ĢENERĀLADVOKĀTA F. DŽ. DŽEIKOBSA [F. G. JACOBS] SECINĀJUMI, sniegti 2004. gada 22. janvārī

Lieta C‑173/02

Spānijas Karaliste

pret

Eiropas Kopienu Komisiju





Šajā lietā Spānija apstrīd Komisijas Lēmumu 2002/411/EK ( ), kas atzīst Spānijas valsts atbalstu piena ražotājiem Astūrijā par nesaderīgu ar kopējo tirgu.

1. Šis atbalsts izpaudās aizdevuma procentu subsīdiju veidā, lai dotu iespēju piena ražotājiem iepirkt papildu kvotas. Komisija uzskatīja to par nesaderīgu ar kopējo tirgu, jo tas pārkāpj attiecīgos Kopienu noteikumus, kas regulē piena un piena produktu tirgus kopīgo organizāciju. Pēc Komisijas domām, to tieši neparedzēja 1992. gada 28. decembra Regula (EEK) Nr. 3950/92, ar ko ievieš papildmaksājumus piena un piena produktu nozarē ( ). Tas arī ir pretrunā mērķiem, kas ir šo tiesību aktu pamatā.

2. Lieta tāpēc izraisa jautājumu, vai dalībvalsts drīkst, un kādos apstākļos tā drīkst, pieņemt citus pasākumus piena kvotu pārdalei nekā tie, kas skaidri paredzēti Kopienu tiesību aktos.

Atbilstošās tiesību normas

3. Saskaņā ar EKL 36. pantu Līguma noteikumi par valsts atbalstu (EKL 87., 88. un 89. pants) attiecas uz lauksaimniecības produktu ražošanu un tirdzniecību tikai tiktāl, ciktāl to noteikusi Padome tiesību aktos, kas izveido un ievieš kopējo lauksaimniecības politiku.

4. Piena un piena produktu tirgus kopīgā organizācija ir izveidota ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1255/1999 ( ), kuras 37. pants nosaka valsts atbalsta noteikumus, kas jāpiemēro šādiem produktiem, “ja vien [šajā regulā] nav paredzēts citādi”.

5. Papildmaksājumu shēmu piena un piena produktu nozarē šobrīd regulē Padomes Regula (EEK) Nr. 3950/92 (turpmāk tekstā – “Regula”) ( ). Preambulas pirmais apsvērums aplūko shēmas vēsturi un skaidro, ka tās mērķis ir “mazināt piedāvājuma un pieprasījuma nelīdzsvarotību piena un piena produktu tirgū, kā arī mazināt no šīs neatbilstības izrietošos struktūrpārpalikumus”.

6. Sešpadsmitajā apsvērumā minēts: “tā kā nolūkā turpināt piena ražošanas pārstrukturēšanu un vides uzlabošanu būtu jāpaplašina joma konkrētām atkāpēm no principa, ka salīdzināmie daudzumi tiek saistīti ar uzņēmumiem, un būtu jāatļauj dalībvalstīm turpināt īstenot pārstrukturēšanas valsts programmas, kā arī radīt iespējas zināmai salīdzināmo daudzumu mobilitātei konkrētā ģeogrāfiskā apgabalā, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem”.

7. Regulas 5. pants paredz:

“Nepārsniedzot 3. pantā minētos daudzumus, dalībvalsts visu individuālo salīdzināmo daudzumu vispārējas samazināšanas rezultātā var papildināt valsts rezervi, lai piešķirtu papildu vai īpašos daudzumus ražotājiem, kurus nosaka saskaņā ar objektīviem kritērijiem, kam piekritusi Komisija.”

8. Regulas 8. pants tiktāl, ciktāl tas ir saistošs, paredz:

“Lai pabeigtu piena ražošanas pārstrukturēšanu valsts, reģionālā vai savākšanas zonas līmenī, vai nolūkā uzlabot vides stāvokli, dalībvalstis var veikt vienu vai vairākas no šādām darbībām saskaņā ar sīki izstrādātiem noteikumiem, kurus tās paredz, ņemot vērā pušu likumīgās intereses:

– piešķirt kompensāciju, veicot vienu vai vairākus gada maksājumus ražotājiem, kas apņemas galīgi vai daļēji izbeigt piena ražošanu un šādi atbrīvotos salīdzināmos daudzumus nodot valsts rezervē;

– pamatojoties uz objektīviem kritērijiem, paredzēt nosacījumus, ar kādiem kompetentā iestāde vai šīs iestādes nozīmēta struktūra 12 mēnešu laikposma sākumā par samaksu var pārdalot piešķirt ražotājiem salīdzināmos daudzumus, ko iepriekšējā divpadsmit mēnešu laikposma beigās ir galīgi atbrīvojuši citi ražotāji, pretī saņemot tādu kompensāciju vienā vai vairākos gada maksājumos, kuru apjoms ir vienāds ar iepriekšminēto samaksu [..].”

