Lieta C‑366/04

Georg Schwarz

pret

Bürgermeister der Landeshauptstadt Salzburg

(Unabhängiger Verwaltungssenat Salzburg lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Preču brīva aprite – Kvantitatīvie ierobežojumi – Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību – Valsts tiesību norma, kas aizliedz tirdzniecības automātos pārdot saldumus bez iesaiņojuma – Pārtikas produktu higiēna

Ģenerāladvokāta L. A. Hēlhuda [L. A. Geelhoed] secinājumi, sniegti 2005. gada 28. jūnijā

Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2005. gada 24. novembrī

Sprieduma kopsavilkums

Preču brīva aprite — Kvantitatīvie ierobežojumi — Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību — Pārtikas produktu higiēna — Direktīva 93/43 — Valsts tiesiskais regulējums, kas aizliedz tirdzniecības automātos pārdot saldumus bez iesaiņojuma — Pamatojums — Sabiedrības veselības aizsardzība

(EKL 28. un 30. pants, Padomes Direktīvas 93/43 7. pants)

EKL 28. un 30. panta un Direktīvas 93/43 par pārtikas produktu higiēnu 7. panta noteikumi neiebilst, ka valsts tiesību norma, kas pieņemta pirms šīs direktīvas, aizliedz tirdzniecības automātos piedāvāt pārdošanā tādus neiesaiņotus saldumus, kuru ražošanā izmantots dabīgais cukurs vai produkti, kas aizvieto cukuru.

Šāda norma, pat ja tā faktiski ir pasākums ar kvantitatīvajiem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību EKL 28. panta nozīmē, var tikt pamatota saskaņā ar EKL 30. pantu ar sabiedrības veselības aizsardzības apsvērumiem, ja tā ir pasākums, kas ir adekvāts un samērīgs, lai sasniegtu šo mērķi.

(sal. ar 29., 33., 36. un 38. punktu un rezolutīvo daļu)

TIESAS SPRIEDUMS (pirmā palāta)

2005. gada 24. novembrī ( )

Preču brīva aprite – Kvantitatīvie ierobežojumi – Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību – Valsts tiesību norma, kas aizliedz tirdzniecības automātos pārdot saldumus bez iesaiņojuma – Pārtikas produktu higiēna

Lieta C‑366/04

par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam,

ko Unabhängiger Verwaltungssenat Salzburg (Austrija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2004. gada 16. augustā un kas Tiesā reģistrēts 2004. gada 23. augustā, tiesvedībā

Georg Schwarz

pret

Bürgermeister der Landeshauptstadt Salzburg.

TIESA (pirmā palāta)

šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Janns [P. Jann], tiesneši H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues], E. Juhāss [E. Juhász] (referents), M. Ilešičs [M. Ilešič] un E. Levits,

ģenerāladvokāts L. A. Hēlhuds [L. A. Geelhoed],

sekretārs R. Grass [R. Grass],

ņemot vērā rakstveida procesu,

ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:

– Švarca [Schwarz] vārdā – J. Dengs [J. Dengg], M. Vavrouseks [M. Vavrousek] un T. Helbers [T. Hölber], Rechtsanwälte,

– Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – Ž. P. Kepēns [J.‑P. Keppenne] un B. Šima [B. Schima], pārstāvji,

noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus tiesas sēdē 2005. gada 28. jūnijā,

pasludina šo spriedumu.

Spriedums

1 Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt EKL 28.–30. pantu, kā arī 7. pantu Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvā 93/43/EEK par pārtikas produktu higiēnu (OV L 175, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Direktīva”).

2 Šis lūgums tika izteikts strīda ietvaros starp Švarcu un Bürgermeister der Landeshauptstadt Salzburg [Zalcburgas pilsētas mērs], kurš uzsāka administratīvo procedūru par soda piemērošanu pret šo privātpersonu par to, ka tā ir laidusi tirgū pārdošanas automātos saldumus bez iesaiņojuma.

Atbilstošās tiesību normas

Kopienu tiesiskais regulējums

3 EKL 28. pants aizliedz dalībvalstu starpā importa kvantitatīvos ierobežojumus un citus pasākumus ar līdzvērtīgu iedarbību.

