ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
INFORMĀCIJA PARNEPUBLICĒTAJIEM NOLĒMUMIEM
Priekšmets
PrasībaatceltKomisijas 2004.gada7.decembra Lēmumu 2004/813/EK, arko
atbilstīgi Padomes Direktīvai 92/43/EEK pieņem Kopienas nozīmes teritoriju
sarakstu Atlantijas bioģeogrāfiskajam reģionam (OVL387,1.lpp.)
Rezolutīvā daļa
1)Prasībunoraidīt kānepieņemamu.
2)Prasītāji sedzsavus,kāarīatlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus, tostarp
izdevumus, kasradušies pagaidu noregulējuma procesā.
Pirmāsinstances tiesas(otrāpalāta)2006.gada26.septembra rīkojums —
Athinaïki Techniki /Komisija
(lietaT-94/05)
Prasībaatcelttiesībuaktu—Valstsatbalsti—Sūdzība —Sūdzības
izskatīšanas izbeigšana —Nepieņemamība
Prasībaatcelttiesībuaktu—Akti,parkuriemvarceltprasību —Akti,kurusvar
apstrīdēt persona, kasiesniegusi sūdzību, kritizējot valstsatbalstu (EKL81.,82.pants
un230.pantaceturtā daļaun232.pantatrešādaļa;Padomes Regulas
Nr.659/1999 4.,20.un25.pants)(sal.ar28.–33.punktu)
I-73*

INFORMĀCIJA PARNEPUBLICĒTAJIEM NOLĒMUMIEM
Priekšmets
PrasībaatceltKomisijas 2004.gada2.decembra vēstuli,kurāprasītāja informēta par
to,kairizbeigta tāssūdzības parvalstsatbalstu, koGrieķijas Republika esot
piešķīrusi HyattRegency konsorcijam CasinoMontParnèspubliskajā iepirkumā,
izskatīšana
Rezolutīvā daļa
1)Prasībunoraidīt kānepieņemamu.
2)Athinaïki Techniki AEatlīdzina visustiesāšanās izdevumus.
Pirmās instances tiesas(pirmā palāta) 2006.gada27.septembra spriedums —
Telefónica /ITSB—Branch(“emergia”)
(lietaT-172/04)
Kopienas prečuzīme—Iebildumu process —Kopienas grafiskas prečuzīmes
“emergia” pieteikums-Agrāka Kopienas vārdiska prečuzīme“EMERGEA” —
Sajaukšanas iespēja —Reģistrācijas atteikums —Regulas (EK)Nr.40/948.panta
1.punkta b)apakšpunkts
Kopienas prečuzīme—Kopienas prečuzīmesdefinīcija uniegūšana —Relatīvi
atteikuma pamatojumi —Identiskas vailīdzīgasagrākas prečuzīmes,kasreģistrēta
attiecībā uzidentiskām vailīdzīgām precēm vaipakalpojumiem, īpašnieka
iebildumi (Padomes RegulasNr.40/948.panta1.punktab)apakšpunkts) (sal.ar
74.,75.un82.punktu)
I-74*
Pirmās instances tiesas reglamenta 116. panta 2. punktā ir noteikts princips, ka visi procesuālie dokumenti, kas ir paziņoti lietas dalībniekiem, ir jāpaziņo personām, kas iestājušās lietā. Tikai atkāpes veidā otrais teikums atļauj ievērot konkrēto lietas materiālu konfidencialitāti un tādējādi uz šiem lietas materiāliem neattiecināt pienākumu tos paziņot personām, kas ir iestājušās lietā.

Izvērtējot nosacījumus, kurus izpildot noteiktiem lietas elementiem var piešķirt konfidenciālo statusu, visi lietas materiāli vai to daļas, kuras ir lūgts paturēt konfidenciālas, ir jāizvērtē saistībā ar prasītāja pamatotajām interesēm izvairīties no būtiska komerciālo interešu aizskāruma un tikpat pamatotām personu, kas iestājušās lietā, interesēm iegūt informāciju, kas nepieciešama, lai varētu pilnībā īstenot savas tiesības un izklāstīt savu viedokli Kopienu tiesā.

