ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Saskaņā ar Civildienesta noteikumu 45. pantā paredzētajām prasībām, ja ierēdnis var tikt paaugstināts amatā tajā gadā, kad viņš tiek pārcelts uz citu iestādi, par viņa paaugstināšanu amatā ir kompetenta lemt iestādes, no kuras notiek pārcelšana, iecēlējinstitūcija. Lai novērtētu, vai ierēdnis ir jāpaaugstina amatā ar atpakaļejošu spēku no N. gada 1. janvāra, un – pat vispārīgāk – N. gadā, minētajai institūcijai praksē ir jāveic salīdzinošs izvērtējums par ierēdņu agrākajiem nopelniem, it īpaši gadā pirms N. gada, un saistībā ar novērtējuma ziņojumiem par šo ierēdņu sniegumu gadā pirms N. gada un agrākos gados. Tādēļ ir jāsalīdzina pārcelto ierēdņu nopelni ar to ierēdņu nopelniem, kuri bijuši viņu kolēģi vēl iepriekšējā gadā pirms viņu pārcelšanas, bet šo vērtējumu juridiski korekti var veikt tikai iestāde, no kuras notiek pārcelšana.

Savukārt citādi ir tad, ja ierēdņa pārcelšana ir notikusi gadā pirms tā gada, kurā ierēdnis varēja tikt paaugstināts amatā sākot ar 1. janvāri. Šajā situācijā ierēdņa nopelni attiecībā uz gadu pirms N. gada nevar tikt salīdzināti vienīgi ar nopelniem, kādi ir viņa bijušajiem kolēģiem iestādē, no kuras notiek pārcelšana, jo ir jāņem vērā arī viņa jaunās iestādes kolēģu nopelni. Šādos apstākļos uzņemošās iestādes iecēlējinstitūcijai ir jālemj par viņa paaugstināšanu amatā. Salīdzināt viena ierēdņa, attiecībā uz kuru notiek starpiestāžu pārcelšana, nopelnus un ziņojumus nav tik viegli kā salīdzināt tikai uzņemošās iestādes ierēdņus, bet veikt pašu šo salīdzinājumu nav nedz neiespējami, nedz diskriminējoši. Šādam salīdzinājumam vajadzīgas papildu pūles, lai padarītu salīdzināmus vērtējumus, kas sākotnēji nav katrā ziņā bijuši salīdzināmi; šāda vērtējuma veikšana nevar tikt pielīdzināta vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumam.

(skat. 22.–25. punktu)

Atsauces

Pirmās instances tiesa: 1998. gada 11. jūnijs, T‑167/97 Skrikas/Parlaments, 45. punkts.

Civildienesta tiesa: 2011. gada 28. jūnijs, F‑128/10 Mora Carrasco u.c./Parlaments, 35. un 39. punkts; 2011. gada 5. jūlijs, F‑38/11 Alari/Parlaments, 31. punkts.
EIROPAS SAVIENĪBAS CIVILDIENESTA TIESAS RĪKOJUMS

(pirmā palāta)

2012. gada 3. decembrī

Lieta F‑45/12

BT

pret

Eiropas Komisiju

Civildienests – Līgumdarbinieks – Līguma nepagarināšana – Nepietiekami pamatota prasība – Acīmredzami nepieņemama prasība

Priekšmets Prasība, kas celta atbilstoši LESD 270. pantam, kurš EAEK līgumam ir piemērojams saskaņā ar LESD 106.a pantu, un kurā BT konkrēti lūdz atcelt Komisijas lēmumu nepagarināt tās līgumdarbinieka darba līgumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”)

Nolēmums Prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu. Prasītāja sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanas izdevumus.

