ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
27

Šādos apstākļos Vergabekammer Südbayern (Dienvidbavārijas Publisko iepirkumu palāta) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā saskaņā ar Regulas Nr. 1370/2007 5. panta 1. punktu kopā ar [grozīto] Direktīvu 2004/18 vai Direktīvu 2014/24 šo direktīvu noteikumi principā ir piemērojami vieni paši tādējādi, ka jebkurš Regulas Nr. 1370/2007 noteikums, ar kuru izdarīta atkāpe no šīm direktīvām, nav jāpiemēro? 2) Vai līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā saskaņā ar Regulas Nr. 1370/2007 5. panta 1. punktu, skatītu kopā ar [grozīto] Direktīvu 2004/18 vai Direktīvu 2014/24, apakšuzņēmuma līgumu slēgšanas likumība ir regulēta vienīgi ar Tiesas izstrādātiem noteikumiem saistībā ar [grozīto] Direktīvu 2004/18 un Direktīvas 2014/24 63. panta 2. punkta noteikumiem, vai arī ir jāuzskata, ka līgumslēdzēja iestāde, atkāpjoties no iepriekš minētā, šādā procedūrā var procentuāli noteikt pretendentiem [pakalpojuma sniedzēja] paša sniegtā pakalpojuma apjomu (to aprēķinot tīkla kilometros) saskaņā ar Regulas Nr. 1370/2007 4. panta 7. punktu? 3) Vai tad, ja līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrām saskaņā ar Regulas Nr. 1370/2007 5. panta 1. punktu, skatītam kopā ar [grozīto] Direktīvu 2004/18 vai Direktīvu 2014/24, ir piemērojams Regulas Nr. 1370/2007 4. panta 7. punkts, līgumslēdzēja iestāde, ņemot vērā Regulas Nr. 1370/2007 preambulas 19. apsvērumu, var noteikt [pakalpojuma sniedzēja] paša sniegtā pakalpojuma apjomu tādējādi, ka tās prasība par to, ka [pakalpojuma sniedzēja] paša sniegtajam pakalpojumam ir jābūt 70 % apjomā, to aprēķinot tīkla kilometros, var tikt attaisnota?”
14

Pirms maksātnespējas procedūras Ungārijā izbeigšanas 2013. gada 7. septembrīENEFI pārsūdzēja Rumānijā uzsākto piespiedu izpildi. Tā būtībā uzskatīja, ka tai nav jāmaksā atbilstoši paziņojumam par nodokli maksājamais PVN un ka ar to saistītā piespiedu izpilde ir prettiesiska, jo laikā, kad tika veikta nodokļu revīzija, kuras rezultātā tika izdots paziņojums par nodokli, attiecībā uz to jau bija sākta maksātnespējas procedūra Ungārijā. Līdz ar to, ENEFI ieskatā, DGRFP Braşov bija jāizvirza savs prasījums minētajā maksātnespējas procedūrā. Saskaņā ar Ungārijas tiesībām, kas atbilstoši Regulas Nr. 1346/2000 4. pantam esot noteicošās, tiesības izvirzīt prasījumus, kuri nav reģistrēti maksātnespējas procedūrā, principā izbeidzas.
33

It īpaši saskaņā ar Vācijas valdības viedokli minētās sistēmas mērķis ir nodrošināt, lai aptiekas, kuras nodarbojas ar tirdzniecību pa pastu, neiesaistītos graujošā konkurencē, izmantojot cenas, kas radītu tradicionālo aptieku izzušanu it īpaši lauku vai maz apdzīvotos rajonos, kuros aptiekām nebūtu tik izdevīgi atrasties. Šī valdība uzstāj uz to, ka tikai šādas aptiekas var nodrošināt drošu un kvalitatīvu apgādi, it īpaši neatliekamās palīdzības situācijās, kā arī individuālās konsultācijas un izplatīto zaļu efektīvu kontroli.
32