9. Komisija ir pieņēmusi Kopienas pamatnostādņu komplektu [kopumu] Valsts atbalstam lauksaimniecības nozarē (turpmāk tekstā – “Pamatnostādnes”), ko tā paredzējusi piemērot, izvērtējot šādu atbalstu.

10. Pamatnostādņu 3. punkta 2. apakšpunktā Komisija formulē savu viedokli, saskaņā ar kuru:

“Kaut gan [EKL] 87., 88. un 89. pants pilnībā attiecas uz tirgus kopīgā organizācijā ietvertajām nozarēm, tomēr to piemērošana ir pakārtota nosacījumiem, kas pieņemti ar [šai nozarei] saistošiem noteikumiem [..]. Citiem vārdiem sakot, dalībvalstu atsauce uz 87., 88. un 89. pantu nav prioritāra [attiecībā] pret šī tirgus sektora noteikumu nosacījumiem. No tā izriet, ka nekādos apstākļos Komisija nevar apstiprināt atbalstu, kas neatbilst tirgus kopīgās organizācijas regulējuma nosacījumiem vai kas traucētu tirgus organizācijas pareizu funkcionēšanu.”

11. Pamatnostādņu 3. punkta 5. apakšpunktā Komisija ir noteikusi:

“Jebkuram atbalsta pasākumam, lai [to] uzskatītu par atbilstošu kopējam tirgum, jābūt ar motivējošu elementu vai jāprasa ekvivalents pakalpojums no tā saņēmēja. Ja vien Kopienu tiesību aktos vai šajās pamatnostādnēs nav skaidri noteikti izņēmumi, vienpusēji valsts atbalsta pasākumi, kuru mērķis ir tikai uzlabot ražotāju finansiālo stāvokli, nevis veicināt nozares attīstību, un jo īpaši atbalsts, ko piešķir, pamatojoties tikai uz cenu, daudzumu, ražošanas vienībām vai ražošanas līdzekļu vienībām, ir pielīdzināms darbības atbalstam un nav saderīgs ar kopējo tirgu. Bez tam pēc sava rakstura šāds atbalsts var arī nelabvēlīgi ietekmēt tirgu kopīgo organizāciju mehānismus.”

12. Pamatnostādņu 4. punkta 1. apakšpunkta pirmās daļas 6. iedaļā Komisija nosaka, ka “atbalstu nevar piešķirt ražošanas tiesību iegādei, izņemot saskaņā ar īpašiem attiecīgā tirgus kopīgās organizācijas nosacījumiem un [saskaņā ar] Līguma 87., 88. un 89. pantā noteiktajiem principiem”.

Pamata prāvas fakti un apstrīdētais akts

13. 1998./99. piena tirdzniecības gadā Spānijas Astūrijas apgabala iestādes sniedza atbalstu piena kvotu iegādei (turpmāk tekstā – “atbalsts” vai “apstrīdētais atbalsts”). Atbalsta saņēmēji bija tie govs piena ražotāji, kas bija ierindoti prioritāro ražotāju skaitā nolūkā iedalīt atskaites daudzumu no valsts rezerves. Atbalsts sastāvēja no aizdevuma procentiem subsīdijām, lai iepirktu piena kvotas no citiem ražotājiem.

14. Komisijai par atbalstu kļuva zināms tikai tā ieviešanas laikā pēc sūdzības [saņemšanas]. Spānija pārtrauca atbalsta [maksājumus] 1998. gada 31. decembrī, kad Komisija veica izmeklēšanu. 2002. gada 12. martā Komisija pieņēma lēmumu (turpmāk tekstā – “Apstrīdētais lēmums”) ( ), nosakot, ka atbalsts nav saderīgs ar kopējo tirgu.

