ĢENERĀLADVOKĀTA MELHIORA VATELĒ [MELCHIOR WATHELET] SECINĀJUMI,

sniegti 2015. gada 11. jūnijā ( 1 )

Lieta C‑215/14

Société des Produits Nestlé SA

pret

Cadbury UK Ltd

(High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division, Intellectual Property (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Preču zīmes — Direktīva 2008/95/EK — 3. panta 1. punkta e) apakšpunkts — Jēdziens “izmantošanas rezultātā iegūtā atšķirtspēja” — Trīsdimensiju preču zīme — Apzīmējums, kas sastāv gan no formas, kas izriet no pašu preču īpašībām, gan no preču formas, kas vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai — “Kit Kat” šokolādes batoniņš”

I – Ievads

1. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 22. oktobra Direktīvas 2008/95/EK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm ( 2 ) (turpmāk tekstā – “Preču zīmju direktīva”), 3. panta 1. punkta b) apakšpunktu, e) apakšpunkta i) un ii) punktu un 3. panta 3. punktu.

2. Šis jautājums tika uzdots tiesvedībā starp Société des Produits Nestlé SA (turpmāk tekstā – “Nestlé”) un Cadbury UK Ltd (turpmāk tekstā – “Cadbury”) saistībā ar Cadbury iebildumiem attiecībā uz Nestlé pieteikumu kā preču zīmi Apvienotajā Karalistē reģistrēt trīsdimensiju apzīmējumu, kas atspoguļo ar šokolādi pārklātu četrdaivu vafeļu batoniņu.

3. Jautājums šajā lietā ir par to, vai uzņēmums, reģistrējot kā preču zīmi trīsdimensiju apzīmējumu, sev var nodrošināt pastāvīgas monopoltiesības ( 3 ).

II – Atbilstošās tiesību normas

A – Savienības tiesības

4. Preču zīmju direktīvas 3. pants ir izteikts šādi: “1. Nereģistrē vai piereģistrēšanas gadījumā pasludina par spēkā neesošiem: [..] b) preču zīmes, kam nav atšķirīgu īpašību [nekādas atšķirtspējas]; [..] e) apzīmējumus, kas sastāv tikai no: i) formas, kas izriet no pašu preču īpašībām, ii) preču formas, kas vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai, iii) formas, kas piešķir precēm reālu vērtību; [..] 3. Preču zīmei neatsaka reģistrāciju vai, ja tā ir reģistrēta, nepasludina to par spēkā neesošu saskaņā ar 1. punkta b), c) vai d) apakšpunktu, ja pirms reģistrācijas pieteikuma datuma un turpmākajā tās lietošanā preču zīme ir ieguvusi atšķirtspēju. Ikviena dalībvalsts bez tam var paredzēt, ka šo normu piemēro arī tad, ja atšķirtspēja iegūta pēc reģistrācijas pieteikuma datuma vai pēc reģistrācijas datuma. [..]”

B – Apvienotās Karalistes tiesības

5. Saskaņā ar 1994. gada Likuma par preču zīmēm (Trade Marks Act 1994) 3. panta 1. punktu nereģistrē preču zīmes preču zīmes, kam nav nekādas atšķirtspējas, izņemot, ja pirms preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas datuma tās faktiski ir ieguvušas atšķirtspēju lietošanas rezultātā.

6. Saskaņā ar šī paša panta 2. punktu apzīmējumu kā preču zīmi nereģistrē, ja tas sastāv tikai no formas, kas izriet no preču īpašībām, vai no preču formas, kas vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai.

III – Pamatlietas fakti

7. Pamatlietā aplūkojamo produktu Apvienotajā Karalistē 1935. gadā sāka pārdod Rowntree & Co Ltd ar nosaukumu “Rowntree’s Chocolote Crisp”. 1937. gadā produkta nosaukums tika mainīts uz “Kit Kat Chocolate Crisp” un vēlāk tika saīsināts līdz “Kit Kat”. 1988. gadā Rowntree plc pārpirka Nestlé.

8. Daudzus gadus produkts tika pārdots divslāņainā iepakojumā. Iekšējo slāni veidoja sudraba folija, un ārējo slāni papīrs, uz kura priekšpuses bija uzdrukāts sarkanbalts logo ar vārdiem “Kit Kat”. Pēdējā laikā produkts tiek pārdots vienslāņainā plastmasas iepakojumā ar to pašu logo. Logo dizains laika gaitā ir attīstījies, bet būtībā ir saglabājies tāds pats. Pašreizējā logo forma ir attēlota zemāk:

9. Produkta pamatforma būtībā kopš 1935. gada ir palikusi gandrīz identiska, nedaudz mainījušies ir tikai tās izmēri. Pašreiz neiepakots produkts izskatās šādi:

10. Ir jānorāda, ka uz katras daivas ir iespiesti vārdi “Kit Kat” kopā ar ovālas formas segmentiem, kas ir daļa no logo.

11. 2010. gada 8. jūlijāNestlé iesniedza pieteikumu kā preču zīmi Apvienotajā Karalistē reģistrēt trīsdimensiju apzīmējumu (turpmāk tekstā – “preču zīme”), kas grafiski ir attēlots šādi:

12. Reģistrācijai pieteiktā preču zīme līdz ar to atšķiras no produkta īstās formas tādējādi, ka uz tā nav iespiesti vārdi “Kit Kat”.

13. Pieteikums tika iesniegts attiecībā uz šādiem produktiem, kas ietilpst 30. klasē atbilstoši Nicas nolīgumam: “šokolāde; šokolādes konfektes; šokolādes produkti; konditorejas izstrādājumi; šokolādes izstrādājumi; mīklas izstrādājumi; smalkmaizītes; cepumi; cepumi ar šokolādes pārklājumu; ar šokolādi pārklātas vafeles; kūkas; biskvīti; vafeles”.

14. Apvienotās Karalistes Preču zīmju reģistrs pieņēma pieteikumu un publicēja to, lai [citi uzņēmumi] varētu izteikt iebildumus. Saskaņā ar tā viedokli, pat ja preču zīmei nav atšķirtspējas, pieteikuma iesniedzējs esot pierādījis, ka preču zīme atšķirtspēju ir ieguvusi lietošanas rezultātā.

15. 2011. gada 28. janvārīCadbury iesniedza paziņojumu par iebildumiem attiecībā uz preču zīmes reģistrācijas pieteikumu, pamatojoties it īpaši uz 1994. gada Likuma par preču zīmēm tiesību normām, ar kurām ir transponēts Preču zīmes direktīvas 3. panta 1. punkta b) apakšpunkts, e) apakšpunkta i) un ii) punkts un 3. panta 3. punkts.

16. Apvienotās Karalistes Preču zīmju reģistra pārbaudītājs ar 2013. gada 20. jūnija lēmumu atzina, ka preču zīmei nebija raksturīgās atšķirtspējas un ka tā šādu atšķirtspēju nebija arī ieguvusi lietošanas rezultātā.

