ĢENERĀLADVOKĀTA JANA MAZAKA [JÁN MAZÁK] SECINĀJUMI,

sniegti 2007. gada 28. jūnijā ( 1 )

Lieta C-132/05

Eiropas Kopienu Komisija

pret

Vācijas Federatīvo Republiku

“Valsts pienākumu neizpilde — Regula (EEK) Nr. 2081/92 — Lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzība — Siers “Parmigiano Reggiano” — Nosaukuma “Parmesan” izmantošana — Dalībvalsts pienākums pēc savas ierosmes sodīt par aizsargāta cilmes vietas nosaukuma ļaunprātīgu izmantošanu”

1. Šajā lietā Komisija saskaņā ar EKL 226. pantu lūdz atzīt, ka Vācija, formāli atsakoties sodīt par siera ar nosaukumu “Parmesan”, kas neatbilst aizsargātā cilmes vietas nosaukuma (turpmāk tekstā — “ACVN”) “Parmigiano Reggiano” specifikācijai, laišanu tirgū tās teritorijā, pārkāpj Padomes 1992. gada 14. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2081/92 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību ( 2 ) (turpmāk tekstā — “Pamatregula”) 13. panta 1. punkta b) apakšpunktu.

2. Vai aizsardzība, kas ir piešķirta reģistrētajam ACVN “Parmigiano Reggiano” ir attiecināma arī uz vācu valodas vārdu “Parmesan”? Šis jautājums ir pamatā šai prasībai attiecībā uz pienākumu neizpildi, ko Komisija ir iesniegusi pret Vāciju.

3. Turklāt šī lieta izvirza jautājumu arī attiecībā uz pasākumiem, kurus dalībvalstīm ir pienākums veikt, lai ieviestu Pamatregulā paredzēto aizsardzību. Pieņemot, ka aizsardzība, kas tiek piešķirta reģistrētajam ACVN “Parmigiano Reggiano”, ir attiecināma arī uz vācu valodas vārdu “Parmesan”, vai dalībvalstij ir pienākums ex officio sodīt par tādu Pamatregulas pārkāpumu kā tāda siera laišana apgrozībā ar nosaukumu “Parmesan”, kurš neatbilst “Parmigiano Reggiano” specifikācijai?

I — “Parmigiano Reggiano” aizsardzība Kopienu tiesībās

A — Regula Nr. 2081/92

4. Regulas Nr. 2081/92 2. pants noteic: “1. Lauksaimniecības produktu un pārtikas cilmes vietu nosaukumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu Kopienas aizsardzība panākama saskaņā ar šo regulu. 2. Šajā regulā: a) cilmes vietas nosaukums ir kāda reģiona, kādas konkrētas vietas vai, izņēmuma gadījumos, valsts nosaukums, kas izmantots, lai aprakstītu kādu lauksaimniecības produktu vai pārtikas produktu: — kura izcelsme ir minētajā reģionā, konkrētā vietā vai valstī, un — tā kvalitāte vai īpašības lielā mērā vai pilnīgi ir saistītas ar īpašu ģeogrāfisku vidi un tai piemītošajiem dabas vai cilvēka faktoriem, un ražošana, apstrāde un sagatavošana veikta attiecīgajā ģeogrāfiskajā apgabalā [..]”

5. 3. panta 1. punkts noteic: “Nosaukumus, kas pārvērtušies par sugas vārdiem, reģistrēt nedrīkst. Šajā regulā “nosaukums, kas pārvērties par sugas vārdu” ir lauksaimniecības produkta vai pārtikas nosaukums, kas, lai gan tas attiecas uz izcelsmes vietu vai reģionu, kur šis produkts vai pārtika sākotnēji ražots vai tirgots, ir pārvērties par kāda lauksaimniecības produkta vai pārtikas parasto nosaukumu. Lai noskaidrotu, vai nosaukums pārvērties par sugas vārdu, ņem vērā visus faktorus, jo īpaši: — esošo stāvokli dalībvalstī, kur nosaukums radies, un patēriņa apgabalos, — esošo stāvokli citās dalībvalstīs, — attiecīgos valsts likumus vai Kopienas tiesību aktus. Ja, ievērojot 6. un 7. pantā noteikto kārtību, reģistrācijas pieteikums noraidīts tādēļ, ka nosaukums pārvērties par sugas vārdu, Komisija publicē šo lēmumu Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.”

6. 10. pants noteic: “1. Dalībvalstis nodrošina, ka ne vēlāk kā sešus mēnešus pēc šīs regulas stāšanās spēkā pastāv pārbaudes struktūras, kuru uzdevums ir nodrošināt, ka lauksaimniecības produkti un pārtika ar aizsargātiem nosaukumiem atbilst specifikācijā paredzētajām prasībām. [..] 4. Ja norīkotā pārbaudes iestāde un/vai privātā organizācija kādā dalībvalstī konstatē, ka lauksaimniecības produkts vai pārtika ar aizsargātu cilmes vietas nosaukumu neatbilst specifikācijas kritērijiem, tā veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu atbilstību šai regulai. Tā informē attiecīgo dalībvalsti par pārbaužu laikā veiktajiem pasākumiem. Ieinteresētās puses ir jāinformē par visiem pieņemtajiem lēmumiem.”

7. 13. pants noteic: “1. Reģistrētos nosaukumus aizsargā pret: [..] b) ļaunprātīgu izmantošanu, imitēšanu vai asociāciju izraisīšanu, pat ja norādīta attiecīgā produkta patiesā izcelsme vai aizsargātais nosaukums ir tulkots, vai tas ir kopā ar tādām frāzēm kā “stils”, “tips”, “metode”, “kā ražots”, “imitācija” u.tml.; [..]. Ja reģistrētajā nosaukumā ietilpst lauksaimniecības produkta vai pārtikas nosaukums, ko uzskata par sugas vārdu, minētā sugas vārda izmantojumu ar attiecīgu lauksaimniecības vai pārtikas produktu neuzskata par pretēju 1. punkta a) vai b) apakšpunktam. [..] 3. Aizsargātie nosaukumi nevar kļūt par sugas vārdiem.”

B — “Parmigiano Reggiano” reģistrācija

8. Nosaukums “Parmigiano Reggiano” tika reģistrēts kā cilmes vietas nosaukums atbilstoši Komisijas Regulas (EK) Nr. 1107/96 ( 3 ) (turpmāk tekstā — “Reģistrācijas regula”) 2. pantam un tās pielikuma A sadaļai, sākot ar 1996. gada 21. jūniju.

9. Nosaukums “Parmigiano Reggiano” tika reģistrēts atbilstoši Pamatregulas 17. pantā paredzētajai vienkāršotajai procedūrai. Šī vienkāršotā procedūra attiecās vienīgi uz to nosaukumu reģistrāciju, kas bija lūgta sešu mēnešu laikā pēc Pamatregulas stāšanās spēkā. Tā bija iecerēta, lai piešķirtu aizsardzību visā Kopienā tiem nosaukumiem, kuri jau pastāvēja pirms Pamatregulas stāšanās spēkā, vai nu tāpēc, ka tie bija likumīgi aizsargāti atbilstoši dalībvalstu tiesību normām, vai — tām dalībvalstīm, kur nebija aizsardzības sistēmas — tāpēc, ka šāda aizsardzība bija ierasta. Atbilstoši vienkāršotajai procedūrai reģistrācija bija atbrīvota no iebildumu stadijas, kas parastās procedūras gaitā ir paredzēta Pamatregulas 7. pantā.

II — Pirmstiesas procedūra

10. Pēc tam, kad Komisija bija saņēmusi sūdzību, ko bija iesnieguši vairāki tirgus dalībnieki, tā ar 2003. gada 15. aprīļa vēstuli lika Vācijas iestādēm sniegt skaidrus norādījumus valdības aģentūrām, kuras ir atbildīgas par krāpšanas apkarošanu, lai pārtrauktu tādu produktu ar nosaukumu “Parmesan” laišanu tirgū Vācijas teritorijā, kuri neatbilst reģistrētā nosaukuma “Parmigiano Reggiano” obligātajai specifikācijai. Saskaņā ar Komisijas teikto, termins “Parmesan” bija reģistrētā nosaukuma “Parmigiano Reggiano” tulkojums un līdz ar to tā izmantošana bija Pamatregulas 13. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.

11. Savā atbildē Vācijas valdība apgalvoja, ka, kaut arī termins “Parmesan” vēsturiski bija radies Parmas reģionā, tas bija pārvērties par sugas vārdu un tika izmantots, lai apzīmētu dažādas ģeogrāfiskās izcelsmes cietos sierus, kas ir rīvēti vai paredzēti rīvēšanai. Tādēļ termins “Parmesan” ir atšķirīgs no nosaukuma “Parmigiano Reggiano”, un tā izmantošana nav Pamatregulas pārkāpums.