Turklāt Pirmās instances tiesas sekretāra 1994. gada 3. marta instrukcijas 5. panta 4. punkta pirmajā daļā ir paredzēts, ka lietas dalībnieka lūgumā pieņemt lēmumu par konfidencialitātes ievērošanu attiecībā uz konkrētiem elementiem vai lietas dokumentiem ir jāprecizē konfidenciālie elementi vai rindkopas un jāietver konfidencialitātes pamatojums katram attiecīgajam elementam vai rindkopai. Pirmās instances tiesas 2002. gada 14. marta praktisko norādījumu lietas dalībniekiem VIII nodaļas 2. un 3. punktā ir sīkāk paskaidrots, ka lūgumu ievērot konfidencialitāti, kas nav pietiekami precīzs, nevar ņemt vērā un ka lūgumā ievērot konfidencialitāti ir precīzi jānorāda attiecīgie elementi vai rindkopas un jāietver īss katra šī elementa vai rindkopas slepenības vai konfidencialitātes rakstura pamatojums.

No tā izriet, ka lūgums ievērot konfidencialitāti, kas nepietiekami precīzi norāda attiecīgos elementus, tiks noraidīts. No tā arī izriet, ka tiks ņemts vērā lūguma ievērot konfidencialitāti sniegtā pamatojuma saīsinātais raksturs gadījumos, ja pietiekami skaidri no šajā lūgumā minēto elementu analīzes neizriet, ka šiem elementiem ir konfidenciāls raksturs. Šis apsvērums vēl jo vairāk ir jāņem vērā, cenšoties ievērot pareizas tiesvedības principu gadījumā, ja lūgtā konfidencialitātes ievērošana attiecas uz lielu daudzumu datu.

Savukārt personām, kas iestājušās lietā un kas apstrīd konfidencialitāti, tas jādara par precīziem procesuālo dokumentu elementiem, kas ir palikuši slepeni, un ir jānorāda iemesli, kādēļ ir jāatsaka konfidencialitāte šiem elementiem. Pēc tam lūgums ievērot konfidencialitāti ir jāapmierina, ciktāl tas attiecas uz neapstrīdētajiem elementiem vai par elementiem, kas nav bijuši skaidri un precīzi apstrīdēti.

(sal. ar 39.-45. punktu)
Šajā sakarā ne izdevumi, kas radušies sakarā ar advokāta pārvietošanos, lai personiski satiktu savu klientu tā dzīves vietā, ne izdevumi, kas radušies prasītājam, lai personīgi piedalītos tiesas sēdē Luksemburgā, ja viņa klātbūtni nav lūgusi Pirmās instances tiesa vai tā nav bijusi nepieciešama apstākļu dēļ, ne izdevumi, kas radušies kāda lietas dalībnieka advokātam pēc mutvārdu procesa pabeigšanas, it īpaši lai personīgi piedalītos Pirmās instances tiesas sprieduma pasludināšanā Luksemburgā, principā nav uzskatāmi par nepieciešamiem tiesvedības sakarā.

No Pirmās instances tiesas Reglamenta 91. panta b) punkta izriet, ka atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi tiek ierobežoti, pirmkārt, ar izdevumiem, kas radušies lietas vešanas Pirmās instances tiesā sakarā, un, otrkārt, ar šajā sakarā nepieciešamiem izdevumiem.

Kopienu tiesa nav tiesīga noteikt honorāru, kas lietas dalībniekiem ir jāmaksā to advokātiem, bet ir tiesīga noteikt to atlīdzības apmēru, ko var atgūt no lietas dalībnieka, kuram ir piespriests segt tiesāšanās izdevumus. Pieņemot lēmumu attiecībā uz pieteikumu noteikt tiesāšanās izdevumus, Pirmās instances tiesai nav jāņem vērā ne valsts noteiktā advokātu atlīdzības takse, ne arī iespējamā vienošanās, kas šajā ziņā noslēgta starp ieinteresēto lietas dalībnieku un tā pārstāvjiem vai padomdevējiem.

Tā kā attiecībā uz tarifiem Kopienu tiesību noteikumi nepastāv, Pirmās instances tiesai ir brīvi jānovērtē lietas fakti, ņemot vērā strīda priekšmetu un raksturu, tā nozīmīgumu no Kopienu tiesību viedokļa, kā arī lietas sarežģītību, darba apjomu, ko tiesvedība varēja radīt iesaistītajiem pārstāvjiem vai padomdevējiem, un strīda pamatā esošās lietas dalībnieku ekonomiskās intereses.

