Keywords

Summary



Keywords

1. Prasība atcelt tiesību aktu – Fiziskas vai juridiskas personas – Tiesību akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli – Komisijas lēmums, ar kuru konstatēts valsts atbalsta saderīgums ar kopējo tirgu, neuzsākot oficiālo izmeklēšanas procedūru – Prasības, kuras ceļ ieinteresētās puses EKL 88. panta 2. punkta izpratnē – Pieņemamība – Nosacījumi

(EKL 88. panta 2. punkts un 230. panta ceturtā daļa; Padomes Regulas Nr. 659/1999 1. panta h) punkts, 4. panta 3. punkts un 6. panta 1. punkts)

2. Prasība atcelt tiesību aktu – Fiziskas vai juridiskas personas – Tiesību akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli – Komisijas lēmums, ar kuru konstatēts valsts atbalsta saderīgums ar kopējo tirgu, neuzsākot oficiālo izmeklēšanas procedūru – Prasības, kuras ceļ ieinteresētās puses EKL 88. panta 2. punkta izpratnē – Prasības priekšmeta noteikšana

(EKL 88. panta 2. punkts un 230. panta ceturtā daļa; Vispārējās tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunkts; Padomes Regulas Nr. 659/1999 1. panta h) punkts, 4. panta 3. punkts un 6. panta 1. punkts)

3. Apelācija – Pamati – Faktu un pierādījumu vērtējuma pārbaude Tiesā – Izslēgšana, izņemot sagrozīšanas gadījumu

(EKL 225. pants; Tiesas Statūtu 58. panta pirmā daļa)

4. Valsts atbalsts – Atbalsta projekti – Novērtējums, ko veic Komisija – Iepriekšējas izskatīšanas stadija un stadija, kas balstīta uz sacīkstes principu – Atbalsta saderība ar kopējo tirgu – Novērtēšanas grūtības – Komisijas pienākums uzsākt procedūru, kas balstīta uz sacīkstes principu

(EKL 88. panta 2. un 3. punkts)

5. Prasība atcelt tiesību aktu – Fiziskas vai juridiskas personas – Tiesību akti, kas šīs personas neskar tieši un individuāli – Absolūts šķērslis tiesas procesam

(EKL 230. panta ceturtā daļa)

6. Apelācija – Pamati – Tiesas pārbaude par Vispārējās tiesas vērtējumu par nepieciešamību papildināt informāciju – Izslēgšana, izņemot sagrozīšanas gadījumu

7. Apelācija – Pamati – Nepietiekams pamatojums – Vispārējās tiesas izmantots netiešs pamatojums – Pieļaujamība – Nosacījumi

(EKL 225. pants; Tiesas Statūtu 36. pants un 53. panta pirmā daļa)

Summary

1. Ja valsts atbalsta jomā Komisija pieņem lēmumu necelt iebildumus atbilstoši Regulas Nr. 659/1999 par EKL 88. panta piemērošanu 4. panta 3. punktam, tā ne tikai atzīst pasākumu par saderīgu ar kopējo tirgu, bet arī netieši atsakās uzsākt EKL 88. panta 2. punktā un Regulas Nr. 659/1999 6. panta 1. punktā paredzēto oficiālo izmeklēšanas procedūru.

Lēmuma necelt iebildumus, kas ir pamatots ar Regulas Nr. 659/1999 4. panta 3. punktu, tiesiskums ir atkarīgs no tā, vai pastāv šaubas par atbalsta saderību ar kopējo tirgu. Tā kā šādu šaubu gadījumā ir jāuzsāk oficiālā izmeklēšanas procedūra, kurā var piedalīties Regulas Nr. 659/1999 1. panta h) punktā minētās ieinteresētās personas, ir jāuzskata, ka jebkuru ieinteresēto personu šīs pēdējās minētās tiesību normas izpratnē šāds lēmums skar tieši un individuāli. Personas, uz kurām attiecas EKL 88. panta 2. punktā un Regulas Nr. 659/1999 6. panta 1. punktā paredzētās procesuālās garantijas, var panākt, ka tās tiek ievērotas, tikai tad, ja tām ir iespēja lēmumu necelt iebildumus apstrīdēt Savienības tiesās.