17. Pārbaudītājs uzskatīja, ka formai, attiecībā uz kuru tika iesniegts reģistrācijas pieteikums, bija trīs pazīmes: — taisnstūrveida plāksnes forma; — atdalošo rievu esamība, izvietojums un dziļums visas plāksnes garumā un — rievu skaits, kas visas plāksnes platumā nosaka “daivu” skaitu.

18. Pēc pārbaudītāja domām, pirmā no šīm pazīmēm ir forma, kas izriet no pašu preču īpašībām, un tātad to nevar reģistrēt, izņemot, ja tā attiecas uz “kūkām” un “smalkmaizītēm”, kuru preču zīmes forma būtiski atšķiras no normām šajā nozarē. Tā kā divas pārējās pazīmes ir vajadzīgas tehniska rezultāta iegūšanai, viņš noraidīja reģistrācijas pieteikumu pārējā daļā.

19. 2013. gada 18. jūlijāNestlé šo lēmumu pārsūdzēja High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division, Intellectual Property (Apvienotā Karaliste), apstrīdot apgalvojumu, saskaņā ar kuru preču zīme nebija ieguvusi atšķirtspēju tās lietošanas rezultātā. Turklāt Nestlé apgalvoja, ka preču zīme nesastāv tikai no formas, kas izriet no pašas preces īpašībām, vai no formas, kas vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai.

20. Ar šajā pašā dienā iesniegto pretapelācijas sūdzību Cadbury apšaubīja lēmumu, ciktāl tajā tika atzīts, ka attiecībā uz kūkām un smalkmaizītēm preču zīmei bija raksturīgā atšķirtspēja un tā nesastāvēja tikai no formas, kas izriet no pašas preces īpašībām, vai no formas, kas vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai.

21. High Court of Justice vispirms uzskata, ka pārbaudītājam neesot vajadzējis nošķirt kūkas un smalkmaizītes, no vienas puses, no citiem Nicas nolīguma 30. klasē ietilpstošajiem produktiem, no otras puses, ne runājot par preču zīmes atšķirtspējas pierādījumu, ne arī Preču zīmju direktīvas 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta i) un ii) punkta piemērojamību.

22. Turklāt attiecībā uz jautājumu, vai preču zīme pirms attiecīgā datuma bija ieguvusi atšķirtspēju tās lietošanas rezultātā, iesniedzējtiesai, pēc tam, kad tā bija atgādinājusi judikatūru šajā jomā, rodas jautājums, vai, lai pierādītu, ka preču zīme ir ieguvusi atšķirtspēju, pietiek, ka būtiska ieinteresēto personu daļa attiecīgajā datumā atpazīst preču zīmi un saista to ar pieteikuma iesniedzēja precēm. Faktiski iesniedzējtiesa uzskata, ka drīzāk pieteikuma iesniedzējam ir jāpierāda, ka būtiska ieinteresēto personu daļa uzskata, ka preču zīme, pretstatot to jebkurai citai preču zīmei, kas arī var pastāvēt, norāda uz preču izcelsmi.

23. Visbeidzot, runājot par formu, kas izriet no pašu preču īpašībām, un to, kas vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai, iesniedzējtiesa norāda, ka attiecībā uz Preču zīmju direktīvas 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta i) un ii) punktu nav daudz judikatūras.

24. Ņemot vērā tās šaubas par Nestlé argumentu, saskaņā ar kuru no Preču zīmju direktīvas 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) punkta – kā to interpretējusi Tiesa – formulējuma skaidri izrietot, ka apzīmējuma reģistrāciju var atteikt tikai tad, ja visas tā galvenās pazīmes sastāv no formas, kas vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai, iesniedzējtiesa dod priekšroku Cadbury argumentācijai, proti, ka ne Preču zīmju direktīvas 3. panta 1. punkta e) apakšpunkts, ne tā mērķi neliek domāt, ka forma, kuras viena no galvenajām pazīmēm izriet no pašu preču īpašībām (Preču zīmju direktīvas 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta i) punkts) un kuras abas pārējās galvenās pazīmes ir vajadzīgas tehniska rezultāta iegūšanai (Preču zīmju direktīvas 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) punkta izpratnē), var tikt reģistrēta, jo neviens no šiem atteikuma pamatiem nav piemērojams visām trim pazīmēm vienlaicīgi.

25. Turklāt iesniedzējtiesa nevar piekrist Nestlé viedoklim, saskaņā ar kuru no spriedumiem Philips (C‑299/99, EU:C:2002:377, 78. punkts) un Lego Juris/ITSB (C‑48/09 P, EU:C:2010:516, 84. punkts) acīmredzami izrietot, ka Preču zīmju direktīvas 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) punkts ir piemērojams, ja forma ir vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai preču funkcionalitātes dēļ, bet nevis tad, ja forma ir vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai, ņemot vērā preču ražošanas veidu.

IV – Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu un tiesvedība Tiesā

26. Šādos apstākļos High Court of Justice nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai, lai pierādītu, ka preču zīme ir ieguvusi atšķirtspēju tās lietošanas rezultātā Direktīvas [2008/95] 3. panta 3. punkta izpratnē, pietiek, ka reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs pierāda, ka attiecīgajā datumā būtiska attiecīgās sabiedrības daļa atpazīst preču zīmi un sasaista to ar pieteikuma iesniedzēja precēm tādējādi, ka, ja tai būtu jānosaka, kas pārdod preces ar šo preču zīmi, tā norādītu uz prasītāju? Vai arī prasītājam ir jāpierāda, ka būtiska attiecīgās sabiedrības daļa paļaujas uz preču zīmi (pretstatā jebkurai citai preču zīmei, kas arī var pastāvēt) kā uz norādi par preču izcelsmi? 2) Vai tad, ja formu veido trīs būtiskas pazīmes, no kurām viena izriet no pašu preču rakstura un divas ir vajadzīgas, lai panāktu tehnisku rezultātu, šīs formas reģistrācija par preču zīmi ir izslēgta ar Direktīvas [2008/95] 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta i) punktu un/vai ii) punktu? 3) Vai Direktīvas [2008/95] 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas nepieļauj tādu formu reģistrāciju, kas ir vajadzīgas, lai panāktu tehnisku rezultātu, attiecībā uz veidu, kādā preces tiek ražotas, pretstatā veidam, kādā preces veic savu funkciju?”

27. Rakstveida apsvērumus iesniedza pamatlietas dalībnieki, Vācijas, Polijas un Apvienotās Karalistes valdības, kā arī Eiropas Komisija.

28. Visi minētie sniedza mutvārdu paskaidrojumus 2015. gada 30. aprīļa tiesas sēdē.

V – Analīze

A – Ievadapsvērumi par piemērojamo direktīvu

29. Direktīva, kuras interpretācija tiek lūgta, ir Preču zīmju direktīva. Tomēr attiecīgā judikatūra galvenokārt attiecas uz Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmo direktīvu 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm ( 4 ).

