ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 335/33

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 31. maijā iesniedza Bundesverwaltungsgericht (Austrija) – Corbin Opportunity Fund Lp u.c.

(Lieta C-309/16)

(2016/C 335/44)

Tiesvedības valoda – vācu

Iesniedzējtiesa

Bundesverwaltungsgericht

Pamatlietas puses

Prasītāji: Corbin Opportunity Fund Lp, Corbin Capital Partners, Redwood Drawdown Master Fund Lp, Redwood Opportunity Master Fund Ltd, Redwood Capital Management LLC, Pontus Holdings Ltd, RMF Financial Holdings Sàrl

Atbildētāja: Finanzmarktaufsichtsbehörde

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 15. maija Direktīva 2014/59/ES, ar ko izveido kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību atveseļošanas un noregulējuma režīmu un groza Padomes Direktīvu 82/891/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/24/EK, 2002/47/EK, 2004/25/EK, 2005/56/EK, 2007/36/EK, 2011/35/ES, 2012/30/ES un 2013/36/ES, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1093/2010 un (ES) Nr. 648/2012 (1), it īpaši tās 1. panta 1. punkts un 2. panta 1. punkta 2) apakšpunkts, ir ratione temporis un ratione materiae piemērojama pamatlietā aplūkotajai noregulējamai sabiedrībai, kuras noregulēšana ar valstī paredzētajiem mehānismiem jau ir sākta pirms direktīvas transponēšanas termiņa beigām un tiek turpināta laikā pēc transponēšanas termiņa beigām, pamatojoties uz valsts normām, ar ko transponē minēto direktīvu?

2) Vai Direktīvā 2014/59/ES šādas noregulējamās sabiedrības kreditoriem, kuri noregulējuma iestādē ir iesnieguši pieteikumu “pārbaudīt un aizliegt” konkrētus noregulējamās sabiedrības iecerētus vai jau noslēgtus tiesiskus darījumus ar citiem kreditoriem (piemēram, tiesas izlīgumu), ir piešķirtas tiesības, kuru aizsardzībai tie var izmantot administratīvas un tiesas procedūras?

(1) OV L 173, 190. lpp.
8.

Ja tiek uzskatīts, ka uzņēmējsabiedrība, kura ir dalībvalsts rezidents (mātesuzņēmums), faktiski nav atbrīvota no nodokļa ienākuma gūšanas vietā saskaņā ar Direktīvu 2003/49/EK par procentu maksājumiem, kas ir saņemti no uzņēmējsabiedrības, kura ir citas dalībvalsts rezidents (meitasuzņēmums), un tiek uzskatīts, ka pēdējās minētās dalībvalsts mātesuzņēmums ir nodokļu maksātājs ar ierobežotu nodokļu maksāšanas pienākumu par šiem procentiem minētajā dalībvalstī, vai EK līguma 43. pants, to lasot kopsakarā ar EK līguma 48. pantu (pakārtoti, EK līguma 56. pantu), apskatot atsevišķi vai kopumā, nepieļauj tādu tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru: a) pēdējā no minētajām dalībvalstīm pieprasa, lai procentus maksājošā persona par procentiem ietur nodokli ienākuma gūšanas vietā, un liek šai personai uzņemties atbildību attiecībā pret iestādēm par ienākuma gūšanas vietā neieturēto nodokli, savukārt šāda pienākuma ieturēt nodokli ienākuma gūšanas vietā nav, ja procentu saņēmējs ir rezidents pēdējā no minētajām dalībvalstīm? b) mātesuzņēmumam pēdējā no minētajām dalībvalstīm nebūtu jāmaksā uzņēmumu ienākuma nodokļa avansa maksājumi pirmo divu finanšu gadu laikā un būtu jāsāk maksāt uzņēmumu ienākuma nodoklis tikai daudz vēlāk, nekā nodokļu maksāšanas termiņš ienākuma gūšanas vietā? Eiropas Savienības Tiesa tiek lūgta atbildi uz 7. jautājumu iekļaut atbildē uz 8. jautājumu.
2)

