ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
21

Otrkārt, prasītāja minētajiem norādījumiem neatkarīgi no tā, vai tie šajā gadījumā ir piemērojami ratione temporis, nav tāda satura, kādu tas tiem vēlētos piedēvēt. Tas tikai daļēji ir citējis norādījumu 6.3.1. punktu, izlaižot daļu, saskaņā ar kuru “persona, kam ir reģistrētas tiesības attiecībā uz Kopienas preču zīmi, pati nevar iesniegt pagarināšanas pieprasījumu, izņemot gadījumu [..], ja tai Kopienu preču zīmes īpašnieks tieši ir devis atļauju pieprasīt pagarināšanu”. Līdz ar to no šiem norādījumiem nekādā ziņā neizriet, ka prasītājs kā preču zīmes licences īpašnieks būtu juridiski pielīdzināts preču zīmes īpašniekam saistībā ar pagarināšanu, bet gan, tieši pretēji, — kā jebkurai citai personai tam ir jāsaņem tieša atļauja no preču zīmes īpašnieka, lai varētu iesniegt pagarināšanas pieprasījumu, un ir jāpierāda šādas atļaujas esamība.
16

Aplūkojamajā lietā ITSB apgalvo, ka tas, ka prasītāja vienkārši apstrīdēja agrāku preču zīmju izmantošanas apjomu, neveido formālu lūgumu sniegt pierādījumus par izmantošanu Regulas Nr. 40/94 56. panta 2. punkta izpratnē. Šo interpretāciju apstiprina minētās tiesību normas gramatiskā interpretācija — jo, tā kā tajā ir ietverta norāde uz “Kopienas preču zīmes īpašnieka lūgumu”, ar to tiek prasīts formālais lūgums, lai ITSB varētu pieņemt lēmumu par agrāku preču zīmju faktiskas izmantošanas jautājumu. Tāpat no Pirmās instances tiesas judikatūras izriet, ka tad, ja nav “skaidra” lūguma, ITSB kompetencē nav lemt par agrākas preču zīmes vai agrāku preču zīmju izmantošanas faktisku raksturu (saistībā ar Regulas Nr. 40/94 43. panta 2. un 3. punktā (tagad — Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkts) noteikto iebildumu procesu skat. Pirmās instances tiesas 2007. gada 22. marta spriedumu lietā T-364/05 Saint-Gobain Pam/ITSB — Propamsa (“PAM PLUVIAL”), Krājums, II-757. lpp., 34. punkts). Šā spriedumā 12. punktā minētajā spriedumā apvienotajās lietās “MUNDICOR” ir skaidri teikts par šo jautājumu. Tiešām, minētajā lietā Pirmās instances tiesa norādīja, ka dokumentāro pierādījumu, ko bija iesniedzis iebildumu iesniedzējs, mērķis bija pierādīt agrākas preču zīmes reputāciju. Tomēr, ja šo dokumentu mērķis būtu pierādīt agrākas preču zīmes faktisku izmantošanu, rezultāts būtu tāds pats, kā skaidri izriet no minētā sprieduma 42. un 43. punkta, kas piemērojami pēc analoģijas spēkā neesamības atzīšanas procesam.
9

Lai pamatotu savu apelācijas sūdzību, prasītāja, kā tā jau iepriekš bija apgalvojusi Iebildumu nodaļā, it īpaši norādīja, kā agrākajai preču zīmei esot augsta atšķirtspēja, no kā izrietot, ka atbilstoši judikatūrai tai esot piemērojama paplašinātā aizsardzība. Šajā sakarā prasītāja tomēr apstiprināja, ka šāda augstā atšķirtspēja izrietot ne tikai no vārda “capol” aprakstošā rakstura saistībā ar attiecīgajām precēm neesamības, kā tā jau bija norādījusi Iebildumu nodaļā, bet arī no apstākļa, ka minētā preču zīme izmantošanas rezultātā esot kļuvusi plaši pazīstama. Lai pamatotu šo plašo pazīstamību, prasītāja savā Apelāciju padomē iesniegtā raksta pielikumā iesniedza tās ģenerāldirektora ar zvērestu apliecinātu deklarāciju, kā arī tās klientu sarakstu.
Attiecīgā Kopienas preču zīme:

trīsdimensiju preču zīme, kas ir aprakstīta šādi: “trīsdimensionāls kopums, ko veido daudzi metāla cauruļveida stabi, kas novietoti atstatus viens no otra un ir savstarpēji savienoti, konusveidīgi un nozīmīgi izliekti līkumā un katram no kuriem ir pamata līnija, kas piestiprināta pie pamata, būtībā vertikāli, un līnija ar atvērtiem galiem, kas viegli liecas augšup, liels daudzums metāla cauruļveida elementu, kas novietoti atstatus viens no otra un savstarpēji ir paralēli, un kas piestiprināti šo stabu izliektajām līnijām, kā arī aizēnojošs pārklājs, kas piestiprināts minētajiem cauruļveida elementiem, kuri kopā veido noēnotu nojumi”, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 6. un 19. klasē, – pieteikums Nr. 4837746
54

Komisija norāda, ka Muitas kodeksa 239. pantā paredzētie nosacījumi ievedmuitas nodokļa atlaišanai atšķiras no Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunktā paredzētajiem. Tomēr tā vietā, lai pierādītu, ka šajā lietā ir izpildīti Muitas kodeksa 239. pantā paredzētie nosacījumi, prasītāja vispārīgā veidā un nesniedzot precīzākus paskaidrojumus, pamatojas uz saviem argumentiem saistībā ar Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunktu. Līdz ar to ir apšaubāmi, ka tās prasības pieteikums šajā aspektā atbilst Pirmās instances tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētajām prasībām. Prasītājas sniegtos apsvērumus katrā ziņā nevar uzskatīt par pārliecinošiem, un ar to pietiek, lai tie tiktu noraidīti, ņemot vērā, ka Muitas kodeksa 220. panta 2. punkts un 239. pants ir divas dažādas tiesību normas, kuru piemērošanas nosacījumi līdz ar to arī ir atšķirīgi.
Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē atšķirtspējas nav grafiskajam apzīmējumam, kas attēlo taisnstūrainu figūru kartes izskatā, ko papildina trīs tajā pašā virzienā vērstie trīsstūri, turošu roku, kura reģistrācija ir pieteikta attiecībā uz 9., 35., 38. un 42. klasē ietilpstošajām precēm un pakalpojumiem Nicas nolīguma izpratnē, jo konkrētā sabiedrības daļa apzīmējumu uztvers nevis kā attiecīgo preču un pakalpojumu komerciālās izcelsmes norādi, bet gan kā lietošanas norādi, kas parāda veicamu soli, kurš ir jāizdara, lai izmantotu karti darījuma veikšanai. Vidusmēra patērētājs ar šādu lietošanas norāžu veidu ikdienā sastopas dažādās vietās, tādās kā bankas, lielveikali, dzelzceļa stacijas, lidostas, autostāvvietas un telefona kabīnes.

Konteksts, kurā atrodas gaišās krāsas taisnstūrainā figūra, tas ir, stilizētā roka, kas tur karti, un trīs [attiecīgi] orientētie trīsstūri, kā arī attiecīgās preces un pakalpojumi attiecībā uz šī apzīmējuma uztveri no konkrētās sabiedrības daļas puses nepieļauj nekādas šaubas. Līdzīgi no trijiem melnās krāsas trīsstūriem sastāvošajam kopumam tā, kā tas ir integrēts attiecīgajā apzīmējumā, nav atšķirtspējas, jo konkrētā sabiedrības daļa to uztvers kā tādu, kas ietver virziena norādes bultas ar lietošanas funkciju, tas ir, funkciju norādīt vietu, kur magnētiskā karte ir ievietojama automātā. Tātad minētajiem trīsstūriem nav atšķirtspējas nevienā no attiecīgo preču un pakalpojumu klasēm.

Secinājums par atšķirtspējas neesamību ir piemērojams visām attiecīgajām precēm un pakalpojumiem, kas ir saistīti ar elektronisko maksājumu karšu izmantošanu, un darījumu, kuri ietver šādu karšu izmantošanu, tādu kā elektroniskie maksājumi, izmantojot magnētisku karti (9. klase), īstenošanu, tirdzniecības automātu administratīvo vadību (35. klase), elektroniskām maksājumu sistēmām datortīklos (42. klase), magnētisko maksājumu karšu tirdzniecību un darījumiem, kas ir veikti, izmantojot šādas kartes (36. klase), vai arī telekomunikācijas un informācijas elektroniskās pārraides norisēm, kas funkcionē kā tādu ziņojumu veids, atbilstoši kuriem šos pakalpojumus var saņemt, izmantojot magnētisku karti (38. klase).

