Lieta T‑15/02

BASF AG

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

Konkurence – Aizliegtas vienošanās vitamīnu nozarē – Tiesības uz aizstāvību – Pamatnostādnes naudas soda apmēra noteikšanai – Naudas soda pamatapmēra noteikšana – Preventīva ietekme – Atbildību pastiprinoši apstākļi – Pārkāpuma aizsācēja vai pamudinātāja loma – Sadarbība administratīvajā procedūrā – Dienesta noslēpums un labas pārvaldības princips

Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2006. gada 15. marta spriedums

Sprieduma kopsavilkums

1. Konkurence – Administratīvā procedūra – Paziņojums par iebildumiem – Nepieciešamais saturs – Tiesību uz aizstāvību ievērošana

(Padomes Regulas Nr. 17 19. panta 1. punkts; Komisijas Regulas Nr. 2842/98 2. un 3. pants)

2. Konkurence – Naudas sods – Apmērs – Noteikšana

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas paziņojums 98/C 9/03)

3. Konkurence – Naudas sods – Lēmums, ar kuru nosaka naudas sodus – Pienākums norādīt pamatojumu – Apjoms

(EKL 253. pants; Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts)

4. Konkurence – Naudas sods – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpumu smagums

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas paziņojums 98/C 9/03)

5. Konkurence – Naudas sods – Apmērs – Noteikšana

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas paziņojuma 98/C 9/03 1. punkts)

6. Konkurence – Naudas sods – Apmērs – Noteikšana

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas paziņojuma 98/C 9/03 1.A punkts)

7. Konkurence – Naudas sods – Apmērs – Noteikšana

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas paziņojuma 98/C 9/03 1.A punkts)

8. Konkurence – Naudas sods – Apmērs – Noteikšana – Preventīvs raksturs

(Padomes Regulas Nr. 17 15. pants; Komisijas paziņojuma 98/C 9/03 1.A punkts)

9. Konkurence – Naudas sods – Apmērs – Noteikšana – Preventīvs raksturs

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas paziņojuma 98/C 9/03 1.A punkts)

10. Konkurence – Naudas sods – Apmērs – Noteikšana – Preventīvs raksturs

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas paziņojums 98/C 9/03)

11. Konkurence – Naudas sods – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpumu smagums

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts)

12. Konkurence – Naudas sods – Apmērs – Noteikšana – Preventīvs raksturs

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts)

13. Konkurence – Naudas sods – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpumu smagums – Atbildību pastiprinoši apstākļi

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas paziņojuma 98/C 9/03 2. punkts)

14. Konkurence – Naudas sods – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpumu smagums – Atbildību pastiprinoši apstākļi

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas paziņojuma 98/C 9/03 2. punkts)

15. Konkurence – Naudas sods – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpumu smagums

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas paziņojuma 98/C 9/03 2. punkts)

16. Konkurence – Naudas sods – Apmērs – Noteikšana

(EKL 229. pants; Padomes Regulas Nr. 17 17. pants)

17. Konkurence – Naudas sods – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpumu smagums – Atbildību pastiprinoši apstākļi

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas paziņojuma 98/C 9/03 2. punkts)

18. Konkurence – Naudas sods – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpumu smagums – Atbildību pastiprinoši apstākļi

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas paziņojuma 98/C 9/03 2. punkts)

19. Konkurence – Naudas sods – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpumu smagums – Atbildību pastiprinoši apstākļi

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas paziņojuma 98/C 9/03 2. punkts)

20. Konkurence – Naudas sods – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpumu smagums – Atbildību pastiprinoši apstākļi

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas paziņojuma 98/C 9/03 2. punkts)

21. Konkurence – Naudas sods – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpumu smagums – Atbildību pastiprinoši apstākļi

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas paziņojuma 98/C 9/03 2. punkts)

22. Konkurence – Naudas sods – Apmērs – Noteikšana – Komisijas paziņojums par naudas sodu neuzlikšanu vai samazināšanu sakarā ar apsūdzēto uzņēmumu sadarbību

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas paziņojums 96/C 207/04)

23. Konkurence – Naudas sods – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Apsūdzētā uzņēmuma sadarbības ar Komisiju ņemšana vērā

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas paziņojuma 96/C 207/04 B sadaļas b) punkts)

24. Konkurence – Naudas sods – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Apsūdzētā uzņēmuma sadarbības ar Komisiju ņemšana vērā

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas paziņojuma 96/C 207/04 B sadaļa)

25. Konkurence – Naudas sods – Apmērs – Noteikšana

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas paziņojuma 96/C 207/04 B sadaļa un paziņojuma 98/C 9/03 2. punkts)

26. Konkurence – Naudas sods – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Apsūdzētā uzņēmuma sadarbības ar Komisiju ņemšana vērā

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas paziņojuma 96/C 207/04 B sadaļa)

27. Konkurence – Naudas sods – Tiesas kontrole

(EKL 81. un 229. pants; EEZ līguma 53. panta 1. punkts; Padomes Regulas Nr. 17 17. pants)

28. Konkurence – Naudas sods – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Apsūdzētā uzņēmuma sadarbības ar Komisiju ņemšana vērā ārpus paziņojuma par sadarbību piemērošanas

(Padomes Regulas Nr. 17 17. pants; Komisijas paziņojumu 96/C 207/04 un 98/C 9/03 3. punkts)

29. Konkurence – Administratīvā procedūra – Dienesta noslēpums

(EKL 287. pants; Padomes Regulas Nr. 17 20. panta 2 punkts)

1. Atbilstoši konkurences tiesību normām paziņojumā par iebildumiem ir jāietver iebildumu izklāsts, kas ir formulēts pietiekami skaidri, kaut arī, iespējams, kopsavilkuma veidā, lai tādējādi ieinteresētās personas varētu pienācīgi noskaidrot, uz kādu rīcību attiecas Komisijas iebildumi. Tikai šādi paziņojums par iebildumiem var sasniegt mērķi, kas tam paredzēts Kopienu regulās, t.i., sniegt uzņēmumiem visas ziņas, kuras nepieciešamas, lai tie varētu īstenot tiesības uz aizstāvību, pirms Komisija ir pieņēmusi galīgo lēmumu. Šis mērķis nemainās atkarībā no īpašās situācijas, kādā atrodas paziņojuma adresāts, un no tā, kādā mērā tas ir sadarbojies ar Komisiju. Minētā prasība ir izpildīta, ja ieinteresētās personas lēmumā netiek vainotas pārkāpumos, kas nav minēti paziņojumā par iebildumiem, un tiek ņemti vērā vienīgi tie fakti, par kuriem ieinteresētajām personām ir bijusi iespēja paust savu nostāju.

Attiecībā uz tiesību uz aizstāvību īstenošanu naudas sodu noteikšanā ir jānorāda, ka Komisija ir izpildījusi pienākumu ievērot uzņēmumu tiesības tikt uzklausītiem, ja paziņojumā par iebildumiem skaidri ir norādījusi, ka izvērtēs, vai attiecīgajiem uzņēmumiem ir jāpiemēro naudas sodi, un ir paudusi galvenos faktiskos un juridiskos apstākļus, kuru dēļ varētu būt jāpiemēro naudas sods, kā, piemēram, iespējami izdarītā pārkāpuma smagumu un ilgumu un pārkāpuma izdarīšanu “ar nodomu vai aiz neuzmanības”. Šādā veidā Komisija uzņēmumiem norāda apstākļus, kuri ir nepieciešami, lai tiesības uz aizstāvību izmantotu ne tikai attiecībā uz pārkāpuma izdarīšanas fakta konstatējumu, bet arī pret naudas soda noteikšanu. Līdz ar to attiecīgo uzņēmumu tiesības uz aizstāvību Komisijā naudas sodu apmēra noteikšanā tiek nodrošinātas, uzņēmumiem paredzot iespēju iesniegt apsvērumus par tiem izvirzītajā apsūdzībā norādītās prettiesiskās rīcības ilgumu, smagumu un konkurenci deformējošo raksturu.

Komisijai nav pienākuma paziņojumā par iebildumiem norādīt ne, pirmkārt, uz iespējamām izmaiņām tās politikā attiecībā uz naudas sodu vispārīgajiem apmēriem, t.i., uz iespējamību, kas ir atkarīga no vispārējiem konkurences politikas apsvērumiem, kam nav tiešas saistības ar šīs lietas konkrētajiem apstākļiem, ne arī, otrkārt, uz to, cik liels varētu būt naudas soda apmēra palielinājums tā preventīvās ietekmes nodrošināšanai, jo, ja Komisija ir norādījusi faktiskos un juridiskos apstākļus, uz kuriem tā ir paredzējusi balstīties, aprēķinot naudas sodu apmēru, tai nav pienākuma precizēt veidu, kādā tā katru no šiem apstākļiem izmantos naudas soda apmēra noteikšanā. Ja norādes par paredzēto naudas sodu apmēru tiktu sniegtas tikmēr, kamēr uzņēmumiem nav bijusi iespēja paust savus apsvērumus par iebildumiem, kas vērsti pret tiem, priekšlaicīgi un nepiemērotā veidā tiktu izpausts Komisijas lēmuma saturs.

(sal. ar 46.–49., 58., 59. un 62. punktu)

2. Lai gan Komisijai naudas sodu apmēra noteikšanā ir piešķirta rīcības brīvība un tai nav obligāti jāpiemēro precīza aritmētiska formula, tā nevar atkāpties no noteikumiem, ko pati sev paredzējusi. Tā kā Komisijas pieņemtās Pamatnostādnes sodanaudas noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, ir dokuments, kura mērķis ir, ievērojot augstāka juridiska spēka tiesību normas, precizēt kritērijus, kas Komisijai ir jāpiemēro, izmantojot rīcības brīvību naudas sodu noteikšanā, Komisijai, aprēķinot naudas sodus, ir jāņem vērā Pamatnostādņu noteikumi, īpaši tie, kuri ir izteikti obligātā formā.

(sal. ar 119. punktu)

3. Gadījumā, kad par Kopienu konkurences tiesību pārkāpumu lēmumā tiek noteikti naudas sodi vairākiem uzņēmumiem, pienākuma norādīt pamatojumu apjoms ir jānosaka, ņemot vērā to, ka pārkāpumu smagums ir jāpierāda atkarībā no daudziem apstākļiem, piemēram, lietas īpašajiem apstākļiem, situācijas, kādā ir izdarīts pārkāpums, un naudas sodu preventīvā rakstura, un nepastāv nekāds saistošs vai pilnīgs to kritēriju saraksts, kas obligāti ir jāņem vērā. Ar šo pienākumu saistītās prasības ir uzskatāmas par izpildītām, ja Komisija lēmumā ir norādījusi vērtējuma faktorus, pēc kuriem tā ir vērtējusi pārkāpuma smagumu un ilgumu, bet tai nav pienākuma sniegt sīkākus paskaidrojumus par naudas soda aprēķiniem vai tajos izmantotos skaitliskos rādītājus, kaut arī ir vēlams, ka Komisija izmanto iespēju norādīt šos skaitliskos rādītājus, kas to īpaši attiecībā uz naudas sodu iespējamo preventīvo raksturu ir mudinājuši īstenot savu rīcības brīvību.

(sal. ar 131., 206., 213. un 214. punktu)

4. Atbilstoši Komisijas pieņemtajām Pamatnostādnēm sodanaudas noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, naudas soda aprēķinus sāk ar summu, kas noteikta, ņemot vērā tās apmēra ierobežojumus, kuri atspoguļo dažādas pārkāpumu smaguma pakāpes un kam pašiem par sevi nav saistības ar attiecīgo apgrozījumu. Tādējādi šīs metodes būtība ir tā, ka naudas sodi tiek aprēķināti pēc noteiktiem tarifiem, kaut arī tie ir samērā relatīvi un elastīgi. Tādējādi, ja Komisija vienā lēmumā konstatē vairākus pārkāpumus, piemērojot šo metodi, nepastāv prasība – taču nav arī aizliegts – katram pārkāpumam atbilstošā pamatapmēra noteikšanā ņemt vērā ietekmētā tirgus lielumu un Komisijai vēl jo vairāk minētais pamatapmērs nav jānosaka atbilstoši noteiktai procentuālai daļai no kopējā apgrozījuma attiecīgajā tirgū.

(sal. ar 133.–135. punktu)

5. Nosakot naudas sodu apmēru par Kopienu konkurences tiesību pārkāpumu, Komisijai naudas soda aprēķini nav jāveic, izmantojot summas, kas ir balstītas uz attiecīgo uzņēmumu apgrozījumu, ne arī jānodrošina, lai gadījumā, kad naudas sodi tiek piemēroti vairākiem vienā pārkāpumā iesaistītiem uzņēmumiem, aprēķinu rezultātā iegūtais attiecīgajiem uzņēmumiem piemēroto naudas sodu galīgais apmērs atspoguļotu visas starp tiem pastāvošās atšķirības pēc to kopējā apgrozījuma vai apgrozījuma attiecīgā produkta tirgū. Pārkāpumu smagums ir jānovērtē pēc vairākiem kritērijiem, it īpaši – konkrētajiem lietas apstākļiem, situācijas, kurā izdarīts pārkāpums, un naudas sodu preventīvās ietekmes. Tādējādi, nosakot naudas soda apmēru, Komisijai ir lietderīgi ņemt vērā apgrozījumu, kas ir saistīts ar produktiem, uz kuriem attiecas pārkāpums, lai novērtētu pārkāpuma smagumu, taču minētajam apgrozījumam nedrīkst piešķirt nesamērīgu nozīmi salīdzinājumā ar citiem vērtējuma kritērijiem, un naudas sodu apmēru nevar noteikt, veicot tikai uz šo apgrozījumu balstītus aprēķinus.

Turklāt, lai arī Komisijas pieņemtajās Pamatnostādnēs sodanaudas noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, nav paredzēts, ka naudas sodu apmērs ir aprēķināms atkarībā no apgrozījuma pasaulē, kas ir saistīts ar kādu produktu, tās neliedz, nosakot naudas soda apmēru, attiecīgo apgrozījumu ņemt vērā, lai tādējādi ievērotu Kopienas tiesību vispārējos principus un ja tas ir nepieciešams attiecīgajos apstākļos. Turklāt Pamatnostādnēs ir noteikts, ka, ievērojot principu, ka par līdzīgiem pārkāpumiem ir nosakāms vienlīdzīgs sods, attiecīgajiem uzņēmumiem var piemērot atšķirīgus naudas sodu apmērus, ja tas ir nepieciešams attiecīgajos apstākļos, taču tā, lai šāda diferenciācija netiktu veikta pēc aritmētiskiem aprēķiniem.

No samērīguma principa un vienlīdzīgas attieksmes principa neizriet prasība, lai naudas soda apmērs visiem aizliegtas vienošanās dalībniekiem atbilstu vienādai procentuālai daļai no to individuālā apgrozījuma.

(sal. ar 139., 145.–149. punktu)

6. Kaut arī atbilstoši metodei, saskaņā ar kuru, lai dažādiem aizliegtas vienošanās dalībniekiem noteiktu naudas sodu apmēru, uzņēmumi tiek iedalīti vairākās kategorijās, kā rezultātā visiem vienā kategorijā ietilpstošiem uzņēmumiem tiek piemērota vienota pamatapmēra likme, netiek ņemtas vērā atšķirības starp vienā kategorijā ietilpstošu uzņēmumu lielumu, to nevar aizliegt izmantot. Tomēr, veicot šādu iedalījumu, ir jāievēro vienlīdzīgas attieksmes princips, saskaņā ar kuru ir aizliegts līdzvērtīgās situācijās īstenot atšķirīgu attieksmi un atšķirīgās situācijās – vienādu attieksmi, ja vien šāda attieksme nav objektīvi pamatota. Turklāt naudas sodu apmēram ir jābūt vismaz samērīgam saistībā ar faktoriem, kas ņemti vērā, novērtējot pārkāpuma smagumu.