Ja Eiropas Savienības preču zīmju tiesa uz to pierādījumu pamata, kurus principā tajā ir jāiesniedz atbildētājam, secina, ka sajaukšanas iespēja nepastāv daļā no Savienības, tad likumīgā tirdzniecība, kāda izriet no attiecīgā apzīmējuma izmantošanas šajā Savienības daļā, nevar tikt aizliegta. Kā to ir norādījis ģenerāladvokāts savu secinājumu 25.–27. punktā, šāds aizliegums pārsniegtu ekskluzīvās tiesības, kādas ir piešķirtas ar Eiropas Savienības preču zīmi, ciktāl šīs tiesības minētās preču zīmes īpašniekam ļauj tikai aizsargāt sevišķas intereses, proti, nodrošināt, ka minētā preču zīme var pildīt savas funkcijas (šajā ziņā skat. spriedumu, 2011. gada 12. aprīlis, DHL Express France, C‑235/09, EU:C:2011:238, 46. un 47. punkts).
26

Iesniedzējtiesa atgādina, ka pamatnosacījumi atļaujas transportlīdzekļu pagaidu ievešanai ar pilnīgu atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļa saņemšanai ir ietverti Īstenošanas regulas 558. panta 1. punktā. Pamatlietā esot vispārzināms, ka šī 558. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā paredzētie nosacījumi ir tikuši izpildīti. Līdz ar to rodoties tikai jautājums par to, vai ir izpildīti Īstenošanas regulas 558. panta 1. punkta c) apakšpunktā ietvertie nosacījumi, kuri paredz, ka komerciālas izmantošanas gadījumā transportlīdzekļus principā drīkst izmantot tikai pārvadājumos, kuri sākas vai beidzas ārpus Kopienas muitas teritorijas. Atbilde uz šo jautājumu esot atkarīga no Īstenošanas regulas 555. panta 1. punkta a) apakšpunktā ietvertā formulējuma “komerciāla izmantošana” interpretācijas
Tajā pašā laikā no Direktīvas 2001/29 preambulas 3. un 31. apsvēruma izriet, ka ar to veiktās saskaņošanas mērķis it īpaši elektroniskā vidē ir saglabāt taisnīgu līdzsvaru starp autortiesību un blakustiesību īpašnieku interesēm aizsargāt to intelektuālā īpašuma tiesības, kas tiek garantēts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 17. panta 2. punktā, no vienas puses, un aizsargāto objektu lietotāju pamattiesību un interešu aizsardzību, it īpaši viņu vārda brīvību un informācijas brīvību, kas garantēta Hartas 11. pantā, kā arī sabiedrības intereses.
7

Papildu administratīvajiem sodiem, kurus var uzlikt atbilstoši GSpG, par azartspēļu rīkošanu peļņas gūšanas nolūkā personu, kas nav koncesijas turētāja, var saukt arī pie kriminālatbildības. Saskaņā ar Strafgesetzbuch (Kriminālkodekss) 168. panta 1. punktu sodāms ir “ikviens, kas rīko spēles, kuras ir tieši aizliegtas vai kurās laimests vai zaudējums ir atkarīgs tikai vai galvenokārt no nejaušības, vai ikviens, kas veicina tikšanās, lai organizētu šādas azartspēles ar mērķi sev vai kādam citam gūt finansiālu labumu no šādas organizēšanas vai no šādas tikšanās”. Paredzētie sodi ir brīvības atņemšana uz laiku līdz 6 mēnešiem vai naudas sods 360 dienas likmju apmērā. Atbilstoši šī kodeksa 168. panta 2. punktam šādu pašu sodu piemēro “ikvienam, kas piedalās šādā spēle kā komersants”.
16

