ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
178

Netiek apšaubīts, ka, atšķirībā no prasītājas, citiem izlasē iekļautajiem Ķīnas ražotājiem eksportētājiem analogās valsts ražotājs nav atļāvis piekļūt datiem, kurus tas ir iesniedzis Komisijā normālās vērtības aprēķināšanai. No Pamatregulas 19. panta 5. punkta izriet, ka, nepastāvot šādai atļaujai, iestādēm ir pienākums nepubliskot informāciju, kuru persona, kas to sniegusi, lūdz uzskatīt par konfidenciālu. Turpretī, kā tika norādīts 164.–168. punktā, no Pamatregulas 19. panta 1. punkta un 20. panta 4. punkta, tos interpretējot judikatūras gaismā, izriet, ka, pat pastāvot konfidenciālai informācijai, it īpaši saistībā ar komercnoslēpumu, iestādēm ir zināma rīcības brīvība, kas it īpaši ļauj līdzsvarot intereses, kuras tiek aizsargātas ar šo konfidencialitāti, un ieinteresēto pušu, kas lūdz publiskot šo informāciju, tiesībām uz aizstāvību. Protams, pretēji prasītājas norādītajam, analogās valsts ražotāja atļauja tai pilnībā nesniedz piekļuvi pieprasītajai informācijai. Tomēr ir taisnība, ka, atšķirībā no citiem izlasē iekļautajiem Ķīnas ražotājiem eksportētājiem, tai šīs atļaujas dēļ vismaz ir tiesības uz to, lai tās pieteikuma pamatotība tiktu izvērtēta, balstoties uz viņas tiesību uz aizstāvību un interešu, kuras aizstāv pieprasītās informācijas konfidencialitāte, līdzsvarošanu.
75

Visbeidzot, attiecībā uz atsaukšanos uz principu non bis in idem un nelemjot par šī replikas stadijā izvirzītā argumenta pieņemamību, pietiek konstatēt, ka abi pārējie Komisijas lēmumi, uz kuriem norāda Grieķijas Republika un ar kuriem no Savienības finansējuma ir izslēgti atsevišķi dalībvalstu izdevumi, lasot tos kopsakarā ar to attiecīgajiem kopsavilkuma ziņojumiem, attiecas uz pieprasījuma gadiem, atbalsta shēmām vai dažādām nepilnībām, kas aplūkotas šajā lietā. Tādējādi Grieķijas Republikas izvirzītais arguments ir acīmredzami nepamatots.
76

Tas pats attiecas uz argumentu par to, ka Parlaments esot samazinājis prasības attiecībā uz kvalitāti un sniedzamo pakalpojumu apjomu, tos samazinot no 400000 līdz 300000 nobrauktām stundām. Šis arguments balstās uz prasītāju pieļauto pārpratumu, kā tostarp izriet no 2012. gada 28. novembra sarunu sanāksmes protokola un kā prasītājas ir atzinušas tiesas sēdē (skat. iepriekš 52. punktu). Līdz ar to nav jānosaka, vai, kā apgalvo prasītājas, atšķirību gadījumā specifikācijām ir prioritāte pār paziņojumu par līgumu. Turklāt jānorāda, ka replikā prasītājas atzīst, ka tehniskie nosacījumi (kas nav pakalpojumu apjoms) nav tikuši grozīti.
48

Turklāt prasītāji apstiprina, ka, lai tiesiskais regulējums būtu “konkrēts” Regulas Nr. 1907/2006 58. panta 2. punkta izpratnē, pietiek ar to, ka tajā ir norāde uz vielu kategoriju un tostarp klasifikācijas kritērijiem. Pirmais prasītājs citē kādu ECHA dokumentu “Preparation of draft Annex XIV entries for the third recommandation of substances to be included in Annex XIV – General Approach” (Projektu sagataves vielu iekļaušanai XIV pielikumā trešajiem ieteikumiem par vielām, kas iekļaujamas XIV pielikumā – Vispārējā pieeja), no kura izrietot, ka vielas piederība kādai no tādām kategorijām kā “kancerogēnas vielas” vai “mutagēnas vielas” ir pietiekama, lai uzskatītu, ka tiesiskais regulējums par kādu no šīm kategorijām ir konkrēts.
154

Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka, darījumu attiecības, kas var tikt atklātas, publiskojot satura rādītājā minēto juridisko personu identitāti, ir vairāk nekā piecus gadus vecas un tātad pārāk “senas”, lai varētu tikt uzskatīts, ka uz tām joprojām attiecas Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta pirmajā ievilkumā paredzētais izņēmums. Tomēr šāds arguments ir ne tikai pārāk vispārīgs, lai ar to varētu atspēkot vispārējo prezumpciju, uz kuru atsaukusies Komisija, bet arī nav noteicošs. Šajā ziņā ir tiesa, ka no judikatūras izriet, ka tas, ka informācija, kurā var būt iekļauts komercnoslēpums vai kura ir konfidenciāla, ir piecus vai vairāk gadus veca un tādējādi ir uzskatāma par novecojušu, izņemot, ja tiek pierādīts, ka tā vēl joprojām ir nozīmīgs elements no uzņēmuma, uz kuru tā attiecas, komerciālā stāvokļa viedokļa (skat. rīkojumu, 2005. gada 22. februāris, Hynix Semiconductor/Padome, T‑383/03, Krājums, EU:T:2005:57, 60. punkts un tajā minētā judikatūra). No minētā vispārīgāk arī izriet, ka negatīvās sekas, kas var būt slepenas komerciālas informācijas publiskošanai, var būt mazākas tādēļ, ka šī informācija ir novecojusi (šajā ziņā skat. rīkojumu, 1996. gada 19. jūnijs, NMH Stahlwerke u.c./Komisija, T‑134/94, no T‑136/94 līdz T‑138/94, T‑141/94, T‑145/94, T‑147/94, T‑148/94, T‑151/94, T‑156/94 un T‑157/94, EU:T:1996:85, 24. un 32. punkts). Tomēr tas neizslēdz to, ka uz šādu informāciju joprojām var attiekties Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta pirmajā ievilkumā paredzētais izņēmums, kā tas izriet no šā sprieduma 63. punktā minētās judikatūras.
37

ITSB tāpat kā persona, kas iestājusies lietā, apstrīd to, ka res judicata spēka vai non bis in idem principi un vispārējais tiesību princips venire contra factum proprium būtu piemērojami administratīvajā procesā tajā. Šie abi lietas dalībnieki arī apstrīd agrākās Kopienas preču zīmes faktiskas izmantošanas pierādījumu esamību, jo šajā ziņā iesniegtie pierādījumi neesot bijuši pietiekami. Tādējādi pēc maksātnespējas procesa sabiedrības, kas izmanto minēto preču zīmi, ekonomiskā darbība esot izbeigta, jo pēdējie šīs sabiedrības pārskati esot tikuši iesniegti 2004. gadā un tās rūpnīca tikusi slēgta 2007. gadā. Šī rūpnīca jau esot bijusi tuvu slēgšanai, kad kāds investors no Krievijas to 2004. gadā pārpirka. Prasītāja neesot pierādījusi ne faktisku esamību tirgū, ne to, ka “TVR” automašīnas minētajā laikposmā patiešām tikušas pārdotas. Pārāk vispārīga un neuzticama norāde par to, ka 2006. gadā ražošana esot samazinājusies līdz divām vai trim automašīnām nedēļā, neesot pietiekama. Turklāt, ja pierādīta dalība autoizstādēs būtu norāde par esamību tirgū, šāda paraugu izstādīšana, kā piemēram, TVR Sagaris izstādīšana autoizstādē Birmingemā (Apvienotā Karaliste) 2004. gadā, nenozīmējot, ka attiecīgā mašīna būtu nodota ražošanai vai pēc šiem pasākumiem būtu tikusi pārdota. Tāpat reklāmas materiāli un paziņojumi presei nepierādot ne to, ka konkrētie modeļi patiešām attiecīgajā laikposmā tikuši pārdoti, ne īstas tirgus daļas esamību. Prasītāja [tad] būtu varējusi iesniegt pārliecinošus pierādījumus par agrākās Kopienas preču zīmes faktisku izmantošanu, kā, piemēram, konkrētās sabiedrības grāmatvedības pārskatus, apgrozījumus, rēķinus vai citus atbilstošus finanšu pierādījumus.
107

Visbeidzot, piektkārt, no tā tomēr neizriet, ka gadījumā, ja vienas un tās pašas dalībvalsts teritorijā tiek tirgotas vairākas mašīnas, kurām ir analogs tehniskais raksturojums un kuras rada vienu un to pašu apdraudējumu personu veselībai vai drošībai, kompetentās valsts iestādes var patvaļīgi izlemt, ka laišanas tirgū aizlieguma, izņemšanas no tirgus vai brīvas aprites ierobežošanas pasākumi tiks piemēroti tikai daļai no šīm mašīnām.
169

