ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
30

Šādos apstākļos Wojewódzki Sąd Administracyjny w Kielcach (Vojevodistes administratīvā tiesa Kelcē) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai [Direktīvas 2015/1535] 1. panta 1. punkta f) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pie “tehniskajiem noteikumiem”, kuru projekts ir jāpaziņo Eiropas Komisijai saskaņā ar minētās direktīvas 5. panta 1. punktu, ir piederīgs likuma noteikums, ar kuru tiek ieviests vēja ģeneratoru izvietošanas ierobežojums, nosakot, ka to minimālajam attālumam no dzīvojamās mājas vai ēkas ar jauktu lietošanas funkciju, kas ietver dzīvojamo funkciju, ir jābūt vismaz desmit reizes lielākam par vēja ģeneratora augstumu, ko mēra no grunts līmeņa līdz būves augstākajam punktam, ieskaitot tehniskos elementus, it īpaši rotoru kopā ar lāpstiņām? 2) Vai [Direktīvas 2006/123] 15. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pie noteikumiem, saskaņā ar kuriem piekļuve pakalpojumu darbībai vai tās veikšanai ir atkarīga no teritoriāla ierobežojuma, it īpaši no tādiem ierobežojumiem, kas ir noteikti saistībā ar minimālo ģeogrāfisko attālumu starp pakalpojumu sniedzējiem, par kuriem dalībvalsts paziņo Komisijai saskaņā ar minētas direktīvas 15. panta 7. punktu, ir piederīgs likuma noteikums, ar kuru tiek ieviests vēja ģeneratoru izvietošanas ierobežojums, nosakot, ka to minimālajam attālumam no dzīvojamās mājas vai ēkas ar jauktu lietošanas funkciju, kas ietver dzīvojamo funkciju, ir jābūt vismaz desmit reizes lielākam par vēja ģeneratoru augstumu, ko mērā no grunts līmeņa līdz būves augstākajam punktam, ieskaitot tehniskos elementus, it īpaši rotoru kopā ar lāpstiņām? 3) Vai [Direktīvas 2009/28] 3. panta 1. punkta pirmā daļa un 13. panta 1. punkta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tām ir pretrunā valsts tiesību norma, ar kuru tiek ieviests vēja ģeneratoru izvietošanas ierobežojums, nosakot, ka to minimālajam attālumam no dzīvojamās mājas vai ēkas ar jauktu lietošanas funkciju, kas ietver dzīvojamo funkciju, ir jābūt vismaz desmit reizes lielākam par vēja ģeneratoru augstumu, ko mēra no grunts līmeņa līdz būves augstākajam punktam, ieskaitot tehniskos elementus, it īpaši rotoru kopā ar lāpstiņām?”
75

Valsts drošības aizsardzības mērķa, lasot to kopā ar LES 4. panta 2. punktu, nozīmīgums pārsniedz citu Direktīvas 2002/58 15. panta 1. punktā paredzēto mērķu nozīmīgumu, it īpaši vispārējus noziedzības apkarošanas mērķus, pat ja noziedzība ir smaga, kā arī sabiedrības drošības aizsardzību. Tādi draudi, kādi ir minēti iepriekšējā punktā, pēc sava rakstura un īpašā smaguma atšķiras no vispārējās valsts drošības spriedzes vai traucējumu, pat nopietnu, rašanās riska. Ar nosacījumu, ka tiek ievērotas citas Hartas 52. panta 1. punktā paredzētās prasības, valsts drošības aizsardzības mērķis līdz ar to var attaisnot pasākumus, kas ietver nopietnāku iejaukšanos pamattiesībās nekā tā, kas varētu attaisnot šos pārējos mērķus (spriedums, 2020. gada 6. oktobris, La Quadrature du Net u.c., C‑511/18, C‑512/18 un C‑520/18, 136. punkts).
32

Šajā gadījumā no Tiesas rīcībā esošās informācijas izriet, ka Rumānijas tiesību aktos ir paredzēts tiesību aizsardzības līdzeklis, kas dod iespēju lūgt tāda galīga tiesas nolēmuma pārskatīšanu, kurš izrādījies nesaderīgs ar Savienības tiesību normām. No iesniedzējtiesas sniegtajām norādēm izriet, ka uz šo pieteikumu veikt pārskatīšanu attiecas viena mēneša termiņš, kas sākas no dienas, kad paziņots tiesas nolēmums, kura pārskatīšana tiek lūgta. Minētais termiņš izriet no sprieduma Nr. 45/2016, kurā runa ir par Likuma Nr. 554/2004 21. panta 2. punkta interpretāciju un piemērošanu.
2)