Lai pārliecinātos, vai aizliegtas vienošanās dalībnieki kategorijās ir iedalīti atbilstoši vienlīdzīgas attieksmes principam un samērīguma principam, Kopienu tiesa, veicot Komisijai šajā jomā piešķirtās rīcības brīvības izmantošanas tiesiskuma kontroli, tomēr var pārbaudīt vienīgi to, vai šāds iedalījums ir konsekvents un objektīvi pamatots, bet ne pilnībā aizstāt Komisijas vērtējumu ar savu.

Līdz ar to aizliegtas vienošanās dalībnieku iedalīšana divās kategorijās – lielākie uzņēmumi un pārējie – nav nepamatots veids, kā ņemt vērā to relatīvo nozīmi tirgū, lai atbilstoši pielāgotu pamatapmēru, ar nosacījumu, ka tā rezultātā netiek iegūts būtiski deformēts priekšstats par attiecīgajiem tirgiem.

(sal. ar 150., 156., 157. un 159. punktu)

7. Komisijai ir piešķirta rīcības brīvība, atbilstoši kurai tā, nosakot naudas sodu apmēru, ko tā ir paredzējusi piemērot par konkurences tiesību normu pārkāpumu, atkarībā no lietas apstākļiem var pēc saviem ieskatiem vai nu ņemt, vai neņemt vērā atsevišķus faktorus. Ņemot vērā iepriekš norādītos Komisijas pieņemto Pamatnostādņu sodanaudas noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, 1.A punkta sestās daļas noteikumus, ir jāuzskata, ka gadījumā, kad pārkāpumus ir izdarījuši vairāki uzņēmumi, Komisija sev ir paturējusi zināmu rīcības brīvību, lai varētu izvērtēt naudas sodu piemērotību atkarībā no katra uzņēmuma lieluma. Jēdzienu “atsevišķos gadījumos” un “īpaši” lietojums Pamatnostādņu 1.A punkta sestajā daļā norāda, ka izvērtēšana atbilstoši uzņēmumu individuālajam lielumam nav sistemātiski izmantojama aprēķinu darbība, ko Komisija sev noteikusi par obligātu, bet gan darbība aprēķinu elastīguma nodrošināšanai, ko Komisija ir atstājusi savā rīcībā gadījumiem, kad tas nepieciešams.

Tādējādi Komisija nepārsniedz savas rīcības brīvības ietvarus, ja, nosakot naudas sodu pamatapmērus par pārkāpumu, ko ir izdarījuši tikai divi tirgū darbojošies uzņēmumi, tā abiem šiem uzņēmumiem nepiemēro atšķirīgu attieksmi, neraugoties uz pastāvošajām atšķirībām minēto uzņēmumu apgrozījumā šajā tirgū un tirgus daļu apmērā, jo, pirmkārt, šādā tirgū aizliegta vienošanās var pastāvēt tikai tad, ja tajā piedalās abi uzņēmumi, tā kā, ņemot vērā kontrolētās tirgus daļas lielumu, otrā uzņēmuma dalība aizliegtās vienošanās pastāvēšanai ir tikpat svarīga kā pirmā uzņēmuma dalība, un, otrkārt, šajā gadījumā abi uzņēmumi ir lieli ražotāji.

(sal. ar 180.–182. punktu)

8. Par konkurences tiesību normu pārkāpumu Regulas Nr. 17 15. pantā paredzēto sodu mērķis ir izskaust prettiesiskas darbības, kā arī novērst to atkārtotu izdarīšanu. Tā kā prevencija ir par konkurences tiesību normu pārkāpumu noteikta naudas soda mērķis, prasība to nodrošināt ir vispārēja prasība, kas Komisijai ir jāņem vērā ikvienā naudas soda aprēķināšanas posmā un kas neparedz, ka visu ar šāda mērķa sasniegšanu saistīto apstākļu visaptverošam vērtējumam aprēķinos obligāti ir jāvelta atsevišķa stadija.

(sal. ar 218.–220., 226. un 238. punktu)

9. Nosakot naudas soda apmēru, kas par konkurences tiesību normu pārkāpumu ir piemērojams saskaņā ar Regulas Nr. 17 15. pantu, sodītā uzņēmuma lielums un kopējie resursi ir piemēroti vērtējuma kritēriji, ko var ņemt vērā, lai naudas sodiem nodrošinātu preventīvu ietekmi. Liels uzņēmums, kam salīdzinājumā ar citiem aizliegtas vienošanās dalībniekiem ir ievērojami finanšu resursi, var vieglāk rast līdzekļus sava naudas soda samaksai, līdz ar to, lai nodrošinātu naudas soda preventīvo ietekmi, ir pamatoti šādam uzņēmumam piemērot proporcionāli lielāku naudas sodu, nekā par tādu pašu pārkāpumu piemērots uzņēmumam, kuram nav šādu resursu.

Tas, ka Pamatnostādnēs šāda iespēja nav tieši paredzēta, neliedz Komisijai preventīvos nolūkos piemērot koeficientu, kas atspoguļo uzņēmumu lielumu un kopējos resursus. Šādu nepieciešamību noteikt tādu naudas soda apmēru, kas tam nodrošina pietiekami preventīvu ietekmi atbilstoši Pamatnostādņu 1.A punkta ceturtajai daļai, var apmierināt, ja tiek ņemts vērā uzņēmumu lielums un kopējie resursi, proti, gan tieši nosakot pamatapmēru, kurā ir atspoguļoti minētie rādītāji, gan arī atbilstoši citiem apsvērumiem (kā, piemēram, pārkāpuma raksturs vai individuālās prettiesiskās rīcības sekas) noteiktu pamatapmēru pielāgojot tā, lai būtu ņemts vērā uzņēmumu lielums un kopējie resursi. Otrā minētā metode ne tikai nav pretrunā Pamatnostādnēm, bet salīdzinājumā ar pirmo metodi pat uzlabo Komisijas veikto aprēķinu pārredzamību.

(sal. ar 235. un 253. punktu)

10. Komisijas pieņemtajās Pamatnostādnēs sodanaudas noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, nav tādu noteikumu, kas sevišķi smagu konkurences tiesību normu pārkāpumu gadījumā liegtu pamatapmēram piemērot palielinājumu par 100 %, lai naudas sodiem nodrošinātu preventīvu raksturu.

Konkrēti attiecībā uz šiem pārkāpumiem Pamatnostādnēs ir norādīts tikai tas, ka paredzamais naudas soda apmērs “pārsniedz 20 miljonus euro”. Vienīgais naudas soda maksimālā apmēra ierobežojums, kas attiecībā uz šādiem pārkāpumiem ir paredzēts Pamatnostādnēs, ir Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktā noteiktais vispārīgais ierobežojums, ka naudas sods nedrīkst pārsniegt 10 % no kopējā apgrozījuma, un maksimālā apmēra ierobežojumi papildu summām, ko var piemērot, pamatojoties uz pārkāpuma ilgumu (skat. Pamatnostādņu 1.B punkta pirmās daļas otro un trešo ievilkumu). Līdz ar to Pamatnostādnes nerada pamatu tiesiskai paļāvībai par naudas soda pamatapmēra lielumu, par to papildu summu lielumu, kas pamatapmēram piemērotas citu apsvērumu, nevis pārkāpuma ilguma dēļ, un līdz ar to par naudas sodu galīgo apmēru, kas ir piemērojams par sevišķi smagiem pārkāpumiem. Tas pats attiecas arī uz tās daļas apmēru, ko galīgā naudas apmērā veido aprēķinu gaitā piemērotā papildu summa.

(sal. ar 249., 251. un 252. punktu)

11. Tas, ka uzņēmums, kas sodīts par konkurences tiesību normu pārkāpumu, pēc pārkāpuma pārtraukšanas ir veicis pasākumus atkārtota pārkāpuma izdarīšanas novēršanai, nekādā veidā Komisijai nerada pienākumu naudas sodu samazināt. Lai gan, protams, ir svarīgi, ka uzņēmums veic pasākumus, lai novērstu iespēju, ka tā darbinieki nākotnē varētu izdarīt jaunus Kopienu konkurences tiesību pārkāpumus, tas tomēr neietekmē faktu, ka pārkāpums jau ir izdarīts. Tas vien, ka atsevišķos gadījumos Komisija iepriekšējā lēmumu pieņemšanas praksē kā atbildību mīkstinošu apstākli ir ņēmusi vērā saskaņošanas plānu ieviešanu, tai tomēr nerada pienākumu tāpat rīkoties visos gadījumos.

(sal. ar 266. un 267. punktu)

12. Komisijai nav pienākuma, vērtējot nepieciešamību nodrošināt preventīvu ietekmi attiecībā uz uzņēmumu, kuram ir jāpiemēro sods par Kopienu konkurences tiesību normu pārkāpumu, ņemt vērā sodus, kas par tādiem pašiem slepeniem saskaņotiem pasākumiem ir piespriesti trešās valstīs. Atbilstoši prevencijas mērķim, ko Komisijai ir tiesības censties sasniegt, nosakot naudas soda apmēru, ir jānodrošina tas, lai uzņēmumi Līgumos ietvertās konkurences tiesību normas ievērotu, veicot saimniecisko darbību Kopienas vai Eiropas Ekonomikas zonas (EEZ) teritorijā. Līdz ar to par Kopienu konkurences tiesību normu pārkāpumiem piemērota naudas soda preventīvo ietekmi nevar noteikt tikai atkarībā no sodāmā uzņēmuma īpašā stāvokļa, ne arī atkarībā no tā, vai uzņēmums ievēro ārpus EEZ esošās trešās valstīs spēkā esošas konkurences tiesību normas.

(sal. ar 269. punktu)

13. Ja konkurences tiesību normu pārkāpumu ir izdarījuši vairāki uzņēmumi, naudas sodu apmēra noteikšanā ir jāvērtē katra uzņēmuma dalības relatīvā nozīme, kas it īpaši nozīmē, ka ir jānosaka katra uzņēmuma loma pārkāpuma īstenošanā to līdzdalības laikā. No tā it īpaši izriet, ka “atbildīgā vadītāja” loma, ko saistībā ar aizliegto vienošanos ir uzņēmies viens vai vairāki uzņēmumi, naudas soda apmēra aprēķināšanā ir jāņem vērā tiktāl, ciktāl uzņēmumiem, kuri šādu lomu ir īstenojuši, atšķirībā no citiem uzņēmumiem ir jāuzņemas arī īpaša atbildība. Saskaņā ar norādītajiem principiem Komisijas pieņemto Pamatnostādņu sodanaudas noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, 2. punktā ar virsrakstu “Atbildību pastiprinoši apstākļi” nav sniegts izsmeļošs tādu apstākļu uzskaitījums, kuru dēļ var tikt palielināts naudas soda pamatapmērs un kuru starpā ir minēta arī “pārkāpuma aizsācēja vai pamudinātāja loma”.

(sal. ar 280.–282. punktu)

14. No Komisijas pieņemto Pamatnostādņu sodanaudas noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, 2. punkta trešā ievilkuma, izriet, ka, vērtējot uzņēmuma lomu konkurences tiesību normu pārkāpumā, jēdziens “pārkāpuma aizsācējs” ir jānošķir no jēdziena “pamudinātājs uz pārkāpumu” un katrs no tiem ir jāanalizē atsevišķi, lai tādējādi noteiktu, vai attiecīgais uzņēmums ir uzņēmies vienu vai otru lomu. Pamudināšana uz pārkāpumu ir saistīta ar aizliegtas vienošanās panākšanas brīdi vai paplašināšanu, bet aizsācēja loma – ar aizliegtās vienošanās darbību.

(sal. ar 316. punktu)

15. Lai uzņēmumu varētu kvalificēt kā pamudinātāju uz aizliegtu vienošanos, tam ir jāpārliecina vai jāmudina citi uzņēmumi izveidot aizliegtu vienošanos vai tādai pievienoties. Nepietiek tikai būt vienam no aizliegtas vienošanās dibinātājiem. Tā, piemēram, saistībā ar tikai divu uzņēmumu izveidotu aizliegtu vienošanos nebūtu pamatoti minētos uzņēmumus automātiski kvalificēt kā pamudinātājus. Šāda kvalifikācija attiecas vienīgi uz uzņēmumu, kas šādā gadījumā ir uzņēmies iniciatīvu, piemēram, otram uzņēmumam izsakot priekšlikumu par saskaņotas darbības iespējamību vai mēģinot to pārliecināt par šāda priekšlikuma īstenošanu.

(sal. ar 321. un 456. punktu)

16. Ja, izskatot prasību, kas celta par Komisijas lēmumu, ar kuru ir noteikts naudas sods par konkurences tiesību normu pārkāpumu, tiek konstatēts, ka Komisijas vērtējums attiecībā uz atbildību pastiprinošiem apstākļiem ir prettiesisks, kā rezultātā naudas sods ir ticis palielināts salīdzinājumā ar tā pamatapmēru, Kopienu tiesai ir jāizmanto sava neierobežotā kompetence, lai apstiprinātu, atceltu vai grozītu minēto naudas soda palielinājumu, ņemot vērā visus šīs lietas būtiskos apstākļus.

(sal. ar 303., 338. un 394. punktu)

17. Runājot par konkurences tiesību normu pārkāpuma aizsācēja kvalifikāciju, tas, ka par cenu paaugstināšanu tika izlemts, aizliegtās vienošanās dalībniekiem kopīgās sanāksmēs panākot attiecīgu vienošanos un nolemjot arī par cenu paaugstinājuma apmēru, dienu un īstenošanas mehānismu, tomēr neizslēdz viena vai otra uzņēmuma individuālo atbildību par lēmumu būt pirmajam, kas faktiski ievieš cenu paaugstinājumu, par ko uzņēmumi vienojušies. Uzņemoties šādu iniciatīvu, kas, aizliegtās vienošanās dalībnieku sanāksmē panākot vienošanos par cenu paaugstināšanu, nav noteikta kā uzņēmuma individuāls un īpašs pienākums, uzņēmums brīvprātīgi sniedz būtisku atbalstu šādas vienošanās izpildei un tādā veidā nodrošina, ka šāda vienošanās nepaliek neīstenota, bet gan ietekmē tirgu.

Savukārt tas vien, ka aizliegtas vienošanās dalībnieks pirmais paziņojis par jaunas cenas noteikšanu vai cenu paaugstināšanu, neliecina par to, ka uzņēmums ir darbojies kā aizliegtās vienošanās aizsācējs, ja pēc lietas apstākļiem redzams, ka attiecīgā cena vai cenu paaugstinājums ir noteikts, iepriekš vienojoties ar pārējiem aizliegtās vienošanās dalībniekiem, un ka tie kopā noteikuši, kurš no tiem pirmais nāks klajā ar attiecīgu paziņojumu, jo attiecīgā uzņēmuma izvirzīšana šāda uzdevuma veikšanai norāda, ka pirmreizēja cenas vai cenu paaugstinājuma paziņošana ir tikai darbība, ko veic, strikti ievērojot pēc kopējas gribas iepriekš noteiktu plānu, un to nevar uzskatīt par brīvprātīgu iniciatīvu, kā rezultātā veidojas aizliegta vienošanās.

(sal. ar 348. un 427. punktu)

18. Apstāklis, ka uzņēmums izdara spiedienu vai pat diktē citu aizliegtās vienošanās dalībnieku rīcību, nav obligāts nosacījums, lai šādu uzņēmumu kvalificētu kā aizliegtās vienošanās aizsācēju. Pietiek ar to, ka uzņēmums ir darbojies kā būtisks aizliegtās vienošanās dzinējspēks, un to var konstatēt arī no tā, ka uzņēmums ir uzņēmies izstrādāt un piedāvāt aizliegtās vienošanās dalībnieku darbības modeli, kaut arī nav bijis spējīgs to pārējiem dalībniekiem uzspiest.

