ĢENERĀLADVOKĀTA JANA MAZAKA [JÁN MAZÁK],

SECINĀJUMI

sniegti 2008. gada 20. novembrī ( 1 )

Lieta C-489/06

Eiropas Kopienu Komisija

pret

Grieķijas Republiku

“Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 93/36/EEK un Direktīva 93/42/EEK — Publiskie iepirkumi — Piegāžu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras — Piegādes slimnīcām”

1. Šajā prasībā Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka, noraidot piedāvājumus attiecībā uz medicīnas ierīcēm ar CE sertifikācijas zīmi, katrā ziņā Grieķijas slimnīcu kompetentajām līgumslēdzējām iestādēm neveicot procedūru, kas noteikta Padomes Direktīvā 93/42/EEK (Medicīnas ierīču direktīva) ( 2 ), Grieķija nav izpildījusi Padomes Direktīvas 93/36/EEK (Publisko piegādes līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas direktīva) ( 3 ) 8. panta 2. punktā un Direktīvas 93/42 17. un 18. pantā paredzētos pienākumus.

I — Atbilstošās tiesību normas

A — Kopienu tiesības

2. Attiecībā uz Direktīvu 93/42, kā es to skaidroju šo secinājumu 33. punktā, spriedumā lietā Medipac-Kazantzidis ( 4 ), kas tika pasludināts pēc šīs lietas rakstveida procesa beigām šajā lietā, Tiesa, manuprāt, tagad ir atrisinājusi jautājumu par līgumslēdzēju iestāžu pienākumiem un procedūru, kas tām jāievēro tādos gadījumos kā šie, par ko ir iesniegta šī prasība. Līdz ar to es uzskatu, ka nav jāizklāsta visas Direktīvas 93/42 atbilstošās tiesību normas, jo tas jau ir izsmeļoši veikts spriedumā lietā Medipac-Kazantzidis.

3. Direktīvas 93/36 8. panta 1.–4. punktā ir attiecīgi noteikts: “1. Direktīvas III pielikumā noteiktās tehniskās specifikācijas katram līgumam norāda vispārējos vai līguma dokumentos. 2. Neskarot juridiski saistošos valstu tehniskos noteikumus, ciktāl tie ir saderīgi ar Kopienas tiesību aktiem, 1. punktā minētās tehniskās specifikācijas nosaka līgumslēdzējas iestādes, atsaucoties uz valstu standartiem, ar kuriem īsteno Eiropas standartus, vai arī atsaucoties uz Eiropas tehniskajiem apstiprinājumiem vai vispārējām tehniskām specifikācijām. 3. Līgumslēdzēja iestāde var atkāpties no 2. punkta, ja: a) standartos, Eiropas tehniskajos apstiprinājumos vai vispārējās tehniskajās specifikācijās nav nekādu noteikumu par to, kā konstatēt kāda ražojuma atbilstību šiem standartiem, Eiropas tehniskajiem apstiprinājumiem vai vispārējām tehniskajām specifikācijām, vai arī nav tehnisku līdzekļu, lai to konstatētu pietiekami droši; b) šā panta 2. punkta piemērošana traucētu piemērot Padomes Direktīvu 86/361/EEK [ ( 5 )] [..] vai Padomes Lēmumu 87/95/EEK [ ( 6 )] [..], vai citu Kopienas dokumentu piemērošanu īpašu pakalpojumu vai ražojumu jomās; c) šo standartu, Eiropas tehnisko apstiprinājumu vai vispārēju tehnisko specifikāciju izmantošana uzliktu līgumslēdzējām iestādēm pienākumu iegādāties rezerves daļas, kas nav savietojamas ar iekārtām, ko jau izmanto, vai arī radītu nesamērīgas izmaksas vai nesamērīgas tehniskas grūtības, bet vienīgi tad, ja to dara kā daļu no skaidri noteiktas un dokumentētas stratēģijas, kuras mērķis ir konkrētā laikā pāriet uz Eiropas standartiem, Eiropas tehniskajiem apstiprinājumiem vai vispārējām tehniskām specifikācijām; d) attiecīgais projekts ir patiesi novatorisks, un tālab esošo Eiropas standartu, Eiropas tehnisko apstiprinājumu vai vispārēju tehnisko specifikāciju izmantošana nebūtu piemērota. 4. Līgumslēdzējas iestādes, kas piemēro 3. punktu, paziņojumā par konkursu, ko publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī, vai līguma dokumentos cik vien iespējams norāda šādas rīcības iemeslus un vienmēr fiksē šos iemeslus iekšējā dokumentācijā, kā arī visu šādu informāciju pēc lūguma sniedz dalībvalstīm un Komisijai.”

4. Direktīvas 93/36 III pielikumā ar nosaukumu “Dažu tehnisko specifikāciju definīcijas” ir paredzēts: “Šajā direktīvā turpmāk norādītie termini ir definēti šādi: 1. Tehniskas specifikācijas: tehnisku priekšrakstu kopums, kas īpaši ietverts konkursa dokumentos un nosaka materiāla, ražojuma vai piegādes prasītās īpašības, lai materiālu, ražojumu vai piegādi varētu raksturot kā tādu, kas atbilst līgumslēdzējas iestādes paredzētajam lietojumam. Šādos tehniskajos priekšrakstos ir kvalitātes, darbības, drošības vai izmēru prasības, tostarp prasības, ko attiecina uz materiālu, ražojumu vai piegāžu kvalitāti, terminoloģiju, simboliem, pārbaudēm un pārbaužu metodēm, iepakošanu, marķēšanu vai etiķetēm. 2. Standarts: tehniska specifikācija, ko atkārtotai vai ilgstošai piemērošanai apstiprinājusi atzīta standartizācijas iestāde — atbilstība tam parasti nav obligāta. 3. Eiropas standarts: standarts, ko Eiropas Standartizācijas komiteja (CEN) vai Eiropas Elektrotehniskās standartizācijas komiteja (Cenelec) apstiprinājusi par “Eiropas standartu (EN)” vai “Saskaņošanas dokumentiem (HD)” saskaņā ar šo organizāciju vispārējiem noteikumiem. 4. Eiropas tehniskais apstiprinājums: labvēlīgs tehnisks vērtējums ražojuma lietošanas piemērotībai, kurš pamatojas uz ražojuma dabiskām īpašībām un paredzētiem piemērošanas un lietošanas nosacījumiem, nodrošinot būvdarbu pamatprasību ievērošanu. Eiropas apstiprinājumu izsniedz apstiprināšanas iestāde, ko šim nolūkam nosaka dalībvalsts. 5. Vispārējas tehniskās specifikācijas: tehniskas specifikācijas, kas noteiktas saskaņā ar dalībvalstu atzītu procedūru, lai nodrošinātu vienādu to piemērošanu visās dalībvalstīs, un kas publicētas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.”

B — Valsts tiesības

5. Direktīva 93/36 tika transponēta Grieķijas tiesībās pamatā ar Republikas Prezidenta Dekrētu Nr. 370 (FEK A’ 199/1995). Šī dekrēta 16. pants būtībā atkārto Direktīvas 93/36 8. panta formulējumu.

6. Ar 1994. gada 19. augusta Ministriju Kopējo dekrētu Nr. DY7/oik.2480 (FEK B’ 679), saskaņojot Grieķijas tiesību aktus ar Direktīvu 93/42, šī direktīva tika transponēta Grieķijas tiesībās.