Kopsavilkums

Tiesvedība – Pieteikums par lietas ierosināšanu – Formas prasības – Strīda priekšmeta noteikšana – Izvirzīto pamatu kopsavilkums – Skaidrības trūkums – Nepieņemamība

(Tiesas statūtu 19. panta trešā daļa un I pielikuma 7. panta 1. punkts; Civildienesta tiesas Reglamenta 35. panta 1. punkta e) apakšpunkts)

Kā acīmredzami nepieņemami ir jānoraida tie prasības prasījumi, kas neatbilst Civildienesta tiesas Reglamenta 35. panta 1. punkta e) apakšpunktā izvirzītajiem nosacījumiem, jo no tiem pietiekami skaidri neizriet neviens tiesību pamats, kuru varētu viegli un precīzi identificēt atbildētājs, kā arī lietu izskatošā tiesa. Proti, saskaņā ar minēto 35. panta 1. punkta e) apakšpunktu prasības pieteikumā ir jāietver izvirzīto faktisko un tiesību pamatu un argumentu izklāsts. Šai informācijai ir jābūt pietiekami skaidrai un precīzai, lai atbildētājs varētu sagatavoties savai aizstāvībai un Civildienesta tiesa varētu lemt par prasību bez vajadzības attiecīgajā gadījumā gūt papildu informāciju. Lai nodrošinātu tiesisko noteiktību un pareizu tiesvedību, prasības pieņemamības priekšnosacījums ir tāds, ka tās pamatā esošajiem būtiskajiem faktiskajiem un tiesiskajiem apstākļiem ir saskanīgi un saprotami jāizriet no paša prasības pieteikuma formulējuma. Taču, lai arī prasības pamatu norādīšana patiešām nav saistīta ar Reglamenta terminoloģiju un uzskaitījumu, un šo pamatu izklāsts nevis to juridiskās kvalifikācijas, bet gan drīzāk pašas būtības dēļ var būt pietiekams, tas tā tomēr ir tikai tad, ja minētie pamati pietiekami skaidri izriet no prasības pieteikuma.

Šajā ziņā Tiesas statūtu 19. panta trešajā daļā, kas ir piemērojama tiesvedībā Civildienesta tiesā saskaņā ar minēto statūtu I pielikuma 7. panta 1. punktu, ir paredzēts, ka lietas dalībniekus, kas nav dalībvalstis, Savienības iestādes, valstis, kas ir Eiropas Ekonomikas zonas līguma līgumslēdzējas puses, kā arī minētajā līgumā minētā EBTA Uzraudzības iestāde, ir jāpārstāv advokātam. Advokāta kā tiesu sistēmai piederīgas personas galvenais uzdevums ir tieši prasības pieteikumā iekļautos prasījumus pamatot ar pietiekami saprotamiem un saskaņotiem tiesību argumentiem, ņemot vērā, ka Civildienesta tiesā notiekošajā rakstveida procedūra principā ir tikai vienreizēja procesuālo rakstu apmaiņa.

(skat. 15.–19. un 21. punktu)

Atsauces

Pirmās instances tiesa: 1993. gada 28. aprīlis, T‑85/92 De Hoe/Komisija, 21. punkts.

Civildienesta tiesa: 2011. gada 15. februāris, F‑76/09 AH/Komisija, 29. un 31. punkts.
No Civildienesta tiesas Reglamenta 105. panta c) punkta izriet, ka atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi ir ierobežoti, pirmkārt, ar tiesāšanās izdevumiem tiesvedībā Civildienesta tiesā un, otrkārt, ar tiesāšanās izdevumiem, kas ir bijuši nepieciešami šim mērķim.

Nosakot atlīdzināmos tiesāšanās izdevumus, Civildienesta tiesa ņem vērā visus lietas apstākļus līdz rīkojuma par tiesāšanās izdevumu noteikšanu izdošanas brīdim, tostarp nepieciešamos izdevumus saistībā ar tiesāšanās izdevumu noteikšanas procedūru.

