ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
14

Ar Padomes 2011. gada 19. decembra Lēmumu 2011/866/ES attiecībā uz Komisijas priekšlikumu Padomes Regulai, ar ko no 2011. gada 1. jūlija koriģē Eiropas Savienības ierēdņu un pārējo darbinieku atalgojumu un pensijas, kā arī korekcijas koeficientus, kurus piemēro šim atalgojumam un pensijām (OV L 341, 54. lpp.), Padome nolēma “nepieņemt [regulas] priekšlikumu” it īpaši šādu iemeslu dēļ: “(8) [..] Padome ir pārliecināta, ka pašreizējā finanšu un ekonomikas krīze Savienībā un no tās izrietošie būtiskie fiskālie pielāgojumi daudzās dalībvalstīs, inter alia valstu ierēdņu algu pielāgojumi, ir Savienības ekonomiskās un sociālās situācijas būtiska un pēkšņa pasliktināšanās. [..] (13) Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, Padome uzskata, ka Komisijas nostāja attiecībā uz to, vai ir notikusi ekonomiskās un sociālās situācijas būtiska un pēkšņa pasliktināšanās, un atteikšanās iesniegt priekšlikumu saskaņā ar Civildienesta noteikumu XI pielikuma 10. pantu balstās uz nenoliedzami nepietiekamu un kļūdainu pamatojumu. (14) Ņemot vērā to, ka Tiesa lietā [C-40/10 Komisija/Padome, kurā tika taisīts 2010. gada 24. novembra spriedums (Krājums, I-12043. lpp.)] nolēma, ka Civildienesta noteikumu XI pielikuma piemērošanas laikposmā minētā pielikuma 10. pantā paredzētā procedūra ir vienīgā iespēja atalgojuma korekcijā ņemt vērā ekonomikas krīzes ietekmi, Padome krīzes situācijā bija atkarīga no Komisijas priekšlikuma piemērot minēto pantu. (15) Padome ir pārliecināta, ka, ņemot vērā Civildienesta noteikumu XI pielikuma 10. panta formulējumu un ievērojot pienākumu iestādēm īstenot pilnīgu savstarpēju sadarbību, kā tas noteikts [LES] 13. panta 2. punkta otrajā teikumā, Komisijai bija pienākums iesniegt Padomei atbilstīgu priekšlikumu. Tādējādi Komisijas secinājumi un tas, ka tā neiesniedza šādu priekšlikumu, ir minētā pienākuma neizpilde. (16) Ņemot vērā to, ka Padome var lemt vienīgi pēc Komisijas priekšlikuma, tas, ka Komisija nav izdarījusi pareizus secinājumus par pierādījumiem un nav iesniegusi priekšlikumu atbilstīgi Civildienesta noteikumu XI pielikuma 10. pantam, ir liedzis Padomei pareizi reaģēt uz ekonomiskās un sociālās situācijas būtisko un pēkšņo pasliktināšanos, pieņemot aktu saskaņā ar Civildienesta noteikumu XI pielikuma 10. pantu.”
3

