Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurence – Savienības tiesību normas – Pārkāpumi – Atzīšana par vainojamu – Mātessabiedrība un meitassabiedrības – Vērtējuma kritēriji

(EKL 81. un 82. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts)

2. Konkurence – Administratīvais process – Tiesību uz aizstāvību ievērošana – Paziņojums par iebildumiem – Nepieciešamais saturs

(EKL 81., 82. un 85. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 27. panta 1. punkts)

3. Konkurence – Administratīvais process – Tiesību uz aizstāvību ievērošana – Pārkāpums Komisijas pieļautas nepilnības dēļ – Nosacījumi

(EKL 81., 82. un 85. pants)

4. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Maksimālais apmērs – Aprēķināšana – Apgrozījums, kas jāņem vērā

(EKL 81. un 82. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts)

5. Konkurence – Savienības tiesību normas – Pārkāpumi – Atzīšana par vainojamu – Juridiskā persona, kas atbildīga par uzņēmuma darbību pārkāpuma laikā – Izņēmumi

(EKL 81. panta 1. punkts)

6. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Preventīvs raksturs – Samērīguma principa ievērošana

(EKL 81. un 82. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. pants)

7. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Preventīvs raksturs – Reizināšanas koeficienta piemērošana

(EKL 81. un 82. pants; Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts un Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. pants; Komisijas Paziņojuma 98/C 9/03 1.a punkta ceturtā daļa)

Summary

1. Konkurences jomā gadījumā, kad mātessabiedrībai pieder viss tās meitassabiedrības kapitāls, Komisijai ir tiesības prezumēt, ka mātessabiedrība faktiski īsteno izšķirošu ietekmi pār šīs meitassabiedrības rīcību, bez vajadzības sniegt papildu pierādījumus par to, ka mātessabiedrība ir faktiski īstenojusi šādu ietekmi vai ir zinājusi par minētās meitassabiedrības iesaistītību šajā pārkāpumā. Tā ir atspēkojama prezumpcija, ko var atspēkot ar pretējiem pierādījumiem. Tādējādi mātessabiedrībai, ko Komisija uzskata par solidāri atbildīgu par tās meitassabiedrībai noteiktā naudas soda samaksu, ir pienākums atspēkot šo prezumpciju, iesniedzot pierādījumus, kas var pierādīt, ka tās meitassabiedrība autonomi nosaka savu rīcību tirgū un tādējādi šīs divas sabiedrības nav viena ekonomiska vienība. To nedarot, ietekmes īstenošanu pierāda apstāklis, ka prezumpcija, kas izriet no pilnīgas kapitāla piederības, nav tikusi atspēkota.

Lai noteiktu, vai meitassabiedrība savu rīcību tirgū nosaka autonomi, ir jāņem vērā visi atbilstošie apstākļi, kuri attiecas uz ekonomiskām, organizatoriskām un juridiskām saiknēm, kas vieno šo meitassabiedrību un mātessabiedrību, un kuri var atšķirties katrā no gadījumiem.

Fakts, ka meitassabiedrībai ir pašai sava vietējā vadība un pašai savi līdzekļi, nepierāda, ka tā definē savu rīcību tirgū autonomi no tās mātessabiedrības. Apstāklis, ka ikdienišķu darbību vadība ir uzticēta meitassabiedrības, kas pilnībā pieder mātessabiedrībai, vietējai vadībai, faktiski ir ierasta prakse, un šī iemesla dēļ nevar tikt pierādīta meitassabiedrības faktiska autonomija. Tāpat vertikāli integrētu uzņēmumu grupās pienākumu sadale starp meitassabiedrībām un to mātessabiedrībām ir normāla prakse, un ar to nevar tikt atspēkota prezumpcija, ka mātessabiedrības faktiski īsteno izšķirošu ietekmi uz meitassabiedrību rīcību.