Turklāt, pretēji prasītājas apgalvojumiem un kā to apgalvo Komisija, kā arī atbilstoši tam, kā tas izriet no protokoliem, dažas ASEAN sanāksmes, kurās piedalījās MTPD, tostarp 2004. gada 16. februāra, 16. marta un 5. novembra sanāksmes, papildus atsaucēm uz vienošanos par cenām, kas skāra visu Eiropu un attiecās uz konkrētiem klientiem un kuras īstenošana tika rūpīgi kontrolēta, ietvēra diskusijas par piedāvājumu un pieprasījumu nākotnē, produktu līnijām un jaudu un attiecās uz pasaules tirgu, tostarp EEZ. Tāpat šāda sensitīvas komercinformācijas apmaiņa starp konkurentiem, kā, piemēram, informācijas apmaiņa, kas notika 2004. gada 18. jūnija un 2005. gada 6. decembra sanāksmēs, bija uzskatāma par saskaņotām darbībām, kas var ierobežot ražošanu un tirgus daļu piešķiršanu. Šajā ziņā formālu vienošanos par šiem pēdējiem diviem pārkāpuma aspektiem neesamība neietekmē apstrīdētā lēmuma tiesiskumu saskaņā ar judikatūru, atbilstoši kurai pietiek ar to, ka informācijas apmaiņa samazina vai novērš nenoteiktības pakāpi attiecībā uz konkrētā tirgus funkcionēšanu, kā rezultātā tiek ierobežota konkurence starp uzņēmumiem (šajā ziņā skat. Tiesas spriedumu, 2009. gada 4. jūnijs, T‑Mobile Netherlands u.c., C-8/08, Krājums, I-4529. lpp., 35. punkts un tajā minētā judikatūra). Turklāt, kā to apgalvo Komisija, fakts, ka daļa no diskusijām attiecās uz Āzija, ir izskaidrojams ar to, ka lielākā daļa ražotņu atradās šajā reģionā.
89

Turklāt, lai gan Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punktā paredzēto izņēmumu pamatā ir attiecīgajā situācijā pretnostatīto interešu līdzsvarošana, proti, to, kas tiktu apdraudētas, ja attiecīgie dokumenti tiktu publiskoti, no vienas puses, un to, kas tiktu īstenotas, veicot šo publiskošanu, no otras puses, runājot par pēdējām minētajām interesēm, var tikt ņemtas vērā tikai sevišķas sabiedrības intereses.
120

Taču no Regulas Nr. 1907/2006 nekādi neizriet, ka likumdevējs apzināšanas procedūru, kura tiek veikta saskaņā ar minētās regulas 59. pantu un kura ir daļa no vielas licencēšanas procedūras, kas minēta šīs regulas VII sadaļā, bija paredzējis pakļaut šīs pašas regulas II sadaļā paredzētajai reģistrācijas procedūrai, uz kuru ir attiecināmi šīs regulas 14. pantā minētie pienākumi, vai šīs pašas regulas 44.–48. pantā minētajai izvērtējuma procedūrai. Skaidrs, ka reģistrācijas procedūras un izvērtējuma procedūras, kas saskaņā ar Regulas Nr. 1907/2006 preambulas 20. apsvērumu ir domāta kā reģistrācijas izvērtēšana, mērķis, kā izriet no šīs regulas preambulas 19. un 21. apsvēruma, arī ir uzlabot sabiedrības un profesionāļu informētību par vielas apdraudējumu un riskiem. Tomēr, lai arī reģistrētām vielām būtu jāatļauj aprite iekšējā tirgū, kā izriet no Regulas Nr. 1907/2006 preambulas 19. apsvēruma, licencēšanas procedūras, kurā ietilpst minētās regulas 59. pantā paredzētā apzināšanas procedūra, mērķis tostarp ir pakāpeniski aizstāt vielas, kas rada ļoti lielas bažas, ar citām atbilstošām vielām vai tehnoloģijām, ja to darīt ir pamatoti no ekonomikas un tehnoloģiju viedokļa (skat. iepriekš 112. punktu). Turklāt, kā izriet no Regulas Nr. 1907/2006 preambulas 69. apsvēruma, likumdevējs ir vēlējies pievērst īpašu uzmanību vielām, kas rada ļoti lielas bažas.
1