15. Apstrīdētajā aktā pamatots, ka atbalsts atbilst EKL 87. panta 1. punktam ( ), ka 87. panta 2. punktā noteiktās atkāpes acīmredzami nevarēja piemērot ( ) un ka atbalstu nevarēja noteikt atbilstoši 87. panta 3. punkta atkāpei, jo tas bija pretrunā noteikumiem, kas regulē piena un piena produktu tirgus kopīgo organizāciju ( ).

16. Tirgus kopīgā organizācija izveido pabeigtu un izsmeļošu sistēmu, kas dalībvalstīm neļauj pieņemt pasākumus, kuri pārkāpj to vai atkāpjas no tās. ( ) Šīs regulas 5. un 8. pants nodrošina dalībvalstis ar īpašiem un pietiekamiem līdzekļiem, lai veicinātu pārstrukturizēšanu un ražošanas struktūru efektivitātes pieaugumu. ( ) Neviens nosacījums nav izprotams tā, ka tas atļautu atbalstu.

17. Atskaites daudzumi, kas iedalīti saskaņā ar atbalstu, nebija piešķirti no valsts rezerves, kā tas prasīts 5. pantā. Tāpat tie nav iegūti ne no lineārās redukcijas [vispārīgi samazinot atskaites daudzumus], ne no daudzumiem, ko izmanto ražotājiem, kuri 12 mēnešus nav tirgojuši piena vai citus produktus ( ).

18. Attiecībā uz 8. pantu atskaites daudzumus, kas iedalīti atbalsta rezultātā, nav saglabājusi valsts, saņemot par to kompensāciju atbilstoši šī panta pirmajam apakšpunktam, nedz arī kompetentā iestāde vai šīs iestādes nozīmēta struktūra nav tos pārdalījusi to saņēmējiem, kā prasīts otrajā apakšpunktā. Bez tam summa, ko samaksājuši saņēmēji, nav vienāda ar summu, kas samaksāta pārdalītājiem. ( )

19. Tāpēc atbalsts bija pretrunā piena un piena produktu tirgus kopīgās organizācijas nosacījumiem un atbilstoši Pamatnostādņu 4. punkta 1. apakšpunkta pirmās daļas 6. iedaļai ( ) nekādos apstākļos Komisija to nevarēja apstiprināt atbilstoši 88. panta 3. punktam ( ).

20. Pēc Komisijas domām, nebija būtiski, vai atbalsts bija savienojams ar Kopienas atbilstošo noteikumu mērķiem. Tiklīdz Kopiena ir izveidojusi tirgus kopīgo organizāciju noteiktā sektorā, Kopienas pienākums ir meklēt risinājumus problēmām, kas rodas kopējās lauksamniecības politikas jomā. Tādējādi dalībvalstīm ir jāatturas no jebkādu vienpusēju pasākumu pieņemšanas šajā jomā, pat ja tie pēc būtības var atbalstīt Kopienu kopējo politiku. ( )

21. Jebkurā gadījumā Komisija secināja, ka atbalsts varētu paaugstināt piena kvotu cenas, tādējādi izkropļojot tirgus kopīgās organizācijas vienveidīgu darbību. Kvotu pārdevējs varētu palielināt cenu, lai rēķinātos ar papildu resursiem, kas atbalsta dēļ pieejami pircējam. ( )

Procedūra un lietas dalībnieku prasījumi

22. Spānija prasa atcelt Apstrīdēto lēmumu. Komisija lūdz Tiesu noraidīt prasību kā nepamatotu. Neviens no lietas dalībniekiem nav prasījis noturēt tiesas sēdi, un tāpēc tā nenotika.

23. Spānijas valdība izvirza trīs argumentus, lai pierādītu, ka Komisija kļūdījusies, Apstrīdētajā lēmumā secinot, ka konkrētais atbalsts nav saderīgs ar kopējo tirgu.

24. Pirmkārt, Kopienas noteikumi, kas regulē tirgus kopīgo organizāciju, ir prioritāri pār noteikumiem, kuri attiecas uz valsts atbalstu. Tāpēc konkrētā atbalsta savienojamība ar kopējo tirgu ir atkarīga no atbalsta atbilstības Regulai.