Līdz ar to prasības atcelt tiesību aktu ietvaros “ieinteresētās personas” statuss Regulas Nr. 659/1999 1. panta h) punkta izpratnē, kas saistīts ar prasības konkrēto priekšmetu, ir pietiekams, lai saskaņā ar EKL 230. panta ceturto daļu individualizētu prasītāju, kurš apstrīd lēmumu necelt iebildumus.

Saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 1. panta h) punktu “ieinteresētās personas” ir tostarp visas personas, uzņēmumi vai uzņēmumu apvienības, kuru intereses var ietekmēt atbalsta piešķīrums, proti, it īpaši attiecīgā atbalsta saņēmēja konkurējošie uzņēmumi. Citiem vārdiem sakot, runa ir par nenoteiktu adresātu kopumu, kas neizslēdz to, ka uzņēmums, kas nav atbalsta saņēmēja tiešs konkurents, ir kvalificējams kā “ieinteresētā persona”, ja tas apgalvo, ka tā intereses var ietekmēt atbalsta piešķīrums un ja tas no juridiskā viedokļa pietiekami pierāda, ka atbalstam var būt konkrēta ietekme uz tā stāvokli.

(sal. ar 42.–44. un 32. punktu)

2. Ja valsts atbalsta jomā prasītājs lūdz atcelt lēmumu necelt iebildumus, tas galvenokārt apstrīd to, ka Komisijas lēmums par attiecīgo atbalstu ticis pieņemts, šai iestādei neuzsākot oficiālo izmeklēšanas procedūru, tādējādi pārkāpjot tā procesuālās tiesības. Lai tiktu apmierināta prasītāja prasība atcelt tiesību aktu, tas var izvirzīt jebkādu pamatu, lai pierādītu, ka Komisijai, izskatot tās rīcībā esošo informāciju un pierādījumus paziņotā pasākuma iepriekšējas izskatīšanas posmā, bija jārodas šaubām par tā saderību ar kopējo tirgu. Šādu argumentu izmantošanas dēļ tomēr nedz var tikt grozīts prasības priekšmets, nedz mainīti tās pieņemamības nosacījumi. Tieši otrādi, tas, ka pastāv šaubas par šo saderību, ir tieši tas pierādījums, kas ir jāiesniedz, lai pierādītu, ka Komisijai bija jāuzsāk EKL 88. panta 2. punktā un Regulas Nr. 659/1999 6. panta 1. punktā paredzētā oficiālā izmeklēšanas procedūra.

(sal. ar 50. punktu)

3. Apelācijas tiesvedībā tiesas kompetencē nav konstatēt faktus vai pārbaudīt pierādījumus, ko Vispārējā tiesa ir pieņēmusi šo faktu pamatojumam. Ja šie pierādījumi ir atbilstoši iegūti un ir ievēroti vispārīgie tiesību principi un procesuālie noteikumi attiecībā uz pierādīšanas pienākumu un pierādījumu sniegšanu, iesniegto pierādījumu izvērtējums ir jāveic vienīgi Vispārējai tiesai. Līdz ar to šis izvērtējums, ja vien nav sagrozīta pati pierādījumu jēga, nav tiesību jautājums, kas jāpārbauda Tiesai. Sagrozīšanai acīmredzami ir jāizriet no lietas materiāliem, no jauna neizvērtējot faktus un pierādījumus.