4 Atbilstoši EKL 30. pantam EKL 28. pants neliedz noteikt importa aizliegumus vai ierobežojumus, kas pamatoti ar cilvēku veselības un dzīvības aizsardzības, kā arī dzīvnieku aizsardzības apsvērumiem, pastāvot nosacījumam, ka šie ierobežojumi dalībvalstu tirdzniecībā nav patvaļīgas diskriminācijas vai slēptas ierobežošanas līdzekļi.

5 Direktīvas pirmajā apsvērumā noteikts, ka pārtikas produktu brīva aprite ir svarīgs priekšnosacījums iekšējā tirgus izveidei.

6 Atbilstoši Direktīvas otrajam apsvērumam cilvēku veselības aizsardzība ir sevišķi svarīga.

7 Saskaņā ar Direktīvas ceturto apsvērumu, lai aizsargātu cilvēku veselību, ir jāsaskaņo vispārīgie higiēnas noteikumi attiecībā uz pārtikas produktiem.

8 Direktīvas 1. pantā noteikts:

“1. Šī direktīva nosaka vispārīgus pārtikas produktu higiēnas noteikumus, kā arī kārtību, kādā apstiprina saskaņu ar šo noteikumu ievērošanu.

2. Šo direktīvu piemēro, neskarot noteikumus, kas pieņemti kā konkrēti Kopienas pārtikas higiēnas noteikumi. [..]”

9 Direktīvas 3. panta 1. punktā noteikts:

“Pārtikas produktu sagatavošanu, apstrādi, ražošanu, iepakošanu, uzglabāšanu, pārvadāšanu, izplatīšanu, manipulāciju un piedāvāšanu pārdošanai vai piegādi veic higiēniski.”

10 Atbilstoši Direktīvas 3. panta 2. punktam tirgus dalībniekiem, kas iesaistīti pārtikas apritē, ir jāidentificē katrs savas darbības posms, kas ir nozīmīgs, lai nodrošinātu pārtikas drošību, un jārūpējas par to, ka tiek noteikta, ieviesta, uzturēta un pārskatīta atbilstīga drošības kārtība, balstoties uz šajā pašā punktā minētajiem principiem, kurus izmanto, lai izveidotu HACCP (riska analīzes un kritisko kontrolpunktu noteikšanas) sistēmu.

11 Direktīvas 3. panta 3. punktā noteikts:

“Pārtikas uzņēmums atbilst higiēnas prasībām, kas uzskaitītas pielikumā [..].”

12 Direktīvas 7. panta 1. punktā noteikts:

“Saskaņā ar Līgumu dalībvalstis var paturēt spēkā, grozīt vai ieviest valsts higiēnas noteikumus, kas ir konkrētāki kā tie, kurus nosaka šī direktīva, ja šādi noteikumi:

– nav mazāk stingri kā tie noteikumi, kas doti pielikumā,

– nerada ierobežojumu, traucējumu vai šķērsli tirdzniecībai ar pārtikas produktiem, kas saražoti saskaņā ar šo direktīvu.”

13 Direktīvas pielikuma trešajā sadaļā minētas šādas prasības pārvietojamām un/vai pagaidu telpām, kā arī tirdzniecības automātiem:

“1. Telpas un tirdzniecības automātus novieto, projektē, veido un uztur tīrus un labā kārtībā un stāvoklī tā, lai izvairītos no pārtikas produktu piesārņojuma un kaitēkļu uzturēšanās riska, ciktāl tas ir praktiski iespējams.

2. Īpaši un vajadzības gadījumā:

[..]

b) virsmām, kas nonāk saskarē ar pārtiku, jābūt labā stāvoklī, un tām jābūt viegli tīrāmām un vajadzības gadījumā dezinficējamām. Tāpēc būs jāizmanto gludi, mazgājami, netoksiski materiāli, izņemot gadījumus, kad tirgus dalībnieki, kas iesaistīti pārtikas apritē, var pārliecināt kompetentās iestādes par to, ka citi izmantotie materiāli ir atbilstīgi;

[..]

d) atbilstīgi jāparedz pārtikas produktu tīrīšana;

[..]

h) pārtikas produkti jānovieto tā, lai izvairītos, ciktāl tas ir praktiski iespējams, no piesārņojuma riska.”

