ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Ar prasību atcelt tiesību aktu var vērsties tikai pret aktiem, kas rada saistošas tiesiskas sekas, kuras ietekmē prasītāja intereses, būtiski grozot tā tiesisko situāciju. Ir jāpievērš uzmanība akta, kuru prasa atcelt, būtībai, lai noteiktu, vai par to var celt prasību, savukārt formai, kādā tas ticis noteikts, šajā ziņā principā nav nozīmes.

Tas ir piemērojams rēķiniem, kas ir pievienoti Eiropas Ķimikāliju aģentūras (ECHA) lēmumam, ar kuru vielas reģistrācijas pieteikuma iesniedzējam tiek uzlikts pienākums maksāt lielajiem uzņēmumiem piemērojamā maksājuma nesamaksāto summu, kā arī administratīvo maksājumu, kur šīm pozīcijām atbilstošās summas ir norādītas rēķinos. Runājot vispārīgi, pielikumi ir atzīti par daļu no dokumenta, kuram tie ir pievienoti, kā rezultātā tiem atzītais normatīvais spēks ir identisks tam, kas raksturo noteikumus, kas veido dokumenta pamatdaļu. Nekas nenodala minēto lēmumu no rēķiniem, un tie, apskatot kopumā, veido vienotu aktu, kas sastāv no divām daļām, tas ir, administratīvās daļas (lēmums) un aprēķinu daļas (tam pievienotie rēķini), un šis vienotais akts pauž ECHA veikto konstatējumu, ka regulējumā paredzētie pierādījumi nav sniegti, un parāda tās gribu izdarīt no tā secinājumus, uzliekot pieteikuma iesniedzējam finanšu saistības. Šis vienotais akts rada saistošas tiesiskās sekas, kuras ietekmē pieteikuma iesniedzēja intereses, būtiski grozot tās tiesisko situāciju, jo tā rezultātā pieteikuma iesniedzējs nevar izmantot maziem un vidējiem uzņēmumiem piemērojamo samazināto maksājumu un tam ir jāmaksā lielajiem uzņēmumiem piemērojamā maksājuma atlikusī summa, kā arī administratīvais maksājums, kas šajos apstākļos ir paredzēts regulējumā.

(skat. 18.–21. un 25.–27. punktu)
No Regulas Nr. 207/2009 par Eiropas Savienības preču zīmi 8. panta 5. punkta formulējuma izriet, ka tā piemērošana ir pakļauta šādiem nosacījumiem: pirmkārt, konfliktējošo preču zīmju identiskums vai līdzība, otrkārt, agrākās preču zīmes, uz kuru balstīti iebildumi, reputācijas esamība, un, treškārt, risks, ka reģistrācijai pieteiktās preču zīmes izmantošanā bez pietiekama pamata tiktu netaisnīgi gūts labums no agrākās preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas vai tām tiktu kaitēts. Šie nosacījumi ir kumulatīvi, un ar to, ka nav izpildīts viens no tiem, pietiek, lai minētā norma nebūtu piemērojama.

Runājot par šo trešo nosacījumu, ir jāatgādina, ka risks, ka no agrākās preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas tiks netaisnīgi gūts labums, it īpaši ir konstatējams gadījumā, ja notiek acīmredzams preču zīmes, kurai ir reputācija, izmantošanas un parazītisma uz šīs preču zīmes iespaida mēģinājums, un ka tātad tieši uz to norāda “parazītisma riska” jēdziens. Citiem vārdiem sakot, runa ir par risku, ka preču zīmes ar reputāciju tēls vai īpašības, ko šī minētā preču zīme atspoguļo, tiktu attiecinātas uz precēm, ko aptver reģistrācijai pieteiktā preču zīme, tādējādi, ka, pateicoties šai asociācijai ar agrāko preču zīmi ar reputāciju, tiek atvieglota to tirdzniecība.

