LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 193/10

Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2009. gada 10. marta spriedumu lietā T-249/06 Interpipe Nikopolsky Seamless Tubes Plant Niko Tube ZAT (Interpipe Niko Tube ZAT), agrāk Nikopolsky Seamless Tubes Plant “Niko Tube” ZAT, Interpipe Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant VAT (Interpipe NTRP VAT), agrāk Nizhnedneprovsky Tube-Rolling Plant VAT/Eiropas Savienības Padome 2009. gada 27. maijā iesniegusi Eiropas Kopienu Komisija

(Lieta C-200/09 P)

2009/C 193/13

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — H. Van Vliet, C. Clyne)

Pārējie lietas dalībnieki: Interpipe Nikopolsky Seamless Tubes Plant Niko Tube ZAT (Interpipe Niko Tube ZAT), agrāk Nikopolsky Seamless Tubes Plant “Niko Tube” ZAT, Interpipe Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant VAT (Interpipe NTRP VAT), agrāk Nizhnedneprovsky Tube-Rolling Plant VAT, Eiropas Savienības Padome

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— atcelt sprieduma 1. punktu;

— pilnībā noraidīt prasības pieteikumu;

— piespriest prasītājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies Komisijai, iesniedzot šo apelācijas sūdzību.

Pamati un galvenie argumenti

PIRMAIS APELĀCIJAS SŪDZĪBAS PAMATS — vienas [vienotas] ekonomiskas vienības jēdziena izmantošana, nosakot eksporta cenu

Komisija uzskata, ka Pirmās instances tiesa pieļauj divas kļūdas tiesību piemērošanā, nospriežot: “Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru attiecībā uz normālās vērtības aprēķinu, bet pēc analoģijas ir piemērojama eksporta cenas aprēķinam, ražošanas un pārdošanas darbību sadale grupas, ko veido nošķirtas juridiskās sabiedrības, iekšienē, nemaina to, ka runa ir par vienu [vienotu] ekonomisko vienību, kura šādā veidā organizē to darbību kopumu, kuras citos gadījumos veic vienība, kas ir viena [vienota] arī no juridiskā viedokļa”.

Pirmkārt, PIT esot pieļāvusi kļūdu, nesniedzot nekādu pamatojumu tam, kāpēc tā sauktais vienotas ekonomiskas vienības jēdziens (VEV jēdziens) ir piemērojams pēc analoģijas arī eksporta cenas noteikšanai dempinga aprēķinos.

Otrkārt, PIT esot pieļāvusi kļūdu, neievērojot iepriekšējo pastāvīgo Tiesas judikatūru attiecībā uz VEV jēdzienu, tostarp lietās Sharp Corporation, Minolta Camera, Ricoh un Canon-II, kurās tika nospriests citādi.

OTRAIS APELĀCIJAS SŪDZĪBAS PAMATS — pierādīšanas pienākums un pārbaudes kritērijs

Šis pamats attiecas uz pierādīšanas pienākumu un pārbaudes tiesā kritēriju. Komisija uzskata, ka šajā sakarā sprieduma 180.-190. punktā PIT esot pieļāvusi vairākas kļūdas tiesību piemērošanā, nepiemērojot atbilstošo pārbaudes kritēriju. Citējot spriedumu lietā Kundan un Tata, PIT neesot ņēmusi vērā apstākli, ka pēc minētā sprieduma pasludināšanas Pamatregulas 2. panta 10. punkta i) apakšpunkta formulējums tika pielāgots, lai īpaši atrisinātu tādas situācijas kā izskatāmā. Tas noteikti atstāj zināmu rīcības brīvību iestādēm. PIT esot piemērojusi nepareizu juridisko kritēriju, attiecīgi prasot pārāk augsto pierādīšanas pienākuma līmeni no iestādēm jomā, kurā tām ir parasti plaša rīcības brīvība. Tātad PIT nav pierādījusi — lai gan tai būtu tas jāizdara —, ka iestādes bija pieļāvušas acīmredzamu kļūdu faktu novērtējumā.

TREŠAIS APELĀCIJAS SŪDZĪBAS PAMATS

Pamatregulas 2. panta 10. punkta pirmā daļa. Ar trešo pamatu tiek apstrīdēti pārsūdzētā sprieduma 193.-197. punkts. Ja pirmais un otrais apelācijas sūdzības pamats ir pamatots, tad saskaņā ar pašas PIT argumentāciju tās secinājums, ka iestādes bija pārkāpušas 2. panta 10. punkta pirmo daļu, ir kļūdains no juridiskā viedokļa.

