ĢENERĀLADVOKĀTA ĪVA BOTA [YVES BOT]

SECINĀJUMI,

sniegti 2008. gada 14. oktobrī ( 1 )

Lieta C-42/07

Liga Portuguesa de Futebol Profissional

un

Bwin International Ltd, bijusī Baw International Ltd

pret

Departamento de Jogos da Santa Casa da Misericórdia de Lisboa

Satura rādītājs

I — Ievads A — Vispārējs lietas apraksts B — Azartspēles un spēles uz naudu 1) Liela spēļu dažādība 2) Liela ekonomiskā nozīme 3) Darbība, kas rada nopietnu risku 4) Darbība, ko dalībvalstis stingri regulē 5) Jauno saziņas līdzekļu ietekme II — Atbilstošais tiesiskais regulējums A — Kopienu tiesības 1) Atvasinātās tiesības a) Tādu normatīvo tiesību aktu trūkums, kuri regulē tieši azartspēles un spēles uz naudu b) Direktīva 98/34 2) Primārās tiesības un to interpretācija a) Līgums b) Judikatūra B — Valsts tiesības 1) Iesniedzējtiesas sniegtās norādes 2) Portugāles valdības sniegtās papildu ziņas a) Spēļu veidi i) Kazino spēles ii) Izlozes, mantu loterijas un reklāmas konkursi iii) Loto spēles un derības b) Santa Casa tiesiskais regulējums III — Pamata prāva un prejudiciālais jautājums IV — Analīze A — Par prejudiciālā jautājuma pieņemamību B — Par lietas būtību 1) Direktīvas 98/34 piemērošana a) Tiesas iespēja interpretēt Direktīvu 98/34, pat ja iesniedzējtiesa šo direktīvu nav minējusi b) Strīdīgais tiesiskais regulējums ietilpst Direktīvas 98/34 piemērošanas jomā c) Sekas nepaziņošanai par strīdīgajiem noteikumiem d) Tiesas sprieduma iedarbība attiecībā uz iesniedzējtiesu 2) Attiecīgā valsts tiesiskā regulējuma saderīgums ar aprites brīvībām a) Piemērojamā aprites brīvība b) Ierobežojuma pastāvēšana c) Ierobežojuma attaisnojums i) Lietas dalībnieku argumenti ii) Mans vērtējums — Dalībvalstu kompetences ierobežojums azartspēļu un spēļu uz naudu jomā — Patērētāju aizsardzība un sabiedriskās kārtības aizsardzība var attaisnot pasākumus, kas ierobežo totalizatoru pakalpojumu sniegšanas brīvību internetā — Attiecīgā tiesiskā regulējuma piemērotība īstenojamo mērķu sasniegšanai — Attiecīgā tiesiskā regulējuma samērīgums — Nediskriminējoša piemērošana V — Secinājumi

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — EKL 49. pants — Pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumi — Azartspēļu rīkošana internetā”

I — Ievads

A — Vispārējs lietas apraksts

1. Attiecībā uz problēmām, kas saistītas ar dalībvalstu tiesiskā regulējuma azartspēļu un spēļu uz naudu jomā saderīgumu ar Kopienu tiesībām, jau ir izveidojusies samērā plaša judikatūra. Tomēr saistībā ar šīm problēmām dalībvalstu tiesām joprojām rodas daudz jautājumu, kā liecina to lietu skaits, kas pašlaik iesniegtas izskatīšanai Tiesā ( 2 ).

2. Šajā lietā jāpalīdz iesniedzējtiesai noskaidrot, vai tāds valsts tiesiskais regulējums, ar kuru tikai vienai organizācijai ir piešķirtas ekskluzīvas tiesības piedāvāt savstarpējas derības internetā, ir saderīgs ar Kopienu tiesībām.

3. Šī lieta attiecas uz Portugāles tiesisko regulējumu, ar ko Departamento de Jogos da Santa Casa da Misericórdia de Lisboa (Lisabonas Svētā žēlsirdības nama Azartspēļu departaments) ( 3 ), vairākus gadsimtus vecai bezpeļņas organizācijai, kura nodarbojas ar sabiedriskas nozīmes pasākumu finansēšanu, tiek piešķirtas ekskluzīvas tiesības organizēt un rīkot izlozes, kā arī totalizatorus visā valsts teritorijā. Šīs ekskluzīvās tiesības ir attiecinātas uz visiem elektroniskajiem saziņas līdzekļiem un it īpaši uz internetu. Minētais tiesiskais regulējums paredz arī administratīvas sankcijas naudas sodu veidā tiem, kuri, pārkāpjot minētās ekskluzīvās tiesības, rīko šāda veida spēles un šādas spēles reklamē.

4. Baw International Ltd ( 4 ), tiešsaistes derību sabiedrībai ar atrašanās vietu Gibraltārā, un Liga Portuguesa de Futebol Profissional (CA/LPFP) ( 5 ) tika piespriesti naudas sodi par to, ka tās piedāvājušas totalizatoru elektroniskā veidā un šo totalizatoru reklamējušas.

5. Iesniedzējtiesa, kurā Bwin un Liga apstrīdēja minētos naudas sodus, vaicā, vai šāds valsts tiesiskais regulējums, kas paredz ekskluzivitātes režīmu attiecībā uz savstarpējām derībām internetā, ir saderīgs ar Kopienu tiesībām.

6. Savos secinājumos es apgalvošu, pirmkārt, ka dalībvalsts tiesiskais regulējums, ar ko tikai vienai organizācijai tiek piešķirtas ekskluzīvas tiesības piedāvāt totalizatoru internetā un kas paredz sankcijas naudas sodu personām, kuras pārkāpj šīs ekskluzīvās tiesības, ir uzskatāms par “tehniskiem noteikumiem” Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 98/34/EK izpratnē ( 6 ). Es no tā secināšu, ka gadījumā, ja par šo tiesisko regulējumu nav paziņots Eiropas Kopienu Komisijai, to nevar piemērot tādām privātām sabiedrībām kā Liga un Bwin.

7. Otrkārt, es parādīšu, ka minētais tiesiskais regulējums ir uzskatāms par pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumu. Es izskatīšu, cik lielā mērā šādu tiesisko regulējumu var attaisnot.

8. Vispirms es lemšu par to, cik lielā mērā, manuprāt, Kopienu tiesību akti ierobežo dalībvalstu kompetenci azartspēļu un spēļu uz naudu jomā. Es paskaidroju, ka aprites brīvību mērķis nav tirgus atvēršana azartspēļu un spēļu uz naudu jomā. Es uzskatu, ka dalībvalstij šāda iespēja tirgū ir jāpiedāvā tikai tad, ja tā faktiski un juridiski azartspēles un spēles uz naudu uzskata par vērā ņemamu saimniecisku darbību, ar kuru iespējams gūt ievērojamus ienākumus. Es arī apgalvošu, ka dalībvalstīm ir atzīta plaša rīcības brīvība, nosakot, kādi pasākumi jāveic, lai gan patērētājus, gan sabiedrisko kārtību aizsargātu pret pārmērībām šajā jomā, tostarp to, kāds spēļu piedāvājums šajā sakarā ir vajadzīgs. Es no tā secināšu, ka ar Kopienu tiesībām ir jāaizliedz tikai tādas situācijas, kurās ierobežojošie pasākumi, kas veikti, lai aizsargātu patērētājus pret pārmērīgu nodošanos spēlēm, ir acīmredzami novirzīti no to mērķa.

9. Es norādīšu, ka EKL 49. pants tādu tiesisko regulējumu kā apskatāmais Portugāles tiesiskais regulējums neaizliedz, ja tas atbilst šādiem nosacījumiem, kuri jāpārbauda iesniedzējtiesai: minēto tiesisko regulējumu attaisno primāri vispārējo interešu apsvērumi, ar to var nodrošināt izvirzīto mērķu sasniegšanu, tas nepārsniedz to, kas vajadzīgs minēto mērķu sasniegšanai, un to piemēro nediskriminējošā veidā. Attiecībā uz šiem dažādajiem nosacījumiem es sniegšu turpmāk minētos precizējumus.

10. Pirmkārt, ņemot vērā risku, ko rada azartspēles un spēles uz naudu internetā, dalībvalsts var leģitīmi ierobežot tiesības rīkot šādas spēles, lai tādējādi aizsargātu patērētājus, kā arī sabiedrisko kārtību.

11. Otrkārt, šādu spēļu organizēšanas un rīkošanas ekskluzīvu tiesību piešķiršana tikai vienai organizācijai var būt uzskatāma par pasākumu, ar kuru var sasniegt šādus mērķus, ja, no vienas puses, attiecīgās dalībvalsts rīcībā ir līdzekļi, ar kuriem tā var reāli vadīt un pārraudzīt, kā organizācija, kurai ir šīs tiesības, rīko azartspēles un spēles uz naudu, un ja, no otras puses, konkrēti īstenojot šo tiesisko regulējumu, attiecīgā dalībvalsts nav acīmredzami pārsniegusi savu rīcības brīvību.

12. Treškārt, ekskluzīvu tiesību piešķiršana tikai vienai organizācijai, kura ir attiecīgās dalībvalsts pārraudzībā un kurai nav ar peļņas gūšanu saistītu mērķu, var būt uzskatāma par samērīgu pasākumu.

13. Ceturtkārt, attiecīgais tiesiskais regulējums tādā ziņā, ka tikai vienai organizācijai tiek piešķirtas ekskluzīvas tiesības organizēt un rīkot izlozes vai totalizatorus internetā, pats par sevi nav diskriminējošs.

14. Pirms atbilstošo tiesību normu un lietas faktisko apstākļu izklāsta un tam sekojošās analīzes es vēlētos īsumā izklāstīt, kas Eiropas Savienībā ir azartspēles un spēles uz naudu, kā arī, kādas problēmas ir saistītas ar šo darbību.

B — Azartspēles un spēles uz naudu

15. Es īsumā aplūkošu šādus piecus punktus. Azartspēles un spēles uz naudu šodien ir ļoti daudzveidīgas. Tām ir ļoti liela ekonomiskā nozīme. Taču tās sabiedrībai rada nopietnu risku. Uz tām dalībvalstīs attiecas stingrs un daudzveidīgs tiesiskais regulējums. Visbeidzot, elektroniskie saziņas līdzekļi, it īpaši internets, ir ievērojams šo spēļu attīstības faktors.

1) Liela spēļu dažādība

16. Tādu spēļu prakse, kuru rezultāts ir atkarīgs no nejaušības un kurās spēlētāji liek uz likmes noteiktas vērtības vai naudu, ir ļoti sena un ir kopīga vairākām sabiedrībām. Vēsturnieki lēš, ka tā parādījusies trešajā tūkstošgadē pirms mūsu ēras Tālajos Austrumos un Ēģiptē ( 7 ). Tās tika plaši spēlētas Senajā Grieķijā un Romā ( 8 ).

17. Vēstures gaitā ir izveidojušās ļoti dažādas azartspēles un spēles uz naudu, un šodien pastāv ļoti liela šo spēļu dažādība. Ļoti shematiskā veidā tās var iedalīt četrās lielās kategorijās.

18. Pirmo no šīm kategorijām veido izlozes, kurām es pieskaitu arī bingo spēles, kuru pamatā ir viens un tas pats princips. Tās ir uzskatāmas par tādām spēlēm, kuras ir atkarīgas tikai un vienīgi no nejaušības un kurās zināšanām un stratēģijai nav nekādas nozīmes. To rezultātu iegūst, pēc nejaušības principa izlozējot laimējušos numurus, un rezultāts var būt zināms uzreiz vai kādā citādā veidā.

19. Izlozes un bingo spēles var tikt rīkotas ļoti dažādos mērogos, sākot no kādas vietējās apvienības ikgadējās izlozes vai bingo spēlēm, kurās var iegūt laimestu natūrā ar nelielu vērtību, līdz spēlēm, ko rīko valsts vai reģionālie izložu rīkotāji un kas paredzētas visai dalībvalsts vai federatīvas valsts reģiona teritorijai, un kas piedāvā laimestu, kurš var sasniegt vairākus miljonus euro. Tās arī var tikt rīkotas dažādos veidos. Tādējādi pastāv ļoti liela šo spēļu dažādība.

20. 2004. gada februārī vairāku dalībvalstu izložu rīkotāji nolēma kopā izveidot kopēju loteriju ar nosaukumu “EuroMillions” ( 9 ).

21. Pēdējo divdesmit gadu laikā ir parādījušās arī tā saucamās “momentloterijas” jeb “nokasāmās” izlozes, kurās spēlētājiem par samērā pieticīgu cenu piedāvā izlozes kartiņas, kuru rezultāts ir norādīts zem plēvītes, kas jānokasa ar nagu vai monētu.

22. Pie otrās lielās azartspēļu un spēļu uz naudu kategorijas pieder derības. Tās var būt par kādu sacensību rezultātu, par to, ka notiks kāds notikums, vai par to, ka pastāv kāda lieta.

23. Starp šīm derībām vienas no vispazīstamākajām un vissenākajām ir derības zirgu skriešanas sacīkstēs. Spēlētājiem ir jāslēdz derības par kāda skrējiena rezultātiem, kura dalībnieki, zirgi un jātnieki, ir zināmi iepriekš. Tādēļ derību dalībnieki var slēgt derības, paļaujoties uz veiksmi, kā arī uz savām zināšanām par šo dalībnieku īpašībām un sasniegumiem. Papildus derībām zirgu sacīkstēs vēlāk parādījās derības par sporta sacensībām.

24. Laimesti ir atkarīgi vai nu no likmes kopsummas, vai no reitinga, kas nolīgts ar bukmeikeru.

25. Treškārt, pastāv kazino. Tās ir sabiedrībai atvērtas iestādes, kurās ir atļauts rīkot dažādas spēles. Ilgu laiku tās tika uzskatītas par iestādēm, kas paredzētas tikai bagātiem klientiem, kuri var spēlēt ar lielām summām sarežģītās vai par tādām iedomātās spēlēs, ar kurām saistīti dažādi rituāli un ceremonijas.

26. Ceturtkārt, jāpiemin spēļu automāti. Tos izgudroja XIX gadsimta pirmajā pusē Amerikas Savienotajās Valstīs, kur tie uzreiz guva panākumus ( 10 ). Tās ir mašīnas, kas ir aprīkotas ar spraugu, kurā spēlētājam jāieliek monēta vai žetons, un kas parāda rezultātu, kurš ir atkarīgs no iepriekš ieprogrammētas un uz nejaušības principu balstītas informātikas sistēmas. Tāpēc tas, kad mašīnas parādītais rezultāts atbilst laimējošai kombinācijai un cik bieži tas notiek, ir atkarīgs no nejaušības.

2) Liela ekonomiskā nozīme

27. Pēdējo gadu laikā azartspēles un spēles uz naudu ir piedzīvojušas ievērojamu attīstību. Tām tagad ir tāda ekonomiskā nozīme, ko var raksturot kā ievērojamu. No vienas puses, tās rada ļoti lielus ieņēmumus organizācijām, kas šīs spēles rīko ( 11 ). No otras puses, tās nodrošina vērā ņemamu skaitu darba vietu dažādajās dalībvalstīs ( 12 ).

3) Darbība, kas rada nopietnu risku

28. Tomēr azartspēles un spēles uz naudu rada nopietnu risku sabiedrībai — attiecībā pret spēlētājiem un tiem uzņēmējiem, kas šīs spēles rīko.

29. No vienas puses, tās var izraisīt to, ka spēlētāji nodara kaitējumu savai ekonomiskajai un ģimenes situācijai un pat savai veselībai.

30. Azartspēļu un spēļu uz naudu būtība ir tāda, ka tās ļauj laimēt tikai ļoti nelielam spēlētāju skaitam, pretējā gadījumā tās nebūtu rentablas un tās nevarētu rīkot ilgstoši. Tāpēc lielākajā daļā gadījumu spēlētāji zaudē vairāk, nekā laimē. Taču aizrautība ar spēli un iespēja gūt laimestus, dažreiz pat ļoti lielus, var spēlētājus mudināt spēlēm tērēt vairāk nekā to sava budžeta daļu, ko var tērēt izklaidei.