Lai noteiktu, vai apzīmējuma izmantošanas rezultātā tiek netaisnīgi gūts labums no preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas, ir jāveic visaptverošs novērtējums, kurā ir ņemti vērā visi faktori, kam ir nozīme konkrētajā gadījumā, tostarp preču zīmes reputācijas intensitāte un atšķirtspējas pakāpe, konfliktējošo preču zīmju līdzības pakāpe, kā arī attiecīgo preču vai pakalpojumu raksturs un radniecības pakāpe. Attiecībā uz preču zīmes reputācijas intensitāti un atšķirtspējas pakāpi Tiesa ir nospriedusi, ka, jo nozīmīgāka ir šīs preču zīmes atšķirtspēja un reputācija, jo vieglāk var pieļaut kaitējuma esamību. No judikatūras arī izriet, ka, jo ātrāk un spēcīgāk apzīmējums atsauc atmiņā preču zīmi, jo nozīmīgāks ir risks, ka apzīmējuma faktiskās vai nākotnē iespējamās izmantošanas rezultātā netaisnīgi tiks gūts labums no preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas vai tām tiks nodarīts kaitējums.

(skat. 64.–66. punktu)
7.

Eiropas Savienības preču zīme–Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana–Absolūti atteikuma pamati–Preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var kalpot, lai apzīmētu preces vai pakalpojuma īpašības–Jēdziens–Neoloģisms, kas sastāv no elementiem, kuri apraksta attiecīgo preču vai pakalpojumu īpašības–Iekļaušana, ja kombinācija nav neparasta (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (skat. 62. punktu)
283

Jānorāda, ka attiecībā uz peļņas likmes apmēru lietas dalībnieku viedokļi atšķiras jautājumā par to, vai tam ir jāsasniedz 10 %, kā to norāda Komisija, vai 6,05 %, kā to norāda Luksemburgas Lielhercogiste (apstrīdētā lēmuma 304. apsvērums). Attiecīgi, pat ja tiktu uzskatīts, ka ir jāpiemēro viszemākā likme, no tā izrietošais FFT atlīdzības apmērs joprojām būtu ievērojami zemāks par to, kas tika apstiprināts ar aplūkoto iepriekšējo lēmumu. Faktiski šī likme, kas atbilst tai, kura tika piemērota pirmajā segmentā, tiktu pilnībā piemērota pašu kapitāla apmēram, kas atspoguļo desmit reizes lielāku apmēru par to, kuram tika piemērota šī likme saskaņā ar aplūkoto iepriekšējo lēmumu. Šādā kontekstā ir jānorāda, ka katrā ziņā neviens no Luksemburgas Lielhercogistes argumentiem saistībā ar peļņas likmi nevar atzīt par spēkā neesošu Komisijas konstatējumu saistībā ar priekšrocības esamību.
97

Šajā ziņā no Regulas Nr. 1107/2009 41. apsvēruma izriet, ka šajā regulā ir precizēti noteikumi, kas piemērojami piekļuvei dalībvalstu, Komisijas un EFSA“īpašumā esošajos dokumentos” iekļautajai informācijai un šo dokumentu atzīšanai par konfidenciāliem. Kā ir konstatēts šā sprieduma 82. punktā, Regulas Nr. 1107/2009 63. pants ir vienīgā tiesību norma šīs regulas nodaļā “Informācijas pieejamība sabiedrībai”. Tādēļ šī tiesību norma ir jāinterpretē Regulas Nr. 1107/2009 41. apsvēruma gaismā, no kura neizriet, ka Savienības likumdevējs būtu vēlējies attiecināt lūgumu piemērot konfidencialitāti tikai uz to informāciju, ko ir iesniegsi persona, kas lūdz to atzīt par konfidenciālu. Šāda interpretācija izriet arī no Regulas Nr. 178/2002 39. panta 1. punkta, kas ir vispārīgs noteikums, kurā ir paredzēti sabiedrības piekļuves EFSA rīcībā esošajai informācijai ierobežojumi un atbilstoši kurai EFSA neizpauž trešajām personām “saņemto konfidenciālo informāciju, kurai konfidencialitāte ir vajadzīga [pieprasīta] un pamatota”.
107