(sal. ar 374. punktu)

19. Uzņēmumu grupai, kas ir aizliegtas vienošanās dalībnieki, raksturīgās kopīgās intereses, mērķi un nostājas nebūt nenozīmē, ka šādas grupas dalībnieki ir kvalificējami kā aizsācēji vai ka šāda kvalifikācija, kas citu apstākļu dēļ piemērota vienam no dalībniekiem, ir attiecināma arī uz visiem pārējiem šādas grupas dalībniekiem.

(sal. ar 402. punktu)

20. Ja vairāki uzņēmumi kopīgi ir izdarījuši vairākus konkurences tiesību normu pārkāpumus, fakts, ka sanāksmes par vienu aizliegtu vienošanos varējušas notikt vienlaikus ar sanāksmēm par citu aizliegtu vienošanos un būtībā pēc tāda paša plāna, neietekmē to, kurš no uzņēmumiem faktiski ir bijis katras minētās aizliegtās vienošanās aizsācējs. Līdz ar to pēc norādītajām līdzībām starp divām attiecīgajām aizliegtām vienošanās nevar spriest, ka uzņēmums, kas ir bijis uzņēmies vienas aizliegtās vienošanās aizsācēja lomu, ir uzņēmies arī otras aizliegtas vienošanās aizsācēja lomu.

(sal. ar 459. punktu)

21. Ilgtermiņa pārkāpumā aizliegtas vienošanās dalībnieki aizsācēja lomu var uzņemties pārmaiņus, dažādos brīžos, un līdz ar to nevar izslēgt iespēju, ka katram no tiem aizsācēja lomas uzņemšanos var kvalificēt kā atbildību pastiprinošu apstākli.

(sal. ar 460. punktu)

22. Komisijas paziņojums par naudas sodu neuzlikšanu vai naudas sodu apmēra samazināšanu lietās par aizliegtu vienošanos ir radījis pamatu to uzņēmumu tiesiskai paļāvībai, kuri vēlas Komisiju informēt par aizliegtas vienošanās pastāvēšanu. Ņemot vērā tiesisko paļāvību, ko uzņēmumiem, kuri vēlas sadarboties ar Komisiju, varētu būt radījis minētais paziņojums, Komisijai šis paziņojums ir jāievēro, uzņēmumam piemērojamā naudas soda apmēra noteikšanas nolūkā vērtējot uzņēmuma sadarbību.

(sal. ar 488. punktu)

23. Lai atbilstoši paziņojuma par naudas sodu neuzlikšanu vai naudas sodu apmēra samazināšanu lietās par aizliegtu vienošanos B sadaļai uzņēmumu varētu pilnībā atbrīvot no naudas soda vai lai varētu samazināt tā apmēru, ir nepieciešams, lai attiecīgais uzņēmums būtu pirmais, kas sniedzis izšķirošus pierādījumus, lai pierādītu aizliegtas vienošanās pastāvēšanu.

Tādējādi, lai gan norādītajiem pierādījumiem nav jābūt pašiem par sevi pietiekamiem, lai pierādītu aizliegtas vienošanās pastāvēšanu, tiem tomēr ir jābūt izšķirošiem šādā nolūkā. Tiem tātad ir jākalpo ne tikai kā vienkāršiem informācijas avotiem Komisijas veiktās izmeklēšanas gaitā, bet arī kā apstākļiem, uz ko iespējams tieši balstīties kā uz galvenajiem pierādījumiem, pieņemot lēmumu, kurā ir konstatēts pārkāpums. Šie izšķirošie pierādījumi faktiski jāiesniedz Komisijai, un vienkāršs pierādījumu piedāvājums vai norāde uz avotu, kur šādus pierādījumus iespējams rast, nav pietiekams.

Tādējādi par šādiem pierādījumiem nav atzīstama, pirmkārt, ne informācija, kas Komisijai ļauj izteikt lūgumus sniegt informāciju vai pat likt veikt pārbaudes, bet kas Komisijas ziņā tomēr faktiski pilnā apmērā atstāj faktu restaurēšanu un pierādīšanu, lai gan uzņēmums, kas sniedzis minēto informāciju, ir atzinis savu atbildību pārkāpumu izdarīšanā, otrkārt, ne arī uzņēmuma priekšlikums liecību sniegšanas nolūkā nodot Komisijas rīcībā darbiniekus, jo šis priekšlikums Komisijai nav obligāti jāpieņem un tā var aicināt uzņēmumu ievākt informāciju no saviem darbiniekiem un nodot to rakstveidā Komisijai, lai nevajadzīgi neapgrūtinātu iestādes noslogojumu.

Visbeidzot, Komisijai nav pienākuma vērst uzņēmumu uzmanību uz to, ka sniegtā informācija nav pietiekama, un uz nepieciešamību minētās ziņas papildināt, jo saskaņā ar paziņojuma E sadaļas 2. punktu “to, vai ir izpildīti B, C vai D sadaļā izvirzītie nosacījumi, Komisija vērtē tikai lēmuma pieņemšanas brīdī”.

(sal. ar 492., 493., 517., 518., 521., 522., 526. un 568. punktu)

24. Lai atbilstoši paziņojuma par naudas sodu neuzlikšanu vai naudas sodu apmēra samazināšanu lietās par aizliegtu vienošanos B sadaļai uzņēmumu varētu pilnībā atbrīvot no naudas soda vai lai varētu samazināt tā apmēru, attiecīgais uzņēmums mutvārdos Komisijai var sniegt izšķirošus pierādījumus, lai pierādītu aizliegtās vienošanās pastāvēšanu. Informācijas mutiskai sniegšanai nav nekādu vērā ņemamu trūkumu no tiesiskās drošības viedokļa, jo informāciju, kas tikšanās laikā tiek sniegta pārvaldes iestādei, parasti var fiksēt un saglabāt, izmantojot skaņu ierakstu un/vai sagatavojot rakstisku tikšanās protokolu.

Kaut arī Komisijai nav vispārēja pienākuma protokolēt tikšanās ar privātpersonām vai uzņēmumiem, tas, ka nav tādas tiesību normas, kurā būtu tieši paredzēts, ka ir jāizstrādā tikšanās protokols, tomēr nenozīmē, ka nevar pastāvēt tāda situācija, kurā Komisijai ir pienākums tai sniegtos paskaidrojumus fiksēt šāda dokumenta formā. Atkarībā no konkrētās lietas apstākļiem šāds pienākums var tieši izrietēt no labas pārvaldības principa, kas ir viena no Kopienu tiesiskajā sistēmā paredzētajām administratīvā procesa garantijām. Gadījumā, kad uzņēmums sazinās ar Komisiju, lai ar to uzsāktu sadarbību, par kuru varētu iegūt atvieglojumus atbilstoši paziņojumam par sadarbību, un tādējādi tiek sarīkota iestādes ierēdņu un minētā uzņēmuma pārstāvju sanāksme, saskaņā ar labas pārvaldības principu ir jāizstrādā tikšanās protokols, kurā ir fiksēts būtiskākais no tās laikā paustajiem apgalvojumiem, vai vismaz jāveic skaņu ieraksts, ja minētais uzņēmums to ir lūdzis, vēlākais, tikšanās sākumā.

(sal. ar 498.–502. un 506. punktu)

25. Jēdzieniem “pārkāpuma aizsācēja vai pamudinātāja loma” un “aizsācēja loma vai noteicošā loma”, kas lietoti attiecīgi Komisijas pieņemto Pamatnostādņu sodanaudas noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, 2. punkta trešajā ievilkumā un paziņojuma par naudas sodu neuzlikšanu vai naudas sodu apmēra samazināšanu lietās par aizliegtu vienošanos B sadaļas e) punktā, pirmkārt, kā atbildību pastiprinošiem apstākļiem naudas sodu aprēķināšanai un, otrkārt, kā apstākļiem, kas liedz pilnībā nepiemērot naudas sodus vai ļoti lielā mērā samazināt to apmēru, ir būtībā vienāda nozīme.

No tā izriet, ka tad, ja tiek konstatēts, ka uzņēmums ir aizliegtas vienošanās aizsācējs vai pamudinātājs uz to, šim uzņēmumam nevar piemērot vai ļoti lielā mērā samazināt naudas sodu atbilstoši paziņojumam par sadarbību.

(sal. ar 535., 536., 544. un 545. punktu)

26. Ņemot vērā paziņojuma par naudas sodu neuzlikšanu vai naudas sodu apmēra samazināšanu lietās par aizliegtu vienošanos B sadaļas b) punkta tekstu, kurā piešķirt ievērojamu naudas soda apmēra samazinājumu ir paredzēts vienīgi tam uzņēmumam, kas patiešām bijis “pirmais”, kurš iesniedzis izšķirošus pierādījumus, nevar apgalvot, ka šo nosacījumu ir izpildījuši abi uzņēmumi kopīgi, jo uzņēmumi šādus pierādījumus nav snieguši vienā un tajā pašā dienā.

(sal. ar 550. punktu)

27. Kontrole, ko Kopienu tiesai lūgts īstenot pār lēmumu, kurā Komisija ir konstatējusi EKL 81. panta un Eiropas Ekonomikas zonas līguma 53. panta pārkāpumu un noteikusi naudas sodus, var attiekties tikai uz šāda lēmuma tiesiskumu. Kopienu tiesas neierobežoto kompetenci, kas izriet no EKL 229. panta un Regulas Nr. 17 17. panta, nepieciešamības gadījumā var izmantot tikai tad, ja ir konstatēti trūkumi, kuri ietekmē lēmuma tiesiskumu un par kuriem attiecīgais uzņēmums ir sūdzējies savā prasībā, un vienīgi nolūkā novērst šāda prettiesiskuma ietekmi uz noteiktā naudas soda apmēra aprēķināšanu, ja nepieciešams, naudas sodu atceļot vai grozot tā apmēru.

Līdz ar to ir jānoraida lūgums, ko prasītājs, kuram Komisija ir piemērojusi paziņojumu par naudas sodu neuzlikšanu vai naudas sodu apmēra samazināšanu lietās par aizliegtu vienošanos, ir izteicis, lai Pirmās instances tiesa novērtētu un atlīdzinātu tā sadarbību administratīvās izmeklēšanas gaitā, neņemot vērā minētā paziņojuma noteikumus, par kuru prettiesiskumu tas neceļ iebildumus.

(sal. ar 581. un 583. punktu)

28. Iespēja uzņēmumam, kurš procedūrā par konkurences tiesību normu pārkāpumu ir sadarbojies ar Komisiju, piešķirt naudas soda samazinājumu ārpus paziņojuma par naudas sodu neuzlikšanu vai naudas sodu apmēra samazināšanu lietās par aizliegtu vienošanos piemērošanas ietvariem, kas ir paredzēta Komisijas pieņemto Pamatnostādņu sodanaudas noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, 3. punkta sestajā ievilkumā, noteikti nozīmē, ka uzņēmuma sadarbību nav bijis iespējams atlīdzināt, piemērojot paziņojumu par sadarbību, kā arī to, ka tā bijusi efektīva, t.i., ļāvusi Komisijai vieglāk izpildīt savu uzdevumu konstatēt un pārtraukt Kopienu konkurences tiesību normu pārkāpumus.

(sal. ar 585. un 588. punktu)

29. Uz sacīkstes principu balstītās procedūrās, kuru rezultātā ir iespējama soda piespriešana, ierosinātā soda raksturu un apmēru, pamatojoties uz to nozīmi, līdz brīdim, kad sods galīgi apstiprināts un pasludināts, aizsargā profesionālais noslēpums. Šāds princips izriet īpaši no nepieciešamības respektēt attiecīgās personas reputāciju un cieņu, kamēr tai nav piemērots sods. Turklāt Komisijas pienākums presei neizpaust ziņas par konkrēto iecerēto sodu ir ne tikai pienākums ievērot profesionālo noslēpumu, bet arī pienākums nodrošināt labu pārvaldību.

Pat ja Komisijas dienesti būtu bijuši atbildīgi par precīzas informācijas izpaušanu plašsaziņas līdzekļiem saistībā ar naudas sodu par konkurences tiesību normu pārkāpumu pirms tā piespriešanas, šāda trūkuma dēļ attiecīgo lēmumu var atcelt tikai tādā gadījumā, ja pierāda, ka, nepastāvot šādam trūkumam, minētais lēmums nebūtu pieņemts vai tam būtu bijis citādāks saturs. Attiecīgajai personai ir jāiesniedz vismaz norādes, kas varētu pamatot šādu secinājumu. Šis kritērijs nenoved pie tā, ka šāda rakstura trūkumi faktiski paliek nesodīti. Neatkarīgi no iespējas panākt attiecīgā lēmuma atcelšanu gadījumā, ja pieļautais trūkums nebūtu ietekmējis lēmuma saturu, ieinteresētajai personai ir tiesības attiecīgo iestādi saukt pie atbildības par kaitējumu, ko personai radījis šāds trūkums.

(sal. ar 604., 606. un 607. punktu)

PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

(ceturtā palāta)

2006. gada 15. martā ( )

Konkurence – Aizliegtas vienošanās vitamīnu nozarē – Tiesības uz aizstāvību – Pamatnostādnes naudas soda apmēra noteikšanai – Naudas soda pamatapmēra noteikšana – Preventīva ietekme – Atbildību pastiprinoši apstākļi – Pārkāpuma aizsācēja vai pamudinātāja loma – Sadarbība administratīvajā procedūrā – Profesionālais noslēpums un labas pārvaldības princips

Lieta T‑15/02

BASF AG, Ludvigshāfene [Ludwigshafen] (Vācija), ko pārstāv N. Levī [N. Levy] un J. Templs‑Langs [J. Temple‑Lang], solicitors, R. O’Donahjū [R. O’Donoghue], barrister, un K. Federsens [C. Feddersen], advokāts,

prasītājs,

pret

Eiropas Kopienu Komisiju, ko pārstāv R. Veinraits [R. Wainwright] un L. Pinjataro‑Nolina [L. Pignataro‑Nolin], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā,

atbildētāja,

par prasību atcelt vai samazināt naudas sodus, kas prasītājam noteikti ar Komisijas 2001. gada 21. novembra Lēmuma 2003/2/EK par EK līguma 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/E‑1/37.512 – Vitamīni) (OV 2003, L 6, 1. lpp.) 3. panta b) punktu.

EIROPAS KOPIENUPIRMĀS INSTANCES TIESA

(ceturtā palāta)

šādā sastāvā: priekšsēdētājs I. Legāls [H. Legal], tiesneši P. Mengoci [P. Mengozzi] un I. Višņevska‑Bjalecka [I. Wiszniewska‑Białecka],

sekretārs I. Nacins [I. Natsinas], administrators,

ņemot vērā rakstveida procesu un tiesas sēdi 2005. gada 12. janvārī,

pasludina šo spriedumu.

Spriedums

Prāvas priekšvēsture

1 2001. gada 21. novembra Lēmuma 2003/2/EK par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/E‑1/37.512 – Vitamīni) (OV 2003, L 6, 1. lpp., turpmāk tekstā – “Lēmums”) 1. pantā Komisija konstatēja, ka vairāki uzņēmumi ir pārkāpuši EKL 81. panta 1. punktu un Eiropas Ekonomikas zonas (EEZ) līguma 53. panta 1. punktu, piedaloties virknē atsevišķu aizliegtu vienošanos, kas ietekmēja divpadsmit dažādus vitamīnu tirgus, proti, A, E, B 1, B 2, B 5, B 6 vitamīnu, folskābes, C, D 3 un H vitamīnu, beta karotīna un karotinoīdu tirgu. No Lēmuma 2. apsvēruma īpaši izriet, ka minēto aizliegto vienošanos ietvaros attiecīgie uzņēmumi ir noteikuši dažādu produktu cenas, sadalījuši pārdošanas kvotas, kopīgi nolēmuši par cenu paaugstināšanu un īstenojuši to, nākuši klajā ar paziņojumiem par cenām, kas atbilst to līgumiem, pārdevuši produktus par vienojoties noteiktām cenām, izveidojuši līgumu ievērošanas uzraudzības un kontroles mehānismu un piedalījušies regulāru sanāksmju sistēmā, lai īstenotu savus plānus.