Francijas Civilprocesa kodeksa redakcijā, kas izriet no 2011. gada 1. septembra Dekrēta Nr. 2011-1043 par nodrošināšanas pasākumiem pēc mantojuma atklāšanās un procedūrām par pagaidu noregulējumu (Décret no 2011–1043 du 1er septembre 2011 relatif aux mesures conservatoires prises après l’ouverture d’une succession et à la procédure en la forme des référés; 2011. gada 2. septembraJORF, 14884. lpp.) (turpmāk tekstā – “CPC”), 540. pantā ir noteikts, ka: “Ja spriedums ir taisīts aizmuguriski vai tas ir uzskatāms par pretrunīgu, tiesa var atjaunot termiņus atbildētājam, ja atbildētājs no viņa neatkarīgu apstākļu dēļ nezināja par spriedumu atbilstošā termiņā, lai uzsāktu pārsūdzēšanas procedūru, vai viņš bija rīcībnespējīgs. Pieteikumu par pārsūdzēšanas termiņa atjaunošanu iesniedz tiesas, kurai jāizskata iebildumi vai apelācijas sūdzība, priekšsēdētājam. Priekšsēdētājs to izskata kā lietā par pagaidu noregulējumu. Pieteikums ir pieņemams divu mēnešu laikā pēc pirmā dokumenta paziņošanas vai, ja tas nav noticis, pēc pirmā izpildu pasākuma, ar ko pilnībā vai daļēji tiek liegta piekļuve parādnieka mantai. [..]”
16

Iesniedzējtiesa norāda, ka attiecīgās preces ir priekšautapmetņi aizsardzībai pret starojumu, kuru iekšpusē un ārpusē ir aptuveni 0,2 mm biezs vienkrāsains audums, kurš pilnībā sastāv no sintētiskām šķiedrām (poliestera un poliamīda). Polsterējums sastāv galvenokārt no antimona (aptuveni 60 % no svara) un citiem elementiem ar polimēru kā nesējmateriālu. Šie priekšautapmetņi bez piedurknēm sniedzas līdz kājstarpei, un tiem ir apaļš, cieši pieguļošs izgriezums pie kakla, nav apkakles un ir piešūti polsterēti plecu spilventiņi. Priekšējās daļas pārklājas pilnībā un aizmugurējā daļa ir aiztaisāma ar līmlentes aizdarēm labajā pusē plecu līmenī. Turklāt aizmugurējā daļā ir kabata krūškurvja līmenī no krāsaina auduma. Tāpat šīm precēm ir gredzens, kas izgatavots no parasta materiāla un ir piešūts ar lenti pie kakla līnijas izgriezuma. Šie priekšautapmetņi aizsargā cilvēkus no rentgena stariem, veicot profesionālo darbību.
30

Proti, no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka 1998. gada 5. novembrī starp B&M un tās akcionāriem, no vienas puses, un Universal Music, no otras puses, noslēgtais līgums ir ticis apspriests un parakstīts Čehijas Republikā. Līgumslēdzēju pušu tiesības un pienākumi, tostarp Universal Music pienākums attiecībā uz atlikušajiem 30 % akciju samaksāt augstāku summu nekā sākotnēji paredzētā summa, ir tikuši definēti šajā dalībvalstī. Šis līgumiskais pienākums, ko līgumslēdzējām pusēm nebija nodoma radīt, ir radies Čehijas Republikā.
19