III — Tiesvedība Tiesā un lietas dalībnieku prasījumi

12. Tā kā lietas dalībnieki pirmstiesas procedūras gaitā neatkāpās no savām pozīcijām, Komisija izlēma iesniegt šo prasību Tiesā un tās prasījumi Tiesai ir šādi: — atzīt, ka, formāli atsakoties sodīt par “Parmesan” nosaukuma izmantošanu tās teritorijā tādu ražojumu etiķetēs, kas neatbilst aizsargātā cilmes vietas nosaukuma “Parmigiano Reggiano” specifikācijai, un līdz ar to veicinot Kopienas teritorijā aizsargātā patiesā ražojuma slavas prettiesisku piesavināšanos, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Padomes 1992. gada 14. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2081/92 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību 13. panta 1. punkta b) apakšpunkts; — piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

IV — Ievada piezīmes

13. Šajā lietā vispirms būs jānoskaidro, vai tas, ka tirgus dalībnieki Vācijā izmanto terminu “Parmesan” tādu ražojumu etiķetēs, kas neatbilst aizsargātā cilmes vietas nosaukuma “Parmigiano Reggiano” specifikācijai, ir Pamatregulas 13. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums. Šajā sakarā Vācija savai aizsardzībai ir it īpaši atsaukusies uz to, ka “Parmesan” ir pārvērties par sugas vārdu, ko tādēļ nevar aizsargāt ar ACVN “Parmigiano Reggiano” reģistrāciju.

14. Pēc tam es pārbaudīšu, vai Vācija ir pārkāpusi Pamatregulas 13. panta 1. punkta b) apakšpunktā noteiktos pienākumus, neveicot ex officio darbību attiecībā uz situāciju, kurā saskaņā ar Komisijas teikto privātpersonas ir pārkāpušas Kopienu tiesības, proti, ir izmantojušas vārdu “Parmesan” tādu ražojumu etiķetēs, kas neatbilst ACVN “Parmigiano Reggiano” specifikācijai. Atbilde uz šo jautājumu palīdzēs izskaidrot to pienākumu apmēru, kas dalībvalstīm izriet no Pamatregulas, lai nodrošinātu šīs regulas ievērošanu to teritorijā.

V — Vai vārds “Parmesan” ir aizsargāts ACVN “Parmigiano Reggiano” reģistrācijas rezultātā?

A — Lietas dalībnieku galvenie apsvērumi

1) Komisija

15. Komisija, kuru atbalsta Itālijas valdība, apgalvo, ka termins “Parmesan” ir precīzs cilmes vietas nosaukuma “Parmigiano Reggiano” tulkojums. Šis tulkojums, tieši tāpat kā aizsargātais cilmes vietas nosaukums tā izcelsmes valsts valodā, ir rezervēts vienīgi produktiem, kuri atbilst obligātajai specifikācijai. Nosaukuma “Parmigiano Reggiano” vēsture atspoguļo ciešu saikni starp sieru, reģionu, kurā tas tiek ražots, un vārdu “Parmesan”, kurš līdz ar to nekādā gadījumā nav sugas vārds.

16. Taču, pat nepieņemot, ka “Parmesan” ir pilnā ACVN “Parmigiano Reggiano” tulkojums, vārds “Parmesan” tomēr ir vārda “Parmigiano” burtisks tulkojums franču valodā, no kuras tas pirms daudziem gadsimtiem ir pārgājis vācu un citās valodās. Būtiskā elementa “Parmigiano” tulkojums ir aizsargāts tāpēc, ka saskaņā ar Kopienu tiesībām tāda nosaukuma reģistrācija, kas sastāv no vairākiem terminiem, piešķir būtiskajiem elementiem tādu pašu aizsardzību, kāda tiek piešķirta saliktajam nosaukumam kopumā. Tādēļ Pamatregula nenoteic, ka ir jāreģistrē katrs atsevišķais elements, par ko ir iecerēts, ka tie tiks aizsargāti saliktā nosaukuma ietvaros, bet gan pieņem, ka katrs elements ir aizsargāts. Tas nozīmē, ka pat, ja tiek uzskatīts, ka Parmesan nav ACVN “Parmigiano Reggiano” tulkojums, bet gan tikai tā būtiskā elementa “Parmigiano” burtisks tulkojums, tad tā tulkojums “Parmesan” noteikti ir aizsargāts nosaukumam “Parmigiano Reggiano” piešķirtās aizsardzības rezultātā.

17. Vienīgi gadījumā, ja attiecīgā dalībvalsts salikta nosaukuma reģistrācijas procedūras gaitā Komisijai norāda, ka attiecīgā aizsardzība netiek lūgta noteiktām nosaukuma daļām, tad šis saliktā nosaukuma būtiskais elements, ja tas tiek izmantots pats par sevi, nesaņemtu Pamatregulā paredzēto aizsardzību. Tādā gadījumā Komisijai tas būtu jāņem vērā, pieņemot Reģistrācijas regulu, zemsvītras piezīmē norādot, ka nav ticis lūgts piešķirt aizsardzību noteiktam salikta nosaukuma būtiskam elementam. Tomēr cilmes vietas nosaukuma “Parmigiano Reggiano” gadījumā uz nevienu no abiem būtiskajiem elementiem netika attiecināta šāda zemsvītras piezīme.

18. Turklāt nav ticama pamatojuma Vācijas viedoklim, ka vārds “Parmigiano”, izmantojot to atsevišķi, ir uzskatāms par sugas vārdu Pamatregulas 3. panta izpratnē, kas patērētājam neasociējas ar noteiktu ģeogrāfisku apgabalu. Turklāt tulkojums “Parmesan” nav attīstījies tādējādi, lai pārvērstos par sugas vārdu.

19. Protams, ģeogrāfiska norāde laika gaitā un to izmantojot varētu kļūt par sugas vārdu tādā nozīmē, ka patērētāji sāktu to uzskatīt par norādi uz noteikta veida produktu un nevis par produkta ģeogrāfiskās izcelsmes norādi, kā tas ir noticis ar norādēm “Camembert” un “Brie”.

20. Tomēr šajā lietā Komisija atzīmē, ka vēsturiski vienmēr ir pastāvējusi cieša saistība starp noteikto Itālijas ģeogrāfisko reģionu, no kurienes ir cēlies attiecīgais siers, un terminu “Parmesan”, kas pierāda, ka šis termins nekad, nevienā brīdī nav zaudējis savu ģeogrāfisko nozīmi. Tādēļ vārds Parmesan nav sugas vārds, ko var nošķirt no aizsargātā cilmes vietas nosaukuma “Parmigiano Reggiano”.

21. Ja nosaukums “Parmesan” patiešām būtu neitrāls termins bez šādas nozīmes, tad nebūtu izskaidrojami imitāciju ražotāju centieni ar vārdu vai attēlu palīdzību nodibināt saistību starp viņu produktiem un Itāliju.

22. Turklāt fakts, ka līdz pat 2000. gadam Itālijas teritorijā tika ražots siers ar nosaukumu “Parmesan”, kas neatbilda “Parmigiano Reggiano” obligātajai specifikācijai, nenorāda, ka šis termins Itālijā bija sugas vārds, ar kuru tiek apzīmēti dažādas izcelsmes cietie sieri, jo attiecīgais siers bija iecerēts vienīgi eksportam uz valstīm, kurās termins “Parmesan” nebija aizsargāts kādā sevišķā veidā, atbilstoši aizsardzības teritorialitātes principam. Jebkurā gadījumā nosaukums “Parmigiano Reggiano” ir ticis aizsargāts Kopienu līmenī tikai kopš 1996. gada 21. jūnija, kad stājās spēkā Reģistrācijas regula.

23. Tas, ka nosaukums “Parmesan” tiek izmantots attiecībā uz sieru, kas neatbilst “Parmigiano Reggiano” specifikācijai, jebkurā gadījumā būtu asociāciju izraisīšana ar šo ACVN, kas ir aizliegta saskaņā ar Pamatregulas 13. panta 1. punkta b) apakšpunktu.

24. Līdz ar to tas, ka ar nosaukumu “Parmesan” tiek laists tirgū tāds siers, kas neatbilst obligātajai specifikācijai, ir Pamatregulas 13. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums.

2) Vācijas valdība

25. Vācijas valdība, ko atbalsta Dānijas un Austrijas valdības, norāda, ka “Parmesan” nav ACVN “Parmigiano Reggiano” tulkojums vācu valodā, bet gan sugas vārds, kas tiek izmantots, lai apzīmētu cieto sieru, kas ir rīvēti vai ir paredzēti rīvēšanai, kategoriju, kurā cita starpā ietilpst arī “Parmigiano Reggiano”.

26. Pamatregulas 13. panta aizsardzība attiecas uz cilmes vietas nosaukumu tikai tajā precīzajā formā, kādā tas ir reģistrēts. No Tiesas sprieduma lietā Chiciak un Fol ( 4 ) neizriet pretējs secinājums.

27. Tā kā, pat pēc Komisijas domām, “Parmesan” ir termina “Parmigiano” burtisks tulkojums, tad vārda “Parmesan” izmantošana nepārkāpj aizsardzību, kas saskaņā ar Pamatregulas 13. panta 1. punkta b) apakšpunktu tiek piešķirta nosaukumam “Parmigiano Reggiano”.

28. Turklāt Tiesas sprieduma lietā Bigi ( 5 ) kontekstā pati Itālijas valdība ir tieši apstiprinājusi, ka tā ar nolūku nav reģistrējusi nosaukumu “Parmigiano”. Šādos apstākļos, tā kā tas nav ticis reģistrēts, nosaukums “Parmigiano” pats par sevi nevar saņemt aizsardzību saskaņā ar Kopienu tiesībām.