Direktīvas 2001/24 preambulas 6., 7., 16., 20. un 30. apsvērumā ir noteikts: “(6) Izcelsmes dalībvalsts tiesu un administratīvajām iestādēm vienīgajām ir jābūt tiesībām lemt par reorganizācijas [sanācijas] pasākumiem un to īstenošanu attiecīgajā valstī, kas paredzēti spēkā esošajos likumos. Ņemot vērā grūtības, saskaņojot dalībvalstu tiesību aktus un praksi, ir jāparedz, ka dalībvalstīm ir savstarpēji jāatzīst pasākumi, ko katra no tām ir veikusi, lai atjaunotu to kredītiestāžu ekonomisko dzīvotspēju, kurām tā ir izsniegusi atļaujas. (7) Ir būtiski nodrošināt, lai visās dalībvalstīs spēkā būtu reorganizācijas [sanācijas] pasākumi, ko veic izcelsmes dalībvalsts administratīvās vai tiesu iestādes, un pasākumi, kurus šo reorganizācijas [sanācijas] pasākumu vadīšanas nolūkā veic minēto iestāžu nozīmētas personas vai iestādes, tostarp pasākumi, kuros pastāv iespējamība pārtraukt maksājumus, pārtraukt izpildes pasākumus vai samazināt atlīdzību, un jebkādi citi pasākumi, kas varētu ietekmēt trešo personu pastāvošās tiesības. [..] (16) Vienāda attieksme pret kreditoriem paredz, ka kredītiestādi likvidē saskaņā ar vienotības un universalitātes principiem, kas paredz izcelsmes dalībvalsts administratīvo un tiesu iestāžu ekskluzīvu kompetenci un to lēmumus atzīšanu, kā arī to, ka šīs iestādes visās pārējās dalībvalstīs varētu bez jebkādām formalitātēm īstenot pilnvaras, kas tām piešķirtas [noteiktas] izcelsmes dalībvalsts tiesību aktos, izņemot gadījumus, kad šajā direktīvā paredzēts citādi. [..] (20) Individuāla informācijas sniegšana zināmiem kreditoriem ir tikpat būtiska kā tās publicēšana, lai vajadzības gadījumā tiem ļautu noteiktā termiņā iesniegt prasības vai novērojumus saistībā ar to prasībām. Tam būtu jānotiek, nediskriminējot kreditorus, kuru dzīvesvieta ir citā dalībvalstī, nevis izcelsmes dalībvalstī, pamatojoties uz viņu dzīvesvietu vai viņu prasību raksturu. Kreditori pienācīgā veidā ir regulāri jāinformē visu likvidācijas laiku. [..] (30) Uz reorganizācijas [sanācijas] pasākumu vai likvidācijas procesa ietekmi uz nepabeigtu tiesas prāvu attiecas tās dalībvalsts tiesību akti, kurā notiek šis tiesas process, izņēmuma kārtā piemērojot lex concursus. Uz šo pasākumu un procesa ietekmi uz atsevišķām izpildes nodrošināšanas darbībām šādu tiesas prāvu rezultātā attiecas izcelsmes dalībvalsts tiesību akti saskaņā ar šajā direktīvā noteikto parasto kārtību.”
28

No Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka prasītājiem pamatlietā – nekustamo īpašumu piegādātājiem, ir jāmaksā PVN par to veiktajiem ar nodokli apliekamajiem darījumiem. No šiem lietas materiāliem arī izriet, ka pamatlietā izvērtējamo līgumu puses, nosakot to nekustamo īpašumu cenu, kas ir pārdošanas priekšmets, neko nav paredzējušas attiecībā uz PVN. Iesniedzējtiesa savukārt nav norādījusi nekādu informāciju par to, vai šiem piegādātājiem atbilstoši valsts tiesībām pastāv vai nepastāv iespēja papildus cenai, par kuru ir panākta vienošanās, atgūt no pircējiem nodokļu administrācijas pieprasīto PVN.
25

No Direktīvas 2003/87 tiešām burtiski izriet, ka pienākums līdz attiecīgā gada 30. aprīlim nodot kvotas, kas atbilst iepriekšējā kalendārā gada emisijai, to anulēšanai, ir īpaši stingrs. Šis pienākums, kas saskaņā ar šīs direktīvas 6. panta 2. punkta e) apakšpunktu obligāti norādāms operatora siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas atļaujā un nepārprotami formulēts minētās direktīvas 12. panta 3. punktā, ir vienīgais, par kuru pašā Direktīvā 2003/87 ir paredzēts konkrēts sods, lai gan sodu noteikšana par jebkuru citu rīcību, kas ir pretrunā tās normām, saskaņā ar šīs direktīvas 16. pantu ir atstāta dalībvalstu ziņā. Tas, ka kvotu nodošanas process saskaņā ar minēto direktīvu ir galvenais mērķis, izriet arī no tā, ka naudas soda uzlikšana tomēr neatbrīvo operatoru no atbilstošo kvotu nodošanas pienākuma nākamā gada nodošanas procedūras laikā. Vienīgā pielaidība, kas ir paredzēta Direktīvā 2003/87 saistībā ar šo naudas sodu, attiecas uz tā apmēru, kas sistēmas izmēģinājuma laika posmā, proti, no 2005.–2007. gadam, bija samazināts no EUR 100 uz EUR 40.
30

Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tāds tiesiskais regulējums, kas ierobežo Līgumā noteiktas pamatbrīvības, no Savienības tiesību viedokļa var tikt attaisnots tikai tad, ja tas ir pamatots ar objektīviem vispārējo interešu apsvērumiem, kas nav atkarīgi no skarto personu pilsonības un ir samērīgi ar mērķi, ko valsts tiesības leģitīmi tiecas sasniegt (skat. iepriekš minētos spriedumus lietā De Cuyper, 40. punkts; lietā Tas‑Hagen un Tas, 33. punkts, kā arī apvienotajās lietās Morgan un Bucher, 33. punkts). No Tiesas judikatūras izriet, ka pasākums ir samērīgs tad, ja tas ir piemērots izvirzītā mērķa sasniegšanai un nepārsniedz šī mērķa sasniegšanai nepieciešamo (iepriekš minētie spriedumi lietā De Cuyper, 42. punkts; apvienotajās lietās Morgan un Bucher, 33. punkts, un apvienotajās lietās Prinz un Seeberger, 33. punkts).
31

No vienas puses, runājot par pēdējiem minētajiem, ir pietiekami atgādināt, ka konkrētā regula – kā tas norādīts šī sprieduma 25.–28. punktā – ir paredzēta, lai saskaņotu konkurences apstākļus autotransporta nozarē un uzlabotu šī sektora darbinieku darba apstākļus, kā arī satiksmes drošību (skat. it īpaši iepriekš minētos spriedumus lietās Goupil, 10. punkts; Mrozek un Jäger, 11. punkts; Raemdonck un Raemdonck‑Janssens, 22. punkts, kā arī lietā Seeger, 34. punkts); šie mērķi it īpaši ietver pienākumu satiksmē esošos kravas transportlīdzekļus faktiski nodrošināt ar tahogrāfiem, kas ļauj uzraudzīt transportlīdzekļa vadītāju vadīšanas un atpūtas laika ievērošanu.
22

Šādos apstākļos Administrativen sad Sofia‑grad nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Kā ir jāinterpretē jēdziens “mākslīgi radīti nosacījumi” Regulas Nr. 65/2011 4. panta 8. punkta izpratnē? 2) Vai Regulas Nr. 65/2011 4. panta 8. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts [..] Noteikumu Nr. 29 7. panta 2. punkts, saskaņā ar kuru finansiāls atbalsts netiek piešķirts tiem atbalsta pretendentiem/izmantotājiem, par kuriem ir konstatēts, ka viņi ir mākslīgi radījuši nosacījumus, kas vajadzīgi šādu maksājumu iegūšanai, lai gūtu priekšrocības pretēji attiecīgās atbalsta shēmas mērķiem? 3) Vai Regulas Nr. 65/2011 4. panta 8. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauta tāda Bulgārijas Republikas judikatūra, saskaņā ar kuru starp atbalsta pretendentiem pastāvošā tiesiskā saikne nozīmē, ka ir mākslīgi radīti nosacījumi, lai gūtu priekšrocību pretēji attiecīgās atbalsta shēmas mērķiem? 4) Vai tas, ka dažādi pretendenti, kas ir patstāvīgi tiesību subjekti, izmanto blakus esošos neatkarīgos zemes gabalus, kuri pirms atbalsta pieteikumu iesniegšanas veidoja vienu veselu zemes gabalu, un vai tādas faktiskas saiknes kā, piemēram, pilnvarnieku, piegādātāju, izpildītāju, pretendentu juridisko adrešu un pasta adrešu identiskums ir uzskatāmas par “mākslīgi radītiem nosacījumiem”? 5) Vai ir jākonstatē ar nodomu īstenotas koordinējošas darbības starp pretendentēm juridiskajām personām un/vai trešajām personām, lai īpaši gūtu priekšrocību vienai no pretendentēm juridiskajām personām?” 6) Kā izpaužas priekšrocība Regulas Nr. 65/2011 4. panta 8. punkta izpratnē, proti, vai tai ir jāizpaužas ar vairāku mazāku investīciju projektu izstrādi, lai konkrētais pretendents saņemtu maksimālo finansējuma summu EUR 200 000 apmērā attiecībā uz katru projektu, lai arī tos ir iesnieguši dažādi pretendenti? 7) Vai Regulas Nr. 65/2011 4. panta 8. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauta Bulgārijas Republikas judikatūra, saskaņā ar kuru tiesību normas piemērošana ir pakļauta šādu trīs kumulatīvu nosacījumu izpildei: [pirmkārt,] funkcionālās autonomijas neesamība un/vai mākslīgi radīti nosacījumi, kas vajadzīgi attiecīgā atbalsta iegūšanai; [otrkārt,] attiecīgās darbības mērķis ir bijis gūt priekšrocību un [, treškārt,] tas ir darīts pretēji attiecīgās atbalsta shēmas mērķiem?”
41

