Lieta T‑253/03

Akzo Nobel Chemicals Ltd un Akcros Chemicals Ltd

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

Iestāšanās lietā – Atļauja iestāties lietā – Pārstāvoša apvienība, kuras mērķis ir tās biedru aizstāvēšana

Rīkojuma kopsavilkums

Process – Iestāšanās lietā – Ieinteresētās personas

(Tiesas Statūtu 40. panta otrā daļa un 53. panta pirmā daļa)

Saskaņā ar Tiesas Statūtu 40. panta otro daļu, kas attiecībā uz Pirmās instances tiesu piemērojama, pamatojoties uz Statūtu 53. panta pirmo daļu, tiesības iestāties lietās, ko izskata Pirmās instances tiesa, ir ne tikai dalībvalstīm un Kopienu iestādēm, bet tāpat arī visām citām personām, kas pierāda, ka lietas iznākums skar to intereses.

Pārstāvošām apvienībām, kuru mērķis ir savu biedru aizstāvēšana, atļauts iestāties lietās, kas skar nozīmīgus jautājumus, kuri pēc savas būtības var skart šos biedrus. Precīzāk, apvienībai var atļaut iestāties lietā, ja tā pārstāv nozīmīgu skaitu tirgus dalībnieku, kas darbojas attiecīgajā nozarē, tās mērķi ietver savu biedru interešu aizstāvēšanu, lietā var tikt izskatīti nozīmīgi jautājumi, kuri skar šīs nozares darbību, un, attiecīgi, paredzamais spriedums var nozīmīgi skart tās biedru intereses.

Lietā, kurā tiek iztirzāti būtiski jautājumi par advokāta un viņa klienta starpā veiktās saziņas konfidencialitāti, jāļauj iestāties apvienībai, kura pārstāv ievērojamu skaitu personu, kas darbojas juridisko konsultāciju un palīdzības nozarē, un kuras mērķis ir it īpaši palīdzēt advokātu kolēģijām un Law societies, un to biedriem izstrādāt un pilnveidot aroda organizāciju un statusu, kā arī palīdzēt tās biedriem visā pasaulē juridiskās izglītības jomā vai kā citādi, attīstīt un pilnveidot sabiedrībai sniegtos juridiskos pakalpojumus.

(sal. ar 14.–18. punktu)

PIRMĀS INSTANCES TIESAS PIRMĀS PALĀTAS PRIEKŠSĒDĒTĀJA RĪKOJUMS

2007. gada 26. februārī ( )

Iestāšanās lietā – Atļauja iestāties lietā – Pārstāvoša apvienība, kuras mērķis ir tās biedru aizstāvēšana

Lieta T‑253/03

Akzo Nobel Chemicals Ltd, Sarija [Surrey] (Apvienotā Karaliste),

Akcros Chemicals Ltd, Sarija [Surrey],

ko pārstāv K. Svāks [C. Swaak] un M. Mollika [M. Mollica], advokāti,

prasītājas,

ko atbalsta

Conseil des barreaux européens (CCBE), Brisele (Beļģija), ko pārstāv Dž. Flinns [J. Flynn], QC,

Algemene Raad van de Nederlandse Orde van Advocaten, Hāga (Nīderlande), ko pārstāv O. Brūvers [O. Brouwer], advokāts,

Association européenne des juristes d’entreprise (AEJE)/(ECLA), Brisele, ko pārstāv M. Dolmans [M. Dolmans], K. Nordlanders [K. Nordlander], avocats, un J. Templs Langs [J. Temple Lang], solicitor,

un

American Corporate Counsel Association (ACCA) – European Chapter, Parīze (Francija), ko pārstāv G. Berišs [G. Berrisch], avocat, un D. Halls [D. Hull], solicitor,

personas, kas iestājušās lietā,

pret

Eiropas Kopienu Komisiju, ko sākotnēji pārstāvēja R. Veinraits [R. Wainwright] un K. Ingena‑Husca [C. Ingen‑Housz], pēc tam [R.] Veinraits un F. Kastiljo de la Tore [F. Castillo de la Torre], pārstāvji,