Šajos apstākļos Landgericht Köln (Ķelnes apgabaltiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai jautājums, vai ir konstatējama “izziņošana sabiedrībai” Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punkta izpratnē un/vai Direktīvas 2006/115 8. panta 2. punkta izpratnē, vienmēr ir jāizvērtē, pamatojoties uz vieniem un tiem pašiem kritērijiem, proti, ka — darba izmantotājs, pilnībā apzinoties savas rīcības sekas, veic darbību, lai trešajām personām nodrošinātu piekļuvi aizsargātam darbam, kuras nebūtu, ja izmantotājs šo darbību nebūtu veicis; — “sabiedrība” nozīmē, ka potenciālo adresātu skaits ir nenoteikts un turklāt to veido diezgan liels personu skaits; šajā ziņā nenoteikts skaits ir tad, ja runa ir par “personām vispārīgi”, nevis par privātai grupai piederīgām personām, savukārt “diezgan liels personu skaits” nozīmē, ka ir jāpārsniedz noteikts minimālais slieksnis un ka pārāk mazs vai pat niecīgs attiecīgo personu skaits neatbilst šim kritērijam. Turklāt šajā ziņā svarīgi ir ne tikai tas, cik personām vienlaicīgi ir piekļuve vienam un tam pašam darbam, bet arī tas, cik no viņām ir secīga piekļuve darbam; — sabiedrībai, kurai darbs tiek izziņots, ir jābūt jaunai sabiedrībai, proti, sabiedrībai, kuru darba autors nebija ņēmis vērā, kad tas atļāva darba izmantošanu, izziņojot to sabiedrībai, ja vien turpmākā izziņošana netiek veikta īpašā tehniskā veidā, kas atšķiras no sākotnējās izziņošanas, un — nav nebūtiski, vai attiecīgā izmantošanas darbība tiek veikta peļņas gūšanas nolūkā, turklāt sabiedrība ir gatava uztvert izziņošanu, nevis tiek tikai nejauši “sasniegta”, lai gan tas nav obligāts izziņošanas sabiedrībai priekšnoteikums? 2) Vai tādos gadījumos kā pamatlietā, kuros rehabilitācijas centra uzturētājs savās telpās uzstāda televizorus, kuriem tas pievada apraides signālu un tādējādi padara uztveramus televīzijas raidījumus, uz jautājumu, vai notiek izziņošana sabiedrībai, ir jāatbild, pamatojoties uz jēdzienu “izziņošana sabiedrībai” Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punktā vai Direktīvas 2006/115 8. panta 2. punktā, ja ar televīzijas raidījumiem, kuri padarīti uztverami, ir aizskartas daudzu iesaistīto personu, it īpaši komponistu, tekstu autoru un mūzikas izdevēju, taču arī izpildītāju, skaņu ierakstu producentu un literāro darbu autoru, autortiesības un blakustiesības? 3) Vai tādos gadījumos kā pamatlietā, kuros rehabilitācijas centra uzturētājs savās telpās uzstāda televizorus, kuriem tas pievada apraides signālu un tādējādi saviem pacientiem padara uztveramus televīzijas raidījumus, notiek “izziņošana sabiedrībai” Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punkta vai Direktīvas 2006/115 8. panta 2. punkta izpratnē? 4) Ja attiecībā uz tādiem gadījumiem kā pamatlietā tiek atzīta izziņošana sabiedrībai šādā izpratnē – vai Tiesa apstiprina savu judikatūru, saskaņā ar kuru izziņošana sabiedrībai nenotiek gadījumos, kad aizsargātas fonogrammas radio pārraižu ietvaros tiek atskaņotas pacientiem zobārsta kabinetā (skat. 2012. gada 15. marta spriedumu SCF (C‑135/10, EU:C:2012:140)) vai līdzīgās vietās?”
9

Par sava darba izmantošanas tiesību pārkāpumu maksājamās kompensācijas apmēru C. Liffers aprēķināja, atsaukdamies uz honorāru vai maksājumu summu, kas viņam būtu pienākusies, ja Mandarina un Mediaset viņam būtu lūgušas atļauju izmantot attiecīgās intelektuālā īpašuma tiesības, un tādējādi pamatodamies uz Intelektuālā īpašuma likuma 140. panta 2. punkta b) apakšpunktu, kurā aizskarto intelektuālā īpašuma tiesību īpašniekam ir ļauts ciestā kaitējuma atlīdzinājumu novērtēt, balstoties uz honorāru vai maksājumu summu, kas tam būtu pienākusies, ja pārkāpējs tam būtu lūdzis atļauju šīs tiesības izmantot (turpmāk tekstā – “hipotētiskie honorāri”). Šajā aprēķināšanas kārtībā – atšķirībā no tā paša panta 2. punkta a) apakšpunktā paredzētās – kompensācijas pieprasītājam nav jāpierāda, cik lielā mērā tam kaitējums faktiski ir nodarīts. Tālab C. Liffers pamatojās uz Audiovizuālo darbu producentu intelektuālā īpašuma tiesību kolektīvā pārvaldījuma organizācijas (Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales) tarifiem. Šādi aprēķinātajai materiālā kaitējuma summai C. Liffers pieskaitīja paušālsummu par morālo kaitējumu, kas, viņaprāt, viņam esot nodarīts.
8