7. Papildus Ethnikou Organismos Farmakon (Grieķijas iestāde, kas ir atbildīga par Kopienu direktīvu par medicīnas ierīcēm ieviešanu un ir pakļauta Veselības ministrijai, turpmāk tekstā — “ΕΟF”) Likuma Nr. 2889/2001 19. pantā tika noteikta par kompetento iestādi attiecībā uz medicīnas ierīcēm.

II — Fakti, pirmstiesas procedūra un lietas dalībnieku prasījumi

8. Komisija saņēma sūdzību par atteikumiem attiecībā uz medicīnas ierīcēm, proti — ķirurģiskām šuvēm, saistībā ar uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu konkursā par piegādēm Grieķijas publiskajām slimnīcām, balstoties uz pamatojumiem par šo ierīču “vispārēju atbilstību un izmantošanas drošību”, lai gan tām bija CE sertifikācijas zīme ( 7 ), un katrā ziņā neievērojot Direktīvā 93/42 noteikto procedūru.

9. 2004. gada 20. aprīlī Komisijas izmeklēšanas ietvaros Grieķijas iestādes iesniedza Komisijai EOF Apkārtrakstu Nr. 19384 (turpmāk tekstā — “Apkārtraksts Nr. 19384”). Saskaņā ar šo apkārtrakstu bija atzīts, ka “dažas par iepirkumiem slimnīcās atbildīgās komitejas [..], pamatojoties uz neatbilstību, ir noraidījušas sabiedrību iesniegtos piedāvājumus un attiecīgi vairākas medicīnas ierīces, kas sertificētas ar CE zīmi, bez nepieciešamās EOF iepriekšējās pārbaudes” un ka “dažos gadījumos šī neatbilstība attiecās uz slimnīcu patvaļīgi noteiktām specifikācijām”. Turpinājumā tajā tika konstatēts, ka “attiecīgās sabiedrības tādēļ iesniedza prasību Grieķijas tiesās un kompetentajās Eiropas iestādēs, kas bija lēmušas par labu sabiedrībai”. Saskaņā ar Grieķijas iestāžu teikto — Apkārtraksts Nr. 19384 kalpoja kā atgādinājums par juridisko procedūru, kas komitejām bija jāievēro, un šīs procedūras detaļām.

10. Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisijas dienesti informēja prasītājus par savu nodomu šo lietu slēgt. Tomēr ar 2004. gada 8. novembra vēstuli prasītājs sniedza papildu informāciju, norādot, ka, neraugoties uz apkārtraksta izplatīšanu, dažu slimnīcu kompetentās komitejas (ieskaitot Komotini [Komotini], Mesalongu [Messolonghi], Ajosnikolaosas [Agios Nikolaos] vispārējās slimnīcas Krētā un Heraklionas [Heraklion] Venizeleio-Pananeio slimnīcu Krētā) turpināja pārkāpt šos noteikumus.

11. Piemēram, vienā uzaicinājumā iesniegt piedāvājumus Komotini vispārējā slimnīca lielu daļu no prasītāja piedāvājuma noraidīja, pamatojoties uz to, ka ierīces nav atbilstošas, neraugoties uz to CE zīmi un faktu, ka tās bija ražotas atbilstoši Eiropas Farmakopejai. Neraugoties uz EOF apkārtraksta saņemšanu, slimnīca atteicās pildīt tajā ietvertos norādījumus un nosūtīt ierīces EOF pārbaudei.

12. Līdzīgi Mesolongu vispārējā slimnīca noraidīja prasītāja piedāvājumu un slēdza konkursu, neinformējot EOF un nenosūtot paraugus uz pārbaudi. Līdzīgi notikumi risinājās konkursa procedūrā, ko rīkoja Ajosnikolaosas vispārējā slimnīca Krētā.

13. Visbeidzot, Heraklionas vispārējās slimnīcas Krētā paziņojuma par konkursu gadījumā, lai gan tā iepriekš saskaņā ar apkārtrakstu informēja EOF, tā nepiekrita EOF lēmumam, ar kuru medicīnas ierīces tika atzītas par drošām.

14. Pamatojoties uz šo informāciju, Komisija 2005. gada 21. martā nosūtīja Grieķijas Republikai brīdinājuma vēstuli un uzsāka pret šo dalībvalsti formālo procedūru atbilstoši EKL 226. pantam par pienākumu neizpildi.

15. 2005. gada 24. maija atbildes vēstulē Grieķijas iestādes neapstrīdēja faktu, ka dažas Grieķijas slimnīcas nerīkojās atbilstoši attiecīgajiem Kopienas noteikumiem, bet tikai norādīja Komisijas minēto gadījumu izņēmumu raksturu. Pēc to domām, šie gadījumi neliecina par liela apmēra horizontāla Kopienu tiesību pārkāpuma pastāvēšanu.

16. 2005. gada 19. decembrī Komisija izdeva argumentētu atzinumu, kurā tā konstatēja, ka Grieķijas Republika nav izpildījusi Direktīvās 93/36 8. panta 2. punktā un Direktīvas 93/42 17. un 18. pantā paredzētos pienākumus attiecībā uz tiesību slēgt publiskos medicīnas ierīču piegāžu līgumus un aicināja dalībvalsti panākt atbilstību argumentētajam atzinumam divu mēnešu laikā pēc tā paziņošanas.

17. 2006. gada 9. februāra atbildes vēstulē Grieķijas Republika apgalvoja, ka tā ir veikusi visus nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu pienācīgu Kopienu tiesību piemērošanu, un ka Komisijas argumentētajā atzinumā minētie gadījumi bija tikai izņēmumi no vispārējās prakses. Tā arī norādīja, ka Grieķijas tiesiskais regulējums kā tāds bija atbilstošs Kopienu tiesībām. Papildus Apkārtrakstam Nr. 19384 un atgādinājumam Grieķija pamatojās arī uz faktu, ka pēc slimnīcu pieprasījuma EOF veica piedāvājumu kvalitātes sistemātiskas pārbaudes. Visbeidzot, Grieķija norādīja uz faktu, ka sistemātiski pieaug valsts slimnīcu atbilstība EOF norādēm.

18. Tomēr, pamatojoties uz jauno informāciju, Komisija uzzināja, ka aplūkotais pārkāpums patiesībā vēl arvien turpinājās. Informācija rādīja, ka tie nebija atsevišķi izņēmuma gadījumi un turklāt līgumslēdzējas iestādes nekādi netika sodītas par to nelikumīgo rīcību. Pēc sūdzības iesniedzēja domām, slimnīcu atbilstības gadījumi patiesībā bija diezgan reti. Turklāt no Komisijai sniegtās informācijas kļuva skaidrs, ka EOF nebija kompetenta ne veikt administratīvu slimnīcu pārbaudi, ne uzlikt tām sodu, un ka līdz šim neviena cita iestāde (tiesas vai cita) Grieķijas tiesību sistēmā nav īstenojusi savas pilnvaras šajā jomā. Savu prasījumu pamatojumam Komisija norādīja uz vairākiem Augstākās administratīvās tiesas, Valsts Padomes, īpaši tās “atcelšanas komitejas”, lēmumiem kā uz piemēriem vispārējai tiesu tendencei noraidīt apelācijas sūdzības par līgumslēdzēju iestāžu, kas ir pārkāpušas direktīvas un apkārtrakstus, kuri ir piemērojami šajā jomā, lēmumiem.

