Lieta C‑457/15

Vattenfall Europe Generation AG

pret

Bundesrepublik Deutschland

(Verwaltungsgericht Berlin lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma Eiropas Savienībā — Direktīva 2003/87/EK — Piemērošana laikā — Kvotu iegādes pienākuma rašanās brīdis — 3. pants — I pielikums — “Iekārtas” jēdziens — Kurināmā sadedzināšana iekārtās ar kopējo nominālo siltumspēju, kas pārsniedz 20 MW”

Kopsavilkums – Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 28. jūlija spriedums

Vide – Gaisa piesārņojums – Direktīva 2003/87 – Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma – Piemērošanas joma – Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas no iekārtas, kas paredzēta direktīvā, pirms pirmo reizi tiek sākta elektroenerģijas ražošana – Iekļaušana

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas Nr. 2003/87, kurā grozījumi ir izdarīti ar Direktīvu Nr. 2009/29, 2. panta 1. punkts un 3. punkta u) apakšpunkts un 10.a panta 5. punkts un I pielikums)

Direktīvas 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā, ko groza ar Direktīvu 2009/29/EK, I pielikums, tā kā tajā to darbību kategorijā, kurām ir piemērojama šī direktīva, ir ietverta kurināmā sadedzināšana iekārtās ar kopējo nominālo siltumspēju, kas pārsniedz 20 MW, ir jāinterpretē tādējādi, ka kvotu iegādes pienākums iekārtai, kas paredzēta elektroenerģijas ražošanai, rodas no brīža, kad pirmo reizi notiek siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisija, un tātad eventuāli vēl pirms pirmo reizi tiek sākta elektroenerģijas ražošana.

Iekārtai, kas paredzēta elektroenerģijas ražošanai ar kurināmā sadedzināšanu un kuras rentabilitāte pārsniedz Direktīvas 2003/87 I pielikumā paredzēto rādītāju, ir piemērojami pienākumi, tostarp kvotu tirdzniecības sistēmā ietvertie, un it īpaši pienākums paziņot par emisijām no visiem avotiem un avota plūsmām no darbībām, kas veiktas šajā iekārtā, ieskaitot emisijas, kas rodas izmēģinājumu laikā pirms šīs iekārtas parastās nodošanas ekspluatācijā. Šādu interpretāciju nevar atspēkot ar to, ka, lai iekārtu klasificētu kā elektroenerģijas ražotāju šīs direktīvas 3. panta u) apakšpunkta izpratnē, uz to attiecina nosacījumu, ka tā ražo elektroenerģiju, kas paredzēta pārdošanai trešajām personām. Faktiski šīs normas mērķis nav definēt Direktīvas 2003/87 piemērošanas jomu, bet tā dod ieguldījumu būtiskas atšķirības ieviešanā, lai noteiktu maksimālā ikgadējo kvotu apjomu šīs direktīvas 10.a panta 5. punkta izpratnē. Tāpat tas, ka šie pienākumi attiecas uz iekārtas operatoru, nenozīmē, ka nav jāņem vērā emisijas, kuras rodas šīs iekārtas izgatavotāja veikto izmēģinājumu laikā. Faktiski, pirmkārt, Direktīvas 2003/87 3. panta u) apakšpunktā paredzētajam jēdzienam “elektroenerģijas ražotājs” nav nozīmes emisijas kvotu iegādes pienākuma rašanās sakarā. Otrkārt, operatora paziņošanas un nodošanas pienākums attiecas arī uz šīm emisijām, jo kvotu tirdzniecības sistēma saskaņā ar šīs direktīvas 2. panta 1. punktu ir piemērojama visām emisijām, kas rodas no tās I pielikumā minētajām darbībām.

(sal. ar 38.–40., 42. un 43. punktu un rezolutīvo daļu)