ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
53.

Tomēr tieši tā notika lietā ar Músicos un In‑pulso, kur vienības, kas tika izveidota, pagaidām lietojot Skolas telpas un aprīkojumu, no vienas puses, un dažādu skolotāju sniegto pakalpojumu, no otras puses, darbība aprobežojās tikai ar attiecīgajā brīdī spēkā esošā līguma izpildi. Pirms notika nodošana, Músicos tika piešķirtas līguma uz vienu gadu slēgšanas tiesības (no 2012. gada septembra līdz 2013. gada augustam), un pēc nodošanas In‑pulso tika piešķirtas līguma slēgšanas tiesības uz vēl īsāku laikposmu (no 2013. gada septembra līdz 2014. gada jūnijam). Neviens no uzņēmumiem saskaņā ar to statūtiem neizmantoja aktīvus citu darbu veikšanai.
75.

Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, es iesaku Tiesai uz Tribunale civile di Trapani (Trapāni civiltiesa, Itālija) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi: Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīvai 1999/70/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku un šīs direktīvas pielikumā minētajam pamatnolīgumam par darbu uz noteiktu laiku, kā arī to lietderīgajai iedarbībai nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā, ar kuru gadījumā, kad darba devējs publiskajā sektorā ļaunprātīgi izmanto secīgus uz noteiktu laiku noslēgtus darba līgumus, publiskajā sektorā ir aizliegta darba attiecību pārveidošana, – kas savukārt ir atļauta privātajā sektorā kā soda pasākums, – un kā atlīdzība ir paredzēta: – fiksēta kompensācija no 2,5 līdz 12 pēdējo ikmēneša darba samaksu apmērā tādam darba ņēmējam publiskajā sektorā, kurš cietis no darba līgumu uz noteiktu laiku ļaunprātīgas atjaunošanas, ar nosacījumu, ka šī kompensācija ir pietiekami preventīvs pasākums, kas var tikt nodrošināts, it īpaši nosakot tās robežas, tai pieaugot atbilstoši līgumu uz noteiktu laiku ļaunprātīgās izmantošanas ilgumam, vai ar jebkura cita valsts tiesībās paredzēta soda pasākuma saistīto iedarbību; – iespēja darba ņēmējam saņemt faktiski tam nodarītā kaitējuma atlīdzību, ja uz tiesībām uz šo atlīdzību attiecas šā darba ņēmēja pienākums pierādīt, ka viņš ir zaudējis pastāvīga darba iespējas vai ka gadījumā, ja iestāde būtu likumīgi organizējusi konkursu, viņš tajā būtu uzvarējis. Ievērojot šos precizējumus, neviens no lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu sniegtajiem faktiem neliek uzskatīt, ka šajā lietā valsts tiesiskajā regulējumā nebūtu ievēroti efektivitātes un līdzvērtības principi. Tomēr valsts tiesai ir jāveic galīgā pārbaude šajā saistībā.
“1)