19. Līdz ar to Komisija uzskatīja, ka pārkāpums, kura faktiskos apstākļus Grieķijas iestādes nekad nav apstrīdējušas, pastāv un ka valsts iestāžu veiktie pasākumi tā izbeigšanai nebija ne pietiekami, ne efektīvi. Tādēļ Komisija iesniedza Tiesā šo prasību.

20. Iesniedzot rakstiskos apsvērumus, neviens no lietas dalībniekiem nav lūdzis organizēt tiesas sēdi.

21. Komisija lūdz Tiesai: — atzīt, ka Grieķijas Republika, noraidot piedāvājumus saistībā ar medicīniskām ierīcēm, kurām ir CE sertifikācijas zīme, katrā ziņā Grieķijas slimnīcu attiecīgajām līgumslēdzējām iestādēm neievērojot procedūru, kas noteikta Direktīvā 93/42, nav izpildījusi Direktīvas 93/36 8. panta 2. punktā un Direktīvas 93/42 17. un 18. pantā paredzētos pienākumus; — piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

22. Grieķijas valdība apgalvo, ka Tiesai prasība ir jānoraida.

III — Vērtējums

A — Lietas dalībnieku argumenti

23. Komisija apgalvo, ka Direktīvā 93/36, ar ko koordinē piegāžu valsts līgumu piešķiršanas procedūras, esot radīts precīzs ietvars ikvienas līgumslēdzējas iestādes noteiktajām tehniskajām prasībām attiecībā uz piedāvājumā iekļautajām ierīcēm. Atbilstoši šīs direktīvas 8. panta 2. punktam atsauce uz valstu standartiem, ar kuriem īsteno Eiropas standartus, Eiropas tehniskajiem apstiprinājumiem vai vispārējām tehniskām specifikācijām esot obligāta gan paziņojumā par konkursu, gan vērtējumā par produktu, kas ir paziņojuma priekšmets, atbilstību. Komisija norāda uz faktu, ka atkāpes no 8. panta 2. punktā noteiktā principa esot izsmeļoši norādītas 8. panta 3. punktā.

24. Pēc tam Komisija apgalvo, ka Grieķijas slimnīcu izdotajos paziņojumos par konkursu esot atsauce uz Direktīvas 93/36 8. panta 2. punkta prasībām par Eiropas tehnisko apstiprinājumu īpaši attiecībā uz medicīnas ierīcēm, proti, CE sertifikācijas zīmi, kas ir noteikts arī Direktīvā 93/42. Tomēr līgumslēdzējas iestādes esot turpinājušas izslēgt medicīnas ierīču ar CE zīmi piedāvājumus, lai gan izslēgšana ar šādu pamatojumu noteikti nav viena no atkāpēm, kas paredzēta Direktīvas 93/36 8. panta 3. punktā.

25. Attiecībā uz Direktīvu 93/42 par medicīnas ierīcēm Komisija apgalvo, ka īpašās un ekskluzīvās procedūras, lai sertificētu šādas ierīces un laistu tās tirgū, kā arī lai apstrīdētu to atbilstību, esot tik detalizēti noteiktas, ka nevarot būt šaubu attiecībā uz sertificēto kvalitāti, kā arī valsts iestādēm nav rīcības brīvības ārpus direktīvā noteiktā ietvara.

26. Komisija apgalvo, ka būtiskākās atbilstības un drošības prasības, ko piemēro medicīnas ierīcēm, ir uzskaitītas Direktīvas 93/42 I pielikumā un ka produkti ar CE zīmi atbilstot visām šīm prasībām. Direktīvas 93/42 3. pantā, skatot to kopā ar 17. pantu, ir noteikts pamats atzīt, ka attiecīgās ierīces ir atbilstošas un var būt brīvā apritē iekšējā tirgū.

27. Komisija apgalvo, ka dažas medicīnas ierīces, neraugoties uz to CE zīmi, ārsti uzskatot par pacientu veselību un drošību apdraudošām. Tomēr Komisija skaidri pasaka, ka šādos gadījumos līgumslēdzējas iestādes šādas ierīces var noraidīt tikai Direktīvas 93/42 8. un 18. pantā paredzētās un Apkārtrakstā Nr. 19384 aprakstītās drošības procedūras ietvaros.

28. Komisija norāda, ka tā vietā, lai piemērotu drošības procedūru, Grieķijas līgumslēdzējas iestādes uzreiz esot sākušas noraidīt piedāvājumus par medicīnas ierīcēm ar CE zīmi.

29. Tomēr, pēc Komisijas domām, no pastāvīgās judikatūras izriet, ka tādu direktīvu kā Direktīva 93/36 un Direktīva 93/42, kas tuvina dalībvalstu tiesības, pastāvēšana un atzinums, ka piedāvājumā iekļauto preču atbilstība visām šīs direktīvas tehniskajām prasībām ir sertificēta ar CE zīmi, radot dalībvalsts pienākumu ievērot īpašas direktīvā noteiktas procedūras attiecībā uz sertifikācijas derīgumu ( 8 ).

30. Komisija apgalvo, ka, neraugoties uz Apkārtraksta Nr. 19384 pieņemšanu un divus gadus vēlāk nosūtīto atgādinājumu, līgumslēdzēju iestāžu pretlikumīgā rīcība, kā arī Grieķijas iestāžu kontroles vai sankciju trūkums attiecībā uz to esot turpinājies.

31. Grieķijas valdība apgalvo, ka slimnīcas kā līgumslēdzējas iestādes atbilstot attiecīgajiem Kopienu tiesību un valsts tiesību noteikumiem par publisko iepirkumu. Tā uzskata, ka tas, ka dažas slimnīcas nerīkojās saskaņā ar attiecīgajiem Kopienu noteikumiem, esot tikai atkāpe no vispārīgā noteikuma, no kā tomēr neesot jāsecina liela apmēra horizontāla Kopienu tiesību pārkāpuma pastāvēšana attiecīgajā jomā.

32. Turklāt Grieķijas valdība apgalvo, ka katrā ziņā gan EOF izplatītais Apkārtraksts Nr. 19384, gan 2006. gada 19. janvārī izplatītais Apkārtraksts Nr. 4051 esot bijuši kā atgādinājums, kā to iepirkumu nolūkā pienācīgi vērtēt ierīces. Tādēļ EOF veica nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu pienācīgu Kopienu tiesību piemērošanu. Turklāt Grieķijas valdība skaidro, ka iemesls, kādēļ tā vēl nav noteikusi sankcijas, kas jāuzliek slimnīcām, kuras nerīkojas atbilstoši attiecīgajiem Kopienu noteikumiem, esot tas, ka Soma Epitheoriton Ypiresion Ygeias kai Pronoias (Veselības un profilakses dienests) inspektori vēl turpina izmeklēšanas procesu.

B — Novērtējums

33. Vispirms attiecībā uz Direktīvu 93/42 es vēlos atsaukties uz neseno spriedumu lietā Medipac-Kazantzidis ( 9 ), kas tika pasludināts pēc tiesvedības rakstveida procedūras beigām šajā lietā, kur Tiesa nosprieda, ka “līgumslēdzēja iestāde, kas izsludinājusi konkursu par medicīnas ierīču piegādi un precizējusi, ka šīm ierīcēm jāatbilst Eiropas Farmakopejai un uz tām jābūt CE zīmei, tiešā veidā un ārpus Direktīvas 93/42 8. un 18. pantā paredzētās drošības procedūras, pamatojoties uz sabiedrības veselības aizsardzības apsvērumiem, [nedrīkst noraidīt] piedāvātās ierīces, kaut arī tās atbilst izvirzītajai tehniskajai prasībai. Ja līgumslēdzēja iestāde uzskata, ka šīs ierīces varētu apdraudēt sabiedrības veselību, tai ir jāinformē kompetentā valsts iestāde, lai tiktu veikta minētā drošības procedūra.”