Gadījumā, ja ir jāuzskata, ka Regula Nr. 800/2008 attiecas uz visām kolektīvajām procedūrām, vai – konkrēti runājot par Karaļa dekrēta Nr. 267/1942 186.a pantā minētā preventīvās vienošanās ar kreditoriem darbības turpināšanai institūtu – Regulas Nr. 800/2008 1. panta 7. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka vienkārša priekšnoteikumu pastāvēšana, lai attiecībā uz uzņēmēju, kurš vēlas saņemt subsīdiju no struktūrfondiem, uzsāktu kolektīvo procedūru, liedz piešķirt finansējumu vai arī uzliek valsts pārvaldības iestādei pienākumu atsaukt jau piešķirtos finanšu līdzekļus, vai arī, gluži pretēji, grūtību stāvoklis ir jāpārbauda katrā konkrētā gadījumā, ņemot vērā, piemēram, procedūras uzsākšanai vajadzīgo laiku, to, kā uzņēmējs pilda uzņemtās saistības, un jebkuru citu svarīgu apstākli?
—

54.–57. punkts un 59.–63. punkts, kas attiecas uz to, ka Komisija nav pildījusi savu pienākumu atbilstoši Pievienošanās akta 36. punktam uzraudzīt, lai Horvātijas Republika pilda savas saistības atbilstoši Pievienošanās akta VII pielikuma 3. punktam turpināt uzlabot savas tiesu sistēmas efektivitāti, ņemot vērā to, ka no prasības pieteikuma pielikumiem izriet, ka Komisija ir norādījusi informāciju savās pārraudzības tabulās par laikposmu no 2012. gada 1. septembra līdz 2013. gada 28. februārim, tajās iekļaujot kļūdainus datus, ko sniegusi Horvātijas Tieslietu ministrija par to, ka samazinās tiesvedības un izpildes procedūras Horvātijas municipālajās un komerctiesās, nekādi nepārbaudot vai neanalizējot ar līdzīgu avotu vai aprēķinu starpniecību, tādējādi pierādot būtisku nolaidību, ņemot vērā šo tabulu izstrādes nozīmi;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 243/21

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 20. aprīlī iesniedza Административен съд - Варна (Bulgārija) – “МИП-ТС”ООД/Началник на Митница Варна

(Lieta C-222/16)

(2016/C 243/22)

Tiesvedības valoda – bulgāru

Iesniedzējtiesa

Административен съд - Варна

Pamatlietas puses

Prasītāja: “МИП-ТС”ООД

Atbildētājs: Началник на Митница Варна

Prejudiciālais jautājums

Vai Padomes 2011. gada 3. augusta Īstenošanas regulas (ES) Nr. 791/2011 1. panta 1. punkts attiecas uz konkrētu stikla šķiedras sieta audumu importu, kam gan garumā, gan platumā sieta acs izmērs ir lielāks par 1,8 mm un kas sver vairāk nekā 35 g/m2, izņemot stikla šķiedras diskus, un kurus patlaban klasificē ar KN kodiem ex 7019 51 00 un ex 7019 59 00 (Taric kodi 7019 51 00 10 un 7019 59 00 10), un kuri 2012. gada 10. aprīlī tika deklarēti muitas procedūrai “Laišana brīvā apgrozībā un galapatēriņš” kā Taizemes izcelsmes preces un no Taizemes tika nosūtīti, tomēr faktiski ir Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes preces un šī izcelsme tika konstatēta OLAF izmeklēšanas ietvaros, īstenojot Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1073/1999, un sagatavotajā ziņojumā?
1.