14 Šī paša pielikuma IX sadaļas ar nosaukumu “Noteikumi, ko piemēro pārtikas produktiem”, 3. punktā noteikts:

“Visu pārtiku, ko apstrādā, uzglabā, iepako, izstāda un pārvadā, pasargā no jebkura piesārņojuma, kurš varētu padarīt pārtiku nederīgu cilvēku patēriņam, kaitīgu veselībai vai piesārņotu tādā veidā, ka nebūtu saprātīgi domāt, ka to varētu patērēt tādā stāvoklī. Jo īpaši pārtika jānovieto un/vai jāpasargā tā, lai samazinātu jebkādu piesārņojuma risku. Jābūt izstrādātām atbilstīgām procedūrām, lai nodrošinātu to, ka kaitēkļus apkaro.”

Valsts tiesiskais regulējums

15 Direktīvas noteikumus Austrijas tiesībās transponēja ar 1998. gada 3. februāra Noteikumiem par pārtikas produktu higiēnu (Lebensmittelhygieneverordnung) (BGB1. II, 31/1998, redakcijā, kas publicēta BGB1. II, 33/1999). Tajos Direktīvas noteikumi tika pārņemti gandrīz identiskā formulējumā.

16 1988. gada 10. februāra Noteikumi par higiēnu saldumiem tirdzniecības automātos (Verordnung über die Hygiene bei Zuckerwaren aus Automaten) (BGB1., 127/1988; turpmāk tekstā – “Noteikumi par saldumu higiēnu”) 1. panta 1. un 2. punkta redakcija ir šāda:

“1. Šo noteikumu izpratnē saldumu tirdzniecības automāti ir tādi tirdzniecības automāti, kas pēc tam, kad tajos ievieto noteiktu naudas summu, izsniedz saldumus, kuru ražošanā izmantots cukurs vai produkti, kas aizvieto cukuru. Šos saldumus, kas atrodas slēgtā rezervuārā, izsniedz caur pārdošanas kanālu, kurā ierīkota savācoša atvere (savākšanas atvere).

2. Saldumu tirdzniecības automātiem jāatrodas vai jābūt novietotiem tādā veidā, lai uz tiem tieši nekristu saules stari. Lai izvairītos no jebkāda piesārņojuma, savācošā atvere (savākšanas atvere) ir jāaizsargā no laikapstākļu maiņām.”

17 Atbilstoši Noteikumu par saldumu higiēnu 2. pantam:

“Tirdzniecības automātos ir aizliegts piedāvāt pārdošanai neiesaiņotus saldumus, kuru ražošanā izmantots cukurs vai produkti, kas aizvieto cukuru.”

Pamata process un prejudiciālais jautājums

18 Attiecībā uz Švarcu tika izdoti administratīvi lēmumi par soda piemērošanu, kurus pieņēma Zalcburgas pilsētas mērs, ar kuriem Švarcam tika pārmesta dažādu neiesaiņotu košļājamo gumiju laišana tirgū, izmantojot tirdzniecības automātus, pretēji Noteikumu par saldumu higiēnu 2. panta prasībām.

19 Švarcs cēla prasību pret minētajiem lēmumiem Unabhängiger Verwaltungssenat Salzburg [Zalcburgas Neatkarīgais administratīvais senāts], kurā tas norādīja, ka Noteikumi par saldumu higiēnu, it īpaši to 2. pants, nav saderīgi ar Kopienu tiesībām un tostarp ar Direktīvas noteikumiem.