TestBioTech eV , European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV un Sambucus eV sedz savus, kā arī atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus.
29

Pamatlietā aplūkotās kautuves norāda, ka ne no Regulas Nr. 853/2004 III pielikuma II sadaļas IV nodaļas 5. un 8. punkta formulējuma, ne no to sistēmas nevar secināt, ka tajos ir pausts “nulles tolerances” noteikums ar mērķi novērst jebkādu piesārņojumu. Tās norāda, ka liemeņiem ir jābūt notīrāmiem vēl atdzesēšanas posmā vai arī kādā posmā, kas seko pēc sadalīšanas un iepakošanas. Tās arī apstrīd faktu, ka piesārņojumu būtu radījušas fekālijas, žults un guzas saturs. Turklāt tās apstrīd veiktās ekspertīzes kārtību, uzsverot, ka pārbaužu laikā liemeņus nevar izņemt no [kaušanas] līnijas un ka vizuāli tos var pārbaudīt vienīgi no ārpuses.
11

Google uztur vairākas meklētājprogrammas internetā, kuru skaitā it īpaši ir meklētājprogramma ar šo pašu nosaukumu, kā arī automatizēta ziņu lapa (“Google Ziņas”). Meklētājprogrammā “Google” ievadot meklējamo vārdu un aktivizējot meklēšanas funkciju, parādās tostarp īss teksts vai teksta fragments (Snippet) ar sīktēlu, kam jāļauj lietotājam novērtēt attēlotās tīmekļvietnes nozīmību viņa konkrētajam informācijas pieprasījumam. Runājot par vietni “Google Ziņas” – tajā žurnālam līdzīgā veidā tiek parādītas ziņas, kuras ir iegūtas no ierobežota informācijas avotu loka. Šajā vietnē atrodamo informāciju datori, izmantojot algoritmu, iegūst no liela skaita informācijas avotu. Minētajā vietnē “Snippet” parādās no attiecīgās interneta vietnes ņemta raksta īsa kopsavilkuma veidā, kurā bieži ir pārņemti šā raksta ievadteikumi.
35

No minētā izriet, ka uz jautājumiem par Savienības tiesībām attiecas atbilstības prezumpcija. Tiesa var atteikties lemt par valsts tiesas uzdotu prejudiciālu jautājumu tikai tad, ja ir acīmredzams, ka lūgtajai Savienības tiesību normas interpretācijai vai spēkā esamības izvērtējumam nav nekāda sakara ar pamatlietas faktiskajiem apstākļiem vai tās priekšmetu, ja izvirzītā problēma ir hipotētiska vai ja Tiesai nav zināmi faktiskie vai juridiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai sniegtu noderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2015. gada 16. jūnijs, Gauweiler u.c., C‑62/14, EU:C:2015:400, 25. punkts, kā arī 2018. gada 4. decembris, Minister for Justice and Equality un Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, 27. punkts).
34