Ar pirmo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot non ultra petita konceptu, lai ierobežotu savu rīcību, kaut gan Vispārējā tiesa bija pati uzskatījusi, ka pastāv būtiskas sabiedriskās kārtības nepilnības, kas Eiropas Komisijas lēmumu padara pilnībā prettiesisku. Pati pēc savas iniciatīvas izvirzot sabiedriskās kārtības jautājumu un izlemjot tajā izskatāmo lietu, pamatojoties uz šo jautājumu, Vispārējā tiesa neesot spriedusi ultra petita, un tādējādi esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatīdama, ka to ierobežo non ultra petita princips, kad tā lēma par sava nolēmuma sekām sprieduma rezolutīvajā daļā.
1)

Vai akcionāru kopsapulces lēmums, ar kuru tika atbalstīta SC ELECTROCENTRALE GRUP SA parāda RON 28 709 475,13 apmērā attiecībā pret COMPLEXUL ENERGETIC OLTENIA SA izbeigšana, veicot atmaksas ar izpildījumu (datio in solutum) darījumu ar aktīvu, ko veido īpašumi, kas ar Nr. 70301 ierakstīti Brăila [Breilas] Chișcani [Kiškaņas] pašvaldības zemesgrāmatā, un ar kuru vienlaikus tika noteikts samaksāt SC ELECTROCENTRALE GRUP SA starpību starp aktīva tirgus vērtību un COMPLEXUL ENERGETIC OLTENIA SA kredīta vērtību, kas tika pieņemts, balsojot Rumānijas valstij, ko pārstāv Ministerul Economiei – Departamentul pentru energie, kā akcionāram, kam pieder 77,17 % no COMPLEXUL ENERGETIC OLTENIA SA pamatkapitāla, ir valsts atbalsts Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta izpratnē, un, proti: i) vai tas ir atbalsts, ko piešķir valsts vai no valsts līdzekļiem, ii) vai pasākumam ir selektīvs raksturs un iii) vai tas var iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm?
2)

Vai Direktīvas 2006/54 1[4.] panta 1. punkta c) apakšpunkts un Direktīvas 2000/78 3. panta 1. punkta c) apakšpunkts saistībā ar Pamattiesību hartas 30., 47. pantu un 52. panta 1. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu Līguma par Eiropas Savienības darbību 157. panta 3. punktā paredzētu valsts pasākumu kā Zakon za zashtita ot diskriminatsia [Likuma par aizsardzību pret diskrimināciju] 21. pants, aplūkojot to saistībā ar Zakon za darzhavnia sluzhitel [Likuma par ierēdņiem] 106. panta 1. punkta 2. apakšpunktu, ja abās minētajās valsts tiesību normās pirmajā prejudiciālajā jautājumā minētajā civildienesta ierēdņa atlaišanas gadījumā (saistībā ar tādu vienādu amatu skaita samazināšanu, kurus ieņem gan vīrieši, gan sievietes) nepārprotami nav noteikts izvēles pienākums un kritēriji kā daļa no tiesībām atlaist personu – abi šie elementi administratīvajā un tiesu praksē tiek atzīti tikai tad, ja par atlaišanu atbildīgā iestāde pēc saviem ieskatiem ir apstiprinājusi procedūru un kritērijus, kamēr turpretī identiskā valsts iestādes darbinieka atlaišanas gadījumā normatīvi ir noteikts izvēles pienākums un izvēles kritēriji kā daļa no šīs iestādes tiesībām atlaist personu?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 270/13

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2015. gada 26. marta spriedumu lietā T-581/13 Royal County of Berkshire Polo Club/ITSB 2015. gada 4. jūnijā iesniedza Royal County of Berkshire Polo Club Ltd

(Lieta C-278/15 P)

(2016/C 270/17)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Royal County of Berkshire Polo Club Ltd (pārstāvis – J. Maitland-Walker, Solicitor)

Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

Ar 2016. gada 14. janvāra rīkojumu Tiesa (sestā palāta) nolēma, ka apelācijas sūdzība nav pieņemama.
4)

Vai tāds līguma noteikums kā tas, kas ir ietverts Līguma vispārējo noteikumu 4.2. [punktā], saskaņā ar kuru bankai attiecībā uz aizdevumu, kas ir piešķirts CHF, ir atzītas tiesības to pārvērst valsts valūtā gadījumā, ja maiņas kursa svārstību rezultātā kurss ir paaugstinājies, pārsniedzot 10 %, salīdzinājumā ar kursa vērtību līguma parakstīšanas dienā, lai novērstu to, ka bankai turpina palielināties risks tikt pakļautai ārvalstu valūtas riskam, ja līdzīgas tiesības nav atzītas patērētājam, ietilpst Direktīvas 93/13 aizsardzības jomā, vai arī uz to neattiecas vērtējums par ļaunprātīgo raksturu?
6.