Vai LESD 49. un 54. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir reģionālais nodoklis, ko atbilstoši skaidrojumam uzliek par kaitējumu, kas tiek nodarīts videi, izmantojot ar komercdarbību un saimniecisko darbību saistītas iekārtas un ierīces mazumtirdzniecības uzņēmumos, kuru rīcībā ir liela tirdzniecībai un to klientu autostāvvietām paredzēta teritorija, ar nosacījumu, ka to publiskā tirdzniecības platība ir lielāka par 500 m2, bet ko iekasē neatkarīgi no tā, vai šie mazumtirdzniecības uzņēmumi faktiski atrodas konsolidētā pilsētas teritorijā vai ārpus tās, un vairākumā gadījumu to uzliek citu dalībvalstu uzņēmumiem, ņemot vērā, ka (i) to faktiski neuzliek tirgotājiem, kam pieder vairāki mazumtirdzniecības uzņēmumi, neatkarīgi no to kopējās publiskās tirdzniecības platības, ja nevienā no tiem publiskā tirdzniecības platība nav lielāka par 500 m2, un tostarp arī tad, ja kāds vai kādi no tiem pārsniedz šo slieksni, bet to nodokļa bāze nav lielāka par 2000 m2, savukārt to faktiski uzliek tirgotājiem, kuriem pieder viens mazumtirdzniecības uzņēmums, kura publiskā tirdzniecības platība pārsniedz šos sliekšņus, un (ii) turklāt to neuzliek mazumtirdzniecības uzņēmumiem, kas nodarbojas tikai ar tehnikas, transportlīdzekļu, darba rīku, ražošanas vajadzībām paredzētu preču, būvmateriālu, sanitāro preču, durvju un logu (kas tiek pārdoti tikai komersantiem), mēbeļu individuālos, tradicionālos un specializētos veikalos, transportlīdzekļu koncesionāru salonos un remontdarbnīcās, dārzkopības preču, kultūraugu, kā arī degvielas tirdzniecību, neatkarīgi no tā, kāda ir to publiskā tirdzniecības platība?
3.

2003. gada 25. jūnija Nolīguma par izdošanu starp Eiropas Savienību un Amerikas Savienotajām Valstīm ( 4 ) 10. pantā “Vairāku valstu izdošanas vai nodošanas lūgums” ir paredzēts: “1. Ja lūguma saņēmēja valsts saņem lūgumu no lūguma iesniedzējas valsts un no jebkuras citas valsts vai valstīm vienas un tās pašas personas izdošanai par vienu un to pašu vai dažādiem noziedzīgiem nodarījumiem, lūguma saņēmējas valsts izpildiestāde nosaka, kurai valstij, ja vispār kādai, tā nodos personu. 2. Ja lūguma saņēmēja valsts saņem izdošanas lūgumu no Amerikas Savienotajām Valstīm un nodošanas lūgumu atbilstoši Eiropas apcietināšanas lēmumam par vienu un to pašu personu un par vienu un to pašu vai dažādiem noziedzīgiem nodarījumiem, lūguma saņēmējas dalībvalsts atbildīgā iestāde nosaka, kurai valstij, ja vispār kādai, tā nodos personu. Šajā gadījumā atbildīgā iestāde ir lūguma saņēmējas dalībvalsts izpildiestāde, ja šī iestāde pieņem lēmumus par konkurējošiem lūgumiem saskaņā ar spēkā esošo divpusējo izdošanas līgumu starp Amerikas Savienotajām Valstīm un dalībvalsti; ja tas nav paredzēts divpusējā izdošanas līgumā, kompetento iestādi nozīmē attiecīgā dalībvalsts, ievērojot 19. pantu. 3. Lūguma saņēmēja valsts, pieņemot lēmumu saskaņā ar 1. un 2. punktu, ņem vērā visus būtiskos faktorus tai skaitā un ne tikai faktorus, kas noteikti piemērojamā izdošanas līgumā, un, ja vēl nav noteikti, šādus faktorus: a) vai lūgumi tika veikti atbilstoši līgumam; b) vietas, kur izdarīts katrs noziedzīgais nodarījums; c) lūguma iesniedzējas valsts attiecīgās intereses; d) noziedzīgo nodarījumu smagumu; e) cietušās personas pilsonību; f) turpmākas izdošanas iespējamību lūguma iesniedzēju valstu starpā un g) lūgumu saņemšanas hronoloģisko secību no iesniedzējām valstīm.”
39.