31. Šādai rīcībai var būt arī tādas sekas, ka spēlētāji vairs nespēj pildīt savus sociālos un ģimenes pienākumus. Var rasties arī situācija, kurā parādās īsta atkarība no azartspēlēm un spēlēm uz naudu, ko var salīdzināt ar narkotiku vai alkohola izraisīto atkarību ( 13 ).

32. No otras puses, tā kā azartspēles un spēles uz naudu rada ļoti lielus ieņēmumus, tās var kļūt par iemeslu tam, ka to rīkotāji sāk ar tām izdarīt dažādas manipulācijas, vēloties panākt, lai izlozes vai sporta sacensību rezultāts tiem būtu pēc iespējas izdevīgāks. Turklāt šajās attiecībās spēlētāja kā indivīda rīcībā nav nekādu patiesi efektīvu līdzekļu, ar kuriem tas varētu pārbaudīt, vai apstākļi, kuros notiek attiecīgā spēle, tiešām atbilst tam, kas tiek teikts.

33. Visbeidzot, azartspēles un spēles uz naudu var kļūt par līdzekli nelikumīgos apstākļos iegūtu naudas summu “atmazgāšanai”. Šīs summas var izmantot spēlēšanai cerībā iegūt laimestus. Tās pat var pārtapt par peļņu, ja pārkāpējs ir arī spēles īpašnieks.

4) Darbība, ko dalībvalstis stingri regulē

34. Azartspēles un spēles uz naudu vēstures gaitā ir vairākkārt nosodītas dažādu morālu un reliģisku iemeslu dēļ, kā arī tādu iemeslu dēļ, kas saistīti ar sabiedrisko kārtību ( 14 ). Tās tomēr nostiprinājās kā sociāla parādība.

35. Politiskās varas reakcija ir svārstījusies starp pilnīgu aizliegšanu, ciešu pārraudzību, nosakot, ka ieņēmumi no azartspēlēm un spēlēm uz naudu ir jāizmanto tikai un vienīgi valsts interešu finansēšanai, un šo spēļu veicināšanu, lai varētu gūt labumu, ko sniedz šis brīvprātīgais nodoklis.

36. Šodien lielākajā daļā dalībvalstu azartspēles un spēles uz naudu ir pakļautas ierobežojošam regulējumam.

37. Šis ierobežojums vairākās no valstīm ( 15 ) izpaužas kā principāls azartspēļu un spēļu uz naudu aizliegums, kam paredzēti konkrēti izņēmumi. Tāpat arī lielākajā daļā dalībvalstu ( 16 ) privātiem uzņēmējiem, kas vēlas rīkot azartspēles un spēles uz naudu, ja tāda iespēja ir paredzēta, no kompetentās iestādes ir jāsaņem licence. Turklāt to uzņēmēju skaits, kuriem var atļaut rīkot spēles, visbiežāk ir ierobežots ar numerus clausus.

38. Vairākās dalībvalstīs uz azartspēļu un spēļu uz naudu rīkošanu var attiekties arī ekskluzīvas tiesības, kas piešķirtas kādai valsts organizācijai vai kādam privātam uzņēmējam ( 17 ).

39. Tādējādi starp dalībvalstu tiesiskajiem regulējumiem pastāv ievērojamas atšķirības. Atšķirības spēļu rīkošanas režīmu starpā papildina arī tas, ka izņēmumi no principālā aizlieguma, ja tāds pastāv, tāpat kā jēdziens “azartspēles un spēles uz naudu”, kā arī valsts tiesiskā regulējuma piemērošanas joma nav vienveidīgi. Viena un tā pati spēle var būt atļauta vienā dalībvalstī, bet aizliegta citā, vai arī uz to var attiekties atšķirīgs režīms ( 18 ).

40. Visbeidzot, starp dalībvalstīm ievērojami atšķiras azartspēļu un spēļu uz naudu nodokļu režīms, jo dažās dalībvalstīs peļņa, kas gūta no šo spēļu rīkošanas, ir dažādās proporcijās jāizlieto vispārējo interešu mērķiem. Tāpat arī būtiski atšķiras spēlētājiem izmaksājamo laimestu daļa.

5) Jauno saziņas līdzekļu ietekme

41. Vēl tikai pirms kādiem divdesmit gadiem azartspēles un spēles uz naudu bija pieejamas tikai konkrētās vietās, piemēram, daudzās derību slēgšanas vietās un loterijas biļešu pārdošanas vietās, zirgu skriešanas sacīkšu centros un kazino iestādēs. Tādēļ, lai piedalītos kādā azartspēlē vai spēlē uz naudu, spēlētājam bija fiziski jāpārvietojas. Turklāt piedalīties šajās spēlēs bija iespējams tikai spēļu vietu darba laikā.

42. Tādu elektronisko saziņas līdzekļu parādīšanās pēc 90. gadiem kā mobilie telefoni, interaktīvā televīzija un it īpaši internets šo situāciju radikāli izmainīja. Ar šiem jaunajiem saziņas līdzekļiem spēlētājs var spēlēt, neizejot no savas dzīvesvietas un jebkurā brīdī.

43. Tādēļ azartspēļu un spēļu uz naudu praktizēšana ir ievērojami atvieglota. Šo spēļu pieejamību veicina arī šādi faktori. No vienas puses, regulāri palielinās to personu skaits, kuras var lietot šos elektroniskos saziņas līdzekļus ( 19 ). No otras puses, tos kļūst arvien vieglāk lietot un tie darbojas integrētā veidā ( 20 ). Visbeidzot, no minētajiem saziņas līdzekļiem var ļoti viegli veikt finansiālus darījumus.

44. Turklāt elektroniskie saziņas līdzekļi un it īpaši internets personām, kuras dzīvo kādas dalībvalsts teritorijā, sniedz iespēju piekļūt ne vien tām tiešsaistes spēlēm, ko piedāvā uzņēmēji, kuri atrodas minētajā dalībvalstī, bet arī tām, ko piedāvā uzņēmēji, kuri atrodas citās dalībvalstīs vai pat trešās valstīs.

45. Šie jaunie saziņas līdzekļi ir tādējādi ļāvuši ievērojami palielināt azartspēļu un spēļu uz naudu piedāvājumu, un tās ir piedzīvojušas ļoti lielus panākumus ( 21 ).

II — Atbilstošais tiesiskais regulējums

A — Kopienu tiesības

1) Atvasinātās tiesības

a) Tādu normatīvo tiesību aktu trūkums, kuri regulē tieši azartspēles un spēles uz naudu

46. Par azartspēlēm un spēlēm uz naudu Savienībā līdz šodienai nav pieņemts neviens tiesību akts, un attiecībā uz tām nav veikta saskaņošana.

47. Tās ir nepārprotami izslēgtas no Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/31/EK piemērošanas jomas ( 22 ), kuras 1. panta 5. punkta d) apakšpunkta pēdējā ievilkumā ir noteikts, ka tā neattiecas uz “azartspēļu darbībām, kas ietver likmes ar naudas vērtību, tostarp izlozes un derības”.

48. Azartspēles un spēles uz naudu ir vispārēji izslēgtas arī no Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/123/EK piemērošanas jomas ( 23 ), kuras 25. apsvērumā ir paredzēts, ka “būtu jāizslēdz azartspēles, arī loterijas un derības, ņemot vērā šo darbību specifiku, kas dalībvalstīm liek piemērot politikas saistībā ar sabiedrisko kārtību un patērētāju aizsardzību”.

49. Tomēr uz valsts tiesību aktiem, kas uzņēmumiem, kuri sniedz pakalpojumus internetā, aizliedz kādas dalībvalsts teritorijā piedāvāt azartspēles un spēles uz naudu, var attiekties Direktīva 98/34.

b) Direktīva 98/34

50. Direktīvas 98/34 mērķis ir likvidēt vai samazināt šķēršļus brīvai preču apritei, kurus var radīt tas, ka dalībvalstis pieņem atšķirīgus tehniskos noteikumus, un to paredzēts sasniegt, veicinot valstu iniciatīvu pārredzamību attiecībā uz Komisiju un Eiropas un citu dalībvalstu standartu institūcijām.

51. Tās piemērošanas joma tika paplašināta ar Direktīvu 98/48, to attiecinot uz visiem informācijas sabiedrības pakalpojumiem, tas ir, kā teikts Direktīvas 98/34 1. panta 2. punktā, pakalpojumiem, ko sniedz par atlīdzību, ar elektroniskiem līdzekļiem un pēc pakalpojumu saņēmēja individuāla pieprasījuma.

52. Jēdziens “tehniskie noteikumi” Direktīvas 98/34 1. panta 11. punktā ir definēts šādi: “[..] tehniski parametri un citas prasības vai noteikumi par pakalpojumiem, ietverot attiecīgus administratīvus noteikumus, kuru ievērošana ir obligāta, de jure vai de facto, tirdzniecības, pakalpojumu sniegšanas, pakalpojumu sniedzēja izveidošanas vai izmantošanas gadījumā kādā dalībvalstī vai lielā tās daļā, kā arī dalībvalstu normatīvie un administratīvie akti, izņemot 10. pantā minētos, kas aizliedz preces ražošanu, ievešanu, tirdzniecību vai izmantošanu vai kas aizliedz pakalpojumu sniegšanu vai izmantošanu, vai uzņēmumu kā pakalpojumu sniedzēju. [..]”

53. Direktīvā 98/34 tātad ir paredzēta sistēma, saskaņā ar kuru katrai dalībvalstij ir jādara Komisijai zināmi savi tehnisko noteikumu projekti, lai gan tā, gan pārējās dalībvalstis varētu tai izteikt savu viedokli un ierosināt standartizāciju, kas mazāk ierobežotu tirdzniecību. Šī sistēma arī dod Komisijai laiku, kas nepieciešams, lai attiecīgā gadījumā ierosinātu saistošu saskaņošanas tekstu.

54. Tādējādi Direktīvas 98/34 8. pantā ir paredzēts, ka: “1. [..] dalībvalstis nekavējoties dara Komisijai zināmu jebkuru tehnisko noteikumu projektu, izņemot gadījumus, ja tas pārņem visu starptautiskā vai Eiropas standarta tekstu. Šajā gadījumā pietiek ar informāciju par attiecīgo standartu; tās paziņo Komisijai pamatojumu šādu tehnisku noteikumu pieņemšanas vajadzībai, ja tas jau nav paskaidrots projektā. [..] Komisija nekavējoties informē citas dalībvalstis par projektu un visiem dokumentiem, kas tai iesniegti, un tā var nosūtīt projektu 5. pantā minētajai Komitejai tās atzinuma saņemšanai un, vajadzības gadījumā, komitejai, kas atbildīga par attiecīgo sfēru. [..] 2. Komisija un dalībvalstis var izteikt komentārus dalībvalstij, kas iesniegusi tehnisko noteikumu projektu, un šī dalībvalsts iespēju robežās ņem šos komentārus vērā tālākā tehnisko noteikumu sagatavošanā. 3. Dalībvalstis nekavējoties dara Komisijai zināmu tehnisko noteikumu galīgo tekstu. [..]”

55. Direktīvas 98/34 9. pantā ir paredzēts, ka: “1. Dalībvalstis atliek tehnisko noteikumu projekta pieņemšanu uz trīs mēnešiem no brīža, kad Komisija saņēmusi 8. panta 1. punktā minēto paziņojumu. 2. Dalībvalstis atliek: [..] — neskarot 4. un 5. punktu, uz četriem mēnešiem jebkuru noteikumu par pakalpojumiem projekta pieņemšanu no brīža, kad Komisija saņēmusi 8. panta 1. punktā minēto paziņojumu, ja Komisija vai cita dalībvalsts sniedz sīki pamatotu atzinumu trīs mēnešu laikā no šī brīža par to, ka plānotie pasākumi var radīt šķēršļus pakalpojumu brīvai kustībai vai pakalpojumu sniedzēju tiesībām veikt uzņēmējdarbību iekšējā tirgū. [..] 4. Dalībvalstis atliek tehnisko noteikumu projekta pieņemšanu uz 12 mēnešiem no brīža, kad Komisija saņēmusi 8. panta 1. punktā minēto paziņojumu, ja trīs mēnešu laikā no šā brīža Komisija paziņo viedokli, ka tehnisko noteikumu projekts attiecas uz jomu, ko aptver direktīvas, regulas vai lēmuma priekšlikums, kas iesniegts Padomei saskaņā ar [EK līguma] 189. pantu [(pēc grozījumiem — EKL 249. pants)]. [..]”

2) Primārās tiesības un to interpretācija

56. Dalībvalstu tiesiskie regulējumi azartspēļu un spēļu uz naudu jomā nedrīkst būt pretrunā saistībām, ko šīs valstis uzņēmušās saskaņā ar EK līgumu, it īpaši to saistībām attiecībā uz aprites brīvībām.

a) Līgums

57. EKL 49. panta pirmajā daļā ir aizliegti pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumi Kopienā to dalībvalstu pilsoņiem, kas veic uzņēmējdarbību kādā Kopienas valstī, bet sniedz pakalpojumus citas dalībvalsts personai.

58. Atbilstoši EKL 55. pantam un EKL 48. pantam EKL 49. pants ir piemērojams pakalpojumiem, ko sniedz sabiedrības, kuras izveidotas saskaņā ar kādas dalībvalsts tiesību aktiem un kuru juridiskā adrese, galvenā vadība vai galvenā uzņēmējdarbības vieta ir Kopienā.

b) Judikatūra

59. Attiecībā uz problēmām, kas saistītas ar dalībvalstu tiesiskā regulējuma azartspēļu un spēļu uz naudu jomā saderīgumu ar aprites pamatbrīvībām, jau ir izveidojusies samērā plaša judikatūra, kuras galvenās nostādnes var raksturot šādi.

60. Azartspēles un spēles uz naudu ir saimnieciska darbība EKL 2. panta izpratnē ( 24 ). Tās izpaužas konkrēta pakalpojuma sniegšanā, proti, pret atlīdzību tiek sniegtas cerības iegūt naudas laimestu.

61. Tās tādējādi atbilst pakalpojumu darbībai, uz ko attiecas EKL 43. panta un EKL 49. panta piemērošanas jomu, savukārt minētie panti attiecas uz brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvību. Tādējādi tiesiskais regulējums, kas kādā dalībvalstī aizliedz vai ierobežo tiesības rīkot azartspēles un spēles uz naudu, var būt uzskatāms par šo aprites brīvību ierobežojumu ( 25 ).

62. Tomēr Tiesa ir pastāvīgi atzinusi, ka šīs spēles ir īpaša saimnieciskā darbība un šādu iemeslu dēļ. Pirmkārt, visās dalībvalstīs pastāv vispārēja tendence morāles, reliģisku vai kultūras apsvērumu dēļ šo spēļu praktizēšanu ierobežot vai pat aizliegt un nepieļaut, ka tās kļūst par individuālas peļņas avotu. Otrkārt, ņemot vērā lielās summas, kuras var iegūt, spēlējot azartspēles un spēles uz naudu, tās rada lielu likumpārkāpumu un krāpšanas risku. Turklāt tās pamudina uz tērēšanu, kam var būt negatīvas individuālās un sociālās sekas. Visbeidzot, lai gan šo iemeslu pašu par sevi nevarētu uzskatīt par objektīvu attaisnojumu, ir lietderīgi norādīt, ka azartspēles un spēles uz naudu var ievērojami palīdzēt finansēt tādas nesavtīgas vai vispārējo interešu darbības kā sociāli pasākumi, labdarības pasākumi, sports vai kultūra ( 26 ).

63. Izlozes, ko rīko plašā mērogā ( 27 ), spēļu automāti ( 28 ), derības par sporta sacensībām ( 29 ) un kazino spēles ( 30 ) ir tikušas uzskatītas par spēlēm, kas var radīt lielu likumpārkāpumu un krāpšanas risku, jo, tās spēlējot, var iegūt lielas summas, kā arī risku patērētājiem, jo tās pamudina uz izdevumiem ( 31 ).