34. Tā kā šī aplūkojamās lietas daļa ir atrisināta, galvenais jautājums, kas vēl ir jāanalizē, ir jautājums par pierādīšanas pienākumu.

35. Šajā ziņā Komisija, pamatojoties uz dažiem atsevišķiem gadījumiem, cenšas pierādīt, ka Grieķijas slimnīcu kā līgumslēdzēju iestāžu rīcība atklāj pastāvīgu administratīvo praksi, kas ir pretlikumīga un ko kompetentās iestādes ne kontrolē, ne arī soda. Līdz ar to Komisija cenšas konstatēt, ka Grieķija vispār nav izpildījusi Kopienu tiesībās paredzētos pienākumus.

36. Spriedumā lietā Komisija/Vācija ( 10 ) Tiesa nosprieda, ka, “pat ja piemērojamais valsts tiesiskais regulējums pats par sevi [..] ir saderīgs ar Kopienu tiesībām, pienākumu neizpilde var rasties no administratīvās prakses, kas pārkāpj šīs tiesības”.

37. Šajā sakarā Tiesa citā spriedumā lietā Komisija/Grieķija ( 11 ) nosprieda, ka “attiecībā uz iespēju konstatēt pienākumu neizpildi, pamatojoties uz dalībvalstī esošo pastāvīgo praksi, Tiesa jau ir noteikusi piemērojamos kritērijus. Faktiski šajā gadījumā pienākumu neizpildi var konstatēt tikai ar pietiekami dokumentētiem un detalizētiem pierādījumiem par norādīto praksi; šajā administratīvajā praksē ir jāatspoguļojas pastāvīguma vispārējas esamības zināmam līmenim un, lai izdarītu secinājumu par vispārējas un pastāvīgas prakses esamību, Komisija nevar balstīties uz kādu prezumpciju.”

38. Šajā lietā Komisija 2005. gada 19. decembrī izdeva argumentēto atzinumu, kurā tā norādīja, ka Grieķija nav izpildījusi Direktīvas 93/36 8. panta 2. punktā un Direktīvas 93/42 17. un 18. pantā paredzētos pienākumus attiecībā uz medicīnas ierīču publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, un aicināja dalībvalsti panākt atbilstību šim atzinumam divu mēnešu laikā pēc tā paziņošanas.

39. 2006. gada 9. februārī Grieķija atbildēja uz argumentēto atzinumu un norādīja, ka tā ir veikusi nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu pienācīgu Kopienu tiesību piemērošanu inter alia, izplatot Apkārtrakstu Nr. 19384 un — atgādinājumu, vēršot slimnīcu uzmanību uz Kopienu tiesībās paredzētajiem pienākumiem. Manuprāt, šī pieeja norāda, ka Grieķijas valdība: i) ir atzinusi, ka pastāv faktiskās situācijas, kas pamato argumentētajā atzinumā minētos apgalvojumus; ii) ir centusies labot šo problēmu, veicot turpmākus pasākumus (proti, izdodot atgādinājumu); un iii) nav sniegusi atbildi pēc būtības par rīcību, kurā tā vainota.

40. Savā prasībā Komisija norāda, ka, neraugoties uz Apkārtraksta Nr. 19384 pieņemšanu un atgādinājuma nosūtīšanu divus gadus vēlāk, līgumslēdzēju iestāžu pretlikumīgā rīcība, kā arī Grieķijas iestāžu pārraudzības trūkums attiecībā uz to turpinās. Pēc tās domām, gadījumi, kas tai ir darīti zināmi, norāda uz šķietamu vispārējo praksi Grieķijas slimnīcās, uz to, ka aplūkotais pārkāpums nav ticis izdarīts tikai vienu reizi un nav izņēmums, kā to apgalvoja Grieķijas valdība, un ka atbildīgo līgumslēdzēju iestāžu rīcība paliek nepārbaudīta.

41. Pirms tiek iztirzāta Komisijas sūdzība pēc būtības, vispirms es apskatīšu Grieķijas valdības apgalvojumu, ka Komisijai nav tiesību no šo īpašo — pēc valsts ieskata “izņēmuma” kārtas — gadījumu izmeklēšanas izdarīt vispārīgus secinājumus par liela apmēra horizontāla Kopienu tiesību pārkāpuma pastāvēšanu, prezumējot, ka Grieķija sistemātiski nepilda savus pienākumus.

42. Turpmākajos punktos es centīšos paskaidrot, kāpēc, manuprāt, apgalvoto pārkāpumu var uzskatīt par vispārēju un ilgstošu.

43. Šajā ziņā es domāju, ka būtu lietderīgi pilnībā izklāstīt sprieduma lietā Komisija/Īrija (“Īrijas atkritumu lieta”) ( 12 ) atbilstošās daļas. Šajā lietā Tiesa nosprieda, ka, lai gan Komisijas pienākums ir pierādīt apgalvojumu, ka pienākums nav izpildīts ( 13 ), “dalībvalstīm saskaņā ar EKL 10. pantu ir pienākums palīdzēt Komisijai īstenot tās uzdevumu, kas saskaņā ar EKL 211. pantu ir Līguma noteikumu, kā arī saskaņā ar Līgumu iestāžu izdoto noteikumu piemērošanas uzraudzība [ ( 14 )]. [..] No šī skatu punkta ir jāņem vērā fakts, ka, pārbaudot tādu valsts noteikumu pareizu piemērošanu praksē, kuru mērķis ir ieviest direktīvu jomās, kurās Komisijai [nav] pienācīgu pilnvaru veikt izmeklēšanu pēc būtības, tā lielā mērā ir atkarīga no informācijas, ko sniedz sūdzību iesniedzēji, kā arī attiecīgā dalībvalsts [ ( 15 )]. [..] No tā cita starpā izriet: ja Komisija iesniedz pietiekamus pierādījumus, lai atklātu noteiktus faktus, kas notikuši atbildētājas dalībvalsts teritorijā, šai dalībvalstij būtiski un detalizēti jāapstrīd iesniegtie dati un no tiem izrietošās sekas [ ( 16 )]. [..] Šādos apstākļos pirmām kārtām valsts iestādēm lojālas sadarbības garā ir jāveic vajadzīgās pārbaudes uz vietas saskaņā ar jebkuras dalībvalsts pienākumu [..] atvieglot Komisijas vispārīgo uzdevumu [ ( 17 )]. [..] Tādējādi, ja Komisija atsaucas uz detalizētām sūdzībām, kurās atklāta atkārtota direktīvas noteikumu neizpilde, attiecīgajai dalībvalstij ir konkrēti jāapstrīd šajās sūdzībās apgalvotie fakti [ ( 18 )]. [..] Tāpat, ja Komisija iesniedz pietiekamus pierādījumus, kas liecina, ka dalībvalsts iestādes ir attīstījušas atkārtotu un ilgstošu praksi, kas ir pretrunā direktīvas noteikumiem, šai dalībvalstij pēc būtības un detalizēti ir jāapstrīd tādējādi iesniegtie dati un no tiem izrietošās sekas ( 19 ).”