25. Otrkārt, izvērtējot atbalsta atbilstību Regulai, nav jāapliecina, ka tajā tas ir skaidri atļauts. Pietiek pierādīt, ka tas saskan ar Regulas mērķiem un ka tas nepārkāpj nevienu citu Kopienas tiesību akta noteikumu vai principu. Tāda patiešām ir [šī] lieta.

26. Treškārt, pretēji Apstrīdētajā lēmumā pieņemtajai nostājai konkrētais atbalsts nerada nekādas sekas, kas ir pretrunā Regulas mērķiem un kas tāpēc draudētu izkropļot piena un piena produktu tirgus kopīgās organizācijas vienveidīgu funkcionēšanu.

27. Attiecībā uz Spānijas valdības pirmo argumentu Komisija piekrīt, ka šajā procesā tiek apskatīts jautājums par to, vai piena un piena produktu tirgus kopīgo organizāciju regulējošie noteikumi atbalstu pieļauj. Tāpēc šis jautājums nav jāapsver sīkāk un piedāvāju veltīt atlikušo secinājumu daļu pārējo divu Spānijas valdības argumentu izskatīšanai.

Vai konkrētajam atbalstam Regulā jābūt tieši atļautam?

28. Spānija uzskata, ka atbilstoši Tiesas judikatūrai dalībvalstis var pieņemt vienpusējus pasākumus, kas nav tieši paredzēti Kopienas noteikumos, kuri regulē lauksaimniecības tirgus kopīgo organizāciju, ja šie pasākumi ir savienojami ar Kopienas mērķiem un nekādā citādā veidā nepārkāpj nevienu Kopienas tiesību akta noteikumu vai principu. Tāpēc Komisija ir kļūdījusies, uzskatot, ka konkrētais atbalsts nebija saderīgs ar Regulu tikai tāpēc, ka uz to nebija skaidras norādes.

29. Tādējādi lietā Pigs and Bacon Commission ( ) Tiesa atzina: “ja reiz Kopiena ir [..] izdevusi likumu par tirgus kopīgās organizācijas izveidošanu konkrētajā nozarē, dalībvalstu pienākums ir atturēties pieņemt jebkurus pasākumus, kas varētu organizāciju vājināt vai radīt tajā izņēmumu” ( ). Tiesa neiet tik tālu, lai ierosinātu, ka dalībvalstīm ir jāatturas pieņemt jebkādu vienpusēju pasākumu.

30. Šķiet, ka lietās Itālija/Komisija ( ), Komisija/Francija ( ) un Zoni ( ) Tiesa pieņem plašāku aizliegumu. Katrā no šīm lietām tā nosaka – ja reiz Kopiena ir izveidojusi tirgus kopīgo organizāciju konkrētajā nozarē, dalībvalstīm ir jāatturas pieņemt jebkādu vienpusēju pasākumu, pat ja šis pasākums, iespējams, atbalstītu Kopienas kopējo politiku. Šajā gadījumā Kopienai, nevis dalībvalstij ir jārisina problēmas. ( )

31. Tomēr Spānijas valdība skaidro šo trīs lietu iznākumu sašaurināti. Lietā Itālija/Komisija Tiesa atzina, ka valsts pasākums pārkāpj Kopienas tiesību aktus, jo tas faktiski ir pretrunā tirgus kopīgās organizācijas mērķiem. Divās pārējās lietās izskatāmie valsts pasākumi kavēja preču brīvu apriti un tāpēc nesaskanēja ar cita Kopienas tiesību akta noteikumu vai principu.

32. Savā atbildē Spānijas valdība mēģina iegūt arī turpmāku atbalstu argumentam, kas aizgūts no Tiesas sprieduma Mulligan lietā un ko pieņēma pēc Spānijas iesnieguma. ( ) Šajā lietā High Court (Īrija) iesniedza jautājumus par to, vai Kopienu tiesību aktiem atbilst tā sauktā “nodokļu paaugstināšanas shēma”, kuras ietvaros, tiklīdz būtu pārdota piena holdingkompānija, tai piesaistītās 20 procentu piena kvotas netiktu nodotas kopā ar to [kompāniju], bet tā vietā būtu pievienotas Īrijas valsts rezervei. Jautājums, kas saistīts ar šo prāvu, attiecas uz shēmas saderību ar Regulu. Pēc tā, kā Spānijas valdība traktēja spriedumu, Tiesa nosprieda, ka Regulā shēma nav bijusi tieši atļauta, tomēr tā ir saderīga ar Regulas mērķiem, un tāpēc to atļauts atstāt spēkā.