Prasītājas Petropars Iran Co. (turpmāk tekstā – “PPI”), Petropars Oilfields Services Co. (turpmāk tekstā – “POSCO”), Petropars Aria Kish Operation and Management Co. (turpmāk tekstā – “POMC”) un Petropars Resources Engineering Kish Co. (turpmāk tekstā – “PRE”) ir naftas, gāzes un naftas ķīmijas rūpniecības nozarēs strādājoši Irānas uzņēmumi.
5

Ar 2009. gada 14. jūlija lēmumu NMa noraidīja trešo sūdzību, pamatojoties uz to, ka prasītāja nepierādīja, ka nodevas, kuras Schiphol piemēroja, sākot no 2009. gada 1. aprīļa, bija pretrunā WL normām un it īpaši principiem par to, ka nodevas ir jāaprēķina, ņemot vērā to izmaksas, bez diskriminācijas un ievērojot samērīgumu. Prasītāja cēla prasību par šo lēmumu, kurš tika noraidīts ar Rechtbank Rotterdam (Roterdamas iecirkņa tiesa) 2010. gada 25. novembra spriedumu. Pēc tam tā iesniedza apelācijas sūdzību par šo spriedumu College van Beroep voor het bedrijfsleven (Tirdzniecības un rūpniecības administratīvā tiesa), kuru vēlāk atsauca.
30

Visbeidzot, pretēji tam, kas netieši izriet no pārmetuma, kuru apstrīdētajā lēmumā norādījusi ITSB Apelāciju padome un kurš aplūkots šā sprieduma 6. punktā, ja – kā tas ir aplūkotajā lietā attiecībā uz 12. klasē ietilpstošajām precēm – preces, attiecībā uz kurām reģistrēta apstrīdētā preču zīme, ir apzīmētas ar norādi uz vienu konkrētu kategoriju, no pieteikuma par atcelšanu iesniedzēja nevar tikt prasīts, lai tas, lai tā pieteikums tiktu atzīts par pieņemamu, identificētu visas preču un pakalpojumu apakškategorijas, kas tā skatījumā varētu ietilpt plašākā kategorijā, kura ir norādīta vienīgi apstrīdētās preču zīmes reģistrācijas mērķiem, un kas tajā pašā laikā [šīs kategorijas ietvaros] varētu tikt attiecīgi autonomi nošķirtas. Proti, no vienas puses, kā atgādināts šā sprieduma 23. punktā, tikai pieteikuma par atcelšanu iesniedzējs nosaka sava lūguma sniegt pierādījumu par apstrīdētās preču zīmes faktisku izmantošanu tvērumu. Taču konkrētajā gadījumā savā pieteikumā par atcelšanu prasītāja, vispirms skaidri un pilnībā pārņedama 12. klasē ietilpstošo preču, attiecībā uz kurām reģistrēta apstrīdētā preču zīme, kategorijas apzīmējumu un pēc tam ierobežodama tā tvērumu, izslēdzot dažas preču apakškategorijas, attiecībā uz kurām tā neapstrīd faktisku izmantošanu, acīmredzami ir izpildījusi šo prasību. No otras puses, ir jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 26. panta 1. punkta c) apakšpunktu Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumam jāietver to preču vai pakalpojumu saraksts, attiecībā uz kuriem tiek pieprasīta reģistrācija. No tā izriet, ka vienīgi Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs – kompetento ITSB instanču kontrolē – var noteikt aizsardzības, ko tas vēlas piešķirt minētajai preču zīmei, apjomu. Tātad aplūkotajā lietā, tā kā persona, kas iestājusies lietā, apstrīdētās preču zīmes reģistrēšanas laikā bija apzīmējusi konkrētas preces ar norādi uz vienu vienkāršu plašu kategoriju, detalizētāk neidentificējot preču un pakalpojumu apakškategorijas, kas varētu ietilpt šajā plašajā kategorijā, ITSB Apelāciju padome, pieteikumu par atcelšanu atzīstot par nepieņemamu tāpēc, ka prasītāja minētajā pieteikumā neesot identificējusi šādas apakškategorijas, ir pieļāvusi kļūdu.
69