44. Turklāt spriedumā lietā Komisija/Itālija ( 20 ) Tiesa nosprieda, ka “šāds pienākums dalībvalstīm ir sakarā ar EKL 10. pantā paredzēto lojālas sadarbības pienākumu, kā arī EKL 226. pantā paredzēto procedūru”.

45. Šajā kontekstā ir jāaplūko šīs lietas apstākļi.

46. Vispirms, kā Tiesa nosprieda lietā Komisija/Īrija ( 21 ), “Komisija var lūgt Tiesu konstatēt direktīvas noteikumu neizpildi tādēļ, ka dalībvalsts iestādes ir pieņēmušas direktīvai pretēju vispārēju praksi, ilustrējot šādu praksi ar konkrētām situācijām”.

47. Šajā gadījumā es uzskatu, ka no Tiesai iesniegtajiem dokumentiem ir redzams, ka ir bijuši vismaz četrpadsmit Komisijai zināmi gadījumi, kad slimnīcas kā līgumslēdzējas iestādes ir rīkojušās kļūdainā un pretlikumīgā veidā, kā iepriekš aprakstītais.

48. Šie četrpadsmit iespējamie Kopienas tiesību pārkāpumu gadījumi attiecas uz šādām slimnīcām: Atikas [Attique], Atēnu [Athens] Agios Savvas, Elpisas [Elpis], Argosas [Argos], Atēnu Korgialeneio-Benakeio (Sarkanā Krusta) slimnīcu, Geniko Nosokomeio vispārējā tipa slimnīcu Kalamatā [Kalamata] (Peloponēsas pussalā [Peloponnese peninsula]), vispārējā tipa slimnīcu Nauplijā [Nauplie], Atēnu P. & A. Kyriakoy vispārējā tipa bērnu slimnīcu, Sirosas [Syros] (Kiklādu salās [Cycladic Islands]), Spartas [Sparta] vispārējā tipa slimnīcu, Panakardiko vispārējā tipa slimnīcu Tripolisā [Tripolis], Elena Venizelou vispārējā tipa slimnīcu un dzemdību namu, Asklipieio Voulas Attiqus un Kos vispārējā tipa slimnīcu.

49. No Tiesai iesniegtajiem dokumentiem izriet, ka šajā sarakstā ir iekļautas dažas no lielākajām Grieķijas slimnīcām, proti: Atikas, Agios Savvas (labi pazīstama vēža slimnīca), Korgialeneio-Benakeio, Kyriakoy un Elena Venizelou.

50. Turklāt es uzskatu, ka šie gadījumi attiecas gan uz plašu ģeogrāfisko lauku, gan uz vairākām specialitātēm, tajā skaitā vispārēja tipa slimnīcām, bērnu slimnīcu, vēža ārstēšanas slimnīcu un dzemdību namu ( 22 ).

51. Šajā ziņā es piekrītu ģenerāladvokāta Hēlhuda [Geelhoed] viedoklim, kas pausts viņa secinājumos lietā Komisija/Īrija ( 23 ), ka, “[k]aut gan atsevišķi gadījumi var būt pietiekami, lai konstatētu, ka noticis pārkāpums, [..] strukturāls pārkāpums liecina par to, ka pastāv tāda vispārēja neatbilstība praksei vai sistēmai, kas var atkārtoties. Direktīvas gadījumā tas nozīmē, ka dalībvalstī direktīvas būtiskais saturs jebkāda iemesla dēļ nav iedzīvināts praksē un ka direktīvas mērķis nav sasniegts. Norāde uz to varētu būt tāda, ka šī prakse nav ierobežota tikai vienā noteiktā dalībvalsts apvidū, bet ir izplatīta tādā veidā, ka dalībvalsts teritorijā vienlaicīgi notiek vairāki gadījumi, kas ir pretrunā ar direktīvas noteikumiem.” Šis patiesi šķiet tāds gadījums.

52. Visbeidzot, šajā ziņā ir jāpatur prātā, ka attiecīgā prece šajā tiesvedībā ir prece, kas slimnīcām ir jāpērk atkārtoti un regulāri. Tāpēc, ņemot vērā šajā tiesvedībā aplūkotās preces raksturu — kas ir pretējs tam, ja prece tiek iegādāta vienreizēji, — Komisijas norādītā vispārējā prakse, manuprāt, atkārtojas.

53. Tādēļ es, pamatojoties uz iepriekš 45.–51. punktā izklāstītajiem apsvērumiem un uz aplūkoto situāciju līdzību un atkārtojošo raksturu, uzskatu, ka līgumslēdzējas iestādes un Grieķijas Republika, iespējams, vispārēji un sistēmiski neievēro Direktīvu 93/36 un Direktīvu 93/42 ( 24 ).

54. Ņemot vērā iepriekš minēto, jānorāda, ka tad, kad Komisija ir iesniegusi pietiekamus pierādījumus, kas liecina, ka dalībvalsts iestādes ir pieņēmušas atkārtotu un ilgstošu praksi, kas ir pretēja Direktīvas 93/36 un Direktīvas 93/42 noteikumiem, šai dalībvalstij pēc būtības un detalizēti ir jāapstrīd iesniegtās ziņas un no tām izrietošās sekas.

55. Tomēr šīs lietas būtība ir, ka Grieķijas valdība nav apstrīdējusi nevienu no prasījumiem saistībā ar šīm slimnīcām ( 25 ). Turklāt Grieķija nav iesniegusi ne argumentus, ne īpašus pierādījumus, lai pēc būtības un detalizēti iebilstu vai apstrīdētu Komisijas apgalvojumus.

56. Faktiski Apkārtrakstā Nr. 19384 pirmstiesas procedūrā un īpaši tās aizstāvībā šajā tiesvedībā Grieķijas valdība atzīst faktu, ka “dažas slimnīcas ir rīkojušās, pārkāpjot attiecīgos Kopienu noteikumus”.

57. Tādēļ, ņemot vērā, ka Grieķijas valdība nav apstrīdējusi Komisijas apgalvojumus un nav iesniegusi pietiekamus pierādījumus atspēkojumam, šie apgalvojumi ir uzskatāmi par pamatotiem ( 26 ).

58. Es uzskatu, ka Komisija ir iesniegusi pietiekamus pierādījumus tam, ka Grieķija nav ievērojusi Kopienu tiesības. Šo pierādījumu tikai pastiprina no Tiesai iesniegtajiem dokumentiem izrietošais un Grieķijas valdības neapstrīdētais fakts, ka līgumslēdzēju iestāžu prettiesiskā rīcība no šīs dalībvalsts puses nav ne kontrolēta, ne sodīta.

59. No šo secinājumu 43. punktā minētās judikatūras izriet, ka Grieķijai saskaņā ar EKL 10. pantu bija pienākums palīdzēt Komisijai īstenot tās uzdevumus procedūrā atbilstoši EKL 226. pantam.

60. Tādēļ tā vietā, lai vienkārši noliegtu ( 27 ), ka, pamatojoties uz atsevišķiem gadījumiem (kurus katrā ziņā tā neapstrīdēja), saskaņā ar EKL 10. pantu ir iespējams atzīt vispārēju valsts pienākumu neizpildi, Grieķijai drīzāk vajadzēja iesniegt pierādījumus par gadījumiem, kad abas aplūkotās direktīvas bija pareizi piemērotas. Tādējādi tai vajadzēja iesniegt kalkulāciju par slimnīcas ikgadēji izdoto paziņojumu par konkursu aptuveno skaitu, lai parādītu, ka Komisijai zināmie gadījumi, pamatojoties uz to skaitu, no ģeogrāfiskā un specializācijas viedokļa patiesi bija izņēmumi un ka attiecībā uz visiem citiem gadījumiem nekādi vispārēji trūkumi tos neapstiprināja. Tomēr ne pirmstiesas procedūrā, ne tās rakstiskajos apsvērumos Grieķijas valdība to nedarīja.

