Lieta T‑677/14

Biogaran

pret

Eiropas Komisiju

Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Gan oriģinālā, gan ģenēriskā perindoprila, proti, sirds un asinsvadu slimību ārstēšanai paredzētu zāļu, tirgus – Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. un 102. panta pārkāpums – Nolīgumi, kuru mērķis ir kavēt vai liegt perindoprila ģenērisko versiju ienākšanu tirgū – Meitasuzņēmuma dalība tādā pārkāpumā, ko izdarījis tā mātesuzņēmums – Atzīšana par vainojamu pārkāpumā – Solidāra atbildība – Naudas soda maksimālais apmērs

Kopsavilkums – Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2018. gada 12. decembra spriedums

Aizliegtas vienošanās – Aizliegums – Pārkāpumi – Nolīgumi un saskaņotas darbības, kas veido vienotu pārkāpumu – Uzņēmuma atzīšana par atbildīgu par visu pārkāpumu – Nosacījumi – Pārkāpjošās darbības un pārkāpjoša rīcība, kas ir daļa no kopēja plāna – Novērtēšana – Kritēriji – Ieguldījums pārkāpuma vienota mērķa sasniegšanā – Zināšana par aizliegtās vienošanās kopējo plānu un tā galvenajiem elementiem vai to paredzamība

Skat. nolēmuma tekstu. (skat. 47.–51. punktu)

Skat. nolēmuma tekstu. (skat. 57.–61. punktu)

Saskaņā ar 35. panta 3. punkta pirmo un otro daļu Vispārējās tiesas Reglamentā, kurš bija spēkā dienā, kad tika iesniegts iebildumu raksts, tiesvedības valodu izmanto tostarp dalībnieku procesuālajos rakstos un mutvārdu paskaidrojumos, t.sk. tiem pievienotajos dokumentos, un visiem iesniegtajiem vai pievienotajiem dokumentiem, kas sastādīti kādā citā valodā, jāpievieno tulkojums tiesvedības valodā. Vispārējās tiesas norādījumu kancelejai 7. panta 5. punkta otrajā daļā ir paredzēts, ka, ja dokumentiem vai pielikumiem, kas pievienoti procesuālajam rakstam vai aktam, nav pievienots tulkojums tiesvedības valodā, kanceleja lūdz, lai attiecīgais lietas dalībnieks to iesniedz, ja šis tulkojums ir vajadzīgs pareizai tiesvedības norisei. No Praktisko norādījumu lietas dalībniekiem Vispārējā tiesā 64.–68. punkta izriet, ka, ja prasības pieteikums neatbilst turpmāk uzskaitītajām formas prasībām attiecībā uz citā valodā sagatavotu dokumentu tulkojumu tiesvedības valodā, tiek noteikts saprātīgs termiņš trūkumu novēršanai. No šo normu viedokļa ir jāuzskata, ka, ciktāl viena puse ir iesniegusi dokumentus valodā, kas nav tiesvedības valoda, nepievienojot tiem tulkojumu, un ciktāl pretējai pusei bija iespēja prasīt Vispārējai tiesai novērst trūkumus minētajos dokumentos, taču tā nav skaidri formulējusi šādu lūgumu, bet gan tikai apstrīdējusi šo dokumentu pieņemamību, apgalvojot, ka tie nav sagatavoti tiesvedības valodā, tikai, ja tulkojums tiesvedības valodā šķiet nepieciešams pareizai tiesvedības norisei, sekretāram ir jāuzdod nodrošināt tulkojumu lietas dalībniekam, kurš dokumentus ir iesniedzis. (skat. 63.–65. punktu)