Tās sekas būtu tādu tiesu skaita palielināšana, kuru piekritībā būtu prasību, ar kurām tiek apstrīdēta viena un tā pati nelikumīgā attiecīgās sabiedrības valdes locekļa vai akcionāra rīcība, izskatīšana atkarībā no dažādajiem šīs sabiedrības parādu, kas varētu būt šādu prasību pamatā, veidiem. Tādā situācijā īpašās jurisdikcijas normu tuvumā esamības nodrošināšanas mērķis, kas noteikts Regulas Nr. 44/2001 5. panta 1. un 3. punktā un ir balstīts uz īpaši ciešu saikni starp līgumu vai vietu, kur kaitējums noticis, un tiesu, kurai lūgts to izskatīt (šajā ziņā it īpaši skat. 2010. gada 25. februāra spriedumu lietā C-381/08 Car Trim, Krājums, I-1255. lpp., 48. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2013. gada 16. maija spriedumu lietā C-228/11 Melzer, 26. punkts un tajā minētā judikatūra), nesaskan ar to, ka piekritīgās tiesas noteikšana var būt atkarīga no attiecīgās sabiedrības parādu veida. Turklāt ir jānorāda, ka attiecībā uz atbildētāju, kurš ir atbildīgs par citas personas parādiem, šāda Regulas Nr. 44/2001 5. pantā paredzēto noteikumu par jurisdikciju interpretācija neatbilstu tādam paredzamības līmenim, kāds ir prasīts šīs regulas preambulas 11. apsvērumā.
6

Saskaņā ar Direktīvas 76/207 3. panta 1. punktu: “Vienlīdzīgas attieksmes principa piemērošana nozīmē to, ka nav tiešas vai netiešas diskriminācijas dzimuma dēļ valsts vai privātajos sektoros, tostarp valsts iestādēs, attiecībā uz: [..] c) nodarbinātības un darba nosacījumiem, tostarp atlaišanu no darba, kā arī atalgojumu, kā paredzēts [Padomes 1975. gada 10. februāra] Direktīvā 75/117/EEK [par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu, ievērojot principu par vienlīdzīgu atalgojumu vīriešiem un sievietēm (OV L 45, 19. lpp.)]; [..]”
24

Attiecībā uz medicīniska rakstura pakalpojumiem no judikatūras, kas atteicas uz Direktīvu 77/388, pēc analoģijas izriet, ka PVN direktīvas 132. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta, kuru piemērošanas jomas ir nošķirtas, mērķis ir regulēt visus medicīnisko pakalpojumu atbrīvojumus no nodokļa šaurā veidā (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Future Health Technologies, 26., 27. un 36. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra). Faktiski šīs direktīvas 132. panta 1. punkta b) apakšpunkts attiecas uz pakalpojumiem, kas tiek sniegti slimnīcās, lai gan minētās direktīvas 132. panta 1. punkta c) apakšpunkts attiecas uz pakalpojumiem, kas tiek sniegti ārpus slimnīcām – pakalpojuma sniedzēja privātajā dzīvesvietā, pacienta dzīvesvietā vai citur (šajā ziņā skat. 2002. gada 10. septembra spriedumu lietā C-141/00 Kügler, Recueil, I-6833. lpp., 36. punkts, un iepriekš minēto spriedumu lietā Future Health Technologies, 36. punkts).
32