Pirmkārt, runājot par Direktīvas 2003/87 galveno mērķi, proti, samazināt siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas Savienībā, nevar noliegt, ka, ja nepastāv klauzula, kas attiecas uz gadījumiem, kuri ir saistīti ar pārmērīgu slogu, Lēmumā 2011/278 ietvertie noteikumi par kvotu piešķiršanu ir acīmredzami neatbilstoši šī mērķa sasniegšanai. Lēmumā 2011/278 paredzētie aprēķina noteikumi attiecībā uz emisijas kvotu piešķiršanu, pamatojoties uz produkta, siltuma un kurināmā līmeņatzīmi, kā arī procesa emisijām, paredz, ka bez maksas piešķiramo kvotu apjoms attiecībā uz trešo tirdzniecības laikposmu, proti, no 2013. gada, ir jāsamazina salīdzinājumā ar to, kas ir piešķirams attiecībā uz otro tirdzniecības laikposmu, proti, laikposmu no 2008. līdz 2012. gadam. Šie pasākumi ir daļa no pagaidu noteikumiem par bezmaksas kvotu piešķiršanu, kas ir paredzēti Direktīvas 2003/87 10.a pantā, un, kā izriet no šīs tiesību normas 1. punkta trešās daļas, to mērķis ir garantēt, ka kvotu piešķiršanas kārtība sekmē energoefektīvu tehnoloģiju izmantošanu, lai samazinātu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas un uzlabotu energoefektivitāti, un nesekmē emisiju palielināšanos.
Saskaņā ar Antidempinga pamatregulas Nr. 1225/2009 11. panta 2. punkta pirmo daļu antidempinga pasākuma termiņš beidzas piecus gadus pēc tā noteikšanas vai piecus gadus pēc datuma, kurā beidzās pēdējais pārskats par dempingu un zaudējumiem [kaitējumiem], ja vien pārskatā nekonstatē, ka pasākuma beigas var novest pie dempinga un zaudējumu [kaitējumu] turpināšanās vai atkārtošanās. No tā izriet, ka saskaņā ar šo tiesību normu pasākumi principā beidzas noteiktā termiņa beigās, ja vien nekonstatē, ka to atcelšana var izraisīt dempinga vai kaitējuma turpināšanos vai atkārtošanos. Saskaņā ar šo tiesību normu, lai nesaglabātu spēkā galīgo antidempinga pasākumu, Savienības iestādēm līdz ar to nav jāierāda, ka dempinga vai kaitējuma turpināšanās vai atkārtošanās ir mazticama, bet tās var vienīgi konstatēt, ka šāda varbūtība nav pierādīta.

Ciktāl dempinga un kaitējuma turpināšanās vai atkārtošanās iespējamības izvērtēšana nozīmē veikt sarežģītu ekonomisko jautājumu vērtējumu, tiesai tikai ir jāpārbauda, vai ievēroti procesuālie noteikumi, vai apstrīdētās izvēles izdarīšanai izmantotie fakti ir patiesi, vai šo faktu vērtējumā nav pieļautas acīmredzamas kļūdas un vai nav nepareizi izmantotas pilnvaras.

Tomēr pārbaudot pierādījumus, ar kuriem Savienības iestādes ir pamatojušas savus konstatējumus, Savienības tiesai ir ne tikai jāpārbauda izvirzīto pierādījumu faktiskā pareizība, to ticamība un konsekvence, bet arī tas, vai šie pierādījumi ir uzskatāmi par visu atbilstošo informāciju, kas var tikt ņemta vērā, lai novērtētu sarežģītu situāciju, un vai tie var pamatot izdarītos secinājumus.

(skat. 48., 50. un 55.–57. punktu)
2)

Salvatore Aniello Pappalardo, Pescatori La Tonnara Soc. coop., Fedemar Srl, Testa Giuseppe E C. Snc, Pescatori San Pietro Apostolo Srl, Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo EC un Valentino Pesca Sas di Camplone Arnaldo & C. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
Vienības nosaukuma ierakstīšanas to personu vai vienību sarakstā, uz kurām attiecas ierobežojoši pasākumi, pamatojoties uz tās saikni ar citu vienību, kuras nosaukums ir ticis ierakstīts minētajā sarakstā, spēkā esamība ir pakļauta nosacījumam, ka ierakstīšanas dienā šīs otras vienības nosaukumam ir jābūt pamatoti ierakstītam šajā sarakstā. Tā kā to vienību līdzekļu iesaldēšana, kuras pieder vai kuras kontrolē vienība, kuras nosaukums ir ticis pamatoti ierakstīts attiecīgajā sarakstā, vai kuras rīkojas šīs vienības vārdā, ir nepieciešama un samērīga, lai nodrošinātu pret šo pēdējo noteikto ierobežojošo pasākumu iedarbību un lai garantētu, ka šie pasākumi netiks apieti, minēto vienību nosaukumu ierakstīšana šajā sarakstā vairs nešķiet pamatota ar minētajiem mērķiem, ja šīs otras vienības nosaukums sarakstā nav ticis ierakstīts pamatoti.

