Lieta C‑410/03

Eiropas Kopienu Komisija

pret

Itālijas Republiku

Valsts pienākumu neizpilde – Direktīva 1999/95/EK – Uz kuģa strādājošu jūrnieku darba laika ilgums – Netransponēšana noteiktajā termiņā

Tiesas spriedums (ceturtā palāta) 2005. gada 28. aprīlī.

Sprieduma kopsavilkums

1. Iestāžu akti — Direktīvas — Izpilde no dalībvalstu puses — Nepieciešamība transponēt pilnībā — Direktīva 1999/95 — Noteikums, kas attiecas tikai uz attiecībām starp dalībvalstīm un Komisiju — Noteikums, kuram nav noteikti nepieciešami īpaši transponēšanas pasākumi — Nepieciešamība nodrošināt direktīvas efektivitāti — Pienākums tikai sniegt informāciju — Neesamība

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 1999/95 3. panta pirmā daļa)

2. Iestāžu akti — Direktīvas — Izpilde no dalībvalstu puses — Nepieciešamība transponēt pilnībā — Direktīva 1999/95 — Noteikums, kas paredz pienākumu sniegt informāciju, kurš izriet no starptautiskajām publiskajām tiesībām — Informācija, kuras mērķis ir nodrošināt drošību jūrā acīmredzamu briesmu gadījumā — Pilnīga iedarbība

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 1999/95 6. panta 1. punkts)

1. Noteikums, kas ir saistīts tikai ar attiecībām starp dalībvalsti un Komisiju vai citām dalībvalstīm, principā nav jātransponē. Neraugoties uz to, katrai dalībvalstij, kam ir adresēta direktīva, ir pienākums savā valsts tiesību sistēmā veikt visus pasākumus, kuri vajadzīgi, lai nodrošinātu direktīvas pilnīgu iedarbību atbilstoši tajā izvirzītajam mērķim.

Iepriekš minētais neattiecas uz 3. panta pirmo daļu Direktīvā 1999/95 par noteikumu ieviešanu attiecībā uz to jūrnieku darba stundām [darba laika ilgumu], kas strādā uz kuģiem, kuri ierodas Kopienas ostās, kuras mērķis ir it īpaši jūrnieku dzīves un darba apstākļu uzlabošana, kā arī drošības saglabāšana jūrā. Ziņojuma, kas sagatavots tās valsts valdībai, kurā kuģis reģistrēts, mērķis ir darīt zināmu situāciju, kurā kuģa komandas locekļu drošībai vai veselībai draud acīmredzamas briesmas. Tas paredz, ka risks ir jānovērš nekavējoties, nevis nosaka pienākumu tikai sniegt informāciju. Lai normai būtu pilnīga iedarbība, tā jātransponē.

(sal. ar 38.–40. punktu)

2. Direktīvas 1999/95 par noteikumu ieviešanu attiecībā uz to jūrnieku darba stundām, kas strādā uz kuģiem, kuri ierodas Kopienas ostās, 6. panta 1. punktā paredzētais pienākums sniegt informāciju karoga valsts vai tās valsts, kurā kuģis reģistrēts, administrācijai vai konsulam, vai, ja konsula nav, šīs valsts tuvākajam diplomātiskajam pārstāvim, ir neizbēgamas minētās valsts pienākumu sekas, kas izriet no starptautiskajām publiskajām tiesībām. No Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvencijas, kas parakstīta 1982. gada 10. decembrī Montegobejā [Montego Bay], stājusies spēkā 1994. gada 16. novembrī un apstiprināta ar Lēmumu 98/392/EK, 94. panta 1. punkta, kas attiecas uz karoga valsts pienākumiem, izriet, ka katra valsts efektīvi realizē savu administratīvo, tehnisko un sociālo jurisdikciju un kontroli pār kuģiem, kuri peld ar tās karogu. Atbilstoši minētā panta 2. punkta b) apakšpunktam un 3. punkta b) apakšpunktam katra valsts saskaņā ar savas valsts tiesībām ar kuģi saistītos administratīvos, tehniskos un sociālos jautājumos realizē jurisdikciju pār visiem kuģiem, kas peld ar tās karogu, kā arī pār kapteini, oficieriem un komandu, un katra valsts attiecībā uz kuģiem, kas peld ar tās karogu, veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu drošību jūrā, it īpaši saistībā ar kuģu komplektēšanu, darba noteikumiem un komandas apmācību, ņemot vērā piemērojamās starptautiskās normas. No minētā panta 6. punkta izriet arī, ka, tiklīdz karoga valstij ir kļuvis zināms, ka uz kuģa nav veikta atbilstoša kontrole, tā veic izmeklēšanu un vajadzības gadījumā veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai labotu situāciju. No tā izriet, ka Direktīvas 1999/95 6. panta 1. punktā paredzētās informācijas sniegšanas tiešais mērķis ir nodrošināt drošību jūrā acīmredzamu briesmu gadījumā. Lai šim noteikumam būtu pilnīga iedarbība, tas ir tieši jātransponē valsts tiesībās.

(sal. ar 53.–56. punktu)

TIESAS SPRIEDUMS (ceturtā palāta)

2005. gada 28. aprīlī ( )

Valsts pienākumu neizpilde – Direktīva 1999/95/EK – Uz kuģa strādājošu jūrnieku darba laika ilgums – Netransponēšana noteiktajā termiņā

Lieta C‑410/03

par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam,

ko 2003. gada 1. oktobrī cēla

Eiropas Kopienu Komisija, ko pārstāv K. Benksa [K. Banks] un K. Simonsons [K. Simonsson], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā,

prasītāja,

pret

Itālijas Republiku, ko pārstāv I. M. Bragulja [I. M. Braguglia], pārstāvis, kam palīdz A. Čingolo [A. Cingolo], avvocato dello Stato, kas norādīja adresi Luksemburgā,

atbildētāja.