2 Starp šiem uzņēmumiem īpaši jāmin BASF AG (turpmāk tekstā – “BASF” vai “prasītājs”), kas tika atzīts par atbildīgu par pārkāpumiem, kuri ietekmē Kopienas un EEZ A, E, B 1, B 2, B 5, C, D 3 un H vitamīnu, beta karotīna un karotinoīdu tirgu (Lēmuma 1. panta 1. punkts).

3 Lēmuma 2. pantā uzņēmumiem, kas atzīti par atbildīgiem par konstatētajiem pārkāpumiem, tika likts nekavējoties izbeigt pārkāpumus, ja tie to vēl nebija izdarījuši, un turpmāk atturēties no konstatētajām prettiesiskajām darbībām vai rīcības, kā arī no ikviena cita pasākuma, kam ir identisks vai līdzvērtīgs mērķis vai iedarbība.

4 Par pārkāpumiem, kas konstatēti A, E, B 2, B 5, C un D 3 vitamīnu, beta karotīna un karotinoīdu tirgū, Komisija noteica naudas sodus pavisam 855,23 miljonu euro apmērā, bet naudas sodus nenoteica par pārkāpumiem B 1, B 6 un H vitamīnu un folskābes tirgū (Lēmuma 3. pants).

5 No Lēmuma 645.–649. apsvēruma izriet, ka pēdējos minētajos tirgos konstatētie pārkāpumi tika izbeigti vairāk nekā piecus gadus pirms brīža, kad Komisija uzsāka izmeklēšanu, un ka tādēļ šiem pārkāpumiem ir piemērojams 1. pants Padomes 1974. gada 26. novembra Regulā (EEK) Nr. 2988/74 attiecībā uz noilguma termiņiem procesuālās darbībās un sankciju piemērošanā atbilstīgi Eiropas Ekonomikas kopienas transporta un konkurences noteikumiem (OV L 319, 1. lpp.).

6 Tādējādi BASF netika noteikti naudas sodi par dalību pārkāpumos, kas attiecas uz B 1 vitamīna un H vitamīna tirgu.

7 Savukārt par dalību pārkāpumos A, E, B 2, B 5, C un D 3 vitamīnu, beta karotīna un karotinoīdu tirgū BASF tika noteikts naudas sods attiecībā uz katru pārkāpumu (Lēmuma 3. panta b) punkts).

8 Minēto naudas sodu apmēru Komisija noteica atbilstoši Komisijas Pamatnostādnēm sodanaudas [naudas soda] noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu (OV 1998, C 9, 3. lpp., turpmāk tekstā – “Pamatnostādnes”), un Komisijas Paziņojumam par naudas sodu neuzlikšanu vai naudas sodu apmēra samazināšanu lietās par aizliegtu vienošanos (OV 1996, C 207, 4. lpp., turpmāk tekstā – “Paziņojums par sadarbību”).

9 Lēmuma 657. un 658. apsvērumā Komisija ir izklāstījusi vispārējos kritērijus, pēc kuriem tā noteikusi naudas sodu apmēru. Komisija ir norādījusi, ka vērā ir jāņem visi lietas apstākļi, it īpaši pārkāpuma smagums un ilgums, t.i., kritēriji, kuri tieši ir norādīti Padomes 1962. gada 6. februāra Regulas Nr. 17 – Pirmās Regulas par Līguma [81]. un [82]. panta īstenošanu (OV 1962, 13, 204. lpp.) 15. panta 2. punktā, katrā atsevišķā gadījumā jāizvērtē ikviena pārkāpumā piedalījušās uzņēmuma loma un, nosakot naudas soda apmēru, jāņem vērā iespējamie atbildību pastiprinošie vai mīkstinošie apstākļi, un attiecīgos gadījumos jāpiemēro Paziņojums par sadarbību.

10 Attiecībā uz pārkāpumu smagumu Komisija, ņemot vērā attiecīgo pārkāpumu raksturu, to ietekmi dažādo attiecīgo vitamīnu tirgos un faktu, ka katrs no pārkāpumiem attiecās uz visu kopējo tirgu kopumā un pēc EEZ izveidošanas – arī uz visu EEZ, nolēma, ka Lēmuma adresāti ir izdarījuši sevišķi smagus EKL 81. panta 1. punkta un EEZ līguma 53. panta 1. punkta pārkāpumus, par katru no kuriem ir nosakāms naudas sods vismaz 20 miljonu euro apmērā (Lēmuma 662.–674. apsvērums).

11 Lai noteiktu naudas sodu pamatapmēru, Komisija, vispirms precizējusi, ka ir ņēmusi vērā dažādo attiecīgo vitamīnu tirgu lielumu, norādīja, ka “sevišķi smagu pārkāpumu kategorijas ietvaros paredzētā naudas sodu apmēra skala rada iespēju pret uzņēmumiem izturēties atšķirīgi, lai ņemtu vērā katra uzņēmuma faktisko ekonomisko spēju radīt būtiskus zaudējumus citiem tirgus dalībniekiem un noteiktu tādu naudas soda apmēru, kam būtu pietiekami preventīva ietekme”. Komisija ir skaidrojusi, ka “šāda rīcība ir īpaši nepieciešama gadījumos, kad tāpat kā šajā lietā uzņēmumi, kas ir piedalījušies pārkāpumā, būtiski atšķiras pēc lieluma”. Pēc tam Komisija ir norādījusi, ka “šajā lietā pastāvošajos apstākļos, kas attiecas uz vairākiem uzņēmumiem, naudas sodu pamatapmēra noteikšanai ir jāņem vērā katra uzņēmuma īpašā nozīme un līdz ar to katra uzņēmuma prettiesiskās rīcības reālā ietekme uz konkurenci” (Lēmuma 675., 678. un 679. apsvērums).

12 Šādā nolūkā Komisija uzskatīja, ka attiecīgos uzņēmumus var iedalīt vairākās kategorijās “pēc katra relatīvās nozīmes dažādos attiecīgajos vitamīnu tirgos”, piebilstot, ka “uzņēmuma klasifikāciju noteiktā kategorijā attiecīgā gadījumā var mainīt, it īpaši lai ņemtu vērā nepieciešamību nodrošināt [naudas soda] preventīvu ietekmi”. Lai salīdzinātu dažādu uzņēmumu relatīvo nozīmi katrā attiecīgajā vitamīnu tirgū, Komisija ir uzskatījusi par piemērotu balstīties uz attiecīgā produkta kopējo apgrozījumu pasaulē. Komisija ir piebildusi, ka “visas aizliegtas vienošanās darbojās pasaules mērogā, un to mērķis bija sadalīt pasaules tirgus, lai tādējādi radītu šķēršļus brīvai konkurencei EEZ”, un ka “noteiktas aizliegtas vienošanās konkrēta dalībnieka apgrozījums pasaules tirgū ļauj gūt priekšstatu par uzņēmuma devumu aizliegtas vienošanās kopējās efektivitātes nodrošināšanā vai, gluži pretēji, par aizliegtas vienošanās nestabilitāti, ko būtu izraisījusi šī uzņēmuma nepiedalīšanās”. Turklāt Komisija ir norādījusi, ka attiecīgo apgrozījumu noteikšanai tā ir izmantojusi “pārkāpuma īstenošanas pēdējo pilno kalendāro gadu” (Lēmuma 680. un 681. apsvērums).

13 No Lēmuma 695. un 696. apsvēruma tomēr izriet, ka, ņemot vērā beta karotīna un karotinoīdu tirgu īpatnības, Komisija uzskatīja, ka attiecībā uz pārkāpumiem, kas saistīti ar minētajiem produktiem, nevar piemērot metodi, saskaņā ar kuru uzņēmumi ir iedalāmi kategorijās, un līdz ar to attiecīgajos pārkāpumos iesaistītajiem uzņēmumiem – F. Hoffmann‑La Roche AG (turpmāk tekstā – “Roche”) un BASF – noteica vienādus naudas sodu pamatapmērus.

14 Proti, Komisija prasītājam noteica šādus naudas sodu pamatapmērus, pavisam 128,5 miljonu euro apmērā: 18 miljoni euro attiecībā uz A vitamīnu, 35 miljoni euro attiecībā uz E vitamīnu, 10 miljoni euro attiecībā uz B 2 vitamīnu, 14 miljoni euro attiecībā uz B 5 vitamīnu, 7,5 miljoni euro attiecībā uz C vitamīnu, 4 miljoni euro attiecībā uz D 3 vitamīnu, 20 miljoni euro attiecībā uz beta karotīnu un 20 miljoni euro attiecībā uz karotinoīdiem (Lēmuma 683.–696. apsvērums).

15 Lai nodrošinātu naudas sodu pietiekami preventīvu ietekmi, Komisija BASF, Roche un Aventis SA aprēķinātos naudas sodu pamatapmērus palielināja par 100 % atbilstoši minēto uzņēmumu lielumam un kopējiem resursiem (Lēmuma 697.–699. apsvērums).

16 Pēc tam katra uzņēmuma naudas soda pamatapmēru, kas attiecīgā gadījumā pielāgots, piemērojot iepriekšējā punktā minēto 100 % koeficientu, Komisija palielināja atbilstoši katra uzņēmuma dalības ilgumam katrā pārkāpumā. Prasītāja naudas sodu pamatapmēri, kas sasniedz pavisam 438,75 miljonus euro, tādējādi tika noteikti šādi: 68,4 miljoni euro attiecībā uz A vitamīnu, 133 miljoni euro attiecībā uz E vitamīnu, 28 miljoni euro attiecībā uz B 2 vitamīnu, 50,4 miljoni euro attiecībā uz B 5 vitamīnu, 21,75 miljoni euro attiecībā uz C vitamīnu, 11,2 miljoni euro attiecībā uz D 3 vitamīnu, 64 miljoni euro attiecībā uz beta karotīnu un 62 miljoni euro attiecībā karotinoīdiem (Lēmuma 701.–711. apsvērums).

17 Tas, ka Roche un BASF aizliegtajās vienošanās kopīgi uzņēmās aizsācēja un pamudinātāja lomu, tika uzskatīts par atbildību pastiprinošu apstākli. Līdz ar to minēto uzņēmumu naudas sodu pamatapmēri tika palielināti attiecīgi par 50 % un 35 % (Lēmuma 712.–718. apsvērums). Tā rezultātā BASF aprēķinātā naudas soda kopsumma sasniedza gandrīz 592,32 miljonus euro.

18 Visbeidzot, piemērojot Paziņojumu par sadarbību, Komisija vispirms atbilstoši minētā paziņojuma B sadaļai par pārkāpumiem attiecībā uz A un E vitamīna tirgu piešķīra imunitāti Aventis. Šajā sakarā Komisija īpaši ir norādījusi, ka, iesniedzot 1999. gada 19. un 25. maija ziņojumus, Aventis bija pirmais no uzņēmumiem, kas sniedza izšķirošus pierādījumus, lai varētu pierādīt minētos pārkāpumus; tas atbilst Paziņojuma par sadarbību B sadaļas b) punktā paredzētajam nosacījumam (Lēmuma 741. un 742. apsvērums).

19 Komisija turklāt pauda uzskatu, ka, laikā no 1999. gada 2. jūnija līdz 30. jūlijam Komisijas dienestiem iesniedzot attiecīgus dokumentus, Roche un BASF bija pirmie uzņēmumi, kas Komisijai sniedza izšķirošus pierādījumus par slepenu nolīgumu pastāvēšanu B 2, B 5, C un D 3 vitamīna, beta karotīna un karotinoīdu tirgū. Neraugoties uz to, Komisijas skatījumā Roche un BASF neesot izpildījušas Paziņojuma par sadarbību B sadaļas e) punktā paredzēto nosacījumu, jo tiem esot bijusi uzkūdītāja loma vai izšķiroša loma prettiesiskajās darbībās A, E, B 2, B 5, C un D 3 vitamīna, beta karotīna un karotinoīdu tirgū. Tādēļ nevienam no abiem minētajiem uzņēmumiem naudas sodi nav samazināti, pamatojoties uz Paziņojuma par sadarbību B vai C sadaļu (Lēmuma 743.–745. apsvērums).

20 Abiem uzņēmumiem noteiktie naudas sodi tomēr tika samazināti saskaņā ar Paziņojuma par sadarbību D sadaļu. Komisija īpaši ir norādījusi, ka, iesniedzot precīzus pierādījumus par slepeno nolīgumu organizatorisko struktūru A, E, B 2, B 5, C un D 3 vitamīnu, beta karotīna un karotinoīda tirgū, Roche un BASF ir bijusi izšķiroša nozīme dažu pārkāpumu būtisku sastāvdaļu konstatēšanā vai apstiprināšanā. Komisija secināja, ka Roche un BASF ir izpildījuši Paziņojuma par sadarbību D sadaļas 2. punkta pirmajā daļā paredzētos nosacījumus, un tiem attiecībā uz visiem pārkāpumiem par 50 % ir samazinājusi naudas sodu apmēru, kas tiktu noteikts, ja uzņēmumi nebūtu sadarbojušies ar Komisiju (Lēmuma 747., 748., 760. un 761. apsvērums).

21 Tādējādi BASF galu galā tika noteikti naudas sodi šādā apmērā: 46,17 miljoni euro attiecībā uz A vitamīnu, 89,78 miljoni euro attiecībā uz E vitamīnu, 18,9 miljoni euro attiecībā uz B 2 vitamīnu, 34,02 miljoni euro attiecībā uz B 5 vitamīnu, 14,68 miljoni euro attiecībā uz C vitamīnu, 7,56 miljoni euro attiecībā uz D 3 vitamīnu, 43,2 miljoni euro attiecībā uz beta karotīnu un 41,85 miljoni euro attiecībā uz karotinoīdiem [Lēmuma 3. panta b) punkts]. Naudas sodu kopējais apmērs ir 296,16 miljoni euro (turpmāk tekstā – “kopējais naudas sods”).

Process un lietas dalībnieku prasījumi

22 Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2002. gada 31. janvārī, prasītājs cēla šo prasību.

23 Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2002. gada 24. jūnijā, Aventis lūdza iestāties šajā tiesvedībā atbildētājas prasījumu atbalstam. Pēc lietas dalībnieku uzklausīšanas Aventis lūgums tika noraidīts ar Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2003. gada 25. februāra rīkojumu (Recueil, II‑213. lpp.); tādējādi tajā pašā dienā noslēdzās rakstveida procedūra.

24 Pēc tiesneša referenta ziņojuma noklausīšanās Pirmās instances tiesa (ceturtā palāta) pieņēma lēmumu uzsākt mutvārdu procesu un procesa organizatorisko pasākumu nodrošināšanai atbilstoši Reglamenta 64. pantam lietas dalībniekiem pieprasīja sniegt atbildes uz rakstveida jautājumiem un atbildētājai – iesniegt konkrētus dokumentus. Lūgums tika izpildīts norādītajā termiņā.

25 Tika uzklausīti lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumi un atbildes uz mutvārdu jautājumiem, ko Pirmās instances tiesa uzdeva 2005. gada 12. janvāra tiesas sēdē. Šajā sakarā Pirmās instances tiesa lūdza atbildētāju iesniegt vēstuli, ko administratīvās izmeklēšanas laikā notikušās sadarbības ietvaros tai nodevis Roche, un apturēja mutvārdu procesu.

26 Atbildētāja minēto lūgumu izpildīja norādītajā termiņā, 2005. gada 18. janvārī iesniedzot pieprasīto vēstuli un citas vēstules, ko administratīvās izmeklēšanas laikā notikušās sadarbības ietvaros tai nodevis Roche. Pēc Pirmās instances tiesas lūguma prasītājs 2005. gada 8. februārī iesniedza apsvērumus par atbildētājas iesniegtajiem dokumentiem.