atbildētāja,

par International Bar Association [Starptautiskā advokātu kolēģija] iesniegto pieteikumu par iestāšanos lietā, lai atbalstītu prasītāju prasījumus šajā lietā, kuras priekšmets ir prasība atcelt 2003. gada 8. maija Lēmumu C (2003) 1533 galīgā redakcijā, ar ko noraida lūgumu ievērot klienta un advokāta savstarpējās saziņas konfidencialitāti (legal profesional privilege) attiecībā uz noteiktiem dokumentiem, kas izņemti, veicot izmeklēšanu atbilstoši 14. panta 3. punktam Padomes 1962. gada 6. februāra Regulā Nr. 17 – Pirmā regula par Līguma [81.] un [82.] panta īstenošanu (OV 13, 204. lpp.),

EIROPAS KOPIENU PIRMĀS INSTANCES TIESAS PIRMĀS PALĀTAS PRIEKŠSĒDĒTĀJS

izdod šo rīkojumu.

Rīkojums

Fakti un process

1 Komisija, pamatojoties uz 14. panta 3. punktu Padomes 1962. gada 6. februāra Regulā Nr. 17 – Pirmā regula par Līguma [81.] un [82.] panta īstenošanu (OV 13, 204. lpp.), 2003. gada 30. janvārī pieņēma Lēmumu C (2003) 85/4, kas Akzo Nobel Chemicals Ltd un Akcros Chemicals Ltd (turpmāk tekstā – “prasītājas”) un to attiecīgajiem meitas uzņēmumiem uzdeva pakļauties izmeklēšanai, kuras mērķis ir meklēt pierādījumus iespējamām pret konkurenci vērstām darbībām (turpmāk tekstā – “2003. gada 30. janvāra lēmums”). 2003. gada 10. februārī Komisija, arī balstoties uz Regulas Nr. 17 14. panta 3. punktu, pieņēma Lēmumu C (2003) 559/4 (turpmāk tekstā – “2003. gada 10. februāra lēmums”), ar kuru grozīts 2003. gada 30. janvāra lēmums.

2 Pamatojoties uz šiem lēmumiem, 2003. gada 12. un 13. februārī prasītāju telpās Eklzā [Eccles], Mančesterā [Manchester] (Apvienotā Karaliste), tika veikta izmeklēšana uz vietas. Šīs izmeklēšanas laikā Komisijas ierēdņi nokopēja lielu daudzumu dokumentu. Pārbaudes laikā prasītāju pārstāvji informēja Komisijas ierēdņus, ka uz noteiktiem dokumentiem var attiekties klienta un advokāta savstarpējās saziņas konfidencialitāte. Attiecīgo dokumentu pārbaudes laikā radās strīds par pieciem dokumentiem, kas apstrādāti divos dažādos veidos. Komisijas ierēdņi uzreiz nenonāca pie galīgā lēmuma par to, vai uz diviem no dokumentiem attiecas minētā aizsardzība. Tāpēc viņi šos dokumentus nokopēja un ievietoja aizzīmogotā aploksnē, ko, pabeidzot izmeklēšanu, viņi paņēma līdzi. Kas attiecas uz pārējiem trim apskatāmajiem dokumentiem, par izmeklēšanu atbildīgais Komisijas ierēdnis uzskatīja, ka tos neaizsargā profesionālais noslēpums, tāpēc nokopēja tos un kopijas pievienoja pārējiem lietas materiāliem, tos nenošķirot aizzīmogotā aploksnē.

3 Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2003. gada 11. aprīlī, prasītājas cēla prasību, ar ko tās būtībā prasa atcelt 2003. gada 10. februāra lēmumu un, ciktāl nepieciešams, arī 2003. gada 30. janvāra lēmumu, kas uzdod šīm sabiedrībām un to attiecīgajiem meitas uzņēmumiem pakļauties minētajai izmeklēšanai (lieta T‑125/03 Akzo Nobel Chemicals un Akcros Chemicals/Komisija).