Šādā kontekstā ir jāizvērtē specifiskās intereses, kas ir jāaizsargā, neizpaužot attiecīgo dokumentu, no vienas puses, un, it īpaši, sabiedrības intereses, lai šis dokuments būtu pieejams, no otras puses, ņemot vērā, kā tas ir precizēts Regulas Nr. 1049/2001 preambulas 2. apsvērumā, no tā izrietošās priekšrocības, ko sniedz palielināta pārskatāmība, proti, uzlabojot pilsoņu līdzdalību lēmumu pieņemšanas procesā, kā arī pilsoņu administrācijas leģitimitāti, efektivitāti un atbildību demokrātiskā sistēmā (spriedums, 2010. gada 21. oktobris, Agapiou Joséphidès/Komisija un EACEA, T‑439/08, nav publicēts, EU:T:2010:442, 136. punkts).
4

Reģistrācijas pieteikuma oficiālās veidlapas daļā, kurā ir paredzēts aprakstīt dizainparaugu, kura reģistrācija ir pieteikta, Ball Europe ierakstīja šādu tekstu angļu valodā: “Group of cans for drink, all having a sleek but high appearance with reduced neck, preferably made of thin sheet metal, especially for filling volumes of 250 ml, 300 ml or 330 ml, respectively.” (Grupa skārdeņu dzērieniem, kuras visas izskatās gludas, bet garas ar samazinātu kakliņu, kas galvenokārt ir izgatavots no plānas metāla kārtas, it īpaši attiecīgi ar 250 ml, 300 ml vai 330 ml tilpumu).
84

Akts, ar kuru ir tikai apstiprināts sākotnējais lēmums, nemaina ieinteresētās personas stāvokli, un tādējādi attiecībā uz to nevar tikt celta prasība par tiesību akta atcelšanu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 1993. gada 25. maijs, Foyer culturel du Sart-Tilman/Komisija, C‑199/91, EU:C:1993:205, 23. punkts; 2004. gada 9. decembris, Komisija/Greencore, C‑123/03 P, EU:C:2004:783, 39. punkts, un rīkojums, 2015. gada 27. novembris, Itālija/Komisija, T‑809/14, nav publicēts, EU:T:2015:970, 29. punkts). Saskaņā ar iedibināto judikatūru prasība, kas ir celta par tiesību aktu, ar kuru ir vienīgi apstiprināts cits lēmums, kas ir kļuvis galīgs, ir nepieņemama. Akts ir uzskatāms par tādu, ar kuru ir vienīgi apstiprināts agrāks lēmums, ja tajā nav ietverti nekādi jauni apstākļi salīdzinājumā ar agrāku lēmumu un ja pirms tā pieņemšanas nav pārskatīts šī lēmuma adresāta stāvoklis (spriedumi, 2001. gada 7. februāris, Inpesca/Komisija, T‑186/98, EU:T:2001:42, 44. punkts; 2012. gada 22. maijs, Sviluppo Globale/Komisija, T‑6/10, nav publicēts, EU:T:2012:245, 22. punkts, un 2016. gada 2. jūnijs, Moreda-Riviere Trefilerías u.c./Komisija, no T‑426/10 līdz T‑429/10 un no T‑438/12 līdz T‑441/12, EU:T:2016:335, 545. punkts). Tādējādi akta apstiprinošais vai neapstiprinošais raksturs nevar tikt novērtēts vienīgi atkarībā no tā satura, salīdzinot ar agrāka lēmuma, kurš ar to ir apstiprināts, saturu. Apstrīdēta akta raksturs ir arī jāizvērtē, ņemot vērā lūguma, uz kuru ar šo aktu tiek atbildēts, raksturu (skat. spriedumu, 2001. gada 7. februāris, Inpesca/Komisija, T‑186/98, EU:T:2001:42, 45. punkts un tajā minētā judikatūra).
45