30. Tomēr ir lietderīgi atsaukties uz šo judikatūru. Faktiski, kā Tiesa norādījusi spriedumā Oberbank u.c. (C‑217/13 un C‑218/13, EU:C:2014:2012, 31. punkts), pamatlietā aplūkotajos Preču zīmju direktīvas noteikumos nav tikuši izdarīti nekādi būtiski grozījumi attiecībā uz to tekstu, kontekstu vai mērķi salīdzinājumā ar līdzvērtīgiem Pirmās direktīvas 89/104 noteikumiem. Saskaņā ar tās preambulas 1. apsvērumu ar Preču zīmju direktīvu ir veikta tikai Pirmās direktīvas 89/104 kodifikācija.

31. Runājot konkrēti par Preču zīmju direktīvas 3. panta 1. punktu, šī punkta e) apakšpunktā ar i), ii) un iii) punktiem ir aizstāti vienīgi Pirmās direktīvas 89/104 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta ievilkumi. Arī vārds “vai”, kas Pirmās direktīvas 89/104 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta pirmo ievilkumu atdala no otrā, kā arī otro ievilkumu atdala no trešā, tika izņemts no tām valodu versijām, kurās tas bija ietverts ( 5 ).

B – Par pirmo prejudiciālo jautājumu

32. Saskaņā ar Preču zīmju direktīvas 3. panta 1. punkta b) apakšpunktu nereģistrē preču zīmes, kam nav atšķirtspējas. Tomēr šīs pašas direktīvas 3. panta 3. punktā ir ietverta atkāpe no šī noteikuma, norādot, ka šāda preču zīme varētu tikt reģistrēta, ja pirms reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas datuma preču zīme šādu atšķirtspēju ir ieguvusi tās lietošanas rezultātā.

33. Ar savu pirmo jautājumu iesniedzējtiesa vaicā Tiesai, vai, lai pierādītu, ka “turpmākajā tās lietošanā preču zīme ir ieguvusi atšķirtspēju” Preču zīmju direktīvas 3. panta 3. punkta izpratnē, pietiek, ka reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs pierāda, ka attiecīgajā datumā būtiska ieinteresētās sabiedrības daļa atpazīst preču zīmi un sasaista to ar precēm tādējādi, ka, ja šīm personām būtu jānosaka, kas pārdod preces ar šo preču zīmi, tās norādītu uz pieteikuma iesniedzēju, vai arī pieteikuma iesniedzējam drīzāk ir jāpierāda, ka būtiska ieinteresētās sabiedrības daļa paļaujas uz preču zīmi (pretstatā jebkurai citai preču zīmei, kas arī var pastāvēt) kā uz norādi par preču izcelsmi.

34. Pēc High Court of Justice domām, šis jautājums Anglijas tiesām joprojām ir neskaidrs, lai arī tās jau divkārt ir lūgušas Tiesai prejudiciālu nolēmumu par šo tēmu ( 6 ).

35. Līdz ar to šī lieta sniedz Tiesai iespēju noteikt, vai ar vienkāršu pierādījumu, ka attiecīgās sabiedrības būtiska daļa atpazīst tirgotās preces formu kā tādu, kas norāda uz konkrētā tirgotāja precēm, pietiek, lai konstatētu, ka preču zīme ir ieguvusi atšķirtspēju tās lietošanas rezultātā, vai arī ir jāpierāda, ka attiecīgā sabiedrība izmanto šo formu un paļaujas uz to kā uz komerciālās izcelsmes garantu ( 7 ).

1) Preču zīmes funkcija: identifikācija vai preču izcelsmes identitātes garants

36. Kā tas ir skaidri definēts Tiesas pastāvīgajā judikatūrā, preču zīmes funkcija ir tās atšķirtspējas neatņemams elements.

37. Saskaņā ar Preču zīmju direktīvas 3. panta 1. punkta b) apakšpunktu preču zīmes atšķirtspēja ir viens no vispārējiem nosacījumiem, lai preču zīme varētu tikt reģistrēta. Šī atšķirtspēja, kas var būt raksturīga vai iegūta lietošanas rezultātā, nozīmē, ka preču zīme spēj identificēt preci vai pakalpojumu, attiecībā uz kuru ir iesniegts reģistrācijas pieteikums, kā tādu, kas nāk no konkrēta uzņēmuma un tātad spēj nošķirt šo preci vai pakalpojumu no citu uzņēmumu precēm vai pakalpojumiem ( 8 ).

38. Citiem vārdiem, “preču zīmes pamatfunkcija ir garantēt patērētājam vai galalietotājam preces vai pakalpojuma, ko ar to apzīmē, izcelsmes identitāti, ļaujot šim patērētājam vai šim lietotājam šo preci vai šo pakalpojumu bez sajaukšanas iespējas atšķirt no citas izcelsmes precēm un pakalpojumiem” ( 9 ). “Preču zīmei ir jāgarantē, ka visas preces un pakalpojumi, ko ar to apzīmē, ir ražoti vai piegādāti viena uzņēmuma kontrolē, kurš ir atbildīgs par to kvalitāti” ( 10 ).

39. Preču zīme ne tikai ļauj tās īpašniekam atšķirt sevi no tā konkurentiem, bet tā arī patērētājam vai gala lietotājam garantē, ka visiem produktiem vai pakalpojumiem, uz kuriem attiecas apzīmējums, kas veido preču zīmi, ir tā pati komerciālā izcelsme ( 11 ).

40. Turklāt šī atšķirtspēja, vai tā būtu raksturīga, vai lietošanas rezultātā iegūta, ir jāizvērtē saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem ir iesniegts reģistrācijas pieteikums, no vienas puses, un saistībā ar samērā informēta, uzmanīga un apdomīga vidusmēra patērētāja uztveri par attiecīgo preču vai pakalpojumu kategoriju, no otras puses ( 12 ).

41. Kā Tiesa to pavisam nesen pilnībā ir izskaidrojusi, “vienmēr ir jāpārbauda, vai [..] preču zīme ļauj [attiecīgās] preces vidusmēra patērētājam, kas ir samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs, neveicot analīzi un īpaši uz to nevēršot uzmanību, atšķirt attiecīgo preci no citu uzņēmumu precēm” ( 13 ). Citiem vārdiem, preču zīmei, “kādu to uztver konkrētā sabiedrības daļa, [ir jāspēj] individualizēt preces, kuras aptver minētā preču zīme, un nošķirt tās no precēm, kurām ir cita komerciāla izcelsme” ( 14 ).

42. No šīs pastāvīgās judikatūras izriet, ka nepietiek ar to, ka reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs pierāda, ka attiecīgās preču vai pakalpojumu kategorijas samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs vidusmēra patērētājs atpazīst preču zīmi un saista to ar šīm precēm. Viņam ir arī jāpierāda, ka šim samērā informētam, uzmanīgam un apdomīgam vidusmēra patērētājam preču zīme, attiecībā uz kuru ir iesniegts reģistrācijas pieteikums, norāda uz attiecīgo preču ekskluzīvo izcelsmi pretstatā jebkurai citai preču zīmei, kas arī var pastāvēt, un tas tā ir bez sajaukšanas iespējas.