Turklāt no Direktīvas 93/13 4. panta 2. punkta izriet, ka šai otrajai to noteikumu kategorijai, attiecībā uz kuriem nevar tikt veikts to iespējamā negodīguma novērtējums, ir ierobežota piemērošanas joma, jo tā attiecas tikai uz paredzētās cenas vai atlīdzības atbilstīgumu pakalpojumiem vai precēm, kas par to saņemtas, un šī izslēgšana no pārbaudes ir izskaidrojama ar to, ka nepastāv nekāda skala vai juridisks kritērijs, kas ļautu reglamentēt un īstenot šādu atbilstīguma pārbaudi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 26. februāris, Matei, C‑143/13, EU:C:2015:127, 55. punkts un tajā minētā judikatūra).
Pamatlietā aplūkotais darījums, ņemot vērā tā īpatnības, kas izklāstītas šā sprieduma 31.–35. punktā, neatkarīgi no tā, vai tas ir kvalificējams kā pakalpojumu sniegšana vai kā preču piegāde, pēc savas iedabas ir atšķirīgs no darījuma, par ko bija lieta, kurā taisīts 2011. gada 27. oktobra spriedums GFKL Financial Services (C‑93/10, EU:C:2011:700). Proti, darījums, ko Tiesa aplūkoja nupat minētajā spriedumā, izpaudās kā uzņēmēja uz savu risku veikta šaubīgu parādu iegāde par cenu, kas ir zemāka par to nominālvērtību, un par šo darījumu Tiesa minētā sprieduma 26. punktā secināja, ka šādus parādus pērkošais uzņēmējs nesniedz pakalpojumus par atlīdzību un neveic Sestās direktīvas piemērošanas jomā ietilpstošu saimniecisku darbību, ja starpība starp šo parādu nominālvērtību un to pirkuma cenu atspoguļo šo parādu faktisko ekonomisko vērtību to cesijas brīdī. Turpretim pamatlietā aplūkotais darījums izpaužas kā visu tiesību un pienākumu, kas izriet no nodokļa maksātāja procesuālā stāvokļa procedūrā, kura vērsta uz to, lai piespiedu kārtā piedzītu ar tiesas nolēmumu atzītu parādu, nodošana trešajai personai.
13

Šādos apstākļos Gerechtshof Den Haag (Hāgas apelācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) a) Vai mazumtirgotājs, kurš patērētāja atpakaļ atdotu priekšmetu vai priekšmetu, kas kļuvis lieks tā sortimentā, saskaņā ar mazumtirgotāja un tā piegādātāja noslēgtu vienošanos atdod atpakaļ šim piegādātājam (tātad importētājam, vairumtirgotājam, izplatītājam, ražotājam vai citai personai, no kuras tas ir iegādājies šo priekšmetu), ir uzskatāms par īpašnieku, kurš atbrīvojas no priekšmeta [Direktīvas 2008/98] 3. panta 1) punkta izpratnē? b) Vai, atbildot uz [pirmā] jautājumu [a) daļu], ir būtiski, vai šajā gadījumā runa ir par priekšmetu, kuram ir viegli novēršams trūkums vai bojājums? c) Vai, atbildot uz [pirmā] jautājuma [a) daļu], ir būtiski, vai šajā gadījumā runa ir par priekšmetu, kuram ir tik apjomīgs vai nopietns trūkums vai bojājums, ka tā dēļ priekšmets vairs nav izmantojams tā sākotnējam lietošanas mērķim? 2) a) Vai mazumtirgotājs vai piegādātājs, kurš priekšmetu, ko atdevis atpakaļ patērētājs vai kas kļuvis lieks tā sortimentā, pārdod tālāk (atlikumu kopumu) uzpircējam, ir uzskatāms par īpašnieku, kurš atbrīvojas no priekšmeta [Direktīva 2008/98] 3. panta 1) punkta izpratnē? b) Vai, atbildot uz [otrā] jautājuma [a) daļu], ir būtiski, cik augsta ir cena, kas uzpircējam ir jāmaksā mazumtirgotājam vai piegādātājam? c) Vai, atbildot uz [otrā] jautājuma [a) daļu], ir būtiski, vai šajā gadījumā runa ir par priekšmetu, kuram ir viegli novēršams trūkums vai bojājums? d) Vai, atbildot uz [otrā] jautājuma [a) daļu], ir būtiski, vai šajā gadījumā runa ir par priekšmetu, kuram ir tik apjomīgs vai nopietns trūkums vai bojājums, ka tā dēļ priekšmets vairs nav izmantojams tā sākotnējam lietošanas mērķim? 3) a) Vai uzpircējs, kurš lielu preču kopumu, ko tas uzpircis no mazumtirgotājiem vai piegādātājiem, ko atdevuši atpakaļ patērētāji un/vai kas kļuvušas liekas, pārdod tālāk (ārvalsts) trešajai personai, ir uzskatāms par īpašnieku, kurš atbrīvojas no preču kopuma [Direktīvas 2008/98] 3. panta 1) punkta izpratnē? b) Vai, atbildot uz [trešā] jautājuma [a) daļu], ir būtiski, cik augsta ir cena, kas trešajai personai ir jāmaksā uzpircējam? c) Vai, atbildot uz [trešā] jautājuma [a) daļu], ir būtiski, vai preču kopumā ietilpst arī dažas preces, kurām ir viegli novēršams trūkums vai bojājums? d) Vai, atbildot uz [trešā] jautājuma [a) daļu], ir būtiski, vai preču kopumā ietilpst arī dažas preces, kurām ir tik apjomīgs vai nopietns trūkums vai bojājums, ka tā dēļ attiecīgais priekšmets vairs nav izmantojams tā sākotnējam lietošanas mērķim? e) Vai, atbildot uz [trešā] jautājuma [c) daļu] vai [trešā] jautājuma [d) daļu] jautājumu, ir būtiski, kāds ir bojāto preču procentuālais īpatsvars visā trešajai personai tālāk pārdoto preču kopumā? Ja atbilde ir apstiprinoša, kāds procentuālais īpatsvars ir slieksnis?”
41