Pēc iesniedzējtiesas domām, attiecības starp FC Steaua un G. Becali ir netipiskas. No juridiskā viedokļa šis pēdējais ir nodevis tam piederošās FC Steaua akcijas 2010. gada 8. februārī, kā to apliecina 2010. gada 23. februāra ieraksts Uzņēmumu reģistrā, bet diskriminējošie paziņojumi tika izteikti 2010. gada 13. februārī. No Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka Rumānijas tiesībās uz akciju pārdošanu var atsaukties pret trešām personām tikai, sākot ar datumu, kad tā ir publiskota ar ierakstu par to Uzņēmumu reģistrā. Saskaņā ar iesniedzējtiesas teikto pēc savu akciju pārdošanas G. Becali, publiski uzstājoties, nemainīja savu attieksmi un turpināja sevi saukt par FC Steaua“sponsoru”. Šādos apstākļos, vismaz sabiedrības “iztēlē”, viņš saglabāja ar FC Steaua tādas pašas attiecības kā pirms savu akciju pārdošanas.
39

A. Adil uzskata, ka Nīderlandes tiesiskais regulējums neatbilst Regulas Nr. 562/2006 21. pantā izvirzītajiem nosacījumiem. Vispirms šis tiesiskais regulējums esot daļa no valsts tiesību aktiem par imigrāciju, nevis tiesību aktiem par noziedzīgu nodarījumu prevenciju un apkarošanu un to praktiski piemēro ierēdņi, kas it īpaši atbildīgi par robežuzraudzību un ārvalstnieku pārbaudi. Tālāk MTV kontroles atšķirībā no pārējā valsts teritorijā veiktajām pārbaudēm, kas rada saprātīgas šaubas par pretlikumīgu uzturēšanos, esot pamatotas tikai ar robežu šķērsošanu un tām ir tāds pats mērķis kā robežkontrolēm. Visbeidzot A. Adil norāda, ka Nīderlandes tiesiskajā regulējumā paredzētā MTV kontroļu intensitātes ierobežošana neesot tāda, lai praktiski izvairītos no tā, ka šīs kontroles ir līdzvērtīgas robežpārbaudēm.
30

No Tiesas judikatūras izriet, ka galvenais elements ir jānosaka, pamatojoties uz vidusmēra patērētāja viedokli (šajā ziņā it īpaši skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Levob Verzekeringen un OV Bank, 22. punkts, kā arī 2010. gada 2. decembra spriedumu lietā C-276/09 Everything Everywhere, Krājums, I-12359. lpp., 26. punkts) un šajā visaptverošajā vērtējumā ņemot vērā PVN direktīvas 132. panta 1. punkta m) apakšpunktā paredzētā atbrīvojuma elementu kvalitatīvo, nevis tikai kvantitatīvo nozīmi salīdzinājumā ar elementiem, kas neietilpst šī atbrīvojuma piemērošanas jomā (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās Bog u.c., 62. punkts).
Padomes un dalībvalstu valdību pārstāvju lēmumā, ar ko tiek atļauta kopīga Savienības un tās dalībvalstu dalība sarunās par starptautisku nolīgumu tiek apvienotas, pirmkārt, Komisijai un, otrkārt, dalībvalstīm, kā arī Padomes prezidējošai valstij piešķirtās atļaujas piedalīties sarunās. No tā noteikti izriet, ka Padome ir piedalījusies abu šo atļauju izsniegšanā. Tātad, pat ja prasība daļēji attiecas uz dalībvalstu pārstāvju kā savu valdību pārstāvju lomā pieņemto lēmumu, un nevis uz Padomes locekļu lēmumu, šī prasība pret visu apstrīdēto lēmumu kopumā ir pieņemama.

Tādējādi, šo sarunu rezultātā var tikt ietekmēti Savienības kopīgie noteikumi vai tikt grozīta to piemērošanas joma. Tādējādi šīs sarunas ietilpst Savienības ekskluzīvajā kompetencē.

Sarunu attiecībā uz Eiropas Padomes konvencijas par raidorganizāciju blakustiesību aizsardzību saturs, kā tas tiek norobežots 2002. gada ieteikumā, 2008. gada memorandā un 2010. gada ziņojumā, ietilpst ar Savienības kopīgajiem noteikumiem jau lielākoties reglamentētā jomā. Faktiski no Direktīvas 93/83 par dažu noteikumu saskaņošanu attiecībā uz autortiesībām un blakustiesībām, kas piemērojamas satelītu apraidei un kabeļu retranslācijai, Direktīvas 2001/29 par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā, Direktīvas 2004/48 par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu, Direktīvas 2006/115 par nomas tiesībām un patapinājuma tiesībām, un dažām blakustiesībām intelektuālā īpašuma jomā, un Direktīvas 2006/116 par autortiesību un dažu blakustiesību aizsardzības termiņiem izriet, ka šīs tiesības Savienības tiesību aktos tiek reglamentētas ar saskaņotām tiesību normām, kuru mērķis tostarp ir nodrošināt iekšējā tirgus labu darbību un kuras ir ieviesušas raidorganizāciju raidījumu pastiprinātas un saskaņotas aizsardzības režīmu.