No Regulas Nr. 207/2009 66. panta 2. punkta interpretācijas, uz kuru atsaucas prasītāja, izriet: 1) Regulas Nr. 207/2009 iekšējā struktūra, it īpaši tas, ka — Regulas Nr. 207/2009 66. panta 2. punkts veido izņēmumu minētās regulas kontekstā, jo saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu nereģistrē preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējuma vai norādes, kas tirdzniecībā var kalpot, lai norādītu preču ražošanas vai pakalpojumu sniegšanas ģeogrāfisko izcelsmi; — saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 67. panta 2. punktu noteikumos, kas reglamentē Kopienas kolektīvās preču zīmes, kuru veido ģeogrāfiska norāde, izmantošanu, jebkurai personai, kuras preces vai pakalpojumi nāk no attiecīgā ģeogrāfiskā reģiona, ir jāatļauj kļūt par asociācijas, kas ir preču zīmes īpašniece, biedri un līdz ar to Kopienas kolektīvā preču zīme, kuru veido ģeogrāfiska norāde, nekad neļauj nošķirt asociācijas, kas ir preču zīmes īpašniece, preces un pakalpojumus no pārējo uzņēmumu precēm un pakalpojumiem. 2) minētās tiesību normas interpretācijas Regulas Nr. 1151/2012 (2) un TRIPS nolīguma gaismā, saskaņā ar kuru ir jānodrošina augsts aizsardzības līmenis ģeogrāfiskajām norādēm un saskaņā ar kuru ir jāaizliedz tāds preces izskats, kas norāda vai ļauj pieņemt, ka konkrētās preces izcelsme ir ģeogrāfisks reģions, kas nav tās faktiskā izcelsmes vieta, tādējādi maldinot sabiedrību par preces ģeogrāfisko izcelsmi.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 106/24

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 28. decembrī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Itālija) – MB Srl/Società Metropolitana Acque Torino (SMAT)

(Lieta C-697/15)

(2016/C 106/25)

Tiesvedības valoda – itāļu

Iesniedzējtiesa

Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

Pamatlietas puses

Prasītāja: MB Srl

Atbildētāja: Società Metropolitana Acque Torino (SMAT)

Prejudiciālais jautājums

Vai Kopienu tiesiskās paļāvības aizsardzības un tiesiskās noteiktības principi, kopā ar preču brīvas aprites, brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības principiem, kas paredzēti Līgumā par Eiropas Savienības darbību (LESD), kā arī no tiem atvasinātajiem principiem, piemēram, vienlīdzīgas attieksmes principu, nediskriminācijas principu, savstarpēju atzīšanu, samērīgumu un pārskatāmību, kas (visnesenāk) paredzēti Direktīvā 2014/24/ES (1), pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds ir Itālijas tiesiskais regulējums, kurš izriet no 2006. gada Leģislatīvā dekrēta Nr. 163 87. panta 4. punkta un 86. panta 3.a punkta, kopsakarā ar 2008. gada Leģislatīvā dekrēta Nr. 81 26. panta 6. punktu, atbilstoši vienveidīgai tiesiskai interpretācijai saskaņā ar Codice del processo amministrativo 99. pantu, kas sniegta Adunanza plenaria del Consiglio di Stato 2015. gada spriedumos Nr. 3 un Nr. 9, atbilstoši kurai tas, ka publisko būvdarbu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā iesniegtajos ekonomiskajos piedāvājumos nav atsevišķi norādītas uzņēmuma drošības izmaksas, katrā ziņā izraisa uzņēmuma, kurš iesniedzis piedāvājumu, izslēgšanu arī gadījumā, ja atsevišķas norādīšanas pienākums nav konkrēti norādīts nedz konkursa nolikumā, nedz tam pievienotajā veidlapā, kura aizpildāma, lai iesniegtu piedāvājumus, un arī neatkarīgi no tā, ka pēc būtības piedāvājumā ir ievērotas minimālās uzņēmuma drošības izmaksas?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 26. februāra Direktīva 2014/24/ES par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV L 94, 65. lpp.).
2)