Šajā sakarā nav ticis pierādīts, ka būtu kļūdaini uzskatīt, ka, ņemot vērā attiecīgās preces un pakalpojumus, konkrēta sabiedrības daļa reģistrācijai pieteikto preču zīmi uztvers kā tādu, kas tieši un obligāti ir saistīta ar elektroniska maksājuma darījuma, izmantojot magnētisku karti, īstenošanu.

(sal. ar 37.–41. punktu)
Šajā sakarā attiecībā uz kompensāciju, kas piešķirta uzņēmumiem, kuri ir enerģijas ražotāji un izplatītāji, no īpaša konta, ko pārvalda publisks subjekts un kas tiek finansēts ar ieņēmumiem, piemērojot noteiktu elektroenerģijas tarifa sastāvdaļu, kas tiek iekasēta no visiem gala patērētājiem, labuma guvējam pārdalītās summas ir jākvalificē kā valsts līdzekļi, jo tās ne vien atrodas nepārtrauktā valsts kontrolē, bet ir arī valsts īpašums pirms tam, kad tās tiek pārdalītas labuma guvējam.

Vienīgi priekšrocības, ko tieši vai netieši piešķir ar valsts līdzekļiem, ir uzskatāmas par atbalstu EKL 87. panta 1. punkta nozīmē. Faktiski ar šo normu izveidotais nodalījums starp “atbalstu, ko piešķir dalībvalstis”, un atbalstu, ko piešķir “no valsts līdzekļiem”, nenozīmē, ka visas valsts piešķirtās priekšrocības ir atbalsts — vai tās tiktu finansētas no valsts līdzekļiem vai nē —, bet gan tikai paredz iekļaut šajā jēdzienā priekšrocības, ko tieši piešķir valsts, kā arī priekšrocības, kas tiek piešķirtas ar šīs valsts noteiktu vai izveidotu publisko vai privāto subjektu starpniecību. Turklāt EKL 87. panta 1. punkts aptver visus finanšu līdzekļus, ko valsts iestādes var faktiski izmantot, lai atbalstītu uzņēmumus, un nav nozīmes tam, vai šie līdzekļi ir pastāvīgi valsts īpašumā vai nē. Tā rezultātā, pat ja šīs attiecīgajam pasākumam atbilstošās summas nav pastāvīgi valsts iestāžu rīcībā, ar faktu vien, ka šīs summas nepārtraukti ir valsts kontrolē un tādējādi kompetento valsts iestāžu rīcībā, ir pietiekoši, lai tās tiktu kvalificētas par valsts līdzekļiem.

Lai novērtētu, vai kāds valsts pasākums ir valsts atbalsts, ir jānovērtē, vai labumu gūstošais uzņēmums saņem ekonomiskas priekšrocības, ko tas nebūtu saņēmis, pastāvot parastiem tirgus nosacījumiem. Attiecībā uz jautājumu par to, vai elektroenerģijas ražošanas tirgus liberalizācijas kontekstā tiesiskā regulējuma grozījumi ir daļa no attīstības, kura saimnieciskās darbības subjektiem bija jāparedz, pastāvot parastiem tirgus nosacījumiem, ir jāuzsver, ka faktiski demokrātiskā valstī, tāpat kā tirgus ekonomikā tiesību normu ietvars jebkurā brīdī var tikt grozīts. Tā kā Eiropas Kopienu ekonomiskās politikas vispārējā orientācija ir virzījusies uz valsts tirgu atvēršanu un tirdzniecības starp dalībvalstīm atvieglošanu, tas vēl jo vairāk ir spēkā gadījumā, ja agrākais tiesību normu ietvars paredzēja valsts un/vai reģionālā tirgus sadalīšanu tādā veidā, lai izveidotu monopola stāvokli. No tā izriet, ka iepriekš sadalīta tirgus atvēršana nav kvalificējama kā anomālija salīdzinājumā ar parastajiem tirgus nosacījumiem. Elektroenerģijas nozares tiesību normu ietvara grozījumi, kas tika veikti pēc Direktīvas 96/92 par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu pieņemšanas, atbilst parastiem tirgus nosacījumiem.