Šajā ziņā ir jānorāda, ka olīvu krēmiem, no vienas puses, un olīveļļai, no otras puses, ir kopīga būtiska īpašība, tas ir, tās ir olīvu izcelsmes pārtikas preces. To galvenā sastāvdaļa tātad ir identiska. Turklāt ir jānoraida prasītāja acīmredzami nepamatotais apgalvojums, atbilstoši kuram olīvu krēmi būtībā esot “kosmētiski produkti”. Līdzās tam, ka šis apgalvojums nav pamatots, tas ir pretrunā virsrakstam un paskaidrojošai piezīmei attiecībā uz precēm, kas ietilpst Nicas klasifikācijas 29. klasē, kura galvenokārt ietver ēdamas preces. Turklāt Apelācijas padome ir pamatoti norādījusi un prasītājs šajā ziņā nav izteicis detalizētus argumentus, ka jēdziens “olīvu krēmi” ir pietiekami nenoteikts, lai ietvertu krēmus, kas ir ražoti no olīveļļas, un ka tādējādi ir zināma līdzība starp olīvu krēmiem un olīveļļu. Turklāt šajā ziņā ir jānorāda, ka personas, kas iestājusies lietā, EUIPO iesniegtie pierādījumi. it īpaši tie, kas ir tikuši sniegti tās 2013. gada 5. jūlija apsvērumos, parāda, ka noteikti pārtikas produkti traukos, kas tiek pagatavoti uz olīvu pamata, kā sastāvdaļu iekļauj olīveļļu, attiecīgajā gadījumā – to, uz to attiecas konkrētā AĢN. Tādējādi Apelācijas padome, uzskatot, ka olīvu krēmi ir tā paša veida prece kā olīveļļa, kas tiek aizsargāta ar attiecīgo AĢN, nav pieļāvusi kļūdu vērtējumā.
Piemērojot privātā kreditora kritēriju, Komisijai ir jāveic konkrēto publisko kreditoru individuālās situācijas pārbaude, it īpaši atkarībā no to nenodrošinātā vai prioritārā kreditora īpašībām, lai būtībā noteiktu, vai to veiktā izvēle nav pārsniegusi to, kas ir pamatots ar komercprasībām, jeb to var izskaidrot ar vēlmi piešķirt priekšrocību konkrētajam uzņēmumam. Tādējādi, publiskus kreditorus nevar uzskatīti par vienu vienību un ir jāņem vērā to īpašās raksturiezīmes.

Tas, ka valsts tiek uztverta kā viens kreditors, varētu novest pie piekrišanas tam, ka konkrētiem publiskiem kreditoriem jāpieņem savām interesēm pretējs lēmums un tā nebūtu tādā pat situācijā nonākuša privātā kreditora lēmumam līdzīga rīcība.

(skat. 188. un 196. punktu)
Antidempinga pasākumu apiešana ir pierādīta atbilstoši Regulas Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis, 13. panta 1. punktam, ja ir izpildīti četri kritēriji. Pirmkārt, ir jābūt pārmaiņām tirdzniecības modelī starp trešo valsti un Savienību vai arī starp uzņēmumiem valstī, uz kuru attiecas Savienības pasākumi. Otrkārt, šīs pārmaiņas ir jāizraisa praksei, procesam vai darbam, kam bez maksājuma uzlikšanas nav cita pietiekama cēloņa vai ekonomiskā pamatojuma. Treškārt, ir jābūt apstākļiem, kas pierāda, ka Savienības rūpniecībai tiek nodarīts kaitējums vai ka tiek mazināta antidempinga maksājumu koriģējošā ietekme. Ceturtkārt, jāpastāv dempinga esamības pierādījumiem.

Regulas Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis, 13. panta 1. punkta otrajā daļā ir iekļauts neizsmeļošs saraksts ar praksi, procesiem vai darbiem, kas minēti pirmajā daļā, kurš ietver to, ka ražojumu, uz kuru attiecas pasākumi, nosūta caur trešām valstīm, un ka 2. punktā norādītajos apstākļos montāžu veic Savienībā vai trešā valstī. No tā izriet, ka pietiek, ja viens apiešanas prakses veids tiek pierādīts, lai būtu izpildīts Regulas Nr. 1225/2009 13. panta 1. punkta otrais nosacījums, bet tas tomēr nav šķērslis tam, lai attiecīgās iestādes pierādītu arī citu veidu apiešanas praksi, ja iestādes tās uzskata par klātesošām.

