ĢENERĀLADVOKĀTES LAILAS MEDINAS

SECINĀJUMI,

sniegti 2022. gada 3. martā ( 1 )

Lieta C‑659/20

ET

pret

Ministerstvo životního prostředí

(Nejvyšší správní soud (Augstākā administratīvā tiesa, Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LESD 267. pants – Savvaļas dzīvnieku un augu sugu aizsardzība, reglamentējot to tirdzniecību – Regulas (EK) Nr. 338/97 un (EK) Nr. 865/2006 – Atbrīvojumi no komerciālu darbību aizlieguma – Nebrīvē dzimuši un audzēti dzīvnieku sugu īpatņi – Jēdziens “vaislas dzīvnieki” – Vaislas dzīvnieku izcelšanās noteikšana

Ievads

1. “Savvaļas fauna un flora savā formu daudzveidībā un skaistumā ir Zemes dabisko sistēmu neaizstājama sastāvdaļa, kas jāaizsargā šīs un nākamo paaudžu vārdā.” Šāds būtisks paziņojums ir sniegts Konvencijas par starptautisko tirdzniecību ar apdraudētajām savvaļas dzīvnieku un augu sugām (turpmāk tekstā – “CITES”) preambulā ( 2 ).

2. CITES ir starptautisks vides aizsardzības līgums, kura mērķis ir aizsargāt atsevišķas savvaļas dzīvnieku un augu sugas no pārmērīgas izmantošanas starptautiskajā tirdzniecībā. Komentētāji to ir raksturojuši kā “neapšaubāmi veiksmīgāko no visiem starptautiskajiem līgumiem, kuru priekšmets ir savvaļas dzīvnieku un augu aizsardzība”, tomēr atzīstot, ka “protams, joprojām pastāv problēmas” ( 3 ). Konkrētāk, nelikumīga tirdzniecība ar savvaļas dzīvniekiem un augiem “joprojām ir būtiska problēma” ( 4 ). Daži lēš, ka visā pasaulē nelikumīgās tirdzniecības apmērs varētu būt no 7 līdz 23 miljardiem ASV dolāru (USD) gadā ( 5 ). Jaunākais ANO Ziņojums par noziegumiem pret savvaļas dzīvniekiem un augiem pasaulē liecina, ka noziegumi pret savvaļas dzīvniekiem un augiem ir uzņēmējdarbība, kas ir “globāla; ienesīga, ar augstu pieprasījumu, kas rada augstas cenas; un ārkārtīgi plaši izplatīta” ( 6 ). Tajā pašā ziņojumā ir uzsvērta saikne starp globālo veselības krīzi un savvaļas dzīvnieku un augu nelikumīgu izmantošanu, un tajā ir pausts uzskats, ka noziegumu pret savvaļas dzīvniekiem un augiem izbeigšana ir “atgūšanās no Covid‑19 krīzes būtiska daļa” ( 7 ).

3. Tieši uz šo vispārīgo apsvērumu fona esmu nodomājusi veikt Nejvyšší správní soud (Augstākā administratīvā tiesa, Čehijas Republika) iesniegtā lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu analīzi. Šis lūgums attiecas uz divu to Savienības regulu interpretāciju, kuru mērķis ir aizsargāt savvaļas dzīvnieku un augu sugas un garantēt to saglabāšanu, veicot kontroli pār starptautisko tirdzniecību ar šo sugu īpatņiem, proti, Padomes Regulas (EK) Nr. 338/97 ( 8 ) un Komisijas Regulas (EK) Nr. 865/2006 ( 9 ).

4. Regulā Nr. 338/97 ir paredzētas atsevišķas atkāpju normas, kas piemērojamas šīs regulas A pielikumā uzskaitīto dzīvnieku sugu nebrīvē dzimušiem un audzētiem īpatņiem. Galvenais šajā lietā izvirzītais jautājums būtībā ir šāds: vai, nosakot, vai īpatņi atbilst atbrīvojuma no tāda tirdzniecības aizlieguma nosacījumiem, kāds piemērojams nebrīvē audzētiem kādas dzīvnieku sugas īpatņiem, kompetentās iestādes drīkst pārbaudīt vaislas dzīvnieku izcelsmi pat tad, ja šāda pārbaude attiecas ne tikai uz īpatņiem, kurus audzētājs ir likumīgi ieguvis. Kā esmu nodomājusi parādīt savā analīzē, iestādēm vajadzētu būt pilnvarām veikt šādu pārbaudi, lai noteiktu, vai atbrīvojums būtu jāpiešķir.

Atbilstošās tiesību normas

Starptautiskās tiesības

CITES

5. CITES mērķis ir ar starptautiskās tirdzniecības tiesisko regulējumu aizsargāt noteiktas apdraudētās savvaļas dzīvnieku un augu sugas. Tajā ir paredzēti atsevišķi aizsardzības noteikumi dažādām sugām, kas ir iedalītas trijās kategorijās, kuras atbilst trim konvencijas pielikumiem, atkarībā no tā, cik lieli ir šo sugu iznīkšanas draudi.

6. Šī konvencija, par kuras dalībnieci Eiropas Savienība kļuva 2015. gada 8. jūlijā, Eiropas Savienībā tika ieviesta no 1984. gada 1. janvāra saskaņā ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 3626/82 ( 10 ). Šī regula tika atcelta ar Regulu Nr. 338/97.

7. CITES I pielikumā ir ietvertas visvairāk apdraudētās sugas, uz kurām attiecas stingrākie aizsardzības noteikumi. Saskaņā ar CITES II panta 1. punktu tirdzniecība ar šo sugu īpatņiem ir jāatļauj tikai “izņēmuma gadījumos”.

8. Saskaņā ar CITES II panta 2. punkta a) apakšpunktu šīs konvencijas II pielikumā ir ietvertas “visas sugas, kuras šobrīd vēl neapdraud iznīkšana, bet kuras var kļūt apdraudētas, ja tirdzniecība ar šo sugu īpatņiem netiks pakļauta stingrai kontrolei, lai nepieļautu tādu izmantošanu, kas nebūtu savienojama ar izdzīvošanas iespējām”. II pielikumā uzskaitīto sugu importa prasības ir mazāk stingras salīdzinājumā ar I pielikumā uzskaitīto sugu importa prasībām.

9. CITES VII panta 4. punktā ir paredzēts, ka I pielikumā ietverto dzīvnieku sugu īpatņi, kas komerciālos nolūkos audzēti nebrīvē, ir uzskatāmi par II pielikumā ietverto sugu īpatņiem.

Eiropas Savienības tiesības

Regula Nr. 338/97

10. Regulas Nr. 338/97 1. pantā ir noteikts, ka tās mērķis ir aizsargāt savvaļas dzīvnieku un augu sugas un garantēt to saglabāšanu, regulējot tirdzniecību ar tām. Tāpat tajā ir noteikts, ka to piemēro atbilstīgi CITES mērķiem, principiem un noteikumiem.

11. Minētās regulas 2. pantā ir ietvertas šādas definīcijas: “[..] g) “uzraudzības iestāde” ir valsts administratīva iestāde, kas dalībvalsts gadījumā ir norādīta saskaņā ar 13. panta 1. punkta a) apakšpunktu [..]; [..] s) “suga” ir suga, pasuga vai populācija; t) “īpatnis” ir jebkurš dzīvs vai nedzīvs A līdz D pielikumā uzskaitīto sugu dzīvnieks vai augs [..]. [..].”

12. Regulas Nr. 338/97 8. pantā ir paredzēts: “1. Šīs regulas A pielikumā uzskaitīto sugu īpatņus aizliegts pirkt, piedāvāt pirkšanai, iegādāties komerciāliem nolūkiem, izstādīt publikai komerciālos nolūkos, lietot komerciāliem mērķiem un pārdošanai, uzglabāt pārdošanai, piedāvāt pārdošanai vai transportēt pārdošanai. [..] 3. Tās dalībvalsts, kurā īpatņi atrodas, uzraudzības iestāde var piešķirt atbrīvojumu no 1. punktā minētajiem aizliegumiem saskaņā ar citiem Kopienas tiesību aktiem par savvaļas augu un dzīvnieku saglabāšanu, šajā nolūkā izsniedzot sertifikātu un izskatot katru atsevišķu gadījumu, ja īpatņi: [..] d) ir nebrīvē dzimuši un auguši dzīvnieku sugu īpatņi vai mākslīgi pavairotu augu sugu īpatņi, vai arī šādu īpatņu daļas vai atvasinājumi [..] [..].”

Regula Nr. 865/2006

13. Regulas Nr. 865/2006 1. panta 3. punktā ir ietverta šāda definīcija: ““vaislas dzīvnieki” ir visi dzīvnieki audzētavā, kurus izmanto pavairošanai; [..].”