33. Spānija apgalvo, ka konkrētais atbalsts šajā lietā acīmredzami atbilda Regulas 5. un 8. panta mērķiem. Bija plānots pārstrukturēt piena ražošanu – mērķi, kas ir tieši atzīts Regulas preambulas sešpadsmitajā apsvērumā. Spānija to ir veikusi, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem. Atbalsts turklāt nebija pretrunā jebkuram citam Kopienas tiesību aktu noteikumam vai principam. Tāpēc nebija pamata to apšaubīt.

34. Pēc Spānijas domām, nav jēgas aizliegt tādu pasākumu kā konkrētais atbalsts. Atbilstoši Regulai dalībvalstīm ir atļauts piešķirt bezmaksas kvotas ražotājiem. Atbilstoši 8. panta otrajam apakšpunktam, dalībvalstis var arī piegādāt kvotas ražotājiem par nesubsidētu cenu. Konkrētais atbalsts līdzinās starpproduktam starp šīm divām iespējām. To pieņēma Astūrijas reģionālās iestādes, jo tās nevarēja atļauties iegādāties kvotas bezmaksas izplatīšanai, bet saprata, ka prioritārie ražotāji nevarētu atļauties nesubsidētu pārdali. Risinājums, pie kura tās nonāca, sasniedza Kopienas pārstrukturēšanas mērķi, neuzliekot neiespējamu nastu valsts finanšu līdzekļiem. Šis risinājums labāk atbilda Pamatnostādņu 3. punkta 5. apakšpunktam nekā Regulā noteiktās iespējas, jo tas iekļāva gan ražotājus motivējošu elementu, gan prasīja tiem nodrošināt ekvivalentu pakalpojumu.

35. Spānijas valdības apgalvojumi mani nepārliecina.

36. Vispārīgi spriežot, šķiet – ja reiz Kopiena kā daļu no lauksaimniecības tirgus kopīgās organizācijas pieņem noteikumus par konkrēto jautājumu, dalībvalstis nedrīkst papildināt šos noteikumus ar vienpusējiem pasākumiem, ja vien tās nav tiesīgas to darīt. Aizliegums veikt vienpusēju darbību attiecas arī uz pasākumiem, kas paredzēti, lai sekmētu mērķus, kurus tiecas sasniegt Kopienas likumdevējs.

37. Taisnība, ka rezultātā dažos apstākļos dalībvalstij būs jāpieņem noteikts Kopienas izvēlēts risinājums, lai gan pastāvētu citas metodes to pašu mērķu sasniegšanai, kuras tā uzskata par piemērotākām savai situācijai.

38. Tomēr, ja būtu citādi, dalībvalstis varētu papildināt tirgus kopīgo organizāciju noteiktajā nozarē ar vairākām vienpusējām iniciatīvām, kas balstītas uz pašu dalībvalstu Kopienas mērķu izvērtējumu darbībā. Šie mērķi ir dažādi interpretējami. Bez tam vairākus pretrunīgus mērķus jāsaskaņo kontekstā ar kopējo lauksaimniecības politiku. Kā Komisija pareizi norāda, tādējādi pastāvētu ievērojama iespēja, ka valsts pasākumi samazinātu Kopienas tiesību aktu vienveidīgu iedarbību.

39. Šāda pieeja, manuprāt, pilnībā atbilst Tiesas spriedumam Mulligan lietā. Ir skaidrs, ka Tiesa uzskatīja – Regulas 7. panta 1. punkts pilnībā atļauj tādu nodokļu paaugstināšanas shēmu, kāda ir šajā lietā izskatāmā shēma. ( ) Pēcāk tā turpināja apliecināt, ka “šāda interpretācija” nav pretrunā konkrētajam mērķim, ko tiecas sasniegt Kopienas likumdevējs. ( ) Tāpēc Spānijas valdībai nav taisnība, apgalvojot, ka Tiesa atbalstījusi valsts pasākumu, kas nav skaidri noteikts Kopienas noteikumos.