Nav strīda par to, ka ar šīm vēstulēm EUIPO darīja zināmu European Dynamics u.c. izrakstu no novērtējuma ziņojuma, kurā bija iekļauts to piedāvājuma kvalitātes novērtējums, trīs izraudzīto pretendentu nosaukumi, kā arī trīs tabulas, kurās bija norādīts punktu skaits, kādu ir saņēmuši šie trīs izraudzītie pretendenti un European Dynamics u.c., un – konkrētāk – tehnisko piedāvājumu salīdzinošā vērtējuma tabula, piedāvājumu salīdzinošā novērtējuma tabula no to saimnieciskā izdevīguma viedokļa un finanšu kritēriju salīdzinošā tabula. Šīs tabulas ļāva European Dynamics u.c. iegūt kopskatu par to piedāvājumam piešķirtajiem punktiem, kā arī punktiem, kas piešķirti izraudzītajiem pretendentiem gan attiecībā uz kvalitātes kritērijiem, gan finanšu kritērijiem, gan arī to ietekmi uz galīgo kopējo atzīmi.
Līdz ar to valsts tiesām ir jāpārliecinās, ka tām iesniegtie pierādījumi ir pietiekami nopietni, konkrēti un atbilstoši, lai varētu pamatot no tiem izdarīto secinājumu ( 34 ). Tām pašām ir jāsaglabā sava novērtējuma brīvība attiecībā uz to, vai šāds pierādījums ir juridiski pietiekams, līdz brīdim, kad pēc iepazīšanās ar visiem abu pušu iesniegtajiem elementiem un to norādītajiem argumentiem, pēc to domām, tās var, ievērojot visus izskatāmā gadījuma atbilstošos apstākļus, formulēt savu galīgo nolēmumu šajā ziņā ( 35 ).
49.

Tiesa ir nospriedusi, ka šāda situācija nepierāda īstenošanas neiespējamību, jo sabiedrības likvidāciju var izmantot arī ar mērķi atbrīvoties no atbalsta ( 35 ). Atgūstamu aktīvu neesamība ir vienīgais veids, kā pierādīt pilnīgu neiespējamību atgūt atbalstu, un valstij ir jāmēģina panākt, ka uzņēmumu likvidē tā, lai tai būtu iespējams apmierināt savus prasījumus no uzņēmuma aktīviem, ja vien tādi ir un ja to kategorija to ļauj ( 36 ).
65.

Ņemot vērā iepriekšminētos apsvērumus, uzskatu, ka uz Juzgado de lo Social No 1 Cuenca (Kvenkas Darba un sociālo lietu tiesa Nr. 1, Spānija) prejudiciālo jautājumu ir jāatbild šādi: – vērtējot Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju attiecināšanu uz darbinieka atlaišanu no darba apstākļos, kuri līdzinās netiešai diskriminācijai direktīvas izpratnē, vispirms ir jāizvērtē direktīvas 2. panta 2. punkta b) apakšpunkta ii) punkta un 5. panta piemērošana. Ja darbinieks ir invalīds un viņa darba devējs to zina vai viņam pamatoti vajadzēja to zināt, darba devējam būs pienākums veikt atbilstošus pasākumus, lai nodrošinātu saprātīgu darba vietas izveidošanu atbilstoši direktīvas 5. pantam, izņemot, ja ar šādu rīcību viņam tiktu uzlikts nesamērīgs slogs. Ja tas netiek veikts, darbinieka atlaišana no darba ir pretrunā direktīvā paredzētajām prasībām; – nosakot, vai saglabāt spēkā valsts tiesību normu, saskaņā ar kuru i) darba devējs drīkst atlaist no darba darbinieku, pret kuru ir jāattiecas kā pret invalīdu Direktīvas 2000/78 izpratnē, ii) pamatojoties uz šī darbinieka [vairākkārtēju] prombūtni no darba viņa invaliditātes dēļ, un kurā iii) ir noteikta robežvērtība vai virkne robežvērtību, par kurām šādai prombūtnei ir jābūt ilgākai, lai atlaišana no darba būtu spēkā, ir jāņem vērā Tiesas 2013. gada 11. aprīļa sprieduma HK Danmark, C‑355/11 un C‑337/11, EU:C:2013:222, 71.–91. punktā noteiktie kritēriji. Šajā ziņā var uzskatīt, ka valsts tiesību normai, kuras mērķis ir cīņa pret darba kavējumiem, ja ir acīmredzams, ka šādi darba kavējumi rada materiālu kaitējumu gan valsts līmenī, gan darba devējiem, kurus ietekmē to sekas, ir leģitīms mērķis direktīvas 2. panta 2. punkta b) apakšpunkta i) punkta izpratnē. Attiecībā uz konkrētās valsts tiesību normas samērīgumu iesniedzējtiesai tiesību akts ir jāaplūko tā kontekstā un jāņem vērā kaitējums, kas ar to var tikt nodarīts skartajām personām. Iesniedzējtiesai būs jānosaka, vai šajā tiesību normā paredzētie prombūtnes termiņi ir tik plaši, ka tos var attiecināt arī uz gadījuma rakstura un sporādisku prombūtni, kas līdz ar to nebūtu samērīgi, vai arī tie ir atbilstoši pielāgoti mērķa sasniegšanai – cīņai pret darba kavējumiem. Nozīme varētu būt arī tam, cik lielā apmērā maksājumi saistībā ar slimības atvaļinājumu ir jāsedz darba devējam. Tomēr neviens no šiem faktoriem pats par sevi nebūs izšķirošs. Būtisks ir jautājums, vai attiecīgā valsts tiesību norma ir atbilstīga un vajadzīga, un tas ir jānoskaidro iesniedzējtiesai.
55.