(sal. ar 58. un 59. punktu)

4. Ja valsts atbalsta jomā EKL 88. panta 3. punktā paredzētā iepriekšējās izskatīšanas stadija Komisijai nav ļāvusi pārvarēt visas grūtības, kas radušās, izvērtējot šā atbalsta saderību ar kopējo tirgu, tai ir pienākums uzklausīt visus vajadzīgos viedokļus un šajā sakarā uzsākt EKL 88. panta 2. punktā paredzēto procedūru. Nopietnu grūtību jēdzienam ir objektīvs raksturs, un šādu grūtību pastāvēšana ir jāpārbauda, ne tikai ņemot vērā apstrīdētā akta pieņemšanas apstākļus, bet arī novērtējumu, uz kuru ir balstījusies Komisija.

Gadījumā, ja attiecīgā atbalsta saderību vai nesaderību var tieši ietekmēt pretrunas divos tiesību aktos valsts tiesību līmenī, minētās pretrunas var objektīvi radīt šaubas par attiecīgā atbalsta saderību ar kopējo tirgu.

Komisijai ir pienākums ņemt vērā iespējamās nesaskaņas starp diviem valsts tiesību aktiem, proti, likumu un administratīvajiem noteikumiem, it īpaši, ja no tiem izriet, ka atbalsta shēma tā likuma līmenī, ar kuru tā ir ieviesta, ietver ierobežojumu, kas rada būtiskas šaubas par tā saderību ar kopējo tirgu.

(sal. ar 70., 71., 79., 80. un 85. punktu)

5. Kritērijs, kas fiziskas vai juridiskas personas celtas prasības par lēmumu, kuras adresāts tā nav, pieņemamības atzīšanai izvirza EKL 230. panta ceturtajā daļā paredzēto nosacījumu, ka šis lēmums šo personu skar tieši un individuāli, ir absolūts šķērslis tiesas procesam, ko Kopienu tiesas jebkurā brīdī var izvērtēt pat pēc savas ierosmes, tostarp veicot pasākumus, lai iegūtu pilnīgāku informāciju.

(sal. ar 97. un 98. punktu)

6. Vispārējā tiesa vienīgā var spriest par iespējamo nepieciešamību papildināt informāciju, kas ir tās rīcībā par lietām, kuras tā izskata. To, vai pierādījumi ir pārliecinoši, izvērtē vienīgi Vispārējā tiesa pati, un uz to netiek attiecināta pārbaude Tiesā apelācijas tiesvedībā, izņemot Vispārējā tiesā iesniegto pierādījumu sagrozīšanas gadījumā vai tad, ja Vispārējās tiesas veikto konstatāciju būtiska neprecizitāte izriet no lietas materiālos iekļautajiem dokumentiem.

Līdz ar to Vispārējai tiesai nevar pārmest, ka pirms tiesas sēdes un tās laikā tā ir uzdevusi lietas dalībniekiem virkni detalizētu jautājumu, lai papildinātu tās rīcībā esošo informāciju, un izdarījusi atsevišķus secinājumus no lietas dalībnieku atbildēm uz šiem jautājumiem, kuras tie snieguši savos likumīgi izvirzītajos pamatos.

Tāpat arī apelācijas tiesvedības stadijā Vispārējai tiesai nevar pārmest, ka tā nav noteikusi citus organizatoriskus pasākumus, kurus lietas dalībnieki tai netika lūguši noteikt tiesvedībā Vispārējā tiesā un kurus tie precīzi neapraksta apelācijas tiesvedībā.

(sal. ar 99. un 100. punktu)

7. Saskaņā ar Vispārējās tiesas pienākumu norādīt pamatojumu, kas izriet no Tiesas Statūtu 36. panta un 53. panta pirmās daļas, tai nav pienākuma izsmeļoši vienu pēc otra izklāstīt visus lietas dalībnieku izteiktos argumentus. Tādējādi pamatojums var būt netiešs ar nosacījumu, ka tas ieinteresētajām personām ļauj uzzināt iemeslus, kuru dēļ tikuši veikti attiecīgie pasākumi, un Tiesai – gūt pietiekamu informāciju pārbaudes veikšanai.

(sal. ar 104. punktu)