64. Spēļu, kurām ir šīs iezīmes, rīkošanai dalībvalstis var leģitīmi paredzēt ierobežojumus tādu iemeslu dēļ, kas saistīti ar patērētāju aizsardzību (ierobežot cilvēku tieksmi spēlēt, nepieļaut, ka iedzīvotāji tiek pamudināti uz pārmērīgiem izdevumiem saistībā ar spēlēm) un sabiedriskās drošības aizsardzību (nepieļaut likumpārkāpumu un krāpšanas risku, ko rada spēles uz naudu). Šie iemesli ir primāri vispārējo interešu apsvērumi, kas var attaisnot aprites brīvību ierobežojumus ( 32 ).

65. Taču no spēlēm gūto ieņēmumu izlietošana sociāliem pasākumiem pati par sevi nevar būt uzskatāma par attaisnojumu. Tiesa šādu apsvērumu pieņēma, pamatojoties uz principu, ka nodokļu ieņēmumu atlaides vai samazinājumi nav iekļauti starp EKL 46. pantā minētajiem iemesliem un nav uzskatāmi arī par primāru vispārējo interešu apsvērumu ( 33 ). Šādu no spēlēm gūto ieņēmumu izlietošanu var uzskatīt tikai par papildu labumu, ko rada attiecīgais ierobežojums ( 34 ).

66. Dalībvalstu kompetencē ir noteikt, cik liels aizsardzības līmenis saistībā ar azartspēlēm un spēlēm uz naudu ir vajadzīgs patērētājiem un sabiedriskajai kārtībai.

67. Kā noteikusi Tiesa, valsts iestādēm jābūt atzītai pietiekami plašai rīcības brīvībai, lai noteiktu vajadzības, kas saistītas ar spēlētāju aizsardzību un — plašākā nozīmē, ņemot vērā katras dalībvalsts sociāli kulturālās īpatnības, — ar sabiedriskās kārtības aizsardzību, attiecībā gan uz spēļu rīkošanas kārtību un to likmju lielumu, gan no tām gūtās peļņas izlietošanu ( 35 ). Tātad dalībvalstis var brīvi noteikt savas politikas mērķus azartspēļu un spēļu uz naudu jomā un vajadzības gadījumā precīzi definēt nepieciešamo aizsardzības līmeni ( 36 ).

68. Taču, lai to varētu attaisnot, valsts pasākums, kas ierobežo aprites brīvību, ir jāpiemēro nediskriminējošā veidā, tam jābūt piemērotam izvirzītā mērķa sasniegšanai un tas nedrīkst pārsniegt to, kas nepieciešams šī mērķa sasniegšanai ( 37 ).

69. Saistībā ar šo nosacījumu pārbaudi Tiesa ir vairākkārt norādījusi, ka iemesli, kas attaisno tiesiskajā regulējumā paredzētos ierobežojumus, ir jāpārbauda kopumā ( 38 ).

70. Tiesa ir atzinusi, ka var attaisnot turpmāk minētos ierobežojumus.

71. Dalībvalstij ir tiesības pilnībā aizliegt kādas spēles rīkošanu tās teritorijā ( 39 ). Pēc tiesas domām, valsts iestādēm pašām jānovērtē, vai saistībā ar izvirzīto mērķi ir pilnīgi vai daļēji jāaizliedz šāda veida darbības vai tikai tās jāierobežo, un šajā sakarā jāparedz vairāk vai mazāk stingri pārraudzības pasākumi ( 40 ).

72. Dalībvalsts var arī tikai vienai organizācijai vai ierobežotam uzņēmēju skaitam piešķirt ekskluzīvas tiesības rīkot azartspēles vai spēles uz naudu ( 41 ).

73. Tiesa uzskatīja, ka apstāklis, ka kāda dalībvalsts azartspēļu un spēļu uz naudu rīkošanu atļauj kādai organizācijai, kurai ir ekskluzīvas tiesības, vai ierobežotam uzņēmēju skaitam, nav nesaderīgs ar mērķi aizsargāt patērētājus no pamudinājuma uz pārmērīgiem izdevumiem un aizsargāt sabiedrisko kārtību. Tiesa norādīja, ka azartspēļu un spēļu uz naudu ierobežota atļaušana, piešķirot ekskluzīvas tiesības, kam piemīt tādas priekšrocības, ka vēlmi spēlēt un šādu spēļu rīkošanu var ievirzīt pārraudzītā gultnē, ka var novērst risku, ka šīs spēles tiek rīkotas krāpnieciskos vai kriminālos nolūkos, un ka no tām gūtos ieguvumus var izlietot sabiedriski noderīgiem mērķiem, arī atbilst šādu mērķu īstenošanai ( 42 ).

74. Turklāt tikai tas vien, ka kāda dalībvalsts ir izvēlējusies tādu aizsardzības sistēmu, kas atšķiras no tās, ko pieņēmusi kāda cita dalībvalsts, nevar ietekmēt novērtējumu par šajā jomā veikto pasākumu nepieciešamību un samērīgumu. Šie aspekti ir jāvērtē tikai atkarībā no mērķiem, kurus izvirzījušas attiecīgās dalībvalsts iestādes, un no aizsardzības līmeņa, kuru tās paredzējušas ieviest ( 43 ).

75. Iepriekš minētajā spriedumā lietā Läärä u.c. Tiesa izskatīja arī jautājumu, vai, lai sasniegtu mērķus, kas bija izvirzīti ar Somijas tiesību aktiem attiecībā uz spēļu automātu izmantošanu, būtu labāk nevis piešķirt ekskluzīvas tiesības atļauju saņēmušajai valsts organizācijai, bet gan pieņemt regulējumu, kas attiecīgajiem uzņēmējiem noteiktu nepieciešamos priekšrakstus.

76. Tā norādīja, ka uz šo jautājumu attiecas dalībvalstu rīcības brīvība, taču ievērojot, ka izdarītā izvēle nedrīkst izrādīties nesamērīga attiecībā pret izvirzīto mērķi ( 44 ). Tiesa uzskatīja, ka šis nosacījums ir izpildīts, jo organizācija, kurai piešķirtas ekskluzīvas tiesības izmantot spēļu automātus, ir publisko tiesību apvienība, kuras darbība tiek veikta valsts pārraudzībā un kurai jāmaksā valstij no šo spēļu automātu izmantošanas gūto neto sadalāmo ieņēmumu kopsumma ( 45 ).

77. Tā precizēja, ka, lai gan tiešām summas, ko valsts šādā veidā iekasējusi sabiedriski noderīgiem mērķiem, varētu iegūt arī ar citiem līdzekļiem, piemēram, apliekot ar nodokļiem dažādo uzņēmēju darbību, kuriem to būtu atļauts veikt saskaņā ar regulējumu, kas neparedzētu ekskluzīvas tiesības, atļauju saņēmušajai valsts organizācijai uzliktais pienākums atmaksāt tās darbībā gūto ieņēmumu kopsummu katrā ziņā ir uzskatāms par efektīvāku pasākumu, lai, ņemot vērā likumpārkāpumu un krāpšanas risku, nodrošinātu šādu darbību peļņu nesošā rakstura stingru ierobežošanu ( 46 ).

78. Iepriekš minētajos spriedumos lietā Zenatti, lietā Gambelli u.c. un apvienotajās lietās Placanica u.c. Tiesa sniedza papildu precizējumus par nosacījumiem, kuriem valsts tiesiskajam regulējumam jāatbilst, lai to varētu attaisnot, attiecībā uz Itālijas tiesību aktiem, ar kuriem ekskluzīvas tiesības rīkot derības bija piešķirtas ierobežotam skaitam organizāciju, kas atbilda konkrētiem kritērijiem.

79. Iepriekš minētajā spriedumā lietā Zenatti tā norādīja, ka izskatāmā Itālijas tiesiskā regulējuma mērķis ir nepieļaut, ka šīs spēles kļūst par individuālas peļņas avotu, novērst likumpārkāpumu un krāpšanas risku un negatīvas individuālās un sociālās sekas, ko rada ar tām saistītais pamudinājums uz izdevumiem, un tās atļaut tikai tādā mērā, kādā tās var būt sabiedriski noderīgas, nodrošinot sporta sacensību labu norisi ( 47 ).

80. Tiesa norādīja, ka šādu tiesisko regulējumu var attaisnot tikai tad, ja tas vispirms efektīvi atbilst rūpēm patiesi samazināt spēļu iespējas un ja sociālo pasākumu finansēšana no ieņēmumiem, kas gūti no atļautajām spēlēm, ir tikai papildu labums, nevis ieviestās ierobežojošās politikas reālais attaisnojums ( 48 ). Tā precizēja, ka iesniedzējtiesai jāpārbauda, vai minētais tiesiskais regulējums, ņemot vērā tā konkrēto piemērošanas kārtību, patiesi atbilst mērķiem, kuri to varētu attaisnot, un vai ar to noteiktie ierobežojumi nav nesamērīgi attiecībā pret šiem mērķiem ( 49 ).

81. Iepriekš minētajā spriedumā lietā Gambelli u.c. iesniedzējtiesa norādīja, ka Itālijas tiesiskajā regulējumā par derībām 2000. gadā tika veikti grozījumi un ka grozījumu teksta sagatavošanas darbi liecinot, ka Itālijas Republika valsts līmenī īsteno spēļu un derību spēcīgas ekspansijas politiku ar mērķi iegūt līdzekļus, vienlaikus aizsargājot koncesionārus, kas jau saņēmuši atļauju.

82. Tiesa norādīja, ka ierobežojumus, kas paredzēti tādu iemeslu dēļ kā patērētāju aizsardzība un tādēļ, lai nepieļautu likumpārkāpumus un iedzīvotāju pamudināšanu uz pārmērīgiem izdevumiem saistībā ar spēlēm, var attaisnot tikai tad, ja tie var nodrošināt izvirzīto mērķu sasniegšanu tādā ziņā, ka šiem ierobežojumiem ir konsekventā un sistemātiskā veidā jāveicina derību darbības ierobežošana ( 50 ).

83. Tā precizēja, ka gadījumā, ja kādas dalībvalsts iestādes veicina un pamudina patērētājus piedalīties izlozēs, azartspēlēs vai derībās, lai valsts kase no tā gūtu finansiālu labumu, šīs valsts iestādes nevar atsaukties uz sabiedrisko kārtību, kuras dēļ jāsamazina spēļu iespējas, lai tādējādi attaisnotu tādus pasākumus kā tie, kurus izskata pamata lietā ( 51 ).

84. Attiecībā uz mērķi nepieļaut, ka spēļu koncesionāri iesaistās kriminālās vai krāpnieciskās darbībās, Tiesa nosprieda, ka Itālijas tiesiskais regulējums konkursu jomā attiecībā uz to, ka kapitālsabiedrībām, kuras tiek kotētas citu dalībvalstu reglamentētos tirgos, tiek liegta iespēja iegūt koncesijas sporta derību rīkošanai Itālijā, ir nesamērīgs. Tā norādīja, ka pastāv citi līdzekļi, kā uzraudzīt šo sabiedrību rēķinus un darbību ( 52 ).

85. Iepriekš minētajā spriedumā apvienotajās lietās Placanica u.c. Tiesa no jauna saskārās ar Itālijas tiesību aktiem attiecībā uz derībām par sporta pasākumiem pēc tam, kad Corte suprema di cassazione [Augstākā Kasācijas tiesa] (Itālija) bija uzskatījusi, ka minētais tiesiskais regulējums nav saderīgs ar EKL 43. pantu un EKL 49. pantu. Šī tiesa uzskatīja, ka minētā tiesiskā regulējuma reālais mērķis ir nevis aizsargāt patērētājus, ierobežojot tieksmi spēlēt, bet gan ievirzīt azartspēļu darbības pārraugāmā gultnē, lai nepieļautu šo darbību izmantošanu krimināliem nolūkiem.

86. Tiesa norādīja, ka tiktāl, ciktāl Itālijas tiesību aktos paredzētajai koncesiju sistēmai ir tikai šāds mērķis, “kontrolētas ekspansijas politika” azartspēļu jomā var būt pilnīgi saderīga ar mērķi piesaistīt atļautām un reglamentētām darbībām spēlētājus, kas nodarbojas ar aizliegtām nelegālām spēlēm un derībām. Tiesa noradīja, ka, lai sasniegtu šos mērķus, atļauju saņēmušajiem uzņēmējiem ir jābūt uzticamai, bet vienlaikus arī izdevīgai alternatīvai aizliegtajām darbībām, kas nozīmē plašu spēļu piedāvājumu, noteikta apjoma reklāmu un jaunu izplatīšanas tehnoloģiju izmantošanu ( 53 ).

87. Attiecībā uz Itālijas valdības minētajiem faktiskajiem apstākļiem, kuri pierāda, ka nelegālās spēles Itālijā ir ievērojama problēma, Tiesa uzskatīja, ka koncesiju sistēma var veidot efektīvu mehānismu, kas ļautu kontrolēt uzņēmējus, kas darbojas azartspēļu jomā, lai novērstu šo darbību izmantošanu kriminālos vai krāpšanas nolūkos ( 54 ).

88. Tā tomēr apstiprināja, ka izskatāmais tiesiskais regulējums ir nesamērīgs tādā ziņā, ka kapitālsabiedrībām, kuras tiek kotētas citu dalībvalstu reglamentētos tirgos, ar to tiek liegta iespēja iegūt koncesijas sporta derību rīkošanai Itālijā ( 55 ).

B — Valsts tiesības

1) Iesniedzējtiesas sniegtās norādes

89. Ar 2003. gada 8. novembra Dekrētlikuma Nr. 282/2003 ( 56 ) 2. pantu Santa Casa tiek piešķirtas ekskluzīvas tiesības elektroniskā vidē rīkot valsts labdarības azartspēles, konkrēti, izlozes un totalizatorus. Šīs ekskluzīvās tiesības attiecas uz visu valsts teritoriju, ieskaitot radiofrekvenču spektra telpu, internetu un jebkurus citus publiskos telesakaru tīklus.

90. Dekrētlikuma Nr. 282/2003 11. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā par pārkāpumu atzīta: — valsts labdarības azartspēļu (konkrēti, izložu un totalizatoru) reklamēšana, organizēšana vai rīkošana elektroniskā veidā, pārkāpjot noteikumus par monopoltiesībām; — attiecīgo izložu reklamēšana neatkarīgi no tā, vai tā veikta valsts teritorijā vai ārpus tās.

2) Portugāles valdības sniegtās papildu ziņas

91. Portugālē uz azartspēlēm un spēlēm uz naudu attiecas vispārējs aizlieguma princips. Tomēr valsts ir paturējusi iespēju saskaņā ar režīmu, ko tā uzskata par vispiemērotāko, atļaut tās pārraudzībā esošai organizācijai tiešā veidā rīkot vienu vai vairākas spēles vai arī nodot tiesības uz šādu spēļu rīkošanu gan peļņas, gan bezpeļņas privātām struktūrām, izmantojot konkursa procedūru.

a) Spēļu veidi

92. Portugāles tiesiskajā regulējumā tiek nošķirtas trīs azartspēļu un spēļu uz naudu kategorijas, proti, kazino spēles, izlozes, mantu loterijas un reklāmas konkursi, kā arī loto spēles un derības.

i) Kazino spēles

93. Pie kazino spēlēm pieder tādas galda spēles kā rulete un pokers, kā arī citi spēļu veidi, piemēram, bingo spēles un spēļu automāti.

94. To rīkošanu regulē 1989. gada 2. decembra Dekrētlikums Nr. 422/89 ( 57 ), ko Tiesa izskatīja iepriekš minētajā spriedumā lietā Anomar u.c.

95. Tiesības rīkot kazino spēles principā ir tikai valstij, un tās var izmantot tikai sabiedrības, kuras dibinātas kā akciju sabiedrības un kurām valsts ar administratīvu līgumu ir piešķīrusi koncesiju. Šīs spēles ir atļautas tikai kazino iestādēs, kas atrodas spēļu zonās, kuras izveidotas un noteiktas ar attiecīgu normatīvo aktu.

96. Pašlaik Portugālē darbojas astoņas šāda veida kazino iestādes, un nesen tika piešķirtas licences vēl četrām iestādēm.

ii) Izlozes, mantu loterijas un reklāmas konkursi

97. Pie šīs spēļu kategorijas pieder izlozes, mantu loterijas, loterijas, reklāmas konkursi un zināšanu un izklaides konkursi. Tiem nepieciešama valdības iepriekšēja atļauja, ko piešķir katrā gadījumā atsevišķi un ko papildina īpaši nosacījumi.