(sal. ar 31. un 32. punktu)
95

Tāpat preces klasifikācija, piemērojot citas Savienības tiesību normas, principā nav noteicoša tās klasificēšanai Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas vajadzībām. Proti, no vienas puses, no Regulas 2017/1001 33. panta 1. punkta būtībā izriet – lai reģistrētu Eiropas Savienības preču zīmi, preces un pakalpojumi tiek klasificēti saskaņā ar Nicas klasifikāciju. No otras puses, lai gan prasītājas minētie Savienības leģislatīvie akti ir īpaši svarīgi attiecīgajā nozarē, ņemot vērā, ka ar tiem tiek nodrošināts zāļu ražošanas, marķēšanas un izplatīšanas process, tie tomēr ne vienmēr ietekmē veidu, kādā preces un pakalpojumi tiek klasificēti Nicas klasifikācijā. Šajā ziņā ir svarīgi preču zīmes pamata funkciju nejaukt ar citām funkcijām, ko attiecīgā gadījumā var pildīt preču zīme, piemēram, ar funkciju garantēt attiecīgās preces kvalitāti. Attiecīgi preces klasifikācija, piemērojot citas Savienības tiesību normas, tādas kā Direktīva 2001/83, principā nav noteicošais, lai tās klasificētu Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas nolūkos (skat. spriedumu, 2021. gada 6. oktobris, Dermavita Company/EUIPO – Allergan Holdings France (JUVEDERM), T‑372/20, nav publicēts, EU:T:2021:652, 38. punkts un tajā minētā judikatūra).
106

Prasītāja norāda, ka viņai esot nodarīts morālais kaitējums, kas izriet, pirmkārt, no tā, ka lēmums nepagarināt līgumu un lēmums par sūdzības noraidīšanu viņai esot izraisījis depresiju un nodarījis kaitējumu veselībai, otrkārt, no tā, ka viņas novērtējuma ziņojumā par 2019. gadu un lēmumā nepagarināt līgumu tika negatīvi novērtēts viņas sniegums, nodarot kaitējumu viņas cieņai, reputācijai un pašcieņai, un, treškārt, no nedrošības, ko izraisīja tas, ka viņa zaudēja iespēju nostrādāt desmit gadus dienestā, lai varētu pieprasīt vecuma pensiju. Viņai nodarītais morālais kaitējums ex æquo et bono esot novērtējams 10000 EUR apmērā.
20

Prasības pamatojumam prasītāja būtībā izvirza divus pamatus. Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 6/2002 8. panta 1. punkta, lasot to kopsakarā ar šīs pašas regulas 25. panta 1. punkta b) apakšpunktu, pārkāpums, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 41. panta 2. punkta c) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 41. panta 1. punktu, pārkāpums. Ar otro pamatu tiek apgalvots Regulas Nr. 6/2002 63. panta 1. punkta, lasot to kopsakarā ar šīs pašas regulas 63. panta 2. punktu, pārkāpums, kā arī Hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 41. panta 1. punktu, pārkāpums.
5

Angļu valodā sagatavotajā ziņojumā prasītāja personvārds ir ietverts šādā rindkopā: “Both, Leon Leonard Johan Veen and [A] came into noticed in several Dutch investigations concerning suspicious transactions. In addition, Leon Leonard Johan Veen had been reported also in a Swedish investigation concerning drugs trafficking and a Polish investigation concerning fraud.” (Leonard Johan Veen un [A] abi bija iesaistīti vairākās izmeklēšanās Nīderlandē par aizdomīgiem darījumiem. Turklāt par Leonard Johan Veen ir ziņots arī saistībā ar izmeklēšanu Zviedrijā par narkotiku tirdzniecību un izmeklēšanu Polijā par krāpšanu.)
3.

Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana – Absolūti atteikuma pamati – Preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var kalpot, lai apzīmētu preces vai pakalpojuma īpašības – Jēdziens – Preču zīme, ko veido vārds vai neoloģisms, kas izriet no elementu kombinācijas (Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (skat. 26. punktu)
213

Cordial vēlme mazināt savu atkarību no sava PVS piegādātāja izriet no Īstenošanas regulas 2020/1336 624. apsvēruma un it īpaši no šī izvilkuma, kuru prasītāja neapstrīd: “[Cordial] jau ir mēģinājis atrast jaunus partnerus, bet, tā kā uzņēmums ir mazs, tas nespēja izveidot ilgtermiņa attiecības ar alternatīviem piegādātājiem [..]. Uzņēmums iesniedza pierādījumus, ka agrāk tas patiešām bija mēģinājis pirkt PVS no Taivānas ražotāja, bet nebija varējis noslēgt nevienu darījumu, jo šis ražotājs pārdeva ražojumus tikai ar tirgotāja starpniecību [Savienībā] un nevēlējās pielāgot savus ražojumus Cordial prasībām [..].”
2)

Zhejiang Hangtong Machinery Manufacture Co. Ltd un Ningbo Hi‑Tech Zone Tongcheng Auto Parts Co. Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
166

Par prasītāja un viņa brāļa Samer Foz darījumdarbības saitēm liecina arī tas, ka viņu akciju portfeļi tiek pārvaldīti saskaņotā veidā. Pirmkārt, no prasītāja iesniegtās 2020. gada 22. novembra vēstules un reģistrācijas apliecības, kas apliecina Aman Holding akciju jauno sadali, ir redzams, ka viņš un Samer Foz ir nodevuši savas Aman Holding akcijas vienā laikposmā (no 2020. gada 22. novembra līdz 2020. gada 3. decembrim). Šajā ziņā prasītāja arguments, ka viņa akciju realizācija pirms triju gadu termiņa beigām bijusi nelikumīga saskaņā ar Sīrijas likuma “Par akciju tirdzniecības novēršanu” 96. panta 1. punktu, nav pietiekami nostiprināts ar pierādījumiem. Šis arguments arī nav pamatots, jo, lai arī prasītājs apgalvo, ka bija nodomājis strauji atbrīvoties no savām akcijām, viņš pierāda tikai to, ka 2020. gada 2. aprīļa pārdošanas līgumu ir parakstījis tad, kad bija pagājis vairāk nekā mēnesis un trīs nedēļas pēc minētā likuma 96. panta 1. punktā noteiktā perioda beigām. Katrā ziņā šis apstāklis nekādi nemazina faktu, ka prasītāja un Samer Foz turējumā esošo akciju realizācija notika ļoti īsā laikposmā. Otrkārt, lēmums likvidēt ASM International General Trading parāda, ka ir bijusi sava veida saskaņotība, kā to norāda Padome. Šajā saistībā no prasītāja sniegtajiem pierādījumiem ir redzams, ka akcionāri, tostarp Samer Foz un prasītājs, šā uzņēmuma ārkārtas sanāksmē šo lēmumu pieņēma 2019. gada 26. martā, reaģējot uz Samer Foz vārda iekļaušanu attiecīgajos sarakstos 2019. gada janvārī.
27

Ir jākonstatē, ka, lai gan prasītāja uzskata par nepieciešamu izklāstīt motīvus, kas tai likuši iesniegt otro spēkā neesamības atzīšana pieteikumu un citēt Savienības judikatūru attiecībā uz tiesībām, kādas tai esot attiecībā uz vārdu palladium, tā šajā ziņā neizvirza nevienu argumentu vienīgā pamata atbalstam. Katrā ziņā šiem apsvērumiem šajā lietā nav nozīmes. Kā apgalvo persona, kas iestājusies lietā, prasītājas minētie spriedumi neattiecas uz procesiem saistībā ar apstrīdēto preču zīmi un, kā to norāda EUIPO, lai piemērotu Regulas Nr. 40/94 8. panta 4. punktu un šīs pašas regulas 52. panta 1. punkta c) apakšpunktu, pietiek ar to, ka ir izpildītas šajās tiesību normās paredzētās prasības, un neviena no tām neparedz, ka izvirzītās agrākās nereģistrētās tiesības iepriekš būtu jāatzīst Savienības tiesai. Līdz ar to Regulas Nr. 207/2009 53. panta 4. punkta piemērošana nav atkarīga no šādas atzīšanas esamības vai neesamības.
122