(skat. 56. un 57. punktu)
Attiecībā uz dokumentiem un ziņojumiem, kas Eiropas Zāļu aģentūrai (EMA) iesniegti zāļu tirdzniecības atļaujas piešķiršanas pieprasījuma ietvaros, nepastāv vispārīga konfidencialitātes prezumpcija, kas izrietētu no Regulu Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem un Regulas Nr. 726/2004, ar ko nosaka cilvēkiem paredzēto un veterināro zāļu reģistrēšanas un uzraudzības Kopienas procedūras un izveido Eiropas Zāļu aģentūru, kombinēto normu izpratnē.

Tādējādi, atšķirībā no situācijām, kurās ir atzīts, ka ir vispārējas konfidencialitātes prezumpcijas pamato atteikumu piekļūt pieprasītajiem dokumentiem, Regulā Nr. 726/2004 nav ierobežojoši regulēta zāļu tirdzniecības atļaujas izsniegšanas procedūras lietā ietilpstošo dokumentu izmantošana. Tajā nav paredzēts, ka piekļuve lietas materiāliem ir vienīgi attiecīgajām pusēm vai sūdzības iesniedzējiem. Regulas Nr. 726/2004 73. pantā ir skaidri noteikts, ka Regula Nr. 1049/2001 ir piemērojama EMA rīcībā esošajiem dokumentiem un ka tās valde pieņem pasākumus Regulas Nr. 1049/2001 īstenošanai. Nevienu citu Regulas Nr. 726/2004 normu nevar interpretēt tādējādi, ka tā paustu Savienības likumdevēja nodomu izveidot ierobežotu piekļuves dokumentiem režīmu, attiecībā uz tiem izmantojot vispārējo konfidencialitātes prezumpciju.

Regulas Nr. 726/2004 11. pantā, 13. panta 3. punktā, 36. pantā, 38. panta 3. punktā un 57. panta 1. un 2. punktā EMA ir noteikts pienākums publicēt trīs dokumentus, proti, Eiropas Publiskā novērtējuma ziņojumu, attiecīgo zāļu apraksta kopsavilkumu un lietošanas pamācību, iepriekš no tām izņemot visu informāciju, kurai ir komerciāli konfidenciāls raksturs. Šajās normās ar iepriekš minētajiem trim dokumentiem ir minēta minimālā informācija, kas EMA proaktīvi ir jāsniedz sabiedrībai. Savienības likumdevēja mērķis ir, pirmkārt, lai veselības aprūpes speciālistiem pēc iespējas saprotamāk tiktu darītas zināmas attiecīgo zāļu īpašības un to ordinēšanas pacientiem veids un, otrkārt, lai sabiedrības daļa, kas nav medicīnas profesionāļi, pēc iespējas saprotamāk tiktu informēta par zāļu optimālo lietošanas veidu un to iedarbību. Šis proaktīvais minimālas informācijas publiskošanas režīms tādējādi nav īpašs piekļuves dokumentiem režīms, kas būtu jāinterpretē tādējādi, ka visa iepriekš minētajos trīs dokumentos neietvertā informācija būtu uzskatāma par konfidenciālu.

No tā izriet, ka Regulās Nr. 726/2004 un Nr. 1049/2001 prevalējošais princips ir sabiedrības piekļuve informācijai un ka izņēmumi no šī principa, tostarp izņēmums saistībā ar konfidenciālu komercinformāciju, attiecas uz Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punktā paredzētajiem. Ņemot vērā publicēšanas izņēmumu šauras interpretācijas prasību ir jākonstatē, ka Savienības likumdevējs nav izveidojis īpašu piekļuves dokumentiem režīmu un šajā ziņā attiecībā uz EMA zāļu tirdzniecības atļaujas pieprasījuma ietvaros iesniegtajiem pētījumu ziņojumiem nav paredzējis vispārēju konfidencialitātes prezumpciju.