14. Regulas Nr. 865/2006 54. pantā “Dzīvnieku sugu īpatņi, kas dzimuši un auguši nebrīvē” ir paredzēts: “Neierobežojot 55. pantu, dzīvnieku sugu īpatņus uzskata par nebrīvē dzimušiem un augušiem tikai gadījumā, ja kompetentā uzraudzības iestāde, konsultējoties ar attiecīgās dalībvalsts kompetentu zinātnisko iestādi, ir pārliecinājusies par sekojošu kritēriju izpildi: [..] 2) vaislas dzīvnieki ir noteikti [ir konstatēti] saskaņā ar piemērojamiem juridiskajiem nosacījumiem iegādes laikā un tādā veidā, kas nav kaitīgs attiecīgo savvaļas sugu izdzīvošanai; [..].”

Faktiskie apstākļi, tiesvedība un prejudiciālie jautājumi

15. Prasītājs ir papagaiļu audzētājs. 2015. gada 21. janvārī viņš iesniedza pieteikumu par atbrīvojumu no tirdzniecības aizlieguma attiecībā uz pieciem Hiacinšu aras (Anodorhynchus hyacinthinus) īpatņiem, kurus bija audzējis prasītājs un kuri bija dzimuši 2014. gadā. Šis īpatnis ir sarakstā, kas ietverts Regulas Nr. 338/97 A pielikumā un CITES I pielikumā. Kompetentā uzraudzības iestāde atteicās apmierināt šo pieteikumu, pamatojoties uz kompetentās zinātniskās iestādes atzinumu.

16. Kompetentā uzraudzības iestāde novērtēšanai ir sniegusi turpmākos konstatējumus attiecībā uz izvērtējamo papagaiļu izcelsmi. Šo papagaiļu vecvecākus (turpmāk tekstā – “vecvecāku īpatņi”) Bratislavā (Slovākija) 1993. gada jūnijā aizdomīgos apstākļos importēja kāds Urugvajas pilsonis. Pēc tam FU ar automašīnu pārveda vecvecāku īpatņus uz Čehijas Republiku. Uz robežas muitas iestādes transportlīdzekli apturēja un ar administratīvu lēmumu konfiscēja pilsonim FU vecvecāku īpatņus. Tomēr Vrchní soud v Praze (Augstā tiesa Prāgā, Čehijas Republika) šo administratīvo lēmumu 1996. gadā atcēla.

17. Minētās iestādes vecvecāku īpatņus atdeva pilsonim FU, kurš pēc tam tos aizdeva GV. 2000. gadā GV izaudzēja attiecīgo papagaiļu vecākus (turpmāk tekstā – “vecāku īpatņi”) un pēc tam atdeva vecvecāku īpatņus FU, kurš savukārt nodeva tos Zlīnas [Zlín] (Čehijas Republika) Zooloģiskajam dārzam. Prasītājs vecāku īpatņus no GV ieguva 2000. gadā. Vecāku īpatņu īpašumtiesību nodošanas spēkā esamība nav apstrīdēta.

18. Zinātniskā iestāde izvērtēja, vai vecāku īpatņi atbilst atbrīvojumam no tirdzniecības aizlieguma, kāds piemērojams nebrīvē audzētiem kādas dzīvnieku sugas īpatņiem, ievērojot Regulas Nr. 865/2006 54. panta 2. punktā paredzētos nosacījumus. Atbilstoši minētajai tiesību normai vaislas dzīvnieki ir jākonstatē “saskaņā ar piemērojamiem juridiskajiem nosacījumiem iegādes laikā un tādā veidā, kas nav kaitīgs attiecīgo savvaļas sugu izdzīvošanai”. Zinātniskā iestāde ieteica nepiešķirt šo atbrīvojumu. Pēc tās uzskatiem, reģistrācijas dokumentos attiecībā uz vecvecāku īpatņiem bija pieļauti vairāki trūkumi, un turklāt nebija sniegta nekāda informācija par vecāku īpatņu izcelsmi.

19. Pamatojoties uz zinātniskās iestādes atzinumu, kompetentā uzraudzības iestāde atteicās piešķirt atbrīvojumu, kas ļautu tirgot attiecīgos īpatņus. Prasītājs šo lēmumu pārsūdzēja Ministerstvo životního prostředí (Vides ministrijā, Čehijas Republika). Pārsūdzībā viņš apgalvoja, ka jēdziens “vaislas dzīvnieki” esot interpretēts kļūdaini. Pēc viņa uzskatiem, šis jēdziens ietver tikai vecāku īpatņus un to pēcnācējus. Tādēļ iestādēm neesot bijis pilnvaru pārbaudīt vecvecāku īpatņu izcelsmi. Ministerstvo životního prostředí (Vides ministrija) noraidīja šo pārsūdzību, uzskatīdama, ka pirmā pāra, kurš tika pavairots, iegādes metode ir noteicošā, izvērtējot, vai vaislas dzīvnieki ir konstatēti saskaņā ar piemērojamiem noteikumiem. Ņemot vērā, ka prasītājs nespēja pierādīt vecvecāku īpatņu izcelsmi, nebija iespējams piešķirt atbrīvojumu, kas ļautu tirgot attiecīgos īpatņus.

20. Prasītājs pārsūdzēja Ministerstvo životního prostředí (Vides ministrijas) lēmumu Krajský soud v Hradci Králové (Apgabaltiesa Hradeckrālovē, Čehijas Republika). Šīs tiesas pasludinātajā spriedumā bija atzīts, ka Anodorhynchus sugas papagaiļu tirdzniecība ir aizliegta, un to var atļaut tikai izņēmuma gadījumos, kas noteikti Regulas Nr. 865/2006 54. panta 2. punktā, un prasītājam nebija šādu apstākļu. Minētā tiesa norādīja, ka vecvecāku īpatņu iegādes laikā CITES Čehijas Republikā jau bija spēkā un bija ieviesta valsts tiesībās. Tā uzskatīja, ka saskaņā ar tiesību aktiem, ar ko ieviesta CITES, ir atļauts veikt vaislas dzīvnieku izcelsmes pārbaudi un ka šī pārbaude var attiekties arī uz vecvecāku īpatņiem. Tādējādi jēdziens “vaislas dzīvnieki” saskaņā ar Regulā Nr. 865/2006 sniegto definīciju attiecas uz visām trim papagaiļu paaudzēm.

21. Prasītājs par Krajský soud v Hradci Králové (Apgabaltiesa Hradeckrālovē) spriedumu iesniedza kasācijas sūdzību Nejvyšší správní soud (Augstākā administratīvā tiesa), kas ir iesniedzējtiesa. Viņš apgalvoja, ka pārsūdzētajā spriedumā ir pieļauta tiesību kļūda, uzskatot, ka jēdziens “vaislas dzīvnieki” ietver attiecīgo īpatņu vecākus un vecvecākus. Prasītājs uzskata, ka šāda interpretācija viņam rada nesaprātīgu pierādīšanas pienākumu. Turklāt viņš norāda, ka tā esot kļūdaina, ņemot vērā jēdziena “vaislas dzīvnieki” tvērumu. Kā minēts prasītāja pieteikumā, šis jēdziens ietver visus dzīvniekus, kas atrodas kādā konkrētā audzētavā, nevis to priekštečus, kas tiek turēti citās audzētavās vai ko tur citi audzētāji. Prasītājs arī apgalvo, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāptas viņa tiesības uz īpašumu un viņa tiesiskā paļāvība, jo vecāku īpatņus viņš esot ieguvis likumīgi.

22. Atbildot uz prasītāja kasācijas sūdzību, Ministerstvo životního prostředí (Vides ministrija) atsaucās uz Regulas Nr. 865/2006 54. panta 2. punkta formulējumu, kurā ir lietots termins vaislas dzīvnieku “[noteikšana]”. Termins “noteikšana” skaidri attiecas uz pagātni un tātad norāda uz selekcijas līnijas sākumu. Turklāt Ministerstvo životního prostředí (Vides ministrija) norādīja, ka vaislas dzīvnieku definīcijai ir pakārtota nozīme, savukārt vaislas dzīvnieku noteikšanas veidam ir izšķiroša nozīme atbrīvojuma piešķiršanā. Attiecībā uz pierādīšanas pienākumu Ministerstvo životního prostředí (Vides ministrija) norādīja, ka tas nav neasprātīgs, ņemot vērā, ka īpašniekam būtu jāpierāda vaislas dzīvnieku izcelsme tikai tad, ja tas vēlēsies tirgot nākamās paaudzes. Iestādes pārbauda vaislas dzīvnieku izcelsmi atbilstoši ierastajai praksei Eiropas Savienībā. Tomēr pretējs viedoklis, ko paudis prasītājs, atvieglo to vaislas dzīvnieku leģitimāciju, kuri izaudzēti no īpatņiem, kas iegūti savvaļā. Attiecībā uz īpašumtiesībām Ministerstvo životního prostředí (Vides ministrija) norādīja, ka likumīgās īpašumtiesības uz vecvecāku īpatņiem un to pēcnācējiem nav apstrīdētas. Tādējādi prasītāja īpašumtiesības nav pārkāptas, bet gan tikai ierobežotas.