40. Protams, pastāv iespēja, ka ar Kopienas tiesību aktiem, kas regulē lauksaimniecības tirgus kopīgo organizāciju, dalībvalstīm bieži tiks piešķirta noteikta līmeņa rīcības brīvība. Tām var dot plašas pilnvaras. Tām var ļaut izvēlēties vienu no vairākām noteiktām iespējām. No tām var arī prasīt vai pilnvarot tās pieņemt sīki izstrādātus nosacījumus, kas saistīti ar konkrēto noteikumu piemērošanu. Tomēr, nepastāvot kādam no šiem pilnvarojumiem, tās nedrīkst pašas pieņemt pasākumus, lai papildinātu piemērojamos Kopienas noteikumus.

41. Spānijas valdība savā atbildē norāda uz to, ka, saskaņā ar Regulas 8. pantu, dalībvalstis var veikt “vienu vai vairākas no šādām darbībām saskaņā ar sīki izstrādātiem noteikumiem, kurus tās paredz, ņemot vērā pušu likumīgās intereses”. Tā uzskata, ka 8. pants tādējādi skaidri piešķir dalībvalstīm rīcības brīvību papildināt pantā norādītās iespējas.

42. Es nepiekrītu. Gluži otrādi – 8. pants apstiprina manis ieteikto interpretāciju.

43. Norāde uz “vienu vai vairākām šādām darbībām” ļauj dalībvalstīm pieņemt jebkuru vai visus pasākumus, kas minēti atsevišķi, vai [tos] apvienot. Tā neļauj dalībvalstīm izgudrot jauna veida darbības. Tāpat “sīki izstrādātiem noteikumiem”, ko dalībvalstis var īstenot, jākalpo vienam vai vairākiem minētajiem pasākumiem.

44. Tāpēc uzskatu, ka Spānijas valdības otrais arguments ir jānoraida un ka tās prasība ir noraidāma. Konkrētā veida atbalstu Regula neatļauj, un tādējādi [tas] nav pieļaujams atbilstoši Kopienas noteikumiem, kas regulē piena un piena produktu tirgus kopīgo organizāciju. Pamatojoties tikai uz to, Komisijai bija tiesības atzīt konkrēto atbalstu par nesaderīgu ar kopējo tirgu.

Vai konkrētais atbalsts samazina piena un piena produktu tirgus kopīgo organizāciju?

45. Šai Apstrīdētajā lēmumā Komisija arī pamato – konkrētais atbalsts darbojas tādā veidā, ka tas negatīvi ietekmē piena un piena produktu tirgus kopīgo organizāciju. Šis pamatojums Apstrīdētajam lēmumam rada patstāvīgu pamatu, ar ko Spānijas valdībai vajadzētu rīkoties pat tad, ja tiktu atbalstīts tās iepriekšējais arguments.

46. Apstrīdētais lēmums īpaši nosaka risku, ka atbalsts palielinātu piena kvotu cenas. Atbilstoši Komisijas uzskatam tas vājinātu Regulas galveno mērķi, kas nodrošina aizsardzību, lai kvotas izmantotu “nevis [tam], lai ražotu vai tirgotu pienu, bet gan lai iegūtu vienīgi finansiālu labumu, izmantojot to tirgus vērtību” ( ).

47. Atbildot Spānijas valdība atzīst, ka konkrētais atbalsts tika aprēķināts, lai prioritārajiem ražotājiem veicinātu kvotu iepirkšanu, kuri pretējā gadījumā tās nevarētu atļauties. Pretēji tam, kas ir minēts Apstrīdētajā lēmumā, atbalsts nevarētu būt tas, pamatojoties uz kuru tirgotāji palielinātu savas cenas subsīdiju apjomā, jo, ja tas tā būtu, prioritārie ražotāji vairs nebūtu spējīgi maksāt.

48. Šis arguments mani nepārliecina.

49. Kā apgalvo Komisija un kā norādīts Apstrīdētajā lēmumā, patiešām izskatās iespējami, ka pircēju pirktspējas palielināšanās un tāpēc arī piena kvotu vispārējā pieprasījuma līmeņa palielināšanās novestu vismaz pie kaut kādas šādu kvotu cenu pieauguma spriedzes.

50. Spānijas valdība savā atbildē sniedz divus turpmākos skaidrojumus, lai pierādītu, ka konkrētais atbalsts nebūtu varējis palielināt piena kvotu cenas.

