Keywords

Summary



Keywords

1. Prejudiciāli jautājumi – Tiesas kompetence – Robežas – Jautājuma priekšmeta noteikšana

(EKL 234. pants)

2. Prejudiciāli jautājumi – Pieņemamība – Robežas – Acīmredzami neatbilstoši jautājumi un hipotētiski jautājumi, kas uzdoti kontekstā, kurš neļauj sniegt derīgu atbildi

(EKL 234. pants)

3. Starptautiskie nolīgumi – EEK un Kartahenas nolīguma dalībvalstu sadarbības nolīgums – Vislielākā labvēlības režīma atruna – Tieša iedarbība – Neesamība

(EEK un Kartahenas nolīguma dalībvalstu sadarbības nolīguma 4. pants; Padomes Regula Nr. 1591/84)

Summary

1. Lai gan Tiesai atbilstoši EKL 234. pantam nav kompetences piemērot Kopienu tiesību normu konkrētā strīdā un tādējādi izvērtēt valsts tiesību noteikumu saistībā ar šo normu, tā tomēr tiesu sadarbības ietvaros, ko ievieš šis pants, var, balstoties uz lietas materiāliem, sniegt valsts tiesai Kopienu tiesību interpretāciju, kas tai varētu būt noderīga šī noteikuma seku vērtējumā.

(sal. ar 24. punktu)

2. Uz jautājumiem par Kopienu tiesību interpretāciju, kurus valsts tiesa uzdevusi pašas noteiktajos tiesiskā regulējuma un faktisko apstākļu ietvaros, kuru precizitāte Tiesai nav jāpārbauda, attiecas atbilstības pieņēmums. Tiesa var atteikties lemt par valsts tiesas iesniegto lūgumu tikai tad, ja ir acīmredzams, ka lūgtajai Kopienu tiesību interpretācijai nav nekāda sakara ar pamata lietas faktiskajiem apstākļiem vai tās priekšmetu, kad izvirzītā problēma ir hipotētiska vai kad Tiesai nav zināmi faktiskie un juridiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai sniegtu noderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem.

(sal. ar 27. punktu)

3. Sadarbības nolīguma, kurš noslēgts starp Eiropas Ekonomikas kopienu, no vienas puses, un Kartahenas nolīgumu un tā dalībvalstīm, proti, Bolīviju, Kolumbiju, Ekvadoru, Peru un Venecuēlu, no otras puses, kurš apstiprināts ar Regulu Nr. 1591/84, 4. pants, saskaņā ar kuru starp līgumslēdzējām pusēm ir noteikta vislielākā labvēlības režīma atruna, privātpersonām nepiešķir tiesības, uz kurām tās var atsaukties dalībvalsts tiesās.

Tiesas sniegtā interpretācija 2005. gada 1. marta spriedumā lietā C‑377/02 Van Parys jautājumā par tādas vislielākā labvēlības režīma atrunas tiešās iedarbības neesamību, kura iekļauta Sadarbības pamatnolīgumā starp Eiropas Ekonomikas kopienu un Kartahenas nolīgumu un tā dalībvalstīm, proti, Bolīviju, Kolumbiju, Ekvadoru, Peru un Venecuēlu, kurš Kopienas vārdā apstiprināts ar Lēmumu 98/278 un kurš aizstāja minēto sadarbības nolīgumu, arī ir jāattiecina uz šī pēdējā minētā nolīguma 4. pantu. Lai arī tāda vislielākā labvēlības režīma atruna kā tā, kura ir iekļauta, pirmkārt, Sadarbības pamatnolīgumā un, otrkārt, Sadarbības nolīgumā, ir formulēta dažādi, tas, ka šī atruna ir dažādi formulēta, var tikt uzskatīts par apstākli, kas prasa atšķirīgu interpretāciju attiecībā uz tās iespējamo tiešo iedarbību, tikai tiktāl, ciktāl nolīgumu vispārējā sistēma un mērķi liecina par līgumslēdzēju pušu gribu ar šo atšķirīgo formulējumu atzīt, ka Sadarbības pamatnolīguma 4. pantam nav tiešas iedarbības, kura iepriekš bija atzīta Sadarbības nolīguma 4. pantā.

Taču Sadarbības pamatnolīgums, it īpaši tā 4. pants, neliecina par to, ka līgumslēdzējas puses atradās neizdevīgākā stāvoklī salīdzinājumā ar Sadarbības nolīgumā tām paredzēto stāvokli, it īpaši jautājumā par vislielākā labvēlības režīma atrunu. Tieši pretēji, abu šo nolīgumu salīdzinājums atklāj pakāpenisku tādas sadarbības intensitātes stiprināšanu, kuru ir uzņēmušās līgumslēdzējas puses.

(sal. ar 38., 39., 42., 44. un 45. punktu un rezolutīvo daļu)