Keywords

Summary



Keywords

1. Prasība atcelt tiesību aktu – Interese celt prasību

(EKL 230. panta ceturtā daļa; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87 9. panta 3. punkts)

2. Vide – Gaisa piesārņojums – Direktīva 2003/87 – Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu valsts sadales plāns

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87 9. panta 3. punkts)

3. Vide – Gaisa piesārņojums – Direktīva 2003/87 – Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu valsts sadales plāns

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87 9. panta 3. punkts)

4. Vide – Gaisa piesārņojums – Direktīva 2003/87 – Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu valsts sadales plāns (VSP)

(EKL 226. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87 9. panta 3. punkts)

5. Prasība atcelt tiesību aktu – Akti, par kuriem var celt prasību – Jēdziens – Akti, kas var ietekmēt noteiktu juridisko stāvokli

(EKL 230. pants)

6. Vide – Gaisa piesārņojums – Direktīva 2003/87 – Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu valsts sadales plāns

(EKL 88. panta 3. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87 9. panta 3. punkts)

7. Vide – Gaisa piesārņojums – Direktīva 2003/87 – Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu valsts sadales plāns

(EKL 88. panta 3. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87 9. panta 3. punkts)

8. Vide – Gaisa piesārņojums – Direktīva 2003/87 – Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu valsts sadales plāns (VSP)

(EKL 87. un 88. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/87)

Summary

1. Prasība atcelt tiesību aktu, ko ir iesniegusi fiziska vai juridiska persona, ir pieņemama tikai tad, ja prasītājam ir interese, lai apstrīdētais akts tiktu atcelts. Šāda interese nozīmē, ka apstrīdētā akta atcelšanai pašai par sevi var būt tiesiskas sekas un ka prasības rezultātā var rasties labums lietas dalībniekam, kurš cēla prasību.

Attiecībā uz Komisijas lēmumu, kas attiecas uz siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu valsts sadales plānu (VSP) un ar ko minētais VSP tika noraidīts tikai tiktāl, ciktāl tas paredzēja atsevišķus emisijas kvotu sadales ex post pielāgošanas pasākumus, tos atzīstot par nesaderīgiem ar Direktīvas 2003/87, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā, III pielikuma 5. un 10. kritēriju, intereses celt prasību pastāvēšana ir atkarīga no pārbaudes procedūras un no Komisijas lēmumu pieņemšanas kompetences atbilstoši Direktīvas 2003/87 9. panta 3. punktam juridiskās būtības un it īpaši no jautājuma, vai minētais lēmums ietver atļauju īstenot visu VSP.

(sal. ar 96. un 98. punktu)

2. Noslēdzot a priori kontroli, ko Komisija veic atbilstoši Direktīvas 2003/87, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā, 9. panta 3. punktam pēc tam, kad dalībvalsts paziņojusi par siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu valsts sadales plānu (VSP), nav obligāti jāpieņem lēmums par atļaujas piešķiršanu, jo Komisijai ir jāiesaistās tikai tiktāl, ciktāl tā uzskata par nepieciešamu izvirzīt iebildumus par noteiktām paziņotā VSP daļām un, ja dalībvalsts atsakās grozīt savu VSP, pieņemt lēmumu par noraidīšanu. Turklāt šie iebildumi un lēmums par noraidīšanu ir jāpieņem trīs mēnešu laikā, sākot no VSP paziņošanas. Pretējā gadījumā paziņotais VSP kļūst galīgs un uz to attiecina likumības prezumpciju, kas atļauj dalībvalstij to īstenot attiecīgajā kvotu sadales periodā. Tādējādi šīs īpašās kontroles pamatā ir prezumpcija par valsts pasākuma likumību, kura īstenošanu var pakļaut tikai pagaidu aizliegumam. No tā izriet, ka ikviens Komisijas lēmums par visa VSP vai kādas tā daļas noraidīšanu, pat gadījumā, ja tajā Komisija skaidri piekrīt citām VSP daļām vai ja šajā lēmumā ir izklāstīti iemesli, kādēļ Komisija nevēlas celt iebildumus pret tām, un gadījumā, ja tam seko piekrišana šajā VSP izdarītajiem grozījumiem, nav uzskatāms par atļauju, kas rada tiesības, jo pēc būtības šādos apstākļos paziņotajiem pasākumiem nav nepieciešama šāda atļauja.