Tādējādi Padome ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pamatojot lēmumu par vienības nosaukuma atstāšanu to personu vai vienību sarakstā, uz kurām attiecas ierobežojoši pasākumi, ar tās saikni ar citu vienību, kuras nosaukums tika ierakstīts minētajā sarakstā, ja šīs pēdējās minētās vienības nosaukums vēlāk tika dzēsts no tiesību sistēmas ar spriedumu, ar kuru tiek atcelts tiesību akts. Pat ja ar spriedumu, ar ko tiek atcelts tiesību akts, šīs otras vienības nosaukuma ierakstīšanas to personu vai vienību sarakstā, uz kurām attiecas ierobežojošie pasākumi, sekas tiktu atstātas spēkā līdz apelācijas sūdzības iesniegšanas termiņa beigām, minētā ierakstīšana tomēr vēlāk tiktu dzēsta no tiesību sistēmas brīdī, kad beigtos minētais termiņš.

(sal. ar 77, 79. un 83. punktu)
Šajā kontekstā līgumisko vienošanos starp attiecīgā ražojuma piegādes ķēdē ietilpstošajiem saimnieciskās darbības subjektiem struktūrai nav nekādas nozīmes attiecībā uz jautājumu, vai minētā ražojuma ražotāju tieši skar regula, ar ko nosaka antidempinga maksājumus. Piedevām tam, ka ražotājs skaidri zina, kuras no tā saražotajām precēm tiek eksportētas uz Savienību, arī nav nozīmes attiecībā uz jautājumu, vai apstrīdētā regula, ar ko nosaka antidempinga maksājumus, to skar tieši.

Turklāt, pat ja tiktu pieņemts, ka eksportētāji atbalsta antidempinga maksājumu un ka ir noskaidrojies, ka attiecīgā ražojuma piegādes ķēde ir bijusi pārtraukta un līdz ar to tiem nav iespējams novirzīt antidempinga maksājumu uz ražotājiem, antidempinga maksājuma noteikšana izmaina tiesiskos apstākļus, kādos notiek minētā ražojuma realizācija Savienības tirgū. Līdz ar to minēto ražojumu ražotāju tiesiskais stāvoklis Savienības tirgū katrā ziņā tiek tieši un būtiski ietekmēts.

Antidempinga pamatregulas Nr. 1225/2009. panta 5. punktā, kā arī Nolīguma par 1994. gada PTO Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību VI panta īstenošanu (Antidempinga nolīgums) 9.2. pantā ir noteikts, ka antidempinga maksājums principā ir piemērojams ražojuma importam no visiem avotiem, par kuru ir konstatēts, ka tas īsteno dempingu un rada zaudējumus, individuāli attiecībā uz katru piegādātāju. No šo tiesību normu formulējuma izriet, ka uzņēmējam, kurš netiek uzskatīts par tādu, kuram ir piegādātāja statuss, nav nekādu tiesību uz to, lai attiecībā uz to tiktu piemērots individuāls antidempinga maksājums.

Saskaņā ar Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) tiesībām jebkurš eksportētājs vai ražotājs, kurš ir bijis izraudzīts izlasei un kurš tādējādi visu izmeklēšanas laiku ir sadarbojies ar izmeklēšanas iestādi, atbilst nosacījumiem, lai tiktu uzskatīts par piegādātāju PTO Antidempinga nolīguma 9.2. panta izpratnē.

Attiecībā uz Antidempinga pamatregulas normām minētās regulas 9. panta 5. punkts ir jāinterpretē atbilstoši PTO Antidempinga nolīguma normām. Turklāt arī no Antidempinga pamatregulas 17. panta 1. un 3. punkta, tos interpretējot atbilstoši PTO tiesībām, izriet, ka, ja pat ražotāji, kuri nav tikuši iekļauti sākotnējā izlasē, var pamatoti izmantot tiesības uz individuālas starpības aprēķinu, tad to vēl jo vairāk var arī ražotāji, kas šajā izlasē ir tikuši iekļauti. Šajā ziņā ir jānorāda arī, ka Antidempinga pamatregulas 9. panta 6. punkta pēdējā teikumā ir atgādināts, ka precēm, ko importē eksportētāji vai ražotāji, uz kuriem attiecas minētās regulas 17. pantā paredzētie individuālie noteikumi, ir piemērojami individuālie maksājumi.