61. Vienīgais arguments, ko ir izvirzījusi Grieķijas valdība, ir, ka Komisija nav pierādījusi, ka tai zināmie gadījumi nav atsevišķi izņēmuma gadījumi.

62. Manuprāt, pirmkārt, ņemot vērā slimnīcu skaitu, ģeogrāfisko izplatību un specializāciju klāstu, un, otrkārt, faktu, ka tajā skaitā ir dažas no lielākajām Grieķijas slimnīcām, šķiet, ka Grieķijas slimnīcu rīcība ir vispārējs pārkāpums un tādēļ nav uzskatāma par tādu, kas attiektos tikai uz šiem četrpadsmit Komisijai zināmajiem gadījumiem.

63. Kā to ir pierādījusi Komisija, līgumslēdzēju iestāžu pārkāpumu skaits un nekontrolēšana un nesodīšana par šādu rīcību — gan vispārēji, gan atsevišķos gadījumos — administratīvi un tiesas līmenī noved pie atšķirīga secinājuma nekā tas, ko aizstāv Grieķija. Tādēļ es uzskatu, ka gan līgumslēdzēju iestāžu darbība, gan attiecīgo uzraudzības iestāžu prakse padara tiesisko procedūru pārkāpumu par sistēmisku.

64. Komisija ir parādījusi, ka faktisko gadījumu, par ko ir dažādās sūdzības, ņemot vērā to skaitu un veidu, esamību var izskaidrot vienīgi ar Kopienu tiesību pienākumu neievērošanu lielākā mērogā. Šādā gadījumā, ņemot kopumā un aplūkojot kontekstā, dažādos gadījumus, par ko iesniegtas sūdzības, nevar uzskatīt vienīgi par atsevišķām epizodēm, bet tie drīzāk raksturo administratīvās prakses politiku, kas ir pretēja šīs dalībvalsts pienākumiem ( 28 ).

65. Tas, ka liels skaits slimnīcu veic konkursa procedūras, kas pārkāpj Direktīvu 93/36, ir pretrunā Grieķijas iestāžu pienākumiem saskaņā ar Direktīvas 93/36 8. panta 2. punktu.

66. Komisija pareizi norāda, ka Grieķijas valdības veiktie pasākumi, lai atlīdzinātu šo pārkāpumu radīto kaitējumu, pēc tam, kad tai tos bija ieteikusi Komisija, bija tikai EOF reglamentējoša akta, proti, Apkārtraksta Nr. 19384, pieņemšana un atgādinājuma nosūtīšana divus gadus vēlāk. Jānorāda, ka pēdējais tika nosūtīts 2006. gada 19. janvārī, mēnesi pēc tam, kad Komisija Grieķijas iestādēm bija nosūtījusi savu argumentēto atzinumu.

67. Tomēr no Tiesai iesniegtajiem dokumentiem izriet, ka līgumslēdzēju iestāžu prettiesiskā rīcība, kā arī nekontrolēšana un nesodīšana par to no Grieķijas iestāžu puses turpinās.

68. Ņemot vērā iepriekš minēto, es piekrītu Komisijai, ka tai zināmie gadījumi ir piemēri, kas norāda uz Grieķijas slimnīcu ierastu praksi saistībā ar medicīnas ierīču piegādi.

69. Grieķijas iestāžu arguments — pamatots ar tādu valsts procedūru pastāvēšanu, kas vērstas uz to, lai cīnītos ar katru pārkāpumu saistībā ar publiskajiem iepirkumiem — neattaisno dalībvalsts izdarītu Kopienu tiesību pārkāpumu šajā jomā.

70. Kā Tiesa nolēma apvienotajās lietās Brasserie du Pêcheur un Factortame ( 29 ), “atbilstoši pastāvīgai judikatūrai indivīdu tiesības valsts tiesās atsaukties uz Līguma normām, kurām piemīt tiešā iedarbība, ir tikai minimāla garantija un nav pietiekamas, lai kā tādas nodrošinātu pilnīgu Līguma izpildi”.

71. Valsts pienākuma, kas izriet no dalībvalsts administratīvās prakses, neizpilde liecina par atbildētājas dalībvalsts iestāžu īpašu uzvedības shēmu ( 30 ).

72. Es uzskatu, ka šis ir tāds gadījums. Kā tas izriet no Tiesai iesniegtajiem dokumentiem, norādītā administratīvā prakse, ko ilustrē vairāki piemēri, skaidri atspoguļo zināmu pastāvības un vispārīguma līmeni un vienlaikus ir saistīta ar kontroles, īstenošanas un sankciju trūkumu ( 31 ). Turklāt saskaņā ar Komisijas apgalvojumiem, kas izklāstīti šo secinājumu 18. punktā, izriet — ir skaidrs, ka vispārējā tendence ir noraidīt apelācijas sūdzības par šiem līgumslēdzēju iestāžu lēmumiem — ka tā vietā, lai nepiekristu līgumslēdzēju iestāžu kļūdainajai un prettiesiskajai piemērojamo normu interpretācijai, Valsts Padome to ir drīzāk apstiprinājusi ( 32 ).

73. Līdz ar to es uzskatu, ka iepriekš aprakstītā Komisijas pārmestā administratīvā prakse, par ko sūdzējusies Komisija, iespējams, turpinās. Turklāt šķiet, ka šādam Grieķijas Republikas pārkāpumam, iespējams, būs ne tikai nelabvēlīgas sekas attiecībā uz īpašām interesēm, kas ir aizsargātas ar Direktīvu 93/36 un Direktīvu 93/42, bet vispārēji arī uz šo direktīvu noteiktajiem mērķiem.

74. Šajā gadījumā šo situāciju var labot, ne tikai rīkojoties, lai atrisinātu virkni individuālu gadījumu, kuri neatbilst aplūkotajam Kopienas pienākumam, bet pārskatot attiecīgās dalībvalsts vispārējo politiku un administratīvo praksi ( 33 ).

75. Turklāt šķiet, ka secinājumu — ka pārmestā administratīvā prakse skaidri atspoguļo zināmu pastāvības un vispārīguma līmeni un ir saistīta ar kontroles, īstenošanas un sankciju trūkumu — paradoksālā veidā ir apstiprinājis Grieķijas valdības arguments, ka sankcijas (vēl) nav piemērotas, jo atbildes sniegšanas laikā vēl turpinājās tās Veselības un profilakses dienesta veiktā izmeklēšana. Faktiski, prima facie, šī izmeklēšana šķiet pārmērīgi novilcināta, jo vairāk tāpēc, ka informācija, kas kļuva zināma administratīvās procedūras saskaņā ar EKL 226. pantu laikā, varēja dot iespēju Grieķijas iestādēm veikt savu izmeklēšanu. Īpaši tāpēc, ka no Tiesai iesniegtajiem dokumentiem izriet, ka Komisija Grieķiju par līgumslēdzēju iestāžu rīcību pirmo reizi informēja 2003. gada 26. septembrī un Grieķija sniedza savu atbildi . Līdz ar to bija pagājuši vismaz trīs ar pusi gadi no dienas, kad Grieķijai pirmo reizi tika paziņots par attiecīgo rīcību.