(sal. ar 46., 48., 50. un 51. punktu)
13

Saskaņā ar 2005. gada 30. septembrī noslēgto vienošanos, kas stājās spēkā , ISD Polska sp. z o.o (kuras nosaukums tobrīd bija ZPD Steel sp. z o.o, turpmāk tekstā — “ISD”), kas ir Industrial Union of Donbass Corp. (turpmāk tekstā — “IUD”) pilnībā piederoša meitas sabiedrība, iegādājās no HCz visas MH un MH Plus, kā arī desmit atlikušo HCz meitas sabiedrību akcijas. Ar līgumu, kurš tāpat datēts ar un stājās spēkā , ISD iegādājās no TFS visas HSCz akcijas. Līdz ar to ISD kļuva par HSCz, MH, MH Plus un desmit pārējo HCz meitas sabiedrību īpašnieku.
181

Pirmais no šiem apgalvojumiem ir pilnīga faktu teoretizēšana, kurai nav nekādas juridiskas vērtības un ar kuru nevar pamatot izņēmumu no pienākuma norādīt pamatojumu IPNDL labā. Attiecībā uz otro jānorāda, ka tajā nav ņemts vērā pats pienākuma norādīt pamatojumu mērķis, proti, ļaut ieinteresētajai personai pārliecināties par tai nelabvēlīgā lēmuma pamatotību un izvērtēt iespēju celt prasību, no vienas puses, un tiesai pārbaudīt šā lēmuma likumību, tostarp to, vai nav pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, no otras puses. Tādējādi nav pieļaujams, ka pamatojuma trūkums tiktu sodīts, pārbaudot, vai nav pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, jo šo pārbaudi pēc būtības var veikt tikai tad, ja ir pamatojums, kurš ļauj izvērtēt, vai administrācija ir pārsniegusi savas rīcības brīvības robežas.
193

Otrkārt, attiecībā uz Austriju Apelāciju padome norādīja, ka Oberlandesgericht Wien2005. gada 21. aprīļa spriedumā esot secināts, ka vārds “bud” nav vietas nosaukums un Čehijas Republikas iedzīvotāji to nesaprot kā tādu, kas apzīmē České Budějovice alu. Pēc Apelāciju padomes domām, šis spriedums ir pamatots uz faktu konstatāciju, kuras pārskatīšana pēdējās instances tiesā ir maz ticama. Tomēr, kā tas izriet arī no izskatīšanai iesniegtajiem dokumentiem, Oberlandesgericht Wien spriedums ir skaidri atcelts ar Oberster Gerichtshof2005. gada 29. novembrī pasludināto spriedumu, kas bija pirms apstrīdēto lēmumu pieņemšanas. Oberster Gerichtshof savā spriedumā uzskatīja, ka pirmās instances un apelācijas instances tiesas neesot pārbaudījušas, vai Čehijas patērētāji vārdu “bud” saistībā ar alu interpretē kā tādu, kas norāda vietu vai reģionu, un esot tikai konstatējušas, ka nosaukums “bud” Čehijas Republikā netiek saistīts ne ar vienu reģionu vai konkrētu vietu. No tā izriet, ka Apelāciju padomes apsvērumi ir pamatoti ar Oberlandesgericht Wien secinājumiem, kurus Oberster Gerichtshof atcēla. Ir skaidrs, ka Oberster Gerichtshof spriedums netika iesniegts Apelāciju padomē, jo pēdējais Budvar rakstveida procesuālais dokuments Apelāciju padomei, proti, replika, ir ar 2005. gada 14. novembra datumu. Tomēr, kā izriet no lietas materiāliem ITSB, Budvar Apelāciju padomei ir iesniegusi prasības Oberster Gerichtshof kopiju. Šajā sakarā ir jāatgādina, ka ITSB pēc savas ierosmes, izmantojot līdzekļus, kas šim nolūkam tam šķiet piemēroti, ir jāievāc informācija par attiecīgās dalībvalsts valsts tiesībām, ja šāda informācija vajadzīga, vērtējot attiecīgā reģistrācijas atteikuma pamatojuma piemērošanas nosacījumus un cita starpā norādīto faktu īstumu vai lietas dalībnieku iesniegto dokumentu pierādīšanas spēku. ITSB veicamās pārbaudes faktiskā pamata ierobežojums neizslēdz, ka tas papildus tiem faktiem, ko lietas dalībnieki tieši iesnieguši iebildumu procesā, ņem vērā vispārzināmus faktus, tas ir, faktus, ko var zināt visas personas vai ko var uzzināt no vispārēji pieejamiem avotiem (iepriekš 96. punktā minētais spriedums lietā “PICARO”, 29. punkts, un iepriekš 88. punktā minētais spriedums lietā “ATOMIC BLITZ”, 35. punkts). Līdz ar to Apelāciju padome bija pilnvarota ievākt informāciju no lietas dalībniekiem vai, izmantojot jebkādus citus līdzekļus, par Oberster Gerichtshof uzsāktā procesa iznākumu.
99