Lai tādu izlīgumu ar zāļu patentiem saistītā strīdā, kuru ir noslēgusi oriģinālo zāļu sabiedrība kā patenta īpašniece ar ģenērisko zāļu sabiedrību, varētu kvalificēt kā konkurences ierobežošanu mērķa dēļ, izlīgumā ir jābūt iekļautai gan pamudinošai priekšrocībai attiecībā uz ģenērisko zāļu sabiedrību, gan arī korelatīvam ierobežojumam attiecībā uz tās centieniem konkurēt ar oriģinālo zāļu sabiedrību. Ja šie abi nosacījumi ir izpildīti, ir jāizdara secinājums par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ LESD 101. panta 1. punkta izpratnē, ņemot vērā to, cik lielā mērā šādi noslēgts nolīgums kaitē pareizai normālas konkurences funkcionēšanai. Līdz ar to tikai tas vien, ka šādā izlīguma nolīgumā ir iekļauti netirgošanas un neapstrīdēšanas noteikumi, kuru tvērums aprobežojas ar aplūkojamo patentu, neļauj – kaut arī šiem noteikumiem pašiem par sevi ir ierobežojošs raksturs – secināt, ka pastāv konkurences ierobežojums ar pietiekamu kaitējuma pakāpi, lai tas tiktu kvalificēts kā ierobežojums mērķa dēļ, ja šie nolīgumi ir balstīti uz to, ka puses atzīst patenta spēkā esamību. Šādu noteikumu klātbūtne savukārt ir problemātiska, ja šķiet, ka šo noteikumu attiecināšana uz ģenērisko zāļu sabiedrību nav pamatota ar to, ka tā atzīst patenta spēkā esamību. Līdz ar to, ja neattaisnots apgriezts oriģinālo zāļu sabiedrības maksājums ģenērisko zāļu sabiedrībai ir saistīts ar izlīguma noslēgšanu, ir uzskatāms, ka ģenērisko zāļu sabiedrība ar šo maksājumu tiek mudināta ievērot netirgošanas un neapstrīdēšanas noteikumus, un ir jāsecina, ka pastāv konkurences ierobežojums mērķa dēļ. Ja tiek konstatēta pamudinājuma pastāvēšana, puses vairs nevar atsaukties uz patenta spēkā esamības atzīšanu izlīguma ietvaros. Apstāklim, ka patenta spēkā esamību ir apstiprinājusi tiesa vai administratīva iestāde, šajā ziņā nav nozīmes. Tieši tāpēc pamudinājums, nevis tas, ka izlīguma puses atzīst patenta spēkā esamību, ir jāuzskata par to konkurences ierobežojumu patieso iemeslu, kuri ir radīti ar netirgošanas un neapstrīdēšanas noteikumiem; šie noteikumi – tā kā tiem šajā lietā nav nekāda leģitīma pamatojuma – normālas konkurences darbībai kaitē tik lielā mērā, ka var tikt kvalificēti kā konkurences ierobežojums mērķa dēļ. (skat. 112.–114., 116., 120., 121., 123. punktu)

Lai tādu izlīgumu ar zāļu patentiem saistītā strīdā, kuru ir noslēgusi oriģinālo zāļu sabiedrība kā patenta īpašniece ar ģenērisko zāļu sabiedrību, varētu kvalificēt kā konkurences ierobežošanu mērķa dēļ, izlīgumā ir jābūt iekļautai gan pamudinošai priekšrocībai attiecībā uz ģenērisko zāļu sabiedrību, gan arī korelatīvam ierobežojumam attiecībā uz tās centieniem konkurēt ar oriģinālo zāļu sabiedrību. Šajā ziņā tāda ierasta komerclīguma esamība, kas ir “saistīts” ar izlīguma nolīgumu, kurā ir iekļauti noteikumi, kuriem pašiem par sevi ir konkurenci ierobežojošs raksturs, var veidot nopietnu norādi, ka pastāv pamudinājums un līdz ar to – konkurences ierobežojums mērķa dēļ, ja šajā akcesoriskajā nolīgumā ir paredzēta līdzekļu nodošana no oriģinālo zāļu sabiedrības ģenērisko zāļu sabiedrībai. Tomēr šī nopietnā norāde nav pietiekama un Komisijai tādējādi tā ir jāapstiprina, sniedzot citus saskanīgus elementus, kas ļauj secināt, ka pastāv apgriezts maksājums. Šāds maksājums īpašajā akcesorisko nolīgumu kontekstā atbilst tai oriģinālo zāļu uzņēmuma veiktā maksājuma daļai, kas pārsniedz apmainītā labuma “parasto” vērtību. No tā izriet, ka, ņemot vērā visu tās rīcībā esošo informāciju un – attiecīgā gadījumā – to, ka nolīgumu puses nav sniegušas skaidrojumu vai ticamu skaidrojumu, Komisija visaptveroša vērtējuma noslēgumā var pamatoti secināt, ka akcesoriskais nolīgums nav noslēgts parastos tirgus apstākļos, t.i., ka oriģinālo zāļu sabiedrības veiktā maksājuma vērtība pārsniedz darījuma priekšmeta vērtību vai ka ģenērisko zāļu sabiedrībai nodotā priekšmeta vērtība ir lielāka nekā tās veiktais maksājums. Līdz ar to Komisija var secināt, ka pastāv apgriezts maksājums. Savukārt apgriezts maksājums, ja tā mērķis nav kompensēt izmaksas, kuras ir saistītas ar izlīgumu, var tikt uzskatīts par pamudinošu priekšrocību. Tomēr nolīgumu puses var arī atsaukties uz to, ka attiecīgā priekšrocība esot nenozīmīga, nebūdama pietiekami liela, lai to varētu uzskatīt par būtisku pamudinājumu akceptēt izlīguma nolīgumā paredzētos konkurenci ierobežojošos noteikumus. (skat. 123., 135., 137., 139., 141., 145.‑147. punktu)

Skat. nolēmuma tekstu. (skat. 175. punktu)

Skat. nolēmuma tekstu. (skat. 178. punktu)