29. Šajā sakarā ir jāpiemin arī — pierāda situācija Itālijā un citās dalībvalstīs, kā arī valsts un Kopienu līmeņa tiesību akti —, ka vārds “Parmigiano”, izmantojot to atsevišķi, ir uzskatāms par sugas vārdu Pamatregulas 3. panta izpratnē. Tādēļ atbilstoši Pamatregulas 13. panta 1. punkta otrajam teikumam, tā kā termins “Parmigiano” ir sugas vārds, tas nevar saņemt Pamatregulas aizsardzību.

30. Jebkurā gadījumā prasības sakarā ar pienākumu neizpildi kontekstā izšķiroši ir tas, vai vārds “Parmesan” Vācijā tiek uzskatīts par sugas vārdu, un ir skaidrs, ka vārds “Parmesan” Vācijā vienmēr ir bijis sugas vārds, kas apzīmē cietos sierus, kas ir rīvēti vai ir paredzēti rīvēšanai.

31. Pakārtoti, Vācijas valdība apgalvo, ka, pat ja terminu “Parmigiano” neuzskatītu par sugas vārdu, tulkojuma “Parmesan” izmantošana automātiski nebūtu ACVN “Parmigiano Reggiano” ļaunprātīga izmantošana. ACVN tulkojuma un a fortiori ACVN elementu tulkojuma izmantošana ir 13. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums vienīgi tad, ja šis tulkojums faktiski izraisa asociāciju ar šo ACVN.

32. Vārda “Parmesan” gadījumā netika izraisītas šādas asociācijas, jo tas ir attīstījies neatkarīgi no nosaukuma “Parmigiano Reggiano” un gadsimtu gaitā ir kļuvis par sugas vārdu patērētāju ikdienas valodā. Šī attīstība ir īpatna šim nosaukumam, un tā ir notikusi Vācijā un citās dalībvalstīs. Tādēļ termina “Parmesan” izmantošana nav aizsargātā nosaukuma “Parmigiano Reggiano” ļaunprātīga izmantošana vai asociāciju radīšana ar to.

B — Vērtējums

1) Princips: plaša aizsardzība

33. Nosaukuma “Parmigiano Reggiano” reģistrācijas rezultātā to var izmantot tikai ražotāji, kuri darbojas ierobežotā ģeogrāfiskā apgabalā Itālijā un kuri ražo šo sieru atbilstoši šī ACVN obligātajai specifikācijai.

34. Saskaņā ar Kopienu tiesībām ACVN nodrošinātā aizsardzība ir plaša ( 6 ). Šī aizsardzība ir noteikta Pamatregulas 13. pantā. Atbilstoši 13. panta 1. punkta b) apakšpunktam reģistrētu nosaukumu aizsargā pret jebkādu ļaunprātīgu izmantošanu, imitēšanu vai asociāciju izraisīšanu, pat ja norādīta attiecīgā produkta patiesā izcelsme vai aizsargātais nosaukums ir tulkots, vai tas ir kopā ar tādām frāzēm kā “stils”, “tips”, “metode”, “kā ražots”, “imitācija” u.tml.

2) Ierobežojums: sugas vārds

35. Būtisks ierobežojums aizsardzībai, kas tiek nodrošināta reģistrētiem ACVN, ir tas, ka sugas vārdi netiek aizsargāti saskaņā ar Pamatregulu.

36. Atbilstoši Pamatregulas 3. panta 1. punktam “šajā regulā “nosaukums, kas pārvērties par sugas vārdu” ir lauksaimniecības produkta vai pārtikas nosaukums, kas, lai gan tas attiecas uz izcelsmes vietu vai reģionu, kur šis produkts vai pārtika sākotnēji ražots vai tirgots, ir pārvērties par kāda lauksaimniecības produkta vai pārtikas parasto nosaukumu”.

37. Līdz ar to attiecībā uz ģeogrāfiskām norādēm tas nozīmē procesu, kura laikā tiek vispārināts vai erodēts vārds, kas attiecas uz kādu vietu, visticamāk, to vietu, kurā sākotnēji tika ražota attiecīgā pārtika. Šādu ģeogrāfisku nosaukumu, kuri ir tikuši pakļauti šādam procesam, piemēri ir “Roquefort” [Rokfora] (nosaukums cēlies no pilsētas Francijā) vai “Edamas siers” (nosaukums cēlies no pilsētas Nīderlandē).

38. Pamatregulā tas, ka termins ir sugas vārds, ir minēts trīs kontekstos. Pirmkārt, regula paredz, ka sugas vārdus reģistrēt nedrīkst (3. panta 1. punkts); otrkārt, aizsargāti nosaukumi nevar kļūt par sugas vārdiem (13. panta 3. punkts); un, treškārt, tie reģistrēta nosaukuma elementi, kas ir sugas vārdi, netiek aizsargāti (13. panta 1. punkta otrais teikums).

39. Šajā lietā netiek aplūkots pirmais un otrais gadījums, kas attiecīgi skar 3. panta 1. punkta un 13. panta 3. punkta piemērošanas jomu, jo reģistrēts tika nosaukums “Parmigiano Reggiano”, par kuru netiek apgalvots, ka tas būtu sugas vārds, un līdz ar to tā reģistrācija nav tikusi apšaubīta.

40. Šajā lietā tiek apgalvots, ka vārdi “Parmesan” un “Parmigiano” ir sugas vārdi, tomēr tas netiek apgalvots par reģistrēto ACVN “Parmigiano Reggiano” kopumā. Līdz ar to jautājums par sugas vārdu raksturu rodas 13. panta 1. punkta otrā teikuma kontekstā, saskaņā ar kuru tiek liegta aizsardzība saliktu ACVN elementiem, kuri ir sugas vārdi. Šis juridiskais konteksts ir atšķirīgs no konteksta Feta judikatūras līnijā, kur jautājums bija par reģistrācijai iesniegta nosaukuma sugas vārda raksturu.

3) Vai termins “Parmesan” ietilpst Pamatregulas 13. panta nodrošinātās aizsardzības jomā?

41. Nosaukums parasti tiek reģistrēts ACVN izcelsmes valsts valodā. Tā, piemēram, Francija ir reģistrējusi ACVN “Camembert de Normandie” un Vācija — ACVN “Altenburger Ziegenkäse”. ACVN tulkojumi citās ES oficiālajās valodās netiek atsevišķi reģistrēti, izņemot gadījumu, ja to ražojumu, uz kuriem attiecas ACVN, ražošanas apgabalā tiek izmantotas vairākas valodas. Šajā gadījumā ACVN parasti tiks reģistrēts tajās valodās, kuras tiek izmantotas to ražojumu, uz kuriem attiecas ACVN, ražošanas apgabalā.

42. Tā kā ACVN tulkojumi parasti netiek reģistrēti, rodas jautājums par to, vai ACVN tulkojums ir aizsargāts tādā pašā mērā kā pats reģistrētais ACVN. No 13. panta 1. punkta b) apakšpunkta teksta (“pat ja [..] aizsargātais nosaukums ir tulkots”) izriet, ka reģistrēto ACVN tulkojumi principā ir aizsargāti tādā pašā apmērā kā ACVN oriģinālvalodā. Turklāt, pēc manām domām, šo pieeju atbalsta Tiesas spriedums lietāBigi, kurā Tiesa pieņēma, ka Pamatregulas 13. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētā aizsardzība tāpat bija piemērojama arī attiecībā uz ACVN tulkojumiem ( 7 ).

43. Tomēr Pamatregula nereglamentē to, kā noteikt, kas ir ACVN tulkojums. Nav ticams, ka šis jautājums bieži radīs grūtības, jo lielākajā daļā gadījumu ACVN vai nu netiks tulkots, bet gan izmantots formā, kas tiek lietota ACVN izcelsmes valsts valodā, vai arī tulkojums būs tik burtisks, ka nevarēs rasties šaubas.

44. Tas tā nav šajā lietā. Kaut gan netiek apstrīdēts, ka “Parmigiano Reggiano” tika reģistrēts atbilstoši Pamatregulas 17. pantā paredzētajai vienkāršotajai procedūrai un ka tam tiek nodrošināta Pamatregulas 13. pantā paredzētā aizsardzība, tiek apstrīdēts tas, vai “Parmesan” ir jāuzskata par ACVN “Parmigiano Reggiano” tulkojumu Pamatregulas izpratnē un vai tam kā šādam tulkojumam tādēļ ir jānodrošina Pamatregulā paredzētā aizsardzība.

45. Spriedumā lietā Bigi ( 8 ) jautājums par to, vai “Parmesan” ir precīzs “Parmigiano Reggiano” tulkojums, tika iesniegts Tiesai iebildes par nepieņemamību veidā.

46. Ģenerāladvokāts Ležē [Léger] uzskatīja, ka, ņemot vērā šī nosaukuma vēsturisko un etimoloģisko attīstību, varētu uzskatīt, ka “Parmesan” bija ACVN “atbilstošs” [“faithful”] un nevis burtisks tulkojums un ka vārdi “Parmigiano” vai “Parmesan” un “Parmigiano Reggiano” bija savstarpēji aizvietojami vai līdzvērtīgi ( 9 ).