23. Iesniedzējtiesa norāda, ka izšķirošais jautājums šajā lietā ir par to, vai “vaislas dzīvnieku” definīcija saskaņā ar Regulas Nr. 865/2006 1. panta 3. punktu ietver visus konkrētās audzētavas dzīvniekus, kurus izmanto pavairošanai. Ja Tiesa šo definīciju interpretētu plaši, iekļaujot vecvecāku īpatņus, kurus prasītājs netur, tad otrajam prejudiciālajam jautājumam zustu priekšmets.

24. Tomēr, ja Tiesa sniegtu šauru jēdziena “vaislas dzīvnieki” interpretāciju, kas attiektos tikai uz īpatņiem konkrētā audzētavā, tad būtu jāatbild uz otro prejudiciālo jautājumu. Ar šo jautājumu iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai vaislas dzīvnieku “[noteikšanas]” jēdziens, kas minēts Regulas Nr. 865/2006 54. panta 2. punktā, attiecas tikai uz attiecīgo īpatņu likumīgu iegūšanu, vai arī tas attiecas arī uz selekcijas līnijas sākumu.

25. Šajā ziņā iesniedzējtiesa, [no vienas puses,] uzskata, ka interpretācija, saskaņā ar kuru jēdziens “noteikšana” attiecas uz attiecīgo īpatņu selekcijas līnijas sākumu, nepieļauj tā saukto “apšaubāmo” dzīvnieku leģitimāciju, izmantojot “negodīgu” nodošanu. No otras puses, iesniedzējtiesa norāda, ka “negodīga” nodošana Eiropas Savienībā nav iespējama. Proti, tā uzskata, ka atbilstoši pašreiz spēkā esošajam tiesiskajam regulējumam nav iespējams likumīgi iegūt Regulas Nr. 865/2006 A pielikumā uzskaitīto dzīvnieku īpatņus, nesaņemot atbrīvojumu. Turklāt, ja tiktu atļauta visas selekcijas līnijas pārbaude, tad aizsargāto dzīvnieku īpašniekiem tiktu izvirzītas nereālas prasības, kas tiem liktu pierādīt garas un nedefinētas ģenealoģiskās līnijas leģitimitāti.

26. Ar trešo jautājumu iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai var tikt ņemti vērā individuālie apstākļi, piemēram, tas, ka prasītājs īpatņus ir ieguvis likumīgi, un viņa tiesiskā paļāvība uz to, ka viņš varēs tirgot pēcnācējus vismaz Čehijas Republikā. Iesniedzējtiesa šajā ziņā norāda, ka, pat ja iegādes laikā CITES bija piemērojama Čehijas Republikā, valsts tiesību aktos, ar ko tā tika ieviesta, nebija prasīts nodošanas valsts teritorijā gadījumā izsniegt sertifikātu. Turklāt stingrākie Savienības tiesību akti, saskaņā ar kuriem šāds sertifikāts ir jāizsniedz gadījumā, ja notiek nodošana Eiropas Savienības teritorijā, kā arī vienas dalībvalsts teritorijā, nebija piemērojami laikā, kad notika vecāku īpatņu nodošana.

27. Šādos apstākļos Nejvyšší správní soud (Augstākā administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai jēdziens “vaislas dzīvnieki” [Regulas Nr. 865/2006] izpratnē ietver arī konkrēta audzētāja audzētu īpatņu vecākus, kaut arī šis audzētājs nekad nav bijis to īpašnieks vai turētājs? 2) Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir tāda, ka vecāku īpatņi neietilpst jēdzienā “vaislas dzīvnieki”, vai kompetentās iestādes, izvērtējot, vai ir ievērots [Regulas Nr. 865/2006] 54. panta 2. punktā paredzētais nosacījums, ka vaislas dzīvnieki ir konstatēti likumīgi un vienlaikus tādā veidā, kas nav kaitīgs attiecīgo savvaļas sugu izdzīvošanai, ir pilnvarotas pārbaudīt šo vecāku īpatņu izcelsmi un uz tā pamata izvērtēt, vai vaislas dzīvnieki ir noteikti saskaņā ar šīs regulas 54. panta 2. punktā paredzētajiem kritērijiem? 3) Vai, pārbaudot, vai ir ievērots [Regulas Nr. 865/2006] 54. panta 2. punktā paredzētais nosacījums, ka vaislas dzīvnieki ir konstatēti saskaņā ar piemērojamiem juridiskajiem nosacījumiem un tādā veidā, kas nav kaitīgs attiecīgo savvaļas sugu izdzīvošanai, var tikt ņemti vērā citi šīs lietas apstākļi (it īpaši labticība, pārņemot īpatņus, kā arī tiesiskā paļāvība, ka būs iespējams tirgot to iespējamus pēcnācējus, vai arī mazāk stingri tiesību akti, kas bija spēkā Čehijas Republikā pirms pievienošanās Eiropas Savienībai)?”

Analīze

Pirmais jautājums

28. Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai jēdziens “vaislas dzīvnieki” Regulas Nr. 865/2006 1. panta 3. punkta izpratnē ietver to īpatņu vecākus, kurus ir audzējis attiecīgais audzētājs un kuri viņam nav piederējuši vai kurus viņš nav turējis.

29. Šajā ziņā vispirms vēlos norādīt, ka dzīvnieku īpatņu atzīšanai par tādiem, kas ir “dzimuši un auguši nebrīvē”, ir būtiskas sekas attiecībā uz to aizsardzības statusu. Proti, lai gan saskaņā ar Regulas Nr. 338/97 8. panta 1. punktu tirgot šīs regulas A pielikumā uzskaitīto sugu īpatņus ir aizliegts, šīs regulas 8. panta 3. punkta d) apakšpunktā ir paredzēts, ka īpatņi, kas dzimuši un audzēti nebrīvē, var tikt atzīti par atbilstošiem atbrīvojumam no tirdzniecības aizlieguma (turpmāk tekstā – “nebrīvē audzētu dzīvnieku atbrīvojums”). Kompetentā uzraudzības iestāde izsniedz attiecīgu sertifikātu (turpmāk tekstā – “pārdošanas atbrīvojuma sertifikāts”).

30. Regulas Nr. 865/2006 54. pantā ir izvirzīti vairāki nosacījumi, kas ir jāizpilda, lai uzraudzības iestāde uzskatītu, ka īpatņi ir dzimuši un audzēti nebrīvē. Konkrētāk, saskaņā ar šīs regulas 54. panta 2. punktu kompetentajai uzraudzības iestādei ir jāpārliecinās, ka “vaislas dzīvnieki ir noteikti [ir konstatēti] saskaņā ar piemērojamiem juridiskajiem nosacījumiem iegādes laikā un tādā veidā, kas nav kaitīgs attiecīgo savvaļas sugu izdzīvošanai”.

31. Šajā lietā nav strīda par to, ka prasītāja iegūto īpatņu vecāki (citiem vārdiem sakot, jaunākās papagaiļu paaudzes vecvecāki) neatbilst Regulas Nr. 865/2006 54. panta 2. punktā izvirzītajiem nosacījumiem. Proti, vecvecāku īpatņi tikuši noķerti savvaļā un importēti Čehijas Republikā aizdomīgos apstākļos. Tomēr prasītājs apgalvo, ka jēdzienam “vaislas dzīvnieki” nebūtu jāietver īpatņi, kas nekad nav bijuši viņa īpašumā vai turēti viņa audzētavā. Viņš norāda, ka iestādēm tas, vai ir izpildītas prasības atbrīvojuma no tirdzniecības aizlieguma piešķiršanai, būtu jāizvērtē attiecībā tikai uz to īpatņu juridisko statusu, kas tiek turēti viņa audzētavā.

32. Tieši šajā ziņā iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, kāds ir jēdziena “vaislas dzīvnieki” Regulas Nr. 865/2006 1. panta 3. punkta izpratnē tvērums. Ja šis jēdziens tiktu interpretēts tādējādi, ka tas ietver visus īpatņus, kas tiek izmantoti šīs līnijas selekcijai, neatkarīgi no audzētavas, kurā tie tiek turēti, tad abi pārējie jautājumi nebūtu jāizskata. Iestādēm, nosakot vaislas dzīvniekus, pēc definīcijas ir jāņem vērā vaislas dzīvnieku izcelšanās šīs regulas 54. panta 2. punkta izpratnē.

33. Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, interpretējot Savienības tiesību normu, ir jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī tās konteksts un tā regulējuma mērķi, kurā šī norma ietilpst ( 11 ).

34. Regulas Nr. 865/2006 1. panta 3. punkta formulējumā jēdziens “vaislas dzīvnieki” ir definēts kā “visi dzīvnieki audzētavā, kurus izmanto pavairošanai”.

35. Iesniedzējtiesa, kā arī Eiropas Komisija savos apsvērumos pauž uzskatu, ka jēdziena “vaislas dzīvnieki” definīcijas formulējums attiecas tikai uz tiem dzīvniekiem, kas atrodas konkrētā audzētavā. Proti, šī definīcija attiecas uz dzīvniekiem, kas tiek turēti kādā audzētavā, nevis jebkurā audzētavā.