Šajā ziņā, kā izriet no Tiesas statūtu 19. panta pirmās daļas, kas ir piemērojama Civildienesta tiesai saskaņā ar minēto statūtu I pielikuma 7. panta 1. punktu, iestādes var izmantot advokāta palīdzību. Tātad atlīdzība advokātam ietilpst saistībā ar tiesvedību radušos nepieciešamo izdevumu jēdzienā un iestādei nav jāpierāda, ka šāda palīdzība ir bijusi objektīvi pamatota. Līdz ar to, lai gan fakts, ka Komisiju pamatlietā un pagaidu noregulējuma tiesvedībā pārstāvēja divi pārstāvji un ārštata advokāts, neietekmē šo tiesāšanās izdevumu potenciāli atlīdzināmo raksturu un principā nekas neparedz to izslēgšanu, tas var ietekmēt in fine atgūstamo tiesāšanās izdevumu, kuri ir radušies tiesvedībā, apmēra noteikšanu.

(skat. 25., 28. un 29. punktu)

Atsauces

Vispārējā tiesa: rīkojumi, 2012. gada 23. marts, Kerstens/Komisija, T‑498/09 P‑DEP, EU:T:2012:147, 15. un 20. punkts, un 2013. gada 28. maijs, Marcuccio/Komisija, T‑278/07 P‑DEP, EU:T:2013:269, 14. punkts.

Civildienesta tiesa: rīkojums, 2010. gada 26. aprīlis, Schönberger/Parlaments, F‑7/08 DEP, EU:F:2010:32, 23. punkts.
No Tiesas statūtu 19. panta trešās daļas un 21. panta pirmās daļas – kas ir piemērojamas tiesvedībai Civildienesta tiesā saskaņā ar to pašu statūtu I pielikuma 7. panta 1. punktu – izriet, ka prasītājs ir jāpārstāv personai, kura tam ir pilnvarota, un ka Savienības tiesās var juridiski korekti vērsties tikai ar šīs personas parakstītu prasības pieteikumu.

No Tiesas statūtu 19. panta trešās daļas formulējuma un it īpaši no termina “jāpārstāv” lietojuma, arī izriet, ka “pusei” šīs normas izpratnē, neatkarīgi no tās statusa, nav atļauts pašai vērsties Savienības tiesās, bet tai ir jāizmanto pakalpojumi, ko sniedz trešā persona, kurai jābūt tiesīgai praktizēt dalībvalstu tiesās vai to valstu tiesās, kuras ir Eiropas Ekonomikas zonas līguma līgumslēdzējas puses. Citās Tiesas statūtu normās, piemēram, minēto statūtu 21. panta pirmajā daļā un 32. pantā ir apstiprināts, ka lietas dalībnieks un tā aizstāvis nevar būt viena un tā pati persona. Šīs Tiesas statūtu normas attiecībā uz Civildienesta tiesu, konkrēti, ir atkārtotas Reglamenta 34. panta 1. punkta pirmajā daļā, 35. panta 1. punkta b) apakšpunktā un 51. panta 3. un 4. punktā. Nedz Tiesas statūtos, nedz Civildienesta tiesas Reglamentā nav paredzēta neviena atkāpe vai izņēmums no šī pienākuma.

Prasības par pašrocīgu parakstu Civildienesta tiesas Reglamenta 34. panta 1. punkta pirmās daļas izpratnē mērķis ir tiesiskās noteiktības nolūkā garantēt prasības pieteikuma autentiskumu un novērst risku, ka prasības pieteikumu patiesībā varētu nebūt sagatavojis attiecīgi pilnvarots autors. Šī prasība tādēļ ir uzskatāma par būtisku normu attiecībā uz formu, un tā ir piemērojama stingri, tādējādi, ka tās neievērošana padara prasību nepieņemamu. Attiecībā uz zīmoga, kurā attēlots prasītāja pilnvarotā advokāta paraksts, uzspiešanu vai citāda advokāta paraksta atveidojuma izmantošanu pieteikumā par lietas ierosināšanu, ir jāatzīst, ka šis netiešais un mehāniskais “paraksta” veids vien neļauj konstatēt, ka attiecīgo procesuālo dokumentu noteikti būtu parakstījis advokāts pats.