TIESA (ceturtā palāta)

šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Lēnartss [K. Lenaerts], tiesneši N. Kolnerika [N. Colneric] (referente) un H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues],

ģenerāladvokāts D. Ruiss-Harabo Kolomers [D. Ruiz-Jarabo Colomer],

sekretārs R. Grass [R. Grass],

ņemot vērā rakstveida procesu,

ņemot vērā lēmumu, kas pieņemts pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas, izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,

pasludina šo spriedumu.

Spriedums

1 Savā prasības pieteikumā Eiropas Kopienu Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka, nepieņemot normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 13. decembra Direktīvu 1999/95/EK par noteikumu ieviešanu attiecībā uz to jūrnieku darba stundām [darba laika ilgumu], kas strādā uz kuģiem, kuri ierodas Kopienas ostās (OV 2000, L 14, 29. lpp.), vai tai nepaziņojot par minētajiem aktiem, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar šo direktīvu.

2 Itālijas Republika lūdz Komisijas prasību noraidīt kā nepamatotu.

Atbilstošās tiesību normas

Kopienu tiesiskais regulējums

3 Padomes 1999. gada 21. jūnija Direktīvā 1999/63/EK attiecībā uz Nolīgumu par jūrnieku darba laika organizēšanu, ko ir noslēgusi Eiropas Kopienas Kuģu īpašnieku asociācija (EKKĪA) un Eiropas Savienības Transporta darbinieku arodbiedrību federācija (ESTDAF) (OV L 167, 33. lpp.), ir paredzēts īstenot minēto nolīgumu, kas ir iekļauts šīs direktīvas pielikumā (turpmāk tekstā – “Nolīgums”) un kurā ir pārņemti daži noteikumi no Starptautiskās Darba organizācijas (turpmāk tekstā – “SDO”) 1996. gada 22. oktobra Konvencijas Nr. 180 par jūrnieku darba stundām [darba laika ilgumu] un kuģa komandas komplektēšanu.

4 Nolīguma 4. pantā noteikts:

“Neierobežojot 5. pantu, jūrnieku, tāpat kā citu darbinieku darba stundu [darba laika] norma principā ir astoņas stundas dienā, un viņiem ir tiesības uz vienu atpūtas dienu nedēļā, kā arī uz atpūtas dienu oficiālajās svētku dienās. Dalībvalstis var pieņemt noteikumus par to, kā apstiprināt vai reģistrēt kolektīvo līgumu, kas jūrnieku parasto darba laiku nosaka, pamatojoties uz mazāk labvēlīgiem nosacījumiem nekā minētā norma.”

5 Nolīguma 5. pantā paredzēts:

“1. Darba vai atpūtas laika ierobežojums ir vai nu:

a) maksimālais darba laiks, kas nepārsniedz:

i) 14 stundas jebkurā 24 stundu laikposmā;

ii) 72 stundas jebkurā 7 dienu laikposmā;

vai

b) minimālais atpūtas laiks, kas nav īsāks par:

i) 10 stundām jebkurā 24 stundu laikposmā;

ii) 77 stundām jebkurā 7 dienu laikposmā.

2. Atpūtas laiku var iedalīt ne vairāk kā divos posmos, no kuriem viens ilgst vismaz sešas stundas, un intervāls starp secīgiem atpūtas posmiem nav garāks par četrpadsmit stundām.

3. Mācību trauksmes, ugunsdzēsības mācības un glābšanas līdzekļu izmantošanas mācības, kā arī mācības, ko paredz valstu normatīvie akti un starptautiski dokumenti, organizē tā, lai līdz minimumam samazinātu atpūtas posmu traucējumu un neradītu nogurumu.

4. Gadījumos, kad jūrnieks ir izsaukts darbā, piemēram, tad, ja mašīntelpa ir bez uzraudzības, jūrniekam piešķir pietiekamu kompensācijas atpūtas posmu, ja parasto atpūtas posmu ir traucējuši izsaukumi darbā.

5. Ja saistībā ar 3. un 4. punktu nav kolektīva līguma vai šķīrējtiesas nolēmuma vai ja kompetentā iestāde konstatē, ka līguma vai nolēmuma noteikumi nav pietiekami, kompetentajai iestādei būtu jāpieņem tādi noteikumi, kas nodrošinātu, lai attiecīgajiem jūrniekiem būtu pietiekams atpūtas laiks.

6. Ievērojot vispārējos darbinieku veselības aizsardzības un drošības principus, dalībvalstis var pieņemt valsts normatīvos aktus vai procedūru, kas ļauj kompetentai iestādei apstiprināt vai reģistrēt kolektīvus līgumus, paredzot izņēmumus no 1. un 2. punktā noteiktajiem ierobežojumiem. Šādos izņēmumos, cik vien iespējams, ir jāievēro noteiktās normas, bet tajos var paredzēt biežākus vai garākus atvaļinājumus vai kompensācijas atvaļinājuma piešķiršanu jūrniekiem, kas stāv sardzē, vai jūrniekiem, kuri strādā uz kuģa īsos pārbraucienos.

7. Viegli pieejamā vietā ir jāizliek kuģa darba kārtības tabula, kurā attiecībā uz katru posteni ir norādīts vismaz:

a) grafiks par darbu jūrā un darbu ostā;

b) maksimālais darba laiks vai minimālais atpūtas laiks, kāds ir paredzēts dalībvalstī spēkā esošajos normatīvajos aktos vai kolektīvajos līgumos.

8. Tabulu, kas ir minēta 7. punktā, sagatavo uz standarta veidlapas kuģa darba valodā vai valodās, kā arī angļu valodā.”

6 Nolīguma 8. pants ir formulēts šādi:

“1. Lai varētu uzraudzīt atbilstību 5. panta noteikumiem, tiek uzturēti jūrnieku dienas darba laika uzskaites dokumenti vai viņu dienas atpūtas laika uzskaites dokumenti. Katrs jūrnieks saņem dokumenta, kas attiecas uz viņu, eksemplāru, un šo dokumentu apstiprina kapteinis vai kapteiņa pilnvarota persona un jūrnieks.