Tikai prasītājas trešais iesniegtais dokuments, kas ir DOK ING vēstule, kas datēta ar 2006. gada 1. decembri un adresēta prasītājai, attiecas uz prasības celšanu tiesā. Šīs vēstules redakcija ir šāda: “Attiecībā uz iepriekš minēto uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā un tā vēlāku atcelšanu, ko izdarīja līgumslēdzēja iestāde, ar šo mēs Jūs kā kopuzņēmuma grupas vadītāju pilnvarojam uzdot Jūsu advokātam celt prasību tiesā pret [ERA], lai atlīdzinātu uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā atcelšanas rezultātā nodarītos zaudējumus arī mums.” (“With reference to the above tender and the subsequent cancellation by the Contracting Authority, we her[e]by authorize you as the Joint Venture Leader, to instruct your lawyer to take legal action against the European Agency for Reconstruction, for damages caused by the tender cancellation, also on our behalf.”)
Keywords

Summary



Keywords

1. Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Relatīvi atteikuma pamati – Nereģistrētas preču zīmes vai cita apzīmējuma, ko izmanto komercdarbībā, īpašnieka iebildumi – Nosacījumi – Apzīmējuma izmantošana komercdarbībā – Apzīmējuma vietējs mērogs – Vērtējuma kritēriji

(Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 4. punkts)

2. Kopienas preču zīme – Biroja lēmumi – Vienlīdzīgas attieksmes princips – Labas pārvaldības princips – Biroja agrākā lēmumpieņemšanas prakse

3. Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Relatīvi atteikuma pamati – Nereģistrētas preču zīmes vai cita apzīmējuma, ko izmanto komercdarbībā, īpašnieka iebildumi – Vārdiskas un grafiskas preču zīmes “BUD” – Nosaukumi “bud”

(Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 4. punkts)

Summary

1. Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 8. panta 4. punktā paredzētā nosacījuma par apzīmējuma, kurš nav tikai vietēja mēroga, izmantošanu komercdarbībā mērķis ir ierobežot konfliktus starp apzīmējumiem, nepieļaujot, lai ar agrākām tiesībām, kas nav pietiekami izteiktas, t.i., svarīgas un nozīmīgas komercdarbībā, varētu likt šķērsli jaunas Kopienas preču zīmes reģistrācijai. Šādai iebildumu iespējai ir jābūt rezervētai apzīmējumiem, kas faktiski un reāli [tiek izmantoti] to attiecīgajos tirgos. Lai ar apzīmējumu varētu iebilst pret jauna apzīmējuma reģistrāciju, pirmajam minētajam apzīmējumam, ko izmanto, lai pamatotu iebildumus, jābūt faktiski un pietiekami nozīmīgā mērā izmantotam komercdarbībā un tam jābūt ģeogrāfiskai izplatībai, kura nav tikai vietēja mēroga, kas nozīmē, ka, ja šī apzīmējuma aizsardzības teritoriju var uzskatīt par vairāk nekā tikai vietēja mēroga teritoriju, šai izmantošanai jābūt veiktai nozīmīgā šīs teritorijas daļā. Lai noteiktu, vai tas tā ir, ir jāņem vērā šī apzīmējuma kā atšķirtspējīga elementa izmantošanas ilgums un intensitāte attiecībā pret tā adresātiem, kas ir gan pircēji un patērētāji, gan arī piegādātāji un konkurenti. Šajā ziņā nozīme it īpaši ir apzīmējuma izmantošanai reklāmā un komerciālā sarakstē. Turklāt nosacījuma attiecībā uz izmantošanu komercdarbībā vērtējums attiecībā uz katru no teritorijām, kurā ir aizsargātas iebildumu pamatojumam izvirzītās tiesības, ir jāveic atsevišķi. Visbeidzot attiecīgā apzīmējuma izmantošana komercdarbībā ir jāpierāda pirms Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas datuma.