(skat. 33.–35., 37. un 38. punktu)
Ievērojot vienlīdzīgas attieksmes un labas pārvaldības principus, Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojam, izskatot Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikumu, ir jāņem vērā lēmumi, kas jau pieņemti par līdzīgiem pieteikumiem, un īpaši uzmanīgi jāizskata jautājums par to, vai ir vai nav jālemj tādā pašā veidā. Ņemot vērā apelācijas padomes pienākumu norādīt pamatojumu, tā nevar novirzīties no Biroja lēmumpieņemšanas prakses, nesniedzot nekādu paskaidrojumu attiecībā uz iemesliem, kuru dēļ tā uzskata, ka šajos lēmumos attiecībā uz agrāko preču zīmju reputāciju izdarītajiem faktu konstatējumiem nav vai vairs nav nozīmes. Agrāko preču zīmju reputācijas konstatējums ir faktu konstatējums, kurš nav atkarīgs no reģistrācijai pieteiktās preču zīmes.

Turklāt apstākļos, kad nevienam no agrākajiem Biroja lēmumiem, uz kuriem ir atsaucies prasītājs, nav pievienoti šo procesu ietvaros iesniegtie pierādījumi par agrāko preču zīmju reputāciju, apelācijas padomei saskaņā ar labas pārvaldības principu ir jāprasa prasītājai iesniegt papildinošus pierādījumus par agrāko preču zīmju reputāciju, kaut vai tikai, lai tos noraidītu, kā arī tai to ļauj Regulas Nr. 2868/95, ar ko īsteno Regulu Nr. 40/94 par Eiropas Savienības preču zīmi, 50. noteikuma 1. punkta trešā daļa, vai arī ir jānorāda iemesli, kuru dēļ tā uzskata, ka šajos agrākajos lēmumos izdarītie konstatējumi attiecībā uz agrāko preču zīmju reputāciju ir noraidāmi.

(skat. 20., 33.–35. un 37. punktu)
Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 28. septembra spriedums – Kozmetika Afrodita / EUIPO – Núñez Martín un Machado Montesinos (“AFRODITA COSMETICS ”)

(lieta T‑575/15)

“Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “AFRODITA COSMETICS” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “EXOTIC AFRODITA MYSTIC MUSK OIL” un agrāka valsts grafiska preču zīme “AFRODITA MYSTIC MUSK OIL” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts”

1. Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana — Relatīvi atteikuma pamati — Agrākas preču zīmes, kas ir identiska vai līdzīga un reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, īpašnieka iebildumi — Sajaukšanas ar agrāku preču zīmi iespēja — Vērtēšanas kritēriji (Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) (sal. ar 21.–23. un 58. punktu)

2. Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana — Relatīvi atteikuma pamati — Agrākas preču zīmes, kas ir identiska vai līdzīga un reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, īpašnieka iebildumi — Sajaukšanas ar agrāku preču zīmi iespēja — Grafiska preču zīme “AFRODITA COSMETICS” — Vārdiska preču zīme “EXOTIC AFRODITA MYSTIC MUSK OIL” un grafiska preču zīme “AFRODITA MYSTIC MUSK OIL” (Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) (sal. ar 24., 25. un 60.–64. punktu)

3. Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana — Relatīvi atteikuma pamati — Agrākas preču zīmes, kas ir identiska vai līdzīga un reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, īpašnieka iebildumi — Attiecīgo preču zīmju līdzība — Vērtēšanas kritēriji (Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) (sal. ar 26. punktu)

4. Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana — Relatīvi atteikuma pamati — Agrākas preču zīmes, kas ir identiska vai līdzīga un reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, īpašnieka iebildumi — Attiecīgo preču zīmju līdzība — Vērtēšanas kritēriji — Kombinēta preču zīme (Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) (sal. ar 29.–32. un 41. punktu)

5. Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana — Relatīvi atteikuma pamati — Agrākas preču zīmes, kas ir identiska vai līdzīga un reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, īpašnieka iebildumi — Sajaukšanas ar agrāku preču zīmi iespēja — Agrākas preču zīmes vāja atšķirtspēja — Ietekme (Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) (sal. ar 63. punktu)

Priekšmets

Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 28. jūlija lēmumu lietā R 2578/2014‑4 attiecībā uz iebildumu procesu starp P. Núñez Martín un C. G. Machado Montesinos, no vienas puses, un Kozmetika Afrodita, no otras puses