27 Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

– atcelt vai būtiski samazināt Lēmuma 3. panta b) punktā noteikto kopējo naudas sodu;

– piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un citus prasītāja izdevumus saistībā ar šo lietu.

28 Atbildētājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

– prasību noraidīt;

– piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Par prasījumiem atcelt un samazināt kopējo naudas sodu

29 Prasītājs pilnībā un bez iebildēm atzīst savu dalību pārkāpumos attiecībā uz A, E, B 2, B 5, C un D 3 vitamīniem, beta karotīnu un karotinoīdiem, kā arī atzīst minēto pārkāpumu smagumu. Prasītājs tomēr uzsver, ka Komisija vēl nekad neesot noteikusi tik bargus naudas sodus, un tas atspoguļojot ļoti krasas pārmaiņas Komisijas sodu politikā.

30 Lai pamatotu lūgumu atcelt vai būtiski samazināt kopējo naudas sodu, prasītājs norāda astoņus pamatus. Pirmie divi pamati ir saistīti ar tiesību uz aizstāvību pārkāpumu dažādos aspektos, trešais pamats ir saistīts ar samērīguma principa un vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu atsevišķu prasītājam uzlikto naudas sodu pamatapmēru noteikšanā, ceturtais pamats ir saistīts ar prasītājam piemēroto naudas sodu pamatapmēru palielināšanu preventīvos nolūkos, piektais pamats ir saistīts ar vērtējuma kļūdām, kas ir pieļautas, prasītājam piedēvējot aizsācēja un pamudinātāja lomu septiņu pārkāpumu izdarīšanā, sestais un septītais pamats ir saistīts ar to, kā vērtēta prasītāja sadarbība administratīvās procedūras gaitā, un astotais pamats – ar profesionālā noslēpuma aizsardzības un labas pārvaldības principa pārkāpumu.

A – A– Par pirmo un otro pamatu, kas ir saistīti ar tiesību uz aizstāvību pārkāpumu

1. Lietas dalībnieku argumenti

a) Par pirmo pamatu, kas ir saistīts ar tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, kurš pieļauts, nesniedzot iepriekšēju paziņojumu par Komisijas vērtējumu, ka pastāv vairākas atsevišķas aizliegtas vienošanās

31 Prasītājs norāda, ka pirms Lēmuma pieņemšanas viņam netika darīts zināms Komisijas vērtējums, ka attiecībā uz katru vitamīnu pastāv atsevišķa aizliegtā vienošanās, pamatojoties uz kuru tika noteikti vairāki atsevišķi naudas sodi. Tas, ka šāds vērtējums nav ticis iepriekš paziņots, prasītājam būtiski apgrūtināja iespēju izlietot tiesības uz aizstāvību attiecībā uz visu noteikto naudas sodu apmēru.

32 Prasītājs atgādina, ka ir spēkā tāds pastāvīgs princips, ka Komisijas lēmumu nevar balstīt uz juridisku vai faktisku vērtējumu, kas būtiski atšķiras no vērtējuma, kurš izklāstīts paziņojumā par iebildumiem. Komisija ir pārkāpusi šo principu, Lēmumā pirmo reizi ietverot jaunu izšķirošu prettiesisko darījumu juridisko kvalifikāciju. Visbeidzot, prasītājs uzskata, ka paziņojuma par iebildumiem 206., 210. un 212. punktā ir norādīts, ka pastāv viena visaptveroša aizliegta vienošanās, ko veido slepeni saskaņoti pasākumi attiecībā uz dažādiem vitamīniem, bet Lēmuma 584. apsvērumā pirmo reizi ir minēts, ka pasākumi attiecībā uz katru vitamīnu atsevišķi veido nošķirtus Kopienu konkurences tiesību pārkāpumus.

33 Tādējādi prasītājam piespriežamā iespējamā naudas soda pamatapmēru varēja noteikt nevis 20 miljonu euro apmērā, kas atbilstoši Pamatnostādnēm ir ieteicamais pamatapmērs vienam pārkāpumam, bet gan 160 miljonu euro apmērā par astoņiem atsevišķiem pārkāpumiem. Tātad, pamatojoties uz vērtējumu, ka katrā attiecīgo pasākumu ietekmētajā vitamīnu tirgū ir izdarīts atsevišķs pārkāpums, Komisija prasītājam noteica tādu naudas soda pamatapmēru, kas vismaz astoņas reizes pārsniedz iepriekš paredzamo. Prasītājs uzskata, ka tam bija jādod iespēja paust savu nostāju attiecībā uz šādu vērtējumu un tā rezultātā izdarītajiem secinājumiem attiecībā uz naudas soda noteikšanu.

34 Atbildētāja minētos argumentus noraida kā nepamatotus. Viņasprāt, Lēmumā pilnībā ir pārņemta paziņojumā par iebildumiem izmantotā struktūra un tajā ietvertais juridiskais vērtējums, kā arī nav grozīta argumentācija, ar ko tas ir pamatots. Atbildētāja īpaši norāda, ka gan paziņojumā par iebildumiem izmantotā struktūra, gan atsevišķi tā teksta fragmenti skaidri parāda, ka Komisija ar dažādiem vitamīnu tirgiem saistīto vienošanos kopumu nav uzskatījusi par vienu ilgstošu pārkāpumu, bet gan par vairākiem atsevišķiem pārkāpumiem. To apstiprina arī prasītāja atbilde uz paziņojumu par iebildumiem, kurā (5. lpp., priekšpēdējais punkts) ir norāde uz vairākiem “pārkāpumiem”, nevis uz vienu pārkāpumu.

35 Prasītājs replikas rakstā norāda, ka sadaļa, kurā ir aprakstīti prettiesiskie pasākumi, paziņojumā par iebildumiem ir nosaukta “Aizliegta vienošanās”, bet Lēmumā attiecīgajā sadaļā ir minētas “aizliegtas vienošanās”. Prasītājs piebilst, ka paziņojumā par iebildumiem ir vairākas norādes, ka Komisija vērtējusi vienu aizliegtu vienošanos. Katrā ziņā, neraugoties uz paziņojumā par iebildumiem izmantoto struktūru un konkrētiem tā teksta fragmentiem, vienīgais būtiskais apstāklis ir paziņojumā par iebildumiem ietvertais juridiskais secinājums, ka naudas sodu aprēķināšanas nolūkā pastāv viena aizliegta vienošanās.

36 Attiecībā uz atbildētājas citēto fragmentu no prasītāja atbildes uz paziņojumu par iebildumiem – prasītājs norāda, ka tas attiecīgajā fragmentā nav runājis par to, vai prettiesiskie pasākumi veidoja vienu pārkāpumu vai vairākus, bet gan vienkārši atsaucies uz atbildību mīkstinošiem apstākļiem saistībā ar BASF lomu aizliegtas vienošanās īstenošanā.

b) Par otro pamatu, kas attiecas uz tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, kas pieļauts, paziņojumā par iebildumiem nepietiekami izskaidrojot apstākļus, kurus Komisija bija paredzējusi ņemt vērā naudas sodu apmēra noteikšanā

37 Prasītājs apgalvo, ka paziņojumā par iebildumiem sniegtais skaidrojums par būtiskajiem apstākļiem, kas ņemti vērā prasītājam piemēroto naudas sodu aprēķināšanā, nav bijis pietiekams un prasītājam nav ļāvis pienācīgi īstenot savas tiesības uz aizstāvību attiecībā uz minēto naudas sodu apmēru.

38 Prasītājs norāda, ka apstākļi, uz ko Komisija bijusi paredzējusi balstīties, aprēķinot naudas soda apmēru, paziņojumā par iebildumiem ir izklāstīti vispārīgi un neskaidri. Paziņojumā par iebildumiem pēc vispārīgas ievada sadaļas tikai trīs no pavisam apmēram 230 apsvērumiem ir veltīti tam, lai ļoti vispārīgā veidā izskaidrotu, kā Komisija ierosinājusi naudas sodu apmēra noteikšanā ņemt vērā [pārkāpuma] smagumu, [naudas sodu] preventīvo ietekmi, [pārkāpuma] ilgumu un visus atbildību pastiprinošos un atbildību mīkstinošos apstākļus. Pastāv trīs galvenie iemesli, kādēļ šāds paredzēto naudas sodu skaidrojums nav atbilstošs prasībām, kas izriet no tiesībām uz aizstāvību.

39 Pirmkārt, gadījumos, kad uzņēmums (tāpat kā prasītājs šajā lietā) pilnībā sadarbojas ar Komisiju un neapstrīd faktus, galvenais vai pat vienīgais mērķis paziņojumam par iebildumiem ir ļaut attiecīgajam uzņēmumam cik vien iespējams skaidri izprast pamatojumu, kādēļ Komisija ierosinājusi uzņēmumam piemērot naudas sodu.

40 Otrkārt, Lēmumā noteiktie naudas sodi ir visaugstākie, kādi jebkad ir piemēroti Kopienu konkurences tiesību lietā, un atspoguļo krasas un bezprecedenta izmaiņas Komisijas naudas sodu politikā. Kā piemēru prasītājs norāda, ka pirms Paziņojuma par sadarbību piemērošanas Lēmuma adresātiem noteiktie naudas sodi kopumā sasniedza gandrīz 1800 miljonus euro, kas ir sešas reizes lielāka summa, nekā jebkad agrāk noteiktais vislielākais naudas sods vienā lietā, t.i., 273 miljoni euro saskaņā ar Komisijas 1998. gada 16. septembra Lēmumu 1999/243/EK par EKL [81]. un [82]. panta piemērošanas procedūru (Lieta IV/35.134 – Trans‑Atlantic Conference Agreement) (OV 1999, L 95, 1. lpp.). Prasītājs piebilst, ka pirms Paziņojuma par sadarbību piemērošanas viņam noteiktā kopējā naudas soda apmērs – gandrīz 600 miljoni euro (skat. šī sprieduma 17. punktu) – bijis aptuveni sešas reizes lielāks, nekā vislielākais Komisijas jebkad piemērotais individuālais naudas sods, t.i., 102 miljoni euro Volkswagen AG saskaņā ar Komisijas 1998. gada 28. janvāra Lēmumu 98/273/EK par EK līguma 85. panta piemērošanas procedūru (Lieta IV/35.733 – VW) (OV L 124, 60. lpp.). Pienākumam norādīt pamatojumu un tiesībām tikt uzklausītam par būtiskajiem apstākļiem, ko iestāde ir paredzējusi izmantot naudas soda apmēra noteikšanā, ir jābūt samērīgam ar norādīto apmēru.

41 Treškārt, apstākļi, kuri nav pienācīgi izskaidroti paziņojumā par iebildumiem, ir ārkārtīgi nozīmīgi, jo to dēļ ievērojami tika palielināts prasītājam noteiktais kopējais naudas sods. Tas it īpaši attiecas uz preventīvos nolūkos piemēroto naudas soda palielinājumu par 100 %, kā rezultātā Komisija no 128,5 miljoniem euro uz 257 miljoniem euro palielināja kopējā naudas soda apmēru, kas aprēķināts, ņemot vērā pārkāpuma smagumu (skat. šī sprieduma 14. un 15. punktu), kā arī uz kopējā naudas soda pamatapmēra palielinājumu par 35 %, pamatojoties uz to, ka prasītājs ir bijis viens no aizliegtās vienošanās aizsācējiem un pamudinātājiem, kā rezultātā kopējais naudas sods tika palielināts par vairāk nekā 153 miljoniem euro, un prasītājam tika atteikts lielāks naudas soda apmēra samazinājums atbilstoši Paziņojumam par sadarbību (skat. šī sprieduma 17. un 19. punktu). Prasītājs īpaši uzsver to, ka paziņojumā par iebildumiem nav minēts Komisijas nodoms BASF piemērot tik lielu naudas soda apmēra palielinājumu naudas soda preventīvās ietekmes nodrošināšanai un ka aizsācēja lomas piedēvēšana BASF neatbilst paziņojumam par iebildumiem.

42 Atbildētāja apstrīd minēto prasītāja iebildumu pamatotību.

2. Pirmās instances tiesas vērtējums

43 Ar pirmo un otro pamatu, kas ir jāvērtē kopā, prasītājs būtībā vēlas panākt Lēmuma 3. panta b) punkta un līdz ar to tajā viņam noteikto naudas sodu atcelšanu pilnā apmērā.

44 Jāatgādina, ka visās procedūrās, kuru rezultātā var tikt noteikts sods, it īpaši naudas sodi vai kavējuma naudas, pienākums ievērot tiesības uz aizstāvību ir Kopienu tiesību pamatprincips, kas jāievēro pat administratīva rakstura procedūrās (Tiesas 1979. gada 13. februāra spriedums lietā 85/76 Hoffmann‑La Roche/Komisija, Recueil, 461. lpp., 9. punkts, un 2003. gada 2. oktobra spriedums lietā C‑176/99 P ARBED/Komisija, Recueil, I‑10687. lpp., 19. punkts).

45 Saskaņā ar minēto principu un atbilstoši Regulas Nr. 17 19. panta 1. punktam un Komisijas 1998. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 2842/98 par pušu [lietas dalībnieku] uzklausīšanu dažu procedūru gaitā saskaņā ar EK Līguma [81]. un [82]. pantu (OV L 354, 18. lpp.) 2. un 3. pantam – t.i., šajā lietā ratione temporis piemērojamām tiesību normām – Komisijai ir pienākums paziņot iebildumus, ko tā izvirza pret attiecīgajiem uzņēmumiem un apvienībām, un lēmumos ietvert tikai tos iebildumus, par kuriem uzņēmumiem un apvienībām ir bijusi iespēja paust savu nostāju.

46 Saskaņā ar judikatūru paziņojumā par iebildumiem ir jāietver iebildumu izklāsts, kas ir formulēts pietiekami skaidri, kaut arī, iespējams, kopsavilkuma veidā, lai tādējādi ieinteresētās personas varētu pienācīgi noskaidrot, uz kādu rīcību attiecas Komisijas iebildumi. Tikai šādi paziņojums par iebildumiem var sasniegt mērķi, kas tam paredzēts Kopienu regulās, t.i., sniegt uzņēmumiem visas ziņas, kuras nepieciešamas, lai tie varētu īstenot tiesības uz aizstāvību, pirms Komisija ir pieņēmusi galīgo lēmumu (Tiesas 1993. gada 31. marta spriedums apvienotajās lietās C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 un no C‑125/85 līdz C‑129/85 Ahlström Osakeyhtiö u.c./Komisija, Recueil, I‑1307. lpp., 42. punkts, un Pirmās instances tiesas 1998. gada 14. maija spriedums lietā T‑352/94 Mo och Domsjö/Komisija, Recueil, II‑1989. lpp., 63. punkts, kas apstiprināts apelācijā ar Tiesas 2000. gada 16. novembra spriedumu lietā C‑283/98 P Mo och Domsjö/Komisija, Recueil, I‑9855. lpp.).

47 Minētā prasība ir uzskatāma par izpildītu, ja ieinteresētās personas lēmumā netiek vainotas pārkāpumos, kas nav minēti paziņojumā par iebildumiem, un tiek ņemti vērā vienīgi tie fakti, par kuriem ieinteresētajām personām ir bijusi iespēja paust savu nostāju (Tiesas 1970. gada 15. jūlija spriedums lietā 41/69 ACFChemiefarma/Komisija, Recueil, 661. lpp., 94. punkts, un Pirmās instances tiesas 2003. gada 30. septembra spriedums apvienotajās lietās T‑191/98 un no T‑212/98 līdz T‑214/98 AtlanticContainer Line u.c./Komisija, Recueil, II‑3275. lpp., 138. punkts).