2) Tādu pierādījumu robežas, kas attiecas uz apzīmējuma kā reģistrētas preču zīmes elementa vai kombinācijā ar reģistrētu preču zīmi lietošanu

43. Pēc Nestlé domām, preču zīmei nav obligāti jābūt izmantotai izolēti, lai tā būtu varējusi iegūt atšķirtspēju lietošanas rezultātā. Preču zīmes identifikācija un tātad atšķirtspējas iegūšana varot izrietēt gan no tā, ka tā tiek lietota kā reģistrētas preču zīmes daļa, reģistrētas preču zīmes elements, gan arī no tā, ka atsevišķa preču zīme tiek lietota kombinācijā ar jau reģistrētu preču zīmi. Šādos gadījumos pietiekot ar šo “kopīgo” lietošanu, lai ieinteresētā personu grupa preci vai pakalpojumu, ko apzīmē preču zīme, attiecībā uz kuru ir iesniegts reģistrācijas pieteikums kopā ar citu elementu, faktiski uztver kā konkrēta uzņēmuma preci vai pakalpojumu.

44. Es nepiekrītu šādai interpretācijai.

45. Protams, Tiesai jau ir bijusi iespēja norādīt, ka attiecībā uz atšķirtspējas iegūšanu lietošanas rezultātā ieinteresētajām personām ir jāspēj identificēt preci vai pakalpojumu kā tādu, kas ir konkrētā uzņēmuma prece vai pakalpojums, tādēļ, ka preču zīme tiek izmantota “preču zīmes veidā”, un tas obligāti nenozīmē, ka preču zīme, attiecībā uz kuru ir iesniegts reģistrācijas pieteikums, ir lietota patstāvīgi ( 15 ).

46. Saskaņā ar Tiesas viedokli izteiciens “preču zīmes izmantošana preču zīmes veidā” ir jāsaprot kā atsauce tikai uz tādu preču zīmes lietošanu, kuras mērķis ir ļaut ieinteresētajām personām identificēt preci vai pakalpojumu kā tādu, ko ražo vai sniedz attiecīgais uzņēmums. Tomēr šāda identifikācija un tādējādi atšķirtspējas iegūšana tāpat var izrietēt gan no tā, ka tiek lietots kāds elements, kas ir reģistrētas preču zīmes sastāvdaļa, gan arī no tā, ka atsevišķa preču zīme tiek izmantota kopā ar reģistrētu preču zīmi ( 16 ).

47. Tomēr spriedumā lietā Nestlé (C‑353/03, EU:C:2005:432) Tiesa ir rūpīgi precizējusi, ka katrā ziņā “pietiek ar to, ka šīs izmantošanas rezultātā ieinteresētās personas ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi apzīmēto preci vai pakalpojumu faktiski uztver kā tādu, ko ražo vai sniedz attiecīgais uzņēmums” ( 17 ).

48. Citiem vārdiem, ja preču zīme, attiecībā uz kuru ir iesniegts reģistrācijas pieteikums, var būt ieguvusi atšķirtspēju kombinācijā ar citu preču zīmi, tai noteiktā brīdī, lai tā iegūtu aizsardzību kā pastāvīga preču zīme, vienai pašai ir jāspēj pildīt preces izcelsmes identifikācijas funkcija.

49. Šajā gadījumā runa ir par pārbaudes jautājumu, ko ļoti labi kompleksas preču zīmes gadījumā ir izskaidrojusi ģenerāladvokāte J. Kokote [J. Kokott] savos secinājumos lietā Nestlé (C‑353/03, EU:C:2005:61), kuros ir noteikts, ka, “lai pierādītu kā kopējas preču zīmes sastāvdaļas izmantošanas rezultātā iegūtu atšķirtspēju, nepietiek, ja ir pierādīta šīs sastāvdaļas kā preču zīmes izmantošanas iespējamība. Ir jāpierāda arī, ka attiecīgā sabiedrības daļa konkrēto, atsevišķi izmantoto, preču zīmes sastāvdaļu uztver tādējādi, ka šī sastāvdaļa apzīmē kā noteikta uzņēmuma izcelsmes preci un atšķir to no līdzīgām citu uzņēmumu precēm” ( 18 ).

50. Kā Tiesa īpaši norādījusi, interpretējot Regulas Nr. 40/94 7. panta 3. punktu “neatkarīgi no jautājuma, vai izmantošana attiecas uz apzīmējumu kā reģistrētas preču zīmes sastāvdaļu vai kopā ar to, pamata nosacījums ir tāds, ka šīs izmantošanas rezultātā apzīmējums, attiecībā uz kuru ir iesniegts preču zīmes reģistrācijas pieteikums[, un pilnības labad es piebilstu, ka apzīmējums viens pats], ieinteresēto personu uztverē var apzīmēt preces, uz kurām tas ir izvietots, kā tādas, ko ražo konkrēts uzņēmums” ( 19 ).

51. Šo interpretāciju Tiesa ir apstiprinājusi ar šajā pašā lietā minēto skaidrojumu, saskaņā ar kuru reģistrēta preču zīme, kas tiek izmantota vienīgi kā kombinētas preču zīmes sastāvdaļa vai kopā ar citu preču zīmi, lai šī izmantošana atbilstu jēdzienam “faktiska izmantošana”, joprojām ir jāuztver kā attiecīgās preces izcelsmes norāde ( 20 ).

52. Pamatlietas kontekstā jautājums tātad ir par to, vai forma, attiecībā uz kuru Nestlé ir iesniedzis preču zīmes reģistrācijas pieteikumu, ja tā tiktu lietota atsevišķi no tās iepakojuma vai bez vārdiem “Kit Kat”, bez sajaukšanas iespējas ļauj identificēt preci kā Kit Kat vafeļu batoniņu, ko tirgo Nestlé, izslēdzot jebkuru citu preču zīmi, kas arī var pastāvēt ( 21 ).

53. Faktiski kompetentajām iestādēm ir jānosaka, vai ieinteresētā personu grupa vai vismaz būtiska tās daļa, pateicoties attiecīgajai preču zīmei, identificē preci vai pakalpojumu kā tādu, ko ražo konkrētais uzņēmums, tādējādi, ka tiem ir kopēja komerciālā izcelsme ( 22 ).

54. Turpretī ražotāja uzņēmuma – šajā gadījumā Nestlé, pretstatā Cadbury, juridiskās identitātes precīza noteikšana –, manuprāt, pārsniedz zināšanas, ko pamatoti varētu sagaidīt no attiecīgās sabiedrības daļas, kā tās ir definējusi Tiesa, proti, samērā informēta, uzmanīga un apdomīga attiecīgās preču vai pakalpojumu kategorijas vidusmēra patērētāja uztveri ( 23 ).