4 2003. gada 8. maijā Komisija, pamatojoties uz Regulas Nr. 17 14. panta 3. punktu, pieņēma Lēmumu C (2003) 1533 galīgā redakcijā (turpmāk tekstā – “2003. gada 8. maija lēmums”), noraidot prasītāju lūgumu ievērot strīdīgo dokumentu konfidencialitāti.

5 Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2003. gada 4. jūlijā, prasītājas, pamatojoties uz EKL 230. panta ceturto daļu, prasa atcelt 2003. gada 8. maija lēmumu.

6 Ar pieteikumiem, kas iesniegti, attiecīgi, 2003. gada 30. jūlijā, 7. un 18. augustā un 25. novembrī, Eiropas Savienības Advokātu apvienību padome [Council of Bars and Law Societies of the European Union] (CCBE), Algemene Raad van de Nederlandse Orde van Advocaten [Nīderlandes Advokātu padome] (turpmāk tekstā – “Nīderlandes Advokātu padome”), Eiropas Uzņēmumu juristu apvienība [European Company Lawyers Association] ([ECLA]) un American Corporate Counsel Association (ACCA) – European Chapter [Amerikas Uzņēmumu juristu apvienības Eiropas nodaļa] iesniedza pieteikumus par iestāšanos lietā, lai atbalstītu prasītāju prasījumus. Ar piektās palātas priekšsēdētāja 2003. gada 4. novembra un 2004. gada 10. marta rīkojumiem CCBE, Nīderlandes Advokātu kolēģijai, ECLA un ACCA tika atļauts iestāties lietā.

7 Ar pieteikumu, kas iesniegts 2003. gada 25. novembrī, Section on Business Law of the International Bar Association [Starptautiskās advokātu kolēģiju apvienības Komerctiesību nodaļa] iesniedza pieteikumu par iestāšanos lietā, lai atbalstītu prasītāju prasījumus. Ar 2004. gada 28. maija rīkojumu Pirmās instances tiesa šo lūgumu iestāties lietā noraidīja.

8 2006. gada 20. februārī International Bar Association (turpmāk tekstā – “IBA”), ko pārstāvēja J. Buharts [J. Buhart], advokāts, iesniedza pieteikumu par iestāšanos lietā, lai atbalstītu prasītāju prasījumus.

9 Savā pieteikumā par iestāšanos lietā IBA apgalvo, ka tā ir tieši un īpaši ieinteresēta šajā lietā un ka tās pieteikums par iestāšanos lietā atbilst nosacījumiem, kas judikatūrā izvirzīti apvienību pieteikumiem par iestāšanos lietā. Pirmkārt, IBA atzīmē, ka tā ir starptautiska apvienība, kas apveltīta ar juridiskas personas statusu un pārstāv ievērojamu skaitu attiecīgajā nozarē darbojošos personu. Faktiski, tā esot pasaulē lielākā juridisko profesiju pārstāvošā organizācija. Otrkārt, IBA apgalvo, ka tās mērķi ietver savu biedru interešu – no kurām viena ir to savstarpējās saziņas profesionālā noslēpuma princips – aizsardzību, aizstāvību un pārstāvību, nepieciešamības gadījumā – tiesā, lai it īpaši nodrošinātu, ka tās biedri var nodarboties ar savu profesionālo darbību brīvi un bez šķēršļiem. Treškārt, IBA atzīmē, ka šajā lietā tiek iztirzāti būtiski jautājumi, kas attiecas uz profesionālā noslēpuma principu, un norāda, ka viedoklis, kādu Pirmās instances tiesa var pieņemt šajos jautājumos, neapšaubāmi ietekmēšot tās biedrus visos līmeņos – individuāli praktizējošus biedrus, advokātu apvienības un uzņēmumu juristu apvienības.

10 Pieteikums par iestāšanos lietā tika izsniegts lietas dalībniekiem saskaņā ar Pirmās instances tiesas reglamenta 116. panta 1. punkta pirmo daļu.