(sal. ar 30.–32., 35. un 36. punktu)

Atsauces

Tiesa: 1996. gada 5. decembris, C‑174/96 P Lopes/Tiesa, 8. punkts un tajā minētā judikatūra.

Pirmās instances tiesa: 2007. gada 23. maijs, T‑223/06 P Parlaments/Eistrup, 51. un 52. punkts.
LV
Jud ikatūr askrājums
ECLI:EU:F:2010 :157 1CIVILDIENESTA TIESAS P IRMĀS PALĀTAS
PRIEKŠSĒDĒTĀJA RĪKOJUMS
2010 . gada 8 . decembrī
Lieta F-79/10
Charles Dubus
pret
Eiropas Komisiju
Izlīgums — Izslēgšana no r eģistra
PriekšmetsPrasība, ku ra c elta atbilstoši LESD 270 . pantam, kas EAEK līgumam ir p iemērojams 
saskaņā ar L ESD 106 .a pantu, ar ku ru C. Dubus prasa atcelt Komisijas 2009 . gada 
20. novembra lēmumu neiekļaut viņu to ierēdņu sarakstā, ku ri ir p aaugstināti AS T 4 
pakāpē 2009 . gada p aaugstināšanā amatā
NolēmumsIzslēgt lietu F-79/10 D ubus/Komisija no C ivildienesta tiesas reģistra. Lietas da lībnieki 
atlīdzina tiesāšanās izdevumus saskaņā ar s tarp viņiem p anākto vienošanos.
Kopsavilkums
Ierēdņi — Prasība — Izlīgums Civildienesta tiesā — Izslēgšana no reģistra
(Civildienesta tiesas Reglamenta 69 . pants)
CIVILDIENESTA TIESAS OTRĀS PALĀTAS PRIEKŠSĒDĒTĀJA

RĪKOJUMS

2011. gada 11. martā

Lieta F-24/10

Loukas Kaskarelis

pret

Eiropas Komisiju

Izlīgums pēc Civildienesta tiesas iniciatīvas – Izslēgšana no reģistra

Priekšmets Prasība, kura celta saskaņā ar LESD 270. pantu, kas EAEK līgumam ir piemērojams saskaņā ar tā 106.a pantu, un ar kuru L. Kaskarelis būtībā lūdz atcelt lēmumu, ar kuru viņam tika atteikts izmaksāt ekspatriācijas pabalstu un iekārtošanās pabalstu, kā arī atmaksāt ceļa izdevumus saistībā ar stāšanos amatā

Nolēmums Lietu F-24/10 Kaskarelis/Komisija izslēgt no Civildienesta tiesas reģistra. Komisija prasītājam izmaksā iekārtošanās pabalstu. Ar nosacījumu, ka tiek iesniegti visi parasti šajā jautājumā prasītie pierādījumi, Komisija prasītājam samaksā ceļa izdevumus saistībā ar stāšanos amatā, kā arī pārcelšanās izdevumus. Puses atzīst, ka ne šis izlīgums, ne pušu nostājas pirmstiesas vai iztiesāšanas stadijā vai šī izlīguma izpildes laikā iepriekš nenosaka iespējamo lēmumu nākotnē par prasītāja ekspatriācijas pabalstu gadījumā, ja viņš tiktu iecelts ierēdņa amatā. Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina divas trešdaļas no prasītāja tiesāšanās izdevumiem. Prasītājs sedz vienu trešdaļu no saviem tiesāšanās izdevumiem.