55. Līdz ar to, ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uzskatu, ka uz pirmo prejudiciālo jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka nepietiek, ka reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs pierāda, ka attiecīgās sabiedrības daļa atpazīst preču zīmi, attiecībā uz kuru ir iesniegts reģistrācijas pieteikums, un saista to ar pieteikuma iesniedzēja precēm vai pakalpojumiem. Tam ir jāpierāda, ka tikai tā preču zīme, attiecībā uz kuru ir iesniegts reģistrācijas pieteikums, norāda uz attiecīgo preču vai pakalpojumu ekskluzīvo izcelsmi pretstatā jebkurai citai preču zīmei, kas arī var pastāvēt, un bez jebkādas sajaukšanas iespējas.

C – Par otro prejudiciālo jautājumu

56. Pamatlietā aplūkotajai formai ir trīs galvenās pazīmes: pirmā izriet no pašas preces īpašībām un pārējās divas ir vajadzīgas tehniska rezultāta iegūšanai.

57. Šādos apstākļos iesniedzējtiesai rodas jautājums, vai Preču zīmju direktīvas 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta i) un ii) punktam pretrunā ir šādas formas kā preču zīmes reģistrācija. Citiem vārdiem, tai būtībā rodas jautājums, vai ir iespējama Preču zīmju direktīvas 3. panta 1. punkta e) apakšpunktā minēto kritēriju kumulatīva piemērošana.

1) Sākotnējie apsvērumi par Preču zīmju direktīvas 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta mērķi

58. Preču zīmju tiesības ir Savienības konkurences sistēmas pamatelements. Šajā sistēmā, kā es to jau norādīju, izvērtējot pirmo prejudiciālo jautājumu, katram uzņēmumam, lai piesaistītu klientus ar savu preču vai pakalpojumu kvalitāti, ir jāspēj kā preču zīmi reģistrēt apzīmējumus, kas patērētājam vai gala lietotājam ļauj bez sajaukšanas iespējas atšķirt šī uzņēmuma preces vai pakalpojumus no precēm vai pakalpojumiem, kam ir cita izcelsme ( 24 ).

59. Preces forma ir viens no apzīmējumiem, kas var veidot preču zīmi ar nosacījumu, ka tā kā jebkurš cits Preču zīmju direktīvas 2. pantā definētais apzīmējums var nošķirt kāda uzņēmuma preces vai produktus no cita uzņēmuma precēm un produktiem, ievērojot minētās direktīvas 3. pantā paredzētos atteikuma vai spēkā neesamības pamatus.

60. Šie reģistrācijas atteikuma pamati ir interpretējami saskaņā ar vispārējām interesēm, kas ir pamatā katram no tiem ( 25 ). Preču zīmju direktīvas 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta ratio legis, paredzot reģistrācijas atteikuma pamatu, ir izvairīties no tā, ka preču zīmes piešķirto tiesību aizsardzības rezultātā tās īpašniekam tiek piešķirts monopols uz tehniskiem risinājumiem vai preces funkcionālām īpašībām, ko patērētājs varētu vēlēties redzēt konkurentu precēs ( 26 ). Šādi 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta mērķis ir izvairīties no tā, ka aizsardzība, ko piešķir preču zīme, aptver ko vairāk nekā tikai apzīmējumu, kas ļauj atšķirt preci vai pakalpojumu no konkurentu piedāvātajām precēm vai pakalpojumiem tā, lai tiktu radīts šķērslis šo pēdējo iespējai brīvi piedāvāt preces, kurās ietverti minētie tehniskie risinājumi vai funkcionālās īpašības, konkurējot ar preču zīmes īpašnieku ( 27 ).

61. Citiem vārdiem, kā Tiesa to pavisam nesen konstatējusi spriedumā Hauck (C‑205/13, EU:C:2014:2233), aizlieguma reģistrēt Preču zīmju direktīvas 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta i) punktā paredzētās formas, kas izriet no pašas preces īpašībām, vai šīs tiesību normas e) apakšpunkta ii) punktā paredzētās tīri funkcionālas formas vai arī vēl šīs pašas tiesību normas iii) punktā paredzētās formas, kas precei piešķir reālu vērtību, tiešais mērķis “ir izvairīties no situācijas, kurā ekskluzīvas un pastāvīgas tiesības, ko piešķir preču zīme, varētu tikt izmantotas, lai padarītu mūžīgas citas tiesības, uz kurām likumdevējs ir vēlējies attiecināt izbeigšanās termiņus” ( 28 ).

62. Faktiski Preču zīmju direktīvas 3. panta 1. punkta e) apakšpunktā paredzēto pamatu mērķis ir nodrošināt, lai minētās preces pamatīpašības, kas atspoguļojas tās formā, turpinātu būt publiskas ( 29 ).

2) Par iespēju kumulatīvi piemērot Preču zīmju direktīvas 3. panta 1. punkta e) apakšpunktā paredzētos trīs pamatus

63. Atbilde uz otro prejudiciālo jautājumu ir rodama spriedumā Hauck (C‑205/13, EU:C:2014:2233).

64. Faktiski Tiesa uz jautājumu, vai Preču zīmju direktīvas 3. panta 1. punkta e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka reģistrācijas atteikuma pamati, kas paredzēti šīs tiesību normas e) apakšpunkta i) un ii) punktā, var tikt piemēroti “kombinēti”, atbildēja noliedzoši.

65. Tomēr nevajadzētu pārprast šīs atbildes apjomu. Lai arī Tiesa minētajā lietā secināja, ka Pirmās direktīvas 89/104 3. panta 1. punkta e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šīs tiesību normas pirmajā un trešajā ievilkumā noteiktos reģistrācijas atteikuma pamatus nevar piemērot kombinēti, tas nenozīmē, ka šīs direktīvas (vai Preču zīmju direktīvas) 3. panta 1. punkta e) apakšpunktā paredzētos atteikuma pamatus nevar piemērot kumulatīvi attiecībā uz vienu un to pašu formu.

66. Faktiski savu secinājumu pamatojumu Tiesa sāk ar apgalvojumu, ka Pirmās direktīvas 89/104 (un tātad arī Preču zīmju direktīvas) 3. panta 1. punkta e) apakšpunktā paredzētie atteikuma pamati ir autonomi. Tas nozīmē, ka katrs no tiem ir jāpiemēro neatkarīgi no pārējiem ( 30 ). Tiesa no tā turklāt secināja, ka, ja ir izpildīts tikai viens no šajā tiesību normā minētajiem kritērijiem, apzīmējums, ko veido tikai un vienīgi preces forma, t.i., šīs formas grafiskais attēls, nevar tikt reģistrēts kā preču zīme ( 31 ). Tiesa ir precizējusi, ka šajā ziņā nav nozīmes tam, ka šis apzīmējums var tikt noraidīts, pamatojoties uz vairākiem atteikuma pamatiem, ja viens no šiem pamatiem pilnībā ir piemērojams minētajam apzīmējumam ( 32 ).