20 Uzskatot, ka izskatāmajā strīdā ir vajadzīga Kopienu tiesību interpretācija, Unabhängiger Verwaltungssenat Salzburg nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:

“Vai EKL 28.–30. panta noteikumi, lasīti kopā ar Direktīvas 93/43 [..] 7. panta noteikumiem, iebilst pret valsts tiesību normu, kas pieņemta pirms Direktīvas un kas aizliedz tirdzniecības automātos piedāvāt pārdošanā tādus neiesaiņotus saldumus, kuru ražošanā izmantots dabīgais cukurs vai produkti, kas aizvieto cukuru?”

Par prejudiciālo jautājumu

Tiesai iesniegtie apsvērumi

21 Švarcs norāda, ka prasības par atsevišķu iesaiņojumu košļājamām gumijām saskaņā ar Noteikumu par saldumu higiēnu 2. pantu mērķis ir kavēt pārtikas produktu brīvu apriti un tā neatbilst Direktīvas 7. pantam. Šī valsts tiesību norma noteic, ka Austrijas tirgum paredzētās attiecīgās preces ir īpaši jāiesaiņo, un tāpēc tās vairāk nevar tikt tirgotas tirdzniecības automātos, kuri patlaban darbojas Austrijā. Faktiski no tā izriet produktu, kas nav Austrijas produkti, tirdzniecības aizliegums, jo ārzemju ražotāji nav visai labvēlīgi noskaņoti ražot produktus, kuri jāiesaiņo tikai minētajam tirgum.

22 Saskaņā ar Švarca teikto šis šķērslis importam nav pamatojams ar EKL 30. pantā minētajiem apsvērumiem un it īpaši ar cilvēku veselības aizsardzību. Viņš uzskata, ka, ja ar šo aizsardzību pamatotu tādu aktu, kādi tie paredzēti Noteikumu par saldumu higiēnu 2. pantā, izdošanu, Vācijā vai Itālijā, kur ārējie apstākļi, it īpaši klimatiskie, ir pielīdzināmi tiem, kādi tie ir Austrijā, tirdzniecības automātos nevarētu pārdot košļājamās gumijas bez iesaiņojuma. Turklāt prasītājs pamata lietā norāda, ka, pat ja preces tiktu iesaiņotas, patērētājam tomēr ir jānoņem šis iesaiņojums, parasti ar kailām rokām, tādējādi tomēr pastāvot riskam par iespējamu piesārņojumu no savācošās atveres.

23 Eiropas Kopienu Komisija uzskata, ka tāds noteikums, kāds tas minēts Noteikumu par saldumu higiēnu 2. pantā, ir pasākums ar importa kvantitatīvajiem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību EKL 28. panta nozīmē. Šī 2. panta rezultātā (vairāk) tiek sadārdzināta preču, kas likumīgi ir laistas tirgū citās dalībvalstīs, importēšana Austrijā.

24 Nezinot konkrētus iemeslus, kuru dēļ Austrijas likumdevējs ir aizliedzis tirdzniecības automātos piedāvāt pārdošanai saldumus bez iesaiņojuma, Komisija uzskata, ka tā nevar paust noteiktu viedokli par to, vai pastāv iespējams risks cilvēku veselībai un – tātad – par to, vai minētā valsts tiesību norma ir attaisnojama no EKL 30. panta viedokļa. Tomēr tā norāda, ka riska izvērtējumu nevar balstīt tikai uz hipotētiskiem apsvērumiem un ka attiecībā uz sabiedrības veselību pārmestajam pastāvošajam riskam ir jābūt pietiekami pamatotam ar neseniem zinātniskiem faktiem, kas ir pieejami ierobežojošā pasākuma pieņemšanas datumā.

Tiesas atbilde

25 Ir jāprecizē, ka EKL 29. pants, uz ko atsaucas iesniedzējtiesa, nav atbilstošs, lai atbildētu uz lūgumu sniegt prejudiciālo nolēmumu. Tādēļ Tiesa aprobežosies ar EKL 28. panta un EKL 30. panta, kā arī ar Direktīvas interpretāciju.

26 Direktīva nenosaka prasību par iesaiņojumu pārtikas produktiem, kurus izsniedz tirdzniecības automāti. Tātad uz valsts pasākumiem šajā jautājumā neattiecas saskaņošana Kopienas līmenī.