(sal. ar 47. punktu)

2. Skat. nolēmuma tekstu.

(sal. ar 53. punktu)

3. Skat. nolēmuma tekstu.

(sal. ar 55.–57., 64. un 66. punktu)
Konkurence – Administratīvais process – Paziņojums par iebildumiem – Nepieciešamais saturs – Komisijas lēmums, ar kuru konstatēts pārkāpums – Lēmums, kas atšķiras no paziņojuma par iebildumiem – Skaidras norādes par statusu, kādā uzņēmums tiek apsūdzēts, neesamība – Tiesību uz aizstāvību pārkāpums

Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpuma smagums – Novērtēšana atbilstoši pārkāpuma raksturam – Sevišķi smagi pārkāpumi – Nepieciešamība noteikt to ietekmi un ģeogrāfisko apjomu – Neesamība

Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Nepieciešamība atšķirīgi izturēties pret dažādiem vienā pārkāpumā iesaistītiem uzņēmumiem atkarībā no to kopējā apgrozījuma vai to apgrozījuma attiecīgās preces tirgū – Neesamība

(EKL 81. panta 1. punkts; Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts un Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojuma 98/C 9/03 1. punkta A iedaļas sestā daļa)
Lieta T-339/06

Grieķijas Republika

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

“Lauksaimniecība — Vīna tirgus kopīgā organizācija — Atbalsts vīna dārzu pārstrukturēšanai un pārveidei — Regula (EK) Nr. 1493/1999 — Galīgā finanšu asignējumu sadalījuma dalībvalstīm noteikšana — Lēmums 2006/669/EK — Regulas (EK) Nr. 1227/2000 16. panta 1. punktā paredzētā termiņa saistošais raksturs — Lojālas sadarbības, labas ticības un labas pārvaldības, samērīguma un lietderīgas iedarbības princips”

Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2008. gada 11. decembra spriedums II ‐ 3527

Sprieduma kopsavilkums

Lauksaimniecība – Tirgu kopīgā organizācija – Atbalsts pārstrukturēšanai un pārveidei vīna nozarē – Galīgā finanšu asignējumu sadalījuma dalībvalstīm noteikšana

(Padomes Regulas Nr. 1493/1999 14. panta 1. un 2. punkts; Komisijas Regulas Nr. 1227/2000 16. panta 1. punkts)

No Regulas Nr. 1227/2000, ar ko nosaka sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Regulai Nr. 1493/1999 par vīna tirgus kopīgo organizāciju attiecībā uz ražošanas potenciālu, 16. panta 1. punkta formulējuma, kā arī no regulējuma, kura sastāvdaļa tas ir, vispārējās struktūras un mērķa izriet, ka šajā pantā paredzētais termiņš ir imperatīvs. 10. jūlija termiņa, kas dalībvalstīm noteikts, lai paziņotu līdz 30. jūnijam radušos un apstiprinātos izdevumus, kā arī attiecīgo kopējo platību, imperatīvo raksturu apstiprina šī termiņa uzdevums, kas ir — ļaut Regulas Nr. 1493/1999 14. panta 1. un 2. punktā paredzēto asignējumu efektīvu noteikšanu, lai indikatīvi finanšu asignējumi tiktu pielāgoti, tostarp atkarībā no reālajiem izdevumiem.

Šī termiņa saistošo raksturu apstiprina arī izdevumu un attiecīgo platību paziņošanas mērķis, jo šie izdevumi ir saistīti ar tekošo finanšu gadu. 10. jūlija datums ir saistīts ar tā paša gada 15. oktobra datumu, un ir noteikts, lai Komisijai dotu pietiekamu laiku pirms 15. oktobra pieņemt un publicēt lēmumu, ar kuru nosaka Regulas Nr. 1493/1999 14. panta 2. punktā paredzēto galīgo finanšu asignējumu sadalījumu. Lai dalībvalstīm ļautu veikt pēdējos maksājumus par izdevumiem, kas deklarēti atbilstoši Regulas Nr. 1227/2000 16. panta 1. punktam, pirms attiecīgā finanšu gada beigām un gūt to atmaksu no Komisijas pirms budžeta gada beigām atbilstoši šim finanšu gadam pieejamajām budžeta pozīcijām, attiecīgo noteikumu lietderīgai iedarbībai ir nepieciešams, lai lēmums, ar kuru finanšu gadam nosaka galīgo finanšu asignējumu sadalījumu dalībvalstīm, tiktu pieņemts pirms tā beigām, proti, 15. oktobra.