TREŠAIS APELĀCIJAS SŪDZĪBAS PAMATS — TIESĪBAS UZ AIZSTĀVĪBU

Šis pamats attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 200.-211. punktu. Komisija uzskata, ka šajos punktos PIT esot piemērojusi pārāk stingru un tātad, nepamatotu kritēriju attiecībā uz prasītājas tiesībām uz aizstāvību. Korekcijas apjoms un darījumi, uz kuriem tas attiecas, bija zināmi prasītājām jau kādu laiku (kopš pirmā galīgā informācijas dokumenta). Turklāt otrajā galīgajā informācijas dokumentā tika sniegti paskaidrojumi, atbildot uz apsvērumiem, ko prasītājas bija sniegušas pēc minētā dokumenta saņemšanas; Komisija paskaidroja, ka agrāka norāde uz 2. panta 9. punktu kā korekcijas juridisko pamatu bija kļūdaina. Tādējādi prasītājas bija pilnībā informētas par precīziem iemesliem, kādēļ Komisija plānoja piemērot korekciju, proti, tā uzskatīja, ka Sepco darbojas kā komersants, kurš prasītāju labā veic funkcijas, kas ir līdzīgas aģenta, kurš strādā par komisijas maksu, darbībām.

Komisija uzskata, ka, sniedzot šo informāciju, tā sniegusi prasītājām pietiekamu informāciju, lai tās varētu izmantot savas tiesības uz aizstāvību. Tādējādi PIT esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, 201. punktā apgalvojot, ka galīgā informācijas dokumenta daļā, kas attiecas uz šo jautājumu, būtu bijis jāsniedz vairāk informācijas. Pretēji PIT apgalvojumiem prasītājas zināja par iemesliem, kādēļ Komisija plānoja iekļaut šo korekciju savā priekšlikumā Padomei, proti, ka uz Sepco attiecībām ar prasītājām attiecas 2. panta 10. punkta i) apakšpunkta otrais teikums. Turklāt Komisija uzskata, ka tās nostāju apstiprina agrākie Tiesas nolēmumi (piem., EFMA lietā).

Visbeidzot, Komisija uzskata, ka PIT ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā 209. punktā, “sajaucot” materiālo tiesību normu jautājumu par to, vai korekcijas piemērošana bija tiesiska, ar jautājumu, vai bija ievērotas prasītāju tiesības uz aizstāvību. Tā norāda: “Iepriekš [..] tika pierādīts, ka [iestādes rīkojas prettiesiski, piemērojot korekciju]. Līdz ar to ir jāsecina, ka”, nenorādot savu galīgo pamatojumu jau otra galīgā informācijas dokumenta izsniegšanas laikā, iestādes ir pārkāpušas prasītāju tiesības uz aizstāvību. Tomēr — pretēji PIT apgalvojumiem — nepastāvot cēloņsakarība starp šiem diviem apstākļiem. Tas vien, ka PIT uzskata, ka no tās viedokļa korekcija tika piemērota prettiesiski, vēl nenozīmē, ka prasītāju tiesības uz aizstāvību ir pārkāptas. Jautājums ir par to, vai iestādes administratīvajā procesā bija sniegušas prasītājām vajadzīgo informāciju, kas tām ļautu iesniegt informāciju. Tas, ka PIT uzskata, ka korekcija ir prettiesiska, nenozīmē, ka “tādējādi” administratīvajā procesā tika pārkāptas prasītāju tiesības uz aizstāvību.

PAR JAUTĀJUMU, VAI TIESA VAR LEMT PAR ATTIECĪGAJIEM PRASĪJUMIEM PATI (vai tai ir jānodod lieta atpakaļ PIT)

Komisija uzskata, ka gadījumā, ja Tiesa nospriež, ka iepriekš minētie pamati ir pamatoti un atceļ pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 1. punktu, tās rīcībā esot pietiekami lietas materiāli, lai pati lemtu par attiecīgajiem prasījumiem (un tos noraidītu). Tomēr tas ir jautājums, ko izlemj Tiesa, un Komisija to neizvērsīs.