Kopsavilkums

Ierēdņi – Prasība – Izlīgums Civildienesta tiesā – Izslēgšana no reģistra

(Civildienesta tiesas Reglamenta 69. pants)
EIROPAS SAVIENĪBAS CIVILDIENESTA TIESAS RĪKOJUMS

(pirmā palāta)

2014. gada 10. septembrī

Brigitte Knöll

pret

Eiropas Policijas biroju (Eiropolu)

“Civildienests — Tiesvedība — Tiesāšanās izdevumu noteikšana”

Priekšmets

Prasības pieteikums par tiesāšanās izdevumu apmēra noteikšanu, ko B. Knöll iesniegusi pēc sprieduma lietā Knöll/Eiropols (F‑44/09, EU:F:2010:68).

Nolēmums

Tiesāšanās izdevumu, kas Eiropas policijas birojam ir jāatmaksā B. Knöll, kopējā summa tiek noteikta EUR 1343,18 apmērā; minētajai summai tiek pieskaitīti nokavējuma procenti no šī rīkojuma izsniegšanas dienas līdz samaksas dienai, kuri tiks maksāti atbilstoši procentu likmei, kura tiek aprēķināta, pamatojoties uz procentu likmi, ko Eiropas Centrālā banka noteikusi par galvenajām refinansēšanas operācijām, kura ir piemērojama iepriekš minētajā laika posmā, pieskaitot šai likmei divus punktus.

Kopsavilkums

Tiesvedība – Tiesāšanās izdevumi – Apmēra noteikšana – Atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi – Vērā ņemami elementi – Starp lietas dalībnieku un tā advokātu noslēgta vienošanās par honorāriem – Izslēgšana

(Civildienesta tiesas Reglamenta 91. panta b) punkts)

Savienības tiesa nav tiesīga noteikt apmēru honorāriem, kas lietas dalībniekiem ir jāmaksā saviem advokātiem, bet tā ir tiesīga noteikt to atlīdzības apmēru, kādā šī atlīdzība var tikt atgūta no lietas dalībnieka, kuram ir piespriests segt tiesāšanās izdevumus. No tā izriet, ka pierādījumi par tiesāšanās izdevumu, kurus prasīts atlīdzināt, samaksu nav nepieciešami, lai Civildienesta tiesa noteiktu atlīdzināmo tiesāšanās izdevumu apmēru.

Lemjot par prasību par tiesāšanās izdevumu apmēra noteikšanu, Savienības tiesai nav jāņem vērā par tiem noslēgta iespējamā vienošanās starp attiecīgo lietas dalībnieku un tā pārstāvjiem vai padomdevējiem.

Tādējādi fakts, ka saskaņā ar vienošanos, kas noslēgta starp prasītāju un tā advokātiem, ir nolemts, ka prasītājs nemaksās honorāru saviem advokātiem, neietekmē prasītāja tiesības piedzīt tiesāšanās izdevumus, kas radušies pamata tiesvedībā.

(skat. 14., 19. un 20. punktu)

Atsauces

Tiesa: rīkojumi Leeuwarder Papierwarenfabriek/Komisija, 318/82, EU:C:1985:468, 2. punkts; C. A. S./Komisija, C‑204/07 P‑DEP, EU:C:2009:526, 13. punkts, un Kronofrance/Vācija u.c., C‑75/05 P‑DEP un C‑80/05 P‑DEP, EU:C:2013:458, 30. punkts.
CIVILDIENESTA TIESAS RĪKOJUMS (pirmā palāta)

2009. gada 7. oktobrī

Lieta F‑3/08

Luigi Marcuccio

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

Civildienests – Ierēdņi – Iestādes atteikums iztulkot lēmumu – Acīmredzami juridiski nepamatota prasība – Reglamenta 94. pants

Priekšmets Prasība, kas celta saskaņā ar EKL 236. pantu un EAEKL 152. pantu un ar kuru L. Marcuccio lūdz atcelt Komisijas lēmumu, ar kuru atteikts nosūtīt viņam agrāka lēmuma tulkojumu itāļu valodā, kā arī prasība piespriest Komisijai samaksāt viņam zaudējumu atlīdzību

Nolēmums Prasītāja prasību noraidīt kā acīmredzami juridiski nepamatotu. Prasītājs atlīdzina tiesāšanās izdevumus. Prasītājs samaksā Civildienesta tiesai EUR 1000.

