ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
50

Pirmkārt, ir jāizvērtē, vai lauksaimniekam, kas vēlas pārsūdzēt izpilddirektora izdotu administratīvu aktu, kurš to skar individuāli, ir personīgi jāpiedalās tiesvedībā tiesā. Šajā ziņā no Tiesai iesniegtajiem apsvērumiem izriet, ka indivīdam tādā situācijā, kādā atrodas Agrokonsulting, nav jāierodas personīgi, bet to var pārstāvēt advokāts, laulātais, kāds no vecākiem vai bērns, advokāts juriskonsults vai jurists. Bulgārijas valdība piebilst, ka tiesiskā palīdzība tiek sniegta, ja ir pierādījumi, ka indivīdam nav resursu, par ko noalgot advokātu. Valdība arī norāda, ka tiesāšanās izdevumi, ieskaitot atlīdzību advokātam, tiek atlīdzināti lietas dalībniekam, kam spriedums ir labvēlīgs un ja tas to ir prasījis. Tiesāšanās izdevumi tiek arī atlīdzināti prasītājam, ja lieta tiek izbeigta apstrīdētā administratīvā akta atsaukšanas dēļ. Turklāt izpilddirektora skatījumā prasībās par tiesību aktiem, ko tas izdevis, pietiek vien ar prasītāja apgalvojumu, ka šis tiesību akts ir nelikumīgs, lai administrācijai rastos pierādīšanas nasta par šī tiesību akta likumību. Attiecīgajā gadījumā šie fakti ir jāpārbauda iesniedzējtiesai, kuras, atšķirībā no Tiesas, saskaņā ar LESD 267. pantu kompetencē ir lemt par Bulgārijas iekšējām tiesībām.
19

O. Della Rocca noslēdza ar pagaidu darba [nodrošināšanas] sabiedrību Obiettivo Lavoro SpA (turpmāk tekstā – “Obiettivo Lavoro”) trīs secīgus darba līgumus uz noteiktu laiku, saskaņā ar kuriem viņš tika norīkots darbā Poste Italiane kā pastnieks. Šie līgumi attiecās uz laikposmiem no 2005. gada 2. novembra līdz 2006. gada 31. janvārim, no 2006. gada 2. februāra līdz 2006. gada 30. septembrim un no 2006. gada 2. oktobra līdz 2007. gada 31. janvārim. Šie darba līgumi bija noslēgti, pamatojoties uz līgumu par darbaspēka nodrošināšanu uz noteiktu laiku starp Obiettivo Lavoro un Poste Italiane, lai nodrošinātu darbā neesošu pasta piegādes darbinieku aizvietošanu Kampānijas [Campanie] reģionā. Ir skaidrs, ka vienīgi līgums par darbaspēka nodrošināšanu, nevis uz noteiktu laiku noslēgtie darba līgumi, atbilst objektīvajiem iemesliem, kas attaisno to noslēgšanu un atjaunošanu.
34

Visbeidzot tas, ka attiecīgais atbalsts tiek finansēts gan no Savienības, gan no attiecīgās dalībvalsts budžeta, neietekmē iepriekš minētos apsvērumus. Proti, kā izriet no šā sprieduma 22. punkta un kā uzsvēra Eiropas Komisija, tiesības uz to nodokļu atmaksu, ko dalībvalsts iekasējusi, pārkāpjot Savienības tiesību normas, ir Savienības tiesību normās personām paredzēto tiesību sekas un papildinājums. Līdz ar to tiesības uz atmaksu nevar būt atšķirīgas atkarībā no attiecīgā atbalsta finansējuma avota.
32

Tādējādi jākonstatē, ka Regulas Nr. 73/2009 23. panta 1. punktā nav noteiktas atšķirības starp gadījumiem, kad savstarpējas atbilstības noteikumi nav ievēroti nolaidības dēļ, no vienas puses, un personas, kurai ir nodota vai no kuras ir saņemta lauksaimniecības zeme, ļaunprātības rīcības dēļ, no otras puses. Tādējādi nevar izslēgt, ka uz lauksaimnieku, kurš ir iesniedzis pieteikumu par atbalstu, tiek attiecinātas personas, kurai ir nodota vai no kuras ir saņemta lauksaimniecības zeme, rīcības sekas.
LESD 45. un 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurā sabiedrību, kas vēlas nodarboties ar komercdarbību tirdzniecības ar militāriem ieročiem un militāru munīciju un starpniecības to pirkšanā un pārdošanā jomā, likumiskās pārstāvības institūciju locekļiem vai to daļu īpašniekiem, kam ir tiesības to vadīt, ir prasīta šīs dalībvalsts pilsonība.