36. Dažādu valodu versiju salīdzinoša pārbaude liecina par labu šādai interpretācijai. Franču valodas versijā ir norādīts “un établissement d’élévage”, spāņu valodas versijā – “un establecimiento”, vācu valodas versijā – “einem Zuchtbetrieb” un latviešu valodas versijā – “dzīvnieki audzētavā” ( 12 ).

37. Tomēr gramatiskā interpretācija nav noteicošā, jo dažas citas Regulas Nr. 865/2006 1. panta 3. punkta valodu versijas liek domāt, ka jēdziens “vaislas dzīvnieki” nozīmē visus dzīvniekus, kas atrodas audzēšanas “procesā” ( 13 ). Turklāt Slovākijas Republika uzskata, ka angļu valodas versijā izmantotais vārds operation nozīmē “pavairošanas procesu”, nevis konkrētu audzētavu.

38. Ņemot vērā acīmredzamo atšķirību starp Regulas Nr. 865/2006 1. panta 3. punkta vienlīdz autentiskajām valodu versijām, ir jāpārbauda šīs tiesību normas konteksts, kā arī tajā izvirzītie mērķi un tiesiskais regulējums, kurā šī norma ir ietverta ( 14 ).

39. Attiecībā uz Regulas Nr. 865/2006 1. panta 3. punkta kontekstu ir jāatgādina – kā izriet no šīs regulas pirmā apsvēruma –, ka tās mērķis citu starpā ir nodrošināt pilnīgu atbilstību CITES normām. Tādējādi, interpretējot šo regulu, ir jāņem vērā CITES konvencijas normas, tostarp CITES dalībvalstu Konferences pieņemtās rezolūcijas (turpmāk tekstā – “Rezolūcija Conf.”), kas palīdz noskaidrot šīs konvencijas normu interpretāciju ( 15 ).

40. Šajā ziņā vēlos paust šādus apsvērumus. No vienas puses, jēdziena “vaislas dzīvnieki” definīcija Regulā Nr. 865/2006 ir gandrīz identiska definīcijai, kāda pieņemta Rezolūcijā Conf. 10.16. Minētajā rezolūcijā ir precizēts, ka “audzētavas “vaislas dzīvnieki” ir visi dzīvnieki audzētavā, kurus izmanto pavairošanai” ( 16 ). Noteiktā artikula the lietojums pirms lietvārdiem animals (‘dzīvnieki’) un operation (‘audzētava’), šķiet, norāda uz to, ka jēdziens “vaislas dzīvnieki” ir jāsaprot tādējādi, ka tas attiecas uz visiem dzīvniekiem, ko izmanto pavairošanai konkrētā audzētavā, nevis ko izmanto dažādi audzētāji nenoteiktā skaitā audzētavu.

41. No otras puses, saskaņā ar Rezolūcijas Conf. 12.10 ( 17 ) noteikumiem “audzētava” var tikt reģistrēta tikai atbilstoši šajā rezolūcijā paredzētajai procedūrai, ja šajā audzētavā radītie īpatņi ir atzīti par “audzētiem nebrīvē” saskaņā ar Rezolūcijas Conf. 10.16 normām ( 18 ). Minētās rezolūcijas un tās pielikumu noteikumos ir sniegtas pietiekami skaidras norādes par to, ka audzētava audzēšanai nebrīvē nevar tikt saprasta “procesa” nozīmē ( 19 ).

42. Pilnības labad var būt lietderīgi norādīt, ka pat citās tiesību jomās, un it īpaši Savienības lauksaimniecības tiesībās, jēdziens “audzētava” tiek saprasts līdzīgi. Regulā (ES) 2016/1012 ( 20 ) jēdziens “audzētāju organizācija” ir definēts kā “audzētāju apvienība, audzētāju organizācija, privāts uzņēmums, kas darbojas slēgtā audzēšanas sistēmā, vai publiska struktūra”.

43. Tādējādi, ņemot vērā kontekstu, kurā ietilpst Regula Nr. 865/2006, ir jāapstiprina interpretācija, saskaņā ar kuru jēdziens “vaislas dzīvnieki” Regulas Nr. 865/2006 1. panta 3. punkta izpratnē ietver visus dzīvniekus konkrētā audzētavā. Minētais jēdziens neietver īpatņu, ko ir audzējis attiecīgais audzētājs, vecākus, kuri viņam nav piederējuši vai kurus viņš nav turējis.

44. Arī Regulas Nr. 865/2006 1. panta 3. punkta un tiesiskā regulējuma, kurā tas ietilpst, mērķis liecina par labu šaurākai jēdziena “vaislas dzīvnieki” izpratnei. Jēdziena “vaislas dzīvnieki” tvēruma noteikšana ietekmē priekšmeta noteikšanu novērtējumam, ko veic iestādes, izvērtēdamas to, vai vaislas dzīvnieki ir konstatēti atbilstoši Regulas Nr. 865/2006 54. panta 2. punktā paredzētajiem nosacījumiem. Novērtējuma priekšmetam ir jābūt specifiskam, precīzam un konkrētam.

45. Šādā skatījumā, pat pieņemot, ka Slovākijas Republikas piedāvātā interpretācija, saskaņā ar kuru angļu termins breeding operation [‘audzētava’] ietver nozīmi “process”, tiktu akceptēta, quod non, man šķiet skaidrs, ka šāds process nevarētu būt neierobežots, bet būtu jāsaprot tādējādi, ka tam ir noteiktas robežas konkrētā audzētavā.

46. Slovākijas Republika tomēr apgalvo, ka, ņemot vērā Regulas Nr. 865/2006 vispārējo mērķi, proti, apdraudēto sugu aizsardzību, būtu jāizdara citāds secinājums. Manuprāt, minētajā regulā izvirzītais mērķis nevar izraisīt tādu jēdziena “vaislas dzīvnieki” interpretāciju, kas nebūtu saderīga ar šāda jēdziena nozīmi tiesību aktu kontekstā, kurā tas ietilpst. Katrā ziņā manis ierosinātā jēdziena “vaislas dzīvnieki” interpretācija neapdraud mērķa aizsargāt apdraudētās sugas sasniegšanu. Kā iztirzāšu otrajā un trešajā jautājumā, šis mērķis tiek ņemts vērā, lai atzītu, ka kompetentā uzraudzības iestāde ir pilnvarota pārbaudīt vaislas dzīvnieku izcelšanos, kad tā nosaka, vai šīs sugas īpatnis ir atzīstams par atbilstošu nebrīvē audzētu dzīvnieku atbrīvojumam.

47. Ņemot vērā iepriekš minēto, es secinu, ka jēdziens “vaislas dzīvnieki” Regulas Nr. 865/2006 1. panta 3. punkta izpratnē ietver visus dzīvniekus, kas tiek turēti konkrētā audzētavā. Tādēļ pats šis jēdziens neietver īpatņu, ko ir audzējis attiecīgais audzētājs, vecākus, kuri viņam nav piederējuši vai kurus viņš nav turējis.

Par otro un trešo jautājumu

48. Ar otro un trešo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, pirmkārt, vai kompetentajai uzraudzības iestādei ir pilnvaras pārbaudīt vaislas dzīvnieku izcelsmi, lai pārliecinātos, ka tie ir konstatēti likumīgi un tādā veidā, kas nav kaitīgs attiecīgo sugu izdzīvošanai savvaļā Regulas Nr. 865/2006 54. panta 2. punkta izpratnē. Otrkārt, tā jautā, vai, veicot šo novērtējumu, izšķiroša nozīme ir tādiem īpašiem lietas apstākļiem kā audzētāja labticība un tā tiesiskā paļāvība uz to, ka pēcnācēju tirdzniecība tiks atļauta, kā arī mazāk stingri tiesību akti, kas Čehijas Republikā bija piemērojami pirms šīs valsts pievienošanās Eiropas Savienībai.

49. Kā mēģināšu parādīt savā analīzē, iestādēm vajadzētu būt pilnvarām pārbaudīt vaislas dzīvnieku izcelsmi. Apstākļos, kad tās nav pārliecinātas, ka ir izpildīti Regulas Nr. 865/2006 54. panta 2. punktā paredzētie nosacījumi, iestādēm tātad vajadzētu būt pilnvarotām atteikties piešķirt atbrīvojumu no tirdzniecības aizlieguma. Ņemot vērā vispārējo noteikumu, ka tirdzniecība ar apdraudētajām sugām ir aizliegta, manuprāt, iestāžu rīcībā vajadzētu būt visiem līdzekļiem, lai gadījumā, ja pastāv riska indikatori, tos izmeklētu, nevis pievērtu uz tiem acis.

a) Par uzraudzības iestādes pilnvarām noteikt vaislas dzīvnieku izcelšanos

50. Vispirms jāpatur prātā, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru ( 21 ), interpretējot Savienības tiesību normu, ir jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī tās konteksts un tā regulējuma mērķi, kurā šī norma ietilpst.