Regulās Nr. 44/2001 un Nr. 1215/2012 ir divas sistēmiskas analoģijas, kas apstiprina šo aspektu. Pirmkārt, līdzīgi jēdziena “lietas, kas attiecas uz apdrošināšanu” interpretācijai, svarīgi ir tas, ka attiecīgais prasītājs izmanto tiesības, kas izriet no apdrošināšanas līguma, nevis tas, vai viņš vai viņa ir vai nav līgumslēdzēja puse ( 13 ). Otrkārt, tāpat var norādīt uz lietām par tiesību un saistību pārņemšanu attiecībā uz trešo personu prasījumiem. Īpašos apstākļos trešā persona var stāties citas personas vietā, lai īstenotu prasījumus, kuri izriet no tiesiskajām attiecībām, kur prasītājs nav to puse. Tātad trešā persona, kura izmanto tiesības, kas izriet no sākotnējā līguma, ir tiesīga ( 14 ) tā rīkoties saskaņā ar jurisdikcijas pamatu lietās, kas attiecas uz līgumu, pat ja tā pati nav sākotnējā līgumslēdzēja puse ( 15 ). Kā Komisija ir norādījusi, spriedumā lietā Frahuil Tiesa principā neizslēdza, ka jēdziens “lietas, kas attiecas uz līgumu”, varētu tikt attiecināts uz situāciju, kurā trešā persona ir cēlusi prasību pret vienu no līgumslēdzējām pusēm, pamatojoties uz prasījuma likumīgu cesiju trešai personai – prasītājam, ja var noteikt, ka atbildētājs apstiprina attiecīgās saistības ( 16 ). Minētais no jauna apliecina, ka, lai lieta ietilptu Regulas Nr. 44/2001 5. panta 1. punktā vai Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 1. punktā paredzētajā jurisdikcijas pamatā, prasījumam nav obligāti jābūt sākotnējā līguma pušu starpā, – tas tā ir, ja ir līgumisks pamats, balstoties uz ko šī trešā persona var celt prasību vai var tikt saukta pie atbildības par to saistību izpildi, ko šī trešā persona ir uzņēmusies ar līgumu vai kas ir noteiktas tai par labu.
112.