2. Tiek noteiktas procedūras šādu uzskaites dokumentu turēšanai uz kuģa, ieskaitot intervālus, kādos jāieraksta ziņas. Jūrnieku darba laika vai viņu atpūtas laika uzskaites dokumenta veidlapu izveido, ņemot vērā visas pieejamās starptautiskās norādes. Veidlapu izveido tajā valodā, ko paredz 5. panta 8. punkts.

3. To valsts tiesību aktu eksemplāri, kas attiecas uz šo nolīgumu, un attiecīgie kolektīvie līgumi tiek turēti uz kuģa un ir viegli pieejami komandai.”

7 Saskaņā ar Nolīguma 9. panta noteikumiem:

“Uzskaites dokumentus, kas ir minēti 8. pantā, laiku pa laikam izskata un apstiprina, lai uzraudzītu atbilstību noteikumiem, kas nosaka darba laiku un atpūtas laiku, īstenojot šo nolīgumu.”

8 Direktīvas 1999/95 ceturtajā apsvērumā ir norādīts, ka nolīgums attiecas uz jūrniekiem, kas atrodas uz jebkura valsts vai privāta jūras kuģa, kurš reģistrēts kādā dalībvalstī un parasti tiek izmantots jūras komercpārvadājumos.

9 Atbilstoši Direktīvas 1999/95 piektajam apsvērumam direktīvas mērķis ir Direktīvas 1999/63 noteikumus, kas balstīti uz SDO Konvencijas Nr. 180 noteikumiem, piemērot visiem kuģiem, kuri ierodas Kopienas ostā, neatkarīgi no to karoga, lai noteiktu un atrisinātu jebkuru situāciju, kas ir acīmredzami bīstama jūrnieku drošībai vai veselībai.

10 Direktīvas 1999/95 1. pantā ir noteikts:

“1. Šīs direktīvas mērķis ir noteikt sistēmu, kas ļautu pārbaudīt dalībvalstu ostās ienākošo kuģu atbilstību Direktīvai 1999/63/EK un panākt to, lai uzlabotu drošību jūrā, darba apstākļus, kā arī jūrnieku veselību un drošību uz kuģiem.

2. Dalībvalstis pieņem attiecīgus pasākumus, lai nodrošinātu to, ka kuģi, kas nav reģistrēti to teritorijā vai nepeld ar to karogu, atbilst Direktīvai 1999/63/EK pievienotā nolīguma 1. līdz 12. pantam.”

11 Direktīvas 1999/95 3. pantā ar nosaukumu “Ziņojumu sagatavošana” ir paredzēts:

“Neierobežojot 1. panta 2. punktu, ja dalībvalsts, kuras ostā kuģis ierodas brīvprātīgi, saistībā ar savas uzņēmējdarbības parasto kursu vai operatīvu iemeslu dēļ, saņem sūdzību, kuru tā neuzskata par acīmredzami nepamatotu, vai iegūst pierādījumus, ka kuģis neatbilst Direktīvā 1999/63/EK minētajiem standartiem jūrniecības nozarē, dalībvalsts sagatavo ziņojumu, kas ir adresēts tās valsts valdībai, kurā kuģis ir reģistrēts, un, ja saskaņā ar 4. pantu veiktā pārbaude sniedz attiecīgos pierādījumus, dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka tiek izlaboti tie apstākļi uz kuģa, kas apdraud komandas drošību vai veselību.

Ziņojumu vai sūdzību iesniegušās personas identitāti nedrīkst atklāt attiecīgā kuģa kapteinim vai īpašniekam.”

12 Saskaņā ar Direktīvas 1999/95 4. panta, kura nosaukums ir “Pārbaude un detalizētāka pārbaude”, noteikumiem:

“1. Veicot pārbaudi ar nolūku iegūt pierādījumus, ka kuģis neatbilst Direktīvas 1999/63/EK prasībām, inspektors nosaka, vai:

– kuģa darba kārtības tabula ir sastādīta darba valodā vai kuģa valodā un angļu valodā atbilstoši I pielikumā norādītajam paraugam vai atbilstoši līdzvērtīgam paraugam un vai tā ir novietota uz kuģa viegli pieejamā vietā,

– jūrnieku darba stundu [darba laika] un atpūtas stundu [atpūtas laika] reģistri ir sastādīti darba valodā vai kuģa valodā un angļu valodā atbilstoši I pielikumā norādītajam paraugam vai atbilstoši līdzvērtīgam paraugam un atrodas uz kuģa klāja, un ir pierādījums tam, ka reģistrus ir apstiprinājusi tās valsts kompetentā iestāde, kurā kuģis ir reģistrēts.

2. Ja ir saņemta sūdzība vai ja inspektors, pamatojoties uz saviem novērojumiem uz kuģa, uzskata, ka jūrnieki ir pārmērīgi noguruši, inspektors veic detalizētāku pārbaudi saskaņā ar 1. punktu, lai noteiktu, vai reģistrētās darba stundas [reģistrētais darba laiks] vai atpūtas laiks atbilst Direktīvā 1999/63/EK noteiktajiem standartiem un vai tie ir pienācīgi ievēroti, ņemot vērā citus reģistrus attiecībā uz kuģa darbību.”

13 Direktīvas 1999/95 5. pants ar nosaukumu “Trūkumu labošana” ir formulēts šādi:

“1. Ja pārbaudē vai detalizētākā pārbaudē atklājas, ka kuģis neatbilst Direktīvas 1999/63/EK prasībām, dalībvalsts veic nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka visi tie apstākļi uz kuģa, kas apdraud jūrnieku drošību un veselību, tiek izlaboti. Šādi pasākumi var iekļaut aizliegumu atstāt ostu līdz brīdim, kad trūkumi ir novērsti vai jūrnieki ir pietiekami atpūtušies.

2. Ja ir skaidri pierādījumi, ka sardzes locekļi pirmajā sardzē vai turpmākajās sardzes maiņās ir pārmērīgi noguruši, dalībvalstis nodrošina, ka kuģis neatstāj ostu, līdz atklātie trūkumi ir novērsti vai attiecīgie jūrnieki ir pietiekami atpūtušies.”