47. Tomēr Tiesa vienīgi minēja, ka lielākā daļa dalībvalstu, kuras bija iesniegušas rakstveida apsvērumus ( 10 ), pieņēma, ka “Parmigiano Reggiano” un “Parmesan” bija līdzvērtīgi, un konstatēja, ka nepavisam nebija skaidrs, ka “Parmesan” ir pārvērties par sugas vārdu ( 11 ). Šī iemesla dēļ tā noraidīja Vācijas izvirzīto iebildi par nepieņemamību.

48. Attiecībā uz šo lietu var norādīt, ka lietas dalībnieki neapstrīd, ka Parmesan nav “Parmigiano Reggiano” tiešs tulkojums vācu valodā, bet ka tas ir vārds, kas ir atvasināts no “Parmigiano”, kas ir viens no ACVN “Parmigiano Reggiano” būtiskajiem elementiem, tulkojuma franču valodā. Tomēr pastāv strīds par to, vai, kā apgalvo Komisija, “Parmesan” ir arī cilmes vietas nosaukuma “Parmigiano Reggiano” tulkojums vācu valodā, kas ir pārņemts no franču valodas.

49. Pēc manām domām, lai “Parmesan” varētu uzskatīt par “Parmigiano Reggiano” tulkojumu Pamatregulas 13. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, patērētājiem šie divi termini būtībā ir jāuzskata par līdzvērtīgiem.

50. Kaut gan atsauces, ko Komisija iesniedza tiesvedības gaitā, parāda, ka vārds “Parmesan” sākotnēji tika atvasināts no nosaukuma “Parmigiano”, kas apzīmēja sieru, kas bija ražots Parmas apgabalā, tās neparāda, ka vārds “Parmesan” vēl joprojām tiek uzskatīts par līdzvērtīgu nosaukumam “Parmigiano Reggiano”, kas attiecas vienīgi uz noteikta veida sieru, kas tiek ražots Emīlijas-Romanjas [Emilia-Romagna] apgabalā. Komisijas iesniegtie iepakojumi pierāda vienīgi to, ka ir iespējams, ka patērētāji varētu sasaistīt vārdu “Parmesan” ar Itāliju, kas ir ACVN “Parmigiano Reggiano” izcelsmes valsts.

51. Savukārt Vācija, atbalstot savu argumentu, ka “Parmesan” nav ACVN “Parmigiano Reggiano” tulkojums, it īpaši norāda, ka 1954. gada divpusējā konvencijā starp Itāliju un Austriju “Parmigiano Reggiano” vācu valodā bija tulkots kā “Parmigiano Reggiano” un nevis kā “Parmesan”. Kaut gan šī konvencija vairs nav spēkā, jo to ir aizvietojusi Pamatregula, tā ir faktisks pierādījums attiecībā uz to, kā nosaukums “Parmigiano Reggiano” ir ticis tulkots vācu valodā, savstarpēji vienojoties Itālijai un Austrijai, pēc tam, kad Itālijas likumdevējs izlēma likuma ceļā aizsargāt nosaukumu “Parmigiano Reggiano”.

52. Pēc manām domām, lietas dalībnieku iesniegtie pierādījumi neļauj man pārliecinoši secināt, ka “Parmesan” ir līdzvērtīgs “Parmigiano Reggiano” un tāpēc ir tā tulkojums. Var pārliecinoši secināt vienīgi to, ka termini “Parmesan” un “Parmigiano” ir līdzvērtīgi un līdz ar to tie ir viens otra tulkojums.

53. Jebkurā gadījumā, neatkarīgi no tā, vai vārds “Parmesan” ir ACVN “Parmigiano Reggiano” tulkojums, es uzskatu, ka “Parmesan” var izraisīt asociācijas ar ACVN “Parmigiano Reggiano” 13. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, un tādēļ uz to ir attiecināma aizsardzība, kas atbilstoši Pamatregulai tiek piešķirta ACVN “Parmigiano Reggiano”.

54. 13. panta 1. punkta b) apakšpunkts aizliedz “asociāciju izraisīšanu” ar ACVN, “pat ja norādīta attiecīgā produkta patiesā izcelsme”.

55. Tiesa ir atzinusi, ka termins “asociāciju izraisīšana”, kas minēts Pamatregulas 13. panta 1. punkta b) apakšpunktā, attiecas uz situāciju, kurā termins, kas ir izmantots produkta apzīmēšanai, ietver aizsargāta nosaukuma daļu tādā veidā, ka tad, kad patērētājs saskaras ar produkta nosaukumu, viņa prātā rodas tā produkta attēls, kura nosaukums ir aizsargāts ( 12 ).

56. Atbilstoši Tiesas judikatūrai, ir iespējams radīt asociāciju ar aizsargātu nosaukumu, ja nepastāv sajaukšanas iespēja starp attiecīgajiem produktiem un pat, ja uz tām šī nosaukuma daļām, kuras tiek atbalsotas attiecīgajā terminā vai terminos, neattiecas Kopienu aizsardzība ( 13 ). Kā tieši noteic 13. panta 1. punkta b) apakšpunkts, tam, ka uz iesaiņojuma ir norādīta attiecīgā produkta patiesā izcelsme, nav nozīmes attiecībā uz jautājumu par to, vai ir notikusi ļaunprātīga izmantošana, imitēšana vai asociāciju izraisīšana ( 14 ).

57. Tad, kad Tiesai bija jāizskata jautājums par to, vai preču zīmes “Cambozola” izmantošana bija uzskatāma par asociāciju radīšanu ar ACVN “Gorgonzola”, tā uzskatīja, ka vizuālā līdzība (apskatāmais produkts bija mīksts zilais siers, kas pēc izskata ir samērā līdzīgs sieram “Gorgonzola”) un fonētiskā līdzība (termins, kas tiek izmantots, lai apzīmētu šo produktu, beidzas ar tām pašām divām zilbēm un sastāv no tāda paša zilbju skaita) ir būtiski apsvērumi, lai noteiktu, vai ir tikušas radītas asociācijas ( 15 ).

58. Šajā lietā pastāv fonētiska līdzība starp ACVN “Parmigiano Reggiano” un vārdu “Parmesan”, jo to četri pirmie burti ir vienādi un, kā ir vienojušies lietas dalībnieki, tas ir vienas no ACVN būtiskajām daļām, proti, “Parmigiano”, tulkojums. Pastāv arī vizuāla līdzība, jo šie divi vārdi tiek izmantoti attiecībā uz viena un tā paša veida cieto sieru, kas ir rīvēts vai paredzēts rīvēšanai.

59. Tādēļ principā šķiet, ka termins “Parmesan” rada asociācijas ar ACVN “Parmigiano Reggiano”.

60. Tomēr Vācijas valdība apgalvo, ka nevar uzskatīt, ka termins “Parmesan” rada asociācijas ar ACVN “Parmigiano Reggiano”, jo “Parmesan” ir sugas vārds. No tā izriet, ka ir jānoskaidro, vai Vācija ir iesniegusi pietiekamus pierādījumus, lai pamatotu šo apgalvojumu, kas ir balstīts uz Pamatregulas 13. panta 1. punkta otro teikumu, saskaņā ar kuru netiek aizsargāti tie ACVN elementi, kas ir sugas vārdi ( 16 ).

61. Spriedumā lietā Dānija u.c./Komisija (“Feta I”) Tiesa konstatēja, ka Pamatregulas 3. panta 1. punkts tieši noteic, ka, lai noskaidrotu, vai vārds ir pārvērties par sugas vārdu, ir jāņem vērā visi faktori, tajā skaitā noteikti tie faktori, kas ir tieši minēti, proti, esošais stāvoklis dalībvalstī, kur nosaukums ir radies, un patēriņa apgabalos, esošais stāvoklis citās dalībvalstīs un attiecīgie valsts vai Kopienu tiesību akti ( 17 ).

62. Spriedumā apvienotajās lietās Vācija/Komisija un Dānija/Komisija ( 18 ) (“Feta II”) Tiesa izvērtēja to, vai nosaukums “feta” ir sugas vārds, it īpaši pamatojoties uz i) ražošanas stāvokli nosaukuma izcelsmes valsts iekšienē un ārpus tās; ii) feta siera patēriņu un patērētāju uztveri nosaukuma izcelsmes valsts iekšienē un ārpus tās; iii) to, vai pastāv specifisks valsts regulējums attiecībā uz feta sieru, un iv) to, kā šis nosaukums ir ticis izmantots Kopienu tiesībās. Tiesa konstatēja, ka vairāki vērā ņemami un būtiski faktori norādīja, ka šis termins nav pārvērties par sugas vārdu. Faktiski šķiet, ka būtiskie elementi ir bijuši tas, ka ražošana un patēriņš ir koncentrēti Grieķijā, kā arī tas, ka patērētāju prātā rodas asociācija starp vārdu “feta” un Grieķijā ražotu sieru.

63. Šajā lietā lietas dalībnieki iesniedza atsevišķus empīriskus pierādījumus attiecībā uz to, vai vārds “Parmesan” ir vai nav sugas vārds. Tiesai nav tikuši iesniegti dati attiecībā uz “Parmigiano Reggiano” ražošanu vai patēriņu Itālijā vai attiecībā uz siera, kas citur tiek laists apgrozībā kā “Parmesan”, ražošanu vai patēriņu Vācijā vai citās Eiropas Savienības dalībvalstīs.