Šis tiesiskais regulējums rada atšķirīgu attieksmi pilsonības dēļ, kas principā ir aizliegta gan LESD 49. pantā, gan 45. panta 2. punktā.

Tomēr iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai dalībvalsts, kas vēlas atsaukties uz LESD 346. panta 1. punkta b) apakšpunktu, lai attaisnotu šādu tiesisko regulējumu, var pierādīt nepieciešamību izmantot šajā tiesību normā paredzēto atkāpi, lai aizsargātu būtiskas tās drošības intereses.

Šajā ziņā, pirmkārt, LESD 346. pantā paredzētais izņēmums ir jāinterpretē šauri. Otrkārt, lai gan šī panta 1. punkta b) apakšpunktā ir norādīts uz pasākumiem, kurus dalībvalsts var uzskatīt par vajadzīgiem būtisku savas drošības interešu aizsardzībai, tas tomēr nebūtu jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstīm tiek piešķirtas pilnvaras atkāpties no Līguma noteikumiem, tikai atsaucoties uz minētajām interesēm. Dalībvalstij, kas vēlas izmantot LESD 346. panta 1. punkta b) apakšpunktu, ir jāpierāda nepieciešamība piemērot minētajā tiesību normā paredzēto atkāpi, lai aizsargātu būtiskas tās drošības intereses.

Šajā ziņā, pieņemot, ka ir pierādīts, ka mērķis nodrošināt personu, kam ir atļauts darboties militāro ieroču un munīcijas tirdzniecības un starpniecības to pirkšanā un pārdošanā jomā, uzticamību, aizsardzības materiālu apgādes drošības mērķis un mērķis novērst stratēģiskas informācijas izpaušanu ir būtiskas dalībvalsts drošības intereses LESD 346. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, vēl ir vajadzīgs, lai nosacījums par pilsonību saskaņā ar samērīguma principu nepārsniegtu to, kas ir piemērots un vajadzīgs, lai sasniegtu vēlamo mērķi.

(sal. ar 29., 33.–35., 37. un 39. punktu un rezolutīvo daļu)
Tiesību aktu tuvināšana – Fizisko personu aizsardzība attiecībā uz personas datu apstrādi – Direktīvas 95/46 2. pants – Personas datu apstrāde – Jēdziens – Meklētājprogrammas darbība, kura izpaužas kā publicētās vai trešo personu internetā ievietotās informācijas atrašana, to indeksējot, to uzglabājot un to nododot interneta lietotāju rīcībā – Iekļaušana – Datu apstrādātājs – Jēdziens – Meklētājprogrammas pakalpojumu sniedzējs – Iekļaušana

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 95/46 2. panta b) un d) apakšpunkts)
Tikai tas uzņēmums, kurš, pamatojoties uz paziņojums par naudas sodu neuzlikšanu vai to apmēra samazināšanu lietās, kas skar aizliegtas vienošanās, ir sadarbojies ar šo iestādi, saskaņā ar šo paziņojumu var saņemt naudas soda, kas, šādai sadarbībai neesot, tiktu uzlikts, samazinājumu. Šis samazinājums nevarot tikt attiecināts uz uzņēmumu, kurš daļu no attiecīgā pārkāpuma ilguma ietilpa ekonomiskajā vienībā, kuru veido uzņēmums, bet kurš tajā vairs neietilpa brīdī, kad šis uzņēmums sadarbojās ar Komisiju.

Izskatot prasību atlīdzināt kaitējumu, ko radījis tas, ka Vispārējā tiesa nav ievērojusi saprātīgu sprieduma taisīšanas termiņu, Vispārējai tiesai, kura lemj citā iztiesāšanas sastāvā, kas ir atšķirīgs no tā, kādā tika izskatīta lieta, kuras izskatīšanas ilgums tiek kritizēts, ir jāizvērtē gan apgalvoto zaudējumu faktiskā pastāvēšana, gan tās cēloņsakarība ar strīdīgās tiesvedības pārmērīgo ilgumu, pārbaudot šajā nolūkā sniegtos pierādījumus.