Vai Eiropas Savienības tiesības, it īpaši LES 4. panta 3. punkts, lasot to kopā ar LESD 325. pantu un Direktīvu 2006/112/EK, kas nosaka dalībvalstīm pienākumu paredzēt efektīvus, atturošus un samērīgus sodus Savienības finanšu interešu aizsardzībai, var tikt interpretētas tādējādi, ka tās liedz pieņemt tādu valsts tiesību normu, kas izslēdz iespēju sodīt apsūdzēto personu (vai tas būtu direktors, juridiskais pārstāvis, persona, kas deleģēta veikt ar nodokļiem saistītas funkcijas, vai pārkāpuma līdzizdarītājs), ja vienība, kurai ir juridiskās personas statuss un kurā ietilpst iepriekš minētā persona, ir novēloti nomaksājusi nodokli un administratīvos sodus saistībā ar PVN, lai gan nodokļu pārbaude jau ir notikusi un ir jau sākts kriminālprocess, lieta ir nodota tiesai, tiesas procesā ir konstatēta procesuālā sacīkstes procesa uzsākšana [starp pusēm], un iekams nav nolasīts paziņojums par debašu sākšanu, sistēmā, kurā iepriekš minētajam direktoram, juridiskajam pārstāvim vai to deleģētai personai un pārkāpuma līdzizdarītājam netiek uzlikts neviens cits sods, pat ne administratīvs sods?
3)

Vai Direktīvas 2006/112/EK 273. pants, 73. pants un 80. pants, skatot tos kopā un ņemot vērā vienlīdzīgas attieksmes un samērīguma principus, ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstij ir tiesības, balstoties uz valsts tiesību normām, ar kurām netransponē PVN direktīvu, aprēķināt nodokļu bāzi nodokļu maksātāja veiktām preču piegādēm, atkāpjoties no PVN direktīvas 73. pantā paredzētā vispārējā regulējuma un 80. pantā skaidri paredzētajiem izņēmumiem, ja mērķis ir, no vienas puses, novērst krāpšanos ar pievienotās vērtības nodokli un, no otras puses, nodrošināt iespējami ticamu nodokļu bāzi attiecīgajiem darījumiem?
1)

Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5. un 7. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka aviosabiedrību pasažieriem var būt tiesības saņemt kompensāciju atbilstoši minētajai regulai vairāk nekā vienu reizi uz vienas un tās pašas rezervācijas pamata, ja lidojums, uz kuru apkalpojošais gaisa pārvadātājs ir pārreģistrējis pasažieri, ir ticis atcelts vai kavējas vairāk nekā trīs stundas, kas nozīmētu, ka kompensācija saskaņā ar regulas 7. pantu nav noteiktas likmes, bet gan ir atkarīga no atcelto lidojumu skaita vai no atcelto lidojumu apmēra un tādējādi – no kavējuma?
2)

Apstiprinošas atbildes uz 1) jautājumu gadījumā: a) vai, izvērtējot jautājumu par to, vai laulības šķiršanu var atzīt valsts teritorijā, ir jāpiemēro arī Regulas (ES) Nr. 1259/2010 10. pants? b) Apstiprinošas atbildes uz 2) jautājuma a) punktu gadījumā: 1. vai ir abstrakti jāņem vērā salīdzinājums, kurš parāda, ka, lai arī saskaņā ar tās valsts tiesību aktiem, kurā atrodas tiesa, pieeja laulības šķiršanai ir arī otrajam laulātajam, šī laulības šķiršana, ņemot vērā otra laulātā dzimumu, ir pakļauta dažādiem procesuāliem un materiāltiesiskiem nosacījumiem nekā pirmā laulātā pieeja laulības šķiršanai, vai arī 2. šī noteikuma spēkā esamība ir atkarīga no tā, vai ārvalsts tiesību akta, kurš, abstrakti skatoties, ir diskriminējošs, piemērošana arī ir diskriminējoša konkrētajā gadījumā? c) Apstiprinošas atbildes uz 2) jautājuma b) punktu gadījumā: vai tas, ka diskriminētais laulātais piekrīt laulības šķiršanai, tostarp attiecīgi par to saņemot kompensāciju, pats par sevi pamato šīs tiesību normas nepiemērošanu?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 294/17

