Keywords

Summary



Keywords

1. Process – Tiesāšanās izdevumi – Apmēra noteikšana – Atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi – Jēdziens – Lietas dalībnieku nepieciešamie izdevumi – Vērā ņemami fakti

(Pirmās instances tiesas Reglamenta 91. panta b) punkts)

2. Process – Tiesāšanās izdevumi – Apmēra noteikšana – Atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi – Jēdziens – Vairāku advokātu iesaistīšana

(Pirmās instances tiesas Reglamenta 91. panta b) punkts)

3. Process – Tiesāšanās izdevumi – Apmēra noteikšana – Pieteikums par noteiktiem izdevumiem, kas pirmo reizi iesniegts tiesā– Pieņemamība

(Pirmās instances tiesas Reglamenta 92. panta 1. punkts)

Summary

1. No Pirmās instances tiesas Reglamenta 91. panta b) punkta izriet, ka atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi ir ierobežoti, no vienas puses, ar tiesāšanās izdevumiem, kas radušies lietas vešanas sakarā Pirmās instances tiesā, un, no otras puses, ar tiesāšanās izdevumiem, kas šim nolūkam ir bijuši nepieciešami, un šie nosacījumi attiecas uz visiem tiesāšanās izdevumiem, tai skaitā ceļa un uzturēšanās izdevumiem.

Ņemot vērā, ka nav Kopienu takses noteikumu, Pirmās instances tiesai brīvi jānovērtē lietas fakti, ņemot vērā prāvas priekšmetu un raksturu, tās nozīmīgumu no Kopienu tiesību viedokļa, kā arī lietas grūtības, kas var būt saistītas ar precedentu trūkumu judikatūrā attiecībā uz līdzīgiem apstākļiem, kurš palielināja neziņu par prasības iznākumu, darba apjomu, jo īpaši izpētes un analīzes ziņā, ko tiesas process varēja radīt iesaistītajiem pārstāvjiem vai padomdevējiem, un strīda radītās lietas dalībnieku ekonomiskās intereses. Šajā ziņā Kopienu tiesas iespējas novērtēt veiktā darba vērtību ir atkarīgas no sniegtās informācijas precizitātes.

Kopienu tiesa nav tiesīga noteikt honorāru, kas lietas dalībniekiem ir jāmaksā to advokātiem, bet ir tiesīga noteikt to atlīdzības apmēru, ko var atgūt no lietas dalībnieka, kuram ir piespriests segt tiesāšanās izdevumus. Pieņemot lēmumu attiecībā uz pieteikumu par izdevumu noteikšanu, Pirmās instances tiesai nav jāņem vērā ne valsts noteiktā atlīdzības takse, ne arī iespējamā vienošanās, kas šajā ziņā noslēgta starp ieinteresēto pusi un tās pārstāvjiem vai padomdevējiem.

(sal. ar 26.–28., 33., 41. punktu)

2. Attiecībā uz darba apjomu, ko pamata lietas tiesvedība varēja radīt advokātiem, jāatgādina, lai gan principā tikai viena advokāta honorārs ir atlīdzināms, varētu būt, ka, ievērojot katras lietas raksturu, pirmkārt, jau tās sarežģītību, vairāku advokātu honorārus varētu uzskatīt par nepieciešamajiem izdevumiem. Tomēr galvenokārt jāievēro kopējais darba stundu skaits, kas varētu šķist objektīvi nepieciešamas tiesas procedūrai, neatkarīgi no advokātu skaita, starp kuriem pakalpojumu sniegšana varētu būt sadalīta.

(sal. ar 35. punktu)

3. Lūgums par izdevumu atlīdzināšanu, kas sākotnēji skāra tikai advokātu honorārus, ņemot vērā Pirmās instances tiesas Reglamenta 92. panta 1. punktu, var tikt un tika paplašināts pieteikumā par izdevumu noteikšanu, ietverot arī ceļa un uzturēšanās izdevumus, tā kā starp lietas dalībniekiem attiecībā uz atlīdzināmajiem izdevumiem tomēr pastāvēja domstarpības laikā, kad šis pieteikums tika iesniegts. Tātad šāds lūgums atlīdzināt ceļa un uzturēšanās izdevumus ir pieņemams.

(sal. ar 40. punktu)