Lieta T‑653/16

Maltas Republika

pret

Eiropas Komisiju

Piekļuve dokumentiem – Regula (EK) Nr. 1049/2001 – Komisijas rīcībā esoši dokumenti – Dalībvalsts izdoti dokumenti – Dokumenti, ar ko ir notikusi apmaiņa pārbaudes režīma ietvaros, lai nodrošinātu kopējās zivsaimniecības politikas noteikumu ievērošanu – Regulas (EK) Nr. 1224/2009 113. pants – Sabiedrības piekļuve pēc nevalstiskas organizācijas iesniegta pieteikuma – Prasība atcelt tiesību aktu – Pieņemamība – Pienākums norādīt pamatojumu – Lojāla sadarbība – Juridiskā pamata izvēle

Kopsavilkums – Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2018. gada 3. maija spriedums

Dalībvalstis, ceļot prasību atcelt tiesību aktu, var apstrīdēt jebkuru Komisijas normatīvu vai individuālu tiesību aktu ar lēmuma raksturu un šajā sakarā savu prasījumu pamatojumam atsaukties uz jebkuru pamatu, kas attiecas uz būtisku procedūras noteikumu pārkāpumu vai Līgumu piemērošanai pieņemto tiesību normu pārkāpumu. Pirmkārt, no tā izriet, ka dalībvalsts, ceļot prasību atcelt tiesību aktu, var apstrīdēt Komisijas lēmumu, kas ir pieņemts, pamatojoties uz Regulu Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem, un ar ko fiziskai vai juridiskai personai ir atļauts piekļūt dokumentiem, kuri ir Komisijas rīcībā un kurus ir izdevusi šī dalībvalsts, neidentificējot atsevišķu Komisijas lēmumu – kas būtu vienīgais apstrīdamais – neapmierināt minētās dalībvalsts iebildumus pret attiecīgo dokumentu publiskošanu. Otrkārt, dalībvalsts šādas savas prasības pamatojumam var izvirzīt jebkuru pamatu, kas ir saistīts ar kādu no četriem LESD 263. pantā paredzētajiem gadījumiem, kad var celt prasību atcelt tiesību aktu, it īpaši jebkuru pamatu, kas attiecas uz procesuālas vai materiāltiesiskas normas, kuru tā uzskata par atbilstošu, pārkāpumu, neskarot šī pamata lietderīgo vai nelietderīgo raksturu. Tādējādi, runājot par tāda pamata pieņemamību, kas ir izvirzīts pret šādu lēmumu, nav jāveic nošķiršana atkarībā no tā, vai norma, par kuru tiek apgalvots, ka tā ir pārkāpta, ir paredzēta Regulā Nr. 1049/2001 vai kādā citā tiesību instrumentā. Turklāt šis pilnvaru piedalīties Savienības lēmumā, kas attiecīgajai dalībvalstij ir piešķirtas ar Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 5. punktu, ierobežojums nevar šai dalībvalstij aizliegt pieprasīt atcelt Komisijas lēmumu, ar kuru ir piešķirta piekļuve attiecīgajiem dokumentiem, un šajā ziņā atsaukties uz pārkāpumiem, kas nav tie, kuri ir saistīti ar minētās regulas 4. panta pārkāpumu. (skat. 35.–37. un 41. punktu)

Skat. nolēmuma tekstu. (skat. 47. un 48. punktu)

Skat. nolēmuma tekstu. (skat. 53., 54. un 57. punktu)