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt;
Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2016. gada 6. decembra spriedums – The Art Company B & S/EUIPO – Manifatture Daddato unLaurora (“SHOP ART”)

(lieta T‑735/15)

Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “SHOP ART” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “art” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts

1. Eiropas Savienības preču zīme–Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana–Relatīvi atteikuma pamati–Agrākas preču zīmes, kas ir identiska vai līdzīga un reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, īpašnieka iebildumi–Sajaukšanas ar agrāku preču zīmi iespēja–Vērtēšanas kritēriji (Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) (skat. 18., 19., 44., 46. punktu)

2. Eiropas Savienības preču zīme–Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana–Relatīvi atteikuma pamati–Agrākas preču zīmes, kas ir identiska vai līdzīga un reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, īpašnieka iebildumi–Attiecīgo preču zīmju līdzība–Vērtēšanas kritēriji (Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) (skat. 20., 21. punktu)

3. Eiropas Savienības preču zīme–Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana–Relatīvi atteikuma pamati–Agrākas preču zīmes, kas ir identiska vai līdzīga un reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, īpašnieka iebildumi–Sajaukšanas ar agrāku preču zīmi iespēja–Grafiskas preču zīmes “SHOP ART” un “art” (Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) (skat. 47.–51. punktu)

Priekšmets

Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 8. oktobra lēmumu lietā R 3050/2014‑1 attiecībā uz iebildumu procesa starp The Art Company B & S, no vienas puses, un Manifatture Daddato un S. Laurora, no otras puses.

Rezolutīvā daļa

1) Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas pirmās padomes 2015. gada 8. oktobra lēmumu lietā R 3050/2014‑1.
11

Ar 2014. gada 5. jūnija vēstuli EFSA atteica piekļuvi pieprasītajiem pētījumiem. EFSA minēja, ka tā esot apspriedusies ar pieprasīto pētījumu īpašniekiem atbilstoši Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 4. punktam. Tā norādīja, ka no šo īpašnieku nostājas un viņu pašu vērtējuma izriet, ka šiem pētījumiem ir piemērojams Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkts par komerciālo interešu aizsardzību, tostarp attiecībā uz intelektuālo īpašumu, un ka to pilnīga aizsardzība ir šo pētījumu kvalifikācijas par “konfidenciāliem” Regulas Nr. 1107/2009 63. panta izpratnē tiešas sekas. Tā uzskatīja, ka pieprasīto pētījumu publiskošana atklātu zinātību speciālo zinātnisko zināšanu jomā un to īpašnieku komerciālo stratēģiju, tostarp to zinātību lietas materiālu apkopošanā un tiktu apdraudētas to komerciālās intereses.
162

Šajās elektroniskā pasta vēstulēs konkrētās juridiskās personas būtībā pauž savu viedokli par prasītājas transportlīdzekļu kondicionēšanas sistēmās izmantoto dzesēšanas šķidrumu R1234yf. No šīm 28 elektroniskā pasta vēstulēm (viena no 29 elektroniskā pasta vēstulēm bija Komisijas iekšējās elektroniskās sarakstes vēstule, uz ko pati Komisija norādīja šo dokumentu kopiju pavadvēstulē) neizriet, ka atsevišķu juridisko personu viedokļa par dzesēšanas šķidrumu R1234yf atklāšana nodarītu kaitējumu dalībvalstu uzticībai izmeklēšanas procedūras objektivitātei, neitralitātei un konfidencialitātei un pakļautu izmeklēšanas procedūru pārmērīgiem trešo personu traucējumiem. Turklāt, lai arī vienai no šīm elektroniskā pasta vēstulēm pielikumā patiešām ir pievienots KBA ziņojums par dzesēšanas šķidrumu R1234yf un daudzās elektroniskā pasta vēstulēs ir atsauces uz šī ziņojuma saturu, trešās personas to jau ir publiskojušas un tas ir pieejams KBA tīmekļa vietnē. Tātad nav uzskatāms, ka šo elektroniskā pasta vēstuļu atklāšana varētu kaitēt valsts iestādes uzticībai.