98. Šai spēļu kategorijai Portugālē praktiski nav ekonomiskas ietekmes.

iii) Loto spēles un derības

99. Pie šīs spēļu kategorijas pieder visas tās spēles, kurās dalībnieki paredz vienas vai vairāku sacensību rezultātus vai numuru izlozes. Šīs spēles Portugālē ir pazīstamas ar nosaukumu “labdarības spēles” vai “valsts labdarības spēles”.

100. Šo spēļu rīkošanu regulē 1985. gada 28. marta Dekrētlikums Nr. 84/85 ( 58 ).

101. Atbilstoši šī dekrētlikuma 1. panta 1. punktam tiesības reklamēt loto spēles un derības pieder valstij, kas Santa Casa nodod ekskluzīvas tiesības uz to organizēšanu un rīkošanu visā valsts teritorijā.

102. No norādēm, kas iekļautas tekstu, kuri paredz šīs ekskluzīvās tiesības, preambulā, izriet, ka Portugāles Republika uzskatīja, ka tā vairs nevarēja neņemt vērā to, ka šīs spēles tiek praktizētas nelegālā veidā, kā arī pārmērības, pie kurām šī prakse noved. Tādēļ tā vēlējās izveidot tiesisko regulējumu, lai nodrošinātu, ka tās spēlē godīgi, un ierobežotu ar tām saistītās pārmērības. Portugāles Republika vēlējās arī, lai ieņēmumi no šīs prakses, kas saskaņā ar šīs dalībvalsts kultūras tradīcijām ir morāli nosodāma, nebūtu individuālas peļņas avots, bet gan kalpotu sociāliem vai vispārēju interešu mērķiem.

103. Sākumā Santa Casa organizēja konkursus ar nosaukumu “Totobola” un “Totoloto”. Jēdziens “Totobola” ietver visas tās spēles, kurās dalībnieki paredz vienas vai vairāku sporta sacensību rezultātus. Jēdziens “Totoloto” ietver visas tās spēles, kurās dalībnieki paredz numuru izložu rezultātus.

104. Spēļu loku vēlāk vairākkārt paplašināja: 1993. gadā tajā iekļāva “Joker” ( 59 ), 1994. gadā — “Lotaria instantânia”, momentloteriju ar nokasāmām kartiņām, ko parasti dēvē par “raspadinha” ( 60 ), 1998. gadā — “Totogolo” ( 61 ), un 2004. gadā — “Euromilhões”, Eiropas loto ( 62 ).

105. Vēlāk, 2003. gadā, tiesisko regulējumu attiecībā uz loto spēlēm un derībām pielāgoja, lai tas atbilstu tehniskajai attīstībai, kura ļauj spēles piedāvāt elektroniskā vidē un it īpaši internetā. Šie pasākumi ir ietverti Dekrētlikumā Nr. 282/2003 un būtībā paredz, no vienas puses, atļaut Santa Casa izplatīt savus produktus elektroniskā vidē un, no otras puses, paplašināt Santa Casa ekskluzīvās tiesības, tajās iekļaujot tiesības rīkot spēles, ko piedāvā elektroniskā vidē un it īpaši internetā.

106. Dekrētlikuma Nr. 282/2003 12. panta 1. punktā ir noteiktas maksimālās un minimālās summas naudas sodiem, ko piemēro par administratīviem pārkāpumiem, kuri paredzēti šī dekrētlikuma 11. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā. Attiecībā uz juridiskām personām ir noteikts, ka naudas sods nedrīkst būt mazāks par EUR 2000 un nedrīkst vairāk kā trīs reizes pārsniegt kopējo summu, par ko uzskata, ka tā iekasēta, rīkojot spēles, ar nosacījumu, ka šī trīskāršā summa ir lielāka par EUR 2000, bet nepārsniedz maksimālo summu EUR 44890.

b) Santa Casa tiesiskais regulējums

107. Santa Casa ir sociālās solidaritātes institūcija, kas izveidota 1498. gada 15. augustā. Tā ir vienmēr nodarbojusies ar sociālo palīdzību vismazāk aizsargātajām personām.

108. Portugālē valsts labdarības spēles ir saistītas ar Santa Casa. “Lotaria Nacional” (nacionālā loterija), kas izveidota ar 1783. gada 18. novembra Karalisko dekrētu, tika ar koncesiju nodota šai institūcijai, un šī koncesija tika regulāri pagarināta. Santa Casa 1961. gadā tika piešķirtas ekskluzīvas tiesības rīkot citus loto un totalizatora spēļu veidus, piemēram, Totobola un vēlāk, 1985. gadā, Totoloto.

109. Santa Casa darbību regulē 1991. gada 26. augusta Dekrētlikums Nr. 322/91 ( 63 ).

110. Saskaņā ar tās statūtiem Santa Casa ir “sabiedriski noderīga administratīva juridiskā persona”, tas ir, privāta juridiskā persona, kuru iestādes atzinušas par bezpeļņas vispārējo interešu mērķu īstenotāju.

111. Santa Casa administratīvās struktūras ir direktors, ko ieceļ ar premjerministra dekrētu, un valde, kuras locekļus ieceļ ar to valdības locekļu rīkojumiem, kuri pārrauga Santa Casa.

112. Ar azartspēļu rīkošanu nodarbojas Santa Casa Azartspēļu departaments, kam ir savas vadības un pārraudzības struktūras.

113. Azartspēļu departamenta administratīvo struktūru veido Santa Casa direktors, kuram obligāti jābūt priekšsēdētājam, un divi deleģēti administratori, kurus ieceļ ar darba un solidaritātes ministra un veselības ministra kopīgu rīkojumu.

114. Katru azartspēli, ko rīko Santa Casa, izveido ar atsevišķu dekrētlikumu, un to organizēšanu un rīkošanu, tostarp likmju summu, laimestu sadalījuma plānu, izložu biežumu, konkrētu procentuālo lielumu katram laimestam, likmju vākšanas kārtību, autorizēto izplatītāju atlases kārtību, laimestu izmaksas kārtību un termiņus, nosaka ar valdības noteikumiem.

115. Konkursu žūriju, izložu žūriju un sūdzību izskatīšanas komisiju locekļi lielākoties ir valsts pārvaldes pārstāvji. Sūdzību izskatīšanas komitejas priekšsēdētājs, kam ir paplašinātas balsstiesības, ir tiesu sistēmas loceklis.

116. Azartspēļu departamentam ir savs budžets un savi konti, kas pievienoti Santa Casa kontiem un kā tādi ir valdības pārraudzībā.

117. Šis departaments ir saņēmis valsts pārvaldes iestādes pilnvaras, lai varētu uzsākt, organizēt un izmeklēt pārkāpuma procedūras par gadījumiem, kad tiek nelikumīgi rīkotas azartspēles, kuru rīkošanas ekskluzīvās tiesības ir piešķirtas Santa Casa.

118. Ar Dekrētlikuma Nr. 282/2003 14. pantu Azartspēļu departamenta direkcijai ir piešķirtas administratīvās pilnvaras, kas nepieciešamas, lai piemērotu naudas sodus, piemēram, tādus, kādi uzlikti Liga un Bwin.

119. Par ikvienu Azartspēļu departamenta lēmumu lietās, kas saistītas ar attiecīgo tiesību neievērošanu, kā arī par jebkuru citu lēmumu, kam ir ārēja ietekme uz Azartspēļu departamentu, piemēram, par lēmumiem, kuri attiecas uz preču un pakalpojumu iegādi un trešām personām piešķirtām atļaujām izplatīt labdarības spēles, var iesniegt apelācijas sūdzību.

120. Santa Casa ir tikušas uzticētas īpašas misijas tādās jomās kā ģimenes, maternitātes un bērnu aizsardzība, palīdzība neaizsargātiem un briesmās nokļuvušiem nepilngadīgajiem, palīdzība gados vecākām personām, sociālās situācijas, kas saistītas ar lielu trūkumu, un primārās un specializētās veselības aprūpes pakalpojumi.

121. Saskaņā ar tiesību aktiem, kas bija spēkā pamata lietā izskatāmo faktu laikā, Santa Casa patur tikai 25% no ieņēmumiem, ko gūst no dažādām spēlēm. Pārējā daļa tiek sadalīta citām sabiedriski derīgām institūcijām, piemēram, brīvprātīgo ugunsdzēsēju apvienībām, īpašām sociālās solidaritātes institūcijām, profilakses un rehabilitācijas iestādēm personām ar invaliditāti, kā arī kultūras attīstības fondiem, vai arī piešķir sociālo pasākumu jomām. Tādējādi 50% no Totobola gūtajiem ieņēmumiem tiek izmantoti futbola veicināšanai un attīstībai, un 16% no Totoloto gūtajiem ieņēmumiem kalpo dažādu sporta pasākumu finansēšanai.

III — Pamata prāva un prejudiciālais jautājums

122. Liga ir privāto tiesību juridiska persona, kas veidota kā bezpeļņas apvienība, kura apvieno visus klubus, kas Portugālē piedalās profesionālā futbola spēlēs. Tā nodarbojas ar tās organizēto sacīkšu izmantošanu komerciāliem mērķiem.

123. Bwin ir tiešsaistes derību sabiedrība ar atrašanās vietu Gibraltārā. Tā savā tīmekļa vietnē piedāvā azartspēles, un minētā vietne ir portugāļu valodā. Uz Bwin attiecas Gibraltāra īpašie tiesību akti attiecībā uz azartspēļu tiesisko regulējumu, un tā ir saņēmusi visas atļaujas, ko pieprasa Gibraltāra valdība. Sabiedrībai Bwin Portugālē nav nekādu nodibinājumu. Tās serveri, kas nodrošina tiešsaistes piedāvājumu, atrodas Gibraltārā un Austrijā. Visas derības patērētāji slēdz tieši Bwin tīmekļa vietnē vai izmantojot kādu citu tiešās saziņas līdzekli.

124. Bwin piedāvā plašu tiešsaistes azartspēļu loku, kurā ir sporta spēles, loto spēles, kā arī tādas kazino spēles kā rulete un pokers. Piedāvātās sporta derības attiecas gan uz futbola spēļu rezultātiem, gan uz citu sporta sacensību, piemēram, regbija, Formula 1 automašīnu sacīkšu un Amerikas basketbola spēļu, rezultātiem.

125. Iesniedzējtiesa norāda, ka Liga un Bwin tiek vainotas par šādiem pārkāpumiem: — sponsorēšanas līguma noslēgšana uz četru sporta sezonu laiku, sākot ar 2005.–2006. gadu, saskaņā ar kuru Bwin uzņemas būt par institucionālo sponsoru nacionālajai futbola virslīgai, kuru agrāk sauca “Super Liga” un kuras nosaukums kļuva par “Liga betandwin.com”; — minētā līguma rezultātā Bwin ieguva tiesības uzlikt norādi “betandwin.com” uz aprīkojuma, ko valkā spēlētāji no klubiem, kuri piedalās Super Liga čempionātā, ka arī izlikt šo norādi klubu stadionos; turklāt norādes uz Bwin tīmekļa vietni un pieeja Bwin tīmekļa vietai tika iekļautas Liga tīmekļa vietnē; — Bwin tīmekļa vietne ļauj elektroniski slēgt naudas derības, kurās dalībnieki izsaka prognozes par futbola sacīkšu rezultātiem katrā Super Liga sacensību dienā, kā arī par sacīkstēm ārzemēs, lai saņemtu naudas balvas; šī vietne arī ļauj elektroniskā veidā rīkot izlozes, kurās dalībnieki paredz numuru izlozes rezultātus.

126. Santa Casa Azartspēļu departamenta direkcija uzlika Liga un Bwin naudas sodus attiecīgi EUR 75000 un EUR 74500 par to, ka tās kā līdzautores rīkojušas, organizējušas un vadījušas valsts labdarības azartspēles, proti, totalizatorus, elektroniskā veidā un reklamējušas valsts labdarības azartspēļu, proti, totalizatoru, izložu rīkošanu elektroniskā veidā, pārkāpjot valsts tiesību aktos paredzētās monopoltiesības.

127. Liga un Bwin prasīja atcelt šos lēmumus, atsaucoties uz Kopienu tiesību aktiem un judikatūru.

128. Tribunal de Pequena Instância Criminal do Porto (Portugāle) nolēma tiesvedību apturēt un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu: “Būtībā tiek vaicāts, vai iepriekš minētās Santa Casa monopoltiesības rada šķērsli pakalpojumu sniegšanas brīvībai, pārkāpjot pakalpojumu sniegšanas brīvības, brīvības veikt uzņēmējdarbību un maksājumu veikšanas brīvības principus, kas iedibināti attiecīgi EKL 49., 43. un 56. pantā, tādējādi, ka tās piemēro attiecībā pret [Bwin], proti, pakalpojumu sniedzēju, kura atrašanās vieta ir citā dalībvalstī, kur tas likumīgi sniedz tamlīdzīgus pakalpojumus, un kam nav neviena dibinājuma Portugālē. Tādēļ tiek lūgts izskaidrot, vai Kopienu tiesībām un it īpaši iepriekš minētajiem principiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamata lietā apstrīdētais, kurā, no vienas puses, vienai vienīgai organizācijai tiek nostiprinātas monopoltiesības rīkot izlozes un totalizatorus un, no otras puses, šī kārtība tiek attiecināta uz “visu valsts teritoriju, ieskaitot [..] internetu”.”

IV — Analīze

A — Par prejudiciālā jautājuma pieņemamību

129. Ar savu prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai valsts tiesiskais regulējums, ar kuru vienai vienīgai valsts pārraudzītai bezpeļņas organizācijai piešķirtās ekskluzīvās tiesības visā Portugāles teritorijā organizēt un rīkot azartspēles un izlozes, kā arī totalizatorus, tiek attiecinātas uz visiem elektroniskajiem saziņas līdzekļiem un it īpaši internetu, ir saderīgs ar Kopienu tiesībām.

130. Itālijas, Nīderlandes un Norvēģijas valdības, kā arī Komisija apstrīd vai apšauba šī prejudiciālā jautājuma pieņemamību, jo šajā prejudiciālajā jautājumā neesot iekļautas pietiekamas norādes attiecībā uz to Portugāles tiesību aktu saturu un mērķiem, kuri ir piemērojami pamata prāvā.

131. Es neuzskatu, ka prejudiciālo jautājumu varētu atzīt par nepieņemamu.

132. Apraksts, ko iesniedzējtiesa sniegusi par savas valsts tiesību aktiem, ļauj skaidri saprast, ka šie tiesību akti, no vienas puses, piešķir Santa Casa ekskluzīvas tiesības internetā organizēt un rīkot izlozes un totalizatorus un, no otras puses, paredz sankcijas uzņēmējiem, kas šīs ekskluzīvās tiesības pārkāpj. Arī faktisko apstākļu izklāsts sniedz priekšstatu par to, ko izskata pamata prāvā. Turklāt iesniedzējtiesas lēmums ļauj saprast, ka valsts tiesa vaicā par savas valsts tiesību aktu saderīgumu ar Kopienu tiesībām tādā ziņā, ka minētie tiesību akti uzņēmējam, kas likumīgi veic darbību kādā Savienības dalībvalstī, liedz sniegt pakalpojumus Portugālē.

133. Protams, ņemot vērā Tiesas judikatūrā noteiktos kritērijus, pēc kuriem jāvērtē azartspēļu un spēļu uz naudu valsts tiesiskā regulējuma saderīgums ar Kopienu tiesībām, varētu vēlēties, lai iesniedzējtiesa būtu sniegusi pilnīgāku aprakstu par savas valsts tiesībām un to piemērošanu saistībā ar Santa Casa monopolu, kā arī norādījusi iemeslus, kuru dēļ šīs monopoltiesības ir attiecinātas uz azartspēlēm un spēlēm uz naudu internetā. Būtu arī vēlams, ka šī tiesa būtu norādījusi iemeslus, kuru dēļ agrāk pieņemtie Tiesas lēmumi nesniedza atbildi uz šiem jautājumiem un neļāva minētajai tiesai pieņemt lēmumu pamata prāvā.