27 Tādējādi šādi valsts pasākumi ir jānovērtē saistībā ar EK līguma noteikumiem par preču brīvu apriti.

28 EKL 28. pantā minētais pasākumu ar kvantitatīvajiem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību aizliegums attiecas uz jebkuru pasākumu, kas var tieši vai netieši, faktiski vai iespējami traucēt tirdzniecību starp dalībvalstīm (it īpaši skat. Tiesas 1974. gada 11. jūlija spriedumu lietā 8/74, Dassonville, Recueil, 837. lpp., 5. punkts; 1987. gada 12. marta spriedumu lietā 178/84 Komisija/Vācija, sauktu par “Likumu par Alus tīrību”, Recueil, 1227. lpp., 27. punkts; 2003. gada 23. septembra spriedumu lietā C‑192/01 Komisija/Dānija, Recueil, I‑9693. lpp., 39. punkts, un 2004. gada 5. februāra spriedumu lietā C‑270/02 Komisija/Itālija, Recueil, I‑1559. lpp., 18. punkts).

29 Nav strīda par to, ka Noteikumu par saldumu higiēnu 2. pants prasa, lai tirdzniecības automātos Austrijā pārdošanai piedāvātās košļājamās gumijas tiktu iesaiņotas, lai gan no iesniedzējtiesas Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka šīs pašas preces ārzemēs, tostarp Vācijā, var tikt laistas tirgū bez iesaiņojuma. No tā izriet, ka importētājiem, kuri vēlas pārdot minētās preces Austrijā, ir pienākums tās iesaiņot, kas sadārdzina to importēšanu šajā dalībvalstī. Tāpat no lietas materiāliem izriet, ka tirdzniecības automātus, kas paredzēti neiesaiņotām precēm, nevar izmantot iesaiņotām precēm. No tā izriet, ka iepriekš minētā valsts tiesību norma faktiski ir pasākums ar kvantitatīvajiem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību EKL 28. panta nozīmē.

30 Tomēr [praksē] pastāvīgi tiek nospriests, ka valsts tiesiskais regulējums, kas traucē preču brīvu apriti, nav katrā ziņā [uzskatāms par] tādu, kas ir pretrunā ar Kopienu tiesībām, ja to var pamatot ar kādu no vispārējo interešu apsvērumiem, kas minēti EKL 30. pantā, vai ar kādu no Tiesas judikatūrā nostiprinātām imperatīvām prasībām, ja valsts tiesiskais regulējums ir piemērojams bez atšķirības (šajā sakarā skat. Tiesas 1979. gada 20. februāra spriedumu lietā 120/78 Rewe-Zentral, sauktu par “Cassis de Dijon”, Recueil, 649. lpp., 8. punkts, un iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Itālija, 21. punkts).

31 Ņemot vērā, ka saskaņā ar iesniedzējtiesas teikto pamatojums Noteikumu par saldumu higiēnu 2. pantam ir rodams galvenokārt prasībā par sabiedrības veselības aizsardzību, kas ir skaidri noteikta EKL 30. pantā, tas, vai Kopienu tiesību norma pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā minētais 2. pants, jāpārbauda, raugoties no šīs normas viedokļa.

32 Attiecībā uz pārtikas produktu laišanu tirgū Tiesa ir lēmusi, ka dalībvalstīm, iztrūkstot saskaņošanai, ir jānosaka līmenis, līdz kādam tās paredz nodrošināt cilvēku veselību un dzīvību, ņemot vērā prasības par brīvu apriti Kopienas iekšienē (šajā sakarā skat. Tiesas 1983. gada 14. jūlija spriedumu lietā 174/82 Sandoz, Recueil, 2445. lpp., 16. punkts; 1991. gada 25. jūlija spriedumu apvienotajās lietās C‑1/90 un C‑176/90 Aragonesa de Publicidad Exterior un Publivía, Recueil, I‑4151. lpp., 16. punkts; 1993. gada 25. maija spriedumu lietā C‑271/92 LPO, Recueil, I‑2899. lpp., 10. punkts; spriedumu iepriekš minētajā lietā Komisija/Dānija, 42. punkts, un 2004. gada 2. decembra spriedumu lietā C‑41/02 Komisija/Nīderlande, Krājums, I‑11375. lpp., 42. punkts).