Saskaņā ar analīzi, ko Tiesa sniegusi spriedumā I., situācijās, kurām ir piemērojams Direktīvas 2004/38 28. panta 3. punkta a) apakšpunkts, ir jāveic arī pārbaude, kas paredzēta šīs direktīvas 28. panta 1. punktā ( 62 ). Saskaņā ar šo pēdējo minēto tiesību normu pirms lēmuma par izraidīšanu sabiedriskās kārtības vai valsts drošības dēļ uzņemošajai dalībvalstij ir jāņem vērā ne tikai tas, cik ilgi attiecīgā persona ir uzturējusies tās teritorijā, tās vecums, veselības stāvoklis, kā arī ģimenes un ekonomiskais stāvoklis, bet arī it īpaši attiecīgās personas sociālā un kulturālā integrācija uzņemošajā dalībvalstī. No tā izriet, ka saskaņā ar Direktīvas 2004/38 28. panta 1. punkta formulējumu, aplūkojot to kopsakarā ar Direktīvas 2004/38 preambulas 23. apsvērumu, iepriekš minētie aspekti, kas laika gaitā var mainīties un ir iekļauti pirms lēmuma par izraidīšanu pieņemšanas veiktajā pārbaudē, ir jāvērtē, ņemot vērā apstākļus brīdī, kad rodas jautājums par izraidīšanu, ievērojot samērīguma principu.
26.

No iepriekš izklāstītā izriet, ka ekonomisks kaitējums Direktīvas 86/653 17. panta 3. punkta izpratnē var rasties no tā, ka līguma izbeigšana ir notikusi brīdī, kad tirdzniecības pārstāvis ir ieguvis jaunu klientu. Proti, tādā gadījumā līdz līguma izbeigšanai izmaksātās komisijas neatspoguļotu pilnvarotāja labā radīto pievienoto vērtību ( 10 ). No tā izriet, ka kompensācijas mehānisma mērķis ir nevis sodīt par līguma izbeigšanu vai piešķirt uzturlīdzekļus pārstāvim sakarā ar līguma izbeigšanu, bet gan atlīdzināt tirdzniecības pārstāvja iepriekš paveikto darbu. Tādējādi tirdzniecības pārstāvja tiesības uz Direktīvas 86/653 17. panta 3. punktā paredzēto kompensāciju par zaudējumiem ir atkarīgas no minētā pārstāvja snieguma līguma termiņa laikā un no priekšrocībām, kādas pilnvarotājs turpina iegūt no šī darba ( 11 ). Līdz ar to tirdzniecības pārstāvja kompensācija pēc līguma izbeigšanas joprojām ietilpst pilnvarotāja pienākumā apmaksāt pakalpojumu. Savukārt ir pats par sevi saprotams, ka pārstāvim netiks piešķirta nekāda kompensācija, ja viņš nav sniedzis pakalpojumus, kas pilnvarotājam rada ekonomisku labumu.
44.

Neatkarīgi no VCAST sniegtā pakalpojuma ģeogrāfiskā apjoma Direktīvas 2001/29 tiesību normu interpretācija, kāda izriet no Tiesas judikatūras, manuprāt, nepieļauj konstatējumu, saskaņā ar kuru televīzijas raidorganizācijām esot liegta to autortiesību aizsardzība to programmu brīvās pieejamības dēļ.
31.

Attiecībā uz nodokļu neitralitātes principu Tiesa ir nospriedusi, ka valsts pasākums pārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai nodrošinātu pareizu nodokļa iekasēšanu, ja tiesības uz atbrīvojumu no PVN tā pakārto formālu pienākumu ievērošanai, neņemot vērā materiāltiesiskas prasības, it īpaši nenoskaidrojot to, vai šīs pēdējās minētās prasības ir izpildītas. Proti, Tiesa ir nospriedusi, ka darījumi bija jāapliek ar nodokli, ņemot vērā to objektīvās īpašības. Tādējādi nodokļu neitralitātes princips pieprasa, lai tiktu piešķirts atbrīvojums no PVN, ja ir ievērotas pamatprasības, pat ja nodokļa maksātāji nav izpildījuši dažas formālas prasības ( 9 ).
24.