64. Lietas dalībnieki tikai iesniedza citātus no vārdnīcām un specializētās literatūras, kas nesniedz visaptverošu priekšstatu par to, kā vārdu “Parmesan” uztver patērētāji Vācijā un citur.

65. Vēl citi pierādījumi tika iesniegti iesaiņojuma un mārketinga materiālu veidā, kas pierāda, ka daži siera, kas tiek laists apgrozībā ar nosaukumu “Parmesan”, bet neatbilst ACVN “Parmigiano Reggiano” specifikācijai, ražotāji cenšas izveidot saikni starp saviem produktiem un Itāliju, bet ne ar to apgabalu, kurā faktiski tiek ražots “Parmigiano Reggiano”. Tomēr ir jāšaubās, vai tikai tas, ka rodas asociācija starp produktu un apskatāmā ACVN izcelsmes dalībvalsti, šajā lietā ( 19 ) ir pietiekami, lai pierādītu, ka vārds ir vai nav pārvērties par sugas vārdu.

66. Attiecībā uz vārda “Parmesan” statusu dalībvalstu tiesībās Tiesai nav pieejams vispārējs pārskats attiecībā uz tiesību aktu par Parmesan pastāvēšanu vai vārda “Parmesan” izmantošanu citu dalībvalstu valsts tiesību aktos. Vācija iesniedza tikai vienu ārvalstu tiesību aktu, proti, Austrijas tiesību aktu, kurā vārds “Parmesan” šķietami ir ticis izmantots kā sugas vārds.

67. No tā izriet, ka Vācija pat nav iesniegusi pierādījumus, lai kaut kādā mērā pamatotu savu argumentu, ka vārds “Parmesan” Vācijā ir pārvērties par sugas vārdu. Pēc manām domām, šim mērķim būtu bijis noderīgi iesniegt inter alia plašu informāciju par to, kā patērētāji uztver vārdu “Parmesan”, piemēram, patērētāju aptaujas veidā, un patēriņa un ražošanas datus attiecībā uz sieru, kas tiek laists apgrozībā ar nosaukumu “Parmigiano Reggiano” un ar nosaukumu “Parmesan”. Tomēr būtu nereāli pieprasīt dalībvalstij iesniegt pilnīgus pierādījumus par to, ka vārds ir pārvērties par sugas vārdu ārpus tās teritorijas.

C — Secinājums

68. Tā kā Vācija, kura šajā tiesvedībā savai aizstāvībai atsaucās uz to, ka termins “Parmesan” ir sugas vārds, nav iesniegusi pierādījumus pat tikai attiecībā uz Vāciju, lai kaut kādā mērā pamatotu savu argumentu, ka vārds “Parmesan” ir pārvērties par sugas vārdu, tad vārda “Parmesan” izmantošana attiecībā uz tādu sieru, kas neatbilst ACVN “Parmigiano Reggiano” specifikācijai, šīs tiesvedības sakarā ir jāuzskata par tās aizsardzības pārkāpumu, kas šim ACVN tiek nodrošināta atbilstoši Pamatregulas 13. panta 1. punkta b) apakšpunktam.

69. Tādēļ ir jāpārbauda, vai Vācijai ir pienākums ex officio sodīt par Pamatregulas 13. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu, kas šajā lietā izpaužas kā siera ar nosaukumu “Parmesan”, kas neatbilst aizsargātā cilmes vietas nosaukuma (“ACVN”) “Parmigiano Reggiano” specifikācijai, laišanu tirgū.

VI — Vai Vācijai ir pienākums ex officio sodīt par Pamatregulas 13. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu?

A — Apsvērumi

1) Komisija

70. Komisija apgalvo, ka Vācija, formāli atsakoties sodīt par nosaukuma “Parmesan” izmantošanu tās teritorijā, nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Pamatregulas 13. panta 1. punkta b) apakšpunkts. Tā it īpaši apgalvo, ka attiecībā uz Pamatregulas 13. panta pārkāpumiem ir jāveic ex officio pasākumi un nevis tikai jāceļ privātas prasības valsts tiesās.

71. Dalībvalstīm ir jāiejaucas ex officio, lai nodrošinātu, ka tiek sasniegti visi Pamatregulas mērķi, proti, to produktu, uz kuriem attiecas ACVN, ražotāju interešu aizsardzība, lauku ražošanas rajonu ekonomiskā attīstība un patērētāju aizsardzība. Ex officio pasākumi ir nepieciešami, lai nodrošinātu to, ka produkti, kuri neatbilst Pamatregulas prasībām, netiek laisti apgrozībā. Šo iemeslu dēļ dalībvalstīm ir arī jāveic atbilstoši administratīvi pasākumi un jāparedz adekvātas kriminālsankcijas.

72. Tas, ka tiesās ir iespējams iesniegt privātas prasības, nav adekvāti, jo ar šādām prasībām tiek aizsargātas tikai privātas ekonomiskas intereses, tādējādi apdraudot pārējos Pamatregulas mērķus.

73. Nav nozīmes Vācijas argumentam, ka Vācijas tiesās nav izskatītas sūdzības par tāda siera laišanu apgrozībā, kurš neatbilst ACVN “Parmigiano Reggiano” specifikācijai, jo, lai efektīvi piemērotu Pamatregulu, dalībvalstīm jebkurā gadījumā ir bijis ex officio jāsoda par produktu ar nosaukumu “Parmesan”, kas neatbilst ACVN “Parmigiano Reggiano” specifikācijai, pretlikumīgu laišanu apgrozībā, privātai personai vai patērētāju aizsardzības apvienībai iepriekš neiesniedzot sūdzību vai prasību tiesā.

74. Pienākums iejaukties, veicot ex officio pasākumus, skaidri izriet no Pamatregulas 10. panta teksta, kas noteic, ka dalībvalstīm ir jāizveido pārbaudes struktūras, lai pārliecinātos par to, ka netiek ļaunprātīgi izmantoti ACVN. Turklāt vairākās dalībvalstīs šo struktūru funkcijās ietilpst arī Pamatregulas 13. panta ievērošanas uzraudzība. Pienākums paredzēt administratīvas un kriminālas sankcijas apstiprina pienākumu rīkoties ex officio.

75. To nedarot, Vācija nav izpildījusi pienākumus, kas tai izriet no Pamatregulas 13. panta 1. punkta b) apakšpunkta, tādā pašā veidā, kā Francija neizpildīja savus pienākumus, nerīkojoties apstākļos, kuru rezultātā tika pieņemts spriedums lietā Komisija/Francija ( 20 ).

2) Vācija

76. Vācija norāda, ka Pamatregulas 13. pants, kurā ir paredzēts reģistrēto ģeogrāfisko norāžu un cilmes vietas nosaukumu aizsardzības apjoms, ir piemērojams tieši un rada tiesības tiesību turētājiem vai likumīgiem lietotājiem, kuras ir jāaizsargā valstu tiesām. Šajā sakarā attiecībā uz ACVN pārkāpumu ir iespējams iesniegt prasības atbilstoši tiesiskajam regulējumam preču zīmju, pārtikas un negodīgas konkurences jomā.

77. Līdz ar to šajā lietā Vācijas tiesām ir jāpārbauda, vai nosaukuma “Parmesan” izmantošana uz produktu etiķetēm neatbilst nosaukuma “Parmigiano Reggiano” obligātajai specifikācijai un līdz ar to pārkāpj Pamatregulas noteikumus.

78. Izveidojot šādu privātu izpildes sistēmu, Vācija ir veikusi visus nepieciešamos pasākumus, lai garantētu Pamatregulas 13. panta 1. punkta pilnu iedarbību. Līdz ar to, lai nodrošinātu Pamatregulas 13. panta 1. punkta b) apakšpunkta piemērošanu, nav nepieciešams, lai valsts iestādes par šādiem pārkāpumiem sodītu ex officio.

79. No Pamatregulas 10. panta izrietošais dalībvalstu pienākums nodrošināt pārbaudes struktūras nenoteic, ka ir nepieciešams veikt ad hoc uzraudzību attiecībā uz tirgus dalībnieku iespējamiem 13. panta pārkāpumiem Vācijas teritorijā. Kaut gan Pamatregulas 10. panta 4. punkta teksts nav pilnībā skaidrs, salīdzinot šī noteikuma dažādu valodu redakcijas, šķiet, ka, ņemot vērā to, ka aizsargātais nosaukums “Parmigiano Reggiano” ir radies Itālijā, šī nosaukuma izmantošanas gadījumā obligātās specifikācijas ievērošana ir jānodrošina “Consorzio del Formaggio Parmigiano Reggiano” un nevis Vācijas pārbaudes iestādēm.