48 Attiecībā uz tiesību uz aizstāvību izlietošanu naudas sodu noteikšanā no pastāvīgās judikatūras izriet, ka Komisija ir izpildījusi pienākumu ievērot attiecīgo uzņēmumu tiesības tikt uzklausītiem, ja paziņojumā par iebildumiem skaidri ir norādījusi, ka izvērtēs to, vai attiecīgajiem uzņēmumiem ir jāpiemēro naudas sodi, un ir paudusi galvenos faktiskos un juridiskos apstākļus, kuru dēļ varētu būt jāpiemēro naudas sods, kā, piemēram, iespējami izdarītā pārkāpuma smagumu un ilgumu un pārkāpuma izdarīšanu “ar nodomu vai aiz neuzmanības”. Šādā veidā Komisija uzņēmumiem norāda apstākļus, kuri ir nepieciešami, lai tiesības uz aizstāvību izmantotu ne tikai attiecībā uz pārkāpuma izdarīšanas fakta konstatējumu, bet arī pret naudas soda noteikšanu (Tiesas 1983. gada 7. jūnija spriedums apvienotajās lietās no 100/80 līdz 103/80 Musique diffusion française u.c./Komisija, Recueil, 1825. lpp., 21. punkts, un Pirmās instances tiesas 2002. gada 20. marta spriedums lietā T‑16/99 Lögstör Rör/Komisija, Recueil, II‑1633. lpp., 193. punkts, kas apstiprināts apelācijā ar Tiesas 2005. gada 28. jūnija spriedumu apvienotajās lietās C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P, C‑208/02 P un C‑213/02 P Dansk Rørindustri u.c./Komisija, Krājums, I‑5425. lpp., it īpaši 428. punkts).

49 Līdz ar to attiecīgo uzņēmumu tiesības uz aizstāvību Komisijā naudas sodu apmēra noteikšanā tiek nodrošinātas, uzņēmumiem paredzot iespēju iesniegt apsvērumus par tiem izvirzītajā apsūdzībā norādītās prettiesiskās rīcības ilgumu, smagumu un konkurenci deformējošo raksturu (Pirmās instances tiesas 1994. gada 6. oktobra spriedums lietā T‑83/91 Tetra Pak/Komisija, Recueil, II‑755. lpp., 235. punkts, un šī sprieduma 48. punktā minētais spriedums lietā Lögstör Rör/Komisija, 194. punkts).

50 Šajā lietā Komisija paziņojuma par iebildumiem 229. punkta b) apakšpunktā skaidri ir minējusi savu nodomu tā adresātiem piemērot naudas sodus.

51 Turklāt paziņojuma par iebildumiem 227. punktā Komisija ir norādījusi, ka EKL 81. panta 1. punkts un EEZ līguma 53. panta 1. punkts ir pārkāpts ar nodomu.

52 Attiecībā uz prettiesisko darbību smagumu Komisija vispirms paziņojuma par iebildumiem 226. punktā ir norādījusi, ka ņēmusi vērā pārkāpuma raksturu, faktisko ietekmi uz tirgu un attiecīgā ģeogrāfiskā tirgus lielumu, – t.i., visus faktorus pārkāpuma smaguma novērtēšanai atbilstoši Pamatnostādņu 1.A punkta pirmajai daļai, – un 227. punktā ir precizējusi, ka tirgu sadale un cenu noteikšana, savstarpēji vienojoties, ir vissmagākais EKL 81. panta 1. punkta un EEZ līguma 53. panta 1. punkta pārkāpums, turklāt attiecīgie uzņēmumi pilnībā ir apzinājušies savas rīcības prettiesiskumu un saskaņojuši savu rīcību, lai izveidotu slepenu un institucionalizētu sistēmu konkurences ierobežošanai plašā rūpniecības nozarē; slepenie saskaņotie pasākumi ir iespaidojuši vitamīnu rūpniecību kopumā, attiecīgajos uzņēmumos tie tikuši plānoti, vadīti un sekmēti ļoti augstā līmenī, un veikti vienīgi pašu uzņēmumu labā un par sliktu to klientiem un, galu galā, sabiedrībai kopumā, turklāt aptvēruši visu kopējo tirgu un pēc EEZ izveidošanas – visas EEZ dalībvalstis.

53 Paziņojuma par iebildumiem 226. punktā Komisija turklāt ir paudusi nodomu naudas sodus noteikt pietiekami lielā apmērā, lai nodrošinātu to preventīvo ietekmi.

54 Pēc tam 228. punktā Komisija ir piebildusi, ka, lai varētu noteikt katram uzņēmumam piemērojamo naudas sodu, tā ir paredzējusi ņemt vērā katra uzņēmuma lomu slepeno saskaņoto pasākumu īstenošanā, īpašo nozīmi vitamīnu rūpniecībā, prettiesiskās rīcības ietekmi uz konkurenci un visus citus atbildību pastiprinošus vai mīkstinošus apstākļus. Komisija skaidri ir norādījusi uz prasītāja aizsācēja lomu slepenajos saskaņotajos pasākumos.

55 Tajā pašā 228. punktā Komisija ir atsaukusies arī uz nepieciešamību ņemt vērā katra uzņēmuma dalības ilgumu slepenajos saskaņotajos pasākumos atbilstoši 220. punktā precizētajiem laikposmiem attiecībā uz katru vitamīnu un katru slepeno saskaņoto pasākumu dalībnieku.

56 Tādējādi ir redzams, ka Komisija paziņojumā par iebildumiem ir norādījusi faktiskos un juridiskos apstākļus, ar kuriem ir pamatoti prasītājam noteikto naudas sodu apmēru aprēķini, līdz ar to šajā ziņā prasītāja tiesības tikt uzklausītam šķiet pienācīgi ievērotas.

57 Jāizvērtē tomēr, cik lielā mērā šāda secinājuma pareizību var ietekmēt argumenti, ko prasītājs izvirza pirmā un otrā pamata ietvaros.

58 To nekādi neietekmē arguments par paziņojuma par iebildumiem īpašo mērķi, ņemot vērā, ka tas ir adresēts uzņēmumam, kas pilnībā sadarbojies ar Komisiju un nav apstrīdējis faktus (skat. šī sprieduma 39. punktu). Atbildētāja pamatoti ir norādījusi, ka paziņojuma par iebildumiem mērķis nemainās atkarībā no īpašās situācijas, kādā atrodas tā adresāts. Lai arī kādā mērā uzņēmums būtu sadarbojies, šis mērķis ir uzņēmumiem un uzņēmumu apvienībām sniegt nepieciešamās ziņas, lai tie varētu sekmīgi izmantot savas tiesības uz aizstāvību, pirms vēl Komisija ir pieņēmusi galīgo lēmumu (šī sprieduma 46. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās Ahlström Osakeyhtiö u.c./Komisija, 42. punkts, un turpat minētais spriedums lietā Mo och Domsjö/Komisija, 63. punkts). No šāda viedokļa tas, ka prasītājs ir sadarbojies ar Komisiju, atzinis, ka ir izdarījis prettiesiskas darbības, un tās aprakstījis, nekādi neierobežo viņa tiesības un intereses no Komisijas saņemt dokumentu, kurā precīzi ir izklāstīti visi iebildumi, ko Komisija vērš pret prasītāju, tostarp tie iebildumi, kas varētu būt balstīti uz citu iesaistīto uzņēmumu sniegtajām ziņām vai pierādījumiem. Turklāt prasītāja argumentā ir zināma pretruna, jo tas nepārprotami ir balstīts uz konkrētu apstākli, proti, uz to, ka prasītājs nav apstrīdējis lietas faktus; tas pēc loģikas apsvērumiem nozīmē, ka prasītājam jau iepriekš ir iesniegts paziņojums par iebildumiem, kurā ir izklāstīta Komisijas celtā apsūdzība un fakti, ar kuriem tā ir pamatota, t.i., paziņojums, kura raksturu un mērķi nevarēja nekādā veidā ietekmēt minētais vēlāk radies apstāklis.

59 Nav pamatots arī arguments, kas otrā pamata ietvaros ir izvirzīts attiecībā uz Lēmumā atspoguļotajām krasajām un bezprecedenta izmaiņām Komisijas naudas sodu politikā (skat. šī sprieduma 40. punktu). Nemaz nepievēršoties jautājumam, vai Lēmumā noteiktie naudas sodi to lielā apmēra dēļ iezīmē jaunu posmu minētajā politikā un, ja tā, kādā mērā, vispirms ir jāatgādina, ka saskaņā ar judikatūru Komisijai nav pienākuma paziņojumā par iebildumiem norādīt uz iespējamām izmaiņām tās politikā attiecībā uz naudas sodu vispārīgajiem apmēriem, t.i., uz iespējamību, kas ir atkarīga no vispārējiem konkurences politikas apsvērumiem, kam nav tiešas saistības ar šīs lietas konkrētajiem apstākļiem (šī sprieduma 48. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās Musique diffusion française u.c./Komisija, 22. punkts, un turpat minētais spriedums lietā Lögstör Rör/Komisija, 203. punkts). Komisijai nav pienākuma īpaši pievērst uzņēmumu uzmanību, tos brīdinot par nodomu palielināt naudas sodu vispārīgos apmērus (Pirmās instances tiesas 1992. gada 10. marta spriedums lietā T‑12/89 Solvay/Komisija, Recueil, II‑907. lpp., 311. punkts, un šī sprieduma 48. punktā minētais spriedums lietā Lögstör Rör/Komisija, 203. punkts).

60 Tāpat nav pamatots otrā pamata ietvaros īpaši neskaidrā veidā izvirzītais arguments par to, ka paziņojumā par iebildumiem nav pienācīgi izskaidroti divi prasītāja skatījumā “ārkārtīgi svarīgi” apstākļi, kas Lēmumā ir minēti saistībā ar naudas sodu aprēķiniem, t.i., pirmkārt, naudas sodu apmēra palielinājums par 100 % preventīvos nolūkos un, otrkārt, aizsācēja lomas piedēvēšana prasītājam (skat. šī sprieduma 41. punktu).

61 Attiecībā uz otro minēto apstākli, šķiet, ka prasītāja patiesībā norāda nevis uz to, ka paziņojumā par iebildumiem nav sniegts pienācīgs minētā apstākļa skaidrojums, bet gan uz to, ka paziņojums par iebildumiem un Lēmums nav saskanīgs, jo Lēmumā minētais apstāklis nav minēts paziņojumā par iebildumiem. Šajā sakarā gan jāatsaucas uz šī sprieduma 54. punktu, kurā jau ir apstiprināts, ka paziņojuma par iebildumiem 228. punktā skaidri ir norādīts uz prasītāja īstenoto aizsācēja lomu pārkāpumā; līdz ar to, pretēji prasītāja argumentiem, paziņojums par iebildumiem un Lēmums ir saskanīgi.

62 Attiecībā uz pirmo no šī sprieduma 60. punktā minētajiem apstākļiem ir jānorāda, ka Komisijai nebija paziņojumā par iebildumiem prasītājs jāinformē par to, cik liels varētu būt naudas soda apmēra palielinājums tā preventīvās ietekmes nodrošināšanai. Ja Komisija ir norādījusi faktiskos un juridiskos apstākļus, uz kuriem tā ir paredzējusi balstīties, aprēķinot naudas sodu apmēru, tai nav pienākuma precizēt veidu, kādā tā katru no šiem apstākļiem izmantos naudas soda apmēra noteikšanā. Ja norādes par paredzēto naudas sodu apmēru tiktu sniegtas tikmēr, kamēr uzņēmumiem nav bijusi iespēja paust savus apsvērumus par iebildumiem, kas vērsti pret tiem, priekšlaicīgi un nepiemērotā veidā tiktu izpausts Komisijas lēmuma saturs (šī sprieduma 48. punktā minētais Tiesas spriedums apvienotajās lietās Musique diffusion française u.c./Komisija, 21. punkts, un 1983. gada 9. novembra spriedums lietā 322/81 Michelin/Komisija, Recueil, 3461. lpp., 19. punkts, un šī sprieduma 48. punktā minētais spriedums lietā Lögstör Rör/Komisija, 200. punkts).

63 Tagad ir jāizvērtē pirmā pamata ietvaros izvirzītie prasītāja argumenti un to ietekme uz šī sprieduma 56. punktā formulēto pagaidu secinājumu.

64 Ar šo pamatu prasītājs pauž neapmierinātību ar to, ka Komisija prasītājam nav ļāvusi iesniegt apsvērumus par vēl vienu īpašu apstākli, kam, viņaprāt, bijusi būtiska un sodu pastiprinoša nozīme Lēmumā veiktajos naudas sodu apmēra aprēķinos, t.i., Komisijas vērtējumu, ka prettiesiskās darbības ir kvalificējamas kā vairāki atsevišķi pārkāpumi, nevis kā viens pārkāpums.

65 Šajā sakarā vispirms ir jāsaka, ka nevajag pārspīlēt negatīvo ietekmi, kādu šāds Komisijas vērtējums varējis radīt uz prasītāja stāvokli.

66 Prasītājs savu argumentu pamato ar to, ka tad, ja Komisija būtu secinājusi, ka ir izdarīts tikai viens pārkāpums, tā prasītājam būtu noteikusi tikai vienu naudas sodu, kura pamatapmērs atbilstoši Pamatnostādnēm būtu bijis 20 miljoni euro; prasītājam faktiski noteikto astoņu naudas sodu kopējais pamatapmērs tomēr ir astoņas reizes lielāks nekā paredzamais vienota naudas soda pamatapmērs.

67 Šāda argumentācija ir pamatota ar kļūdainu Pamatnostādņu izpratni. Saskaņā ar Pamatnostādņu 1.A punkta otro daļu “sevišķi smagiem pārkāpumiem”, piemēram, tādiem “horizontāliem ierobežojumiem kā cenu karteļiem un tirgus sadales kvotām” “piemērojamo sodanaudu [naudas sodu]” apmērs ir “vairāk par 20 miljoniem [euro]”. Tādējādi no minētās normas nekādi neizriet, ka naudas sods, ko uzņēmumam var noteikt par šāda rakstura pārkāpumu, principā nedrīkst pārsniegt 20 miljonus euro.

68 Jānorāda, ka Komisija Lēmuma 675. apsvērumā ir precizējusi, ka naudas sodu pamatapmēru noteikšanā tā ir ņēmusi vērā attiecīgo vitamīnu tirgu apmērus. Pat ja Komisija Lēmumā būtu atzinusi, ka ir izdarīts tikai viens pārkāpums, kas aptvēris visus atsevišķos attiecīgo vitamīnu tirgus, nosakot vienotā piespriežamā naudas soda pamatapmēru, tā būtu varējusi atbilstoši Lēmuma 675. apsvērumā norādītajam kritērijam ņemt vērā minēto tirgu kopējo vērtību. Tādējādi arī parastā kārtībā pamatapmērs tiktu noteikts daudz augstāks nekā 20 miljoni euro, kas ir summa, kura ir ieteikta kā minimālais naudas soda pamatapmērs par sevišķi smagu pārkāpumu.

69 Tā kā Pamatnostādnēs ieteiktā summa 20 miljonu euro apmērā ir naudas soda pamatapmēra “minimālā summa”, nevis “maksimālā summa” par sevišķi smagiem pārkāpumiem, nav pamata uzskatīt, ka gadījumā, ja Komisija Lēmumā būtu secinājusi, ka ir izdarīts tikai viens pārkāpums, tai noteikti būtu bijis prasītājam piemērojamā naudas soda pamatapmērs jānosaka mazāks nekā par astoņiem pārkāpumiem faktiski noteikto naudas sodu pamatapmēru summa.

70 Protams, tam, vai atsevišķas prettiesiskas darbības tiek kvalificētas kā viens pārkāpums vai vairāki, principā ir zināma ietekme uz piemērojamo sodu, jo, konstatējot, ka ir izdarīti vairāki atsevišķi pārkāpumi, var noteikt vairākus atsevišķus naudas sodus, katru no tiem nosakot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktā paredzētajās apmēra robežās (Pirmās instances tiesas 2005. gada 15. jūnija spriedums apvienotajās lietās T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 un T‑91/03 Tokai Carbon u.c./Komisija, Krājums, II‑10. lpp., 118. punkts), tātad nepārsniedzot 10 % no katra pārkāpumu izdarījušā uzņēmuma apgrozījuma iepriekšējā finanšu gadā pirms lēmuma pieņemšanas.