TUF tika grozīts ar legge 18 aprile 2005, n. 62, disposizioni per l’adempimento di obblighi derivanti dall’appartenenza dell’Italia alle Comunità europee, legge comunitaria 2004 ([2005. gada] 18. aprīļa Likums Nr. 62/2005; Noteikumi par to, kā izpildīt pienākumus, kas izriet no Itālijas piederības Eiropas Kopienai, 2004. gada Kopienu likums), lai stiprinātu Consob pilnvaras, piešķirot tai tostarp tiesības autonomi uzlikt administratīvos sodus par iekšējās informācijas ļaunprātīgu izmantošanu. Konkrēti, ar šo likumu TUF tika ieviests 187.bis pants, kas ir formulēts šādi: “1. Neskarot kriminālsodus, kad nodarījums ir noziegums, ar administratīvu naudas sodu no EUR 100000 līdz EUR 15000000 apmērā soda ikvienu, kura rīcībā ir iekšējā informācija kā emitenta pārvaldes, pārvaldības vai pārraudzības struktūru loceklim vai kā emitenta kapitāla daļu turētājam, vai arī tāpēc, ka viņš veic darbu, strādā profesijā vai pilda dienesta, arī civildienesta, pienākumus, vai amata pienākumus, un kurš: a) izmantojot šo informāciju, tieši vai netieši, savā vārdā vai trešo personu vārdā iegādājas, pārdod finanšu instrumentus vai veic ar tiem citas darbības; b) izpauž informāciju citiem, un tas nenotiek, pildot darbu, strādājot profesijā vai pildot dienesta pienākumus vai amata pienākumus; c) iesaka citiem vai mudina citus uz šīs informācijas pamata veikt kādu no a) punktā minētajām darbībām. 2. Sodu, kas minēts 1. punktā, piemēro ikvienam, kura rīcībā ir iekšējā informācija un kurš noziedzīgas rīcības sagatavošanas vai veikšanas nolūkā veic kādu no tajā pašā 1. punktā minētajām darbībām. [..] 4. Šā panta 1. punktā minēto sodu piemēro arī ikvienam, kura rīcībā ir iekšējā informācija un kurš, zinādams vai, ievērojot parasto rūpību, varēdams zināt, ka tā ir iekšēja informācija, veic kādu no tajā aprakstītajām darbībām. [..]”
25.

Tā kā iesniedzējtiesai šajā ziņā ir šaubas, tā nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai [Direktīvas 75/363], kas grozīta ar [Direktīvu 82/76], 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts un tajā minētais pielikums ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesību normu kā tā, kas ir piemērojama pamatlietā un ar kuru rezidentiem paredzētās atlīdzības izmaksa ir pakļauta nosacījumam, ka ārstam, kas saņem atlīdzību, ir jāiesniedz saistību raksts par to, ka viņš/viņa apņemas 10 gadu laikā pēc specializēto studiju diploma iegūšanas vismaz 5 gadus sniegt pakalpojumus [provinces] Valsts veselības aprūpes dienestā, un ar kuru minēto saistību pilnīgas neievērošanas gadījumā skaidri ir ļauts [provincei] – administrācijai, kura finansē atlīdzību, – saņemt atpakaļ summu līdz 70 % no izmaksātās stipendijas, kam pieskaitīti likumiskie procenti, kuri aprēķināti no brīža, kad iestāde izmaksājusi atsevišķos maksājumus? 2) Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai LESD 45. pantā minētais darba ņēmēju brīvas pārvietošanās princips pieļauj tādu valsts tiesību normu kā tā, kas ir piemērojama pamatlietā un ar kuru rezidentiem paredzētās atlīdzības izmaksa ir pakļauta nosacījumam, ka ārstam, kas saņem atlīdzību, ir jāiesniedz saistību raksts par to, ka viņš/viņa apņemas 10 gadu laikā pēc specializēto studiju diploma iegūšanas vismaz 5 gadus sniegt pakalpojumus [provinces] Valsts veselības aprūpes dienestā, un ar kuru minēto saistību pilnīgas neievērošanas gadījumā skaidri ir ļauts [provincei] – administrācijai, kura finansē atlīdzību, – saņemt atpakaļ summu līdz 70 % no izmaksātās stipendijas, kam pieskaitīti likumiskie procenti, kuri aprēķināti no brīža, kad iestāde izmaksājusi atsevišķos maksājumus?”
5.