51. Pirmkārt, Spānija atsaucas uz vairākiem 10. jūlija Karaliskā dekrēta 1486/1998 noteikumiem par modernizāciju un konkurētspējas uzlabojumiem piena nozarē. ( ) Šie noteikumi paredz nosacījumus piena kvotu pārdalei Spānijā, lai novērstu to, ka kvotas pārtop par komercijas objektu un ka pieaug to cenas. Raugoties šo nosacījumu kontekstā, Spānija uzskata, ka konkrētais atbalsts nevarēja radīt Apstrīdētajā lēmumā izskaidrotās negatīvās sekas.

52. Otrkārt, Spānija apgalvo, ka reģionālās iestādes faktiski būtu piešķīrušas atbalstu vienīgi tiem darījumiem, kuri nepārsniedz maksimālo iepirkuma cenu, kas noteikta apstiprinātā atlīdzības formā, ko Spānijas valsts apstiprinājusi atbilstoši 8. panta otrajam apakšpunktam.

53. Komisija apstrīd Spānijas valdības turpmāko skaidrojumu pieņemamību, balstoties uz to, ka tie procedūras stadijā ir izvirzīti pārāk vēlu. Spānijas valdība uz tiem nav atsaukusies Komisijas pārbaudes laikā, ko tā veica pirms Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas.

54. Pēc manām domām, nebūtu pareizi pieņemt Spānijas valdības skaidrojumus, kas attiecas uz Karaliskā dekrēta 1486/1998 un tehniskajiem noteikumiem par maksimālo cenu kā konkrētā atbalsta priekšnosacījumu.

55. Ir apšaubāms, vai dalībvalstij ir atļauts apstrīdēt Komisijas lēmumu, kas attiecas uz valsts atbalstu, pamatojoties uz to, ka Komisija nav izvērtējusi viedokli par atbalstu, lai gan pati dalībvalsts savu viedokli nesniedza.

56. Jebkurā gadījumā Reglamenta 42. panta 2. punkts nosaka – tiesvedības laikā nav atļauts izvirzīt jaunus pamatus, izņemot gadījumus, kad tie ir saistīti ar tādiem tiesību vai faktiskiem apstākļiem, kas ir kļuvuši zināmi iztiesāšanas laikā. Komisijas arguments attiecībā uz Apstrīdētā lēmuma ietekmi uz kvotu cenu ir iekļauts pašā Apstrīdētajā lēmumā, un tāpēc tas Spānijai bija zināms pirms pašreizējās procedūras. Reglamenta 42. panta 1. punkts arī izskaidro – lai arī replikā vai atbildē uz repliku lietas dalībnieks var sniegt papildu pierādījumus, tam jāmotivē kavēšanās, iesniedzot pierādījumus. Spānijas valdība nesniedz šādu skaidrojumu.

57. Bez tam Spānijas valdības otrais apgalvojums, manuprāt, ir jānoraida, pamatojoties uz to, ka tas nav pietiekami precizēts. Spānijas valdība nav mēģinājusi precizēt, kuri no valsts vispārējiem noteikumiem ir paredzēti tam, lai ierobežotu konkrēto atbalstu ar darījumiem, kas nepārsniedz maksimālo cenu. Rezultātā Komisijai nav iespējams atbilstoši atbildēt uz Spānijas valdības prasību un Tiesai nav iespējams to pašai izvērtēt.

58. Lietas dalībnieki sniedz turpmākus skaidrojumus par jautājumu, vai konkrētais atbalsts varētu ietekmēt piena vai piena produktu cenu. Tomēr Apstrīdētais lēmums skaidri neizvirza šādu prasību, kas, pēc manām domām, nevar būt saistoši, izskatot akta pamatotību.

59. Tāpēc uzskatu – Spānijas valdība nav varējusi apliecināt, ka Komisija bija kļūdījusies, nolemjot, ka konkrētais atbalsts grauj piena un piena produktu tirgus kopīgās organizācijas mērķi. Attiecīgi Apstrīdēto lēmumu nevar uzskatīt par nepamatotu pat tad, ja pretēji maniem iepriekš minētajiem secinājumiem ( ) tāda veida atbalsts, kāds ir konkrētais atbalsts, nebija pretlikumīgs tādēļ, ka to neatļauj Regula.

Secinājums

60. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uzskatu, ka Tiesai:

1) prasība kā nepamatota ir jānoraida;

2) jāpiespriež Spānijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.