67. Kā norādījis ģenerāladvokāts M. Špunars savos secinājumos lietā Hauck (C‑205/13, EU:C:2014:322), šī Preču zīmju direktīvas 3. panta 1. punkta e) ievilkuma interpretācija “neizslēdz paralēlu vienu un to pašu apstākļu analīzi attiecībā uz viena vai vairāku nosacījumu, kas ir minēti atsevišķos ievilkumos, izpildi” ( 33 ). Gluži pretēji, ir izslēgta šīs tiesību normas piemērošana situācijā, kad pilnībā nav izpildīts neviens no trim nosacījumiem ( 34 ).

68. Tas tātad nozīmē, ka Preču zīmju direktīvas 3. panta 1. punkta e) apakšpunktā paredzētie dažādie atteikuma pamati var tikt piemēroti kumulatīvi attiecībā uz vienu un to pašu formu ar nosacījumu, ka katrs no tiem un katrā ziņā vismaz viens no tiem tai ir piemērojams “pilnībā”.

69. Jebkāda citāda interpretācija būtu pretrunā Preču zīmju direktīvas 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta mērķim, kas saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, kura ir atkārtota spriedumā Hauck (C‑205/13, EU:C:2014:2233, 19. punkts), ir novērst, ka ar preču zīmi saistīto tiesību aizsardzības rezultātā tās īpašniekam tiktu piešķirts monopols uz tehniskajiem risinājumiem vai preces lietderīgajām pazīmēm, kas varētu būt interesantas konkurentu precēs ( 35 ), vai arī, globālāk runājot, novērst, ka ekskluzīvas un pastāvīgas tiesības, ko piešķir preču zīme, varētu tikt izmantotas, lai padarītu mūžīgas citas tiesības, uz kurām Savienības likumdevējs ir vēlējies attiecināt izbeigšanās termiņus ( 36 ).

70. Kā norādījusi Polijas valdība savos rakstveida apsvērumos, katra Preču zīmju direktīvas 3. panta 1. punkta e) apakšpunktā uzskaitītā izslēgšanas pamata mērķis ir aizsargāt no jebkāda monopola piešķiršanas aspektam, kas dažādos veidos saistīts ar preces formu (kas izriet no preču īpašībām, kas vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai vai kas piešķir precēm reālu vērtību). Līdz ar to būtu paradoksāli šo tiesību normu interpretēt tādējādi, ka ar to ir aizliegta minēto pamatu kumulatīva piemērošana, jo tas būtu līdzvērtīgi apgalvojumam, ka iespēja vienā formā izšķirt vairāk nekā vienu aspektu, kas var tikt aizsargāts saskaņā ar minētā 3. panta 1. punkta e) apakšpunktu, izslēgtu nepieciešamību aizsargāt kādu citu no šiem aspektiem, proti, katru no tiem ( 37 ).

71. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, es uzskatu, ka uz otro prejudiciālo jautājumu ir jāatbild, ka Preču zīmju direktīvas 3. panta 1. punkta e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir formas kā preču zīmes reģistrācija, ja šai formai ir trīs galvenās pazīmes, no kurām viena izriet no pašas preces īpašībām un divas pārējās ir vajadzīgas tehniska rezultāta iegūšanai, ar nosacījumu, ka vismaz viens no minētajiem pamatiem šai formai ir piemērojams pilnībā.

D – Par trešo prejudiciālo jautājumu

72. Ar savu trešo prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa Tiesai jautā par Preču zīmju direktīvas 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) punkta, ar ko no tiesībām reģistrēt kā preču zīmi ir izslēgti apzīmējumi, kas sastāv no “preču formas, kura vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai”, apjomu. Iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai vārdi “vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai” attiecas tikai uz to, kādā veidā attiecīgās preces darbojas, vai arī uz to, kādā veidā minētās preces ir ražotas.

73. Preču zīmju direktīvas 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) punkta gramatiskā interpretācija liecina par to, ka no tā piemērošanas jomas ir jāizslēdz formas, kas izriet no ražošanas procesa.

74. Pirmkārt, šie vārdi attiecas tieši un tikai uz “preces” formu, nekādi neminot ražošanas procesu. Otrkārt, forma ir minēta tādēļ, ka tā ir vajadzīga rezultāta sasniegšanai. Hronoloģiskā secībā vispirms ir preces un tikai tad tehniskais rezultāts. Preču zīmju direktīvas 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) punkta formulējumā ir minēts tikai tas rezultāts, kas noteikti ir preces formas vēlamās un sagaidāmās sekas.

75. Tomēr pastāv iespēja, ka šis tehniskais rezultāts var tikt sasniegts tikai īpaša ražošanas procesa rezultātā. Tātad pamatlietā tās ir rievas, kas precei piešķir formu, kura vajadzīga vēlamā tehniskā rezultāta iegūšanai, proti, lai ļautu patērētājam viegli vienu no otras atdalīt biskvīta daivas. Preces sānu leņķis un rievu leņķis izriet no īpaša šokolādes izgatavošanas veidnē procesa, proti, preces ražošanas metodes ( 38 ).

76. Turklāt, pamatojoties uz Preču zīmju direktīvas 3. panta 1. punkta e) apakšpunktā paredzēto reģistrācijas atteikumu pamatu mērķi, kas ir novērst, ka ar preču zīmi saistīto tiesību aizsardzības rezultātā tās īpašniekam tiktu piešķirts monopols uz tehniskajiem risinājumiem vai preces lietderīgajām pazīmēm, kas varētu būt interesantas konkurentu precēs, Tiesa attiecībā uz Pirmās direktīvas 89/104 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta otrajā ievilkumā paredzētajiem apzīmējumiem, ko veido tikai preces forma, kas vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai, nosprieda, ka “šīs normas mērķis ir atteikt tādu formu reģistrāciju, kuru pamata īpašības atbilst tehniskai funkcijai tā, ka preču zīmei neatņemami piederīgā ekskluzivitāte rada šķērsli konkurentu iespējai piedāvāt preci, kurā ietverta šāda funkcija, vai vismaz to brīvībai izvēlēties tehnisko risinājumu, ko tie vēlētos piemērot, lai iekļautu šādu funkciju savā precē” ( 39 ).

77. Saikļa “vai” lietošana, ko akcentē vārds “vismaz”, nozīmē, ka Preču zīmju direktīvas 3. panta 1. punkta e) apakšpunkts attiecas uz divām atšķirīgām situācijām. Pirmā attiecas uz preci pašu (kas ietver gaidāmo funkciju, proti, vēlamo tehnisko rezultātu). Otrā, kas noteikti ir atšķirīga, aplūkojamās tiesību normas piemērošanas jomā ietver tehnisko rezultātu, ko ražotājs vēlas ieviest, lai ietvertu minēto funkciju savā precē. Tehniskais rezultāts, kas ir ieviests, lai funkciju ietvertu precē, katrā ziņā ir pārfrāzēts “ražošanas process” ( 40 ).