Kopsavilkums

Ierēdņi – Administrācijas pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses – Pienākums adresēt ierēdnim individuāla lēmuma tekstu valodā, kuru viņš padziļināti pārvalda

(EKL 21. pants; Pamattiesību hartas 41. panta 4. punkts; Komisijas iekšējā reglamenta pielikuma 4. punkts)

Saskaņā ar iestāžu pienākumu ņemt vērā ierēdņu intereses tām ir jāadresē ierēdnim individuāls lēmums tādā valodā, kuru viņš pārvalda padziļināti.

Ne no EKL 21. panta trešās daļas, ne no Labas administratīvās prakses kodeksa 4. punkta, ne arī no Pamattiesību hartas 41. panta 4. punkta nevar secināt, ka jebkuram Kopienu iestādes lēmumam, kas ir adresēts kādam no tās ierēdņiem, ir jābūt rakstītam sākotnējās sarakstes valodā. Šīs normas ir piemērojamas iestāžu un to darbinieku attiecībām vienīgi tad, ja viņi nosūta iestādēm tekstu tikai kā Savienības pilsoņi, nevis kā Kopienu ierēdņi vai citi darbinieki. Ja iestādēm katrā gadījumā būtu pienākums atbildēt uz ierēdņa pieteikumu tajā pašā valodā, kādu viņš izmantojis pieteikumā, tas iestādēm radītu nepārvaramas grūtības.

(skat. 29.–33. punktu)

Atsauces

Pirmās instances tiesa: 2000. gada 23. marts, T‑197/98 Rudolph/Komisija, Recueil FP, I‑A‑55. un II‑241. lpp., 46. punkts; 2001. gada 7. februāris, T‑118/99 Bonaiti Brighina/Komisija, Recueil FP, I‑A‑25. un II‑97. lpp., 13. punkts; 2006. gada 17. maijs, T‑95/04 Lavagnoli/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑2‑121. un II‑A‑2‑569. lpp., 48. punkts.

Civildienesta tiesa: 2007. gada 13. decembris, F‑51/05 un F‑18/06 Duyster/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑1‑0000. un II‑A‑1‑0000. lpp., 58. un 59. punkts.
CIVILDIENESTA TIESAS PIRMĀS PALĀTAS PRIEKŠSĒDĒTĀJA RĪKOJUMS

2009. gada 29. septembrī

Lieta F‑18/05 RENV

D

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

Civildienests – Ierēdņi – Lietas nodošana atpakaļ pēc nolēmuma atcelšanas – Arodslimība – Lūgums atzīt, ka slimība, ar kuru prasītājs ir saslimis, ir pastiprinājusies veicamā darba dēļ – Civildienesta noteikumu 73. pants – Izslēgšana no reģistra – Tiesāšanās izdevumi

Priekšmets Prasība, kas celta saskaņā ar EKL 236. pantu un EAEKL 152. pantu un ar ko D lūdz atcelt Komisijas 2004. gada 4. maija lēmumu, ar kuru ir noraidīts viņa lūgums atzīt slimību par arodslimību vai to, ka slimība, ar kuru viņš ir saslimis un kura liedz viņam veikt viņa pakāpei atbilstošas kategorijas darbu, ir pastiprinājusies veicamā darba dēļ