Regulas Nr. 2201/2003 15. pantā “Lietas nodošana tiesai, kas atrodas labākā vietā tiesas spriešanai” ir paredzēts: “1. Izņēmuma kārtā dalībvalsts tiesas, kurām ir piekritība pēc būtības, ja tās uzskata, ka citas tās dalībvalsts tiesa, ar kuru bērnam ir īpaša saikne, ir labākā atrašanās vietā tiesas spriešanai vai atsevišķas lietas daļas izskatīšanai, un ja tas ir bērna interesēs, var: a) apturēt tiesvedību vai attiecīgo tās daļu un aicināt puses iesniegt prasību minētās citas dalībvalsts tiesā saskaņā ar 4. punktu; vai b) lūgt citas dalībvalsts tiesu pieņemt piekritību saskaņā ar 5. punktu. 2. Šā panta 1. punktu piemēro: a) pēc pieteikuma saņemšanas no kādas puses vai b) pēc pašas tiesas ierosmes, vai c) pēc pieteikuma saņemšanas no citas tās dalībvalsts tiesas, ar kuru bērnam ir īpaša saikne saskaņā ar 3. punktu. Īstenoto lietas nodošanu pēc tiesas ierosmes vai pēc citas dalībvalsts tiesas pieteikuma saņemšanas jāpieņem vismaz vienai no pusēm. 3. Uzskata, ka bērnam ir 1. punktā minētā īpašā saikne ar dalībvalsti, ja šī dalībvalsts: a) ir kļuvusi par bērna pastāvīgo dzīvesvietu pēc tam, kad 1. punktā minētajā tiesā iesniegta prasība, vai b) ir bērna iepriekšējā pastāvīgā dzīvesvieta, vai c) ir bērna pilsonības vieta, vai d) ir tās personas pastāvīgā dzīvesvieta, kurai ir vecāku atbildība, vai e) ir vieta, kurā atrodas bērna īpašums, un ja lieta ir saistīta ar bērna aizsardzības pasākumiem, kuri attiecas uz šī īpašuma pārvaldīšanu, saglabāšanu vai atsavināšanu. 4. Dalībvalsts tiesa, kurai ir piekritība pēc būtības, nosaka termiņu, kurā minētās citas dalībvalsts tiesās jāiesniedz prasību saskaņā ar 1. punktu. Ja šajā laikā attiecīgajās tiesās nav iesniegta prasība, tiesa, kurā iesniegta prasība, turpina īstenot piekritību atbilstoši 8. līdz 14. pantam. 5. Minētās citas dalībvalsts tiesas, ja īpašu lietas apstākļu dēļ tas ir bērna interesēs, pieņem piekritību sešu nedēļu laikā pēc prasības iesniegšanas, kas izdarīta saskaņā ar 1. punkta a) apakšpunktu vai 1. punkta b) apakšpunktu. Šajā gadījumā tiesa, kurā prasība iesniegta pirmajā, atsakās no piekritības. Pretējā gadījumā tiesa, kurā iesniegta prasība pirmajā, turpina īstenot piekritību atbilstoši 8. līdz 14. pantam. [..]”
Lieta C‑598/15

Banco Santander, SA

pret

Cristobalina Sánchez López

(Juzgado de Primera Instancia de Jerez de la Frontera lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 93/13/EEK – Patērētāju līgumi – Negodīgi noteikumi – Valsts tiesas pilnvaras – Patērētājiem atzītās aizsardzības efektivitāte – Hipotekārā aizdevuma līgums – Piedziņas vēršanas uz hipotēkas objektu ārpustiesas procedūra – Nosolītāja lietu tiesību atzīšanas vienkāršota tiesvedība

Kopsavilkums – Tiesas (piektā palāta) 2017. gada 7. decembra spriedums

Patērētāju tiesību aizsardzība – Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos – Direktīva 93/13 – Piemērošanas joma – Piedziņas vēršanas uz hipotēkas objektu ārpustiesas procedūra, kas sastāv no patērētāja nekustamā īpašuma piešķiršanu tā kreditoram, šim patērētājam to neapstrīdot – Procedūras neatkarība no attiecībām starp kreditoru un patērētāju – Izslēgšana