80. Vācijas tiesībās paredzētā tiesiskās aizsardzības sistēma ir pietiekama, lai Vācijā nodrošinātu Pamatregulas mērķu sasniegšanu. Turklāt iespēja vērsties valsts tiesās attiecībā uz jebkādu rīcību, kas būtu pretrunā reģistrētam cilmes vietas nosaukumam piešķirtajai aizsardzībai, netiek nodrošināta tikai šī nosaukuma likumīgajam lietotājam, bet ir pieejama arī konkurentiem, uzņēmumu apvienībām un patērētāju organizācijām. Plašais personu loks, kurām ir tiesības vērsties tiesās, pierāda, ka pasākumi, kas ir veikti Vācijā, lai nodrošinātu Pamatregulas izpildi, rada vispārēju un efektīvu sistēmu, lai piemērotu sankcijas par Pamatregulas 13. panta pārkāpumiem.

81. Kaut gan patiešām var būt tā, ka Pamatregula cenšas sasniegt vairākus mērķus — ekonomisko interešu aizsardzību un patērētāju aizsardzību, nekas tajā neliecina, ka pastāvošā Vācijas sistēma, saskaņā ar kuru aizsardzība un piemērošana tiek veikta, izmantojot privātas prasības tiesā, nav pietiekama, lai nodrošinātu atbilstošu cilmes vietas nosaukumu aizsardzību. Faktiski Vācijas aizsardzības sistēma ir saderīga ar veidu, kādā saskaņā ar Kopienu tiesībām tiek īstenotas intelektuālā īpašuma tiesības un patērētāji tiek aizsargāti pret negodīgu konkurenci.

82. Dalībvalstis var izvēlēties sodīt par Pamatregulas pārkāpumiem, valsts iestādēm rīkojoties ex officio, tomēr saskaņā ar pašreizējo Kopienu tiesību attīstības stadiju, tām nav pienākuma to darīt.

B — Tiesvedības priekšmets un pierādījumi par pienākumu neizpildi

83. Sākumā ir jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru pienākumu neizpildes procedūras, kas uzsākta saskaņā ar EKL 226. pantu, ietvaros iespējamā pienākumu neizpilde ir jāpierāda Komisijai. Komisijas pienākums ir iesniegt Tiesai informāciju, kas ir vajadzīga, lai pierādītu, ka pienākums nav ticis izpildīts, un, to darot, Komisija nevar par pamatu izmantot kādu pieņēmumu ( 21 ).

84. Netiek apstrīdēts, ka Vācijas tiesību sistēma paredz vairāku veidu prasības, kas var tikt iesniegtas tiesās, lai īstenotu Pamatregulā paredzēto cilmes vietu nosaukumu aizsardzību. Turklāt šādas prasības valsts tiesās var iesniegt plašs tirgus dalībnieku loks.

85. Šajā lietā Komisija apgalvo, ka Vācija ir “formāli atteikusies sodīt” par nosaukuma “Parmesan” izmantošanu tādu produktu etiķetēs, kas neatbilst aizsargātā cilmes vietas nosaukuma “Parmigiano Reggiano” specifikācijai, tās teritorijā, tādējādi neizpildot pienākumus, ko tai uzliek Pamatregulas 13. panta 1. punkta b) apakšpunkts. Tādējādi šajā tiesvedībā sakarā ar pienākumu neizpildi netiek apstrīdēta valsts tiesību normas atbilstība Kopienu tiesību normai. Tā vietā Komisija apšauba to Vācijas iestāžu administratīvo darbību, kuras nerīkojās attiecībā uz darbību, par kuru tiek apgalvots, ka ar to tirgus dalībnieki dalībvalsts teritorijā pārkāpj Kopienu tiesību aktus.

86. Atbilstoši Tiesas judikatūrai lietā, kurā tiek apstrīdēts tas, kā dalībvalsts administrācija piemēro valsts tiesību normu, valsts pienākumu neizpildes pierādīšanas pienākums prasa iesniegt īpaša rakstura pierādījumus salīdzinājumā ar tiem, kuri parasti tiek ņemti vērā saistībā ar prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi, kas attiecas tikai uz valsts tiesību normas saturu. Šajos apstākļos Tiesa ir atzinusi, ka valsts pienākumu neizpildi var konstatēt, tikai pietiekami dokumentēti un detalizēti pierādot, ka valsts iestādes ir īstenojušas praksi, kurā tās tiek vainotas un par ko attiecīgā dalībvalsts saucama pie atbildības ( 22 ).

87. Šajā lietā, kura neattiecas uz dalībvalsts administrācijas pozitīvu darbību, bet gan uz nerīkošanos, pēc manām domām, lai konstatētu, ka ir ticis izdarīts pārkāpums atbilstoši EKL 226. pantam, Komisijai ir jāpierāda, ka Vācijas administrācijai bija pienākums rīkoties ex officio un tā to nav darījusi.

C — Vērtējums

88. Atbilstoši Kopienu pamatā esošiem un attiecības starp Kopienu un dalībvalstīm regulējošiem vispārējiem principiem, dalībvalstīm to teritorijā ir jānodrošina Kopienu tiesiskā regulējuma īstenošana ( 23 ). Kā ir konsekventi atzinusi Tiesa, ciktāl Kopienu tiesības, ieskaitot to vispārējos principus, neietver kopējas tiesību normas šajā sakarā, valsts iestādes, īstenojot šo tiesisko regulējumu, darbojas atbilstoši valsts procesuālajām un materiālajām tiesību normām ( 24 ).

89. Pamatregulā ir paredzēti daži kopēji noteikumi attiecībā uz tās ieviešanu. Pamatregulas 10. pants tieši attiecas uz to, kā ir jāuzrauga tas, vai ražotāji ievēro ACVN specifikācijas.

90. Pamatregulas 10. panta 4. punkts noteic, ka ir jāveic pasākumi, lai nodrošinātu atbilstību regulai, ja pārtika ar ACVN neatbilst šī ACVN specifikācijai. Tomēr no Pamatregulas 10. panta 4. punkta formulējuma skaidri neizriet, kuras dalībvalsts pārbaudes iestādēm ir pienākums rīkoties, ja netiek ievērota noteikta ACVN specifikācija. No regulas vācu valodas redakcijas ( 25 ) izriet, ka pārbaudes iestāde, kam ir jāveic atbilstošie pasākumi, ir tās dalībvalsts iestāde, kura ir pārkāpjošā produkta izcelsmes valsts. Tās pašas tiesību normas citu valodu redakcijas neatbalsta šādu interpretāciju un noteic, ka pārbaudes iestāde, kam ir pienākums iejaukties, nav tās dalībvalsts iestāde, kura ir pārkāpjošā produkta izcelsmes valsts, bet gan tās dalībvalsts iestāde, kura ir aizsargātā nosaukuma izcelsmes valsts ( 26 ). Atbilstoši šo valodu redakcijām pienākums veikt darbības attiecībā uz produktiem, kas neatbilst ACVN “Parmigiano Reggiano” specifikācijai, būtu tikai Itālijas iestādēm.

91. Ir vērts citēt arī Pamatregulas 10. panta 7. punktu, kas noteic, ka “šajā regulā paredzēto pārbaužu izmaksas sedz ražotāji, kas izmanto aizsargāto nosaukumu”. Tas liek domāt arī, ka 10. pantā paredzētā pārbaude attiecas vienīgi uz specifikāciju piemērošanu attiecībā uz ražotājiem, kuri izmanto aizsargāto nosaukumu tā izcelsmes dalībvalstī.

92. Kaut gan no iepriekš minētā izriet, ka Pamatregulas 10. panta formulējums nav līdz galam skaidrs, es uzskatu, ka Pamatregulas mērķis un vispārējā sistēma norāda, ka pienākums veikt pārbaudes pārsniedz to, ka ir tikai jāpārliecinās, vai produkti atbilst ACVN specifikācijai tajā dalībvalstī, no kuras ir izcēlies ACVN.

93. No Pamatregulas izveidotās aizsardzības sistēmas izriet, ka, lai pareizi ieviestu Pamatregulu, var būt nepieciešamas divu veidu pārbaudes. No vienas puses, jānotiek sistemātiskai uzraudzībai attiecībā uz to, vai ražotāji to produktu, uz kuriem attiecas ACVN, ražošanas reģionā ievēro šī ACVN specifikāciju. No otras puses, ir jārīkojas attiecībā uz ACVN ļaunprātīgu izmantošanu ārpus šī ražošanas reģiona. Tomēr rodas jautājums par to, kāda veida pasākumi ir nepieciešami šim pēdējam minētajam mērķim.

94. Vācijas tiesību sistēma paredz, ka ACVN ievērošana tiek nodrošināta, izmantojot prasības tiesās, kuras var iesniegt plašs prasītāju loks, kuru starpā inter alia var ietilpt patērētāju aizsardzības apvienības un uzņēmējdarbības organizācijas. Līdz ar to ACVN ievērošanas nodrošināšana, izmantojot prasības tiesā, ir atvērta prasītājiem, kuru intereses ir daudz plašākas nekā tikai to ražotāju interešu aizsardzība, kuri ražo preces, uz kurām attiecas ACVN.