Šajā ziņā procesa ilgums Vispārējā tiesā, kas sasniedz vairāk nekā 6 gadus, neatkarīgi no tā, vai tas būtu saistīts ar strīda sarežģītību, lietas dalībnieku rīcību vai procesuāliem jautājumiem, kas pēkšņi radušies, nevar tikt attaisnots ne ar vienu no šīs lietas īpašajiem apstākļiem un ir pietiekami būtisks tādas tiesību normas pārkāpums, kura piešķir tiesības privātpersonām, un līdz ar to ļauj celt no apelācijas sūdzības atsevišķu prasību atlīdzināt kaitējumu.

(sal. ar 116., 119. un 123. punktu)
1)

noteiktajā termiņā neveicot visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai no Ixfin SpA atgūtu valsts atbalstu, kas Komisijas 2009. gada 28. oktobra Lēmuma 2010/359/EK par valsts atbalstu C 59/07 (ex N 127/06 un NN 13/06), ko Itālija ir sniegusi uzņēmumam Ixfin SpA, 1. pantā ir atzīts par nelikumīgu un nesaderīgu ar iekšējo tirgu, un noteiktajā termiņā nepaziņojot Eiropas Komisijai šā lēmuma 4. pantā uzskaitīto informāciju, Itālijas Republika nav izpildījusi LESD 288. panta ceturtajā daļā, kā arī minētā lēmuma 2.–4. pantā paredzētos pienākumus;
Sestās direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, kas ir grozīta ar Direktīvu 2001/4, 12. panta 3. punkta a) apakšpunkta trešā daļa, skatīta kopā ar tās H pielikuma 5. kategoriju, un Direktīvas 2006/112 par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 98. panta 1. un 2. punkts, skatīts kopā ar tās III pielikuma 5. punktu, ievērojot nodokļu neitralitātes principu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie neliedz pasažieru pārvadāšanas vietējā satiksmē divu veidu, proti, pirmkārt, ar taksometru un, otrkārt, ar nomas automobiļiem ar autovadītāju, pakalpojumiem piemērot divas dažādas nodokļu likmes – vienu samazinātu un otru standarta, jo, pirmkārt, dažādo likuma prasību dēļ, kas ir noteiktas šiem diviem pārvadājumu veidiem, pasažieru pārvadājumi pilsētā ar taksometru ir pasažieru un viņu bagāžas pārvadājumu kategorijas konkrēts un specifisks aspekts, kas norādīts šo direktīvu pielikumu minētajā kategorijā un 5. punktā, un, otrkārt, minētās atšķirības izšķirīgi ietekmē pasažiera lēmumu izmantot vienu vai otru no šiem pakalpojumiem. Valsts tiesas kompetencē ir pārbaudīt, vai tas tā ir.

Sestās direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, kas ir grozīta ar Direktīvu 2001/4, 12. panta 3. punkta a) apakšpunkta trešā daļa, skatīta kopā ar tās H pielikuma 5. kategoriju, un Direktīvas 2006/112 par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 98. panta 1. un 2. punkts, skatīts kopā ar tās III pielikuma 5. punktu, ievērojot neitralitātes principu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz diviem pasažieru un viņu bagāžas pārvadājumu pilsētā veidiem, proti, pirmkārt, taksometru uzņēmumiem un, otrkārt, autonomas ar autovadītāju uzņēmumiem, piemērot atšķirīgas pievienotās vērtības nodokļa likmes, ja atbilstoši īpašam nolīgumam, kas bez atšķirības ir piemērojams taksometru uzņēmumiem un autonomas ar autovadītāju uzņēmumiem, kuri ir to noslēguši, pasažieru pārvadāšana ar taksometru nav pasažieru un viņu bagāžu pārvadājumu uzņēmumu sniegto pakalpojumu konkrēts un specifisks aspekts un ja šī darbība, kas veikta saskaņā ar minēto nolīgumu, tiek uzskatīta par līdzīgu no vidusmēra pasažiera viedokļa pasažieru pārvadāšanai ar nomas automobiļiem ar autovadītāju, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