Nekas iestādei neliedz publiskot dokumentus, pat ja tai šajā ziņā nav bijis iesniegts nekāds pieteikums, vai, rūpējoties par pārskatāmību un pilnību, personai, kura ir iesniegusi pieteikumu, pamatojoties uz Regulu Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem, paziņot dokumentus, ko šī persona nav skaidri identificējusi un kas nav paredzēti tās pieteikumā. Šādos apstākļos Regulas Nr. 1049/2001 6.–8. pantā paredzēto noteikumu par pieteikumu par piekļuvi dokumentiem pārbaudi pārkāpums, lai gan atsevišķos gadījumos tas var ietekmēt lēmuma, ar ko ir atteikta piekļuve dokumentiem, likumību, nevar ietekmēt tāda lēmuma likumību, ar kuru ir piešķirta piekļuve dokumentiem. It īpaši, pirmkārt, runājot par Regulas Nr. 1049/2001 6. pantu, ir jāprecizē, ka, lai gan iestāde nevar noraidīt pieteikumu kā nepietiekami precīzu, iepriekš neuzaicinot pieteikuma iesniedzēju paskaidrot savu pieteikumu, iestādei savukārt nevar pārmest, ka tā ir piešķīrusi piekļuvi dokumentiem, pamatojoties uz iespējami neprecīzu pieteikumu, iepriekš neuzaicinot pieteikuma iesniedzēju paskaidrot savu pieteikumu. Ja pieteikuma iesniedzējs nav bijis aicināts paskaidrot savu pieteikumu, ne iestāde, ne, vēl jo vairāk, trešā persona nevar pamatoti atsaukties uz prasītāja pieteikuma iespējami neskaidro raksturu. Tādējādi gadījumā, ja iestāde uzskata, ka, nesaskaroties ar nesamērīgu darba slodzi, tā spēj pati identificēt visus dokumentus, kas var būt saistīti ar kādu pieteikumu, pat ja tas ir formulēts vispārīgi un attiecas uz vairākiem dokumentiem, šī iestāde drīkst lemt par šo pieteikumu, iepriekš neuzaicinot pieteikuma iesniedzēju to paskaidrot, un pēc tam attiecīgā gadījumā sniegt piekļuvi visiem identificētajiem dokumentiem, ar nosacījumu, ka uz pēdējiem minētajiem neattiecas izņēmumi, kuri ir paredzēti it īpaši Regulas Nr. 1049/2001 4. pantā. Otrkārt, runājot par Regulas Nr. 1049/2001 7. un 8. pantu, ir jānorāda, ka tajos paredzēto termiņu vienīgais mērķis ir ļaut ātri izskatīt pieteikumus par piekļuvi dokumentiem un paātrināt pieprasīto dokumentu publiskošanu, ja šī publiskošana ir iespējama. Šo termiņu pārsniegšana neliedz iestādei pilnvaras pieņemt lēmumu un lēmumu, ar kuru ir atteikta piekļuve dokumentiem, pati par sevi nevar padarīt par nelikumīgu, kas pamatotu tā atcelšanu. Iepriekš minēto termiņu pārsniegšanai nav seku vēl jo vairāk tad, ja ir pieņemts lēmums, ar ko ir piešķirta piekļuve dokumentiem, ciktāl šādā gadījumā pieteikuma iesniedzēja lūgums, neraugoties uz šo termiņu pārsniegšanu, kuri tikuši ieviesti tikai pieteikuma iesniedzēja labā, ir ticis apmierināts. (skat. 80.–83. un 85.–87. punktu)

No Regulas Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem 4. panta 4. un 5. punkta, kas ir interpretēti saskaņā ar LES 4. panta 3. punktā paredzēto lojālas sadarbības pienākumu, izriet, ka tajos ir organizēta kārtība, kādā iestāde apspriežas ar trešajām personām, kuras ir izdevušas dokumentus, kā arī kārtība, kādā dalībvalstis, kas ir izdevušas dokumentus, piedalās iestādes lēmuma attiecībā uz piekļuvi dokumentiem pieņemšanas procesā. Tādējādi minētie šīs pašas regulas noteikumi reglamentē attiecības starp iestādi un trešajām personām, it īpaši dalībvalstīm saistībā ar pēdējo minēto izdotiem dokumentiem, un to mērķis ir aizsargāt minēto trešo personu un dalībvalstu intereses iebilst pret minēto dokumentu publiskošanu. Šādos apstākļos Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 4. un 5. punkta noteikumu pārkāpums, kā arī iestādes lojālas sadarbības ar dalībvalsti pienākuma pārkāpums var ietekmēt tāda lēmuma likumību, ar ko ir piešķirta piekļuve šīs dalībvalsts izdotiem dokumentiem. (skat. 98.–100. punktu)

