Jautājumā, vai Komisijai ir kompetence, kas vajadzīga, lai katrā gadījumā piemērotu Savienības konkurences tiesības, ir jāņem vērā attiecīgā uzņēmuma vai uzņēmumu rīcība, to aplūkojot kopumā. Lai tiktu izpildīts nosacījums, kas attiecas uz paredzamības prasību, šajā ziņā pietiek ņemt vērā rīcības varbūtējo ietekmi uz konkurenci. Pirmkārt, ja dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma rīcība attiecībā uz datoru ražotāju iekļaujas kopējā stratēģijā ar mērķi panākt to, lai neviens ar konkurenta produktu aprīkots datoru ražotāja klēpjdators nebūtu pieejams tirgū, tostarp Eiropas Ekonomikas zonas (EEZ) teritorijā, dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma rīcība varēja radīt nepastarpinātas sekas EEZ teritorijā. Otrkārt, pastāvot tādai stratēģijai, kādu īstenojis minētais uzņēmums attiecībā uz datoru ražotāju un kuras mērķis ir likt šķēršļus konkurenta piekļuvei vissvarīgākajiem pārdošanas kanāliem tirgū, ir jāņem vērā uzņēmuma rīcība, to aplūkojot kopumā, lai izvērtētu, cik būtiskas ir tās sekas Savienības un EEZ tirgū.

LESD 101. un 102. pantā izklāstītās Savienības konkurences tiesību normas ir vērstas uz to, lai aptvertu uzņēmumu kolektīvu vai vienpusēju rīcību, kas ierobežo konkurenci iekšējā tirgū. Proti, ar LESD 101. pantu ir aizliegti nolīgumi un darbības, kuru mērķis vai sekas ir nepieļaut, ierobežot vai izkropļot konkurenci iekšējā tirgū, savukārt ar LESD 102. pantu ir aizliegta dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana iekšējā tirgū vai būtiskā tā daļā. Saistībā ar LESD 101. panta piemērošanu apstāklis, ka kāds uzņēmums, kas piedalās nolīgumā, atrodas trešajā valstī, nav šķērslis piemērot minēto tiesību normu, ja šāds nolīgums rada sekas iekšējā tirgus teritorijā. Turklāt, lai pamatotu īstenošanas kritērija piemērošanu, ja konkurences tiesībās paredzēto aizliegumu piemērojamība tiktu padarīta atkarīga no aizliegtas vienošanās noslēgšanas vietas, uzņēmumiem acīmredzami tiktu nodrošināts vienkāršs veids, kā izvairīties no minētajiem aizliegumiem. Raksturīgu seku kritērijs ir vērsts uz to pašu mērķi, proti, aptvert rīcību, kura gan nav veikta Savienības teritorijā, bet kuras pretkonkurences sekas var būt jūtamas Savienības tirgū. Tātad raksturīgu seku kritērijs var pamatot Komisijas kompetenci.

Neviens elements, kas izrietētu no šīs tiesību normas teksta vai no tās mērķa, neļauj secināt, ka likumdevējam būtu bijis nodoms nošķirt divas iztaujāšanas kategorijas saistībā ar izmeklēšanas priekšmetu, nedz izslēgt no šīs tiesību normas piemērošanas jomas kādas no šīm iztaujāšanām.

Konkurences jomā LESD 102. panta mērķis nav aizliegt uzņēmumam ar savu sniegumu iegūt dominējošu stāvokli tirgū. Šīs tiesību normas mērķis nav arī nodrošināt, lai konkurenti, kas ir mazāk efektīvi nekā dominējošā stāvoklī esošais uzņēmums, paliktu tirgū. Tādējādi izstumšanas no tirgus iedarbība ne vienmēr apdraud konkurenci. Uz sniegumu balstīta konkurence jau pēc savas definīcijas var izraisīt mazāk efektīvu un līdz ar to patērētājiem mazāk interesantu – it īpaši no cenu, izvēles, kvalitātes vai jauninājumu viedokļa – konkurentu izzušanu no tirgus vai to izstumšanu. Tomēr dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam ir īpaša atbildība ar savu rīcību neapdraudēt efektīvu un neizkropļotu konkurenci iekšējā tirgū. Tādēļ ar LESD 102. pantu it īpaši ir aizliegts dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam īstenot praksi, kurai ir izstumšanas iedarbība attiecībā pret tikpat efektīviem konkurentiem, tādējādi nostiprinot savu dominējošo stāvokli ar līdzekļiem, kas nav atbilstoši uz sniegumu balstītai konkurencei. Tādēļ no šī skatpunkta ne katra cenu konkurence var tikt uzskatīta par leģitīmu. Šajā ziņā ir jau nospriests, ka tas, ka tirgū dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums, kas – pat pēc to lūguma – saista pircējus ar pienākumu vai solījumu visu vai lielāko daļu no to vajadzībām nepieciešamā iegadāties tikai no šī uzņēmuma, ir dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana LESD 102. panta izpratnē neatkarīgi no tā, vai attiecīgais pienākums ir paredzēts bez tālākiem noteikumiem vai arī apmaiņā pret atlaides piešķiršanu. Tas tā ir arī tad, ja šis uzņēmums, nesaistīdams pircējus ar formālām saistībām, vai nu atbilstoši ar šiem pircējiem noslēgtiem līgumiem, vai arī vienpusēji piemēro lojalitātes atlaižu sistēmu, proti, atlaides, kas ir saistītas ar nosacījumu, ka klients – turklāt neatkarīgi no savu pirkumu apjoma – visu vai būtisku daļu no savām vajadzībām nepieciešamā iegādājas tikai no dominējošajā stāvoklī esošā uzņēmuma.

