13

Tādējādi, ņemot vērā Tiesas Statūtu noteikumus par prasībām lietas dalībnieku pārstāvēšanai tajā, Vispārējā tiesa izvērtēja prasības pieteikuma pieņemamību un pārsūdzētā rīkojuma 16.–23. punktu izteica šādi: “16 Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru [..], it īpaši no Tiesas Statūtu 19. panta trešās daļas vārda “pārstāvēt” lietojuma, izriet – lai celtu prasību Vispārējā tiesā, “lietas dalībnieki” šī panta izpratnē nav tiesīgi rīkoties paši, bet tiem ir jāizmanto trešās personas, kam ir tiesības praktizēt dalībvalstu tiesās vai to valstu tiesās, kas ir Eiropas Ekonomikas zonas (EEZ) līguma līgumslēdzējas puses, pakalpojumi (skat. Vispārējās tiesas 2009. gada 19. novembra rīkojumu lietā T-94/07 EREF/Komisija, Krājumā nav publicēts, 14. punkts un tajā minētā judikatūra). 17 Šī prasība izmantot trešās personas pakalpojumus atbilst koncepcijai, ka advokāts līdzdarbojas tiesas spriešanas procesā un tam neatkarīgi un taisnības interesēs ir jāsniedz klientam nepieciešamā juridiskā palīdzība. Šāda koncepcija atbilst dalībvalstu kopīgajām tiesiskajām tradīcijām un ir atrodama arī Savienības tiesību sistēmā, kā izriet, konkrēti, no Tiesas Statūtu 19. panta (iepriekš [..] minētais Tiesas 2009. gada 19. novembra rīkojums lietā EREF/Komisija, 15. punkts). 18 Šādā gadījumā vispirms būtu jānorāda, ka prasītāja atsauce uz neatkarības nosacījumu, kas izriet no juriskonsulta profesiju reglamentējošiem noteikumiem, pati par sevi nenozīmē, ka H. Gruszecka un D. Pawłowska bija tiesības viņu pārstāvēt Vispārējā tiesā. Advokāta neatkarības jēdziens ir formulēts ne tikai pozitīvi – atsaucoties uz profesionālām saistībām –, bet arī negatīvi – uzsverot darba tiesisko attiecību neesamību (šajā ziņā skat. [2010. gada 14. septembra] spriedumu lietā [C-550/07 P] Akzo Nobel Chemicals un Akcros Chemicals/Komisija [Krājums, I-8301. lpp.], 44. un 45. punkts, un 2010. gada 29. septembra rīkojumu [apvienotajās] lietā[s] C-74/10 P un C-75/10 P EREF/Komisija [..], 53. punkts). 19 Ir arī jānorāda, ka prasītājs atzīst, ka H. Gruszecka un D. Pawłowska ir darba attiecībās ar UKE. Šajā ziņā viņš norāda, ka UKE ģenerāldirektors lemj par “[viņu] pieņemšanu darbā, [viņu] darba apstākļiem un [viņu] darba attiecību izbeigšanu”. 20 Visbeidzot, prasītājs arī uzskata, ka UKE pienākums ir palīdzēt savam priekšsēdētājam veikt likumā noteiktos tam uzticētos uzdevumus. 21 Tādējādi, pat pieņemot, ka ir redzama skaidra atšķirība starp UKE priekšsēdētāju un UKE un ka formāli nepastāv darba attiecības starp prasītāju un viņa juriskonsultiem, tomēr ir jāsecina, ka nosacījumi, kas izklāstīti iepriekš 16. un 17. punktā minētajā judikatūrā, šajā gadījumā nav izpildīti. UKE pastāvošās pakļautības attiecības – [ja arī] tās tiktu īstenotas tikai attiecībā uz ģenerāldirektoru, ja tā vienīgais pienākums ir sniegt palīdzību prasītājam, – norāda uz mazāku neatkarīguma pakāpi no sava darba devēja nekā advokātu birojā praktizējošam juriskonsultam vai advokātam no sava klienta. 22 Šādu secinājumu nevar apšaubīt prasītāja atsauces uz Polijas tiesību aktiem, kas reglamentē juriskonsulta kvalificēto darbu. Kā ir uzsvērts šī rīkojuma 18. punktā, tikai ar profesionālajām saistībām nav pietiekami, lai pierādītu, ka neatkarības nosacījums ir izpildīts. Turklāt saskaņā ar judikatūru normas par neprivileģētu lietas dalībnieku pārstāvēšanu Vispārējā tiesā ir jāinterpretē cik vien iespējams autonomi, neatsaucoties uz valsts tiesībām (iepriekš [..] minētais 2009. gada 19. novembra rīkojums [apvienotajās] lietā[s] EREF/Komisija, 16. punkts). 23 No iepriekš minētā izriet, ka darba attiecības, kas H. Gruszecka un D. Pawłowska saista ar UKE, nav saderīgas ar prasītāja pārstāvēšanu Vispārējā tiesā.”