14 Direktīvas 1999/95 6. pantā ar nosaukumu “Turpmākais darbs” ir noteikts:

“1. Gadījumā, kad kuģim ir aizliegts atstāt ostu saskaņā ar 5. pantu, dalībvalsts kompetentā iestāde informē kapteini, īpašnieku vai izmantotāju, karoga valsts administrāciju vai valsti, kurā kuģis ir reģistrēts, vai konsulu, vai gadījumā, ja tāda nav, tuvāko valsts diplomātisko pārstāvi par 4. pantā minēto pārbaužu rezultātiem, par inspektora pieņemtajiem lēmumiem un, vajadzības gadījumā, par koriģējošiem pasākumiem.

2. Veicot pārbaudi saskaņā ar šo direktīvu, jādara viss iespējamais, lai izvairītos no kuģa nepamatotas aizkavēšanas. Ja kuģis ir nepamatoti aizkavēts, tā īpašnieks vai izmantotājs ir tiesīgs saņemt kompensāciju par nodarītajiem zaudējumiem vai kaitējumu. Visos gadījumos, kad izvirza apgalvojumu par nepamatotu aizkavējumu, tas jāpierāda kuģa īpašniekam vai izmantotājam.”

15 Saskaņā ar noteikumiem, kas paredzēti tās pašas direktīvas 7. pantā ar nosaukumu “Apelācijas tiesības”:

“1. Kuģa īpašniekam vai izmantotājam vai tā pārstāvim dalībvalstī ir apelācijas tiesības attiecībā uz kompetentās iestādes pieņemto aizturēšanas lēmumu. Lēmuma apstrīdēšana aizturēšanu neaptur.

2. Dalībvalstis šādam mērķim ievieš un uztur spēkā piemērotas procedūras saskaņā ar valsts tiesību aktiem.

3. Kompetentā iestāde pienācīgi informē 1. punktā minētā kuģa kapteini par apelācijas tiesībām.”

16 Minētās direktīvas 8. pants ar nosaukumu “Administratīva sadarbība” ir formulēts šādi:

“1. Saskaņā ar nosacījumiem, kas atbilst 14. pantam 1995. gada 19. jūnija Direktīvā 95/21/EK, kas nosaka, kā kuģošanai Kopienas ostās un dalībvalstu jurisdikcijai pakļautos ūdeņos piemērot starptautiskos standartus attiecībā uz kuģu drošību, piesārņojuma novēršanu un dzīves un darba apstākļiem uz kuģiem (ostas valsts kontrole) (OV L 157, 1. lpp.), dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi sadarbībai starp to kompetentajām iestādēm un citu dalībvalstu attiecīgajām kompetentajām iestādēm, lai nodrošinātu efektīvu šīs direktīvas piemērošanu, un paziņo Komisijai par pieņemtajiem noteikumiem.

2. Informāciju par pasākumiem, kas veikti saskaņā ar 4. un 5. pantu, publicē tādā kārtībā, kāda noteikta Direktīvas 95/21/EK 15. panta pirmajā daļā.”

17 Direktīvas 1999/95 9. pantā ar nosaukumu “Klauzula pret labvēlīgāku attieksmi” ir noteikts:

“Pārbaudot kuģi, kas reģistrēts valstī, kura nav parakstījusi SDO Konvenciju Nr. 180 vai Protokolu SDO Konvencijai Nr. 147, vai kas peld ar šīs valsts karogu, dalībvalstis, minētajai konvencijai un protokolam stājoties spēkā, nodrošina, ka attieksme pret šādiem kuģiem un to komandu nav labvēlīgāka par attieksmi pret kuģiem, kas peld ar tādas valsts karogu, kura ir vai nu SDO Konvencijas Nr. 180 vai Protokola SDO Konvencijai Nr. 147, vai to abu dalībvalsts.”

18 Direktīvas 1999/95 10. panta 1. punktā paredzēts, ka dalībvalstis pieņem normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šo direktīvu ne vēlāk kā 2002. gada 30. jūnijā. Saskaņā ar tā paša panta 3. punktu tās nekavējoties paziņo Komisijai visus savus tiesību aktu noteikumus, kurus tās pieņem jomā, ko reglamentē minētā direktīva, un Komisija par to informē pārējās dalībvalstis.

Valsts tiesiskais regulējums

19 1999. gada 27. jūlija likumdošanas dekrēts Nr. 271 par to, kā pielāgot regulu par to jūrniecības darbinieku drošību un veselību, kas strādā uz valsts zvejas flotes tirdzniecības kuģiem, atbilstoši 1998. gada 31. decembra likumam Nr. 485 (decreto legislativo no 271, recante adeguamento della normativa sulla sicurezza e salute dei lavoratori marittimi a bordo delle navi mercantili da pesca nazionali, a norma della legge 31 dicembre 1998, no 485) (1999. gada 9. augusta GURI Nr. 151 kārtējais papildinājums, turpmāk tekstā – “Likumdošanas dekrēts”) saskaņā ar tā 2. pantu attiecas uz jūrniecības darbiniekiem, kas strādā uz jauniem un jau esošiem tirdzniecības kuģiem vai jūras flotes vienībām, kas ir norīkotas kuģošanai pa jūru un zvejai, kā arī uz tirdzniecības kuģiem vai jūras flotes vienībām, kas uz laiku netiek izmantotas kuģošanai, ātrgaitas jūras flotes vienībām un pārvietojamām platformām.

20 Likumdošanas dekrēta 11. panta 1. un 3.–10. punktā ir noteikts:

“1. “Darba laiks uz kuģa” ir laiks, kurā jūrniecības darbiniekam ir jāpilda profesionālie pienākumi, kas ir saistīti ar kuģošanu. Darba laikā uz kuģa ietilpst ne tikai parastās kuģošanas un ar ostu saistītās darbības, bet arī:

a) mācību trauksmes ārkārtas ugunsgrēka gadījumiem un kuģa atstāšanai, kā arī visas mācības, kas ir paredzētas tiesiskajā regulējumā par drošību un Londonas Konvencijā par cilvēku dzīvības aizsardzību uz jūras, kura minēta 1980. gada 23. maija likumā Nr. 313, un tās vēlākajos grozījumos, ko visas kopā sauc par SOLAS konvencijām;

b) darbības, ko saistībā ar kuģošanas drošību pieprasa veikt komandieris gadījumā, ja kuģa komandai un kuģim draud briesmas;

c) izglītojošas darbības jautājumos par darba higiēnu un drošību uz kuģa saistībā ar veicamajiem uzdevumiem;

d) darbības, kas ir saistītas ar kuģa ikdienas apkopi;

e) darbības, ko pieprasa veikt komandieris, sniedzot palīdzību citām tirdzniecības vai zvejas jūras flotes vienībām vai sniedzot palīdzību personām.