134. Tomēr tas, ka iesniedzējtiesas lēmumā nav šādu norāžu, nevar būt attaisnojums tam, ka uzdotais jautājums tiek noraidīts kā nepieņemams.

135. Būtībā šis jautājums attiecas uz Kopienu tiesību interpretāciju, jo ir jāinterpretē Līguma panti, ar kuriem izveidotas aprites brīvības. Šis jautājums atbilst tam, kas nepieciešams, lai atrisinātu pamata prāvu, jo tad, ja attiecīgo aprites brīvību interpretētu tādā izpratnē, ka tā liedz šādu ekskluzīvu tiesību piešķiršanu, Liga un Bwin iesniegtā apelācijas sūdzība būtu jāatzīst par pamatotu.

136. Visbeidzot, iesniedzējtiesas iesniegtās ziņas ir pietiekamas, lai Tiesa tai varētu sniegt lietderīgu atbildi — vismaz par jautājumu, vai tas, ka vienai vienīgai organizācijai tiek piešķirtas ekskluzīvas tiesības attiecībā uz azartspēļu un spēļu uz naudu organizēšanu un rīkošanu internetā, ir a apriori vai katrā ziņā pretrunā Kopienu tiesībām.

137. Taču saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tikai valsts tiesai, kurai ir nodots strīds un kurai ir jāuzņemas atbildība par pieņemamo tiesas nolēmumu, ņemot vērā tajā ierosinātās lietas īpašās pazīmes, jānovērtē gan tas, cik lielā mērā prejudiciāls nolēmums ir nepieciešams sprieduma taisīšanai, gan arī Tiesai uzdoto jautājumu atbilstība. No tā izriet, ka tad, ja uzdotie jautājumi attiecas uz Kopienu tiesību interpretāciju, Tiesai principā ir pienākums pieņemt nolēmumu ( 64 ).

138. Protams, Tiesa ir arī nospriedusi, ka ārkārtas gadījumā tai ir jāpārbauda apstākļi, kādos tai iesniegti prejudiciālie jautājumi. Kā prejudiciālos nolēmumos tiek regulāri atgādināts, “sadarbības gars, kam jāvalda pār darbībām, kas saistītas ar [šādu] jautājumu izskatīšanu, nozīmē, ka valsts tiesai no savas puses jāņem vērā funkcijas, kas uzticētas Tiesai, kurai ir jāveicina tiesvedības norise dalībvalstīs, nevis jāsniedz konsultatīvi atzinumi par vispārējiem vai hipotētiskiem jautājumiem” ( 65 ).

139. Tiesa uzskatīja, ka tā nevar pieņemt nolēmumu par valsts tiesas uzdotu jautājumu, ja ir acīmredzami skaidrs, ka kādas Kopienu tiesību normas interpretācijai vai spēkā esamības izvērtēšanai, ko lūgusi valsts tiesa, nav nekādas saiknes ar realitāti vai strīda priekšmetu pamata lietā, vai ja Tiesai nav zināmi tiesību vai faktiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai sniegtu lietderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem ( 66 ).

140. Izskatāmais prejudiciālais jautājums pie šiem gadījumiem nepieder.

141. Es arī uzsveru, ka, neraugoties uz nelielo informācijas daudzumu, ko iesniedzējtiesa sniegusi par savas valsts tiesību aktu saturu un mērķiem, bez Portugāles Republikas vēl deviņas citas dalībvalstis spēja — tāpat kā minētā valsts, kā arī pamata lietas dalībnieki un Komisija — iesniegt rakstveida apsvērumus.

142. Turklāt izrādās, ka Liga un Bwin, kā arī personas, kas iestājušās lietā, it īpaši Portugāles valdība, ir sīki izklāstījušas attiecīgo tiesību aktu saturu un mērķus un ka šos apstākļus bija iespējams gari apspriest mutvārdu procesā. Tiesa tādējādi varētu iet tālāk, nevis izskatīt tikai principiālo jautājumu par to, vai ar Kopienu tiesībām ir saderīgs valsts tiesiskais regulējums, ar kuru tikai vienai organizācijai tiek piešķirtas ekskluzīvas tiesības piedāvāt totalizatorus internetā.

143. Itālijas valdība prejudiciālā jautājuma pieņemamību apstrīd arī tā iemesla dēļ, ka valsts tiesa it kā lūdzot Tiesu lemt par minētās tiesas valsts tiesību normu saderīgumu ar Kopienu tiesībām.

144. Protams, kā norāda šī valdība un saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, atbilstoši EKL 234. pantā paredzētajai kompetenču sadalei sadarbības sistēmas ietvaros valsts tiesību normu interpretācija ir valsts tiesu, nevis Tiesas kompetencē, un saskaņā ar šo pantu uzsāktas tiesvedības ietvaros tā nav tiesīga lemt par valsts tiesību normu atbilstību Kopienu tiesībām ( 67 ).

145. Taču pat tad, ja pieņemtu, ka izskatāmais prejudiciālais jautājums ir jāizprot tā, kā norāda Itālijas valdība, tas tomēr nebūtu nepieņemams. Kad tai nepārprotami vaicā par kādas valsts tiesību normas saderīgumu ar Kopienu tiesībām, Tiesa attiecīgo jautājumu pārformulē atbilstoši savām pilnvarām un atgādina, ka tās kompetencē ir sniegt valsts tiesai visus norādījumus par Kopienu tiesību interpretāciju, kas ļauj tai pašai spriest par valsts tiesību normu saderīgumu ar Kopienu tiesībām ( 68 ).

146. Tādēļ es ierosinu Tiesai atzīt, ka prejudiciālais jautājums ir pieņemams.

B — Par lietas būtību

147. Saskaņā ar valsts tiesas sniegtajām norādēm ar Dekrētlikuma Nr. 282/2003 11. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktu ir aizliegts, no vienas puses, organizēt un rīkot izlozes internetā, pārkāpjot Santa Casa ekskluzīvās tiesības, un, no otras puses, reklamēt tiešsaistes spēles, ko organizē, pārkāpjot minētās ekskluzīvās tiesības.

148. No šīm norādēm arī izriet, ka gan Liga, gan Bwin ir sodītas ar vienreizēju naudas sodu attiecīgi EUR 75000 un EUR 74500 par to, ka tās, no vienas puses, organizējušas un rīkojušas totalizatorus internetā, tādējādi pārkāpjot Santa Casa ekskluzīvās tiesības, un, no otras puses, šos totalizatorus reklamējušas.

149. Ievērojot šos apstākļus, attiecīgā valsts tiesiskā regulējuma saderīgums ar Kopienu tiesībām, manuprāt, jāvērtē, ņemot vērā divas noteikumu grupas. Pirmkārt, tā kā ar to Santa Casa tiek piešķirtas ekskluzīvas tiesības piedāvāt izlozes un savstarpējās derības internetā un visiem citiem Eiropas Savienībā reģistrētiem pakalpojumu sniedzējiem tiek liegts Portugālē piedāvāt šādus tiešsaistes pakalpojumus, uz attiecīgo tiesisko regulējumu var attiekties Direktīva 98/34. Otrkārt, tā kā ar to tiek aizliegta jebkāda reklāma attiecībā uz izlozēm un totalizatoriem, ko organizē, pārkāpjot Santa Casa ekskluzīvās tiesības, minētais tiesiskais regulējums var būt EKL 49. panta piemērošanas jomā.

1) Direktīvas 98/34 piemērošana

150. Ir jānoskaidro, vai Direktīvas 98/34 1. panta 11. punkts ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ekskluzīvas tiesības organizēt un rīkot izlozes, kā arī totalizatorus internetā visā valsts teritorijā tiek attiecinātas uz visiem elektroniskajiem saziņas līdzekļiem un it īpaši uz internetu, ir uzskatāms par tehniskiem noteikumiem šī punkta izpratnē.

151. Komisija savos rakstveida apsvērumos apgalvo, ka attiecīgais tiesiskais regulējums ietilpst Direktīvas 98/34 piemērošanas jomā.

152. Personas, kas iestājušās lietā un kas mutvārdu procesā tika aicinātas paust savu viedokli par šo jautājumu, pauž atšķirīgas nostājas. Liga un Bwin piekrīt Komisijas analīzei.

153. Portugāles valdība uzsver, ka Liga un Bwin tiesvedībā pamata prāvā nav atsaukušās uz Direktīvu 98/34 un ka iesniedzējtiesa par šo direktīvu nav uzdevusi nevienu jautājumu. Šī valdība atgādina, ka valsts tiesai pašai jānosaka Kopienu tiesību normas, kas piemērojamas lietā, kura tai jāizskata. Tā tādēļ secina, ka minētā direktīva uz šo lietu neattiecas.

154. Pakārtoti, tā norāda, ka Direktīvā 98/34 nebija paredzēts, ka Portugāles Republikai attiecīgais tiesiskais regulējums ir jādara zināms Komisijai. Tā uzsver, ka azartspēles un naudas spēles tika izslēgtas no piemērošanas jomām, uz kurām attiecas Direktīva 2000/31 par elektronisko tirdzniecību un Direktīva 2006/123 par pakalpojumu sniegšanu iekšējā tirgū.

155. Dānijas valdībai, kuru atbalsta Austrijas valdība, ir tāda pati nostāja kā Portugāles valdībai. Turklāt tā norāda, ka strīdīgais tiesiskais regulējums, ar ko paredzēts aizliegums nodarboties ar konkrētu darbību Portugāles teritorijā, ir pielīdzināms valsts tiesiskajam regulējumam, ar kuru konkrētas profesionālās darbības veikšana ir saistīta ar prasību saņemt atļauju, un ka saskaņā ar judikatūru šāds tiesiskais regulējums nav uzskatāms par tehniskajiem noteikumiem. Tā apgalvo, ka šis jēdziens judikatūrā ir ticis interpretēts tādā izpratnē, ka tas attiecas tikai uz specifikācijām, kuras nosaka produktu īpašības ( 69 ).

156. Arī Grieķijas valdība uzskata, ka Direktīva 98/34 neattiecas uz valsts tiesisko regulējumu, kas paredz valsts monopolu azartspēļu un spēļu uz naudu jomā.

157. Es nepiekrītu šo valdību viedoklim. Vispirms es atgādinu, ka Tiesai pastāv iespēja interpretēt Direktīvas 98/34 noteikumus pat tad, ja iesniedzējtiesa nav par šo direktīvu uzdevusi nekādu jautājumu. Es tālāk norādīšu iemeslus, kuru dēļ, manuprāt, strīdīgais tiesiskais regulējums ietilpst minētās direktīvas piemērošanas jomā. Es norādīšu arī sekas, kas rodas gadījumā, ja par šādu tiesisko regulējumu netiek paziņots. Visbeidzot, ņemot vērā dalībvalstu apsvērumus par Direktīvas 98/34 atbilstību tam, kas nepieciešams, lai atrisinātu pamata prāvu, man šķiet lietderīgi norādīt, ka pieņemamais nolēmums arī iesniedzējtiesai attiecīgā gadījumā padara saistošu šīs direktīvas interpretāciju.

a) Tiesas iespēja interpretēt Direktīvu 98/34, pat ja iesniedzējtiesa šo direktīvu nav minējusi

158. Tiesas iespēja interpretēt Direktīvu 98/34, pat ja iesniedzējtiesa par to nav uzdevusi nekādu jautājumu, izriet no pastāvīgas judikatūras. Ja Tiesa uzskata, ka iesniedzējtiesa tai nav uzdevusi jautājumu par Kopienu tiesību normu, kas ir piemērojama pamata prāvā, tā pēc savas ierosmes izskata šīs normas nozīmi. Tādējādi saskaņā ar bieži minētu formulu, lai tiesai, kas tai iesniegusi prejudiciālu jautājumu, sniegtu lietderīgu atbildi, Tiesai var nākties apskatīt Kopienu tiesību normas, ko valsts tiesa, izklāstot savu jautājumu, nav minējusi ( 70 ).

159. No tā izriet, ka tad, ja — kā šajā lietā — iesniedzējtiesa ir uzdevusi Tiesai jautājumu par to Līguma pantu nozīmi, ar kuriem nodibinātas aprites brīvības, tā var šai tiesai atbildēt, interpretējot direktīvu, kura tiešā veidā regulē pamata prāvas faktiskos apstākļus ( 71 ).

b) Strīdīgais tiesiskais regulējums ietilpst Direktīvas 98/34 piemērošanas jomā

160. Pretēji dalībvalstīm, kas par šo jautājumu ir paudušas savu nostāju, es — tāpat kā Liga un Bwin, kā arī Komisija — uzskatu, ka strīdīgais tiesiskais regulējums tādā ziņā, ka tas aizliedz jebkuram citam uzņēmējam Portugālē piedāvāt internetā izlozes un totalizatorus, ir uzskatāms par tehniskiem noteikumiem Direktīvas 98/34 izpratnē.

161. Es savu nostāju vispirms pamatoju ar šajā direktīvā iekļauto jēdzienu “pakalpojums” un “tehniskie noteikumi” definīciju.

162. Tādējādi “informācijas sabiedrības pakalpojums” Direktīvas 98/34 1. panta 2. punkta nozīmē ir ikviens pakalpojums, ko sniedz par atlīdzību, ar elektroniskiem līdzekļiem un pēc pakalpojumu saņēmēja individuāla pieprasījuma. Turklāt no Direktīvas 98/48 deviņpadsmitā apsvēruma izriet, ka, lai interpretētu šo definīciju, ir jāņem vērā arī EKL 50. pantā minētais jēdziens “pakalpojums”, kā tas interpretēts Tiesas judikatūrā.

163. Tātad, kā jau teikts, no šīs judikatūras izriet, ka kādā dalībvalstī reģistrēts pakalpojumu sniedzējs, kas nepārvietojoties piedāvā internetā tiešsaistes spēles saņēmējiem, kuri atrodas kādā citā dalībvalstī, sniedz pakalpojumus EKL 50. panta izpratnē ( 72 ).

164. Tālāk Direktīvas 98/34 1. panta 11. punktā ir nepārprotami noteikts, ka jēdziens “tehniskie noteikumi” ietver noteikumus, kas aizliedz kāda pakalpojuma sniegšanu vai izmantošanu. Pretēji nostājai, ko atbalsta vairākas dalībvalstis, kopš Direktīvas 98/34 piemērošanas jomas paplašināšanas, to attiecinot arī uz informācijas sabiedrības pakalpojumiem, šis jēdziens vairs neattiecas tikai un vienīgi uz specifikācijām, kas nosaka produktu īpašības, kā tas bija atbilstoši Padomes Direktīvai 83/189/EEK ( 73 ), kā tā tika interpretēta iepriekš minētajos spriedumos lietā CIA Security International ( 74 ), lietā van der Burg ( 75 ) un lietā Canal Satélite Digital ( 76 ), uz kuriem atsaucas minētās dalībvalstis.

165. Strīdīgais regulējums, ar ko Santa Casa paredzētas ekskluzīvas tiesības organizēt un rīkot izlozes un totalizatorus internetā visā Portugāles teritorijā un ar ko ir paredzētas sankcijas pret ikvienu uzņēmēju, kurš rīkotos, pārkāpjot šīs ekskluzīvās tiesības, katrā ziņā liedz spēļu pakalpojumu sniedzējiem sniegt šos pakalpojumus.

166. Ņemot vērā šīs definīcijas, šis tiesiskais regulējums katrā ziņā ir uzskatāms par “tehniskiem noteikumiem” Direktīvas 98/34 1. panta 11. punkta nozīmē.

167. Otrkārt, šī analīze šķiet atbilstīga iemesliem, kuru dēļ šīs direktīvas piemērošanas joma tika paplašināta, to attiecinot uz informācijas sabiedrības pakalpojumiem.

168. Piemēram, no Direktīvas 98/48 pamatojuma izriet, ka Kopienu likumdevējs ir vēlējies uz šo īpašo pakalpojumu veidu attiecināt pārredzamības un pārraudzības sistēmu, kas sākotnēji bija paredzēta tikai precēm, lai tādējādi novērstu šķēršļus šo pakalpojumu brīvai apritei, kurus varētu radīt valstu tiesiskie regulējumi.