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 19. maijā iesniedza Naczelny Sąd Administracyjny (Polija) – Minister Finansów/Janowi Mateusiakowi

(Lieta C-229/15)

(2015/C 294/23)

Tiesvedības valoda – poļu

Iesniedzējtiesa

Naczelny Sąd Administracyjny

Pamatlietas puses

Prasītājs: Minister Finansów

Atbildētājs: Jan Mateusiak

Prejudiciālais jautājums

Vai Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 18. panta c) punkts ir jāsaprot tādējādi, ka pēc koriģēšanas laikposma beigām, kas ir paredzēts direktīvas 187. pantā, nodokļu maksātāja pamatlīdzekļiem, kurus iegādājoties, nodokļu maksātājs ir ieturējis priekšnodokli, brīdī, kad tas pārtrauc darbību, netiek uzlikts nodoklis un tie netiek iekļauti inventāra sarakstā, ja ir beidzies likumā noteiktais priekšnodokļa par to iegādi koriģēšanas laikposms, kas tiek noteikts atbilstoši šo līdzekļu paredzamajam ekspluatācijas laikam nodokļu maksātāja saimnieciskajā darbībā, vai arī tādējādi, ka neatkarīgi no koriģēšanas laikposma pamatlīdzekļiem ir jāuzliek nodoklis saimnieciskās darbības izbeigšanas brīdī?

(1) OV L 347, 1. lpp.
I

Saistībā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 17. jūnija Regulu (EK) Nr. 593/2008 par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām (Roma I) (1) (turpmāk tekstā –“Regula Nr. 593/2008”): 1) Vai Regulas Nr. 593/2008 10. panta 2. punktā rodamo formulējumu “no apstākļu kopuma izriet” dalībvalsts tiesa drīkst interpretēt tādējādi, ka to “vērā ņemamo apstākļu kopuma” – pēc kura nosakāms, vai saskaņā ar attiecīgā līdzēja pastāvīgās mītnesvietas tiesību aktiem ir loģiski, ka piekrišana nolīgtajam nav dota, – vērtējumam ir jāattiecas uz līguma noslēgšanas, priekšmeta un izpildes apstākļu kopumu? 1.1) Vai no iepriekšējā 1. punktā aprakstītās situācijas izrietošās sekas 10. panta 2. punkta izpratnē jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja, kādam no līdzējiem atsaucoties [uz savas pastāvīgās mītnesvietas tiesību aktiem], no vērā ņemamo apstākļu kopuma ir redzams, ka saskaņā ar šā panta 1. punktu izdarītā piekrišana piemērojamajiem tiesību aktiem nebija šā līdzēja rīcības loģiskas sekas, jautājums par to, vai ir šāda līguma klauzula, un vai tā ir spēkā esoša, tiesai ir jāizvērtē saskaņā ar tā līdzēja pastāvīgās mītnesvietas tiesību aktiem, kurš uz to šādi atsaucies? 2) Vai šīs dalībvalsts tiesa drīkst interpretēt Regulas Nr. 593/2008 10. panta 2. punktu tādējādi, ka tiesa drīkst brīvi pēc saviem ieskatiem – ņemot vērā lietas apstākļu kopumu – novērtēt, vai saskaņā ar 10. panta 1. punktu izdarītā piekrišana tam, kādi tiesību akti ir piemērojami, ievērojot vērā ņemamo apstākļu kopumu, nav šā līdzēja rīcības loģiskas sekas? 3) Vai gadījumā, ja – saskaņā ar Regulas Nr. 593/2008 10. panta 2. punktu – kāds no līdzējiem atsaucas uz savas pastāvīgās mītnesvietas tiesību aktiem, lai pierādītu, ka tas nolīgtajam nav devis savu piekrišanu, dalībvalsts tiesai ir jāņem vērā šā līdzēja pastāvīgās mītnesvietas tiesību akti, lai noskaidrotu, vai saskaņā ar šīs valsts tiesību aktiem, ievērojot minēto “apstākļu kopumu”, šā līdzēja piekrišana līgumā norādīto tiesību aktu piemērojamībai nebija loģiska rīcība? 3.1) Vai šajā gadījumā Kopienu tiesībām ir pretrunā, ka dalībvalsts tiesa to interpretē tādējādi, ka to “apstākļu kopuma”, pēc kura nosakāms, vai ir loģiski, ka piekrišana nolīgtajam nav dota, vērtējums attiecas uz līguma noslēgšanas, priekšmeta un izpildes apstākļu kopumu?
1)

Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (1), 1. panta 9. punkts ir jāsaprot tādējādi, ka iestāde/komercsabiedrība ir “publisko tiesību subjekts” tikai tāpēc, ka vairāk nekā 30 % no tās ieņēmumiem no tās darbības iepriekšējā gadā veido Natsionalna zdravnoosiguritelna kasa (Valsts slimokase) apmaksātas medicīniskās darbības, kuras tiek veiktas efektīvas konkurences ar citām veselības aprūpes iestādēm apstākļos?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 171/20

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 6. martā iesniedza Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) – Secretary of State for the Home Department/NA

(Lieta C-115/15)

(2015/C 171/24)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Pamatlietas puses

Prasītājs: Secretary of State for the Home Department

Atbildētāja: NA

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai trešās valsts valstspiederīgajai, kas ir Savienības pilsoņa bijusī laulātā, lai saglabātu uzturēšanās tiesības atbilstoši Direktīvas 2004/38/EK (1) 13. panta 2. punktam, ir jāspēj pierādīt, ka viņas bijušais laulātais ir izmantojis ar Līgumu piešķirtās tiesības uzņemošajā dalībvalstī viņu šķiršanās laikā?

2) Vai Savienības pilsonim ir ar Savienības tiesībām piešķirtas tiesības uzturēties uzņemošajā dalībvalstī atbilstoši LESD 20. un 21. pantam, ja vienīgā valsts Savienībā, kurā pilsonim ir tiesības uzturēties, ir viņa pilsonības valsts, lai arī kompetentā tiesa ir konstatējusi, ka pilsoņa izraidīšana no uzņemošās dalībvalsts uz viņa pilsonības valsti pārkāptu viņa tiesības atbilstoši ECPAK 8. pantam un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. pantam?

3) Ja tādā gadījumā kā 2. jautājumā (iepriekš) Savienības pilsonis ir bērns, vai vecākam, kurš ir šī bērna vienīgais aizgādnieks, ir atvasinātas uzturēšanās tiesības uzņemošajā dalībvalstī, ja bērnam būtu jāpavada savs vecāks viņa izraidīšanas no uzņemošās dalībvalsts gadījumā?

4) Vai bērnam ir tiesības uzturēties uzņemošajā dalībvalstī saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 1612/68 (2) 12. pantu (tagad Regulas (ES) Nr. 492/2011 (3) 10. pants), ja bērna vecāks, kurš ir Savienības pilsonis un kurš ir bijis nodarbināts uzņemošajā dalībvalstī, ir pārtraucis uzturēšanos uzņemošajā dalībvalstī pirms bērns sāk iet skolā šajā valstī?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, (OV L 157, 77. lpp.).

(2) Padomes 1968. gada 15. oktobra Regula (EEK) Nr. 1612/68 par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Kopienā (OV L 257, 2. lpp.).

(3) Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 5. aprīļa Regula (ES) Nr. 492/2011 par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Savienībā (OV L 141, 1. lpp.).