51. Pirmkārt, attiecībā uz Regulas Nr. 865/2006 54. panta 2. punkta tekstu ir jānorāda, ka šajā tiesību normā ir izmantots vaislas dzīvnieku “noteikšanas” jēdziens, kas ir visai plašs. Tādēļ to var saprast tādējādi, ka tas ietver pārbaudi par pagātnes notikumiem un it īpaši – īpatņu izcelšanos.

52. Otrkārt, attiecībā uz šīs tiesību normas kontekstu vispirms ir svarīgi atgādināt, ka Regulas Nr. 338/97 8. panta 1. punktā ir paredzēts vispārējs noteikums, ar kuru ir aizliegts jebkādā veidā komerciāli izmantot šīs regulas A pielikumā uzskaitīto sugu īpatņus. Atbrīvojumi, kas paredzēti šīs regulas 8. panta 3. punktā, tostarp atbrīvojums attiecībā uz dzīvnieku sugas nebrīvē dzimušiem un audzētiem īpatņiem, var tikt piešķirti, izvērtējot katru atsevišķo gadījumu. Apdraudēto sugu tirdzniecības aizliegums atspoguļo CITES pamatprincipu, saskaņā ar kuru sugu, kurām draud izzušana, īpatņu tirdzniecība ir atļaujama tikai “izņēmuma gadījumos” ( 22 ). Ņemot vērā, ka aizliegums tirgot apdraudētās sugas ir norma, bet atbrīvojuma no šīs normas piešķiršana attiecībā uz nebrīvē dzimušiem šo sugu [īpatņiem] ir izņēmums, šis izņēmums ir jāinterpretē šauri.

53. Turpinājumā jānorāda, ka Regulas Nr. 338/97 8. panta 3. punkta d) apakšpunktā ir atļauti, bet nav prasīti atbrīvojumi no tajā paredzētā aizlieguma ( 23 ). No šīs tiesību normas skaidri izriet, ka nebrīvē audzētu dzīvnieku atbrīvojuma piešķiršana ir tikai dalībvalstu iespēja ( 24 ).

54. Šajā ziņā ir svarīgi norādīt, ka no Tiesas judikatūras izriet, ka attiecībā uz sugām, kuras ietvertas Regulas Nr. 338/97 A pielikumā, dalībvalstīm ir atļauts savā teritorijā noteikt vispārēju aizliegumu jebkādā veidā komerciāli izmantot nebrīvē dzimušus un audzētus īpatņus ( 25 ). Ja tas tā ir, a fortiori ir uzskatāms, ka tad, ja atbrīvojumi no sarakstā iekļauto sugu tirdzniecības aizlieguma ir atļauti, iestādēm ir plaša rīcības brīvība attiecībā uz metodēm, ko tās izmanto, lai izvērtētu, vai īpatņi atbilst atbrīvojuma piešķiršanas nosacījumiem.

55. Visbeidzot, ir jānorāda, ka Regulas Nr. 865/2006 55. pantā ir paredzēts, ka kompetentajai iestādei ir jābūt rīcības brīvībai pieprasīt paraugu analīzi apstākļos, kad 54. panta piemērošanas nolūkos tā uzskata par nepieciešamu noteikt īpatņa izcelšanos, analizējot asinis vai citus audus. Šī tiesību norma ļauj secināt, ka iestādēm ir pilnvaras pārbaudīt vaislas dzīvnieku izcelšanos, lai noteiktu, vai ir izpildīti šīs regulas 54. panta 2. punktā paredzētie nosacījumi.

56. Treškārt, attiecībā uz Regulas Nr. 865/2006 mērķi ir jāpatur prātā, ka ar to tiek īstenota Regula Nr. 338/97. Ar šīm regulām ieviestā sistēma, lai aizsargātu Regulas Nr. 338/97 A pielikumā uzskaitīto sugu īpatņus, ir vērsta uz to, lai nodrošinātu pēc iespējas pilnīgāku savvaļas dzīvnieku un augu sugu aizsardzību, kontrolējot tirdzniecību ar šīm sugām, atbilstoši CITES mērķiem, principiem un normām ( 26 ). Interpretācija, saskaņā ar kuru iestādēm ir pilnvaras pārbaudīt īpatņu izcelšanos saistībā ar pieteikumu piešķirt pārdošanas atbrīvojuma sertifikātu, veicina šajās regulās izvirzītā mērķa sasniegšanu.

57. Man arī šķiet ļoti piemēroti norādīt, ka nosacījumi dzīvnieku sugas īpatņa atzīšanai par dzimušu un audzētu nebrīvē, kuri paredzēti Regulas Nr. 865/2006 54. panta 2. punktā, atbilst nosacījumiem, kuri paredzēti Rezolūcijas Conf. 10.16. 2. panta b) apakšpunkta ii) punkta A) apakšpunktā. Minētā rezolūcija tika pieņemta, raizējoties par to, ka “apjomīga tirdzniecība ar īpatņiem, kas deklarēti kā audzēti nebrīvē, joprojām ir pretrunā [CITES] un dalībvalstu Konferences rezolūcijām, un var kaitēt attiecīgo savvaļas sugu populāciju izdzīvošanai”. Interpretācija, saskaņā ar kuru iestādēm ir pilnvaras pārbaudīt vaislas dzīvnieku izcelsmi, atbilst CITES dalībvalstu Konferences iecerei pastiprināt nebrīvē audzētu īpatņu aizsardzību.

58. Jebkāda cita interpretācija, iespējams, būtu pretrunā iepriekš minētajiem mērķiem. Kā iesniedzējtiesa, Eiropas Komisija, Čehijas Republika un Slovākijas Republika ir uzsvērušas savos rakstveida apsvērumos, ir jānovērš nelikumīgi tirgotu īpatņu “leģitimācijas” jeb “legalizēšanas” risks. Proti, pietiktu ar to, ka audzētājs iegūst savvaļā noķerta īpatņa pēcnācējus, lai to turpmāka pārdošana kļūtu likumīga ( 27 ). No šāda viedokļa raugoties, iesniedzējtiesas apgalvojums par to, ka “negodīga” nodošana Eiropas Savienībā nav iespējama, nešķiet pārliecinošs.

59. Ņemot vērā iepriekš minēto, es uzskatu, ka iestādēm ir pilnvaras pārbaudīt vaislas dzīvnieku izcelšanos to noteikšanai Regulas Nr. 865/2006 54. panta 2. punkta izpratnē.

b) Par praktiskajiem aspektiem un pierādīšanas pienākumu vaislas dzīvnieku izcelšanās noteikšanai

60. Šajā posmā ir svarīgi atbildēt uz iesniedzējtiesas paustajām bažām par vaislas dzīvnieku izcelšanās pārbaudes, kas jāveic iestādēm, praktiskajiem aspektiem. Šīs šaubas zināmā mērā atbilst argumentiem, kurus prasītājs ir izvirzījis rakstveida apsvērumos.

61. Piekrītu Čehijas Republikai un Komisijai, kuras savos rakstveida apsvērumos un atbildē uz Tiesas uzdoto jautājumu norāda, ka iestāžu pārbaude var tikt paplašināta līdz pat brīdim, kad pirmie īpatņi tika iegūti savvaļā. Kā norādīts šo secinājumu 51. punktā, Regulas Nr. 865/2006 54. panta 2. punktā izmantotais vaislas dzīvnieku “noteikšanas” jēdziens ir ļoti plašs. Tātad tā piemērošanas joma var ietvert visas selekcijas līnijas pārbaudi līdz pat īpatņiem, kas iegūti savvaļā. Turklāt, kā Komisija pamatoti norāda atbildē uz Tiesas uzdoto jautājumu, Regulas Nr. 865/2006 55. pantā izmantotais jēdziens “izcelšanās” ir plašāks nekā šīs regulas 54. panta 1. punkta a) apakšpunktā izmantotais jēdziens “vecāki”. Tādējādi termins “izcelšanās”, šķiet, norāda uz to, ka iestādēm vajadzētu būt pilnvarām paplašināt izmeklēšanu līdz pat brīdim, kad īpatņi tika iegūti savvaļā, kā tas bija aplūkojamo vecvecāku īpatņu gadījumā.

62. Pats tā laika ilgums, kāds var būt pagājis kopš pamatdzīvnieku iegūšanas savvaļā, manuprāt, nav izšķirošais gadījumā, ja plānotā darbība iekļauj tirdzniecību. Regulā Nr. 338/97 jau ir paredzēta īpaša situācija, kurā iestādes var nolemt piešķirt atbrīvojumu, ņemot vērā laika ritējumu. Šī situācija attiecas uz “apstrādātiem īpatņiem, kuri ir iegūti pirms vairāk nekā 50 gadiem” ( 28 ) Regulas Nr. 338/97 2. panta w) punkta izpratnē. Tomēr attiecīgie īpatņi neietilpst šīs tiesību normas piemērošanas jomā.

63. Prasītājs apgalvo, ka prasība pierādīt visas selekcijas līnijas leģitimitāti rada nesaprātīgu pierādīšanas pienākumu. Neesmu pārliecināta, ka tas tā ir.

