Šajā gadījumā tas tā ir, un tādēļ pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu, ar kuru tiek lūgts noteikt Komisijai piemērot īpašā veidā Regulas Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju 8. panta 4. un 5. punktu — pieņemot konkrētus pasākumus pret otru aizliegtās koncentrācijas dalībnieku —, ir jānoraida kā nepieņemams. Ja pamata prasības spriedumā tiktu nolemts, ka Komisijai ir pilnvaras izdot rīkojumu par Regulas 8. panta 4. un 5. punktā noteiktajiem pasākumiem, tad Komisijai, ja uzskatītu to par vajadzīgu tai piešķirto kontroles pilnvaru kontekstā koncentrācijas jomā, būtu jāveic visi vajadzīgie pasākumi, lai saskaņā ar EKL 233. pantu izpildītu Tiesas spriedumu. Attiecīgi, ja pagaidu noregulējuma tiesa apmierinātu šo pieteikumu, tas nozīmētu dot Komisijai rīkojumu izdarīt konkrētus secinājumus par atceļamo lēmumu, un šāds rīkojums pārsniegtu tiesas pilnvaras pamata lietā. Tomēr saskaņā ar Līgumā un Regulā noteikto varas dalīšanas sistēmu Komisija ir tā, kura var, ja uzskata to par vajadzīgu tai piešķirto kontroles pilnvaru kontekstā koncentrācijas jomā, un it īpaši saskaņā ar Regulas 8. panta 4. un 5. punktu, īstenot atjaunošanas pasākumus, kurus tā uzskata par vajadzīgiem.

Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu atbilstoši EKL 234. pantam nevar būt neskaidrs un neprecīzs. Tomēr gadījumos, kad prasītāja lūgto pasākumu saturs ir pietiekami skaidrs no pārējā pieteikuma teksta, pagaidu noregulējuma tiesa var secināt, ka pieteikums būtībā nav neskaidrs un neprecīzs, un tāpēc uzskatīt to par pieņemamu.

Komisija nav nepareizi piemērojusi Regulas Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju 8. panta 4. un 5. punktu, kas dod tai tiesības pieņemt pasākumus pret aizliegtas un jau īstenotas koncentrācijas dalībniekiem, ja pēc tam, kad tā atzinusi koncentrācijas projektu, kas paredz visa uzņēmuma kapitāla pirkšanu, par nesaderīgu ar kopējo tirgu, tā uzskata, ka tai nav pilnvaru, lai varētu apturēt iegūstošo uzņēmumu izmantot savas balsstiesības, kas izriet no galīgi iegūtās mazākuma līdzdalības, ja tas nevar faktiski vai juridiski ar šo līdzdalību izmantot kontroli pār uzņēmumu, kurā tam ir dalība.

Lai gan tekstā angļu valodā lietotais jēdziens “īstenots” [“implemented”] var principā radīt neskaidrības par konkrēto šo noteikumu piemērošanas jomu, jo jēdziena “īstenošana” definīcija var nozīmēt gan “kāda mērķa sasniegšanu” [“the having accomplished some aim”], gan “ieviešanu” [“the carrying into effect”], veids, kā šis jēdziens ir atveidots franču, vācu un itāļu valodā, citu Kopienu dokumentu, kuros jēdziens “īstenošana” skaidri nozīmē “ieviešana”, nevis “kāda mērķa sasniegšana”, salīdzinājums ar tekstu franču valodā un tas, ka Komisija var atbilstoši Regulas 8. panta 4. punktam izdot rīkojumu attiecīgajiem uzņēmumiem “likvidēt koncentrāciju”, tomēr norāda, ka no pirmā acu uzmetiena šo noteikumu paredzētās “īstenošanas” definīcija nozīmē pilnīgu koncentrācijas izpildi, kā to definē Regulas 3. pants, un tādējādi — kontroles iegūšanu.

Šo secinājumu nevar atspēkot ar apgalvoto Komisijas praksi, saskaņā ar kuru tā daļēju īstenošanu, arī attiecībā uz darbībām, kurās nenotiek kontroles nodošana, uzskata par aizliegtu ar Regulas 7. panta 1. punktu, atbilstoši kuram Kopienu mēroga koncentrācija nav izpildāma pirms tās atzīšanas par saderīgu ar kopējo tirgu, un norāda dalībniekiem, ka tiem jāatturas no šādām darbībām. Pirmkārt, Komisijas rīcība, lai gan tā ir ietekmīga un nozīmīga tiesisko cerību pamatojumam, šajā sakarā nav izšķirošā, jo Kopienu tiesību interpretācija ir Kopienu Tiesas, nevis Komisijas prerogatīva. Otrkārt, pat ja Regulas 7. panta 1. punkts būtu interpretējams kā tāds, kas aizliedz tikai kontroles maiņu laikā, kamēr tiek gaidīts Komisijas pārbaudes rezultāts, un nevis darbības, kas ir pielīdzināmas kontroles maiņai, kā, piemēram, no mazākuma akcijām izrietošo balsstiesību izmantošanu, ņemot vērā stingri noteiktos termiņus, kuros Komisijai jāpārbauda paziņotā koncentrācija, un faktoru, kas konkrētajā gadījumā var radīt kontroli, kombinācija, Komisijai tik un tā būtu tiesības lūgt dalībniekiem neveikt nekādas darbības, kas varētu novest pie kontroles maiņas.

Visbeidzot, Regulas Nr. 139/2004 8. panta 4. un 5. punkta interpretācija kopā ar tās 21. panta 3. punktā noteikto aizliegumu dalībvalstīm piemērot to valsts tiesību aktus konkurences jomā jebkurai Kopienas mēroga koncentrācijai no pirmā acu uzmetiena nerada nepilnību, kas neatbilstu Regulas mērķim. Tas, ka mazākuma dalība uzņēmumā, kas vairs nav saistīta ar kontroles iegūšanu, pārstāj būt “koncentrācija” un tai nav piemērojams Regulas Nr. 139/2004 21. pants, no pirmā acu uzmetiena šajos apstākļos principā nerada šķēršļus par konkurenci atbildīgām valsts iestādēm un valsts tiesām piemērot savas valsts tiesību aktus par konkurenci. Turklāt, lai gan šāda veida mazākuma dalību uzņēmumā nevar reglamentēt Regula, var paredzēt, ka Komisija var piemērot Līguma noteikumus par konkurenci, it īpaši EKL 81. un 82. pantu, attiecīgo uzņēmumu rīcībai.

(sal. ar 89.–92., 94., 98., 100., 101. un 103. punktu)