(sal. ar 115. punktu)

3. Saskaņā ar Direktīvas 2003/87, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā, 9. panta 3. punktu uzsāktās pārbaudes procedūras mērķis papildus Komisijas a priori kontroles iespējai ir nodrošināt dalībvalstīm tiesisko drošību un dot tām iespēju ātri gūt skaidrību par veidu, kādā tās var sadalīt emisijas kvotas un pārvaldīt kvotu tirdzniecības sistēmu, pamatojoties uz to siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu valsts sadales plānu (VSP) attiecīgajā kvotu sadales periodā. Ņemot vērā šā perioda ierobežoto ilgumu, gan Komisijai, gan dalībvalstīm ir leģitīma interese par to, lai jebkuras domstarpības par VSP saturu ātri tiktu atrisinātas un lai VSP visā tā spēkā esamības periodā nebūtu pakļauts riskam, ka Komisija to varētu apstrīdēt. Turklāt Direktīvas 2003/87 mērķu īstenošanu rentablā un ekonomiski efektīvā veidā traucētu aizliegums īstenot VSP, kamēr Komisija nav pieņēmusi lēmumu par atļaujas piešķiršanu.

(sal. ar 117. un 118. punktu)

4. Tā kā Komisijai nav vispārējas stricto sensu kompetences atļauju piešķiršanai dalībvalsts paziņotajam siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu valsts sadales plānam (VSP), tas, ka tā neizvirza iebildumus, izbeidzoties Direktīvas 2003/87, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā, 9. panta 3. punkta pirmajā teikumā paredzētajam trīs mēnešu termiņam, nevar pamatot jebkādu prezumpciju vai juridisko fikciju par atļauju piešķiršanu īstenot VSP. Šajā sakarā Komisijai ir tikai ierobežota kontroles un noraidīšanas kompetence, kas ierobežota ar šīs direktīvas III pielikumā uzskaitītajiem kritērijiem un 10. panta noteikumiem. Tātad šī termiņa notecēšanas vienīgās sekas ir tās, ka VSP – kuram ir likumības prezumpcija, ja vien Komisija neizvirza iebildumus, – kļūst galīgs un dalībvalsts to var īstenot, un nav nepieciešama jebkāda vispārēja Komisijas izsniegta atļauja. Šo vērtējumu apstiprina fakts, ka šīs direktīvas 9. panta 3. punkts neparedz skaidrus noteikumus par prezumpciju vai juridisko fikciju, kas varētu aizskart kontroles tiesības, kas piešķirtas Komisijai saskaņā ar EKL 226. pantu un ko tai ir jābūt iespējai izmantot.

(sal. ar 120.–122. punktu)

5. Tikai lēmuma rezolutīvā daļa var radīt tiesiskas sekas un tātad būt nelabvēlīga neatkarīgi no tā, kāds ir šā lēmuma pamatojums. Savukārt vērtējums, kas izklāstīts lēmuma pamatojumā, kā tāds nevar būt prasības atcelt tiesību aktu priekšmets un tam var piemērot Kopienu tiesas tiesiskuma kontroli tikai tiktāl, ciktāl tas kā nelabvēlīga tiesību akta pieņemšanas pamatojums sniedz nepieciešamu atbalstu šā akta rezolutīvajai daļai, vai ja šis pamatojums vismaz var grozīt būtību tam, kas tika nolemts attiecīgā tiesību akta rezolutīvajā daļā. Tā kā principā tiesību akta rezolutīvā daļa ir neatdalāma no tā pamatojuma, tiesību aktu, ja nepieciešams, interpretē, ņemot vērā pamatojumu, kura dēļ tas tika pieņemts.