Savienības ekskluzīvas kompetences esamībai ir jābūt pamatotai ar secinājumiem, kas ir izdarīti, konkrēti analizējot saistību, kura pastāv starp paredzēto starptautisko nolīgumu un spēkā esošiem Savienības tiesību aktiem un no kuras izriet, ka šāda nolīguma noslēgšana var ietekmēt Savienības kopīgos noteikumus vai grozīt to piemērošanas jomu.

Šajā sakarā tas, ka saskaņotās tiesību normas attiecīgajā Savienības tiesību jomā tika ieviestas ar dažādiem juridiskiem instrumentiem, nevar atspēkot šīs pieejas pamatotību. Faktiski, novērtējums par to, vai pastāv risks, ka ar starptautiskajām saistībām tiktu kaitēts Savienības kopīgiem noteikumiem vai tiktu grozīta to piemērošanas joma, faktiski nevar būt pamatā samākslotai nošķiršanai atkarībā no tā, vai šīs normas ir vai nav ietvertas vienā un tajā pašā Savienības tiesību instrumentā.

(sal. ar 74., 81. un 82. punktu)
Lieta C‑589/12

Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

pret

GMAC UK plc

(Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — PVN — Sestā direktīva 77/388/EEK — 11. panta C daļas 1. punkta pirmā daļa — Tieša iedarbība — Nodokļa bāzes samazināšana — Divu darījumu veikšana, kuri attiecas uz vienām un tām pašām precēm — Preču piegāde — Līzingā pārdotas, valdījumā atgūtas un tālāk izsolē pārdotas automašīnas — Tiesību ļaunprātīga izmantošana”

Kopsavilkums – Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 3. septembra spriedums

Nodokļu tiesību aktu saskaņošana – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma – Nodokļa bāze – Samazinājums pilnīgas vai daļējas nesamaksāšanas gadījumā – Līzinga līguma, kas attiecas uz mehānisko transportlīdzekli, laušana, kas ir saistīta ar tā tālāku pārdošanu – Dalībvalsts, kas aizliedz nodokļa maksātājam atsaukties uz direktīvas tiešo iedarbību saistībā ar šādu samazināšanu – Nepieļaujamība – Nosacījumi

(Padomes Direktīvas 77/388 11. panta C daļas 1. punkta pirmā daļa)

Padomes Sestās direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, 11. panta C daļas 1. punkta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka līzinga līguma, kas attiecas uz mehānisko transportlīdzekli, laušanas, kas ir saistīta ar šī transportlīdzekļa tālāku pārdošanu, gadījumā dalībvalsts nodokļa maksātājam nevar aizliegt atsaukties uz šīs tiesību normas tiešo iedarbību attiecībā uz vienu darījumu, pamatojoties uz to, ka šis nodokļa maksātājs var atsaukties uz valsts tiesību normām attiecībā uz otru darījumu, kas ir saistīts ar tām pašām precēm, un ja abu tiesību normu piemērošana kopā radītu tādu kopējo fiskālo rezultātu, kāds nerastos un kādu nav paredzēts radīt, ja šiem darījumiem tiktu piemērotas tikai valsts tiesības vai minētā direktīva atsevišķi.

Faktiski, Sestās Direktīvas 11. panta C daļas 1. punkta pirmajai daļai ir tieša iedarbība, līdz ar to jautājums par to, vai nodokļa maksātājs pēc tam, kad tas saistībā ar līzinga līgumu ir piegādājis preci, var atsaukties uz tiesībām saņemt nodokļu bāzes samazinājumu, ko tam piešķir šī tiesību norma, ir atkarīgs no apstākļa, vai tā klienti pilnībā vai daļēji nav izpildījuši savu samaksas pienākumu šī līguma ietvaros.