Lai gan Regulas Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem 7. un 8. pantā iestādēm ir paredzēts pienākums uz sākotnējiem un atkārtotajiem pieteikumiem par piekļuvi dokumentiem atbildēt noteiktos termiņos, nevienā šīs regulas noteikumā nav paredzēts termiņš, kādā iestādei būtu jāinformē dalībvalsts par pieteikuma piekļūt tās izdotiem dokumentiem iesniegšanu un tai jāpaziņo minētais pieteikums. It īpaši Regulā Nr. 1049/2001 nav precizēts, kāds termiņš atbildes sniegšanai iestādei būtu jāpiešķir šai dalībvalstij, lai pēdējā minētā varētu minētajai iestādei darīt zināmus savus iespējamos iebildumus pret attiecīgo dokumentu publiskošanu. Tomēr no lojālas sadarbības pienākuma izriet, ka Komisijai savās attiecībās ar attiecīgo dalībvalsti ir jārīkojas ar rūpību, lai tā pati varētu pieņemt lēmumu termiņos, kādi tai ir noteikti Regulas Nr. 1049/2001 7. un 8. pantā. (skat. 106. un 107. punktu)

No paša Regulas Nr. 1224/2009, ar ko izveido Kopienas kontroles sistēmu, lai nodrošinātu atbilstību kopējās zivsaimniecības politikas noteikumiem, 113. panta 2. un 3. punkta formulējuma izriet, ka dati, ko atbilstoši šai regulai ir savākusi un Komisijai nosūtījusi dalībvalsts, principā var tikt nodoti citām personām, kas nav tās, kuru uzdevumi prasa, lai tām tiem būtu piekļuve, vai tikt izmantoti citiem nolūkiem, nevis tiem, kas ir paredzēti šajā regulā, tikai tad, ja dalībvalstis, kas ir paziņojušas šos datus, tam skaidri ir piekritušas. Šajā ziņā pašu minēto noteikumu mērķis nav reglamentēt nosacījumus sabiedrības piekļuvei dokumentiem, ko kāda dalībvalsts ir nodevusi Komisijai atbilstoši šai regulai. Šajos noteikumos tikai ir paredzēts precizēt nosacījumus, ar kādiem var tikt nodoti un izmantoti dati, ko ir savākusi un nodevusi dalībvalsts atbilstoši minētajai regulai. No tā izriet, ka Regulas Nr. 1224/2009 113. panta 2. un 3. punkta noteikumi kā tādi nav speciālais likums, kurā ir paredzētas atkāpes no vispārējiem noteikumiem par sabiedrības piekļuvi dokumentiem, kuri ir paredzēti Regulā Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem, bet drīzāk ir īpaši noteikumi, kas nodrošina pastiprinātu dažu datu aizsardzību, neatkarīgi no tā, vai tie ir personas dati, un neatkarīgi no to konfidencialitātes pakāpes, tikai tāpēc vien, ka tos ir paziņojusi kāda dalībvalsts. (skat. 133., 138. un 139. punktu)

Regulā Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem un Regulā Nr. 1224/2009, ar ko izveido Kopienas kontroles sistēmu, lai nodrošinātu atbilstību kopējās zivsaimniecības politikas noteikumiem, nav ietverta tiesību norma, kurā būtu skaidri paredzēta vienas prioritāte pār otru. Līdz ar to ir jānodrošina katras šīs regulas piemērošana tādā veidā, kas atbilst otrai regulai un ļauj tās piemērot saskaņoti. Šajā ziņā noteikumi par piekļuvi dokumentiem, kas ir ietverti it īpaši Regulas Nr. 1049/2001 4. pantā, ja piekļuves pieteikumā paredzētie dokumenti ir saistīti ar konkrētu Savienības tiesību jomu, piemēram, kontroles režīmu, lai nodrošinātu kopējās zivsaimniecības politikas noteikumu ievērošanu, nevar tikt piemēroti un interpretēti, neņemot vērā īpašus noteikumus, kuri reglamentē šajos dokumentos ietverto datu nodošanu un izmantošanu un kuri ir paredzēti Regulas Nr. 1224/2009 113. panta 2. un 3. punktā. Ja pieteikums, kas ir pamatots ar Regulu Nr. 1049/2001, ir vērsts uz to, lai tiktu iegūta piekļuve dokumentiem, kuros ir ietverti dati Regulas Nr. 1224/2009 izpratnē, šīs pēdējās minētās regulas 113. panta 2. un 3. punkta noteikumi kļūst pilnībā piemērojami. (skat. 137., 141. un 142. punktu)