(Padomes Direktīvas 93/13 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts)

Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts nav piemērojami tādā procedūrā, par kādu ir pamatlieta un ko ir uzsācis nekustamā īpašuma nosolītājs pēc tam, kad ārpustiesas ceļā ir vērsta piedziņa uz hipotēkas objektu, kam attiecībā uz šo īpašumu ir piekritis patērētājs par labu kreditoram komersantam, un kuras mērķis ir aizsargāt lietu tiesības, ko šis nosolītājs ir likumīgi ieguvis, ciktāl, pirmkārt, šī procedūra ir neatkarīga no juridiskās saiknes, kas saista kreditoru komersantu ar patērētāju, un, otrkārt, ir notikusi piedziņas vēršana uz hipotēkas objektu, nekustamais īpašums ir ticis pārdots un ar to saistītās lietu tiesības ir tikušas nodotas, patērētājam neizmantojot šajā ziņā paredzētos tiesību aizsardzības līdzekļus.

Katrā ziņā, pirmkārt, lai gan Direktīvas 93/13 mērķis ir nodrošināt aizsardzību, ko ar to piešķir patērētājiem, kas liek valsts tiesai pārbaudīt līguma noteikuma, kurš ietilpst šīs direktīvas piemērošanas jomā, negodīgumu, ir jāuzsver, ka uz šīs direktīvas noteikumiem nevar lietderīgi atsaukties, ja nav atbilstošu norāžu par iespējamu negodīga līguma noteikuma esamību hipotekārā aizdevuma līgumā, par ko ir bijusi ārpustiesas piedziņas procedūra. Otrkārt, kā to secinājumu 70. punktā ir uzsvēris ģenerāladvokāts un ar nosacījumu, ka iesniedzējtiesa to pārbauda, šķiet, ka C. Sánchez López bija iespēja īpašuma īpašumtiesību nodošanas ārpustiesas procedūrā pret to iebilst vai lūgt tās apturēšanu hipotekārā aizdevuma līguma negodīga noteikuma dēļ, vienlaicīgi lūdzot noteikt pagaidu pasākumus, lai apturētu tai piederošā nekustamā īpašuma pārdošanu. Tieši piedziņas vēršanas uz hipotēku procedūrā tiesa varēja attiecīgā gadījumā pēc savas ierosmes pārbaudīt hipotekārā aizdevuma līgumā esošo noteikumu iespējamo negodīgumu

(skat. 48.–50. punktu un rezolutīvo daļu)
Tā kā vielas ražošanas un izmantošanas mērķis ir to pārveidot citā vielā, pirmais no trim nosacījumiem, kas izriet no Regulas Nr. 1907/2006 3. panta 15. punkta, lai vielu kvalificētu par “starpproduktu”, ir izpildīts. Šīs pašas regulas 3. panta 15. punktā nav ietverts neviens papildu kritērijs, kas ļautu nošķirt atkarībā no šī mērķa galvenā vai papildrakstura, nedz izpētīt, vai ķīmiskais process, kurā viela tiek pārveidota par citu vielu, var tikt sajaukts ar šīs vielas galīgo izmantošanu, kam tā ir paredzēta.

No Regulas Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), 1. panta 1. punkta izriet, ka tās mērķis ir nodrošināt augsta līmeņa cilvēku veselības aizsardzību un vides aizsardzību, ieskaitot alternatīvu metožu attīstību vielu bīstamības novērtēšanai, kā arī vielu brīvu apriti iekšējā tirgū, reizē veicinot konkurenci un inovācijas. Šādam mērķim ar minēto regulu ir izveidota integrēta ķīmisko vielu kontroles sistēma, kurā ietilpst to reģistrācija, izvērtēšana, kā arī to atļaušana un iespējamie izmantošanas ierobežojumi.