[..]

3. Ja vien kolektīvie valsts līgumi neparedz pretējo, jūrniecības darbinieku darba laika ilgums uz tirdzniecības kuģiem un zvejas kuģiem ir astoņas stundas dienā, un viņiem ir tiesības uz vienu brīvu atpūtas dienu nedēļā papildus svētku dienām.

4. Darba laika vai atpūtas laika ierobežojumi uz kuģa ir šādi:

a) maksimālais darba laiks nedrīkst pārsniegt:

1. 14 stundas jebkurā 24 stundu laika posmā;

2. 72 stundas jebkurā 7 dienu laika posmā;

vai

b) minimālais atpūtas stundu skaits nedrīkst būt mazāks par:

1. 10 stundām jebkurā 24 stundu laika posmā;

2. 77 stundām jebkurā 7 dienu laika posmā.

5. Atpūtas laiku var iedalīt ne vairāk kā divos atsevišķos posmos, no kuriem viens ilgst vismaz 6 stundas bez pārtraukuma, un intervāls starp diviem secīgiem atpūtas posmiem nepārsniedz 14 stundas.

6. Iepriekš 1. punkta a), b), c), d) un e) apakšpunktā paredzētās darbības organizē tā, lai līdz minimumam samazinātu atpūtas posmu traucējumus un neradītu nogurumu.

7. Gadījumos, kad jūrniecības darbinieks ir izsaukts darbā, viņam ir jāpiešķir pietiekams kompensācijas atpūtas laikposms, ja parasto atpūtas posmu ir traucējuši izsaukumi darbā.

8. Attiecībā uz kuģiem, ko izmanto īsiem braucieniem, un attiecībā uz īpašām tādu kuģu kategorijām, kurus izmanto ostu darbam, kolektīvajā līgumā varētu paredzēt atkāpes no noteikumiem, kas ir iekļauti 4. un 5. punktā, ņemot vērā biežākus vai garākus atpūtas periodus vai kompensācijas atpūtas periodu piešķiršanu jūrniekiem, kas ir nodarbināti apsardzes dienestā, vai jūrniekiem, kuri strādā uz kuģa.

9. Uz visiem valsts tirdzniecības un zvejas kuģiem viegli pieejamā vietā ir jānovieto kuģa darba kārtības tabula itāļu un angļu valodā, kurā attiecībā uz katru pakāpi vai posteni ir norādīts:

a) darba laika ilgums kuģošanas laikā un darba laika ilgums ostā;

b) maksimālais darba laika ilgums un minimālais atpūtas laika ilgums, kas ir noteikts atbilstoši šim dekrētam vai spēkā esošajiem kolektīvajiem līgumiem.

10. Uz kuģa atrodas viens kolektīvā līguma eksemplārs, kas ir pieejams visiem darbiniekiem, kuri strādā uz kuģa, un uzraudzības iestādēm.”

21 Likumdošanas dekrēta 18. panta 1. punktā ir paredzēts: “lai kontrolētu, vai tiek piemēroti dekrētā iekļautie noteikumi, uz 2. pantā paredzētajiem kuģiem tiek veiktas šādas apskates:

[..]

c) nejauša apskate:

[..]

5) attiecībā uz ārzemju tirdzniecības kuģiem vai jūras flotes vienībām.”

22 Saskaņā ar Likumdošanas dekrēta 21. panta 1. un 3. punkta noteikumiem:

“1. Lai pārbaudītu, vai darba vide atbilst normām, un katru reizi, kad tas šķiet vajadzīgs, kompetentā jūrniecības iestāde atbilstoši 18. panta 1. punkta c) apakšpunktam vai nu pēc savas iniciatīvas, vai arī pēc kompetentās vietējās sanitārās iestādes (Azienda unità sanitaria locale), arodbiedrības pārstāvju, rēderu vai jūrnieka pieprasījuma uz jūras flotes vienības veic nejaušu apskati. Turklāt apskati var pieprasīt veikt arī paši darbinieki ar 16. pantā paredzētā pārstāvja, kas ir atbildīgs par darba vides drošību, starpniecību.

[..]

3. Nejauša apskate uz ārzemju tirdzniecības kuģa vai jūras flotes vienības notiek atbilstoši procedūrām, kas ir norādītas vienošanās memorandā par iebraukšanas ostas valsts kontroli.”

Pirmstiesas procedūra

23 Tā kā Komisija nebija saņēmusi nekādu informāciju par pasākumiem, ko Itālijas Republika veikusi, lai izpildītu Direktīvu 1999/95, tā uzsāka EKL 226. pantā paredzēto procedūru. Pēc tam, kad Komisija šai dalībvalstij brīdinājuma vēstulē bija lūgusi iesniegt savus apsvērumus, tā 2002. gada 19. decembra vēstulē nosūtīja argumentēto atzinumu, atzīstot, ka minētā direktīva nav transponēta noteiktajā termiņā, un aicināja Itālijas Republiku veikt pasākumus, kas vajadzīgi, lai minēto atzinumu izpildītu divu mēnešu laikā, skaitot no paziņojuma sniegšanas dienas.

24 Savā 2003. gada 14. februāra atbildē Itālijas iestādes informēja Komisiju, ka tiek gatavots likumdošanas dekrēts.

25 2003. gada 1. jūlija vēstulē minētās iestādes atsaucās uz to, ka atbilstoši Direktīvas 1999/95 I un II pielikumam administratīvā kārtībā tiek izstrādāta kuģa darba kārtības tabula un uz kuģa nostrādātā darba laika reģistrs.