(sal. ar 125., 126., 130. un 131. punktu)

2. Tiesību uz aizstāvību ievērošana, veicot administratīvo procesu konkurences politikas jomā, prasa, lai uzņēmums, attiecībā uz kuru tiek veikta izmeklēšana, būtu varējis administratīvā procesa laikā pienācīgi darīt zināmu savu nostāju par apgalvoto faktu pastāvēšanu un atbilstību, kā arī par dokumentiem, kurus Komisija izmantojusi, lai pamatotu apgalvojumu, ka ir noticis Līguma pārkāpums. Regulas Nr. 1/2003 27. panta 1. punktā šis princips atspoguļots tiktāl, ciktāl tajā paredzēts, ka lietas dalībniekiem jānosūta paziņojums par iebildumiem, kurā skaidri jānorāda visi būtiskie apstākļi, uz kuriem Komisija pamatojas šajā procesa posmā, lai ieinteresētajām personām faktiski būtu zināma rīcība, par kuru Komisija tās vēlas saukt pie atbildības, un lai tās varētu lietderīgi aizstāvēties, pirms Komisija pieņem galīgo lēmumu. Šī prasība var tikt uzskatīta par izpildītu, ja lēmumā ieinteresētās personas tiek vainotas tikai tajos pārkāpumos, kas ir norādīti paziņojumā par iebildumiem, un tajā ir norādīti tikai tie fakti, par kuriem ieinteresētajām personām tikusi dota iespēja izteikties.

Tomēr šīs norādes var tikt sniegtas kopsavilkuma veidā un galīgajam lēmumam nav obligāti jābūt paziņojuma par iebildumiem kopijai, jo šis paziņojums ir sagatavošanas stadijas dokuments, kurā ietvertajiem faktiskajiem un tiesiskajiem vērtējumiem ir tikai pagaidu raksturs. Tādējādi par pieļaujamiem ir atzīstami papildinājumi paziņojumā par iebildumiem, kas izdarīti, ņemot vērā lietas dalībnieku atbildes rakstu, kurā iekļautie argumenti pierāda, ka tie faktiski ir varējuši īstenot savas tiesības uz aizstāvību. Komisija administratīvā procesa vajadzībām var arī pārskatīt vai papildināt faktiskos vai tiesiskos argumentus, lai pamatotu tās izteiktos iebildumus.

(sal. ar 179.–181. punktu)

3. Saistībā ar administratīvo procesu, kurā tiek piemērotas konkurences tiesību normas, argumenta, ko izvirzījis uzņēmums procesa laikā, vērā ņemšana, nesniedzot tam iespēju šajā ziņā izteikties pirms galīgā lēmuma pieņemšanas, pati par sevi nevar būt tiesību uz aizstāvību pārkāpums.

Tiesības uz aizstāvību ir pārkāptas, ja pastāv iespēja, ka tādēļ, ka Komisija ir pieļāvusi nepilnību, tās veiktajam administratīvajam procesam varētu būt bijis atšķirīgs iznākums. Uzņēmums ir pierādījis, ka šāds pārkāpums ir noticis, ja tas atbilstoši pierāda nevis to, ka Komisijas lēmumam būtu bijis atšķirīgs saturs, bet gan to, ka tas būtu varējis labāk nodrošināt savu aizstāvību, ja nepilnība nebūtu pieļauta, piemēram, tādēļ, ka tas būtu varējis savai aizstāvībai izmantot dokumentus, kuriem tam tikusi liegta piekļuve administratīvā procesa laikā.

(sal. ar 182. un 183. punktu)

4. Maksimālā robeža 10 % apmērā no apgrozījuma, kas paredzēta Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punktā, ir jāaprēķina, balstoties uz visu sabiedrību, kuras veido vienoto ekonomisko vienību, kas darbojas kā uzņēmums EKL 81. panta izpratnē, konsolidēto apgrozījumu, jo tikai konsolidēts šo sabiedrību apgrozījums var būt norāde uz attiecīgā uzņēmuma lielumu un ekonomisko kapacitāti.

(sal. ar 210. un 211. punktu)

5. Principā fiziskai vai juridiskai personai, kas vada attiecīgo uzņēmumu pārkāpuma izdarīšanas laikā, ir pienākums par to atbildēt, pat ja lēmuma, ar ko ir konstatēts pārkāpums, pieņemšanas dienā uzņēmuma vadība ir nonākusi citas personas atbildībā.