11 2006. gada 11. aprīļa dokumentā prasītājas apgalvoja, ka IBA esot pierādījusi, ka lietas iznākums skar tās intereses, un lūdza Pirmās instances tiesu apmierināt tās lūgumu iestāties lietā. Ar atsevišķu dokumentu, kas tika iesniegts tajā pašā dienā, prasītājas lūdza nodrošināt konfidencialitāti attiecībā pret IBA.

12 Ar 2006. gada 27. marta dokumentu Komisija lūdza Pirmās instances tiesu noraidīt IBA lūgumu iestāties lietā. Tā it īpaši norādīja, ka IBA mērķis, kas noteikts tās statūtu 1. pantā, neietver nedz tās biedru interešu aizsardzību, nedz to pārstāvību, šīs apvienības mērķis esot vienīgi “palīdzēt” tās biedriem un “sekmēt” likuma varu un tiesiskuma nodrošināšanu. Judikatūrā vislielākā nozīme esot piešķirta tam, lai apvienības mērķis būtu skaidri noteikts tās statūtos (Pirmās instances tiesas 2004. gada 28. maija rīkojums lietā T‑253/03 Akzo Nobel Chemicals un Akcros Chemicals/Komisija, Krājums, II‑1603. lpp., 20. punkts, ar kuru noraidīts Section on Business Law of the International Bar Association pieteikums par iestāšanos lietā). Komisija turklāt piebilst, ka apvienības savu biedru interešu “sekmēšanu” Pirmās instances tiesā šķiet skaidri nodalām no to “pārstāvības un aizsardzības”. Apvienībai, kuras uzdevums ir kāda aroda vispārīgo un kolektīvo interešu sekmēšana, nav pietiekamas ieinteresētības, lai saņemtu atļauju iestāties lietā (Pirmās instances tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 1999. gada 25. jūnija rīkojums lietā T‑13/99 Pfizer Animal Health/Padome, Krājumā nav publicēts, 28. punkts).

13 Ar 2006. gada, attiecīgi, 5. un 10. aprīļa dokumentiem CCBE un Nīderlandes Advokātu kolēģija atbalstīja IBA pieteikumu par iestāšanos lietā. Pārējās personas, kas iestājušās lietā, pret šo pieteikumu par iestāšanos lietā neiebilda.

Pirmās instances tiesas vērtējums

14 Saskaņā ar Tiesas Statūtu 40. panta otro daļu, kas attiecībā uz Pirmās instances tiesu piemērojama, pamatojoties uz Statūtu 53. panta pirmo daļu, tiesības iestāties lietās, ko izskata Pirmās instances tiesa, ir ne tikai dalībvalstīm un Kopienu iestādēm, bet tāpat arī visām citām personām, kas pierāda, ka lietas iznākums skar to intereses.

15 Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru pārstāvošām apvienībām, kuru mērķis ir savu biedru aizstāvēšana, atļauts iestāties lietās, kas skar nozīmīgus jautājumus, kuri pēc savas būtības var skart šos biedrus (Tiesas priekšsēdētāja 1997. gada 17. jūnija rīkojums apvienotajās lietās C‑151/97 P(I) un lietā C‑157/97 P(I) National Power un PowerGen, Recueil, I‑3491. lpp., 66. punkts, un 1998. gada 28. septembra rīkojums lietā C‑151/98 P Pharos/Komisija, Recueil, I‑5441. lpp., 6. punkts). Precīzāk, apvienībai var atļaut iestāties lietā, ja tā pārstāv nozīmīgu skaitu tirgus dalībnieku, kas darbojas attiecīgajā nozarē, tās mērķi ietver savu biedru interešu aizstāvēšanu, lietā var tikt izskatīti nozīmīgi jautājumi, kuri skar šīs nozares darbību, un, attiecīgi, paredzamais spriedums var nozīmīgi skart tās biedru intereses (šajā sakarā skat. Pirmās instances tiesas 1993. gada 8. decembra rīkojumu lietā T‑87/92 Kruidvat/Komisija, Recueil, II‑1375. lpp., 14. punkts, ar ko noraidīts Yves Saint Laurent Parfums SA pieteikums par iestāšanos lietā, un iepriekš minēto rīkojumu lietā Akzo Nobel Chemicals un Akcros Chemicals/Komisija, 18. punkts).