26 Tā kā Komisija no Itālijas iestādēm nesaņēma nekādu citu informāciju, tā cēla šo prasību.

Par prasību

Lietas dalībnieku argumenti

27 Komisija apgalvo, ka vēstulē, ko 2003. gada 1. jūlijā tai nosūtījušas Itālijas iestādes, nav nevienas norādes uz pasākumiem, kas būtu vērsti uz tādu normu izstrādi, kuras paredz Direktīvas 1999/95 3.–9. pants. Tā apgalvo, ka tabulas un reģistra izstrādi varētu uzskatīt par sagatavošanās pasākumu, kas veikts, lai pieņemtu normas, izpildot šīs direktīvas 4. pantā paredzētos pienākumus. Itālijas Republika vēl joprojām nav pieņēmusi pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu minēto direktīvu, vai vismaz tā par šādiem pasākumiem nav paziņojusi Komisijai.

28 Itālijas valdība uzsver, ka ar Direktīvu 1999/95 bija paredzēts ieviest sistēmu, kas ļautu kontrolēt un pārbaudīt, vai tiek ievēroti Direktīvas 1999/63 noteikumi. Pēdējās minētās direktīvas galvenie noteikumi Itālijā tika īstenoti ar Likumdošanas dekrēta 11. pantu. Itālijas pārvaldes iestādes administratīvā kārtībā jau bija apstiprinājušas tabulu, kas attiecas uz darba laika organizāciju uz kuģa, un uz kuģa nostrādātā darba laika reģistru, kas bija izstrādāti atbilstoši paraugiem, kuri paredzēti attiecīgi Direktīvas 1999/95 I un II pielikumā. Minētā valdība norāda, ka visi direktīvas piemērošanas papildu elementi, kas varētu izrādīties vajadzīgi, būtu iekļauti 2003. gada 31. oktobra Kopienas likumā Nr. 306, kura B pielikumā būtu iestrādāta Direktīva 1999/63.

29 Atsaucoties uz Likumdošanas dekrēta 2. un 18. pantu, Itālijas valdība savā atbildes rakstā uz repliku papildus norāda, ka Direktīvas 1999/63 noteikumu ievērošanas kontroles un pārbaudes sistēma, kas jau ir īstenota, attiecas ne tikai uz kuģiem, kas kuģo ar Itālijas karogu, bet arī uz visiem tiem kuģiem, kuri piestāj Kopienas ostās. Tādējādi Direktīva 1999/95, ņemot vērā tās galvenos aspektus, jau bija transponēta valsts tiesībās.

Tiesas vērtējums

Sākotnējie apsvērumi

30 Vispirms ir jāatgādina, ka tas, vai pastāv pienākumu neizpilde, ir jānovērtē, ņemot vērā dalībvalsts situāciju, kāda pastāvēja, beidzoties argumentētajā atzinumā noteiktajam termiņam (skat. it īpaši 2001. gada 11. septembra spriedumu lietā C‑71/99 Komisija/Vācija, Recueil, I‑5811. lpp., 29. punkts, un 2001. gada 11. oktobra spriedumu lietā C‑110/00 Komisija/Austrija, Recueil, I‑7545. lpp., 13. punkts). Tādējādi Tiesai nav jāņem vērā 2003. gada 31. oktobra Kopienas likums Nr. 306.

31 Tā kā sava prasības pieteikuma pamatojumam Komisija Itālijas valdībai pārmet tikai to, ka šī valdība nav pierādījusi, ka ir pieņemti pasākumi, lai izpildītu Direktīvas 1999/95 3.–9. pantā dalībvalstīm uzliktos pienākumus, ir jāuzskata, ka prasība attiecas tikai uz šiem noteikumiem.

Par Direktīvas 1999/95 4. pantu

32 Ir jāatgādina, ka atbilstoši Tiesas judikatūrai, lai nodrošinātu ne tikai faktisku, bet arī no tiesību viedokļa pilnīgu direktīvas piemērošanu, dalībvalstīm attiecīgajā jomā ir jāparedz precīzs tiesiskais regulējums (1991. gada 28. februāra spriedums lietā C‑360/87 Komisija/Itālija, Recueil, I‑791. lpp., 13. punkts, 2003. gada 27. novembra spriedums lietā C‑429/01 Komisija/Francija, Recueil, I‑14355. lpp., 40. punkts).

33 Jāsaka, ka Likumdošanas dekrēts tiktāl, ciktāl tas attiecas uz Direktīvas 1999/95 4. pantu, neatbilst šai prasībai.

34 Šis noteikums paredz īpašas pārbaudes, kas veicamas, lai iegūtu pierādījumus par to, ka kuģis neatbilst Direktīvā 1999/63 noteiktajām prasībām. Tajā sīki ir izklāstīti pārbaudāmie elementi un ir noteikts, ka tā sauktajās “detalizētajās” pārbaudēs it īpaši būtu jāveic savstarpējas pārbaudes attiecībā uz, pirmkārt, darba vai atpūtas laika reģistru un, otrkārt, citiem reģistriem, kas attiecas uz konkrētā kuģa izmantošanu.

35 Likumdošanas dekrētā nav iekļautas šādas prasības.

36 Tādējādi prasība tiktāl, ciktāl tā attiecas uz Direktīvas 1999/95 4. pantu, ir jāuzskata par pamatotu.

Par Direktīvas 1999/95 3. pantu

37 Direktīvas 1999/95 3. panta pirmajā daļā dalībvalstīm uzlikts divkāršs pienākums. Pirmais pienākums izpaužas tā, ka dalībvalstij, saņemot sūdzību vai iegūstot pierādījumus par to, ka kuģis neievēro Direktīvā 1999/63 paredzētās normas, ir jāsagatavo ziņojums, kas ir adresēts tās valsts valdībai, kurā kuģis ir reģistrēts.