Lai gan nav noliedzams, ka prasībai par iebildumiem saistībā ar sadali, izvērtējot to kopumā, ir saikne ar izpildes procedūru, kas attiecas uz nekustamā īpašuma piespiedu izsoli, tomēr, kā izriet no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem, šādas prasības ietvaros izvirzītie iebildumu pamati var būt ļoti dažādi saistībā ar to saturu un līdz ar to tiem var būt atšķirīgs juridiskais raksturs, kā rezultātā to pietuvinātība piespiedu izpildei vai lietu tiesībām saistībā ar nekustamo īpašumu var būt būtiski mainīga.
34

No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu, kā arī apsvērumiem, ko iesniegušas pamatlietas puses un citas ieinteresētās personas šajā lietā, tostarp izriet, ka Direktīvas 2011/83 6. panta 1. punkta c) apakšpunkts varētu tikt interpretēts divējādi. No vienas puses, šo tiesību normu varētu interpretēt tādējādi, ka tirgotājam tajā ir noteikts pienākums informēt patērētāju par saviem tālruņa un faksa numuriem, ja minētajam tirgotājam tādi ir. No otras puses, minētajā tiesību normā tirgotājam šāds pienākums varētu būt noteikts tikai tad, ja tas izmanto tālruni vai faksu savā saziņā ar patērētājiem.
3)

Valsts tiesai, veicot samērošanu, kas tai jāveic, ņemot vērā visus konkrētās lietas apstākļus, starp Direktīvas 2001/29 2. panta a) punktā un 3. panta 1. punktā paredzētajām ekskluzīvajām autora tiesībām, no vienas puses, un aizsargāto tiesību objektu izmantotāju tiesībām, kas paredzētas šīs direktīvas 5. panta 3. punkta c) apakšpunktā minētajā otrajā gadījumā un d) apakšpunktā ietvertajās atkāpes normās, no otras puses, ir jābalstās uz tādu šo normu interpretāciju, kura, ievērojot to formulējumu un saglabājot to lietderīgo iedarbību, pilnībā ir saderīga ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartā garantētajām pamattiesībām.
76

Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz otro jautājumu ir jāatbild, ka valsts tiesai, veicot izsvēršanu, kas tai jāveic, ņemot vērā visus konkrētās lietas apstākļus, starp Direktīvas 2001/29 2. panta a) punktā un 3. panta 1. punktā paredzētajām ekskluzīvajām autora tiesībām, no vienas puses, un aizsargāto tiesību objektu lietotāju tiesībām, kas paredzētas šīs direktīvas 5. panta 3. punkta c) apakšpunktā minētajā otrajā gadījumā un d) apakšpunktā ietvertajās atkāpes normās, no otras puses, ir jābalstās uz tādu šo normu interpretāciju, kura, ievērojot to formulējumu un saglabājot to lietderīgo iedarbību, būtu pilnībā saderīga ar Hartā garantētajām pamattiesībām.
49