Runājot par datiem, ko dalībvalsts ir paziņojusi atbilstoši Regulai Nr. 1224/2009, ar ko izveido Kopienas kontroles sistēmu, lai nodrošinātu atbilstību kopējās zivsaimniecības politikas noteikumiem, likumdevējs ir vēlējies zināmā formā saglabāt noteikumu par autoru, lai gan tas principā ar Regulu Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem ir atcelts saistībā ar sabiedrības piekļuvi dokumentiem. Šis noteikums tādā formā, kādā tas prevalēja pirms Regulas Nr. 1049/2001 stāšanās spēkā, nozīmēja, ka tad, ja iestādes rīcībā esoša dokumenta autors bija trešā persona, pieteikums par piekļuvi dokumentam bija jāiesniedz tieši šī dokumenta autoram. No tā izriet, ka Regulas Nr. 1224/2009 113. panta 2. un 3. punktā paredzētā ierobežojuma piemērošana nav pakļauta ne attiecīgās dalībvalsts skaidrai un iepriekšējai gribas paušanai, ne tam, ka pēdējā minētā atsaucas uz materiāltiesisku izņēmumu, kas ir paredzēts Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1.–3. punktā vai Regulas Nr. 1224/2009 113. panta 4. punktā, ne to iebildumu pamatojumam, kurus, iespējams, ir paudusi dalībvalsts. Turklāt nodošanas vai izmantošanas aizliegums nevar izbeigties brīdī, kad tiek slēgta administratīva izmeklēšana, kas ir uzsākta atbilstoši Regulas Nr. 1224/2009 102. panta 2. punktam, bet izbeidzas tikai brīdī, kad dalībvalsts, kas ir paziņojusi attiecīgos datus, skaidri piekrīt to nodošanai vai izmantošanai. (skat. 147., 151. un 152. punktu)

Savienības tiesību akta juridiskā pamata izvēlei ir jābūt pamatotai ar objektīviem elementiem, kas var tikt pārbaudīti tiesā, tostarp ar šī tiesību akta mērķi un saturu. Ja no Savienības tiesību akta pārbaudes izriet, ka tam ir divi mērķi vai ka tas attiecas uz divām jomām, un ja vienu no mērķiem vai jomām var identificēt kā galveno vai dominējošo mērķi vai jomu, bet otru – kā mazāk svarīgu, attiecīgais tiesību akts ir jābalsta uz vienu juridisko pamatu, proti, uz to, kas atbilst galvenajam vai dominējošajam mērķim vai jomai. Runājot par Regulu Nr. 1224/2009, ar ko izveido Kopienas kontroles sistēmu, lai nodrošinātu atbilstību kopējās zivsaimniecības politikas noteikumiem, tās galvenais mērķis ir izveidot kontroles, inspekcijas un izpildes sistēmu, lai nodrošinātu kopējās zivsaimniecības politikas noteikumu ievērošanu. Šīs regulas saturs būtībā pārsvarā attiecas uz kopējo zivsaimniecības politiku, pat ja tajā ir paredzēta tikai dažādu ar šo politiku saistītu datu vākšana un apmaiņa ar tiem. Tikai papildu kārtā Regulā Nr. 1224/2009, it īpaši tās 112. un 113. pantā, ir ietverti noteikumi, kas attiecas uz datu aizsardzību, it īpaši noteikumi, kuri reglamentē un ierobežo dalībvalstu paziņoto datu nodošanu un izmantošanu. Šādos apstākļos Padomei Regula Nr. 1224/2009 bija jāpieņem, pamatojoties tikai uz LESD 43. pantu, kas attiecas uz kopējo lauksaimniecības politiku, kura ietver kopējo zivsaimniecības politiku. (skat. 156.–158. punktu)