38 No Tiesas judikatūras izriet, ka noteikums, kas ir saistīts tikai ar attiecībām starp dalībvalsti un Komisiju vai citām dalībvalstīm, principā nav jātransponē (skat. 2003. gada 20. novembra spriedumu lietā C‑296/01 Komisija/Francija, Recueil, I‑13909. lpp., 92. punkts, un iepriekš minēto 2003. gada 27. novembra spriedumu lietā Komisija/Francija, 68. punkts).

39 Jāatgādina, ka arī saskaņā ar pastāvīgo judikatūru katrai dalībvalstij, kam ir adresēta direktīva, ir pienākums savā valsts tiesību sistēmā veikt visus pasākumus, kuri vajadzīgi, lai nodrošinātu direktīvas pilnīgu iedarbību atbilstoši tajā izvirzītajam mērķim (skat. it īpaši 1999. gada 17. jūnija spriedumu lietā C‑336/97 Komisija/Itālija, Recueil, I‑3771. lpp., 19. punkts; 2001. gada 8. marta spriedumu lietā C‑97/00 Komisija/Francija, Recueil, I‑2053. lpp., 9. punkts, un 2002. gada 7. maija spriedumu lietā C‑478/99 Komisija/Zviedrija, Recueil, I‑4147. lpp., 15. punkts).

40 Saskaņā ar Direktīvas 1999/95 otro un septīto apsvērumu tās mērķis ir jūrnieku dzīves un darba apstākļu uzlabošana, kā arī drošības saglabāšana jūrā. Ziņojuma, kas sagatavots tās valsts valdībai, kurā kuģis reģistrēts, mērķis ir darīt zināmu situāciju, kurā kuģa komandas locekļu drošībai vai veselībai draud acīmredzamas briesmas. Tas paredz, ka risks ir jānovērš nekavējoties, nevis nosaka pienākumu tikai sniegt informāciju. Lai normai būtu pilnīga iedarbība, tā ir jātransponē.

41 Tādējādi Komisijas prasība, ciktāl tā attiecas uz minēto pienākumu, ir pieņemama.

42 Direktīvas 1999/95 3. panta pirmajā daļā paredzētais otrais pienākums izpaužas tā, ka dalībvalstīm ir jāveic pasākumi, kas ir vajadzīgi, lai labotu situāciju, ja atbilstoši minētās direktīvas 4. pantam veiktajā pārbaudē tiek iegūti vajadzīgie pierādījumi par to, ka netiek ievērotas Direktīvā 1999/63 paredzētās normas. Ņemot vērā, ka 4. pants nav transponēts Itālijas tiesībās, kā tas jau ir atzīts šī sprieduma 36. punktā, Komisijas prasība arī šajā ziņā ir uzskatāma par pamatotu tiktāl, ciktāl tā attiecas uz minēto pienākumu.

43 Direktīvas 1999/95 3. panta otrajā daļā ir paredzēts, ka sūdzību iesniegušās personas identitāti nedrīkst atklāt ne attiecīgā kuģa kapteinim, ne īpašniekam.

44 Nevienā valsts tiesību akta noteikumā, uz kuru atsaucas Itālijas valdība, nav iestrādāts šāds aizliegums.

45 Tātad prasība šajā ziņā ir pamatota.

Par Direktīvas 1999/95 5. pantu

46 Šajā noteikumā ir īpaši paredzēts, ka pasākumi, ar ko ir paredzēts novērst konstatētos trūkumus, var iekļaut un attiecīgos gadījumos tiem jāiekļauj aizliegums attiecīgajam kuģim atstāt ostu līdz brīdim, kad nepilnības ir novērstas.

47 Ir skaidrs, ka šādi pasākumi nav paredzēti valsts tiesību aktu noteikumos, uz kuriem atsaucas Itālijas valdība.

48 Tādējādi prasība ir jāapmierina tiktāl, ciktāl tā attiecas uz Direktīvas 1999/95 5. pantu.

Par Direktīvas 1999/95 6. pantu

49 Direktīvas 1999/95 6. panta 1. punktā ir paredzēts, ka attiecīgās dalībvalsts kompetentajai iestādei ir pienākums sniegt informāciju, ja uz kuģi attiecas aizliegums atstāt ostu saskaņā ar šīs direktīvas 5. pantu.

50 Šāda informācija ir jāsniedz, pirmkārt, kuģa kapteinim, īpašniekam vai izmantotājam un, otrkārt, karoga valsts vai tās valsts, kurā kuģis reģistrēts, administrācijai vai konsulam, vai, ja konsula nav, vistuvākajam šīs valsts diplomātiskajam pārstāvim.

51 Valsts tiesiskajā regulējumā, uz ko atsaucas Itālijas Republika, nav paredzēts šāds pienākums sniegt informāciju šajā sakarā.

52 Kā jau ir norādīts šī sprieduma 38. punktā, dalībvalstij principā nav jātransponē noteikumi, kas saistīti tikai ar dalībvalstu savstarpējām attiecībām.

53 Jāuzsver, ka šajā gadījumā pienākums sniegt informāciju karoga valsts vai tās valsts, kurā kuģis reģistrēts, administrācijai vai konsulam, vai, ja konsula nav, šīs valsts tuvākajam diplomātiskajam pārstāvim, ir neizbēgamas minētās valsts pienākumu sekas, kas izriet no starptautiskajām publiskajām tiesībām.

54 No Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvencijas, kas parakstīta 1982. gada 10. decembrī Montegobejā [Montego Bay], stājusies spēkā 1994. gada 16. novembrī un apstiprināta ar Padomes 1998. gada 23. marta Lēmumu 98/392/EK (OV L 179, 1. lpp.), 94. panta 1. punkta, kas attiecas uz karoga valsts pienākumiem, izriet, ka katra valsts efektīvi realizē savu administratīvo, tehnisko un sociālo jurisdikciju un kontroli pār kuģiem, kuri peld ar tās karogu. Atbilstoši minētā panta 2. punkta b) apakšpunktam un 3. punkta b) apakšpunktam katra valsts saskaņā ar savas valsts tiesībām ar kuģi saistītos administratīvos, tehniskos un sociālos jautājumos realizē jurisdikciju pār visiem kuģiem, kas peld ar tās karogu, kā arī pār kapteini, oficieriem un komandu, un katra valsts attiecībā uz kuģiem, kas peld ar tās karogu, veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu drošību jūrā, it īpaši saistībā ar kuģu komplektēšanu, darba noteikumiem un komandas apmācību, ņemot vērā piemērojamās starptautiskās normas.