33 Tomēr veiktajiem pasākumiem ir jābūt piemērotiem, lai sasniegtu vienu vai vairākus EKL 30. pantā noteiktos mērķus, šajā gadījumā – sabiedrības veselības aizsardzību, un jābūt samērīgiem, proti – tādiem, kas nepārsniedz to, kas ir vajadzīgs izvēlētā mērķa sasniegšanai (it īpaši skat. spriedumu iepriekš minētajā lietā LPO, 12. punkts, un Tiesas 1993. gada 8. jūnija spriedumu lietā C‑373/92 Komisija/Beļģija, Recueil, I‑3107. lpp., 8. punkts).

34 No iesniedzējtiesas rīkojuma izriet, ka saskaņā ar Österreichische Agentur für Gesundheit und Ernährungssicherheit GmbH (Austrijas Veselības un pārtikas drošības aģentūra) Noteikumu par saldumu higiēnu 2. pantā minētais aizliegums ir pamatots ar sabiedrības veselības aizsardzības apsvērumiem, ņemot vērā, ka agrāk neiesaiņoti produkti tirdzniecības automātu kanālā tikuši bojāti mitruma vai kukaiņu, proti, skudru, iedarbības rezultātā.

35 Tāpat iesniedzējtiesa atzīmē, ka minētais aizliegums ievērojami palielina attiecīgo pārtikas produktu drošību. Šajā sakarā tā atzīst, ka patērētājiem, pērkot neiesaiņotus saldumus tirdzniecības automātos, obligāti ir jāpieskaras precei, kā arī savācošajai atverei ar kailām rokām, tās iepriekš nenomazgājot. Minētā tiesa uzskata, ka patogēnu piesārņojums un tā pārnese uz klienta paņemto preci nekādā ziņā nav teorētiska.

36 Tādējādi ir jāatzīst, ka Österreichische Agentur für Gesundheit und Ernährungssicherheit GmbH, kā arī iesniedzējtiesas pārliecinoši izklāstīto iemeslu dēļ aizliegums, kas minēts Noteikumu par saldumu higiēnu 2. pantā ir pasākums, kas ir adekvāts un samērīgs, lai aizsargātu sabiedrības veselību.

37 Turklāt ir jāatzīmē, ka neviens fakts lietas materiālos neļauj secināt, ka sabiedrības veselības apsvērumi, kas tika izvirzīti, lai pamatotu Noteikumu par saldumu higiēnu 2. pantu, ir tikuši izmantoti citam mērķim, ka to izmantošana ir bijusi diskriminējoša attiecībā uz precēm, kuras ir ražotas citās dalībvalstīs, vai, lai netieši aizsargātu noteiktus valsts ražojumus (šajā sakarā skat. Tiesas 1979. gada 14. decembra spriedumu lietā 34/79 Henn un Darby, Recueil, 3795. lpp., 21. punkts, kā arī spriedumu iepriekš minētajā lietā Aragonesa de Publicidad Exterior un Publivía, 20. punkts).

38 Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka EKL 28. panta, EKL 30. panta un Direktīvas 7. panta noteikumi neiebilst, ka valsts tiesību norma, kas pieņemta pirms šīs direktīvas, aizliedz tirdzniecības automātos piedāvāt pārdošanā tādus neiesaiņotus saldumus, kuru ražošanā izmantots dabīgais cukurs vai produkti, kas aizvieto cukuru.

Par tiesāšanās izdevumiem

39 Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:

EKL 28. un 30. panta un Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/43/EEK par pārtikas produktu higiēnu 7. panta noteikumi neiebilst, ka valsts tiesību norma, kas pieņemta pirms šīs direktīvas, aizliedz tirdzniecības automātos piedāvāt pārdošanā tādus neiesaiņotus saldumus, kuru ražošanā izmantots dabīgais cukurs vai produkti, kas aizvieto cukuru.

[Paraksti]