No tā izriet, ka, piemērojot Antidempinga pamatregulas normas, jebkurš eksportētājs vai ražotājs, kurš ir bijis izraudzīts izlasei un kurš tādējādi visu izmeklēšanas laiku ir sadarbojies ar izmeklēšanas iestādi, atbilst nosacījumiem, lai tiktu uzskatīts par piegādātāju minētās regulas 9. panta 5. punkta izpratnē.

(sal. ar 187., 192.–194. punktu)
Atzīstamo izdienas gadu skaits izriet no tā, kā tiek piemērota vispārējos īstenošanas noteikumos, kurus attiecīgā iestāde pieņēmusi saskaņā ar Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punktu, paredzētā metode kapitāla, kas atspoguļo iepriekš iegūtās tiesības, pārvēršanai izdienas gados.

Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punktā paredzētajā pensijas tiesību nodošanas procedūrā priekšlikums atmaksāt daļu kapitāla, kurš atbilst citā shēmā iegūtajām pensijas tiesībām un kurš ir ticis nodots Savienības pensiju shēmai, nav nelabvēlīgs akts, jo tajā ir paredzēts pārskaitītā kapitāla pārpalikuma atmaksāšana ieinteresētajai personai.

Proti, iespējamā pārpalikuma atmaksāšana ir atkarīga no to izdienas gadu skaita, kas tiks atzīti ieinteresētajai personai, un no kapitāla pārvēršanas izdienas gados likmes.

(skat. 100. punktu)
Parlamenta tīmekļa vietnē sniegtās informācijas par lūgumraksta publiskumu rūpīga izlasīšana būtu ļāvusi uzmanīgam un apdomīgam lūgumraksta iesniedzējam izvērtēt tā rīcības apjomu un tās sekas. Šajā ziņā, ciktāl runa ir par lūgumrakstu, kurš attiecas uz to, ka Savienības iestāde nav pienācīgi ņēmusi vērā lūgumraksta iesniedzēja Savienības ierēdņa un viņa dēla veselības stāvokli saistībā ar viņa karjeru, šī gribas izpausme ir konkrēta, jo Parlaments lūgumraksta iesniegšanas brīdī bija informējis lūgumraksta iesniedzēju par to, ka viņa sūdzība būs pieejama tīmeklī un pēdējais minētais bija tieši devis savu piekrišanu, atzīmējot tos veidlapas lodziņus, kas attiecās uz publisku apstrādi un reģistrēšanu tīmeklī pieejamā reģistrā, un tā piekrišana nav netieši jāizsecina no kaut kādas darbības. Šādos apstākļos ir jāuzskata, ka lūgumraksta iesniedzējs ir tieši devis savu piekrišanu sensitīvo datu, kas attiecas uz veselību, izpaušanai Regulas Nr. 45/2001 10. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē. Šie apsvērumi ir piemērojami mutatis mutandis attiecībā uz tādu personas datu apstrādi, kas nav lūgumraksta iesniedzēja sensitīvie personas dati.

Savienības ārpuslīgumiskās atbildības jomā, lai nodrošinātu nosacījuma par tādas tiesību normas pārkāpumu, ar kuru tiek piešķirtas tiesības privātpersonām, lietderīgo iedarbību, izvirzītās tiesību normas sniegtajai aizsardzībai ir jāattiecas uz personu, kas uz to ir atsaukusies, un šai personai tādējādi ir jābūt to personu vidū, kurām ar attiecīgo tiesību normu ir piešķirtas tiesības. Tiesību norma, ar kuru privātpersona netiek aizsargāta no prettiesiskuma, uz kuru tā ir atsaukusies, bet tiek aizsargāta cita privātpersona, nevar tikt uzskatīta par atlīdzinājuma avotu. No tā izriet, ka prasītājs saistībā ar savu prasību atlīdzināt zaudējumus nevar atsaukties uz prettiesiskumu, kas izriet no trešās personas iespējama tiesību pārkāpuma.

(sal. ar 86. punktu)