Lai iesniedzējtiesā pierādītu, ka Jamaikas muitas iestādēm par to bija zināms, Prenatal atsaucas uz pierādījumiem, kas tika iesniegti procedūrā, kuras noslēgumā Komisija pieņēma Lēmumu REM 03/07. Pirmkārt, no valsts aģentūras Jamaica Promotions Corporation (turpmāk tekstā – “Jampro”) ziņojuma izrietot, ka 1998. gadā, veikusi revīziju divās ražotnēs, kas atrodas kādā no Jamaikas brīvajām zonām, tā bija konstatējusi ievērojamu atšķirību starp šo ražotņu ražošanas jaudu un saražoto preču daudzumu, kas vēlāk tika eksportēts uz Savienību. Otrkārt, 2004. gada septembra vēstulē OLAF esot informējis Jamaikas muitas iestādes par savām aizdomām par to, ka tekstilizstrādājumi, kas eksportēti no šīm brīvajām zonām, neatbilst noteikumiem par preferenciālo izcelsmi. Treškārt, Jamaikas oficiālajā statistiskā par importu un eksportu esot redzams, ka tekstilšķiedras imports Jamaikā nebija pietiekams, lai saražotu uz Savienību eksportētās gatavās produkcijas daudzumu. Ceturtkārt, Jamaikas muitas iestādes esot vairākkārt norādījušas uz importa deklarācijās rodamā no Ķīnas importēto preču apraksta neatbilstību konteineru īstenajam saturam. Visbeidzot, piektkārt, vairākas šo brīvo zonu amatpersonas esot norādījušas uz to, ka Jamaikā netiek veikta pienācīga no Ķīnas importēto preču pārstrāde pirms to reeksportēšanas uz Savienību.
26

No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka viena no interneta iezīmēm ir iespēja ļaut tīmekļvietnes apmeklētāja pārlūkprogrammai piedāvāt dažādu avotu saturu. Tādējādi, piemēram, fotoattēli, videomateriāli, ziņas, kā arī šajā lietā aplūkotā Facebook poga “Patīk” var tikt sasaistīti ar kādu tīmekļvietni un tajā atrasties. Ja tīmekļvietnes pārvaldītājs vēlas ievietot šos ārējos saturus, tas šajā vietnē ievieto saiti uz ārējo saturu. Līdzko minētās vietnes apmeklētāja pārlūkprogramma atver šo saiti, tā pieprasa ārējo saturu un to ievieto vietnes attēlojumā vēlamajā vietā. Tālab pārlūkprogramma paziņo ārējā piedāvātāja serverim šā apmeklētāja datora IP adresi, kā arī pārlūkprogrammas tehniskos datus, lai serveris varētu noteikt, kādā formātā saturs ir nogādājams uz šo adresi. Pārlūkprogramma paziņo arī informāciju par vēlamo saturu. Tīmekļvietnes pārvaldītājs, kas piedāvā ārējo saturu, ievietojot to šajā vietnē, nevar noteikt nedz to, kurus datus pārlūkprogramma pārsūta, nedz to, ko ārējais piedāvātājs ar šiem datiem dara, konkrēti, vai tas nolemj tos uzglabāt un izmantot.
44

Proti, kā izriet no Regulas Nr. 650/2012 21. apsvēruma, jautājumam par to, vai konkrētās dalībvalsts notāriem ir saistoši šajā regulā paredzētie kompetences noteikumi, būtu jābūt atkarīgam no tā, vai uz to attiecas termina “tiesa” definīcija, kas izmantota minētās regulas vajadzībām, nevis no tā, vai tie ir iekļauti šīs pašas regulas 79. pantā minētajā sarakstā, kurš izveidots, pamatojoties uz tās 3. panta 2. punkta otrajā daļā paredzēto paziņojumu.
49

Līdz ar to katrā individuālā gadījumā ir jāizvērtē apzīmējuma sastāvdaļas un to attiecīgās nozīmes konkrētās sabiedrības daļas uztverē, lai atkarībā no izskatāmās lietas konkrētajiem apstākļiem noteiktu attiecīgā apzīmējuma kopējā radīto iespaidu konkrētās sabiedrības daļas atmiņā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2014. gada 8. maijs, Bimbo/ITSB, C‑591/12 P, EU:C:2014:305, 34. un 36. punkts). Tātad nevar jau iepriekš un vispārēji uzskatīt, ka konfliktējošā apzīmējuma aprakstošie elementi ir jāizslēdz no to līdzības vērtējuma (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 7. maijs, Adler Modemärkte/ITSB, C‑343/14 P, nav publicēts, EU:C:2015:310, 38. punkts).
124

Lai veiktu šo pārbaudi, ir svarīgi atgādināt, kā tas ir norādīts šī sprieduma 46. punktā, ka saikne, kas pastāv starp šiem pasākumiem, pamato to izvērtēšanu kopā no Savienības tiesību un līdz ar to no LESD 34. panta perspektīvas.
23