64. Šajā ziņā ir jāatgādina – kā norādīts šo secinājumu 30. punktā –, ka Regulas Nr. 865/2006 54. panta 2. punktā ir paredzēti divi nosacījumi attiecībā uz vaislas dzīvnieku noteikšanu, kuri ir jāizvērtē administratīvajām iestādēm. Pirmais attiecas uz vaislas dzīvnieku noteikšanu “saskaņā ar piemērojamiem juridiskajiem nosacījumiem iegādes laikā” (turpmāk tekstā – “konstatējums par likumīgu iegādi”). Otrais attiecas uz vaislas dzīvnieku noteikšanu “tādā veidā, kas nav kaitīgs attiecīgo savvaļas sugu izdzīvošanai” (turpmāk tekstā – “konstatējums par nekaitīgumu”). Šie abi vērtējumi neattiecas konkrēti uz jautājumu par to, vai īpatņi ir jāuzskata par tādiem, kas ir dzimuši un audzēti nebrīvē, bet gan atspoguļo vispārēju pieeju tirdzniecības tiesiskajam regulējumam, kas paredzēts Regulā Nr. 338/97 un CITES ( 29 ).

65. Saistībā ar iestāžu veiktajām pārbaudēm saskaņā ar Regulas Nr. 865/2006 54. panta 2. punktu ir svarīgi norādīt, ka izcelšanās pārbaude, šķiet, ir ierasta prakse, kā rakstveida apsvērumos ir uzsvērušas Čehijas Republika un Eiropas Komisija.

66. Čehijas Republika un Eiropas Komisija būtībā paskaidro, ka audzētājiem nav sistemātiski jāpierāda visas vaislas dzīvnieku izcelšanās leģitimitāte. Šīs iestādes veic riska novērtējumu atkarībā no katras lietas apstākļiem ( 30 ). Veicot šādu novērtējumu, “riska pakāpei attiecībā uz sugu (kaitēšanas risks, līdzdalība nelikumīgā tirdzniecībā u.c.)” būtu “jānosaka [..] pārbaudes rūpīguma pakāpe” ( 31 ). Eiropas Komisija rakstveida atbildē uz Tiesas jautājumu sniedz dažus atbilstīgu riska indikatoru piemērus, kuriem iestādēm būtu jāpievērš īpaša uzmanība. Riska indikatori ir šādi: pēkšņs īpatņu, kas deklarēti nebrīvē, tirdzniecības pieaugums vai ievērojams tirdzniecības apjoms; tādu nebrīvē audzētu īpatņu deklarēšana, kuru audzēšanas apjoms gadā pārsniedz parasto līmeni, ņemot vērā vecāku populācijas lielumu un attiecīgās sugas vairošanās spēju; īpatņi, kuru izmērs un stāvoklis neatbilst sniegtajiem pavairošanas datiem; vai šaubu esamība par pamatdzīvnieku – kuri varētu būt iegūti, pirms valsts, kurā tie atrodas, kļuva par CITES dalībvalsti, – likumīgu izcelsmi. Eiropas Komisija arī minēja, ka pašlaik sadarbojas ar dalībvalstīm, izstrādājot vadlīnijas ar atbilstīgiem riska indikatoru piemēriem.

67. Eiropas Komisija arī norādīja, ka tad, kad iestādes izvērtē, vai piešķirt pārdošanas atbrīvojuma sertifikātu, tās ņem vērā pārraudzības ķēdes prasības ( 32 ). Šī pārbaude ietver dokumentāciju par vaislas dzīvnieku iegūšanas likumību. Šajos apstākļos nešķiet nesaprātīgi prasīt, lai audzētājs spētu pierādīt iegūšanas likumību, pamatojoties uz audzēšanas reģistriem. Vēl jo vairāk Eiropas Komisija, atbildot uz Tiesas uzdoto jautājumu, paskaidroja, ka tad, ja dokumentācijas nav, pārraudzības ķēdes likumību joprojām var pierādīt ar citiem līdzekļiem.

68. Tāpat būtu jāpatur prātā, ka attiecībā uz Regulas Nr. 338/97 B pielikumā ietvertajā sarakstā uzskaitītajiem sugu īpatņiem Tiesa ir nospriedusi, ka uzdevums noteikt, kādi pierādījumi var apliecināt, ka šo īpatņu likumīgas iegūšanas nosacījums ir izpildīts, ir atstāts dalībvalstu kompetento iestāžu ziņā ( 33 ). Uzskatu, ka tāds pats pamatojums pēc analoģijas ir jāpiemēro attiecībā uz šīs pašas regulas A pielikumā uzskaitīto sugu īpatņiem, ņemot vērā, ka šajā regulā nav precizēts, ar kādiem pierādījumiem var apliecināt šo īpatņu likumīgu iegūšanu.

69. Attiecībā uz atskaites punktu konstatējumam par likumīgu iegādi no Regulas Nr. 865/2006 54. panta 2. punkta izriet, ka, iestādēm pārejot no vienas paaudzes uz citu, būtu jāņem vērā tiesību normas, kas bija piemērojamas katra īpatņa iegādes dienā. Attiecībā uz konstatējumu par nekaitīgumu ir jānorāda, ka tas nav konkrēti noteikts šajā tiesību normā. Tā kā tas nav ticis noteikts, par atskaites punktu varētu uzskatīt to pašu atskaites punktu, kā attiecībā uz konstatējumu par likumīgu iegūšanu, proti, sākotnējo īpatņu iegūšanas dienu. Tomēr konstatējums par nekaitīgumu ir visai plašs un var ietvert vairākas vērtēšanas metodes ( 34 ). Attiecīgās noteikšanas raksturs šķiet vairāk saderīgs ar apsvērumu par sugas attīstību laika gaitā, nevis konkrētu datumu. No šāda viedokļa šķiet piemērotāk izvairīties no ierobežojumu noteikšanas. Tāpēc es piekristu Komisijas pieejai, kas izklāstīta atbildē uz Tiesas uzdoto jautājumu: lai nonāktu pie derīga konstatējuma, iestādēm būtu jāspēj ņemt vērā sugas statusu novērtēšanas laikā. Šāda interpretācija nodrošina, ka “labākā pieejamā zinātniskā informācija ir pamats konstatējumiem par nekaitīgumu” ( 35 ).

70. Mana pēdējā piezīme par iestāžu veiktajiem vērtējumiem ir tāda, ka tām katrā ziņā ir jāievēro Savienības tiesību princips par labu pārvaldību, kas ietver prasības, kas dalībvalstīm ir jāievēro, īstenojot Savienības tiesības. Šo prasību vidū pienākums norādīt pamatojumu valsts iestāžu pieņemtajiem lēmumiem ir īpaši svarīgs tādēļ, ka tas ļauj to adresātam aizstāvēt savas tiesības un, pilnībā pārzinot apstākļus, izlemt, vai ir lietderīgi celt prasību attiecībā pret šiem lēmumiem. Tas arī ir nepieciešams, lai tiesas varētu veikt šo lēmumu likumības pārbaudi, un tādēļ tā ir prasība Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. pantā garantētās pārbaudes tiesā efektivitātes nodrošināšanai ( 36 ). Šajā gadījumā lietas materiālos nav informācijas, kas pierādītu, ka uzraudzības iestādes īstenotajā procedūrā nebūtu izpildīts pienākums norādīt pamatojumu vai būtu izdarīts kāds cits pārkāpums. Šī iestāde atteicās piešķirt atbrīvojumu no tirdzniecības ar attiecīgajiem īpatņiem aizlieguma, pamatojoties uz zinātniskās iestādes ieteikumu nepiešķirt atbrīvojumu.

71. Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, es uzskatu, ka tas, ka kompetentajai uzraudzības iestādei tiek atzītas pilnvaras pārbaudīt īpatņu izcelsmi, kad tā izvērtē, vai piešķirt pārdošanas atbrīvojuma sertifikātu, nenozīmē, ka audzētājiem būtu uzlikts nesaprātīgs pierādīšanas pienākums.

c) Par lietas īpašo apstākļu nozīmi Regulas Nr. 865/2006 54. panta 2. punktā paredzēto nosacījumu izvērtēšanā

72. Manas analīzes pēdējā punktā tiks aplūkota iesniedzējtiesas trešajā jautājumā izvirzītā problēma attiecībā uz lietas īpašo apstākļu nozīmi, izvērtējot Regulas Nr. 865/2006 54. panta 2. punktā paredzētos nosacījumus. Kā norāda iesniedzējtiesa, šādi īpašie apstākļi iekļauj audzētāja (šķietamo) tiesisko paļāvību attiecībā uz tiesībām tirgot vecvecāku īpatņu pēcnācējus, viņa labticību attiecībā uz iegūšanas likumību vai mazāk stingros tiesību aktus, kas bija spēkā Čehijas Republikā pirms pievienošanās Eiropas Savienībai.