(sal. ar 65. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Regulas Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kas grozīta ar Regulu Nr. 1549/2006, I pielikumā esošās kombinētās nomenklatūras 25. nodaļas 1. piezīmē esošais “piemaisījumu izdalīšanas” jēdziens ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ietver noteiktu ķīmisko sastāvdaļu, kas dabisku apstākļu dēļ ir neapstrādātā minerālproduktā, izdalīšanu, ciktāl šāda izdalīšana uzlabo attiecīgo produktu spēju pildīt tiem raksturīgo uzdevumu.

Tas, ka šāds process var norisināties dabiskos apstākļos, neizslēdz, ka šis process var būt šajā 1. piezīmē paredzēta apstrāde piemaisījumu izdalīšanai, un nenozīmē, ka produkti, kam ir piemērots šāds process, ir jāuzskata par neapstrādātiem minerālproduktiem šīs piezīmes nozīmē.

Piemaisījumu izdalīšanas jēdziens ir jāinterpretē atbilstīgi attiecīgo produktu dabiskajam mērķim. Noteicošais kritērijs preču klasifikācijai pēc tarifiem vispārēji ir to objektīvās īpašības un pazīmes, kas definētas Kombinētās nomenklatūras pozīcijā un sadaļu vai nodaļu piezīmēs. Turklāt produkta mērķis var būt objektīvs klasifikācijas kritērijs, ciktāl tas minētajam produktam ir raksturīgs, un šo raksturīgumu var novērtēt, ievērojot tā objektīvās iezīmes un īpatnības.

No tā izriet, ka atkrāsošanas māliem pielietotā apstrāde, kas sastāv no kalcija jonu aizstāšanas ar ūdeņraža joniem produktu struktūrā, lai palielinātu to absorbētspēju, kādēļ tos var izmantot pārtikas eļļas attīrīšanai un atkrāsošanai, ir piemaisījumu izdalīšana, ciktāl šāda izdalīšana uzlabo atkrāsošanas mālu spēju pildīt tiem raksturīgo uzdevumu.

(sal. ar 37.–42. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Direktīvas 2002/14, ar ko izveido vispārēju sistēmu darbinieku informēšanai un uzklausīšanai Eiropas Kopienā, 3. panta 1. punkts atbilst nepieciešamajiem nosacījumiem, lai tai būtu tieša iedarbība. Pat ja minētā direktīva pieļauj dalībvalstīm noteiktu novērtējuma brīvību, nenosakot veidu, kādā tām nodarbināto darbinieku sliekšņu aprēķinā ir jāņem vērā darbinieki, uz kuriem attiecas šī direktīva, šis apstāklis neietekmē šajā pantā paredzētā pienākuma neizslēgt no minētā aprēķina noteiktu personu kategoriju, kas sākotnēji bija iekļauta to personu vidū, kas ir jāņem vērā, precīzo un beznosacījuma raksturu.

Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 27. pants – viens pats vai kopā ar Direktīvas 2002/14, ar ko izveido vispārēju sistēmu darbinieku informēšanai un uzklausīšanai Eiropas Kopienā, tiesību normām, – ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja valsts pasākums šīs direktīvas transponēšanai nav saderīgs ar Savienības tiesībām, uz to nevar atsaukties strīdā starp indivīdiem, lai netiktu piemērota valsts tiesību norma, kas ir pretrunā Savienības tiesībām.