71 Šajā lietā tomēr tam, ka Komisija konstatētos faktus ir kvalificējusi kā vairākus atsevišķus pārkāpumus, nav bijis nekādas nozīmes minētās maksimālās summas piemērošanā. Prasītājam noteikto naudas sodu summa pat pirms Paziņojuma par sadarbību piemērošanas (592,32 miljoni euro) ir daudz mazāka par ierobežojumu, kas noteikts 10 % apmērā no uzņēmuma kopējā apgrozījuma (šī sprieduma 48. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās Musique diffusion française u.c./Komisija, 119. punkts), jo prasītāja kopējais apgrozījums gadā pirms Lēmuma pieņemšanas, t.i., 2000. gadā, bija 35 946 miljoni euro (skat. pirmo tabulu Lēmuma 123. apsvērumā).

72 Jāpiebilst, ka tad, ja Komisija šajā lietā būtu secinājusi, ka ir izdarīts viens pārkāpums, kas aptvēris visus Lēmumā minētos vitamīnu tirgus, tā būtu varējusi prasītājam piespriežamā naudas soda aprēķinos ņemt vērā arī slepenos saskaņotos pasākumus attiecībā uz B 1 un H vitamīnu, par kuriem Komisija tomēr Lēmumā nav paredzējusi sodu, uzskatot, ka tie ir bijuši atsevišķi pārkāpumi, attiecībā uz kuriem ir iestājies soda noilgums atbilstoši Regulai Nr. 2988/74.

73 Iepriekš izklāstītie apsvērumi, kuros ir mēģināts prasītāja argumentāciju izvērtēt pilnīgāk un objektīvāk, tomēr nav pietiekami, lai droši noliegtu, ka Komisijas secinājums, ka izdarīti vairāki atsevišķi pārkāpumi, varētu būt ietekmējis prasītājam noteikto naudas sodu apmēru. Tātad ir jāizvērtē, vai prasītājam bija dota iespēja atbildē uz paziņojumu par iebildumiem paust savu nostāju par jautājumu, vai prettiesiskās darbības, kurās viņš vainots paziņojumā par iebildumiem, ir veidojušas vienu pārkāpumu vai vairākus.

74 Jāatzīst, ka, lai gan Komisija paziņojumā par iebildumiem ir norādījusi un detalizēti aprakstījusi darbības, kurās tiek vainoti Lēmuma adresāti, un atsaukusies uz tiesību normām (EKL 81. pants un EEZ līguma 53. pants), kuras, viņasprāt, ir pārkāptas ar šādām darbībām, tā tomēr nav paudusi skaidru nostāju minētajā jautājumā.

75 Pirmkārt, prasītājs pareizi norāda uz atsevišķiem paziņojumā par iebildumiem minētiem apstākļiem, kas varētu apliecināt, ka Komisija attiecīgās konkurenci deformējošās darbības ir uzskatījusi par vienu pārkāpumu.

76 Vispirms ir jāmin paziņojuma par iebildumiem 206. punkta trešā daļa, kurā Komisija ir paudusi šādus apsvērumus:

“Neraugoties uz ražotāju skaitu, atšķirībām to dalībā sapulcēs un preču sortimenta dažādību, slepeno saskaņoto pasākumu kopums praktiski un sasniegto rezultātu ziņā veidoja vispārēju koordinētu mehānismu visa vitamīnu sortimenta pasaules tirgus kontrolei, un [Roche] bija nolīgumu un saskaņoto pasākumu tīkla centrā.”

(“Notwithstanding the number of producers, the variation in the participation in the meetings and the diversity of their product ranges, the complex of collusive arrangements, in practice and in effect, constituted an overall coordinated scheme to control the world market across the whole range of vitamin products with [Roche] at the centre of the network of agreements and arrangements.”)

77 Īpaši ir jāmin paziņojuma par iebildumiem 212. punkta otrā daļa, kurā Komisija ir norādījusi:

“Ņemot vērā metodes kontinuitāti un līdzību, Komisija uzskata par piemērotu dažādos vitamīnus aptverošo nolīgumu kopumu izskatīt vienā procedūrā. Komisija to uzskatīs par vienu visaptverošu aizliegtu vienošanos vitamīnu tirgū, kurā [Roche], BASF un Rhône‑Poulenc ir galvenais “īpatsvars”, bet pārējie ražotāji kartelim ir pievienojušies un veido tā daļu attiecībā uz konkrētiem to ražotiem vitamīniem.”

(“Given the continuity and similarity of method, the Commission considers it appropriate to treat in one and the same procedure the complex of agreements covering the different vitamins. The Commission will consider this as one single overarching vitamin cartel with [Roche], BASF and Rhône‑Poulenc forming the main ‘mass’ and the other producers adhering to, and forming a subset of, the cartel for the particular vitamins which they produce.”)

78 Paziņojuma par iebildumiem 225. punkta trešajā un ceturtajā daļā Komisija ir uzsvērusi, ka nevarēja droši apgalvot, ka “pārkāpums” ir pilnībā pārtraukts, un tādēļ minētā paziņojuma adresātiem bija jāpieprasa “pārkāpumu” pārtraukt.

79 Otrkārt, atbildētāja pamatoti norāda uz citiem paziņojumā par iebildumiem minētiem apstākļiem, kas, gluži pretēji, varētu liecināt, ka Komisija bija iecerējusi konstatēt, ka ir izdarīti vairāki pārkāpumi.

80 Šajā sakarā ir jāpiebilst, ka paziņojuma par iebildumiem 212. punkta trešajā daļā Komisija, citējot Tiesas 1975. gada 16. decembra spriedumu apvienotajās lietās no 40/73 līdz 48/73, 50/73, no 54/73 līdz 56/73, 111/73, 113/73 un 114/73 SuikerUnie u.c./Komisija (Recueil, 1663. lpp., 111. punkts), īpaši ir norādījusi:

“Nav nekāda iemesla, kura dēļ Komisija nevarētu pieņemt vienu lēmumu par vairākiem pārkāpumiem, pat ja daži no uzņēmumiem, kuriem šāds lēmums ir adresēts, nav saistīti ar dažiem no šiem pārkāpumiem, ar nosacījumu, ka katrs adresāts lēmumā var gūt skaidru priekšstatu par sūdzībām, kas attiecas uz viņu. [..] Ja būs jālemj par sodanaudu, Komisija pilnībā ņems vērā katra dalībnieka lomu pārkāpuma izdarīšanā un attiecīgā vitamīna tirgus lielumu.”

(“There is no reason at all why the Commission should not make a single decision covering several infringements, even if some of the undertakings to which it is addressed are unconnected with some of these infringements, provided that the decision permits each addressee to obtain a clear picture of the complaints made against it. [..] When and if any penalty is to be assessed, the Commission will take full account of the part played by each of the participants and the size of the market for the particular vitamin concerned.”)

81 Paziņojuma par iebildumiem 212. punkta pirmajā daļā ir norādīts:

“Komisija uzskata, ka pārkāpumu kopumam šajā lietā piemīt visas pilnīga nolīguma pazīmes EKL 81. panta nozīmē.”

(“The Commission considers that the complex of infringements in this case present all the characteristics of a full agreement in the sense of Article 81.”)

82 Paziņojuma par iebildumiem 225. punkta trešajā daļā ir norādīts:

“Pārkāpumi attiecībā uz lielāko daļu produktu turpinājās vēl ilgi pēc izmeklēšanas uzsākšanas.”

(“The infringements continued for most products long after the start of the investigations.”)

83 Paziņojuma par iebildumiem 226. panta ceturtajā daļā Komisija ir precizējusi, ka, piemērojot Paziņojumu par sadarbību, tā ir paredzējusi ņemt vērā ražotāju jebkāda veida sadarbību “attiecībā uz katru no precēm atsevišķi” (inrelationtoeachproductseparately).

84 Šīs lietas dalībnieki atsaucas arī uz vairākiem citiem teksta elementiem paziņojumā par iebildumiem, kuri, viņuprāt, apstiprina to nostāju par dokumenta interpretāciju jautājumā, vai ir izdarīts viens pārkāpums vai vairāki. Šie elementi, kas izpaužas galvenokārt kā jēdzienu “saskaņots pasākums”, “nolīgums” vai “kartelis” lietojums vienskaitlī vai daudzskaitlī, tomēr ir mazāk svarīgi.

85 Atbildētāja uzsver, ka paziņojumā par iebildumiem izmantotie jēdzieni “nolīgumu kopums” (complexofagreements), “nolīgumu un saskaņotu pasākumu kopums” (complexofagreementsandarrangements), “karteļa nolīgumi” (cartelagreements), “slepeni nolīgumi” (collusiveagreements) apliecina, ka Komisija ir uzskatījusi, ka faktiski ir izdarīti vairāki atsevišķi pārkāpumi.

86 Minētos paziņojumā par iebildumiem izmantotos jēdzienus, kā arī jēdzienu “slepeni saskaņoti pasākumi” (collusivearrangements) nevar uzskatīt par precīzu juridisku kvalifikāciju attiecībā uz pārkāpumu skaitu. No judikatūras izriet, ka virkne darbību, kas ir veiktas ar vienu un to pašu mērķi deformēt konkurenci un kas katra atsevišķi atbilst jēdzienam “nolīgums”, “saskaņotas darbības” vai “uzņēmumu apvienības lēmums” EKL 81. panta 1. punkta nozīmē, var tikt uzskatītas par minētā panta viena pārkāpuma dažādām izpausmēm (Tiesas 1999. gada 8. jūlija spriedums lietā C‑49/92 P Komisija/AnicPartepazioni, Recueil, I‑4125. lpp., 113. punkts).

87 Prasītājs savukārt atsaucas uz vairākiem fragmentiem paziņojumā par iebildumiem, kuros Komisija ir izmantojusi jēdzienu “kartelis”, nenorādot uz kādu atsevišķu vitamīnu; it īpaši paziņojuma par iebildumiem 195. punktā Komisija, apstiprinot savu kompetenci šajā lietā, ir skaidrojusi, ka “kartelis būtiski ietekmējis tirdzniecību starp EK dalībvalstīm un konkurenci kopējā tirgū” (the cartel had an appreciable effect on trade between EC Member States and competition in the Common Market).

88 Pirmkārt, jēdziena “kartelis” lietojums tomēr neapliecina, ka runāts par vienu pašu aizliegtu vienošanos EKL 81. panta nozīmē. Šāds jēdziens var apzīmēt horizontālu aizliegtu vienošanos, bet to var lietot arī vispārīgāk, lai apzīmētu kādu struktūru, organizāciju, kas atbildīga par prettiesiskām darbībām, ar kurām ir pārkāptas konkurences tiesību normas. Tādējādi nevar izslēgt iespēju, ka paziņojumā par iebildumiem jēdziens “kartelis” ir lietots, lai apzīmētu vitamīnu ražotāju ieviesto vispārējo organizāciju, un tādējādi nerada šķēršļus secinājumam, ka pastāvējušas vairākas aizliegtas vienošanās un līdz ar to – izdarīti vairāki pārkāpumi. Otrkārt, atsevišķus apgalvojumus par “karteli”, kas ir pausti paziņojumā par iebildumiem, piemēram, argumentu par tā ietekmi uz tirgu, kas atrodams 195. punktā, vai par to, ka tas uzskatāms par EKL 81. panta un EEZ 53. panta tīšu pārkāpumu, var interpretēt arī tā, ka patiesībā tie ir paredzēti, lai aprakstītu īpašības, kas kopīgas visām paziņojumā par iebildumiem minētajām aizliegtajām vienošanām, tā izvairoties no minēto īpašību nelietderīgas atkārtošanas attiecībā uz katru aizliegto vienošanos.

89 Paziņojuma par iebildumiem struktūra, uz kuru norāda atbildētāja, veidota tā, ka C sadaļā ar nosaukumu “Kartelis” ir sniegts konkrēts un sīks slepeno nolīgumu apraksts attiecībā uz katru vitamīnu atsevišķi, izņemot tikai A un E vitamīnus, ar kuriem saistītie jautājumi ir izvērtēti kopā, neraugoties uz norādi, ka tie pieder atsevišķiem tirgiem. Ņemot vērā minēto nelielo izņēmumu, katrā C sadaļas iedaļā Komisija atsevišķi ir izvērtējusi attiecīgu vitamīnu, tā īpašības, ražotājus un tirgu (kas atzīts par atsevišķu tirgu), ar attiecīgo vitamīnu saistītā karteļa rašanos, tā ilgumu, darbības pamatmehānismu, ar to saistītās sanāksmes un tā darbību, kā arī dalībniekus. Lai gan C sadaļas nosaukums ir vienskaitlī (“Kartelis”), tās saturs liek domāt, ka ir pastāvējušas vairākas atsevišķas aizliegtas vienošanās.

90 Tādējādi, paziņojumu par iebildumiem izvērtējot kopumā, var nonākt pie secinājuma, ka Komisija minētajā dokumentā ir paudusi acīmredzamas šaubas par to, vai prettiesiskās darbības juridiski ir kvalificējamas kā viens pārkāpums vai vairāki, kaut arī Komisija nepārprotami bija norādījusi, ka minētās darbības ir pretrunā ar EKL 81. panta 1. punktu un EEZ līguma 53. panta 1. punktu. Tādējādi paziņojums par iebildumiem neļauj skaidri noteikt, vai Komisija bija paredzējusi konstatēt viena vai vairāku pārkāpumu izdarīšanas faktu.

91 Šāda atziņa tomēr nenozīmē, ka šādos apstākļos, Lēmumā paredzot, ka attiecībā uz katru vitamīnu ir izdarīts atsevišķs pārkāpums, Komisija ir pārkāpusi prasītāja tiesības uz aizstāvību.

92 1991. gada 3. jūlija spriedumā lietā C‑62/86 AKZO/Komisija (Recueil, I‑3359. lpp., 29. punkts), uz kuru ir atsaucies prasītājs, Tiesa patiesi ir nospriedusi, ka “paziņojumā par iebildumiem ir skaidri jānorāda fakti, uz kuriem ir balstījusies Komisija, un to kvalifikācija”.

93 Lietderīgi tomēr ir norādīt arī to, ka saskaņā ar judikatūru lēmumam, kurā ir konstatēts pārkāpums, nebūt nav obligāti jābūt paziņojuma par iebildumiem precīzai kopijai. Komisijai lēmumā ir jāņem vērā attiecīgo uzņēmumu atbildes uz paziņojumu par iebildumiem. Tāpēc Komisijai ne tikai jāatzīst vai jānoraida attiecīgo uzņēmumu argumenti, bet arī pašai jāveic uzņēmumu sniegtās informācijas analīze, lai vai nu atteiktos no iebildumiem, kas ir izrādījušies nepamatoti, vai arī gan faktu, gan juridiskā ziņā pielāgotu vai papildinātu savus argumentus uzturēto iebildumu pamatošanai (šī sprieduma 47. punktā minētais spriedums lietā ACF Chemiefarma/Komisija, 91. un 92. punkts; šī sprieduma 80. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās Suiker Unie u.c./Komisija, 437. un 438. punkts; Tiesas 1980. gada 29. oktobra spriedums apvienotajās lietās no 209/78 līdz 215/78 un 218/78 Van Landewyck u.c./Komisija, 3125. lpp., 68. punkts).

