Direktīva 2000/78, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, ir jāinterpretē tādējādi, ka tās piemērošanas jomā, ņemot vērā šīs direktīvas 3. panta 1. punkta c) apakšpunktu un 3. punktu, skatot tos kopā ar tās preambulas 13. apsvērumu, ietilpst atlīdzība LESD 157. panta 2. punkta izpratnē. Pieejamības pabalsts, kas paredzēts ierēdņiem, kuri ir tikuši atlaisti viņu amata vietas likvidēšanas dēļ, ir faktisks ieguvums naudā, ko maksā darba devējs ierēdnim šī ierēdņa darba dēļ, attiecīgi tā ir atlīdzība LESD 157. panta 2. punkta izpratnē un tādējādi ietilpst Direktīvas 2000/78 piemērošanas jomā.

Tādējādi, tā kā ar šo noteikumu dalībvalstīm tiek atļauts paredzēt izņēmumu no nediskriminēšanas vecuma dēļ principa, tas ir jāinterpretē šauri. Direktīvas 2000/78 6. panta 2. punkta formulējums, kā arī tās vispārējā sistēma un mērķis apstiprina faktu, ka šī noteikuma nolūks ir tikt piemērotam tikai tajos gadījumos, kas tajā ir sīki uzskaitīti.

Direktīvas 2000/78, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 2. pants un 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar ko ierēdņi, kuri ir sasnieguši vecumu, kad viņi var saņemt vecuma pensiju, tikai šī iemesla dēļ nevar saņemt pieejamības pabalstu, kas paredzēts ierēdņiem, kuri ir tikuši atlaisti viņu amata vietas likvidēšanas dēļ.

Protams, mērķis nodrošināt šo ierēdņu pieejamību un nodrošināt viņiem aizsardzību amata vietas likvidēšanas gadījumā, vienlaicīgi nosakot, ka pieejamības pabalsts ir pieejams tikai tiem ierēdņiem, kuriem nepieciešama aizsardzība un kuri ievēro savu pienākumu būt pieejamiem, ir starp nodarbinātības politikas un darba tirgus kategorijas leģitīmajiem mērķiem Direktīvas 2000/78 6. panta 1. punkta izpratnē. Turklāt pieejamības pabalsta piešķiršana tikai tiem ierēdņiem, kuri nav tiesīgi saņemt vecuma pensiju, nešķiet nesaprātīga, ņemot vērā likumdevēja izvirzīto mērķi, kas nav acīmredzami neatbilstošs izvirzīto leģitīmo mērķu sasniegšanai. Tomēr valsts tiesiskais regulējums, ar kuru no tiesībām saņemt pieejamības pabalstu automātiski tiek izslēgti gan tie ierēdņi, kuri vēlas doties pensijā un kuri līdz ar to saņemtu vecuma pensiju, gan tie, kas vēlas turpināt savu profesionālo karjeru civildienestā pēc savas 65. dzimšanas dienas, tikai tāpēc, ka pēdējie minētie ierēdņi, īpaši ņemot vērā savu vecumu, varētu izmantot šo pensiju, paredz vairāk nekā nepieciešams izvirzīto mērķu sasniegšanai. Tādējādi ar šo pasākumu ierēdņi, kuri vēlas palikt darba tirgū, var būt spiesti pieņemt vecuma pensiju, kuras apmērs, salīdzinot ar to, uz ko tie būtu varējuši pretendēt, paliekot aktīviem [darba tirgū] līdz lielāka vecuma sasniegšanai, ir samazināts.

Turklāt šī tiesiskā regulējuma mērķi, šķiet, var tikt sasniegti ar mazāk ierobežojošiem, bet tikpat atbilstošiem līdzekļiem. Tādējādi noteikumi, saskaņā ar kuriem pieejamības pabalstu var saņemt tikai tie ierēdņi, kuri uz laiku atteikušies no vecuma pensijas saņemšanas, lai veiktu profesionālo darbību, vienlaicīgi situācijā, kurā pēdējie minētie atsakās pieņemt piedāvāto alternatīvo amatu, paredzot pasākumus ar nolūku sodīt ļaunprātīgu izmantošanu, ļauj nodrošināt, ka šis pabalsts tiek piešķirts tikai tiem ierēdņiem, kuri ir faktiski pieejami, lai ieņemtu alternatīvo amatu.

(sal. ar 51., 58., 66., 67., 72., 74. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)