Runājot par tādiem ierobežojošajiem pasākumiem pret Irānu kā to vienību līdzekļu iesaldēšana, kuras sniedz atbalstu Irānas valdībai, kritērijs, kas attiecas uz atbalsta sniegšanu minētajai valdībai, nenozīmē, ka ir jākonstatē cēloņsakarība starp rīcību, kas uzskatāma par atbalstu Irānas valdībai, un kodolieroču izplatīšanas darbībām.

Protams, minētais kritērijs neattiecas uz jebkāda veida atbalstu Irānas valdībai, bet tikai uz tiem atbalsta veidiem, kuri to kvantitatīvās vai kvalitatīvās nozīmes dēļ veicina Irānas kodolieroču darbību veikšanu. Interpretējot atbalsta valdībai kritēriju – Savienības tiesas kontrolē – saistībā ar mērķi izdarīt spiedienu uz Irānas valdību, lai tā pārtrauktu darbības, kas rada kodolieroču izplatīšanu risku, ar to tādējādi objektīvā veidā tiek definēta ierobežota to personu un vienību kategorija, kurām var tikt piemēroti līdzekļu iesaldēšanas pasākumi.

Proti, ņemot vērā līdzekļu iesaldēšanas pasākumu mērķi, no minētā kritērija nepārprotami izriet, ka tas uz mērķi orientētā un selektīvā veidā attiecas uz konkrētās personas vai vienības pašas veiktajām darbībām, kuras, pat ja tām pašām par sevi nav nekādas tiešas vai netiešas saiknes ar kodolieroču izplatīšanu, tomēr var to veicināt, sniedzot Irānas valdībai resursus vai iespējas – it īpaši materiāla, finansiāla vai loģistiska rakstura –, kas ļauj tai veikt izplatīšanas darbības.

Tomēr jēdziens “atbalsts Irānas valdībai” nenozīmē, ka ir jāpierāda saikne starp šo atbalstu un Irāna Islāma Republikas kodoldarbībām. Šajā ziņā nedrīkst jaukt, pirmkārt, Lēmuma 2010/413, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu, 20. panta 1. punkta c) apakšpunktā un Regulas Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu 23. panta 2. punkta d) apakšpunktā minēto kritēriju, kurš attiecas uz atbalsta sniegšanu Irānas valdībai, un otrkārt, šā lēmuma 20. panta 1. punkta b) apakšpunktā un šīs regulas 23. panta 2. punkta a) apakšpunktā minēto kritēriju, kurš attiecas uz “[atbalsta sniegšanu] ar kodolieroču izplatīšanu saistīt[ām] Irānas darbīb[ām] vai Irānas veikt[ajai] kodolieroču piegādes sistēmu izstrād[ei]”. Pirmā kritērija piemērošana nenozīmē, ka ir jāpastāv noteikta līmeņa saiknei, pat netiešai, ar Irānas kodoldarbībām, kas ir prasīta otrā iepriekš minētā kritērija piemērošanas nolūkos, kurš attiecas uz atbalsta sniegšanu Irānas kodoldarbībām.

Proti, runājot par kritēriju, kas attiecas uz atbalsta sniegšanu Irānas valdībai, no preambulas 13. apsvēruma Lēmumā 2012/35, ar kuru groza Lēmumu 2010/413 un ar kuru Lēmuma 2010/413 20. panta 1. punkta c) apakšpunktā tika iekļauts šis kritērijs, skaidri izriet, ka Padome – uzskatot, ka atbalsta sniegšana Irānas valdībai varēja palīdzēt veikt kodoldarbības, kas rada kodolieroču izplatīšanas risku, vai izstrādāt kodolieroču nogādes sistēmas, – ir vēlējusies paplašināt kritērijus iekļaušanai sarakstos, attiecinot līdzekļu iesaldēšanas pasākumus uz personām un struktūrām, kuras sniedz atbalstu minētajai valdībai, vienlaikus neprasot, lai šis atbalsts būtu tieši vai netieši saistīts ar šādām darbībām.

Tādējādi saiknes esamība starp atbalsta sniegšanu Irānas valdībai un ar kodolieroču izplatīšanu saistītu darbību veikšanu ir tieši konstatēta piemērojamajā tiesiskajā regulējumā. Šajā kontekstā kritērijs, kas attiecas uz atbalsta sniegšanu Irānas valdībai, ir jāsaprot tādējādi, ka tas attiecas uz jebkādu atbalstu – pat ja tam nav nekādas tiešas vai netiešas saiknes ar kodolieroču izplatīšanu –, kas tā kvantitatīvā vai kvalitatīvā nozīmīguma dēļ var veicināt šo izplatīšanu, sniedzot Irānas valdībai it īpaši materiālus, finansiālus vai loģistikas resursus vai iespējas. Tādējādi Padomei nav pienākuma pierādīt, ka pastāv saikne starp rīcību, kas uzskatāma par atbalstu, un kodolieroču izplatīšanas darbību veicināšanu, jo šāda saikne ir noteikta vispārējās piemērojamajās tiesību normās.

(sal. ar 49.–54. punktu)