(sal. ar 25., 28.–31. un 35. punktu)
211

Kā tas tika izskaidrots iepriekš 119. punktā, attiecīgo pienākumu mērķis it īpaši attiecībā uz cukuru ir izvairīties no visiem traucējumiem cukura TKO paredzēto mehānismu labai darbībai un sevišķi tiem, kuriem ir ietekme uz cenu veidošanos un kurus izraisa virsnormas cukura daudzumu uzkrāšanās jaunajās dalībvalstīs pirms to pievienošanās. Tātad minētajiem pienākumiem būtu liegta to lietderīgā iedarbība, ja no jēdziena “krājums” uzreiz būtu izslēgti minimālie daudzumi, jo, ja uzkrāto minimālo daudzumu būtu tik daudz, ka, ņemti kopā, tie būtu nozīmīga attiecīgā tirgus daļa, varētu rasties tirgus traucējums.
25

Tomēr aplūkojamajā lietā prasītājas iesniegto dokumentu pārbaude liecina par to, ka apzīmējumi “Dr. No” un “Dr. NO” norāda nevis uz filmu komerciālo izcelsmi, bet uz to māksliniecisko izcelsmi. Vidusmēra patērētāja uztverē attiecīgie apzīmējumi, būdami uzlikti uz videokasešu vākiem vai DVD, ļauj nošķirt šo filmu no citām sērijas “James Bond” filmām. Uz filmas komerciālo izcelsmi norāda citi apzīmējumi, tādi kā “007” vai “James Bond”, kas tiek uzlikti uz videokasešu vākiem vai DVD un kas norāda uz to komerciālo izcelsmi uzņēmumā, kurš uzņem sērijas “James Bond” filmas. Turklāt, pat ja filmas Dr. No radītie ieņēmumi Kopienas teritorijā varētu liecināt par šīs filmas komerciālajiem panākumiem šajā teritorijā, tomēr tie neļauj pierādīt, ka attiecīgie apzīmējumi tiek izmantoti kā norādes uz komerciālo izcelsmi.
112

Katrā ziņā Komisija uzskata, ka nav pierādījumu par reālu kaitējumu, ko sakarā ar publicēšanu tikai trijās valodās būtu cietuši kandidāti, uz kuriem attiecas minētais paziņojums par vakanci. Šis paziņojums par vakanci esot publicēts visā Eiropas Savienības teritorijā, tajā skaitā Itālijas teritorijā, un līdz ar to visi Itālijas pilsoņi, kas atbilst paziņojumā par vakanci noteiktajām prasībām, varēja iesniegt savu kandidatūru. Būtībā Itālijas pilsoņi atlases procedūrā skaitliski ir ļoti plaši pārstāvēti, jo to īpatsvars ir aptuveni 14 % no kopējā kandidātu skaita un tikai vienas citas Eiropas Savienības dalībvalsts izcelsmes kandidāti skaitliski ir nedaudz vairāk pārstāvēti. Turklāt Itālijas izcelsmes kandidātu bija ne tikai daudz vairāk nekā vācu valodas kandidātu, bet pat trīskārt vairāk nekā angļu valodas kandidātu. Komisija no tā secina, ka lingvistiskajam faktoram nav bijusi nekāda ietekme uz kandidatūru iesniegšanu un tam nevarēja būt nekāda atturoša efekta attiecībā pret tiem Eiropas Savienības pilsoņiem, kuru dzimtā valoda nav starp tām valodām, kurās tika publicēts paziņojums par vakanci. Turklāt Komisija neesot saņēmusi nevienu sūdzību par izvēlēto valodu lietojumu, kas ļauj secināt, ka kandidāti, uz kuriem attiecas paziņojums par vakanci, nav diskriminēti to valodas vai pilsonības dēļ.
85

Ceturtkārt, prasītājas arguments, ka Komisija nav ievērojusi vadlīniju kandidātam tehniskā un finanšu pielikuma 34. punkta kritērija alternatīvo raksturu, neizvērtēdama piedāvājumu no atšķirības no parastām darbībām aspekta, ir jānoraida kā neiedarbīgs. Proti, šajā ziņā ir jāatzīst, ka prasītāja nav pierādījusi un pat nav apgalvojusi, ka tās piedāvājums atšķiras no parastajām darbībām. Šādos apstākļos, pat pieņemot, ka Komisija nav izvērtējusi projektu no atšķirības no parastām darbībām aspekta, tas nevar ietekmēt apstrīdēto lēmumu.