Nolēmums Lietu F‑18/05 RENV D/Komisija izslēgt no Civildienesta tiesas reģistra. Komisija papildus saviem tiesāšanās izdevumiem, kas attiecas uz tiesvedību Civildienesta tiesā un Pirmās instances tiesā, atlīdzina pusi no prasītāja tiesāšanās izdevumiem, kas attiecas uz šīm tiesvedībām. Prasītājs sedz pusi no saviem tiesāšanās izdevumiem, kas attiecas uz tiesvedību Civildienesta tiesā un Pirmās instances tiesā. Axa Belgium, persona, kas iestājusies lietā Komisijas prasījumu atbalstam, sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

Kopsavilkums

Tiesvedība – Tiesāšanās izdevumi – Atteikšanās no prasības, pamatojoties uz otras puses rīcību

(Pirmās instances tiesas Reglamenta 87. panta 5. punkts; Civildienesta tiesas Reglamenta 122. pants)

Atbilstoši Pirmās instances tiesas Reglamenta 87. panta 5. punktam, kas – pirms stājās spēkā pašas Civildienesta tiesas Reglaments – mutatis mutandis ir piemērojams lietās, kuras tā vēl izskata, lietas dalībniekam, kurš atsakās no prasības, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to apsvērumos par atteikšanos no prasības ir prasījis otrs lietas dalībnieks. Tomēr pēc lietas dalībnieka, kurš atteicies no prasības, pieprasījuma tiesāšanās izdevumus sedz otrs lietas dalībnieks, ja tas liekas esam pamatots ar pēdējā minētā attieksmi.

Tomēr tiesāšanās izdevumi ir jāsadala, ja ir notikusi atteikšanās no prasības pēc iestādes lēmuma pēc četriem gadiem atgriezties pie sava atteikuma atzīt slimību par arodslimību, kuru ieinteresētā persona ir pārsūdzējusi, ja atteikšanās no prasības ir veikta tikai trīs darba dienas pirms tiesas sēdes un gandrīz gadu pēc minētā lēmuma pieņemšanas un ja lēmums, kas pieņemts par apelācijas sūdzību šajā pašā lietā, iestādei bija labvēlīgs.

(skat. 10.–14. punktu)
17

2013. gada 23. decembra vēstulē direktors vēlreiz izteica prasītājai savu nožēlu par to, ka nav varējis rast risinājumu viņas līguma pagarināšanai, un par to, ka neviena no izvērtajām iespējām netika atzīta par “pietiekami stabilu, lai to īstenotu”.
Tas vien, ka, pārkāpjot pienākumus atbilstoši Civildienesta noteikumu 11.a pantam, atlases komisijas loceklis, kuram ir radniecības saikne ar kandidātu, nav informējis savus konkursa, kurā piedalās radinieks kandidāts, atlases komisijas kolēģus, neatbrīvo viņu kā kandidātu uz amatu, kura ieņemšanai viņam atbilstoši Civildienesta noteikumu 27. pantam ir jāapliecina vislabākās spējas, no atbildības par to, ka viņš pats nav uzskatījis par lietderīgu informēt Eiropas Personāla atlases biroju un/vai atlases komisiju par savu radniecības saikni ar atlases komisijas locekli, jo tas ir mazākais, ko var sagaidīt no kandidāta, kurš cer tikt pieņemts darbā kā Eiropas Savienības ierēdnis, vēl jo vairāk apstākļos, kad minētais birojs vairākas reizes ir atgādinājis kandidātiem par aizliegumu sazināties ar atlases komisijas locekļiem.

Līdz ar to savas plašās novērtējuma brīvības ietvaros atlases komisija, kas ir pilnvarota izveidot piemēroto kandidātu sarakstu atbilstoši Civildienesta noteikumu 30. pantam, var pamatoti uzskatīt, ka savas radniecības saiknes ar atlases komisijas locekli (pat ja viņš darbojas blakus jomā) dēļ kandidāts, atlases komisijai nezinot, ir privileģētā stāvoklī salīdzinājumā ar citiem atklātā konkursa dalībniekiem un ka šī situācija var apdraudēt būtisku katra konkursa nosacījumu, proti, vienlīdzīgas attieksmes pret visiem kandidātiem garantiju.