No Hartas 27. panta formulējuma skaidri izriet, ka, lai šis pants varētu tikt piemērots pilnā apmērā, tas ir jāprecizē ar Savienības tiesību vai valsts tiesību normām. Šajā saistībā Direktīvas 2002/14 3. panta 1. punktā paredzēto aizliegumu, kas ir adresēts dalībvalstīm, aprēķinot uzņēmuma darbinieku skaitu, no tā izslēgt noteiktu darbinieku kategoriju, kas sākotnēji tika ieskaitīta to personu skaitā, kas ir jāņem vērā, veicot minēto aprēķinu, kā tieši piemērojamu tiesību normu nevar izsecināt ne no Hartas 27. panta formulējuma, ne no šī panta skaidrojuma. Tādējādi uz Hartas 27. pantu pašu par sevi nevar atsaukties strīdā starp privātpersonām, lai secinātu, ka nav piemērojama valsts tiesību norma, kas neatbilst Direktīvai 2002/14. Šo konstatējumu nevar apstrīdēt, apvienojot Hartas 27. pantu ar Direktīvas 2002/14 noteikumiem, jo, ciktāl pats šis pants nav pietiekams, lai indivīdiem rastos tiesības, kas ir piemērojamas pašas par sevi, citāds iznākums nav iespējams, ja minēto pantu apvieno ar šīs direktīvas noteikumiem.

Tomēr lietas dalībnieks, kuram kaitē valsts tiesību neatbilstība Savienības tiesībām, varētu atsaukties uz judikatūru, kas izriet no 1991. gada 19. novembra sprieduma apvienotajās lietās C‑6/90 un C‑9/90 Francovich u.c., lai vajadzības gadījumā saņemtu atlīdzību par nodarītajiem zaudējumiem.

(sal.ar 45., 46. un 48.–50. punktu un rezolutīvo daļu)
Direktīvas 2000/78, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 2. panta 2. punkta a) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu koplīguma normu, saskaņā ar kuru darbinieks, kurš ar tā paša dzimuma personu noslēdz civiltiesisku solidaritātes paktu, ir izslēgts no tiesībām saņemt priekšrocības, tādas kā īpašais atvaļinājums un piemaksa pie algas, kuras tiek piešķirtas darbiniekiem, tiem stājoties laulībā, ja attiecīgās dalībvalsts tiesiskais regulējums neļauj tā paša dzimuma personām stāties laulībā, ciktāl, ņemot vērā šo priekšrocību piešķiršanas mērķi un nosacījumus, viņš atrodas situācijā, kas ir salīdzināma ar tāda darbinieka situāciju, kurš stājas laulībā.

Atšķirīgā attieksme, kas balstīta uz to, ka darbinieki ir laulībā, nevis expressis verbis uz to seksuālo orientāciju, ir tieša diskriminācija, jo, tā kā stāties laulībā var vienīgi dažādu dzimumu personas, homoseksuāli darbinieki nevar izpildīt prasīto priekšrocību saņemšanas obligāto priekšnoteikumu. Turklāt, ciktāl īstenotā diskriminācija ir tieša, to var attaisnot nevis ar likumīgu mērķi Direktīvas 2000/78 2. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē, jo šī tiesību norma attiecas vienīgi uz netiešu diskrimināciju, bet gan vienīgi ar kādu no šīs direktīvas 2. panta 5. punktā minētajiem iemesliem, proti, sabiedrības drošību, sabiedriskās kārtības uzturēšanu un kriminālnoziegumu novēršanu, veselības aizsardzību un citu personu tiesību un brīvību aizsardzību. Šī pēdējā tiesību norma, ar kuru ir izveidota atkāpe no diskriminācijas aizlieguma principa, ir jāinterpretē šauri.

(sal. ar 44.–47. punktu un rezolutīvo daļu)
Attiecībā uz ierēdņa valsts pensiju sistēmā iegūto pensijas tiesību pārskaitīšanu uz Savienības pensiju sistēmu Civildienesta noteikumu, kuri grozīti ar Regulu Nr. 723/2004, VIII pielikuma 11. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts var noteikt pensijas tiesību kapitāla vērtības summu, pamatojoties vai nu uz aktuārā ekvivalenta metodi, vai uz vienotas likmes izpirkuma vērtības metodi vai arī uz citām metodēm, ar nosacījumu, ka pārskaitāmā summa faktiski atbilst attiecīgā ierēdņa saistībā ar līdzšinējo darbību iegūtajām pensiju tiesībām.