Līdz ar to pilnīgas vai daļējas nesamaksāšanas gadījumā nodokļa bāzes summa saistībā ar automašīnas līzinga līgumu ir jāpielāgo, ņemot vērā atlīdzību, ko nodokļa maksātājs faktiski ir saņēmis saskaņā ar šo pašu līgumu. Atlīdzība, ko ir saņēmis šis nodokļa maksātājs un ko ir samaksājusi trešā persona attiecībā uz citu darījumu, šajā gadījuma par no nomnieka atgūtās automašīnas pārdošanu izsolē, neietekmē secinājumu, saskaņā ar kuru minētais nodokļa maksātājs var atsaukties uz Sestās direktīvas 11. panta C daļas 1. punkta pirmās daļas tiešo iedarbību saistībā ar līzinga līgumu.

(sal. ar 36., 42., 49. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

Tiesību aktu tuvināšana – Būvdarbu, piegādes un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras – Direktīva 2004/18 – Līgumu slēgšanas tiesību piešķiršana – Izslēgšanas no dalības iepirkumā pamati – Dalībvalstu rīcības brīvība – Ar sociālā nodrošinājuma iemaksu maksāšanu saistīto pienākumu neizpilde – Pieļaujamība – Nosacījumi

(LESD 49. un 56. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/18 45. panta 2. punkts)

Summary

LESD 49. un 56. pants, kā arī samērīguma princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj valsts tiesisko regulējumu, kurā saistībā ar būvdarbu publiskā iepirkuma procedūrām, kuru vērtība ir mazāka nekā Direktīvas 2004/18 par to, kā koordinēt būvdarbu valsts [publiskā iepirkuma] līgumu, piegādes valsts [publiskā iepirkuma] līgumu un pakalpojumu valsts [publiskā iepirkuma] līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 1177/2009, 7. panta c) punktā noteiktā robežvērtība, līgumslēdzējām iestādēm ir noteikts pienākums izslēgt no šādas publiskā iepirkuma procedūras pretendentu, kas ir atbildīgs par pārkāpumu sociālā nodrošinājuma iemaksu maksāšanas jomā, ja starpība starp maksājamām summām un samaksātām summām ir summa, kas vienlaikus ir lielākā par EUR 100 un 5 % no maksājamām summām.

Proti, lai gan šāds valsts tiesiskais regulējums, kas var kavēt pretendentu piedalīšanos publiskajā iepirkumā, kurš skar noteiktas pārrobežu intereses, veido ierobežojumu EKL 49. un 56. panta izpratnē, tas var tikt attaisnots, ciktāl tam ir leģitīms vispārējo interešu mērķis un ciktāl tajā ir ievērots samērīguma princips. Šādu leģitīmu mērķi palīdz sasniegt apstāklis, ka tiek norādīts uz saimnieciskās darbības subjekta uzticamības, rūpības un nopietnības neesamību saistībā ar tā juridisko un sociālo pienākumu ievērošanu. Turklāt, sniedzot šādas norādes, netiek pārkāpts samērīguma princips, jo konkrētas robežvērtības noteikšana saistībā ar izslēgšanu no dalības publiskajos iepirkumos, kā definēts konkrētajā valsts tiesiskajā regulējumā, ir balstīta uz nediskriminējošiem un iepriekš zināmiem objektīviem kritērijiem. Proti, šie kritēriji nodrošina ne tikai vienlīdzīgu attieksmi pret pretendentiem, bet arī tiesisko noteiktību, t.i., principu, kura ievērošana ir ierobežojošā pasākuma samērīguma nosacījums.

Visbeidzot, runājot par minētās izslēgšanas robežvērtības līmeni, Direktīvas 2004/18 45. panta 2. punktā nav paredzēta izslēgšanas pamatu vienveidīga piemērošana un dalībvalstīm ir piešķirtas tiesības atvieglot vai mīkstināt šajā tiesību normā noteiktos kritērijus. Direktīvas 2004/18 45. panta 2. punkta e) apakšpunkts ļauj dalībvalstīm izslēgt no dalības publiskajā iepirkumā jebkādu saimnieciskās darbības subjektu, kas nav izpildījis saistības attiecībā uz sociālā nodrošinājuma iemaksu maksāšanu, un nav paredzēta nekāda minimālā iemaksu parāda summa.

(sal. ar 30.–37., 39. un 41. punktu un rezolutīvo daļu)