Kā to Tiesa ir nospriedusi sprieduma Marks & Spencer 45.–52. punktā, kompetenču sadalījuma starp dalībvalstīm nodokļu aplikšanas jomā saglabāšana var izrādīties priekšnosacījums tam, ka vienā no šīm dalībvalstīm dibinātu sabiedrību ekonomiska rakstura darbībām ir jāpiemēro tikai šīs valsts nodokļu tiesību normas gan attiecībā uz peļņu, gan arī zaudējumiem. No šī viedokļa, ja uzņēmējsabiedrībām būtu alternatīva izvēlēties, vai savus zaudējumus ņemt vērā tajā valstī, kur tās ir dibinātas, vai arī citā dalībvalstī, ievērojami tiktu apdraudēta kompetenču sabalansēta sadale starp dalībvalstīm nodokļu aplikšanas jomā, radot situāciju, ka pirmajā dalībvalstī nodokļu apmērs pieaugtu, bet otrajā – samazinātos atbilstoši novirzītajiem zaudējumiem. Turklāt dalībvalstīm, izmantojot tiesības liegt pārrobežu grupai piemērot nodokļa atvieglojumu, ir jāspēj atvairīt risku, ka zaudējumi tiek ņemti vērā divreiz, kā arī to, ka sabiedrību grupas ietvaros zaudējumi tiks novirzīti uz tādās dalībvalstīs dibinātām sabiedrībām, kas piemēro visaugstāko nodokļa likmi un kurās tā rezultātā zaudējumu vērtībai nodokļu kontekstā ir vislielākā nozīme.
4

Minētās direktīvas 15. panta 1.–3. punktā ir noteikts: “1. Dalībvalstis pārbauda, vai saskaņā ar to tiesību sistēmu tiek piemērota kāda no 2. punktā minētajām prasībām, un nodrošina, ka visas šādas prasības atbilst 3. punktā paredzētajiem nosacījumiem. Dalībvalstis pielāgo savus normatīvos vai administratīvos aktus tā, lai tie atbilstu šiem nosacījumiem. 2. Dalībvalstis pārbauda, vai to tiesību sistēmā kā nosacījums, lai atļautu piekļuvi pakalpojumu darbībai vai tās veikšanu, ir paredzēta atbilstība jebkurai no šādām nediskriminējošām prasībām: [..] b) pakalpojumu sniedzēja pienākums izvēlēties konkrētu juridisku formu; c) prasības, kas saistītas ar kapitāla daļu vai akciju turēšanu uzņēmumā; [..] 3. Dalībvalstis pārbauda, vai 2. punktā minētās prasības atbilst šādiem nosacījumiem: a) nediskriminēšana: prasības nedrīkst ne tieši, ne netieši būt diskriminējošas saistībā ar valstspiederību vai uzņēmumu gadījumā – saistībā ar juridiskās adreses atrašanās vietu; b) nepieciešamība: prasībām ir jābūt pamatotām ar sevišķi svarīgu iemeslu saistībā ar sabiedrības interesēm; c) samērīgums: prasībām ir jābūt piemērotām, lai sasniegtu noteikto mērķi; tās nedrīkst būt augstākas, nekā ir nepieciešams šā mērķa sasniegšanai, un nedrīkst pastāvēt iespēja šīs prasības aizstāt ar citiem mazāk ierobežojošiem pasākumiem, ar kuriem sasniedz to pašu rezultātu.”
61

No Direktīvas 2008/50 6. panta 1. punkta un 13. panta 1. punkta trešās daļas izriet, ka dalībvalstīm ir pienākums novērtēt, vai robežlielumi tiek ievēroti atbilstoši šīs direktīvas III pielikumā noteiktajām prasībām un kritērijiem. Kā izriet no šā pielikuma A iedaļas 1. punkta, tā B un C iedaļa attiecas uz paraugu ņemšanas vietu izvietojumu, tomēr tajā ir sniegtas arī norādes par pārējo Direktīvā 2008/50 paredzēto gaisa kvalitātes novērtēšanas metožu ieviešanu.
17