169. Direktīvas 98/34 paredzētās obligātās paziņošanas sistēmas piemērošana šādam tiesiskajam regulējumam nenozīmē, ka tas ir pretrunā Kopienu tiesībām.

170. Kā jau tika minēts, Direktīvas 98/34 vienīgais mērķis ir ieviest preventīvu pārraudzības sistēmu. Vispirms, uzliekot dalībvalstij pienākumu darīt Komisijai zināmu ikvienu tehnisko noteikumu projektu, Kopienu likumdevējs aicina, lai šī dalībvalsts pati veic padziļinātu iepriekšējo pārbaudi par šī tiesiskā regulējuma saderīgumu ar Kopienu tiesībām. Tādējādi Direktīva 98/34 liecina, ka gadījumā, ja paredzētais tiesiskais regulējums rada šķēršļus preču aprites brīvībai vai informācijas sabiedrības pakalpojumu sniegšanas brīvībai, tad attiecīgajai dalībvalstij jāspēj to attaisnot saskaņā ar judikatūrā noteiktiem kritērijiem.

171. Ar Direktīvu 98/34 paredzētā paziņošanas sistēma ļauj Komisijai un pārējām dalībvalstīm pēc tam iepazīties ar tiesiskā regulējuma projektu un pārbaudīt, vai tas nerada šķēršļus. Šādā gadījumā pārējās dalībvalstis projekta izstrādātājam var ierosināt tajā veikt izmaiņas. Savukārt Komisija var ierosināt pieņemt kopējus pasākumus, ar kuriem regulē jautājumu, uz ko attiecas paredzētie pasākumi.

172. Šāda sistēma dalībvalstu suverēnās tiesības pieņemt tehniskos noteikumus jomās, kurās tie nav saskaņoti, tādējādi pieskaņo pienākumam, ko tās viena pret otru uzņēmušās ar Līgumu, proti, izveidot kopēju tirgu, tas ir, telpu, kurā pastāv preču un pakalpojumu brīva aprite.

173. No tā izriet, ka Direktīva 98/34 ir patiesi efektīva tikai tad, ja tiek paziņots par visiem tehniskajiem noteikumiem ( 77 ), tostarp tiem, kuri attiecas uz azartspēlēm un spēlēm uz naudu, jo tās ir uzskatāmas par saimniecisku darbību un uz tām attiecas brīvība veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvība.

174. Turklāt jānorāda, ka gadījumos, kad Kopienu likumdevējs ir vēlējies azartspēles un spēles uz naudu izslēgt no kāda tiesību akta, kas attiecas uz pakalpojumiem, piemēram, no Direktīvas 2000/31 par elektronisko tirdzniecību un Direktīvas 2006/123 par pakalpojumu sniegšanu iekšējā tirgū, tas to ir nepārprotami paredzējis. Taču Direktīvā 98/34 nav neviena noteikuma, kas no tās piemērošanas jomas izslēgtu tehniskos noteikumus attiecībā uz azartspēlēm un spēlēm uz naudu.

175. Pie tam šāda analīze atbilst nostājai, ko Tiesa iepriekš minētajā spriedumā lietā Komisija/Grieķija pauda attiecībā uz Grieķijas likumu, ar kuru bija aizliegts izmantot elektroniskās spēles datoros, kas atrodas uzņēmumos, kuri sniedz interneta pakalpojumus. Tiesa uzskatīja, ka šādi noteikumi ir uzskatāmi par “tehniskiem noteikumiem” Direktīvas 98/34 1. panta 11. punkta izpratnē ( 78 ).

176. Ar minēto nolēmumu Tiesa tātad atzina, ka dalībvalsts tiesiskais regulējums, ar ko — tāpat kā ar pamata prāvā izskatāmo tiesisko regulējumu — tiek aizliegta piekļuve spēlēm internetā, attiecas uz piekļuvi informācijas sabiedrības pakalpojumiem un to sniegšanu un tādēļ tas ietilpst Direktīvas 98/34 piemērošanas jomā.

177. Tādēļ es iesaku Tiesai atbildēt iesniedzējtiesai, ka Direktīvas 98/34 1. panta 11. punkts ir jāinterpretē tā, ka valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ekskluzīvas tiesības organizēt un rīkot izlozes, kā arī totalizatorus internetā visā valsts teritorijā tiek attiecinātas uz visiem elektroniskajiem saziņas līdzekļiem un it īpaši uz internetu, ir uzskatāms par “tehniskiem noteikumiem” šī punkta izpratnē ( 79 ).

c) Sekas nepaziņošanai par strīdīgajiem noteikumiem

178. Direktīvas 98/34 8. panta 1. punktā dalībvalstīm ir uzlikts pienākums darīt Komisijai zināmu jebkuru tehnisko noteikumu projektu ( 80 ). Tās 9. pantā dalībvalstīm ir uzlikts pienākums atlikt šāda projekta pieņemšanu uz tajā paredzēto laika posmu.

179. Saskaņā ar šiem noteikumiem par Dekrētlikuma Nr. 282/2003 projektu, ar kuru, no vienas puses, Santa Casa ekskluzīvās tiesības rīkot azartspēles tiek attiecinātas uz spēlēm, ko piedāvā elektroniskā vidē un it īpaši internetā, un, no otras puses, tiek paredzētas sankcijas administratīvu naudas sodu veidā uzņēmējiem, kas pārkāpj šīs ekskluzīvās tiesības, bija jāpaziņo Komisijai.

180. Tā savos rakstveida apsvērumos ir norādījusi, ka par šādu noteikumu projektu tai netika paziņots. Portugāles valdība ir apstiprinājusi, ka tā nav veikusi šādu paziņojumu.

181. Iepriekš minētajā spriedumā lietā CIA Security International Tiesa ir precizējusi šādas nepaziņošanas sekas. Tā uzskatīja, ka Direktīvas 83/189 8. un 9. pants, kas paredz paziņošanas un atlikšanas pienākumu, ir pietiekami precīzi beznosacījuma noteikumi, uz kuriem indivīdi var atsaukties attiecīgo valstu tiesās ( 81 ). Tādēļ tehniskie noteikumi, par kuriem nav paziņots, tiem nav piemērojami un valsts tiesai ir pienākums tos nepiemērot ( 82 ).

182. Šo judikatūru var transponēt un piemērot Direktīvas 98/34 8. un 9. pantam, jo tie ir formulēti līdzīgi Direktīvas 83/189 attiecīgajiem pantiem.

183. Tā kā Direktīvas 98/34 mērķis ir tieši aizsargāt informācijas sabiedrības pakalpojumu sniegšanas brīvību, tādai sabiedrībai kā Bwin, kas atrodas Gibraltārā, ir tiesības atsaukties uz šiem precīzajiem beznosacījuma noteikumiem.

184. Gibraltārs ir Eiropas teritorija, par kuras ārlietām ir atbildīga Apvienotā Karaliste. Tādēļ saskaņā ar EKL 299. panta 4. punktu Līguma noteikumi tai ir piemērojami, ievērojot atkāpes, kas paredzētas aktā par Dānijas Karalistes, Īrijas un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes pievienošanās nosacījumiem un Līguma pielāgojumiem ( 83 ).

185. Judikatūrā no šī akta ir secināts, ka Līguma noteikumi par preču brīvu apriti, kā arī atvasināto tiesību akti, kas paredzēti dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanai, lai veicinātu šīs aprites brīvības ieviešanu, šai teritorijai nav piemērojami ( 84 ).

186. Tomēr, pēc manām domām, šīs atkāpes ir jāuzskata par izņēmumiem no EKL 299. panta 4. punktā paustā principa, ka Līguma noteikumi ir piemērojami tādai Eiropas teritorijai kā Gibraltārs. Tādēļ Līguma noteikumi par pakalpojumu sniegšanas brīvību, kā arī atvasināto tiesību akti, kas pieņemti, lai nodrošinātu šīs brīvības ieviešanu, tai ir piemērojami. Kā pierādījumu var minēt spriedumus, kas pieņemti attiecībā uz prasībām par pienākumu neizpildi, kuras Komisija cēlusi pret Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti par šādu direktīvu netransponēšanu šajā teritorijā ( 85 ).

187. Es no tā secinu, ka tādai sabiedrībai kā Bwin, kura atrodas Gibraltārā, ir tiesības atsaukties uz Direktīvas 98/34 8. un 9. panta noteikumiem, ciktāl tie attiecas uz tehniskajiem noteikumiem par informācijas sabiedrības pakalpojumiem.

188. Tas apstāklis, ka šie noteikumi ir paredzēti tiesību aktā, kas attiecas arī uz preču aprites brīvību, nebūtu uzskatāms par tādu, kas būtu pretrunā šādai analīzei. Tehniskos noteikumus var nepārprotami saistīt ar šo aprites brīvību vai informācijas sabiedrības pakalpojumu sniegšanas brīvību atbilstoši šo brīvību piemērošanas jomu nošķīrumam, ko noteikusi Tiesa.

189. Tādēļ saskaņā ar nostāju, ko Tiesa pauda iepriekš minētajā spriedumā lietā CIA Security International, gadījumā, ja par to netika pienācīgi paziņots Komisijai, izskatāmais tiesiskais regulējums, ar ko, no vienas puses, Santa Casa ir paredzētas ekskluzīvas tiesības organizēt un rīkot izlozes un totalizatorus internetā un ar ko, no otras puses, ir paredzētas sankcijas administratīvu naudas sodu veidā pret pakalpojumu sniedzējiem, kuri, pārkāpjot šīs ekskluzīvās tiesības, piedāvā spēles internetā personām, kas dzīvo Portugāles teritorijā, nav piemērojams Bwin un valsts tiesai ir pienākums to nepiemērot.

190. Šādam secinājumam jābūt piemērojamam arī attiecībā uz Liga, kuru kā Bwin līdzdalībnieci sodīja par to, ka tā organizējusi un rīkojusi totalizatorus elektroniskā veidā.

191. Valsts tiesai, kurai vienīgajai ir kompetence noteikt pamata prāvas apstākļus, ir jāpārbauda, vai par Dekrētlikuma Nr. 282/2003 projektu, kas būtībā paredz Santa Casa ekskluzīvas tiesības rīkot azartspēles attiecināt uz azartspēlēm, kuras piedāvā elektroniskā vidē un it īpaši internetā, un kas paredz naudas sodu par šo ekskluzīvo tiesību neievērošanu, tika paziņots Komisijai saskaņā ar Direktīvas 98/34 8. pantu.

192. No tā valsts tiesai arī jāizdara visi secinājumi attiecībā uz naudas sodiem, kas piemēroti Liga un Bwin, ciktāl šie vienreizējie naudas sodi ir saistīti ar to, ka, neievērojot Santa Casa ekskluzīvās tiesības, tika organizēti un rīkoti totalizatori internetā.

d) Tiesas sprieduma iedarbība attiecībā uz iesniedzējtiesu

193. Atbildes, ko vairākas dalībvalstis tiesas sēdē sniedza uz jautājumu par Direktīvas 98/34 atbilstību tam, kas nepieciešams, lai atrisinātu pamata prāvu, varētu saprast tādā nozīmē, ka pieņemtais prejudiciālais nolēmums, ciktāl tas attiecas uz šīs direktīvas interpretāciju, pēc šo dalībvalstu domām, iesniedzējtiesai neesot saistošs.

194. Es tā neuzskatu. Pēc manām domām, prejudiciālie nolēmumi iesniedzējtiesai ir saistoši pat tad, ja Tiesa lemj par kādu Kopienu tiesību normu, ko iesniedzējtiesa savā jautājumā nav minējusi.

195. Es šo analīzi pamatoju, no vienas puses, ar attiecībām starp Kopienu tiesībām un valstu tiesībām un, no otras puses, ar prejudiciālā nolēmuma tiesvedības mērķi.

196. Attiecībā uz pirmo punktu, kā Tiesa nosprieda spriedumā lietā van Gend en Loos ( 86 ) un spriedumā lietā Costa ( 87 ), parakstot un ratificējot Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, šīs Kopienas dalībvalstis piekrita tam, ka šis līgums, kā arī visi tiesību akti, ko pieņem, pamatojoties uz to, tiek iekļauti to tiesību sistēmā, tiem ir priekšroka pār visām pretējām valsts tiesību normām, lai kādas tās arī nebūtu, un tie var radīt tiešas tiesības indivīdiem.

197. Tās ir arī uzņēmušās saistības veikt visus pasākumus, kas nepieciešami, lai nodrošinātu Kopienu tiesību efektīvu piemērošanu, un šis pienākums attiecas arī uz to tiesu iestādēm. Tādēļ valsts tiesai ir pienākums nodrošināt aizsardzību Kopienu tiesību sistēmas normās paredzētajām tiesībām.

198. Tai ir pēc savas iniciatīvas jāatsakās piemērot ikvienu valsts tiesību normu, kas ir pretrunā kādai tieši piemērojamai Kopienu tiesību normai, neprasot vai negaidot, lai šo normu vispirms atceļ valsts tiesību sistēmā ( 88 ). Ja Kopienu tiesību norma nav tieši piemērojama, tad valsts tiesai, cik vien tas ir iespējams, valsts tiesības ir jāinterpretē tā, lai sasniegtu minētās normas noteikto rezultātu saskaņā ar atbilstošas interpretācijas prasību ( 89 ).

199. Tāpēc valsts tiesas uzdevums ir nodrošināt Kopienu tiesību efektīvu piemērošanu.

200. Protams, tā šos pienākumus pilda atbilstoši saviem procesuālajiem noteikumiem saskaņā ar procesuālās autonomijas principu, ko papildina līdzvērtības un efektivitātes princips, saskaņā ar ko, no vienas puses, šie noteikumi nedrīkst būt mazāk labvēlīgi nekā tie, kas piemērojami, lai nodrošinātu ar valsts tiesībām piešķirtās tiesības, un, no otras puses, šie noteikumi nedrīkst būt izveidoti tā, ka praktiski nav iespējams vai kļūst pārmērīgi grūti īstenot tiesības, ko piešķir Kopienu tiesības ( 90 ).

201. Ja strīdā, ko izskata valsts tiesa, lietas dalībnieki nav atsaukušies uz piemērojamo Kopienu tiesību normu, saskaņā ar Tiesas judikatūru attiecībā uz līdzvērtības un efektivitātes principu nozīmi var notikt tā, ka šī norma netiek piemērota.

202. Saskaņā ar šo judikatūru valsts tiesai ir pienākums pēc savas ierosmes izvirzīt piemērojamo Kopienu tiesību normu, ja atbilstoši valsts tiesībām tiesai ir pienākums vai tiesības to darīt saistošu valsts tiesību gadījumā ( 91 ). Taču tai nav pienākuma to darīt, ja tās valsts tiesības šādu pienākumu vai tiesības neparedz un ja lietas dalībniekiem bija patiesa iespēja procedūras laikā pašiem šo pamatu izvirzīt ( 92 ). Attiecīgā tiesību norma pēc savas ierosmes nav jāizvirza arī tad, ja, izskatot šādu pamatu, kas pamatots ar Kopienu tiesību normu pārkāpumu, valsts tiesai būtu jāpārsniedz tiesvedības robežas, ko lietas dalībnieki tai ir noteikuši ( 93 ).

203. Tomēr šos Kopienu tiesību piemērošanas ierobežojumus nevar pārņemt gadījumos, kad Tiesa prejudiciāla nolēmuma tiesvedībā pēc savas ierosmes izskata tiesību normu, kas ir piemērojama faktiem pamata prāvā.

204. Prejudiciāla nolēmuma tiesvedības mērķis ir nodrošināt Kopienu tiesību vienveidīgu interpretāciju valsts tiesās ( 94 ). Šādu vienveidīgu interpretāciju var nodrošināt tikai tad, ja Tiesas spriedumi valsts tiesām ir saistoši. Kā Tiesa apstiprināja spriedumā lietā Benedetti ( 95 ), spriedums, kas taisīts prejudiciāla nolēmuma lietā, valsts tiesai ir saistošs attiecībā uz izskatāmo Kopienu tiesību aktu noteikumu interpretāciju.