78. Līdz ar to es uzskatu, ka uz trešo prejudiciālo jautājumu ir jāatbild, ka Preču zīmju direktīvas 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir tādas formas kā preču zīmes reģistrācija, kas vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai, nevis tikai saistībā ar to, kā preces darbojas, bet arī saistībā ar to ražošanas veidu.

VI – Secinājumi

79. Ņemot vērā šos apsvērumus, iesaku Tiesai uz High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division, Intellectual Property prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi: 1) nepietiek, ka reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs pierāda, ka attiecīgās sabiedrības daļa atpazīst preču zīmi, attiecībā uz kuru ir iesniegts reģistrācijas pieteikums, un saista to ar pieteikuma iesniedzēja precēm vai pakalpojumiem. Tam ir jāpierāda, ka tikai tā preču zīme, attiecībā uz kuru ir iesniegts reģistrācijas pieteikums, norāda uz attiecīgo preču vai pakalpojumu ekskluzīvo izcelsmi pretstatā jebkurai citai preču zīmei, kas arī var pastāvēt, un bez jebkādas sajaukšanas iespējas; 2) Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 22. oktobra Direktīvas 2008/95/EK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 3. panta 1. punkta e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir formas reģistrācija, ja šai formai ir trīs galvenās pazīmes, no kurām viena izriet no pašas preces īpašībām un divas pārējās ir vajadzīgas tehniska rezultāta iegūšanai, ar nosacījumu, ka vismaz viens no minētajiem pamatiem šai formai ir piemērojams pilnībā; 3) Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir tādas formas reģistrācija, kas vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai, nevis tikai saistībā ar to, kā preces darbojas, bet arī saistībā ar to ražošanas veidu.

( 1 ) Oriģinālvaloda – franču.

( 2 ) OV L 299, 25. lpp., un labojumi – OV 2009, L 11, 86. lpp.

( 3 ) Lai arī šī lieta attiecas uz pieteikumu, lai reģistrētu preču zīmi Apvienotajā Karalistē, aplūkojamā forma ir reģistrēta arī kā Kopienas preču zīme attiecībā uz noteiktām precēm, kas ietilpst 30. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām (turpmāk tekstā – “Nicas nolīgums”). Cadbury cēla prasību atzīt šo reģistrāciju par spēkā neesošu, kas tika noraidīta ar Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (turpmāk tekstā – “ITSB”) Apelācijas otrās padomes lēmumu. Pašlaik Eiropas Savienībās Vispārējā tiesā tiek izskatīta prasība par šo lēmumu lietā T‑112/13, kuras izskatīšana tika apturēta, gaidot nolēmumu pamatlietā. ITSB Apelācijas padome šobrīd ir apturējusi izskatīt trešo reģistrācijas procedūru, kas attiecas uz aplūkotās preču zīmes divdaivu batoniņa versiju.

( 4 ) OV 1989, L 40, 1. lpp., un labojumi – OV 1989, L 207, 44. lpp.

( 5 ) Skat. piemēram angļu un vācu valodas redakcijas salīdzinājumā ar franču un itāļu valodām.

( 6 ) Tomēr Tiesai vēl nav bijusi iespēja atbildēt uz šo jautājumu. Faktiski pirmā lieta tika izņemta no reģistra (Tiesas priekšsēdētāja rīkojums Nestlé, C‑7/03, EU:C:2003:268) un otrā tika izlemta, pamatojoties uz Pirmās direktīvas 89/104 2. pantu, kurā Tiesa konstatēja, ka nepastāv apzīmējums, kas varētu veidot preču zīmi, neizskatot jautājumu par atšķirtspēju, kas iegūta lietošanas rezultātā šīs direktīvas 3. panta izpratnē (spriedums Dyson, C‑321/03, EU:C:2007:51).

( 7 ) Šis iesniedzējtiesas pirmā uzdotā jautājuma pārformulējums atbilst otrajam un trešajam jautājumam kopā, kurus High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division ir uzdevusi lietā, kurā tika izdots Tiesas priekšsēdētāja rīkojums Nestlé (C‑7/03, EU:C:2003:268).

( 8 ) Skat. spriedumus Philips (C‑299/99, EU:C:2002:377, 35. punkts) un Oberbank u.c. (C‑217/13 un C‑218/13, EU:C:2014:2012, 38. punkts).

( 9 ) Spriedums Philips (C‑299/99, EU:C:2002:377, 30. punkts), mans izcēlums. Tā ir Tiesas pastāvīgā judikatūra. Tostarp skat. spriedumus Hoffmann‑La Roche (102/77, EU:C:1978:108, 7. punkts); HAG GF (C‑10/89, EU:C:1990:359, 14. punkts); Loendersloot (C‑349/95, EU:C:1997:530, 24. punkts); Canon (C‑39/97, EU:C:1998:442, 28. punkts), kā arī Pi‑Design. u.c./Yoshida Metal Industry (no C‑337/12 P līdz C‑340/12 P, EU:C:2014:129, 42. punkts).

( 10 ) Spriedums Philips (C‑299/99, EU:C:2002:377, 30. punkts). Kā skaidro profesors M. Monteagudo [M. Monteagudo], preču zīme nav tikai attiecīgais “apzīmējums”, bet saikne starp to un preci (vai pakalpojumu), uz kuru tā attiecas un kas ļauj atšķirt vai individualizēt šo preci vai pakalpojumus salīdzinājumā ar citām identiskām vai līdzīgām precēm (vai pakalpojumiem), ko piedāvā citas personas. Runa ir par preču zīmes pamatfunkciju, proti, preces izcelsmes identifikācijas funkcija (Monteagudo, M. “Los requisitos de validez de una marca tridimensional (Comentario a la Sentencia del TJCE de 18 de junio de 2002, asunto C-299/99, caso “Koninklijke Philips Electronics NV v. Remington Consumer Products Ltd”’)”. Actas de derecho industrial y derecho de autor. 2002, 391.-408. lpp., it īpaši 397. lpp.).

( 11 ) Basire, Y. “La fonction patrimoniale de la marque”. Légicom, Nr. 44, 2010, 17.–26. lpp., it īpaši 24. un 25. lpp.

( 12 ) Šajā ziņā skat. spriedumus Philips (C‑299/99, EU:C:2002:377, 59. un 63. punkts); Nestlé (C‑353/03, EU:C:2005:432, 25. punkts), kā arī Oberbank u.c. (C‑217/13 un C‑218/13, EU:C:2014:2012, 39. punkts).

( 13 ) Spriedums Voss of Norway/ITSB (C‑445/13 P, EU:C:2015:303, 92. punkts).

( 14 ) Turpat (94. punkts).

( 15 ) Šajā ziņā skat. spriedumu Nestlé (C‑353/03, EU:C:2005:432, 26. un 27. punkts).