95. Tomēr es uzskatu, ka Pamatregulas efektīvas ieviešanas nolūkos šādu tiesiskās aizsardzības līdzekļu pastāvēšana neatbrīvo dalībvalstis no pienākuma tajā pašā laikā nodrošināt no tiesām neatkarīgus piemērotus pārbaudes mehānismus. Pamatregulas 10. panta 1. punkts paredz, ka dalībvalstis “nodrošina, ka [..] pastāv pārbaudes struktūras, kuru uzdevums ir nodrošināt, ka lauksaimniecības produkti un pārtika ar aizsargātiem nosaukumiem atbilst specifikācijā paredzētajām prasībām”. Ņemot vērā šādu vispārīgu formulējumu, pienākums nodrošināt Pamatregulas efektīvu ieviešanu uzliek dalībvalstīm vispārīgu pienākumu nodrošināt adekvātas pārbaudes struktūras, lai pārliecinātos par to, vai produkts, kas tiek laists apgrozībā noteiktā dalībvalstī un kuram ir noteikts ACVN, atbilst šī ACVN specifikācijai neatkarīgi no šī ACVN izcelsmes vietas. Šādas pārbaudes var tikt veiktas, piemēram, to oficiālo pārbaužu kontekstā, kuras tiek veiktas, lai nodrošinātu atbilstību citiem tiesiskā regulējuma noteikumiem pārtikas jomā ( 27 ).

96. Tomēr, pēc manām domām, no regulas neizriet, ka šīm pārbaudes struktūrām sistemātiski ir jārīkojas ex officio, nesaņemot nekādu pamudinājumu, piemēram, to ražotāju, kuru produktiem likumīgi ir ticis piešķirts ACVN, patērētāju vai jebkādu citu ražotāju sūdzību rezultātā.

97. To apliecina Komisijas izdotie dokumenti par šo jautājumu. Komisijas “Kopienas noteikumu rokasgrāmatā” attiecībā uz “Lauksaimniecības produktu un pārtikas ģeogrāfisko norāžu, cilmes vietas nosaukumu un īpašu sertifikātu aizsardzību” tiek minēts, ka “ekskluzīvo tiesību aizsardzību organizē un veic dalībvalstis. Tādēļ no dalībvalstīm ir atkarīgs tas, vai dienesti, kas ir nozīmēti šādai piemērošanai, rīkojas pēc savas iniciatīvas (ex officio) vai pamatojoties uz ACVN/AĢIN/TSG tiesību turētāju sūdzībām” ( 28 ).

98. No tā izriet, ka dalībvalstīm, ieviešot Pamatregulu, ir izvēles brīvība attiecībā uz to, vai noteiktā gadījumā veikt pārbaudes un pēc tam veikt pasākumus, ja tās atklāj preces, kuras pārkāpj ACVN.

99. Šī lieta ir jānošķir no situācijām, kurās iesaistīto interešu dēļ dalībvalstu izvēles brīvība attiecībā uz to, vai rīkoties ex officio, ir daudz vairāk ierobežota. Piemēram, valsts iestāžu ex officio darbība, kas ietver pārbaudes un iespējamās sankcijas, ir obligāta pat, ja to nenoteic Kopienu tiesību akti un bez kāda ārēja pamudinājuma situācijās, kurās indivīdiem un tirgus dalībniekiem nav izdevīgi iesniegt sūdzības ( 29 ), vai, ja kavēšanās rezultātā varētu tikt nodarīti neatgriezeniski zaudējumi, piemēram, gadījumos, kad piesardzības princips noteic, ka nekavējoties jārīkojas, lai atsauktu bīstamu pārtiku vai pārtrauktu uzvedību, kas var nodarīt neatgriezeniskus kaitējumus videi. Tomēr šī lieta nav salīdzināma ne ar vienu no šīm situācijām.

100. Pat situācijā, kurā dalībvalstīm principā ir piešķirta salīdzinoši plaša rīcības brīvība attiecībā uz pasākumiem, kas tām ir jāveic un efektīvi jāpiemēro, lai nodrošinātu Kopienu tiesību efektivitāti, dalībvalstīm noteiktos apstākļos var rasties pienākums rīkoties. Spriedumā lietā Komisija/Francija Tiesa konstatēja, ka šajā lietā Francijas valsts iestādes bija pārkāpušas savas diskrecionārās varas robežas, nerīkojoties, kaut gan vairāku gadu garumā tika veiktas kriminālas darbības, kuras tolerēja policija, un tiesu iestādēs bija iesniegtas sūdzības ( 30 ).

101. Tomēr šīs lietas fakti, kā tie ir saprotami no lietas materiāliem, ir atšķirīgi. It īpaši Komisija nav iesniegusi pierādījumus, kam ir nozīme attiecībā uz šajā lietā izskatāmo laiku ( 31 ), kaut vai attiecībā uz vienu sūdzību vai tiesiskās aizsardzības lūgumu, un vēl jo mazāk par sistemātisku nerīkošanos attiecībā uz šādām sūdzībām vai lūgumiem, attiecībā uz Vācijas teritorijā notiekošu ACVN “Parmigiano Reggiano” ļaunprātīgu izmantošanu.

102. Šajā sakarā ir vērts atzīmēt, ka praksē Komisija atsaucās gandrīz vienīgi uz Vācijas atbildi šīs procedūras pirmstiesas stadijas laikā par to, ka “Parmesan” ir sugas vārds, lai atbalstītu savu apgalvojumu, ka Vācija nav veikusi adekvātus pasākumus, lai novērstu šī nosaukuma pretlikumīgu izmantošanu. Pēc manām domām, korespondence, ar ko lietas dalībnieces apmainījās pirmstiesas procedūras laikā attiecībā uz to, vai nosaukums “Parmesan” ir sugas vārds, ir jāinterpretē kā juridiskās aizstāvības līdzeklis, kas ticis izvirzīts tiesvedības gaitā, un to pašu par sevi nevar interpretēt kā formālu atteikumu aizsargāt reģistrēto ACVN “Parmigiano Reggiano”.

103. Līdz ar to Komisija nav pietiekami dokumentēti un detalizēti pierādījusi, ka Vācijas iestādēm šajā lietā bija pienākums rīkoties ex officio un ka tās to nav darījušas.

D — Secinājums

104. No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka es neuzskatu, ka Pamatregulas 13. panta 1. punkta b) apakšpunkts, skatot to kopā ar šīs regulas 10. pantu, noteica, ka Vācijai bija ex officio jāsoda tas, ka tās teritorijā ar nosaukumu “Parmesan” tiek laists apgrozībā siers, kas neatbilst ACVN “Parmigiano Reggiano” specifikācijai. Komisija it īpaši nav pierādījusi, ka Vācijai bija pienākums tā rīkoties, ja nepastāvēja pietiekams un pienācīgs ārējs impulss to darīt.

105. Tādēļ es uzskatu, ka Komisijas prasība ir jānoraida.

VII — Tiesāšanās izdevumi

106. Saskaņā ar Reglamenta 69. panta 2. punktu lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, jāatlīdzina tiesāšanās izdevumi, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tomēr Vācija nav prasījusi piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

VIII — Secinājumi

107. Tādēļ es uzskatu, ka Tiesai: 1) prasība jānoraida; 2) jāpiespriež katrai lietas dalībniecei segt savus tiesāšanās izdevumus pašai.

( 1 ) Oriģinālvaloda — angļu.

( 2 ) OV L 208, 1. lpp.

( 3 ) 1996. gada 12. jūnija Regula Nr. 1107/96 par ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu reģistrāciju saskaņā ar procedūru, kas izklāstīta Padomes Regulas (EEK) Nr. 2081/92 17. pantā (OV L 148, 1. lpp.).

( 4 ) 1998. gada 9. jūnija spriedums apvienotajās lietās C-129/97 un C-130/97 (Recueil, I-3315. lpp., 37. punkts).

( 5 ) 2002. gada 25. jūnija spriedums lietā C-66/00 (Recueil, I-5917. lpp.).

( 6 ) Turpmākus paskaidrojumus skat. ģenerāladvokāta Ruisa-Harabo Kolomera [Ruiz-Jarabo Colomer] 2005. gada 10. maija secinājumus apvienotajās lietās C-465/02 un C-466/02 Vācija un Dānija/Komisija (“Feta II”) (Krājums, I-9115. lpp., 26.–28. punkts).

( 7 ) Minēts 5. zemsvītras piezīmē, 20. punkts.

( 8 ) Minēts 5. zemsvītras piezīmē.

( 9 ) Šajā sakarā skat. ģenerāladvokāta Ležē [Léger] 2001. gada 9. oktobra secinājumus lietā Bigi, minēta 5. zemsvītras piezīmē, no 45. līdz 55. punktam (it īpaši 53. punkts).

( 10 ) Šis Tiesas apgalvojums ir pārsteidzošs, jo šajā lietā rakstveida apsvērumus iesniedza četras valdības, proti, Itālijas, Grieķijas, Vācijas un Austrijas valdības. Šķiet, ka Vācija un “zināmā mērā” Austrija nepiekrita apgalvojumam, ka “Parmesan” ir pareizais “Parmigiano Reggiano” tulkojums. Divas dalībvalstis, Francija un Portugāle, izteica tikai mutvārdu apsvērumus. Šķiet, ka tās atbalstīja Itālijas un Grieķijas pozīciju, un tāpēc tās ir tikušas ieskaitītas tajā grupā, kuru Tiesa uzskatīja par vairākumu (šajā sakarā skat. ģenerāladvokāta Ležē secinājumus iepriekš 5. zemsvītras piezīmē minētajā lietā Bigi, 47. punkts).