76. Manuprāt, šeit ir jānorāda, ka šis gadījums acīmredzami atbilst laika (tam, ka neatbilstoša situācija ir pastāvējusi ilgstošu laika periodu) un pārkāpuma smaguma (tam, cik lielā mērā faktiskais stāvoklis dalībvalstī atšķiras no stāvokļa, kādu ir iecerēts sasniegt ar Kopienu pienākumu) kritērijam ( 34 ).

77. Visbeidzot, šī prasība par valsts pienākumu neizpildi ir objektīva un iestāžu novilcinātā izmeklēšana nevar izslēgt Grieķijas valsts pienākumu neizpildi. Lietā Komisija/Beļģija ( 35 ) Tiesa nolēma, ka “saskaņā ar pastāvīgo judikatūru dalībvalsts nevar aizbildināties ar iekšējās tiesību sistēmas normām, praksi vai situāciju, lai pamatotu no Kopienu direktīvām izrietošo pienākumu neievērošanu”.

78. Tādējādi no iepriekš minētās judikatūras izriet, ka, ja nav Grieķijas valdības pierādījumu par pretējo, ir jāuzskata, ka Komisija juridiski pietiekami ir pierādījusi, ka, noraidot piedāvājumus attiecībā uz medicīnas ierīcēm ar CE sertifikācijas zīmi, katrā ziņā Grieķijas slimnīcu kompetentajām līgumslēdzējām iestādēm neveicot procedūru, kas noteikta Direktīvā 93/42, Grieķija nav izpildījusi Direktīvā 93/36 un Direktīvā 93/42 paredzētos pienākumus ( 36 ).

IV — Par tiesāšanās izdevumiem

79. Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Komisija ir prasījusi piespriest Grieķijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

V — Secinājumi

80. Tādējādi mans viedoklis ir, ka Tiesai: — jāatzīst, ka, noraidot piedāvājumus attiecībā uz medicīnas ierīcēm ar CE sertifikācijas zīmi, katrā ziņā Grieķijas slimnīcu kompetentajām līgumslēdzējām iestādēm neveicot procedūru, kas noteikta Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvā 93/42/EEK par medicīnas ierīcēm, kura grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1882/2003, Grieķija nav izpildījusi Padomes Direktīvas 93/36/EEK, ar ko koordinē piegāžu valsts līgumu piešķiršanas procedūras, 8. panta 2. punktā un Direktīvas 93/42/EEK par medicīnas ierīcēm 17. un 18. pantā paredzētos pienākumus; — jāpiespriež Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

( 1 ) Oriģinālvaloda — angļu.

( 2 ) 1993. gada 14. jūnija Direktīva par medicīnas ierīcēm (OV L 169, 1. lpp.), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1882/2003 (OV L 284, 1. lpp.) (turpmāk tekstā — “Direktīva 93/42”).

( 3 ) 1993. gada 14. jūnija Direktīva, ar ko koordinē piegāžu valsts līgumu piešķiršanas procedūras (OV L 199, 1. lpp.), kas grozīta ar Komisijas Direktīvu 2001/78/EK (OV L 285, 1. lpp.) (turpmāk tekstā — “Direktīva 93/36”). Direktīva 93/36 tika atcelta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L 134, 114. lpp.), tomēr uz šīs lietas faktiem attiecas Direktīva 93/36.

( 4 ) 2007. gada 14. jūnija spriedums lietā C-6/05 (Krājums, I-4557. lpp.).

( 5 ) 1986. gada 24. jūlija Direktīva par telekomunikāciju terminālu iekārtu tipveida apstiprināšanas savstarpējas atzīšanas sākumstadiju (OV L 217, 21. lpp.).

( 6 ) 1986. gada 22. decembra lēmums par standartizāciju informācijas tehnoloģijas un telekomunikāciju jomā (OV 1987, L 36, 31. lpp.).

( 7 ) Saskaņā ar sūdzību kompetentajām komitejām, kas parasti sastāv no slimnīcās strādājošiem ārstiem, ir tiesības pārbaudīt attiecīgo medicīnas iekārtu vispārējo piemērotību un lietošanas drošību un, uzskatot, ka CE zīme nav pietiekama un saistoša garantija, tās bieži atklāj kļūmes standartos, kas, pēc komitejas domām, oficiālo CE sertifikātu ierobežo vai pat padara par spēkā neesošu.

( 8 ) Komisija pamatojas uz Tiesas 2003. gada 8. maija spriedumu lietā C-14/02 ATRAL (Recueil, I-4431. lpp., 50.–53. punkts), spriedumu lietā C-103/01 Komisija/Vācija (Recueil, I-5369. lpp., 28. un 29. punkts), spriedumu lietā C-40/04 Yonemoto (Krājums, I-7755. lpp., 31. un 32. punkts) un ģenerāladvokātes Šarpstones [Sharpston] secinājumiem 4. zemsvītras piezīmē minētajā lietā Medipac-Kazantzidis, 83.–87. punkts.

( 9 ) Minēts 4. zemsvītras piezīmē, 55. punkts.

( 10 ) Tiesas 2006. gada 27. aprīļa spriedums lietā C-441/02 (Krājums, I-3449. lpp., 47. punkts), kurā ir atsauce uz Tiesas spriedumu lietā C-278/03 Komisija/Itālija (Krājums, I-3747. lpp., 13. punkts). Skat. arī Tiesas spriedumu lietā C-342/05 Komisija/Somija (Krājums, I-4713. lpp., 22. punkts).

( 11 ) Tiesas 2007. gada 7. jūnija spriedums lietā C-156/04 (Krājums, I-4129. lpp., 50. punkts), kurā ir atsauce uz iepriekš 10. zemsvītras piezīmē minēto Tiesas spriedumu lietā C-441/02 Komisija/Vācija, 49., 50. un 99. punkts un tajos minētā judikatūra. Attiecībā uz gadījumu, kad Komisija nav pierādījusi administratīvās prakses, kam piemīt Tiesas judikatūrā prasītais raksturs, pastāvēšanu dalībvalstī, skat. Tiesas spriedumu lietā C-287/03 Komisija/Beļģija (Krājums, I-3761. lpp., 28. punkts).

( 12 ) Tiesas 2005. gada 26. aprīļa spriedums lietā C-494/01 (Krājums, I-3331. lpp., 41.–47. punkts). Skat. arī Tiesas spriedumu lietā C-135/05 Komisija/Itālija (Krājums, I-3475. lpp., 26.–32. punkts). Sal. ar Lenaerts, K. The Rule of Law and the Coherence of the Judicial System of the European Union. 44 CML Rev. (2007), 1636, fn. 70, kurš atsaucas uz Wennerås, P. A New Dawn for Commission Enforcement under Articles 226 and 228 EC: General and Persistent (GAP) Infringements, Lump Sums and Penalty Payments. 43 CML Rev. (2006), 31, un Schrauwen, A. Fishery, waste management and persistent and general failure to fulfil control obligations: The role of lump sums and penalty payments in enforcement actions under Community law. 18 Journal of Environmental Law (2006), 289.

( 13 ) Skat. it īpaši 1982. gada 25. maija spriedumu lietā 96/81 Komisija/Nīderlande (Recueil, 1791. lpp., 6. punkts) un spriedumu lietā C-408/97 Komisija/Nīderlande (Recueil, I-6417. lpp., 15. punkts). Sal. arī ar spriedumu lietā 272/86 Komisija/Grieķija (Recueil, 4875. lpp., 21. punkts).