Tomēr šī judikatūra ir jāprecizē attiecībā uz gadījumu, kad attiecīgais uzņēmums administratīvā procesa laikā sniedz pierādījumus par to, ka tā rīcība nevarēja ierobežot konkurenci un it īpaši radīt pārmesto izstumšanas iedarbību. Šādā gadījumā Komisijai ne tikai ir jāanalizē, pirmkārt, uzņēmuma dominējošā stāvokļa konkrētajā tirgū nozīmīgums un, otrkārt, apstrīdētās darbības tirgus seguma likme, kā arī attiecīgo atlaižu piešķiršanas nosacījumi un kārtība, to ilgums un apmērs, bet tai ir jāizvērtē arī tādas iespējamās stratēģijas esamība, kas būtu vērsta uz vismaz tikpat efektīvu konkurentu izstumšanu.

Izstumšanas spējas analīzei ir nozīme arī, lai izvērtētu, vai kāda atlaižu sistēma, uz kuru principā attiecas LESD 102. pantā paredzētais aizliegums, varētu tikt objektīvi attaisnota. Turklāt konkurencei nelabvēlīgā izstumšanas iedarbība, kas izriet no atlaižu sistēmas, var tikt līdzsvarota vai pat pārspēta ar priekšrocībām efektivitātes ziņā, ko bauda arī patērētājs. Šāda apstrīdētās darbības konkurencei labvēlīgu un nelabvēlīgu seku izsvēršana apstrīdētajā Komisijas lēmumā var tikt veikta tikai pēc tam, kad ir izanalizēta vismaz tikpat efektīvu konkurentu izstumšanas spēja, kas raksturīga konkrētai darbībai. Ja lēmumā, ar kuru konstatēts atlaižu sistēmas ļaunprātīgs raksturs, Komisija veic šādu analīzi, Vispārējai tiesai ir jāizvērtē visi dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma argumenti, ar kuriem apšaubīta konstatējumu, ko izdarījusi Komisija attiecībā uz konkrētas atlaižu sistēmas izstumšanas spēju, pamatotība.

Konkrētajā gadījumā apstrīdētajā lēmumā Komisija, lai gan uzsvērusi, ka attiecīgajām atlaidēm jau pēc to rakstura piemīt spēja ierobežot konkurenci un ka līdz ar to, lai konstatētu dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, nav nepieciešams veikt visu konkrētās lietas apstākļu analīzi un it īpaši AEC testu (as efficient competitor test), tomēr minētajā apstrīdētajā lēmumā ir veikusi padziļinātu šo apstākļu pārbaudi, ļoti detalizēti izklāstot savu analīzi AEC testa ietvaros, proti, analīzi, kas tai lika konstatēt, ka tikpat efektīvam konkurentam būtu nācies noteikt cenas, kuras nebūtu dzīvotspējīgas, un ka līdz ar to konkrētā atlaižu prakse var radīt šāda konkurenta izstumšanas sekas.

No tā izriet, ka apstrīdētajā lēmumā AEC testam ir bijusi reāla nozīme Komisijas vērtējumā attiecībā uz konkrētās atlaižu prakses spēju radīt tikpat efektīvu konkurentu izstumšanas sekas.

Šajos apstākļos Vispārējai tiesai bija jāizvērtē visi argumenti, ko dominējošā stāvoklī esošais uzņēmums izvirzījis saistībā ar šo testu.

Tomēr Vispārējā tiesa ir nospriedusi, ka nav jāpārbauda, vai Komisija ir pienācīgi un bez kļūdām veikusi AEC testu, un tāpat nav nepieciešams izskatīt jautājumu, vai prasītāja piedāvātie alternatīvie aprēķini ir veikti pareizi.

Tātad Vispārējā tiesa ir noliegusi jebkādu nozīmīgumu Komisijas veiktajam AEC testam un līdz ar to nav atbildējusi uz kritiku, ko izteicis dominējošā stāvoklī esošais uzņēmums attiecībā pret šo testu.

Tādēļ Vispārējā tiesa – veicot analīzi attiecībā uz strīdīgo atlaižu spēju ierobežot konkurenci – kļūdaini neņēma vērā dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma argumentāciju, kurā bija norādīts uz iespējamajām kļūdām, ko Komisija esot pieļāvusi saistībā ar AEC testu.

(skat. 133.–147. punktu)