It īpaši par apstrīdētā lēmuma pamatojumu attiecībā uz uzņēmumu, kas nav reģistrēti Spānijā, izslēgšanu no atbalsta saņemšanas ir jāatgādina, ka Tiesai jau ir bijusi iespēja nospriest, ka pienākums norādīt pamatojumu principā attiecas tikai uz iemesliem, kuru dēļ noteiktai tirgus dalībnieku kategorijai tiek piemērots konkrēts pasākums, bet tas nenozīmē, ka ir jāpamato to visu citu tirgus dalībnieku izslēgšana, kuri nav salīdzināmā situācijā. Tā kā no pasākuma piemērojamības izslēgto kategoriju skaits ir potenciāli neierobežots, Komisijai nevar prasīt, lai tā sniegtu konkrētu pamatojumu par katru no šīm kategorijām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2008. gada 15. aprīlis, Nuova Agricast, C‑390/06, EU:C:2008:224, 81. punkts). Šajā gadījumā, runājot par atbalsta shēmu, kas ir piemērojama visai dalībvalsts tautsaimniecībai, tādējādi, ka to tirgus dalībnieku skaits, kuri ir izslēgti no šīs shēmas, potenciāli var būt neierobežots, Komisijas pienākums norādīt pamatojumu nenozīmē, ka tai ir pienākums pārbaudīt, vai visi vai daži no šādi izslēgtajiem tirgus dalībniekiem ir situācijā, kas ir pielīdzināma atbalsta saņēmēju situācijai, un attiecīgā gadījumā pamatot visu šo tirgus dalībnieku izslēgšanu no iespējas saņemt atbalstu.
114

Turklāt, lai gan apstrīdētā lēmuma 3. punktā patiešām ir norādīts, ka Zviedrijas iestāžu ieteikums izvairīties no nebūtiskas pārvietošanās būs piemērojams “vismaz līdz 2020. gada 15. jūnijam”, ir jāuzsver, ka attiecīgā pasākuma mērķis, kas minēts šī lēmuma 9. punktā, ir daļēji atildzināt SAS kaitējumu, kurš radies sakarā ar lidojumu atcelšanu vai pārplānošanu pēc tam, kad Covid‑19 pandēmijas kontekstā tika noteikti pārvietošanās ierobežojumi, šos ierobežojumus precīzi neidentificējot. Līdz ar to no apstrīdētā lēmuma neizriet, ka SAS ciestais kaitējums nevarētu izrietēt arī no ierobežojumiem, kurus turpinātu piemērot vai kurus pieņemtu pēc Zviedrijas iestāžu ieteikuma atcelšanas, kurš, kā turklāt skaidri izriet no šī lēmuma 3. punkta, varētu būt piemērojams arī pēc 2020. gada 15. jūnija. Tādēļ ir jānorāda, ka nebija pretrunu vienlaikus uzskatīt, ka SAS ciestais kaitējums izriet no pārvietošanās ierobežojumiem Covid‑19 pandēmijas kontekstā un ka šis kaitējums var materializēties pēc 2020. gada 15. jūnija un līdz 2021. gadam.
37

Līdz ar to, no vienas puses, zaudējumu atlīdzināšana nenotiek, sadalē par pamatu ņemot zaudējumu cietušo valstspiederību pašu par sevi, bet gan faktiski noskaidrojot institucionālo saikni ar zaudējumu, ko izraisījuši transporta un pārvietošanās ierobežojumu pasākumi, rašanās vietu, proti, galveno uzņēmējdarbības vietu, ciktāl kritērijs par tiesībām pretendēt uz attiecīgo atbalsta shēmu ir Francijas licences turējums, kas nozīmē, ka aviosabiedrības galvenajai uzņēmējdarbības vietai jābūt Francijā. No otras puses, šī saikne patiesībā izpaužas arī laika ziņā, jo, kā prasītāja norāda prasības pieteikuma 59. punktā, nav viegli iegūt licenci no citas dalībvalsts, jo aviosabiedrībai tādējādi ir ne tikai jāpārceļ sava galvenā uzņēmējdarbības vieta, bet arī jāiesniedz jauns darbības licences pieteikums, turpretim pakalpojumu sniegšanu var izbeigt nekavējoties. Līdz ar to ir normāli, ka attiecīgā dalībvalsts cenšas nodrošināt aviosabiedrību, kurām ir tiesības izmantot attiecīgo atbalsta shēmu, stabilu klātbūtni, lai tās varētu būt Francijas teritorijā nolūkā atmaksāt atliktos nodokļus, lai tādējādi vidējā termiņā nodokļu ieņēmumu iztrūkums būtu pēc iespējas mazāks. Francijas licences esamības kritērijs, ciktāl tas paredz aviosabiedrību galvenās uzņēmējdarbības vietas esamību Francijas teritorijā, ļauj pārliecināties par zināmu stabilitāti, ka šīs sabiedrības vismaz administratīvi un finansiāli ir klātesošas, līdz ar to tās dalībvalsts iestādes, kas piešķir atbalstu, var kontrolēt to, kā tā saņēmēji to izmanto, un tas tā nebūtu, ja Francijas Republika būtu izmantojusi citu kritēriju, kas tiesības saņemt atbalstu dotu aviosabiedrībām, kuras darbojas Francijas teritorijā ar citas dalībvalsts izsniegtu licenci, kāda ir prasītāja, jo pakalpojumu sniegšanai pēc definīcijas attiecībā uz tā ilgumu ir nenoteiktāks raksturs tādēļ, ka to var izbeigt sniegt ja ne nekavējoties, tad īsā termiņā.
1)

Atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2019/1835 (2019. gada 30. oktobris), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), ciktāl Itālijas Republikai ar to ir noteikta vienotas likmes korekcija 2 % apmērā, kas attiecas uz Itālijā piešķirto platībatkarīgo atbalstu 143 924279,14 EUR apmērā attiecībā uz 2015. un 2016. pieteikumu gadu, un vienotas likmes korekcija 10 % apmērā, kura veido 72704,23 EUR un kura attiecas uz paraugu/maksājumu Nr. 8 attiecībā uz Campoli Monte Taburno pašvaldību atbilstoši pasākumam Nr. 322, kas ir viens no pasākumiem lauku attīstībai attiecībā uz 2014., 2015. un 2016. pieteikumu gadu.
90

Otrkārt – attiecībā uz otro papildu cenu samazinājuma aprēķinu, ko Komisija pārbaudīja pakārtoti, – no apstrīdētās īstenošanas regulas 115. apsvēruma izriet, ka tā no šā aprēķina ir izslēgusi Savienības ražošanas nozares pārdošanas apjomu, kas veikts ar saistītu subjektu starpniecību. Līdz ar to šis aprēķins attiecas uz aptuveni 60 % no Savienības atlasē iekļauto subjektu pārdošanas apjoma. Attiecībā uz prasītāju šis aprēķins atklāja cenu samazinājumu 6,3 % apmērā.
73

Šajā lietā prasītāji uzstāja, ka noteiktu organizāciju klātneesamības dēļ padomdevēju komiteja nevarēja sniegt savu atzinumu, pilnībā pārzinot lietas apstākļus. To ieskatā, ja šīs vienības būtu tikušas uzklausītas, to sniegtā atzinuma saturs un līdz ar to apstrīdētā lēmuma saturs varētu būt bijis citāds. Par šo problemātiku notika lietas dalībnieku savstarpējā viedokļu apmaiņa gan rakstveidā, gan tiesas sēdē.
99

It īpaši, pirmkārt, prasītāja vērsa Komisijas uzmanību uz to, ka PKP Cargo ir valsts kontrolēts uzņēmums un ka, ņemot vērā ciešo saikni starp šo uzņēmumu un valdību, Polijas konkurences iestāde attiecībā pret šo uzņēmumu varēja izrādīt iecietību vai pat neobjektivitāti. Proti, prasītāja norādīja, pirmām kārtām, ka Polijas konkurences iestādes priekšsēdētājs ir pilnībā atkarīgs no izpildvaras, jo viņu ieceļ amatā un atstādina no amata premjerministrs, turklāt likumā neesot precizēts viņa pilnvaru termiņš un atstādināšanas iemesli. Fakts, ka premjerministrs kopš 2014. gada vairākkārt ir atstādinājis šīs iestādes priekšsēdētāju, liecinot par šo atkarību. Otrām kārtām, PKP S.A., kas esot PKP Cargo mātesuzņēmums, ietilpstot Polijas nacionālajā fondā, t.i., apvienībā, kuru, kā norāda prasītāja, ir izveidojušas un finansējušas lielākās Polijas valsts sabiedrības un kuras mērķis esot ar plašsaziņas līdzekļu kampaņām aizstāvēt un popularizēt tiesu sistēmas reformu Polijā.
57