55 No minētā panta 6. punkta izriet, ka, tiklīdz karoga valstij ir kļuvis zināms, ka uz kuģa nav veikta atbilstoša kontrole, tā veic izmeklēšanu un vajadzības gadījumā veic pasākumus, kas ir vajadzīgi, lai labotu situāciju.

56 No tā izriet, ka Direktīvas 1999/95 6. panta 1. punktā paredzētās informācijas sniegšanas tiešais mērķis ir nodrošināt drošību jūrā acīmredzamu briesmu gadījumā. Lai šim noteikumam būtu pilnīga iedarbība, tas noteikti ir jātransponē valsts tiesībās.

57 Tādējādi prasība ir jāapmierina tiktāl, ciktāl tā attiecas uz Direktīvas 1999/95 6. panta 1. punktu.

58 Direktīvas 1999/95 6. panta 2. punktā ir iekļautas normas par to personu finansiālo interešu aizsardzību, ko skar pārbaudes, kuras veiktas saskaņā ar šo direktīvu. Šīm normām līdzīgas normas nav atrodamas tajos valsts tiesību aktu noteikumos, uz kuriem atsaucas Itālijas valdība.

59 Tādējādi prasība ir jāapmierina tiktāl, ciktāl tā attiecas uz Direktīvas 1999/95 6. panta 2. punktu.

Par Direktīvas 1999/95 7. pantu

60 Attiecībā uz šo iebildumu ir jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, direktīvu transponējot valsts tiesībās, tiesiski skaidras un īpašas normas veidā valsts tiesībās formāli un saturiski nav obligāti jāiestrādā tādi paši noteikumi, bet var iztikt ar vispārīgu tiesisku formulējumu, ja tas efektīvi nodrošina direktīvas pilnīgu un pietiekami skaidru un precīzu piemērošanu, lai gadījumā, ja šajā direktīvā indivīdiem ir paredzēts piešķirt tiesības, šo tiesību ieguvējiem būtu zināms viņiem piešķirto tiesību apjoms un lai viņi attiecīgā gadījumā varētu uz tām atsaukties valsts tiesās (1991. gada 28. februāra spriedums lietā C‑131/88 Komisija/Vācija, Recueil, I‑825. lpp., 6. punkts, un 2001. gada 15. novembra spriedums lietā C‑49/00 Komisija/Itālija, Recueil, I‑8575. lpp., 21. un 22. punkts).

61 Neviens no valsts tiesību aktu noteikumiem, uz kuriem atsaucas Itālijas valdība, neparedz tiesības iesniegt prasību pret kompetentās valsts iestādes lēmumu aizturēt kuģi ostā, ne arī šīs iestādes pienākumu informēt attiecīgā kuģa kapteini par šādām tiesībām.

62 Tādējādi Komisijas prasība ir jāuzskata par pamatotu tiktāl, ciktāl tā attiecas uz Direktīvas 1999//95 7. pantu.

Par Direktīvas 1999/95 8. pantu

63 Šīs direktīvas 8. panta 1. punkts ir saistīts tikai ar attiecībām starp dalībvalstīm, kā arī attiecībām starp dalībvalstīm un Komisiju. Kā jau tas norādīts šī sprieduma 38. punktā, šādi noteikumi principā nav jātransponē.

64 Tomēr, ņemot vērā, ka dalībvalstīm ir pienākums nodrošināt pilnīgu Kopienu tiesību ievērošanu, Komisijai ir iespēja pierādīt, ka direktīvas, kas reglamentē šādas attiecības, noteikumu izpildei valsts tiesībās ir jāpieņem īpaši transponēšanas pasākumi (skat. iepriekš minēto 2003. gada 20. novembra spriedumu lietā Komisija/Francija, 92. punkts, un 2003. gada 27. novembra spriedumu lietā Komisija/Francija, 68. punkts).

65 Šajā gadījumā Komisija nav izteikusi argumentus, lai pierādītu, ka Itālijas iestāžu prakse ir pretrunā ar dalībvalstu pienākumiem, kas izriet no Direktīvas 1999/95 8. panta 1. punkta.

66 Tādējādi Komisijas prasība šajā sakarā ir jānoraida.

67 Prasība savukārt ir jāuzskata par pamatotu tiktāl, ciktāl tā attiecas uz pienākumu publicēt informāciju, ko paredz Direktīvas 1999/95 8. panta 2. punkts, jo noteikumi, uz kuriem atsaucas Itālijas valdība, nekādā ziņā nerada šādu pienākumu valsts tiesībās.

Par Direktīvas 1999/95 9. pantu

68 Valsts tiesību aktu noteikumos, uz kuriem atsaucas Itālijas valdība, nav iekļauta neviena klauzula “pret labvēlīgāku” attieksmi Direktīvas 1999/95 9. panta nozīmē.

69 Tādējādi prasība ir jāapmierina tiktāl, ciktāl tā attiecas uz minēto noteikumu.

70 Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, pirmkārt, jāatzīst, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Direktīvas 1999/95 3.–7. pantu, 8. panta 2. punktu un 9. pantu, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva, un, otrkārt, ka pārējā daļā prasība ir jānoraida.

Par tiesāšanās izdevumiem

71 Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā šai dalībvalstij spriedums galvenokārt nav labvēlīgs, jāpiespriež Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:

1) nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu 3.–7. pantu, 8. panta 2. punktu un 9. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 13. decembra Direktīvā 1999/95/EK par noteikumu ieviešanu attiecībā uz to jūrnieku darba stundām [darba laika ilgumu], kas strādā uz kuģiem, kuri ierodas Kopienas ostās, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar šo direktīvu;

2) prasību pārējā daļā noraidīt;

3) Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

[Paraksti]