Ja vienībā, kas ir izdarījusi konkurences tiesību normu pārkāpumu, ir veiktas juridiskas vai organizatoriskas izmaiņas, šo izmaiņu rezultātā nav obligāti jābūt izveidotam jaunam uzņēmumam, kas atbrīvots no atbildības par iepriekšējās ekonomiskās vienības konkurences tiesību normām pretējo rīcību, ja no saimnieciskā viedokļa abas vienības ir identiskas.

Konkurences tiesību normu efektīvas īstenošanas izpratnē aizliegta vienošanās izņēmuma veidā var būt inkriminējama nevis uzņēmuma, kas ir aizliegtās vienošanās dalībnieks, sākotnējam, bet jaunajam īpašniekam, ja tas no saimnieciskā viedokļa var tikt uzskatīts par sākotnējā īpašnieka pēcteci.

Tā sauktais “saimnieciskās pēctecības” kritērijs ir piemērojams tikai īpašos apstākļos, tādos kā gadījums, kad par uzņēmuma vadību atbildīgā juridiskā persona pēc pārkāpuma izdarīšanas ir beigusi juridiski pastāvēt.

Ja attiecīgais uzņēmums beidz pastāvēt tāpēc, ka to ir iegādājusies kāda persona, šī pēdējā pārņem tā aktīvus un pasīvus, tostarp atbildību par konkurences tiesību normu pārkāpumu. Šajā gadījumā par iegūtā uzņēmuma izdarīto pārkāpumu pie atbildības var tikt saukta persona, kas to iegādājusies.

Personiskās atbildības princips nevar tikt apstrīdēts ar saimnieciskās pēctecības principu gadījumā, ja uzņēmums, kurš ir aizliegtās vienošanās dalībnieks, ir ticis nodots neatkarīgai trešajai personai un ja starp agrāko un jauno komersantu nav strukturālas saiknes.

(sal. ar 215.–218., 220. un 221. punktu)

6. Regulas Nr. 1/2003 23. pantā paredzēto sankciju mērķis ir izskaust prettiesiskas darbības, kā arī novērst to atkārtotu izdarīšanu. Tātad prevencija ir viens no naudas soda mērķiem.

Vajadzība nodrošināt naudas soda preventīvu iedarbību prasa tā apmēru pielāgot tā, lai tiktu ņemta vērā tā vēlamā ietekme uz uzņēmumu, kam tas uzlikts, lai naudas sods nekļūtu nenozīmīgs vai, tieši pretēji, pārmērīgs, īpaši ņemot vērā attiecīgā uzņēmuma finansiālo stāvokli, ievērojot prasības, kuras balstītas, pirmkārt, uz vajadzību nodrošināt naudas soda efektivitāti un, otrkārt, uz samērīguma principa ievērošanu.

(sal. ar 234. un 235. punktu)

7. Reizināšanas koeficienta piemērošana prevencijas mērķim, aprēķinot sankcijas, kas paredzētas Regulas Nr. 1/2003 23. pantā, paredz ņemt vērā dalībnieku objektīvās pazīmes, tādas kā to lielums vai to ekonomiskie resursi. Šajā sakarā pats Pamatnostādņu sodanaudas [naudas soda] noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu, 1.A punkta ceturtās daļas formulējums apstiprina šo apgalvojumu, ciktāl tādu elementu, kuri attaisno prevencijas faktora piemērošanu, vērā ņemšana tiek veikta neatkarīgi no pārkāpuma rakstura, tā konkrētās ietekmes uz tirgu un tā ģeogrāfiskās izplatības.

Tā kā saistībā ar EKL 81. pantu mātessabiedrība un tās meitassabiedrība ir vienots uzņēmums, Komisija, lai aprēķinātu reizināšanas koeficientu, ņem vērā ne tikai iesaistīto meitassabiedrību kopējo apgrozījumu, bet mātessabiedrības kopējo apgrozījumu.

Ja ekonomiskā vienība pa šo laiku ir izjukusi, katram Komisijas lēmuma adresātam ir tiesības uz to, ka tiek individuāli piemērota maksimālā robeža 10 % no tā apgrozījuma apmērā. Ievērojot samērīguma principu, uzņēmuma kopējie resursi ir jānovērtē dienā, kad tiek noteikts naudas sods, lai pareizi sasniegtu prevencijas mērķi.

(sal. ar 243., 252., 255. un 257. punktu)