Ar jēdzienu “uzņēmums” tiek apzīmēta jebkura vienība, kas veic saimniecisku darbību, neatkarīgi no šādas vienības juridiskā statusa un tās finansējuma nodrošināšanas veida. Līdz ar to šajā pašā kontekstā ir jāsaprot, ka uzņēmuma jēdziens apzīmē saimniecisku vienību, pat ja juridiskā izpratnē šī saimnieciskā vienība sastāv no vairākām fiziskām vai juridiskām personām. Turklāt, ja šāda ekonomiska vienība pārkāpj konkurences noteikumus, tai saskaņā ar personiskas atbildības principu ir jāatbild par šo pārkāpumu. Līdz ar to Komisija, piemērojot jēdzienu “uzņēmums”, varēja pamatoti apgalvot, ka mātesuzņēmums un tam pilnībā piederošs meitasuzņēmums ir solidāri atbildīgi par tiem pārmesto LESD 101. panta pārkāpumu, jo darbības, kuras bija veikusi katra no tām, ir jāaplūko kā darbības, ko ir veicis viens un tas pats uzņēmums Apstāklis, ka Komisijas konstatētais LESD 101. panta pārkāpums daļēji izriet no mātesuzņēmuma rīcības un daļēji no meitasuzņēmuma rīcības, lai gan lielākoties Savienības tiesas izskatītajās lietās par mātesuzņēmuma un meitasuzņēmuma solidāro atbildību pārkāpums izriet vienīgi no meitasuzņēmuma rīcības, nevar atspēkot šo secinājumu. Proti, ja uz mātesuzņēmumu var attiecināt atbildību par tā meitasuzņēmuma izdarītu pārkāpumu un tā rezultātā, nepārkāpjot personiskās atbildības principu, padarīt šīs abas sabiedrības solidāri atbildīgas par pārkāpumu, ko ir izdarījis uzņēmums, kuru tās veido, tas tā ir vēl jo vairāk tad, ja pārkāpums, kuru ir izdarījusi ekonomiska vienība, ko veido mātesuzņēmums un tā meitasuzņēmums, izriet no šo abu sabiedrību rīcības sakritības. (skat. 212., 216.–218. punktu)

Skat. nolēmuma tekstu. (skat. 230.–233. punktu)

Efektīva konkurences tiesību pārkāpumu sodīšana nevar sniegties tik tālu, ka tiek pārkāpts noziedzīgu nodarījumu un sodu likumības princips, kas ir atzīts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. pantā. Tomēr šis princips nav interpretējams tādējādi, ka tas aizliedz tiesas interpretācijas ceļā pakāpeniski noskaidrot to normu saturu, kurās paredzēta kriminālatbildība, ar nosacījumu, ka iznākumu bija iespējams saprātīgi paredzēt brīdī, kad tika izdarīts pārkāpums, it īpaši ņemot vērā interpretāciju, kas tajā laikā par attiecīgo tiesību normu pastāvēja judikatūrā. Paredzamības jēdziena tvērums lielā mērā ir atkarīgs no attiecīgā teksta satura, no jomas, uz kuru tas attiecas, kā arī no tā adresātu skaita un statusa. Likuma paredzamība nav pretrunā tam, ka attiecīgā persona ir spiesta izmantot profesionālus padomus, lai lietā pastāvošajos apstākļos saprātīgi novērtētu, kādas sekas attiecīgais akts varētu radīt. To it īpaši var attiecināt uz profesionāļiem, kas pieraduši, ka, veicot savus pienākumus, viņiem jārīkojas ar lielu piesardzību. Tādējādi var sagaidīt, ka viņi būs īpaši uzmanīgi, novērtējot riskus, kas saistīti ar šādu darbību. Šajā ziņā ģenērisko zāļu uzņēmums var pieņemt, ka tā mātesuzņēmums, kas ir oriģinālo zāļu uzņēmums, pamudinot citus ģenērisko zāļu uzņēmumus patentu jomā noslēgta izlīguma ietvaros pakļauties netirgošanas un neapstrīdēšanas noteikumiem – kuri paši par sevi ir konkurenci ierobežojoši –, atņem jebkādu leģitimitāti šādu noteikumu iekļaušanai izlīguma nolīgumā. Proti, šāda iekļaušana vairs nebalstās uz to, ka nolīgumu puses atzīst patenta spēkā esamību, un tādējādi ir uzskatāma par patenta anomālu izmantošanu, kam nav saiknes ar tā konkrēto mērķi. Meitasuzņēmums var arī pieņemt, ka fakts, ka tas ir sniedzis papildu pamudinājumu ģenērisko zāļu sabiedrībai, izmantojot ar pēdējo minēto noslēgtu licences un piegādes nolīgumu, var nostiprināt tā mātesuzņēmuma noslēgtā nolīguma ierobežojošo iedarbību. Šādos apstākļos meitasuzņēmums tātad varēja saprātīgi paredzēt, ka tas ir rīkojies tādā veidā, uz ko attiecas LESD 101. panta 1. punktā paredzētais aizliegums Lai arī tā iemesla dēļ, ka attiecīgie nolīgumi ir noslēgti kā izlīgumi patentu jomā, šo nolīgumu pārkāpjošais raksturs tādam vērotājam no malas kā Komisija vai aplūkotajās jomās specializēti juristi patiešām varētu nešķist skaidrs, tas pats nav sakāms par nolīgumu pusēm. (skat. 251., 252., 255. un 260. punktu)

Skat. nolēmuma tekstu. (skat. 274.–280. punktu)