16 Šajā lietā jākonstatē, pirmkārt, ka IBA ir organizācija, kas pārstāv ievērojamu skaitu personu, kas darbojas nozarē, uz kuru attiecas šī lieta. Tās biedru skaitā ir vairāk nekā 20 000 individuāli praktizējošu juristu – kuru starpā ir apmēram 3000 uzņēmumu juristu –, kā arī 195 advokātu apvienību un virkne uzņēmumu juristu apvienību – tostarp Institut des juristes d’entreprise.

17 Otrkārt, no IBA statūtiem izriet, ka šīs apvienības mērķi ietver savu biedru interešu aizsardzību. Tā IBA statūtu 1. panta 2. un 3. punktā noteikts, ka tās mērķis ir it īpaši palīdzēt advokātu kolēģijām un Law societies, un to biedru sastāvā esošajiem juristiem izstrādāt un pilnveidot aroda organizāciju un statusu, kā arī palīdzēt tās biedru sastāvā esošajiem juristiem visā pasaulē juridiskās izglītības jomā vai kā citādi, attīstīt un pilnveidot sabiedrībai sniegtos juridiskos pakalpojumus. Pretēji tam, ko apgalvo Komisija, no šīs norādes uz to, ka IBA mērķis it īpaši ir “palīdzēt” tās biedriem, jāsaprot, ka viens no šīs apvienības mērķiem ir savu biedru interešu aizsardzība. Tādējādi attiecīgo statūtu noteikumos paredzēts kas vairāk nekā vienīgi aroda vispārīgo un kolektīvo interešu sekmēšana iepriekš minētā rīkojuma lietā Pfizer Animal Health/Padome izpratnē vien. IBA statūtos ir noteikti tādi jautājumi, kas varētu tieši skart tās biedru konkrētās intereses, kā advokāta profesijas organizācija un statuss un juridisko pakalpojumu sniegšana.

18 Visbeidzot, treškārt, ievērojot, ka šajā lietā tiek iztirzāti būtiski jautājumi par advokāta un viņa klienta starpā veiktās saziņas konfidencialitāti, uzskatāms, ka pieņemamais spriedums var būtiski iespaidot gan attiecīgās nozares darbību, gan IBA biedru intereses.

19 No iepriekš izklāstītā izriet, ka IBA ir pierādījusi savu ieinteresētību lietas iznākumā un tādēļ saskaņā ar Tiesas Statūtu 40. panta otro daļu tai jāļauj iestāties lietā. Tās pieteikumam par iestāšanos lietā esot iesniegtam pēc Pirmās instances tiesas reglamenta 115. panta 1. punktā noteiktā sešu nedēļu termiņa, IBA iestāšanās lietā saskaņā ar minētā reglamenta 116. panta 6. punktu jāierobežo ar apsvērumu sniegšanu mutvārdu procesa laikā. Tādēļ IBA pienācīgā laikā varēs saņemt vienīgi šajā lietā rakstāmo tiesas sēdei paredzēto ziņojumu. Tādēļ nav vajadzības pieņemt lēmumu jautājumā par prasītāju iesniegto lūgumu par konfidencialitātes ievērošanu attiecībā pret IBA.

Ar šādu pamatojumu

PIRMĀS INSTANCES TIESAS PIRMĀS PALĀTAS PRIEKŠSĒDĒTĀJS

izdod rīkojumu:

1) atļaut International Bar Association iestāties lietā T‑253/03, lai atbalstītu prasītāju prasījumus. Atbilstoši Pirmās instances tiesas reglamenta 116. panta 6. punkta noteikumiem tiesas sekretārs tai pienācīgajā laikā nosūtīs tiesas sēdei sagatavoto ziņojumu tās iespējamo apsvērumu sniegšanai mutvārdu procesa laikā;

2) atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.





Izdots Luksemburgā 2007. gada 26. februārī.

Sekretārs Priekšsēdētājs