Otrkārt, lai izvērtētu, vai reglamentējošs akts ir saistīts ar īstenošanas pasākumiem, ir jāņem vērā tās personas situācija, kura ir atsaukusies uz tiesībām celt prasību atbilstoši LESD 263. panta ceturtās daļas beigu daļai. Līdz ar to nav nozīmes tam, vai attiecīgais akts ir saistīts ar īstenošanas pasākumiem attiecībā pret citām personām.

Pirmkārt, ja reglamentējošs akts ir saistīts ar īstenošanas pasākumiem, Savienības tiesību sistēmas ievērošanas pārbaude tiesā tiek nodrošināta neatkarīgi no tā, vai minētos pasākumus ir veikusi Savienība vai dalībvalstis. Fiziskas vai juridiskas personas, kuras LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzēto pieņemamības nosacījumu dēļ nevar tieši apstrīdēt Savienības reglamentējošu aktu Savienības tiesā, ar iespēju apstrīdēt ar šo aktu saistītos īstenošanas pasākumus ir aizsargātas pret šī akta piemērošanu tām. Ja minēto tiesību aktu ieviešana ir Savienības iestāžu vai struktūru ziņā, fiziskas vai juridiskas personas var celt tiešu prasību Savienības tiesās par piemērošanas aktiem, ievērojot LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzētos nosacījumus, un atbilstoši LESD 277. pantam savas prasības pamatošanai atsaukties uz attiecīgā pamatakta prettiesiskumu. Ja šī ieviešana ir dalībvalstu ziņā, šīs personas var norādīt uz attiecīgā pamatakta spēkā neesamību valsts tiesās un likt tām atbilstoši LESD 267. pantam vērsties Tiesā ar prejudiciāliem jautājumiem.

Jēdziens reglamentējoši akti, kas nav saistīti ar īstenošanas pasākumiem, LESD 263. panta ceturtās daļas beigu daļas izpratnē ir jāinterpretē, ņemot vērā šī noteikuma mērķi, kas, kā tas izriet no tā rašanās vēstures, ir novērst to, ka privātpersonai ir jāpārkāpj tiesības, lai tā varētu iegūt piekļuvi tiesai. Ja reglamentējošs akts tieši ietekmē fiziskas vai juridiskas personas tiesisko stāvokli, bet nav vajadzības veikt īstenošanas pasākumus, pastāvētu risks, ka šī persona nesaņems efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, ja tai nebūtu tiesību celt tiešu prasību Savienības tiesā, lai apstrīdētu šī reglamentējošā akta tiesiskumu.

Komisijas lēmums, ar kuru atzīta valsts atbalsta shēmas daļēja nesaderība ar kopējo tirgu, ir saistīts ar īstenošanas pasākumiem, kurus var apstrīdēt valsts tiesās, ciktāl tas ir adresēts tikai attiecīgajai dalībvalstij un tajā nav definētas konkrētās sekas, ko šī atzīšana rada katram konkrētajam nodokļu maksātājam un kas materializēsies apstrīdamos administratīvos aktos. No tā izriet, ka uzņēmums, kuru ir skāris šāds lēmums un kurš LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzēto pieņemamības nosacījumu dēļ nevar tieši apstrīdēt šo lēmumu Savienības tiesā, tomēr var norādīt uz šā lēmuma spēkā neesamību valsts tiesās un lūgt tām atbilstoši LESD 267. pantam vērsties Tiesā ar prejudiciāliem jautājumiem, tostarp ceļot prasību šajās tiesās par administratīvo aktu, ar kuru tam ir liegts izmantot attiecīgajā shēmā paredzētās tiesības.

Personas, kas nav lēmuma adresāti, var uzskatīt par individuāli skartām LESD 263. panta ceturtās daļas pirmās daļas izpratnē tikai tad, ja šis lēmums ir tās skāris noteiktu tām raksturīgu īpašu pazīmju dēļ vai tādu faktisko apstākļu dēļ, kas tās atšķir no visām citām personām, un tādējādi tās individualizē tieši tāpat kā lēmuma adresātu. Iespēja vairāk vai mazāk precīzi noteikt to personu skaitu vai pat identitāti, uz kurām attiecas pasākums, nekādā gadījumā nenozīmē, ka šis pasākums tās skar individuāli, ja ir skaidrs, ka šis pasākums ir piemērojams objektīvām tiesiskām vai faktiskām situācijām, kas paredzētas attiecīgajā tiesību aktā. Šādos apstākļos uzņēmums principā nevar apstrīdēt Komisijas lēmumu, ar kuru tiek aizliegta atbalsta shēma, ja šis lēmums skar to tikai tāpēc, ka tas pieder pie attiecīgās nozares un ir iespējams minētās shēmas izmantotājs.

(sal. ar 46., 47. un 49. punktu)