Regulā Nr. 1907/2006 īpaša uzmanība ir pievērsta vielām, kuras tiek sauktas par tādām, “kas rada ļoti lielas bažas”. Šīm vielām piemēro šīs regulas VII sadaļā paredzēto licencēšanas sistēmu, kuras mērķis atbilstoši tās 55. pantam ir nodrošināt labu iekšējā tirgus darbību, reizē nodrošinot to, ka pienācīgi kontrolē risku, ko izraisa vielas, kas rada ļoti lielas bažas, un šīs vielas pakāpeniski aizvieto ar piemērotām alternatīvām vielām vai tehnoloģijām, ja to darīt ir pamatoti no ekonomikas un tehnoloģiju viedokļa. Šīs licencēšanas sistēmas pirmais posms ir vielu, kas rada ļoti lielas bažas, apzināšanas process, pamatojoties uz Regulas Nr. 1907/2006 57. pantā minētajiem kritērijiem. Otrais posms ir šo vielu iekļaušana to vielu sarakstā, uz kurām attiecas licencēšana, kas veido šīs regulas XIV pielikumu, un trešais un pēdējais posms attiecas uz procedūru, kuras rezultātā attiecīgajā gadījumā vielai, kas rada ļoti lielas bažas, tiek piešķirta licence.

(skat. 54.–56. punktu)
Komisijas 2011. gada 29. novembra Īstenošanas regula (ES) Nr. 1249/2011 par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā ir jāinterpretē tādējādi, ka tā pēc analoģijas nav piemērojama attiecībā uz precēm, kurām ir lietā C‑435/15 aplūkoto trīs GoPro Hero 3 Black Edition gammas kameru modeļu raksturiezīmes.

Šīs pēdējās minētās preces nav identiskas “kabatas izmēra videoierakstītājiem”, kas ir paredzēti minētajā regulā, jo, kā norāda iesniedzējtiesa, minētās preces tostarp atšķiras ar to spēju fotografēt un ar to, ka tām nav ne digitālas tālummaiņas funkcijas, ne skaļruņa, ne integrētas iekšējās atmiņas.

Tā kā kameras, par kurām ir strīds lietā C‑435/15, nav ne identiskas, ne pietiekami līdzīgas precēm, kas ir klasificētas Īstenošanas regulā Nr. 1249/2011, šī regula attiecībā uz tām nav piemērojama.

Komisijas 2014. gada 8. augusta Īstenošanas regula (ES) Nr. 876/2014 par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā ir jāinterpretē tādējādi, ka tā pēc analoģijas ir piemērojama attiecībā uz precēm, kurām ir iepriekš minētajā lietā aplūkoto trīs GoPro Hero 3 Black Edition gammas kameru modeļu raksturiezīmes, bet ka tā nav spēkā.

Konkrētajā gadījumā Īstenošanas regulā Nr. 876/2014 “action” videokameras ir klasificētas KN apakšpozīcijā 8525 80 99, neprasot, lai ierakstu veikšanai no ārējiem videofonijas avotiem tās varētu tikt izmantotas autonomi, proti, neatkarīgi no materiāliem vai programmatūras, kas tajās sākotnēji nav integrētas. Šāda autonoma ierakstīšanas spēja ir nepieciešams nosacījums preces klasificēšanai KN tarifu apakšpozīcijā 8525 80 99. Pretējā gadījumā preces ir jāklasificē nevis KN apakšpozīcijā 8525 80 99, bet drīzāk KN apakšpozīcijā 8525 80 91 (spriedums, 2015. gada 5. marts, Vario Tek, C‑178/14, nav publicēts, EU:C:2015:152, 32. punkts).

No tā izriet, ka Īstenošanas regula Nr.°876/2014, ciktāl ar to “action” videokameras ir klasificētas KN apakšpozīcijā 8525 80 99, neprecizējot, ka tām šīs klasificēšanas mērķiem ierakstus no ārējiem videofonijas avotiem ir jāspēj veikt autonomi, ir nesaderīga ar šīs apakšpozīcijas piemērojamību.

(skat. 36., 42., 43., 50., 51. un 53. punktu un rezolutīvās daļas 1) un 2) punktu)