73. Manuprāt, neviens no iepriekš minētajiem apstākļiem pats par sevi nav pamats tam, lai uzraudzības iestāde izvēlētos saudzīgu pieeju un piešķirtu atbrīvojumu, kas ļautu tirgot attiecīgos īpatņus.

74. Vispirms, Regulas Nr. 865/2006 54. panta 2. punktā paredzētie nosacījumi, kas iestādēm ir jāpārbauda, lai izvērtētu, vai īpatņi ir kvalificējami par tādiem, kas ir dzimuši un audzēti nebrīvē, ir jāizvērtē nevis attiecībā uz audzētāju, bet gan uz vaislas dzīvnieku noteikšanu. Turklāt šie nosacījumi ir kumulatīvi. Pat ja iestādes secina, ka vaislas dzīvnieku noteikšana bija likumīga iegūšanas laikā, ar šo konstatējumu vien nepietiek, lai piešķirtu atbrīvojumu. Turklāt, kā esmu norādījusi iepriekš ( 37 ), lai uzraudzības iestāde varētu izdarīt derīgu konstatējumu par nekaitīgumu, tai ir jāņem vērā atjaunināti pierādījumi par sugas stāvokli.

75. Šādos apstākļos uzskatu, ka tāda mazāk stingra tiesiskā regulējuma esamība, kas bija piemērojams vaislas dzīvnieku iegūšanas laikā pirms valsts pievienošanās Eiropas Savienībai ( 38 ), nav iemesls, lai uzraudzības iestāde piešķirtu atbrīvojumu no aizlieguma tirgot attiecīgos īpatņus. Tāpat ir jānorāda, ka attiecīgo īpatņu iegūšanas brīdī Čehijas Republikā jau bija piemērojama CITES. Turklāt prasītājs nav apgalvojis, ka attiecīgie īpatņi atbilstu tā atbrīvojuma nosacījumiem, kas bija piemērojams “īpatņiem pirms Konvencijas”, proti, to sarakstos iekļauto sugu īpatņiem, kas tika iegūti, pirms CITES tiem bija piemērojams ( 39 ).

76. Konkrētāk, attiecībā uz apgalvoto audzētāja tiesisko paļāvību ir jānorāda, ka CITES“nekādi” neietekmē dalībvalstu tiesības noteikt stingrākus valsts pasākumus attiecībā uz šīs konvencijas I pielikumā uzskaitīto sugu tirdzniecības nosacījumiem “vai [pat] to pilnīgu aizliegumu” ( 40 ). Tādēļ tirgotājiem nevajadzētu būt tiesībām sagaidīt, ka tiesiskais regulējums paliks nemainīgs brīdī, kad tie nolems tirgot īpatņus, uz kuriem attiecas CITES paredzētais vispārējais noteikums par aizliegumu. Audzētājiem, kad tie vēlas iesaistīties šādā tirdzniecībā, drīzāk ir jāizrāda pienācīga rūpība ( 41 ).

77. Iesniedzējtiesa jautā, vai tas, ka prasītājs nevar tirgot attiecīgos īpatņus, pārkāpj viņa tiesības uz īpašumu Hartas 17. panta izpratnē. Tomēr saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ( 42 ) tiesības uz īpašumu nav absolūta prerogatīva un tās ir jāapskata, ņemot vērā to funkcijas sabiedrībā. Tādējādi to īstenošana var tikt ierobežota, ar nosacījumu, ka šie ierobežojumi faktiski atbilst vispārējo interešu mērķiem un attiecībā uz sasniedzamo mērķi nerada nesamērīgu un nepieņemamu iejaukšanos, kas apdraudētu garantēto tiesību pašu būtību. Attiecībā uz iepriekš minētajiem vispārējo interešu mērķiem ir jānorāda, ka savvaļas dzīvnieku un augu aizsardzība ir viens no šiem mērķiem ( 43 ) un tādējādi ar to var pamatot tiesību uz īpašumu īstenošanas ierobežojumu. Attiecībā uz samērīguma principu pietiek norādīt, ka Regula Nr. 338/97 un Regula Nr. 865/2006 veido līdzsvaru starp šo tiesību prasībām un prasībām, kas saistītas ar savvaļas dzīvnieku un augu aizsardzību. Tādēļ es uzskatu, ka prasītāja tiesības uz īpašumu nav pārkāptas.

78. Tāpat ir jāpiebilst, ka prasītājam bija atļauts turēt īpatņus un ka viņam netika piemērots nekāds administratīvais vai kriminālsods. Tādējādi nešķiet, ka šajā lietā būtu jāveic turpmāka analīze attiecībā uz samērīguma principa ievērošanu.

79. Tomēr prasītājs apgalvo, ka viņa audzēšanas darbībai ir pozitīva ietekme uz vidi. Viņaprāt, nebrīvē audzētu īpatņu tirdzniecība izraisa savvaļā noķertu īpatņu nelikumīgas iegādes pieprasījuma samazināšanos. Manuprāt, tas ir nepamatots apgalvojums. Regulas Nr. 338/97 8. panta 3. punkta f) apakšpunktā tostarp ir paredzēts, ka no tirdzniecības aizlieguma var piešķirt atbrīvojumu, ja īpatņi “ir paredzēti audzēšanas vai pavairošanas nolūkiem, no kā attiecīgajai sugai rodas ieguvums attiecībā uz tās saglabāšanu”. Tomēr no lietas materiāliem neizriet un Tiesā arī nav apgalvots, ka audzētājs būtu lūdzis iestādēm atbrīvojumu, pamatojoties uz minēto tiesību normu. Katrā ziņā, kā Čehijas Republika ir norādījusi rakstveida atbildē uz Tiesas uzdoto jautājumu: šīs tiesību normas pamatā ir pieņēmums, ka ierosinātā darbība sniedz ieguvumu attiecībā uz [sugas] saglabāšanu, piemēram, ja tā ir dalība zooloģisko dārzu īstenotos saglabāšanas projektos vai ja īpatņi tiek palaisti atpakaļ savvaļā.

80. Mana pēdējā piezīme attiecas uz laika, kāds pagājis kopš pamatdzīvnieku iegūšanas savvaļā, nozīmi. Kā norādīts šo secinājumu 62. punktā, šim faktoram nevajadzētu būt izšķirošajam, ja risku novērtējums ir licis iestādēm nolemt atbrīvojumu nepiešķirt. Vispārējais noteikums, ar ko ir aizliegtas komerciālas darbības, kas saistītas ar sarakstā iekļautajiem īpatņiem, nav ierobežots laikā. Pilnības labad vēlos vēlreiz atgādināt, ka šī lieta nav saistīta ar kriminālprocesu; ja tas tā būtu, būtu piemērojams noilguma princips. Turklāt no civiltiesību viedokļa ir jānorāda, ka attiecīgo īpatņu iegūšanas likumība nav apstrīdēta.

81. Ņemot vērā iepriekš minēto, es neuzskatu, ka īpašajiem lietas apstākļiem, kādus ir izklāstījusi iesniedzējtiesa, būtu nozīme iestāžu veiktajā Regulas Nr. 865/2006 54. panta 2. punktā paredzēto nosacījumu pārbaudē.

Secinājumi

82. Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, es ierosinu uz prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi: 1) Jēdziens “vaislas dzīvnieki” Komisijas Regulas Nr. 865/2006 (2006. gada 4. maijs), ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus attiecībā uz Padomes Regulas Nr. 338/97 ieviešanu, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas Regulu (ES) 2015/870 (2015. gada 5. jūnijs), 1. panta 3. punkta izpratnē ietver visus dzīvniekus, kas tiek turēti konkrētā audzētavā. Minētais jēdziens neietver īpatņu, ko ir audzējis attiecīgais audzētājs, vecākus, kuri viņam nav piederējuši vai kurus viņš nav turējis. 2) Kompetentajai uzraudzības iestādei ir pilnvaras pārbaudīt vaislas dzīvnieku izcelsmi, lai pārliecinātos, ka tie ir konstatēti likumīgi un tādā veidā, kas nav kaitīgs attiecīgo sugu izdzīvošanai savvaļā Komisijas Regulas (EK) Nr. 865/2006 54. panta 2. punkta izpratnē. Veicot šo novērtējumu, tādiem īpašiem lietas apstākļiem kā audzētāja labticība un tā tiesiskā paļāvība uz to, ka pēcnācēju tirdzniecība tiks atļauta, kā arī mazāk stingri tiesību akti, kas Čehijas Republikā bija piemērojami pirms valsts pievienošanās Eiropas Savienībai, nav izšķirošas nozīmes.

( 1 ) Oriģinālvaloda – angļu.

( 2 ) Parakstīta Vašingtonā (ASV) 1973. gada 3. martā (United Nations Treaty Series, 993. sēj., Nr. I‑14537).

( 3 ) Bowman, M., “A Tale of Two CITES: Divergent Perspectives upon the Effectiveness of Wildlife Trade Convention”, Review of European, Comparative & International Environmental Law, 22. sēj., 2013, 228. lpp., atsaucoties uz: Davies, P., no: Bowman, M., Davies, P., un Redgwell, C., Lyster’s International Wildlife Law, 2. izd., Cambridge University Press, Kembridža, 2010, 484. un 533. lpp.