( 11 ) Iepriekš 5. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Bigi, 20. punkts.

( 12 ) 1999. gada 4. marta spriedums lietā C-87/97 Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola (Recueil, I-1301. lpp., 25. punkts).

( 13 ) Iepriekš 12. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola, 26. punkts.

( 14 ) Iepriekš 12. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola, 29. punkts.

( 15 ) Iepriekš 12. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola, 27. punkts.

( 16 ) Šajā sakarā tāpat ir jānorāda, ka, ja termins “Parmigiano” un tā tulkojums “Parmesan” rada asociācijas ar ACVN “Parmigiano Reggiano”, tad nav arī vajadzības aplūkot jautājumu par saliktu nosaukumu reģistrācijas ietekmi uz to būtiskajiem elementiem, jo ir skaidrs, ka, ja salikta nosaukuma būtisks elements ir jāuzskata par tādu, kas rada asociācijas ar visu ACVN kopumā 13. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, tad, ja tas tiek izmantots, lai apzīmētu preces, kas neatbilst attiecīgā ACVN specifikācijai, tas pārkāpj aizsardzību, kas šim ACVN tiek nodrošināta atbilstoši 13. panta 1. punkta b) apakšpunktam.

( 17 ) 1999. gada 16. marta spriedums apvienotajās lietās C-289/96, C-293/96 un C-299/96 (Recueil, I-1541. lpp., 88. punkts).

( 18 ) Minēts 6. zemsvītras piezīmē.

( 19 ) Spriedumā lietā Feta II iesaiņojums, kas tika izmantots ārpus Grieķijas un kas lika domāt par vārda “feta” saistību ar Grieķijas kultūras tradīcijām un civilizāciju, tika uzskatīts par pierādījumu tam, ka vārds “feta” nav sugas vārds. Minētajā lietā “feta” siers tika ražots ļoti lielā Grieķijas teritorijas daļā. Šī iemesla dēļ Tiesa varēja pieņemt, ka saistība starp nosaukumu “feta” un Grieķiju bija vērā ņemams pierādījums attiecībā uz saistību, ko patērētāji saskata starp vārdu “feta” un ACVN “feta” ražošanas apgabalu, kas līdz ar to izslēdz to, ka vārds “feta” varētu būt sugas vārds. Tomēr ir jāšaubās, vai šādu pieeju varētu izmantot šajā lietā, jo “Parmigiano Reggiano” tiek ražots tikai ļoti ierobežotā Itālijas teritorijas daļā. Šī iemesla dēļ ir jāšaubās, vai no saistības starp “Parmesan” un Itāliju var secināt, ka patērētāji sagaida, ka siers ar nosaukumu “Parmesan” būs ražots “Parmigiano Reggiano” ražošanas apgabalā Emīlijā-Romanjā.

( 20 ) 1997. gada 9. decembra spriedums lietā C-265/95 (Recueil, I-6959. lpp.).

( 21 ) Skat., inter alia, 1982. gada 25. maija spriedumu lietā 96/81 Komisija/Nīderlande (Recueil, 1791. lpp., 6. punkts); 2003. gada 26. jūnija spriedumu lietā C-404/00 Komisija/Spānija (Recueil, I-6695. lpp., 26. punkts); 2003. gada 6. novembra spriedumu lietā C-434/01 Komisija/Apvienotā Karaliste (Recueil, I-13239. lpp., 21. punkts) un 2004. gada 29. aprīļa spriedumu lietā C-194/01 Komisija/Austrija (Recueil, I-4579. lpp., 34. punkts).

( 22 ) Šajā sakarā skat. 2005. gada 12. maija spriedumu lietā C-287/03 Komisija/Beļģija (Krājums, I-3761. lpp., 28. punkts).

( 23 ) Skat., inter alia, 2004. gada 25. marta spriedumu apvienotajās lietās C-480/00, C-481/00, C-482/00, C-484/00, C-489/00, C-490/00, C-491/00, C-497/00, C-498/00 un C-499/00 Azienda Agricola Ettore Ribaldi u.c. (Recueil, I-2943. lpp., 42. punkts); 1995. gada 23. novembra spriedumu lietā C-285/93 Dominikanerinnen-Kloster Altenhohenau (Recueil, I-4069. lpp., 26. punkts) un 2000. gada 13. aprīļa spriedumu lietā C-292/97 Karlsson u.c. (Recueil, I-2737. lpp., 27. punkts).

( 24 ) 1983. gada 21. septembra spriedums apvienotajās lietās no 205/82 līdz 215/82 Deutsche Milchkontor u.c. (Recueil, 2633. lpp., 17. punkts); 1998. gada 16. jūlija spriedums lietā C-298/96 Oelmühle Hamburg un Schmidt Söhne (Recueil, I-4767. lpp., 24. punkts) un 2002. gada 24. septembra spriedums lietā C-255/00 Grundig Italiana (Recueil, I-8003. lpp., 33. punkts).

( 25 ) “Stellt eine benannte Kontrollbehörde und/oder eine private Kontrollstelle eines Mitgliedstaats fest, dass ein mit einer geschützten Bezeichnung versehenes Agrarerzeugnis oder Lebensmittel mit Ursprung in ihrem Mitgliedstaat die Anforderungen der Spezifikation nicht erfüllt, so trifft sie die erforderlichen Maßnahmen, um die Einhaltung dieser Verordnung zu gewährleisten.”

( 26 ) Itāļu valodas redakcija šajā sakarā ir viennozīmīga:

“Qualora constatino che un prodotto agricolo o alimentare recante una denominazione protetta originaria del suo Stato membro non risponde ai requisiti del disciplinare, le autorità di controllo designate e/o gli organismi privati di uno Stato membro prendono i necessari provvedimenti per assicurare il rispetto del presente regolamento.”

Arī franču valodas redakcija ir samērā skaidra:

“Lorsque les services de contrôle désignés et/ou les organismes privés d’un État membre constatent qu’un produit agricole ou une denrée alimentaire portant une dénomination protégée originaire de son État membre ne répond pas aux exigences du cahier des charges, ils prennent les mesures nécessaires pour assurer le respect du présent règlement.”

Angļu valodas redakcija ir mazāk viennozīmīga:

“If a designated inspection authority and/or private body in a Member State establishes that an agricultural product or a foodstuff bearing a protected name of origin in that Member State does not meet the criteria of the specification, they shall take the steps necessary to ensure that this Regulation is complied with.”

( 27 ) Šī pieeja patiešām ir tikusi viennozīmīgi pieņemta Padomes 2006. gada 20. marta Regulas (EK) Nr. 510/2006 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību (OV L 93, 12. lpp.) 10. pantā. Šī regula stājās spēkā 2006. gada 31. martā, un ar to tika atcelta Pamatregula. 10. pantā tā paredz “oficiālas kontroles”, noteicot, ka “dalībvalstis norīko kompetento iestādi vai iestādes, kas saskaņā ar [Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa] Regulu (EK) Nr. 882/2004 [par oficiālo kontroli, ko veic, lai nodrošinātu atbilstības pārbaudi saistībā ar dzīvnieku barības un pārtikas aprites tiesību aktiem un dzīvnieku veselības un dzīvnieku labturības noteikumiem,] ir atbildīgas par kontrolēm attiecībā uz šajā regulā paredzētajiem pienākumiem”. 11. pants atsevišķi attiecas uz “specifikāciju ievērošanas pārbaudi” un inter alia noteic, ka šādas pārbaudes izmaksas sedz uzņēmēji, attiecībā uz kuriem notiek pārbaude.

( 28 ) “Lauksaimniecības produktu un pārtikas ģeogrāfisko norāžu, cilmes vietas nosaukumu un īpašu sertifikātu aizsardzība”, Kopienas noteikumu rokasgrāmata, otrais izdevums, 2004. gada augusts, Lauksaimniecības ģenerāldirekcija, Pārtikas kvalitātes politika Eiropas Savienībā; teksts angļu valodā PDF formātā ir pieejams Komisijas interneta lappusē (http://ec.europa.eu/agriculture/publi/gi/broch_en.pdf).

( 29 ) Skat., piemēram, dalībvalstu pienākumu atgūt nepamatoti izmaksātus ELVGF līdzekļus: skat., inter alia, 1990. gada 11. oktobra spriedumu lietā C-34/89 Itālija/Komisija (Recueil, I-3603. lpp.) un 1991. gada 21. februāra spriedumu lietā C-28/89 Vācija/Komisija (Recueil, I-581. lpp.).

( 30 ) Minēts 20. zemsvītras piezīmē.

( 31 ) Jautājums par to, vai dalībvalsts nav izpildījusi pienākumus, ir novērtējams, ņemot vērā stāvokli, kāds tas dalībvalstī bija, beidzoties argumentētajā atzinumā noteiktajam termiņam. (Skat., inter alia, 2000. gada 30. novembra spriedumu lietā C-384/99 Komisija/Beļģija, Recueil, I-10633. lpp., 16. punkts; 2001. gada 15. marta spriedumu lietā C-147/00 Komisija/Francija, Recueil, I-2387. lpp., 26. punkts, un 2004. gada 15. jūlija spriedumu lietā C-272/01 Komisija/Portugāle, Krājums, I-6767. lpp., 29. punkts).