No minētā izriet, ka dalībvalstīm, minētā Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkta īstenošanai pieņemot savu valsts tiesisko regulējumu, ir plaša rīcības brīvība. Tas it īpaši attiecas uz metodi, ar kuru dalībvalstis nosaka pensijas tiesību, kas iegūtas valsts sistēmā un kas jāņem vērā Savienības pensiju shēmā, kapitāla vērtības summu, taču šai metodei ir jābūt noteiktai atbilstoši dalībvalstu pensiju sistēmu regulējošo principu un noteikumu būtībai. Šajā ziņā, ja iegūto pensijas tiesību kapitāla vērtības aprēķins loģiski izriet no dalībvalstī spēkā esošās pensiju sistēmas noteikumu un principu būtības, nevar apšaubīt šīs aprēķina metodes saderību ar Savienības tiesībām. Tikai gadījumos, ja šīs kapitāla vērtības aprēķināšanas noteikumi ievērojami atšķiras no valsts pensiju sistēmas noteikumu un principu būtības, radot ierēdnim labvēlīgu vai nelabvēlīgu stāvokli, attiecīgās dalībvalsts tiesiskais regulējums var radīt LESD 45. pantā garantētās darba ņēmēju brīvas pārvietošanās šķērsli vai nonākt pretrunā LES 4. panta 3. punktā paredzētajiem pienākumiem.

Vienīgi fakts, ka izmantotās aprēķina metodes dēļ pārskaitāmās summas apmērs nesasniedz pat pusi no ierēdņa un viņa līdzšinējā darba devēja valsts pensiju sistēmā veiktajām iemaksām, pats par sevi nav tādas atšķirības pierādījums. Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkts un LES 4. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek liegts izmantot pirms tam iegūto pensijas tiesību kapitāla vērtības aprēķināšanas metodi, kas rada tādu rezultātu.

(sal. ar 26., 31., 32., 36., 38.–40. punktu un rezolutīvās daļas 1) un 2) punktu)
Savienības tiesības, kuras it īpaši izriet no Direktīvas 77/799 par dalībvalstu kompetento iestāžu savstarpēju palīdzību attiecībā uz tiešo nodokļu un apdrošināšanas prēmiju aplikšanu ar nodokļiem un pamattiesībām tikt uzklausītam, ir jāinterpretē tādējādi, ka tās dalībvalsts nodokļa maksātājam nepiešķir nedz tiesības tikt informētam par šīs valsts citai dalībvalstij nosūtīto palīdzības lūgumu, lai it īpaši pārbaudītu šī nodokļa maksātāja ienākuma nodokļa deklarācijā sniegto informāciju, nedz tiesības piedalīties šī lūguma, kas nosūtīts dalībvalstij, kura saņēmusi lūgumu, formulēšanā, nedz arī tiesības piedalīties šīs pēdējās minētās valsts organizētajā liecinieku nopratināšanā.

Attiecībā uz fiskālās kontroles procedūrām ir jānošķir izmeklēšanas posms, kurā informācija tiek vākta un pie kuras pieder nodokļu administrācijas informācijas lūgums, no otra posma, kas balstīts uz sacīkstes principu starp nodokļu administrāciju un nodokļu maksātāju, pie kura tā vēršas, kas sākas ar to, ka šim nodokļu maksātājam tiek nosūtīts priekšlikums labot [nodokļa apmēru]. Tā kā nodokļu administrācijas, piemērojot Direktīvu 77/799, iesniegtais palīdzības lūgums ietilpst informācijas ievākšanas procedūrā, šai administrācijai nav pienākuma par to paziņot nodokļa maksātājam un saņemt viņa viedokli. Šajā pašā procedūrā ietilpst nodokļu administrācijas, kas saņēmusi lūgumu, nosūtītā atbilde un šīs administrācijas veiktā iepriekšējā izmeklēšana, ieskaitot liecinieku nopratināšanu.

(sal. ar 40.–43. un 46. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Regulas Nr. 1408/71, redakcijā ar grozījumiem un atjauninājumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 118/97, kas grozīta ar Regulu Nr. 1992/2006, 28. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar šajā normā minētajiem tiesību aktiem, kuriem pensijas saņēmējs ir bijis pakļauts visilgāk, ir domāti tie, kas ir saistīti ar pensijām.