( 4 ) Kā ir atzīts Dalībvalstu konferences 11.3. rezolūcijā “Ievērošana un izpilde”.

( 5 ) Nellemann, C. u.c. (red.), The Rise of Environmental Crime – A Growing Threat to Natural Resources, Peace, Development and Security, A UNEP‑Interpol Rapid Response Assessment UNEP, 2016, 7. lpp.

( 6 ) Apvienoto Nāciju Organizācijas Narkotiku un noziedzības apkarošanas birojs, World Wildlife Crime Report 2020: Trafficking in protected species, Apvienoto Nāciju Organizācija, Ņujorka, 2020, 3. lpp.

( 7 ) Turpat.

( 8 ) Padomes Regula (1996. gada 9. decembris) par savvaļas dzīvnieku un augu sugu aizsardzību, reglamentējot to tirdzniecību (OV 1997, L 61, 1. lpp.), ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas Regulu (ES) Nr. 1320/2014 (2014. gada 1. decembris) (OV 2014, L 361, 1. lpp.).

( 9 ) Komisijas Regula (2006. gada 4. maijs), ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus attiecībā uz Padomes Regulas [Nr. 338/97] ieviešanu (OV 2006, L 166, 1. lpp.), ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas Regulu (ES) 2015/870 (2015. gada 5. jūnijs) (OV 2015, L 142, 3. lpp.).

( 10 ) Padomes Regula (1982. gada 3. decembris) par Konvencijas par starptautisko tirdzniecību ar apdraudētajām savvaļas dzīvnieku un augu sugām piemērošanu Kopienā (OV 1982, L 384, 1. lpp.).

( 11 ) Spriedums, 2020. gada 8. decembris, Staatsanwaltschaft Wien (Viltoti pārveduma rīkojumi) (C‑584/19, EU:C:2020:1002, 49. punkts).

( 12 ) Mans izcēlums.

( 13 ) Konkrētāk, atsaucos uz slovēņu, grieķu un horvātu valodu versijām.

( 14 ) Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 24. marts, A (C‑950/19, EU:C:2021:230), 37. un 38. punkts.

( 15 ) Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2021. gada 12. maijs, Hauptzollamt B (Storveidīgo zivju kaviārs) (C‑87/20, EU:C:2021:382, 30. un 31. punkts).

( 16 ) Rezolūcija Conf. 10.16, 1. punkta c) apakšpunkts.

( 17 ) Šīs rezolūcijas nosaukums ir “Audzētavu, kurās komerciālos nolūkos nebrīvē audzē I pielikumā minēto sugu dzīvniekus, reģistrācija”. Eiropas Savienībā tā netiek piemērota, un tas nozīmē, ka audzētavu komerciālai audzēšanai nebrīvē reģistrēšana CITES sekretariātā nav prasīta tirdzniecībai Eiropas Savienībā. To paturot prātā, minētā rezolūcija var tikt izmantota kā atskaites punkts jēdziena “audzētava” izpratnei.

( 18 ) Rezolūcija Conf. 12.10, 5. punkta a) apakšpunkts.

( 19 ) Piemēram, Rezolūcijas Conf. 12.10 1. pielikumā ir noteikta informācija, kas uzraudzības iestādei ir jāsniedz sekretariātam par reģistrējamām audzētavām, tostarp audzētavas audzēšanai nebrīvē īpašnieka un vadītāja vārds un adrese, dibināšanas datums un dzīvnieku izmitināšanai paredzētā kompleksa apraksts. Šīs pašas rezolūcijas 3. pielikumā ir paredzēts pieteikuma veidlapas paraugs, kurā tostarp ir prasīts norādīt audzētavas audzēšanai nebrīvē īpašnieka un vadītāja kontaktinformāciju.

( 20 ) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2016. gada 8. jūnijs) par zootehniskajiem un ģenealoģiskajiem nosacījumiem dzīvnieku audzēšanai, tīršķirnes vaislas dzīvnieku, krustojuma vaislas cūku un to reproduktīvo produktu tirdzniecībai Savienībā un ievešanai tajā, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 652/2014, Padomes Direktīvas 89/608/EEK un 90/425/EEK un atceļ konkrētus aktus dzīvnieku audzēšanas jomā (“Dzīvnieku audzēšanas regula”) (OV 2016, L 171, 66. lpp.).

( 21 ) Skat. šo secinājumu 11. zemsvītras piezīmi.

( 22 ) CITES II panta 1. punkts.

( 23 ) Spriedums, 2001. gada 23. oktobris, Tridon (C‑510/99, EU:C:2001:559), 34. punkts.

( 24 ) Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2001. gada 23. oktobris, Tridon (C‑510/99, EU:C:2001:559), 30. punkts.

( 25 ) Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2001. gada 23. oktobris, Tridon (C‑510/99, EU:C:2001:559), 41. punkts.

( 26 ) Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2014. gada 4. septembris, Sofia Zoo (C‑532/13, EU:C:2014:2140), 34. punkts.

( 27 ) Skat. Lieberman, S., “Procedures used by the United States of America in making CITES non-detriment findings”, no: Rosser, A., Haywood, M., Guidance for CITES Scientific Authorities: Checklist to Assist in Making Non‑detriment findings for Appendix II Exports, IUCN – The World Conservation Union, Gland, Switzerland and Cambridge, UK, 2002, 32. lpp., kurš saistībā ar ASV izmantotajām procedūrām norāda: “[..] ir pārāk daudz gadījumu, kad paši dzīvnieki var būt audzēti nebrīvē, bet pamatdzīvnieki nav iegūti likumīgi, un tādējādi pat pēcnācēju eksports kaitētu sugas izdzīvošanai (jo tas palielina pieprasījumu un atvieglo kaitējošu tirdzniecību)”.

( 28 ) 8. panta 3. punkta b) apakšpunkts.

( 29 ) Skat. Regulas Nr. 338/97 5. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktu un CITES IV panta 2. punkta a) un b) apakšpunktu attiecībā uz sarakstā iekļauto sugu eksporta atļaujas izsniegšanas nosacījumiem. Skat. arī Rezolūciju Conf. 18.7 “Legal acquisition findings” [“Konstatējumi par likumīgu iegādi”] un Rezolūciju Conf. 16.7 “Non‑detriment findings” [“Konstatējumi par nekaitīgumu”].

( 30 ) Konkrēti, saistībā ar konstatējumu par likumīgu iegādi CITES sarakstā iekļauto sugu eksportam, Rezolūcijā Conf. 18.7 termins “riska novērtējums” ir definēts kā “vērtējums par varbūtību, ka CITES sarakstā iekļautas sugas īpatnis nav iegūts likumīgi”.

( 31 ) Lieberman, S., minēts iepriekš, 30. lpp.

( 32 ) Konkrēti, saistībā ar konstatējumu par likumīgu iegādi CITES sarakstā iekļauto sugu eksportam, Rezolūcijā Conf. 18.7 termins “pārraudzības ķēde” ir definēts šādi: “hronoloģiskā dokumentācija – pakāpē, kādā tā ir praktizējama, un saskaņā ar piemērojamiem tiesību aktiem – un ieraksti par darījumiem attiecībā uz īpatņa iegūšanu savvaļā un no tās izrietošajām īpašumtiesībām uz minēto īpatni”.

( 33 ) Spriedums, 2009. gada 16. jūlijs, Rubach (C‑344/08, EU:C:2009:482), 27. punkts.

( 34 ) Skat. Rezolūciju Conf. 16.7 (Rev. CoP17), “Non-detriment findings” [“Konstatējumi par nekaitīgumu”].

( 35 ) Rezolūcija Conf. 14.2 “CITES Strategic Vision: 2008‑2013”, 1.5. mērķis.

( 36 ) Spriedums, 2021. gada 7. septembris, Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras (C‑927/19, EU:C:2021:700, 120. punkts).

( 37 ) 69. punkts.

( 38 ) Skat. iesniedzējtiesas paskaidrojumus šajā saistībā šo secinājumu 26. punktā.

( 39 ) Atbrīvojums attiecībā uz īpatņiem pirms Konvencijas ir paredzēts Regulas Nr. 338/97 8. panta 3. punkta a) apakšpunktā. Skat. Davies, P., minēts iepriekš, 510. lpp.

( 40 ) CITES XIV panta 1. punkta a) apakšpunkts.

( 41 ) Pavisam cits jautājums ir par to, vai iestādēm, iespējams, būtu jāparedz pārejas pasākumi, lai tirgotāji varētu pielāgoties. Tomēr prasītājs nav apgalvojis, ka ar to būtu pārkāpta viņa tiesiskā paļāvība.

( 42 ) Skat. spriedumu, 2013. gada 15. janvāris, Križan u.c. (C‑416/10, EU:C:2013:8, 113. punkts).

( 43 ) Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2008. gada 19. jūnijs, Nationale Raad van Dierenkwekers en Liefhebbers un Andibel (C‑219/07, EU:C:2008:353, 27. punkts).