205. Šis saistošais raksturs izriet arī no valsts tiesu pienākuma nodrošināt Kopienu tiesību efektīvu piemērošanu.

206. Šo analīzi apstiprina arī Līgums, proti, EKL 234. panta trešajā daļā ir noteikts, ka prejudiciāla tiesvedība ir obligāta gadījumos, kad jautājums, kas attiecas uz Kopienu tiesību interpretāciju, rodas tiesā, kuras lēmumus saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem nevar pārsūdzēt. Šādai tiesai, kas pēc savas būtības ir pēdējā instance, kurā indivīdi var aizstāvēt tiesības, ko tiem piešķir Kopienu tiesības, ir pienākums vērsties Tiesā tieši tāpēc, lai nepieļautu, ka netiek ievērotas Kopienu tiesības ( 96 ).

207. Šo analīzi apstiprina judikatūra gadījumos, kad ir nospriests, ka Kopienu tiesību acīmredzama neievērošana, ko pieļāvusi tiesa, kura spriež pēdējā instancē, var radīt valsts atbildību ( 97 ) un ka pret dalībvalsti var celt prasību par pienākumu neizpildi tādēļ, ka valsts judikatūrā ir pieņemta interpretācija, kas ir pretrunā Kopienu tiesībām, ja šo judikatūru ir apstiprinājusi vai nav vienkārši atsaukusi augstākās instances tiesa ( 98 ).

208. Tātad pašas prejudiciāla nolēmuma tiesvedības mērķis ir nodrošināt Kopienu tiesību efektīvu piemērošanu. Šī iemesla dēļ pretēji tam, ko apgalvo Portugāles valdība, Tiesai nevar būt saistošs valsts tiesas novērtējums attiecībā uz to, kāda Kopienu tiesību norma ir piemērojama faktiem pamata prāvā. Tiesas uzdevums ir sniegt valsts tiesai lietderīgu atbildi tās izskatāmā strīda atrisināšanai, tas ir, tādu atbildi, kas tai ļautu izpildīt savu uzdevumu, proti, nodrošināt Kopienu tiesību efektīvu piemērošanu.

209. Turklāt tas, ka Tiesa pēc savas ierosmes izskata kādu Kopienu tiesību normu, ko nav minējusi iesniedzējtiesa, zaudētu lielu daļu savas lietderības, ja prejudiciālais nolēmums attiecībā uz šo tiesību normu minētajai tiesai nebūtu saistošs.

210. Tas, ka lietas dalībnieki pamata prāvā valsts tiesā nav atsaukušies uz Kopienu tiesību normu, ko pēc savas ierosmes izskatījusi Tiesa, nav šķērslis prejudiciāla nolēmuma saistošajai iedarbībai, ciktāl šiem dalībniekiem ir iespēja paust savus apsvērumus par šo normu prejudiciāla jautājuma tiesvedībā. Ir vietā atgādināt, ka šajā lietā Tiesa pirms sēdes aicināja lietas dalībniekus tās laikā sniegt savus apsvērumus par Direktīvas 98/34 atbilstību tam, kas nepieciešams, lai atrisinātu pamata prāvu.

211. No tā izriet, ka prejudiciāliem nolēmumiem, manuprāt, ir katrā ziņā jābūt saistošiem gadījumos, kad Tiesa interpretē kādu Kopienu tiesību normu, ko iesniedzējtiesa nav minējusi.

212. Ņemot vērā šos apsvērumus, es ierosinu Tiesai papildināt iesniedzējtiesai sniegto atbildi, nospriežot, ka prejudiciāls nolēmums iesniedzējtiesai ir saistošs pat tad, ja tas attiecas uz kādu Kopienu tiesību normu, ko iesniedzējtiesa savā jautājumā nav pieminējusi.

2) Attiecīgā valsts tiesiskā regulējuma saderīgums ar aprites brīvībām

213. Pat ja tiesa piekrīt manai analīzei attiecībā uz Direktīvas 98/34 atbilstību šajā lietā un sekām, kuras rodas no nepaziņošanas, tomēr attiecīgā tiesiskā regulējuma saderīguma ar aprites brīvībām pārbaudei saistībā ar to, ka tas aizliedz reklamēt tiešsaistes spēles, ko rīko un izmanto, pārkāpjot Santa Casa ekskluzīvās tiesības, varētu būt nozīme attiecībā uz strīda atrisināšanu pamata prāvā.

214. Valsts tiesai ir jānosaka, vai tādēļ, ka Dekrētlikums Nr. 282/2003 nav piemērojams Liga un Bwin tādā ziņā, ka ar to Santa Casa tiek piešķirtas ekskluzīvas tiesības rīkot un organizēt savstarpējās derības internetā, ir jāatceļ viss vienreizējais naudas sods, kas uzlikts katrai no tām, vai arī tas jāsadala, nošķirot to daļu, kas attiecas uz tiešsaistes spēļu rīkošanu, no tās daļas, kas attiecas uz šo spēļu reklamēšanu.

215. Tāpēc ir jānoskaidro, vai valsts tiesiskais regulējums, ar ko tiek aizliegts reklamēt tiešsaistes spēles, kuras tiek organizētas un rīkotas, pārkāpjot vienas bezpeļņas organizācijas ekskluzīvās tiesības, ir pretrunā pakalpojumu sniegšanas brīvībai.

216. Lai to noskaidrotu, būtu lietderīgi izskatīt iesniedzējtiesas uzdoto prejudiciālo jautājumu par to, vai aprites brīvībām atbilst tās valsts tiesiskais regulējums, kurš Santa Casa piešķir ekskluzīvas tiesības Portugālē organizēt un rīkot loterijas un savstarpējas derības internetā. Ja šīs ekskluzīvās tiesības atbilst Kopienu tiesībām, tad jautājums par to, vai ar tām ir saderīgs aizliegums reklamēt loterijas un derības, ko organizē un rīko, pārkāpjot minētās ekskluzīvās tiesības, vairs nav jāizskata.

217. Ar savu prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai valsts tiesiskais regulējums, ar kuru Santa Casa piešķirtās ekskluzīvās tiesības organizēt un rīkot izlozes, kā arī totalizatorus visā valsts teritorijā, tiek attiecinātas uz visiem elektroniskajiem saziņas līdzekļiem un it īpaši internetu, ir pretrunā Kopienu tiesībām un, konkrētāk, pakalpojumu sniegšanas brīvībai, brīvībai veikt uzņēmējdarbību, kā arī kapitāla un maksājumu aprites brīvībai, kas paredzētas EKL 49., 43. un 56. pantā.

218. Šajā analīzes posmā varētu vaicāt, vai šīs aprites brīvības ir piemērojamas pamata prāvā, ņemot vērā, ka monopoltiesības uz izložu un totalizatoru rīkošanu internetā Santa Casa tika piešķirtas tādu iemeslu dēļ kā patērētāju un sabiedriskās kārtības aizsardzība pret šādu spēļu negatīvajām sekām. Valsts monopolu, kura pamatā ir šādi iemesli, varētu uzskatīt par tādu, ar ko tiek īstenots kāds sabiedrisko interešu mērķis ( 99 ).

219. Tādējādi varētu rasties jautājums, vai Santa Casa var atsaukties uz EKL 86. panta 2. punktu, kurā noteikts, ka uz uzņēmumiem, kam uzticēti pakalpojumi ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi, attiecas Līgumā ietvertie noteikumi, ja šo noteikumu piemērojums de iure vai de facto netraucē veikt tiem uzticētos konkrētos uzdevumus.

220. Tomēr ne iesniedzējtiesa, ne Portugāles valdība, ne Santa Casa šos noteikumus nav pieminējušas. Ja pieņemtu, ka tās tos būtu pieminējušas, es nedomāju, ka šīs lietas izskatīšanai, ņemot vērā EKL 86. panta 2. punktu, būtu tāds rezultāts, kas atšķirtos no atbildes, kuru es Tiesai ierosināšu sniegt uz iesniedzējtiesas uzdoto jautājumu.

221. Ņemot vērā judikatūru par EKL 86. panta 2. punkta nozīmi, atkāpi no tiem Līguma noteikumiem, kuru mērķis ir kopējā tirgus izveide, kas paredzēta minētajā pantā, var piemērot tikai tad, ja uzņēmuma, kuram piešķirtas monopoltiesības, īstenojamo uzdevumu dēļ šie noteikumi ir jāatceļ. Citiem vārdiem, šīs atkāpes piemērošana ir saistīta ar nosacījumu, ka ir jāpierāda, ka minēto noteikumu īstenošana padarītu neiespējamu šī uzdevuma izpildi ( 100 ).

222. Es uzskatu, ka, lai šo nosacījumu pārbaudītu, būtu jāveic analīze par strīdīgā tiesiskā regulējuma piemērotību tā mērķu sasniegšanai un samērīgumu, kas būtu līdzīga tai, kuru es veikšu, pārbaudot tā saderīgumu saistībā ar atbilstošo aprites brīvību.

223. Es norādīšu, ka šis tiesiskais regulējums, ņemot vērā pamata lietas apstākļus, ir jāpārbauda saistībā ar EKL 49. pantu, jo tas ir uzskatāms par ierobežojumu šī panta izpratnē. Noslēgumā es izskatīšu jautājumu par to, vai šādu tiesisko regulējumu var attaisnot.

a) Piemērojamā aprites brīvība

224. Es tāpat kā Liga un Bwin, Nīderlandes, Austrijas un Portugāles valdības, kā arī Komisija, uzskatu, ka attiecīgā tiesiskā regulējuma saderīgums ar Kopienu tiesībām ir jāpārbauda, ņemot vērā Līguma pantus par pakalpojumu sniegšanas brīvību un tikai un vienīgi šos noteikumus.

225. No iesniedzējtiesas sniegtajām ziņām izriet, ka Bwin atrodas Gibraltārā un ka tā savu darbību Portugālē veic ar interneta palīdzību. Kā jau tika minēts, ir nospriests, ka kādas dalībvalsts pakalpojumu sniedzējs, kas nepārvietojoties piedāvā internetā tiešsaistes spēles saņēmējiem, kuri atrodas kādā citā dalībvalstī, sniedz pakalpojumus EKL 50. panta izpratnē ( 101 ).

226. Protams, tā kā ar attiecīgo tiesisko regulējumu tiesības uz šādu darbību veikšanu ir piešķirtas tikai Santa Casa, tas var būt uzskatāms arī par ierobežojumu brīvībai veikt uzņēmējdarbību. Tomēr, tā kā Bwin nav centusies reģistrēties Portugālē, šī aprites brīvība neattiecas uz strīda izšķiršanu pamata lietā. Apstāklis, uz ko norāda Beļģijas valdība, proti, ka Liga faktiski esot rīkojusies kā Bwin starpniece, šo analīzi nevar ietekmēt.

227. Jāatgādina, ka brīvība veikt uzņēmējdarbību attiecībā uz sabiedrībām, kas izveidotas atbilstoši dalībvalsts tiesību aktiem un kuru juridiskā adrese, galvenā vadība vai galvenā uzņēmējdarbības vieta ir Kopienā, ietver tiesības veikt savu darbību attiecīgajā dalībvalstī ar meitas sabiedrības, filiāles vai pārstāvniecības starpniecību ( 102 ), proti, ar pakārtotu dibinājumu, kas ir tās pārraudzībā. Taču līgumam, kas noslēgts starp apelācijas sūdzības iesniedzējām pamata prāvā, nav tāda mērķa vai seku, kas paredzētu Liga nonākšanu Bwin pārraudzībā vai to, ka tā kļūst par Bwin pakārtotu sabiedrību.

228. Visbeidzot, runājot par kapitālu un maksājumu aprites brīvību, nevar noliegt, ka strīdīgais regulējums var ierobežot maksājumus starp personām, kas dzīvo Portugālē, un Bwin. Tomēr šis ierobežojums ir tikai sekas aizliegumam, kas Bwin noteikts attiecībā uz tiešsaistes spēļu pakalpojumu sniegšanu personām, kuras dzīvo Portugāles teritorijā.

229. Kā Komisija pamatoti atgādina, gadījumā, ja valsts tiesiskā regulējuma ierobežojošā iedarbība uz maksājumu brīvu apriti ir tikai neizbēgamas sekas ierobežojumam, kas noteikts pakalpojumu sniegšanas brīvībai, nav jāizvērtē šī tiesiskā regulējuma saderīgums ar EKL 56. panta noteikumiem ( 103 ).

230. Tādēļ es ierosinu Tiesai iesniedzējtiesas uzdoto prejudiciālo jautājumu saprast tādējādi, ka tā vaicā, vai EKL 49. pants ir jāinterpretē tā, ka tam ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, ar kuru ekskluzīvas tiesības organizēt un rīkot izlozes, kā arī totalizatorus visā šīs valsts teritorijā, kas piešķirtas vienai vienīgai valsts pārraudzītai bezpeļņas organizācijai, tiek attiecinātas uz visiem elektroniskajiem saziņas līdzekļiem un it īpaši internetu.

b) Ierobežojuma pastāvēšana

231. Nevar noliegt un Portugāles valdība arī neapstrīd, ka attiecīgais tiesiskais regulējums ir uzskatāms par pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumu.

232. Šis tiesiskais regulējums tiešsaistes spēļu pakalpojumu sniedzējam, kas atrodas nevis Portugāles Republikā, bet citā dalībvalstī, aizliedz piedāvāt izlozes, kā arī totalizatorus internetā patērētājiem, kuri dzīvo minētajā valstī. Kā jau tika teikts, EKL 49. pantā ir paredzēts atcelt pasākumus, kas aizliedz darbības, kuras veic pakalpojumu sniedzējs, kas veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī, kurā tas likumīgi sniedz analoģiskus pakalpojumus. Turklāt šis pants attiecas gan uz pakalpojumu sniedzēju, gan to saņēmēju ( 104 ).

233. Visbeidzot, it jau ticis nospriests, ka dalībvalsts tiesiskais regulējums, kas uzņēmumam, kurš veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī un kurš piedāvā derības, aizliedz internetā piedāvāt savus pakalpojumus saņēmējiem, kuri atrodas pirmajā no minētajām valstīm, ir uzskatāms par ierobežojumu EKL 49. panta izpratnē ( 105 ).

c) Ierobežojuma attaisnojums

234. Tāds ierobežojums kā attiecīgajā tiesiskajā regulējumā paredzētais atbilst Kopienu tiesībām, ja to attaisno kāds primārs vispārējo interešu apsvērums, ja tas ir piemērots izvirzītā mērķa sasniegšanai un ja tas nepārsniedz to, kas nepieciešams šī mērķa sasniegšanai. Katrā ziņā tas ir jāpiemēro nediskriminējošā veidā.

235. Saskaņā ar principu, kas ir kopīgs visām nesaskaņotām saimnieciskām darbībām, tas, ka attiecīgais ierobežojums ir vajadzīgs izvirzītā mērķa sasniegšanai un ka šo mērķi nevarētu sasniegt ar mazāk ierobežojošiem pasākumiem, ir jāpierāda dalībvalstij, kura to ieviesusi ( 106 ).

i) Lietas dalībnieku argumenti

236. Liga un Bwin norāda, ka Santa Casa piešķirtās ekskluzīvās tiesības internetā piedāvāt izlozes un savstarpējās derības patērētājiem, kas dzīvo Portugāles teritorijā, ir izraisījušas to, ka šajā valstī tiešsaistes spēļu tirgus ir pilnībā slēgts, un tas ir uzskatāms par pakalpojumu sniegšanas brīvības visnopietnāko pārkāpumu. Tās norāda, ka šāds ierobežojums nav attaisnojams.

237. Pēc Liga un Bwin domām, Portugāles Republikai būtu jāpierāda, no vienas puses, ka problēma, uz kuru attiecas ierobežojošais pasākums, ir patiešām nopietna problēma tās teritorijā un, no otras puses, ka šis pasākums ir piemērots šīs problēmas atrisināšanai, un, visbeidzot, ka šīs problēmas atrisināšanai nebija pieejams neviens mazāk ierobežojošs līdzeklis.