( 16 ) Šajā ziņā skat. spriedumu Nestlé (C‑353/03, EU:C:2005:432, 29. un 30. punkts). Attiecībā uz Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/49 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.) 7. panta 3. punktu, kas būtībā atbilst Preču zīmju direktīvas 3. panta 3. punktam, skat. spriedumu Colloseum Holding (C‑12/12, EU:C:2013:253, 27. punkts).

( 17 ) 30. punkts, mans izcēlums.

( 18 ) 43. punkts.

( 19 ) Spriedums Colloseum Holding (C‑12/12, EU:C:2013:253, 28. punkts). Mans izcēlums.

( 20 ) Turpat (35. punkts).

( 21 ) Lai arī vārdi “Kit Kat” ir iespiesti uz katras daivas, no kā sastāv “Kit Kat” tāfelīte, uz pašas formas, attiecībā uz kuru ir iesniegts reģistrācijas pieteikums, nekas nav rakstīts un attiecīgā sabiedrība to, iespējams, varētu identificēt kā citu uzņēmumu preci. Šādā gadījumā tai nav vajadzīgās atšķirtspējas. Tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

( 22 ) Šajā ziņā skat. Basire, Y., “La fonction patrimoniale de la marque”, Légicom, Nr. 44, 2010, 17.–26. lpp., it īpaši 25. lpp.

( 23 ) Spriedumi Philips (C‑299/99, EU:C:2002:377, 59. un 63. punkts); Nestlé (C‑353/03, EU:C:2005:432, 25. punkts), kā arī Oberbank u.c. (C‑217/13 un C‑218/13, EU:C:2014:2012, 39. punkts).

( 24 ) Šajā ziņā skat. spriedumu Lego Juris/ITSB (C‑48/09 P, EU:C:2010:516, 38. punkts un tajā minētā judikatūra).

( 25 ) Šajā ziņā skat. spriedumu Hauck (C‑205/13, EU:C:2014:2233, 17. punkts un tajā minētā judikatūra).

( 26 ) Turpat (18. punkts).

( 27 ) Šajā ziņā skat. spriedumu Philips (C‑299/99, EU:C:2002:377, 78. punkts).

( 28 ) 19. punkts. Šīs sprieduma 20. punktā Tiesa vēl arī piebilda. ka “Preču zīmju direktīvas 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta pirmajā ievilkumā paredzētajam reģistrācijas atteikuma pamatam ir tāds pats mērķis kā šīs normas otrajā un trešajā ievilkumā paredzētajiem atteikuma pamatiem”. Attiecīgās tiesības galvenokārt ir tās, kas paredzētas tiesiskajā regulējumā par patentiem un paraugiem un rūpnieciskajiem dizainparaugiem (šajā ziņā skat. ģenerāladvokāta D. Ruisa‑Harabo Kolomera [D. Ruiz-Jarabo Colomer] secinājumus lietā Philips (C‑299/99, EU:C:2001:52, 30. punkts)). Attiecībā uz atšķirībām šo tiesisko regulējumu mērķos skat. arī ģenerāladvokāta M. Špunara [M. Szpunar] secinājumus lietā Hauck (C-205/13, EU:C:2014:322, 35.-37. punkts). Doktrīnā it īpaši skat. Vanbrabant, B., La propriété intellectuelle. Nature juridique et régime patrimonial, Brisele, Larcier, 2015 (vēl nav publicēts), 1. sējums, 352. lpp.; Monteagudo, M., “Los requisitos de validez de una marca tridimensional (Comentario a la Sentencia del TJCE de 18 de junio de 2002, asunto C-299/99, caso “Koninklijke Philips Electronics NV v. Remington Consumer Products Ltd”)”, Actas de derecho industrial y derecho de autor, 2002, 391.-408. lpp., it īpaši 403. un 404. lpp.).

( 29 ) Šajā ziņā skat. Pirmo direktīvu 89/104, ģenerāladvokāta M. Špunara secinājumus lietā Hauck (C‑205/13, EU:C:2014:322, 28. punkts).

( 30 ) Spriedums Hauck (C‑205/13, EU:C:2014:2233, 39. punkts).

( 31 ) Turpat (40. punkts). Šis nav jauns secinājums. Tiesa attiecīgo tiesību normu šādā veidā jau ir interpretējusi spriedumā Philips (C‑299/99, EU:C:2002:377, 76. punkts) un to ir atkārtojusi spriedumā Benetton Group (C‑371/06, EU:C:2007:542, 26. punkts, trešais ievilkums).

( 32 ) Spriedums Hauck (C‑205/13, EU:C:2014:2233, 41. punkts). Mans izcēlums.

( 33 ) 105. punkts.

( 34 ) Turpat (99. punkts).

( 35 ) Šajā ziņā skat. spriedumu Hauck (C‑205/13, EU:C:2014:2233), spriedumus Philips (C‑299/99, EU:C:2002:377, 78. punkts); Linde u.c. (no C‑53/01 līdz C‑55/01, EU:C:2003:206, 72. punkts), kā arī Lego Juris/ITSB (C‑48/09 P, EU:C:2010:516, 43. punkts).

( 36 ) Šajā ziņā skat. spriedumu Hauck (C‑205/13, EU:C:2014:2233, 19. punkts), kā arī attiecībā uz tehniskajiem risinājumiem spriedumu Lego Juris/ITSB (C‑48/09 P, EU:C:2010:516, 45. un 46. punkts).

( 37 ) Ir diezgan interesanti norādīt, ka saskaņā ar U. Suthersanen apsvērumiem par spriedumu Philips (C‑299/99, EU:C:2002:377), netiek apšaubīta iespēja kumulatīvi piemērot Pirmās direktīvas 89/104 3. panta 1. punkta e) apakšpunktā paredzētos trīs izņēmumus. Jautājums ir par to, kādi ir kritēriji, kas būtu jāpiemēro, lai noteiktu, vai formu nav tiesību reģistrēt, pamatojoties uz vienu (vai diviem, es piebilstu) vai trim šajā tiesību normā minētajiem pamatiem. (Suthersanen, U., “The European Court of Justice in Philips v Remington - Trade Marks and Market Freedom”, Intellectual Property Quarterly, 2003, Nr. 3, 257.-283. lpp., it īpaši 258. lpp.).

( 38 ) Saskaņā ar pārbaudītāja apsvērumiem, ko iesniedzējtiesa minējusi lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu 29. punktā.

( 39 ) Spriedums Philips (C‑299/99, EU:C:2002:377, 79. punkts). Mans izcēlums.

( 40 ) Saskaņā ar Iván L. Sempere Massa ir vairāki kritēriji, lai izvērtētu, vai preces forma izpilda tehnisko rezultātu. Kā vienu no tiem autors min piemēru formai, kas jau ir tikusi patentēta, bet arī tādas situācijas piemēru, kurā ražotājs, reklamējot savu preci, atsaucās uz tehniskām priekšrocībām, kas piemīt šai formai, to lietojot vai ražojot (Sempere Massa, I. L., La protección de las formas como marca tridimensional, Tirant, Valensija, 2011, it īpaši 101. lpp.).