( 14 ) 13. zemsvītras piezīmē minētie spriedumi lietā 96/81 Komisija/Nīderlande, 7. punkts, un lietā C-408/97 Komisija/Nīderlande, 16. punkts.

( 15 ) Skat. pēc analoģijas iepriekš 13. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā C-408/97 Komisija/Nīderlande, 17. punkts.

( 16 ) Šajā ziņā skat. 1999. gada 9. novembra spriedumu lietā C-365/97 Komisija/Itālija, saukts “San Rocco” (Recueil, I-7773. lpp., 84. un 86. punkts).

( 17 ) Iepriekš 16. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā San Rocco, 85. punkts.

( 18 ) Skat. pēc analoģijas iepriekš 13. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā 272/86 Komisija/Grieķija, 19. punkts.

( 19 ) Skat. pēc analoģijas iepriekš 13. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā 272/86 Komisija/Grieķija, 21. punkts, un iepriekš 16. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā San Rocco, 84. un 86. punkts.

( 20 ) Iepriekš 12. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā C-135/05, 32. punkts.

( 21 ) 2007. gada 25. oktobra spriedums lietā C-248/05 (Krājums, I-9261. lpp., 64. punkts un tajā minētā judikatūra).

( 22 ) No Tiesai iesniegtajiem dokumentiem redzams, ka apstrīdētā prakse attiecas arī uz vairākām citām slimnīcām, tajā skaitā: Saloniku [Thessaloniki] Ippokratio slimnīcu (“viena no lielākajām valstī”), vispārējā tipa slimnīcu Trikalā [Trikala], Saloniku G. Papanikolaou slimnīcu (“viena no lielākajām valstī”), Patras [Patras] universitātes slimnīcu, Grieķijas Jūras kara flotes slimnīcu Atēnās, Agia Sofia slimnīcu Atēnās (“lielākā bērnu slimnīca valstī”), Kifisia negadījumu slimnīcu (KAT, “viena no galvenajām slimnīcām Atēnās”) un Tzanio slimnīcu (“Pirejas [Piraeus] galvenā slimnīca”).

( 23 ) Iepriekš 12. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā C-494/01, 44. punkts.

( 24 ) Pretēji, piemēram, 2003. gada 12. jūnija spriedumam lietā C-229/00 Komisija/Somija (Recueil, I-5727. lpp., 53. punkts).

( 25 ) Sal. ar iepriekš 12. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā C-494/01 Komisija/Īrija, kurā Īrija apstrīdēja lielākās daļas Komisijas apgalvojumu ticamību. Sal. arī ar 1993. gada 27. aprīļa spriedumu lietā C-375/90 Komisija/Grieķija (Recueil, I-2055. lpp., 34. punkts), kurā, tā kā “Grieķijas Republika rakstiskajos apsvērumos un tiesas sēdē sniedza detalizētu informāciju, lai parādītu, ka tā patiesībā atbilda III pielikuma prasībām, un Komisija neapstrīdēja šīs informācijas pareizību”, Tiesa nosprieda, ka Komisija nav pamatojusi savu apgalvojumu, ka attiecīgā regulējuma noteikumi nav ievēroti.

( 26 ) Skat. iepriekš 13. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā 272/86 Komisija/Grieķija, 21. punkts. Skat. arī 2006. gada 4. maija spriedumu lietā C-508/03 Komisija/Apvienotā Karaliste (Krājums, I-3969. lpp., 80. punkts).

( 27 ) Sal. ar to, ko Tiesa būtībā nosprieda iepriekš 13. zemsvītras piezīmē minētajā lietā 272/86 Komisija/Grieķija, ka, lai gan Komisijai ir pienākums pierādīt savu apgalvojumu, dalībvalsts, kad Komisija ir iesniegusi pietiekamus pierādījumus par pienākumu neizpildi, nevar tikai aprobežoties ar šo faktu noliegšanu. Dalībvalstij pēc būtības un detalizēti ir jāapstrīd iesniegtās ziņas un no tām izrietošās sekas. Ja tā to nedara, apgalvojumi ir jāuzskata par pamatotiem.

( 28 ) Šajā sakarā skat. ģenerāladvokāta Hēlhuda [Geelhoed] 2004. gada 23. septembra secinājumus iepriekš 12. zemsvītras piezīmē minētajā lietā C-494/01 Komisija/Īrija, 55. punkts.

( 29 ) 1996. gada 5. marta spriedums apvienotajās lietās C-46/93 un C-48/93 (Recueil, I-1029. lpp., 20. punkts).

( 30 ) Lenaerts, K., Arts, D., Maselis, I. Procedural Law of the European Union. 2. izdevums, Londona, 2006, 133. lpp., 5-008. iedaļa, kurā minēts, piemēram, 1985. gada 9. maija spriedums lietā 21/84 Komisija/Francija (Recueil, 1355. lpp.), spriedums lietā 35/84 Komisija/Itālija (Recueil, 545. lpp.), spriedums lietā C-150/00 Komisija/Austrija (Recueil, I-3887. lpp.) un spriedums lietā C-41/02 Komisija/Nīderlande (Krājums, I-11375. lpp.).

( 31 ) Līdzīgi kā iepriekš 12. zemsvītras piezīmē minētajā lietā C-494/01 Komisija/Īrija Grieķija i) kopumā nav radījusi un/vai īstenojusi nepieciešamo tiesisko un administratīvo ietvaru, lai pareizi piemērotu un realizētu Direktīvas 93/36 un Direktīvas 93/42 normas, kā arī ii) nav piemērojusi un īstenojusi in casu normas. Šķiet, objektīvi pastāv vispārēja tendence, ka Grieķijas iestādes pieļauj šo noteikumu neievērošanu (sal. ar iepriekš 12. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā C-494/01 Komisija/Īrija, 132. punkts).

( 32 ) Attiecībā uz prakses saistībā ar valsts tiesību “neitrālu” normu saderību ar Kopienu tiesībām tiesu rīcības kontekstā skat. 2003. gada 9. decembra spriedumu lietā C-129/00 Komisija/Itālija (Recueil, I-14637. lpp.). Tajā Tiesa ir noteikusi nosacījumus, kad valsts tiesu prakse var veidot dalībvalsts pienākumu neizpildi EKL 226. panta nozīmē.

( 33 ) Skat. ģenerāladvokāta Hēlhuda [Geelhoed] secinājumus iepriekš 12. zemsvītras piezīmē minētajā lietā C-494/01 Komisija/Īrija, 48. punkts, kuros viņš norāda, ka, “ierobežojot stāvokļa labošanas pasākumus tikai attiecībā uz konkrētiem neatbilstības gadījumiem, paliktu neskarti pārējie neizpildes gadījumi līdz brīdim, kad tos identificētu un apstrīdētu [..] Komisija jaunā tiesvedībā par pārkāpumiem [..]. Tikmēr pastāv situācija, kas ir pretrunā ar to, kādu paredz Kopienas pasākumi.”

( 34 ) Turpat, 45. un 46. punkts.

( 35 ) 1983. gada 1. marta spriedums lietā 301/81 (Recueil, 467. lpp., 6. punkts).

( 36 ) Šajā ziņā skat. iepriekš 16. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā San Rocco, 91. punkts.