(skat. 36. un 53. punktu)
Lai gan Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtībā, it īpaši tās 47. pantā tiešām nav paredzēta īpaša procedūra, kuras mērķis būtu nodrošināt, ka pagaidu darbinieks, kurš pieņemts darbā uz noteiktu laiku, tiktu pienācīgi uzklausīts, pirms attiecībā uz viņu tiek pieņemts lēmums nepagarināt viņa līgumu, tomēr, ja tiesību normās par civildienestu nekas nav teikts, iestāde vai aģentūra var paredzēt iekšējas procedūras un noteikumus, kas ļauj uzklausīt pagaidu darbinieku, pirms tiek lemts par viņa turpmāko nodarbināšanu, it īpaši pieņemdama iekšējus rīkojumus tiktāl, ciktāl šīs iespējas izmantošana neliek atkāpties no skaidra noteikuma, kurš paredzēts Civildienesta noteikumos vai minētajā Nodarbināšanas kārtībā.

Šajā ziņā šādu iekšēju noteikumu – nozarē, kurā iestādei vai aģentūrai ir ar Civildienesta noteikumiem piešķirta plaša novērtējuma brīvība, – forma var būt lēmums, kas ir paziņots visam personālam un ar ko tiek nodrošināta līdzvērtīga attieksme pret attiecīgajiem ierēdņiem un darbiniekiem. Ja iestāde vai aģentūra pieņem šādu lēmumu, tad pat šis lēmums ir jāuzskata par norādošiem rīcības noteikumiem, kurus administrācija ir pati sev noteikusi un no kuriem tā nevar atkāpties, nepaskaidrodama cēloņus, kuri tai liek šādi rīkoties, jo pretējā gadījumā tiktu pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips.

(skat. 46.–48. punktu)

Atsauces

Tiesa: spriedumi Louwage/Komisija, 148/73, EU:C:1974:7, 12. punkts; Lux/Revīzijas palāta, 129/82 un 274/82, EU:C:1984:391, 20. punkts.

Vispārējā tiesa: spriedumi Schneider/Komisija, T‑54/92, EU:T:1994:283, 19. punkts; Monaco/Parlaments, T‑92/96, EU:T:1997:105, 46. punkts.

Civildienesta tiesa: spriedumi Petrilli/Komisija, F‑98/07, EU:F:2009:7, 55. punkts un tajā minētā judikatūra; Bernard/Eiropols, F‑99/07 un F‑45/08, EU:F:2009:84, 79. punkts un tajā minētā judikatūra.
34

Padome prasītāja sūdzību noraidīja ar 2012. gada 20. februāra lēmumu. Galvenokārt noraidījums it īpaši ir balstīts uz to, ka, tā kā prasītāja ieņemamajā amatā ir vajadzīga piekļuve Savienības klasificētajai informācijai, viņš nevar pildīt savus pienākumus, ja viņam nav drošības pielaides, ka Padomes ģenerālsekretāram ir pienākums nodrošināt to personu lojalitāti, uzticamību un nopietnību, kurām ir piešķirta piekļuve Savienības klasificētajai informācijai, kā arī balstīts uz faktiem, ar kuriem VDI bija pamatojusi savu 2011. gada 17. novembra lēmumu. Pakārtoti Padomes lēmumā ir atgādināts, ka pārsūdzības iestādes lēmuma formulējums nevar atjaunot īpašo uzticības saikni, kas tikusi zaudēta attiecībās starp prasītāju un viņa iestādi, jo pat virspusēja loma tik smagos nodarījumos, kā arī parādu esamība ir pietiekami iemesli, lai apšaubītu lojalitāti, uzticamību un neaizsargātības neesamību, kas tiek prasītas no prasītāja, pildot viņa amata pienākumus, kā arī nepieciešamos morālos nosacījumus to pildīšanai ģenerālsekretariātā.