Prasītāja norāda, ka no Regulas Nr. 139/2004 4. panta 1. punkta un 7. panta 1. punkta formulējuma izrietot, ka priekšlaicīga koncentrācija notiek tikai tad, kad tiek iegūta kontrole. Nav strīda par to, ka šajā tiesību normā izmantotais jēdziens “koncentrācija” ir jādefinē, ņemot vērā minētās regulas 3. pantu, saskaņā ar kuru koncentrācija ir iegūšana, kas izraisa tiešu vai netiešu ilgtermiņa kontroles maiņu. Turklāt prasītāja atsaucas uz 2018. gada 31. maija sprieduma Ernst & Young (C‑633/16, EU:C:2018:371) 44. un turpmākajiem punktiem, saskaņā ar kuriem koncentrācijas darījuma priekšlaicīga īstenošana ir cieši saistīta ar jēdzienu “koncentrācija” Regulas Nr. 139/2004 3. panta izpratnē, kas paredz kontroles iegūšanu, uz minētā sprieduma 46. punktu, saskaņā ar kuru tikai “darījumi, kas veicina ilgtermiņa kontroles maiņu mērķuzņēmumā”, ietilpst minētās regulas 7. panta 1. punkta tvērumā, un uz minētā sprieduma 49. un 60. punktu, saskaņā ar kuriem darījumi “nerada ilgtermiņa kontroles maiņu uzņēmumā”, ja tiem nav “tiešas funkcionālas saiknes ar koncentrācijas īstenošanu”, proti, ja tiem “pašiem par sevi” nav saiknes ar kontroles maiņu, šis kritērijs izslēdz visus darījumus, kuriem ir “nosacīta saikne ar koncentrāciju” tādējādi, ka tie ir “papildinoši un sagatavojoši” tās īstenošanai. Apstrīdētā lēmuma 134. apsvērumā Komisija esot tieši atzinusi, ka prasītāja nebija ieguvusi kontroli pār TMSC pirms Komisijas 2016. gada 19. septembra atļaujas. Turklāt prasītāja atsaucas uz 2010. gada 6. jūlija spriedumu Aer Lingus Group/Komisija (T‑411/07, EU:T:2010:281), saskaņā ar kuru apturēšanas pienākums ir domāts, lai nepieļautu situāciju, kad Komisijai lēmums par nesaderību būtu jāpapildina ar lēmumu par izbeigšanu, lai izbeigtu kontroles iegūšanu, kas notikusi, pirms Komisija ir pieņēmusi lēmumu par tās ietekmi uz konkurenci, un no tā secina, ka tā piemērošanas joma nedrīkst pārsniegt to, kas nepieciešams, lai nodrošinātu, ka uzņēmumu restrukturizācija nerada ilgtermiņa kaitējumu konkurencei. Visbeidzot, Komisijas veiktajai darījuma kontrolei nevienā brīdī un nekādi šķēršļi neesot likti, jo prasītāja ieguva kontroli pār TMSC tikai pēc visu attiecīgo konkurences iestāžu, tostarp Komisijas, atļauju saņemšanas.
124

Turklāt ir jākonstatē, kā to dara prasītājs, ka REA nepaskaidro, kā dokumentu D 1.1, D 1.2 un D 2.3 publiskošana, it īpaši attiecībā uz šī sprieduma 119. punktā identificēto informāciju, varētu konkrēti un reāli kaitēt konsorcija dalībnieku reputācijai. Katrā ziņā, ja REA arguments ir jāsaprot tādējādi, ka tas, ka attiecīgais projekts rada ētiskus un juridiskus jautājumus, pats par sevi var kaitēt to konsorcija dalībnieku reputācijai, kuri to izstrādāja, šis arguments nevar tikt pieņemts. No iBorderCtrl projekta priekšmeta un mērķa, kas ir publiski zināmi, kā to norāda prasītājs, atsaucoties uz minētajam projektam veltītajā interneta vietnē izplatīto informāciju, var secināt, ka tas ir balstīts uz inovatīvu tehnoloģisku līdzekļu izmantošanu, kas it īpaši ir balstīti uz informācijas vākšanu, līdz ar to tas, ka tāda sistēma kā iBorderCtrl, tāpat kā jebkura cita sistēma, kuras pamatā ir šādi inovatīvi līdzekļi, var izraisīt zināmas juridiska un ētiska rakstura bažas, nav komercnoslēpums vai komerciāli sensitīva informācija.