Otrkārt, Apelācijas padome, it īpaši atsaucoties uz pamatota iemesla definīciju saskaņā ar TRIPS līguma formulējumu, uzskatīja, ka šajā gadījumā klīniskā izmēģinājuma veikšana pati par sevi nav uzskatāma par iemeslu, kas būtu neatkarīgs no Viridis gribas un kas pamatotu apstrīdētās preču zīmes neizmantošanu. Tā kā klīniskā izmēģinājuma ilgums esot atkarīgs no finanšu līdzekļiem, ko preču zīmes īpašnieks nolemtu ieguldīt, šis elements neietilpstot to šķēršļu kategorijā, kuri nav atkarīgi no tā gribas. Atbildība par procedūras ilgumu varot tikt uzskatīta par nodotu ārējai iestādei tikai tad, kad ir iesniegts oficiāls tirdzniecības atļaujas pieteikums. Aizsardzība, kas ar Regulu Nr. 207/2009 piešķirta Savienības preču zīmēm, nebūtu nepieciešama pirms šāda oficiāla pieteikuma, un, ja farmācijas uzņēmums tomēr nolemtu reģistrēt Savienības preču zīmi jau daudzus gadus pirms šāda pieteikuma, klīniskās izpētes kavēšanās ietilptu tā atbildībā.
19

Kā norāda Pillar Securitisation, lai noskaidrotu, vai kāds kredīta līgums ir līgums, ko noslēdzis patērētājs Lugāno II konvencijas 15. panta izpratnē, esot jāpārbauda, vai tas ir uzskatāms par “patēriņa kredītlīgumu” Direktīvas 2008/48 izpratnē. Tas izrietot no izskaidrojošā ziņojuma par šo konvenciju, ko sagatavojis profesors Fausto Pocar (OV 2009, C 319, 1. lpp.). Tātad šī direktīva esot piemērojama vienīgi tādiem aizdevuma līgumiem, kuru pamatsumma pārsniedz 200 euro un nepārsniedz 75000 euro, ja vien valsts tiesību aktos, ar kuriem transponēta minētā direktīva, nav paredzēts lielāks maksimālais apmērs. Tā kā Luksemburgas tiesību aktos šāds maksimālais apmērs neesot paredzēts, pamatlietā aplūkotais aizdevuma līgums neietilpstot minētās direktīvas piemērošanas jomā un līdz ar to Lugāno II konvencijas 15. pants neesot piemērojams.
6

Minētās direktīvas 6. pantā ir noteikts: “1. Neatkarīgi no 2. panta 2. punkta dalībvalstis var paredzēt, ka dažāda attieksme, kuras pamatā ir vecums, neveido diskrimināciju, ja attiecīgās valsts tiesību kontekstā tā ir objektīvi un saprātīgi attaisnota ar likumīgu mērķi, tostarp likumīgu nodarbinātības politiku, darba tirgu un profesionālās izglītības mērķiem, un ja šā mērķa sasniegšanas līdzekļi ir atbilstīgi un vajadzīgi. Šāda dažāda attieksme cita starpā var ietvert: a) to, ka nosaka īpašus nosacījumus darba un profesionālās izglītības iespējām, nodarbinātības un profesijas nosacījumus, tostarp atlaišanas un atalgošanas nosacījumus jauniešiem, vecākiem strādniekiem un personām, kuru apgādībā ir citas personas, lai veicinātu viņu profesionālo integrāciju vai nodrošinātu aizsardzību; b) to, ka nosaka minimālos nosacījumus attiecībā uz vecumu, profesionālo pieredzi vai darba stāžu, lai iegūtu darbu vai konkrētas ar to saistītas priekšrocības; c) to, ka nosaka maksimālo vecumu pieņemšanai darbā, pamatojoties uz izglītības prasībām attiecīgajam amatam vai uz vajadzību pēc saprātīga darba laikposma pirms pensijas. 2. Neatkarīgi no 2. panta 2. punkta dalībvalstis var paredzēt, ka vecuma noteikšana profesionālajām sociālā nodrošinājuma sistēmām, lai persona saņemtu pensiju vai invaliditātes pabalstu vai varētu pretendēt uz pensiju vai invaliditātes pabalstu, tostarp dažāda vecuma noteikšanu saskaņā ar šīm sistēmām darbiniekiem vai darbinieku grupām vai kategorijām un šādu sistēmu sakarā vecuma kritēriju izmantošana, lai faktiski aprēķinātu pabalstus, neveido diskrimināciju vecuma dēļ ar noteikumu, ka tā rezultātā nenotiek diskriminācija dzimuma dēļ.”