238. Liga un Bwin norāda, ka Santa Casa piešķirtās ekskluzīvās tiesības nav piemērots līdzeklis izvirzīto mērķu sasniegšanai, jo Portugāles Republika neīsteno konsekventu un sistemātisku azartspēļu ierobežošanas politiku, kā to prasa judikatūra. Patiesībā šīs dalībvalsts mērķis esot palielināt ieņēmumus no azartspēlēm un spēlēm uz naudu. Liga un Bwin norāda, ka Santa Casa spēļu piedāvājums pēdējo gadu laikā ir ievērojami paplašinājies, īstenojot agresīvu reklāmu. Tās arī norāda, ka Portugāles Republika aktīvi īsteno politiku, kas paredz spēļu ekspansiju kazino iestādēs.

239. Visbeidzot, Liga un Bwin apgalvo, ka mērķus, kas tiek īstenoti ar attiecīgo Portugāles tiesisko regulējumu, varētu tādā pašā veidā, ja ne pat labāk, sasniegt ar kādu mazāk ierobežojošu pasākumu, piemēram, atverot tirgu ierobežotam skaitam privātu uzņēmēju, kuriem būtu noteikti precīzi pienākumi. Tās šajā sakarībā uzsver, ka Gibraltāra tiesiskais regulējums, kuram ir pakļauta Bwin, ir viens no stingrākajiem Eiropā. Bwin turklāt esot viena no pirmajām, kas izstrādājusi noteikumus, kuri paredzēti atbildīgas spēles nodrošināšanai, lai aizsargātu patērētājus, kā arī attiecībā uz tādu iekšēju procedūru ieviešanu, kuras paredzētas, lai cīnītos pret nelikumīgi iegūtu naudas līdzekļu legalizāciju.

240. Portugāles valdība norāda, ka ekskluzivitātes režīms, kas Santa Casa bijis piešķirts kopš XVIII gadsimta līdz pat šodienai, ir tās rīcības brīvības leģitīma izpausme. Ekskluzīvu tiesību piešķiršana Santa Casa ir saistīta ar vēlmi nodrošināt loto spēļu un savstarpējo derību prakses regulējumu, lai ierobežotu sociālos riskus, kas saistīti ar šāda veida spēlēm, un lai no tām gūtos ieņēmumus izmantotu sabiedriskas nozīmes vajadzībām. Šī monopola paplašināšana, to attiecinot uz šāda veida spēlēm internetā, esot bijis nepieciešams un atbilstošs pasākums, lai minētās spēles tiešsaistē piedāvātu drošā un pārraudzītā veidā.

241. Portugāles valdība apgalvo, ka Santa Casa monopols ir saderīgs ar Kopienu tiesībām, jo tas ir nediskriminējošs un samērīgs pasākums. Tā norāda, ka ekskluzīvu tiesību piešķiršana tādai organizācijai kā Santa Casa, kura savu darbību veic stingrā valdības pārraudzībā, ir vispiemērotākais līdzeklis izvirzīto mērķu sasniegšanai.

ii) Mans vērtējums

242. Es vispirms norādīšu, kādā apjomā, pēc manām domām, aprites brīvībām būtu jāierobežo dalībvalstu kompetence tādā jomā kā azartspēles un spēles uz naudu. Pēc tam es izklāstīšu iemeslus, kuru dēļ patērētāju aizsardzība un sabiedriskās kārtības aizsardzība var attaisnot pasākumus, kas ierobežo totalizatoru pakalpojumu sniegšanas brīvību internetā. Tālāk es norādīšu kritērijus, pēc kuriem būtu jāvērtē, vai attiecīgais tiesiskais regulējums ir piemērots izvirzīto mērķu sasniegšanai un vai tas nepārsniedz to, kas nepieciešams šo mērķu sasniegšanai. Visbeidzot, es atgādināšu, ka iesniedzējtiesai ir jāpārliecinās, ka strīdīgo tiesisko regulējumu piemēro nediskriminējošā veidā.

— Dalībvalstu kompetences ierobežojums azartspēļu un spēļu uz naudu jomā

243. Ir skaidrs, ka tad, ja spēļu jomā nav Kopienas līmenī saskaņotu noteikumu, dalībvalstīm saglabājas kompetence paredzēt nosacījumus darbību veikšanai šajā nozarē. Tomēr tām šī kompetence jāīsteno, ievērojot aprites brīvības ( 107 ).

244. Es uzskatu, ka, lai novērtētu, cik lielā mērā tas ierobežo dalībvalstu kompetenci, ir jābalstās uz turpmāk minēto premisu.

245. Manuprāt, Kopienu tiesībām nav mērķa azartspēles un spēles uz naudu pakļaut tirgus likumiem. To, lai Eiropas Ekonomikas kopienas pamats būtu pēc iespējas atvērtāka tirgus izveide, dalībvalstis vēlējās tādēļ, ka konkurence, ja tā ir godīga, kopumā nodrošina tehnoloģisko progresu un uzlabo noteiktu pakalpojumu un preču kvalitāti, vienlaikus nodrošinot izmaksu samazināšanos. Tā tādējādi ir izdevīga patērētājiem, jo tie var saņemt labākas kvalitātes produktus vai pakalpojumus par labāku cenu. Konkurence šajā ziņā ir progresa un attīstības avots.

246. Tomēr šādas priekšrocības nevar konstatēt tādā jomā kā azartspēles un spēles uz naudu. Tas, ka šajā jomā starp pakalpojumu sniedzējiem tiktu ieviesta konkurence, kas tiem katrā ziņā liktu piedāvāt patērētājiem arvien pievilcīgākas spēles, lai no tām gūtu pēc iespējas lielāku peļņu, nevarētu būt progresa un attīstības avots. Tāpat nav arī skaidrs, kāds progress būtu tad, ja tiktu veicināta patērētāju iespēja piedalīties nacionālajās loterijās, ko rīko katrā no dalībvalstīm, un slēgt derības visās zirgu skriešanas sacīkstēs vai sporta sacensībās, ko rīko Eiropas Savienībā.

247. Šī situācija nav nekādā veidā pielīdzināma, piemēram, pacientu pārvietošanās iespējām Eiropas Savienībā, kam Tiesa ir ļoti pamatoti paudusi atbalstu, jo šī pārvietošanās brīvība palielina aprūpes iespējas, ko var saņemt ikviens Savienības pilsonis, nodrošinot tam iespēju piekļūt veselības aprūpes pakalpojumiem citās dalībvalstīs.

248. Savukārt azartspēles un spēles uz naudu var funkcionēt un turpināt pastāvēt tikai tad, ja spēlētāju lielākais vairākums zaudē vairāk, nekā laimē. Tirgus atvēršanai šajā jomā, kas izraisītu to, ka palielinātos mājsaimniecību budžeta daļa, ko izmanto spēlēm, būtu tikai tādas neizbēgamas sekas, ka lielākajai daļai mājsaimniecību samazinātos līdzekļi.

249. Tādēļ mērķis dalībvalstu kompetences ierobežošanai tādā jomā kā azartspēles un spēles uz naudu nav kopējā tirgus izveide un šīs darbības nozares liberalizācija.

250. Kā pierādījumu tam var minēt to, ka judikatūrā ir ticis pastāvīgi atzīts, ka dalībvalstīm ir plaša rīcības brīvība ne vien attiecībā uz patērētāju un sabiedriskās kārtības aizsardzības līmeņa noteikšanu azartspēlēm un spēlēm uz naudu, bet arī uz to rīkošanas kārtību.

251. Šādu analīzi, pēc manām domām, apstiprina arī tas, ka Tiesa ir atzinusi, ka dalībvalstis var leģitīmi noteikt, kā tiek izlietoti ieņēmumi no azartspēlēm un spēlēm uz naudu, un nolemt, ka tos nedrīkst izmantot privātām interesēm.

252. Dalībvalstij tātad ir suverēnas tiesības aizliegt savā teritorijā rīkot azartspēles, kā iepriekš minētajā spriedumā lietā Schindler Tiesa atzina attiecībā uz liela mēroga izložu aizliegumu Apvienotajā Karalistē. Tā var arī, lai spēļu piedāvājumu ievirzītu pārraudzītā gultnē un aizsargātu patērētājus no nelabvēlīgiem vilinājumiem, ekskluzīvas tiesības rīkot kādu spēli piešķirt tikai vienai organizācijai vai ierobežotam uzņēmēju skaitam.

253. Vērtējot valsts tiesiskā regulējuma saderīgumu ar Kopienu tiesībām, grūtības galvenokārt rodas tad, kad dalībvalstis ekskluzīvas tiesības rīkot azartspēles un spēles uz naudu piešķir tikai vienai organizācijai vai ierobežotam uzņēmēju skaitam.

254. Valsts tiesām problēma rodas attiecībā uz to, kā noteikt slieksni, pēc kura spēļu piedāvāšana, pamatojoties uz ekskluzīvām tiesībām, pārsniedz to, ko attaisno vēlme spēles ievirzīt pārraudzītā gultnē, lai aizsargātu sabiedrisko kārtību un vajadzības gadījumā arī patērētājus no nelabvēlīgas spēļu prakses.

255. Tādēļ valsts tiesām ir jānosaka, vai to valsts tiesību aktos paredzētie ierobežojošie pasākumi ir piemēroti, lai sasniegtu izvirzītos aizsardzības mērķus, un ir samērīgi, ja vienīgā organizācija vai uzņēmēji, kam piešķirtas ekskluzīvas tiesības rīkot azartspēles un spēles uz naudu, piedāvā noteiktu spēļu loku un īsteno noteikta apjoma reklāmu.

256. Pārbaudot, vai attiecīgie ierobežojošie pasākumi ir piemēroti izvirzīto mērķu sasniegšanai un to samērīgumam, pēc manām domām, ir jāņem vērā, ka tad, ja nav notikusi saskaņošana Kopienas līmenī, uz piedāvāto spēļu loka un to rīkošanas nosacījumu paredzēšanu attiecas dalībvalstu rīcības brīvība. Katrai dalībvalstij pašai, ņemot vērā kontekstu, ar ko tā saskaras, kā arī savas sociālās un kultūras īpatnības, ir jāizvērtē, kāds līdzsvara līmenis jānodrošina starp, no vienas puses, pievilcīgu piedāvājumu, lai vēlmi spēlēt ievirzītu legālā gultnē, un, no otras puses, pārāk pamudinošu piedāvājumu.

257. Ievērojot iepriekš minēto premisu par konkurences nozīmi saistībā ar Eiropas Savienības mērķiem, es uzskatu, ka Kopienu tiesībām šī dalībvalstu kompetence būtu jāierobežo tikai tik daudz, ka tās aizliegtu tādu dalībvalsts rīcību, kas izpaustos kā novirzīšanās no ierobežojošu pasākumu mērķa un centieni gūt maksimālu peļņu. Citiem vārdiem sakot, azartspēļu un spēļu uz naudu darbību atvērt tirgum dalībvalstij varētu likt tikai tad, ja tā šo darbību juridiski un faktiski uzskata par vērā ņemamu saimniecisko darbību, no kuras jāgūst maksimāla peļņa.

258. Tādēļ, izskatot ierobežojošo pasākumu piemērotību tam, lai īstenotu mērķus, kas izvirzīti tādā jomā kā azartspēles un spēles uz naudu, un to samērīgumu, būtu jāpārbauda, vai attiecīgā valsts nav acīmredzami pārkāpusi savu rīcības brīvību, ievērojot kontekstu, kurā šie pasākumi pieņemti un piemēroti.

259. Ņemot vērā šos apsvērumus, es pārbaudīšu, vai tāds tiesiskais regulējums kā apskatāmais ir attaisnojams.

— Patērētāju aizsardzība un sabiedriskās kārtības aizsardzība var attaisnot pasākumus, kas ierobežo totalizatoru pakalpojumu sniegšanas brīvību internetā

260. Iesniedzējtiesa nav norādījusi konkrētus iemeslus, kuru dēļ ar Dekrētlikumu Nr. 282/2003 Santa Casa monopols tika paplašināts, to attiecinot arī uz izlozēm un savstarpējām derībām, ko Portugāles teritorijā piedāvā ar elektroniskajiem saziņas līdzekļiem un it īpaši internetā. Tomēr šos iemeslus var secināt no ziņām, ko Portugāles valdība sniedza savos rakstveida apsvērumos.

261. Šī valdība norāda, ka Santa Casa monopola attiecināšanai uz tiešsaistes spēlēm ir tādi paši mērķi kā tie, kuru dēļ šai organizācijai tika piešķirtas ekskluzīvas tiesības organizēt tradicionālās azartspēles — 1961. gadā attiecībā uz derībām un 1985. gadā attiecībā uz loterijām.

262. Portugāles tiesiskajā regulējumā tātad tiek ņemts vērā, ka arī spēles internetā ir kļuvušas par realitāti, un šis regulējums atbilst vēlmei šīs spēles ievirzīt legālā gultnē, lai nepieļautu, ka tās tiek izmantotas kriminālos vai krāpnieciskos nolūkos, un ierobežotu piedāvājumu, kā arī lai nodrošinātu, ka ieņēmumi no šādām spēlēm tiek izmantoti tikai sociāliem vai vispārēju interešu mērķiem.

263. Iepriekš minētajā spriedumā lietā Anomar u.c. Tiesa izskatīja līdzīgus iemeslus attiecībā uz Portugāles tiesisko regulējumu kazino spēļu jomā. Tā uzskatīja, ka šie iemesli ir saistīti ar patērētāju aizsardzību un sabiedriskās kārtības aizsardzību un ka tie var attaisnot pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumus ( 108 ). Iepriekš jau tika arī minēts, ka saskaņā ar judikatūru, pat ja sociālu mērķu finansēšanu pašu par sevi nevar uzskatīt par leģitīmu iemeslu aprites brīvības ierobežošanai, to tomēr var uzskatīt par papildu labumu, ko sniedz ierobežojošs valsts tiesiskais regulējums ( 109 ).

264. Tātad ir jānoskaidro, vai patērētāju aizsardzība un sabiedriskās kārtības aizsardzība var būt uzskatāmas par leģitīmiem iemesliem, lai ierobežotu totalizatoru pakalpojumu brīvu sniegšanu internetā. Citiem vārdiem sakot, ir jānoskaidro, vai azartspēles un spēles uz naudu internetā var radīt riskus patērētājiem un sabiedriskai kārtībai. Es uzskatu, ka uz šo jautājumu ir jāatbild apstiprinoši turpmāk minēto iemeslu dēļ.

265. Kā jau iepriekš minēts, dalībvalstīm ir plaša rīcības brīvība, nosakot aizsardzības līmeni, kuru tās vēlas nodrošināt pret azartspēlēm un spēlēm uz naudu, kas ir uzskatāmas par pamudinājumu uz izdevumiem un kas ļauj iekasēt lielas naudas summas.

266. Tādām azartspēlēm un spēlēm uz naudu internetā kā totalizatori šādas īpašības piemīt. Tas, ka Santa Casa ekskluzīvās tiesības tika attiecinātas uz izlozēm un totalizatoriem, ko piedāvā internetā, pēc manām domām, ir attaisnojams vēl jo vairāk tāpēc, ka risks, ko patērētājiem un sabiedriskajai kārtībai rada tiešsaistes spēles, manuprāt, potenciāli ir vēl lielāks nekā risks, kas rodas saistībā ar spēlēm, kuras tiek piedāvātas tradicionālā veidā.

267. Piemēram, attiecībā uz draudiem patērētājiem ir atzīts, ka pārmērīgu izdevumu un patiesas atkarības no spēlēm risku parasti pastiprina tādi apstākļi kā pastāvīgs spēļu piedāvājums, laimestu biežums, spēļu vilinājums vai pievilcība, iespēja likt uz likmes lielas summas, iespēja saņemt spēlēšanai kredītu, spēļu izvietošana vietās, kur personas var ļauties stimulam spēlēt, un, visbeidzot, informatīvu pasākumu trūkums par risku, kas saistīts ar azartspēlēm ( 110 ).

268. Nākas konstatēt, ka spēļu piedāvāšanai internetā piemīt vairāki no šiem riska faktoriem. No vienas puses, piedāvājums ir pieejams jebkurā brīdī un spēlētājs tam var piekļūt nepārvietojoties. Tātad vairs nav nevienas telpas vai l