Saskaņā ar šīs regulas 27., 28. un 28.a pantu dzīvesvietas iestāde pensiju saņēmējiem sniedz pabalstus natūrā vienas no to dalībvalstu, kas ir kompetentas izmaksāt pensijas, vārdā un uz tās rēķina. No tā izriet, ka ar šīm normām ieviesto sistēmu ir izveidota saikne starp kompetenci nodrošināt pensijas un pienākumu segt slimības un maternitātes pabalstu natūrā izmaksas un šis pienākums izriet no esošās kompetences attiecībā uz pensijām. Šādai sistēmai ir raksturīgi nodrošināt, lai dalībvalstīm, kuru tiesību aktos ir piešķirtas tiesības tikai dzīvesvietas dēļ to teritorijā saņemt slimības un maternitātes pabalstus natūrā, netiktu radīta neizdevīga situācija.

Šādu interpretāciju apstiprina minētās Regulas Nr. 1408/71 33. pants un Regulas Nr. 574/72, ar kuru nosaka īstenošanas kārtību Regulai Nr. 1408/71, 95. pants. Tādējādi pirmā no šīm tiesību nomām tiek ļauts dalībvalstij, kura ir atbildīga par pensijas maksāšanu un kuras tiesību aktos ir paredzēti atskaitījumi no pensijas attiecībā uz iemaksām slimības un maternitātes gadījumam, veikt šādus atskaitījumus no tās izmaksājamām pensijām, ja šie pabalsti tiek sniegti uz tās rēķina pensijas saņēmēja dzīvesvietas valstī. Attiecībā uz Regulas Nr. 574/72 95. pantu, no šīs tiesību normas izriet, ka slimības un maternitātes pabalstus natūrā, kas tiek nodrošināti pensiju saņēmējiem viņu dzīvesvietas valstī, katrā ziņā atlīdzina dalībvalsts, kas nodrošina pensijas izmaksu un kas tādējādi sedz visu risku, kas ir saistīts ar slimības pabalstu natūrā sniegšanu dalībvalstī, kurā šis pensionārs dzīvo.

(sal. ar 46.–48., 51., 52. un 56. punktu un rezolutīvo daļu)
Regulas Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kurā grozījumi ir izdarīti ar Regulu Nr. 1009/2008, 40. panta 5. punkta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka ikviens lauksaimnieks tikai tāpēc vien, ka pārskata periodā bija uzņēmies Regulā Nr. 2078/92 par lauksaimniecības ražošanas metodēm, kas atbilst vides aizsardzības un lauku apvidu saglabāšanas prasībām, un Regulā Nr. 1257/99 par Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) atbalstu lauku attīstībai un dažu regulu grozīšanu un atcelšanu, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 2223/2004, paredzētās agrovides saistībās, ir tiesīgs prasīt, lai pamatsummu viņam aprēķina, pamatojoties uz to kalendāro gadu vai gadiem pārskata periodā, kuros šādu saistību nebija. Likumdevēja mērķis bija paredzēt, ka lauksaimnieki, kuri pārskata periodā bija uzņēmušies šīs agrovides saistības, atrodas tādā pašā situācijā kā tie lauksaimnieki, kuri šādām saistībām nebija piekrituši.

Regulas Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kurā grozījumi ir izdarīti ar Regulu Nr. 1009/2008, 40. panta 5. punkta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka ikviens lauksaimnieks tikai tāpēc vien, ka laikposmā no 1997. līdz 2002. gadam bija uzņēmies Regulā Nr. 2078/92 par lauksaimniecības ražošanas metodēm, kas atbilst vides aizsardzības un lauku apvidu saglabāšanas prasībām, un Regulā Nr. 1257/1999 par Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) atbalstu lauku attīstībai un dažu regulu grozīšanu un atcelšanu, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 2223/2004, paredzētās agrovides saistībās, ir tiesīgs prasīt, lai pamatsumma viņam tiek aprēķina, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem un tā, lai nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret lauksaimniekiem un novērstu tirgus un konkurences izkropļošanu, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai. Turklāt saskaņā ar lojālas sadarbības principu valsts tiesām to kompetences ietvaros ir pienākums piemērot Regulas Nr. 1782/2003 40. panta 5. punkta pirmo un otro daļu un nodrošināt to pilnīgu efektivitāti, vajadzības gadījumā nepiemērojot tām pretrunā esošu, tostarp vēlāk pieņemtu valsts tiesību normu.

(sal. ar 36., 37. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)