Šajā gadījumā piemērojamais Apvienošanas direktīvas 10. pants IV sadaļā “Īpašs gadījums – pastāvīgu uzņēmumu pārvešana” ir formulēts šādi: “1. Ja pie aktīviem, ko pārved, apvienojot vai sadalot sabiedrības, vai pārvedot to aktīvus, pieder kāds pastāvīgs pārvedamās sabiedrības uzņēmums, kas atrodas dalībvalstī, kura nav pārvedamās sabiedrības dalībvalsts, tad tā dalībvalsts atsakās no visām tiesībām uzlikt nodokļus pastāvīgajam uzņēmumam. Pārvedamās sabiedrības dalībvalsts sabiedrības peļņā, kam uzliek nodokļus, tomēr var ieskaitīt atpakaļ tādus pastāvīgā uzņēmuma zaudējumus, kas iepriekš šajā dalībvalstī var būt ieskaitīti sabiedrības peļņā, kam uzliek nodokļus, un kuri nav atgūti. Valsts, kurā atrodas pastāvīgais uzņēmums, un saņēmējas sabiedrības valsts tādam pārvedumam piemēro šo Direktīvu tā, it kā valsts, kurā atrodas pastāvīgais uzņēmums, būtu pārvedamās sabiedrības valsts. 2. Atkāpjoties no 1. punkta, ja pārvedamās sabiedrības dalībvalsts piemēro tādu nodokļu sistēmu, kas paredz uzlikt nodokļus peļņai, kura gūta visā pasaulē, šai dalībvalstij ir tiesības uzlikt nodokļus pastāvīgā uzņēmuma peļņai vai kapitāla peļņai, kas radusies, apvienojot vai sadalot sabiedrības, vai pārvedot to aktīvus, ar noteikumu, ka dalībvalsts piešķir nodokļa atlaidi, bet, ja nebūtu šīs Direktīvas, tas būtu uzlikts šai peļņai vai kapitāla pieaugumam dalībvalstī, kur ir šis pastāvīgais uzņēmums, tāpat un tādā pašā apjomā, kā to darītu, ja nodoklis būtu reāli uzlikts un samaksāts.”
82.

Spriežot par to, vai ACVN nav izmantots nepamatoti (prettiesiska reputācijas izmantošana), būs jābalstās uz to, vai ar ACVN aizsargātas sastāvdaļas daudzums ir pietiekams, lai tā pārtikas produktam piešķirtu būtisku īpašību. Taču šī apstākļa dēļ ACVN izmantošana strīdīgajā sorbetā nebūs likumīga, ja ir citi elementi (it īpaši marķējuma noformējums), kas liecina par nodomu izmantot ACVN labo slavu, gūstot labumu no tā reputācijas.
16.

Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu galvenais jautājums ir par to, vai pārbaudes darbi ir uzskatāmi par personas datiem (par to A sadaļā). Papildus daži lietas dalībnieki analizē jautājumu, vai iespējamas eksaminētāju piezīmes ir personas, kura kārto pārbaudījumu, dati (par to B sadaļā). Visbeidzot, it īpaši Komisija izteica viedokli par datu aizsardzības tiesībās paredzēto piekļuves tiesību papildu nosacījumiem (par to C sadaļā).
8.

Viena no Giant grupā ietilpstošajām sabiedrībām bija Giant grupas un Jinshan Development and Construction (turpmāk tekstā – “Jinshan”) ( 6 ) kopuzņēmums – sabiedrība Shanghai Giant & Phoenix Bicycle Co. Ltd (turpmāk tekstā – “GP”). Tā kā 2011. gada septembrī GP pilnībā izbeidza darbību un bija likvidācijas procesā, Giant grupa lūdza Komisijai izslēgt to no izmeklēšanas.
23.

