesību normu, kura līdzinātos arī EKL 90. panta otrajai daļai.

(sal. ar 24., 25., 37. un 38. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

2. Valsts tiesai nav pienākuma pārbaudīt ievedmuitas nodokļa paaugstināšanas konkrētās sekas uz Somālijas izcelsmes banānu importu attiecībā uz situāciju pirms 1976. gada 1. aprīļa, kad stājās spēkā pirmā ĀKK un EEK Lomē konvencija, lai novērtētu šīs paaugstināšanas saderīgumu ar ceturtajai Lomē konvencijai pievienotā 5. protokola par banāniem 1. pantā esošo “atturēšanās no jebkādas darbības” klauzulu.

Jākonstatē, ka šāda paaugstināšana rada attiecīgo banānu cenas celšanos un tādējādi apgrūtina to noietu attiecīgajā tirgū. Līdz ar to tādas paaugstināšanas pārbaudei no minētās “atturēšanās no jebkādas darbības” klauzulas skatu punkta parasti nav vajadzīga šādas paaugstināšanas konkrēto seku uz importu pārbaude.

Tomēr tāda nodokļu paaugstināšana, ar kuru šis nodoklis tiek tikai pielāgots inflācijai, nav pretrunā 5. protokola 1. pantam.

(sal. ar 43., 45., 47. un 48. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)