Līdz ar to, ja Komisijas lēmuma, kas attiecas uz siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu valsts sadales plānu saskaņā ar Direktīvas 2003/87, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā, 9. panta 3. punktu, rezolutīvajā daļā nav pieņemta juridiski saistoša nostāja par kādu noteikumu, šī lēmuma pamatojums saistībā ar minēto noteikumu un ar tā iespējamo atbilstību noteikumiem par valsts atbalstu nav pakļauts Kopienu tiesas kontrolei procesā, kas attiecas uz prasību atcelt šo pašu lēmumu saskaņā ar EKL 230. pantu, un nevar pamatot uzņēmēja interesi prasības celšanā.

(sal. ar 127. un 130. punktu)

6. EKL 88. panta 3. punktā noteiktais dalībvalsts pienākums paziņot Komisijai ikvienu projektu, ar ko paredzēts ieviest valsts atbalstu, ir juridiski atšķirīgs un principā neatkarīgs no pienākuma paziņot siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu valsts sadales plānu (VSP) atbilstoši Direktīvas 2003/87, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā, 9. panta 3. punktam. Savukārt lēmums, kas pamatots tikai ar šīs direktīvas 9. panta 3. punktu un nevis ar EKL 87. un 88. pantu, ļauj Komisijai attiecībā uz VSP ietvertajiem valsts atbalsta elementiem veikt tikai prima facie vērtējumu no valsts atbalsta viedokļa, ar ko nevar noliegt faktu, ka ir iespējams pieņemt formālu lēmumu saskaņā ar EKL 88. panta 3. punkta trešo teikumu.

(sal. ar 133. punktu)

7. Nedz Direktīva 2003/87, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un kas pieņemta, pamatojoties tikai uz EKL 175. pantu un nevis uz EKL 89. pantu, nedz šajā sakarā ieviestie pasākumi, kas nav juridiski saistoši, nevar ierobežot piemērojamību un lietderīgās sekas noteikumiem saistībā ar valsts atbalstu kontroli. Neskarot Komisijas pienākumu pārbaudes procedūras ietvaros atbilstoši Direktīvas 2003/87 9. panta 3. punktam ņemt vērā iespēju nesaderībai starp minēto kvotu valsts sadales plāna (VSP) noteikumiem un valsts atbalsta tiesībām, kā arī iespēju, ka VSP paziņošana varētu būt uzskatāma arī par paziņošanu EKL 88. panta 3. punkta izpratnē, minēto direktīvu, nepastāvot atbilstošam tiesiskajam pamatam, nevar uzskatīt par lex specialis , kas ļautu veikt valsts atbalsta kontroli pārbaudes procedūras ietvaros, kas paredzēta šajā pašā 9. panta 3. punktā.

(sal. ar 132. un 134. punktu)

8. Direktīvas 2003/87, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā, III pielikuma 5. kritērijs, kurā ir paredzēts, ka EKL 87. un 88. pants ir jāievēro arī saistībā ar siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu valsts sadales plānu īstenošanu, tikai atspoguļo principu, kas ir kārtīgi nostiprināts Kopienu tiesību sistēmā un saskaņā ar kuru atvasināto tiesību akts ir jāizpilda tā, lai tas neaizskar Līguma normas vai kādas citas primāro tiesību normas, piemēram, vispārējos tiesību principus vai pamattiesības. Tomēr šis vispārējais pienākums ievērot Kopienu tiesības nevar nozīmēt to, ka ir jāveic administratīvā procedūra, piemērojot visus atbilstošos procesuālos un materiālos noteikumus, piemēram, Regulas Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EKL 88. panta piemērošanai, noteikumus, bet uzliek tikai pienākumu Komisijai veikt prima facie vērtējumu, kad tā piemēro Direktīvu 2003/87. Visbeidzot, pārbaudes procedūra atbilstoši šīs direktīvas 9. panta 3. punktam nekādā gadījumā nedod tiesības Komisijai atļaut dalībvalstīm atkāpties no Kopienas tiesību normām, kas nav ietvertas šajā direktīvā.

(sal. ar 135. punktu)