94 Īpaši ir jāuzsver, ka faktu vērtējums ir daļa no lēmuma un ka tiesības tikt uzklausītam attiecas uz visiem šāda lēmuma pamatā esošajiem faktiskajiem un juridiskajiem apstākļiem, taču ne uz galīgo nostāju, ko iestāde ir paredzējusi paust (šajā sakarā skat. Pirmās instances tiesas 1999. gada 21. janvāra spriedumu apvienotajās lietās T‑129/95, T‑2/96 un T‑97/96 Neue Maxhütte Stahlwerke un Lech‑Stahlwerke/Komisija, II‑17. lpp., 231. punkts, un 2003. gada 3. decembra spriedumu lietā T‑16/02 Audi/ITSB, Recueil, II‑5167. lpp., 75. punkts).

95 Tādējādi, pirmkārt, gadījumos, kad paziņojums par iebildumiem atšķiras no galīgā lēmuma, tiesības uz aizstāvību ir aizskartas tikai tad, ja lēmumā minētais iebildums paziņojumā par iebildumiem nav izklāstīts pietiekami, lai adresātiem dotu iespēju aizstāvēties. Otrkārt, paziņojumā par iebildumiem norādīto faktu juridiskā kvalifikācija pēc definīcijas var būt tikai pagaidu rakstura, un vēlāk pieņemto Komisijas lēmumu nevar atcelt, pamatojoties vienīgi uz to, ka ar minētajiem faktiem pamatotie secinājumi precīzi neatbilst šādai pagaidu kvalifikācijai. Komisijai ir jāuzklausa paziņojuma par iebildumiem adresāti un nepieciešamības gadījumā jāņem vērā viņu apsvērumi, kas sniegti, atbildot uz iebildumiem, proti, savi argumenti jāgroza tā, lai būtu ievērotas adresātu tiesības uz aizstāvību (Pirmās instances tiesas 2004. gada 8. jūlija spriedums lietā T‑44/00 Mannesmannröhren‑Werke/Komisija, Krājums, II‑2223. lpp., 98.–100. punkts).

96 Šajā lietā ir pamats uzskatīt, ka Komisija Lēmumā tikai ir pielāgojusi un sīkāk juridiski paskaidrojusi savus argumentus, ar kuriem ir pamatoti izteiktie iebildumi, un tādējādi nav liegusi prasītājam pirms Lēmuma pieņemšanas paust viedokli par minētajiem iebildumiem (šajā sakarā skat. Pirmās instances tiesas 1992. gada 10. marta spriedumu lietā T‑9/89 Hüls/Komisija, Recueil, II‑499. lpp., 59.–65. punkts). Prasītājam, lasot paziņojumu par iebildumiem, bija jāsaprot, ka Komisija neizslēdz iespēju atzīt, ka ir izdarīti vairāki atsevišķi pārkāpumi. Komisija gan, protams, būtu varējusi novērst neskaidrības un pretrunas, kas diemžēl jaušamas paziņojumā par iebildumiem ietvertajā juridiskajā vērtējumā par to, vai ir izdarīts viens pārkāpums vai vairāki, ja vien tā būtu skaidrāk formulējusi šajā gadījumā iespējamo alternatīvu, par kuru tā paredzēja izteikties galīgajā lēmumā. Šādas neskaidrības un pretrunas tomēr prasītāju nav kavējušas atbildē uz paziņojumu par iebildumiem darīt zināmu savu viedokli attiecīgajā jautājumā.

97 Atbildētāja pamatoti ir norādījusi, ka atbildē uz paziņojumu par iebildumiem ir redzams, ka pats prasītājs ir apzinājies vismaz to, ka administratīvā procedūra varēja attiekties uz vairākiem pārkāpumiem. Minētās atbildes 5. lappusē, noslēdzot to pasākumu aprakstu, ko prasītājs veicis iespējamu turpmāku konkurences tiesību pārkāpumu novēršanai, prasītājs ir norādījis, ka “nekavējoties ir pārtraucis pārkāpumus, attiecībā uz kuriem norisinās šī administratīvā procedūra” (immediately brought to an end the infringements which are subject of this proceedings). Prasītāja norādītais fakts, ka minētais apsvērums ir formulēts tādu argumentu kontekstā, kuru mērķis bijis pārliecināt Komisiju par labu prasītājam atzīt to, ka ir pastāvējuši atbildību mīkstinoši apstākļi, neliedz secināt, ka prasītājs konkrētajā administratīvās procedūras stadijā ir apzinājies, ka tās noslēgumā varētu tikt atzīta viņa vaina vairāku pārkāpumu izdarīšanā.

98 Turklāt atbildētāja pamatoti atsaucas uz faktu, ka atšķirībā no prasītāja Roche, uz kuru arī attiecās paziņojums par iebildumiem, atbildē uz minēto paziņojumu ir izklāstījis apsvērumus par to, vai ir izdarīts viens pārkāpums vai vairāki. Šajā sakarā nav būtiskas nozīmes tam, ka Roche ir vēlējies precizēt, ka, viņaprāt, Komisijai bijis jākonstatē, ka ir izdarīti vairāki atsevišķi pārkāpumi. Pretēji tam, ko apgalvo prasītājs, no šāda veida Roche apsvērumiem nevar secināt, ka uzņēmums paziņojumu par iebildumiem ir izpratis tā, ka adresāti tiek vainoti vienas visaptverošas aizliegtas vienošanās īstenošanā. Katrā ziņā nav nepieciešams noskaidrot, kā Roche ir interpretējis paziņojumu par iebildumiem, jo būtisks ir tikai paziņojuma objektīvais saturs. Šajā sakarā prasītājs nepamatoti apgalvo, ka paziņojumā par iebildumiem tas ir vainots vienas visaptverošas aizliegtas vienošanās īstenošanā. Papildus teksta elementiem, kas varēja norādīt uz šādu nostāju, paziņojumā par iebildumiem bija arī virkne tādu elementu, kuri norādīja uz Komisijas galīgo nostāju, kas pausta Lēmumā.

99 Šādos apstākļos prasītājam bija iespēja tāpat kā Roche mēģināt Komisijas juridisko analīzi ievirzīt sev vēlamajā gultnē, jo attiecībā uz to, vai prettiesiskās darbības ir uzskatāmas par vienu pārkāpumu vai vairākiem, Komisijai, šķiet, vēl nebija noteiktas nostājas. To nekādā veidā nekavēja darīt paziņojumā par iebildumiem atrodamās neskaidrības. Tas, ka atbildē uz paziņojumu par iebildumiem prasītājs nav paudis nekādus argumentus šajā sakarā, pilnībā ir viņa paša izvēles sekas.

100 Tādējādi, ieņemot skaidru un pilnīgu galīgo nostāju attiecībā uz norādīto prettiesisko darbību juridisko kvalifikāciju, t.i., prasītāju apsūdzot par tik daudziem EKL 81. panta 1. punkta un EEZ līguma 53. panta 1. punkta pārkāpumiem, uz cik vitamīniem ir attiekušās minētās prettiesiskās darbības, Komisija nav aizskārusi prasītāja tiesības tikt uzklausītam.

101 No iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka pirmais un otrais pamats ir jānoraida.

102 Visbeidzot ir jāpiebilst, ka, tā kā prasītājs tiesas sēdē kā noslēguma piezīmi pēc pirmā pamata pamatojumam pausto argumentu izklāsta ir paudis viedokli, ka minētajā pamatā izvirzītais jautājums ir ne tikai procesuāla rakstura, un ir norādījis, ka Pamatnostādnēs nav paredzēts, ka attiecībā uz aizliegtu vienošanos, kura aptver vairākus produktus, Komisija varētu naudas sodu apmēru palielināt atbilstoši minēto produktu skaitam, ir jāsecina, ka, pat tad, ja pieņem, ka prasītājs minētajā piezīmē ir izteicis iebildumu par to, ka, Lēmumā nosakot, ka pārkāpumu skaits atbilst attiecīgo vitamīnu skaitam, un attiecīgi prasītājam piespriežot tādu pašu skaitu naudas sodu, Komisija ir pārkāpusi Pamatnostādnes, šāds iebildums nepārprotami pārsniedz minētā pamata ietvarus un ir uzskatāms par jaunu pamatu, kas ir nepieņemams Reglamenta 48. panta 2. punkta nozīmē, jo nav saistīts ar tādiem tiesību vai faktiskiem apstākļiem, kas ir kļuvuši zināmi iztiesāšanas laikā.

B – Par trešo pamatu, kas attiecas uz samērīguma principa un vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumiem, nosakot atsevišķu prasītājam piemērotu naudas sodu pamatapmērus

1. Lietas dalībnieku argumenti

103 Prasītājs apstrīd atbilstoši pārkāpumu smagumam Komisijas noteiktos naudas sodu pamatapmērus, kas ir patvaļīgi, nesamērīgi un neatbilst vienlīdzīgas attieksmes principam.

104 Prasītājs atgādina, ka Lēmuma 680. un 681. apsvērumā ir skaidri noteikts, ka, aprēķinot naudas sodu pamatapmērus, Komisija ir ņēmusi vērā katra uzņēmuma relatīvo nozīmi katrā attiecīgās preces tirgū jeb, precīzāk, katra uzņēmuma kopējo apgrozījumu pasaulē katra vitamīna tirgū. Komisija tomēr nav izmantojusi minēto kritēriju, un tā vietā naudas sodu pamatapmēru aprēķinos ir bijusi nekonsekventa galvenokārt divos aspektos.

105 Pirmkārt, atsevišķu prasītājam piemēroto naudas sodu pamatapmēri ir nesamērīgi salīdzinājumā ar naudas sodu pamatapmēriem, kas piemēroti citiem to pašu aizliegto vienošanos dalībniekiem. Prasītājs norāda, ka naudas soda pamatapmērs, kas prasītājam piemērots par pārkāpumiem attiecībā uz B 5, C un E vitamīnu, beta karotīnu un karotinoīdiem, to izsakot kā procentuālu daļu no uzņēmuma apgrozījuma pasaulē attiecīgā vitamīna tirgū, ir daudz lielāks nekā tas, kas tika piemērots Roche, lai gan Roche tirgus daļa visos gadījumos bija daudz lielāka nekā prasītāja tirgus daļa un, kā uzskata Komisija, Roche ieņemtā aizsācēja loma aizliegto vienošanos īstenošanā ievērojami ir atšķīrusies no prasītāja lomas.

106 Otrkārt, atsevišķu naudas sodu pamatapmēri, kas prasītājam piemēroti par dažādiem pārkāpumiem, ir nesamērīgi atšķirīgi, lai gan prasītāja daļas dažādu vitamīnu tirgos bija ļoti līdzīgas. Prasītājs norāda, ka attiecībā uz A vitamīnu un B 2 vitamīnu viņš tika iekļauts otrajā kategorijā (aiz Roche), jo tam piederēja tirgus daļas, attiecīgi, 32 % un 29 % apmērā, bet attiecībā uz E vitamīnu tas tika iekļauts pirmajā kategorijā (tāpat kā Roche), lai gan tā tirgus daļa (29 %) bija tādi pati vai mazāka nekā A un B 2 vitamīna tirgu daļa un trīs minēto tirgu struktūra bija līdzīga. Prasītājs secina, ka tas bijis jāiekļauj otrajā kategorijā attiecībā uz visiem minētajiem pārkāpumiem un ka šāda nevienlīdzīga attieksme, kuru Komisija nav paskaidrojusi, ir nepamatota.

107 Atbildētāja iebilst, ka prasītājam piemēroto naudas sodu pamatapmēri nepārsniedz to apmēru, kura robežās Komisija ir tiesīga noteikt naudas sodus, īstenojot savu diskrecionāro varu, un pamatapmēri ir objektīvi pamatoti.

108 Lai pienācīgi izsvērtu naudas sodus, atbildētāja, izveidojot kategorijas attiecībā uz katru pārkāpumu, ņēma vērā uzņēmumu secību pēc to lieluma, nevis balstījās uz aritmētiskām formulām. Īpaši ir jāpiebilst, ka saskaņā ar Lēmuma 685., 689. un 691. punktu otrajā kategorijā aiz Roche tika iekļauti uzņēmumi, kuru tirgus daļas bija ievērojami mazākas nekā Roche tirgus daļas; tas sakāms par prasītāja stāvokli saistībā ar B 5 vitamīna un C vitamīna tirgū izdarītajiem pārkāpumiem.

109 Vērtējot pārkāpumus beta karotīna un karotinoīdu tirgū, Komisija, ņemot vērā abu, galvenokārt BASF un Roche piederošo tirgu īpašības, tomēr nolēma, ka minētajiem uzņēmumiem ir vienāda nozīme karteļa darbībā un ka atšķirības šiem uzņēmumiem piederošajās abu tirgu daļās nav izmantojamas ne kā atbilstoša norāde uz katra uzņēmuma lomu pārkāpuma izdarīšanā, ne kā norāde uz to vispārējo lielumu. Tādēļ Komisija minētajiem pārkāpumiem neizveidoja atsevišķu kategoriju, un naudas sodu pamatapmērus noteica, ņemot vērā vienīgi tirgus lielumu.

110 Izpildot Pirmās instances tiesas noteiktos procesa organizatoriskos pasākumus, atbildētāja sniedza dažus precizējumus par Lēmumā piemēroto naudas sodu pamatapmēru aprēķināšanā izmantoto metodi.

111 Atbildētāja ir norādījusi, ka, lai atkarībā no attiecīgo vitamīnu tirgu lieluma pielāgotu katra pārkāpuma smagumam atbilstošos naudas sodu pamatapmērus (turpmāk tekstā – “vispārīgais pamatapmērs”), tā ir izmantojusi datus par attiecīgā tirgus lielumu EEZ pārkāpuma īstenošanas pēdējā pilnajā gadā. Atbildētāja šādus datus sniedza arī attiecībā uz katru vitamīnu un noteica, ka gadījumos, kad Komisija uzņēmumus ir iedalījusi kategorijās, vispārīgie pamatapmēri joprojām ir saistīti ar katra pārkāpuma pirmo kategoriju.

112 Tajā pašā kontekstā atbildētāja ir norādījusi to, kā par katru no pārkāpumiem, attiecībā uz kuriem atbildētāja aizliegto vienošanos dalībniekus ir iedalījusi kategorijās atbilstoši Pamatnostādņu 1.A punkta ceturtajai un sestajai daļai, ir aprēķināts precīzais naudas soda pamatapmērs, kas piemērots otrajā kategorijā iekļautajiem uzņēmumiem. Komisija ir paskaidrojusi, ka otrajai kategorijai naudas sodu pamatapmērs tika aprēķināts atbilstoši attiecībai starp tajā iekļauto uzņēmumu vidējo apgrozījumu pasaulē attiecīgā produkta tirgū (turpmāk tekstā saukts arī – “attiecīgais apgrozījums”) un pirmajā kategorijā iekļauto uzņēmumu attiecīgo apgrozījumu, iznākumu noapaļojot. Šim nolūkam tika izmantoti dati par pārkāpuma izdarīšanas pēdējo pilno kalendāro gadu, kas norādīti ārpus iekavām pirmajā ailē par dažādiem vitamīnu tirgiem izstrādātajās tabulās, kas iekļautas Lēmuma 123. apsvērumā.

113 Tā, piemēram, vispārīgais pamatapmērs naudas sodam, kas pirmajā kategorijā iekļautajam Roche tika piemērots par pārkāpumu attiecībā uz A vitamīnu, tika noteikts 30 miljonu euro apmērā, ņemot vērā šī vitamīna Eiropas tirgus lielumu 1998. gadā, un otrajā kategorijā iekļautajiem BASF un Aventis naudas sods tika noteikts 18 miljonu euro apmērā, t.i., kā 60 % no 30 miljoniem euro, ņemot vērā, ka minēto uzņēmumu attiecīgais vidējais apgrozījums atbilda 60,64 % no Roche attiecīgā vidējā apgrozījuma.

114 Tiesas sēdē prasītājs, atsaucoties uz šādiem paskaidrojumiem, kurus tas uzskata par būtiskiem, kuri, kā tas apgalvo, Lēmumā nav sniegti un kurus tas pienācīgā laikā nav saņēmis no Komisijas, neraugoties uz v