Taču, pamatojoties uz Lombardijas reģiona sniegto izziņu, Komisija klāstīja, ka Itālija par summām, uz ko attiecas pamata tiesvedība, līdz 2007.–2013. gada atbalsta perioda maksājumu pieteikumu iesniegšanas termiņa beigām 2017. gada 31. martā vispār nebija pieprasījusi Savienībai nekādu finansējumu. Proti, Komisijas pievienotajā izziņā kāda Lombardijas reģiona darbiniece norāda, ka visas summas, ko Eurocom 2007.–2013. gada atbalsta perioda reģionālās darbības programmas CCI 2007 IT 052 PO 006 ietvaros ir saņēmusi no Eiropas Sociālā fonda, patlaban ir izmaksātas, un līdz ar to uz tām nevar tikt attiecināts pieteikums par trešās personas īpašuma apķīlāšanu. Tādējādi summas, kas pamata tiesvedībā tiek pieprasītas no Lombardijas reģiona, ir tikai valsts izdevumi, nevis izdevumi, kuri tiek pieprasīti no Eiropas Sociālā fonda par 2007.–2013. gada atbalsta periodu un par kuriem līdz ar to var saņemt Savienības līdzfinansējumu.
23.

Lai varētu pārbaudīt īstenošanas lēmuma spēkā esamību tiktāl, ciktāl tajā Komisija lemj samazināt KNT “Haringvliet”, neiekļaujot tajā Leenheeren polderi, vispirms ir jāraksturo teritorijas samazināšanas procedūra un kritēriji (par to A daļā), pirms var izskaidrot pamatojumu, uz ko balstās Komisija (par to B daļā). Turklāt, manuprāt, ir jāsniedz arī dažas piezīmes par Komisijas lēmuma formu (par to C daļā). Visbeidzot, lai izbeigtu pamatlietā radušos konfliktu, ir jāizskaidro nosacījumi, ar kādiem tādu teritoriju kā Leenheeren polderis var neiekļaut KNT (par to D daļā).
83.

Visbeidzot neuzskatu, ka novērtējuma brīvība, kas ar valsts tiesību normu ir piešķirta līgumslēdzējai iestādei, noteikti izraisa nesamērīgu rezultātu. Gluži pretēji, es uzskatu, ka CCP 38. panta 1. punkta c) apakšpunktā ir ievērota nepieciešamā saskaņotība starp izmantotajiem līdzekļiem un izvirzīto mērķi, – izslēgt no dalības atlases procedūrās neuzticamus pretendentus tieši tā iemesla dēļ, ka tie noteiktā laika posmā nav norobežojušies no to vadītāju agrāk pieļautās noziedzīgās rīcības.
61.

Attiecībā uz izņēmumu no šā aizlieguma, kas paredzēti apstrīdētajā valsts tiesību normā, iespējamo ietekmi, kas minēta otrajā prejudiciālajā jautājumā ( 45 ), pietiek vien konstatēt, ka divi atkāpes pamati, kas minēti LOCM 14. pantā in fine ( 46 ), ko kompetentās iestādes un Spānijas tiesas var ņemt vērā, lai atbrīvotu no soda pārdošanas ar zaudējumiem veicēju, kas no [šiem atkāpes pamatiem] gūst labumu, ir balstīti uz kritērijiem, kas nav minēti 5.–9. pantā ( 47 ), lai gan Direktīvā 2005/29 šajā jautājumā ir veikta izsmeļoša saskaņošana ( 48 ).
10.

AO 227. pantā ir paredzēts: “Nodokļu iestādes var pilnībā vai daļēji atteikties no prasījumiem, kas izriet no nodokļu parādiem, ja to iekasēšana, ņemot vērā konkrētā gadījuma apstākļus, būtu netaisnīga; ar tādu pašu nosacījumu var tikt veikta jau samaksāto summu atmaksāšana vai ieskaitīšana.”