Dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru kapitāla daļu vērtības samazināšanās dividenžu izmaksāšanas rezultātā neietekmē nodokļu maksātāja rezidenta nodokļa bāzi, ja tas ir ieguvis kapitālsabiedrības rezidentes kapitāla daļas no to īpašnieka nerezidenta, bet, tās iegūstot no īpašnieka rezidenta, šāda vērtības samazināšanās samazina ieguvēja nodokļu bāzi, ir jāaplūko tikai attiecībā uz kapitāla brīvu apriti. Tā kā pamata lietā piemērojamā tiesiskā regulējuma priekšmets ir neļaut kapitāla daļu īpašniekiem nerezidentiem saņemt nodokļu priekšrocības, uz kurām tiem nav tiesību un kuras tieši rada kapitāla daļu atsavināšana, kas var tikt veikta, vienīgi lai gūtu minētās priekšrocības, nevis lai izmantotu uzņēmējdarbības veikšanas brīvību vai kā sekas šīs brīvības izmantošanai, ir jāuzskata, ka šī tiesiskā regulējuma aspekts, kas ir saistīts ar kapitāla brīvu apriti, ir nozīmīgāks par brīvības veikt uzņēmējdarbību aspektu. Tādējādi, pieņemot, ka šim tiesiskajam regulējumam varētu būt ierobežojoša ietekme uz brīvību veikt uzņēmējdarbību, šāda ietekme ir kapitāla brīvas aprites iespējamo šķēršļu neizbēgamas sekas un tā nepamato šo tiesību aktu autonomu pārbaudi no EK līguma 52. panta viedokļa.

EK līguma 73.b pants (jaunajā redakcijā — EKL 56. pants) ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru kapitāla daļu vērtības samazināšanās dividenžu izmaksāšanas rezultātā neietekmē nodokļu maksātāja rezidenta nodokļa bāzi, ja tas ir ieguvis kapitālsabiedrības rezidentes kapitāla daļas no to īpašnieka nerezidenta, bet, tās iegūstot no īpašnieka rezidenta, šāda vērtības samazināšanās samazina ieguvēja nodokļu bāzi. Šis konstatējums attiecas uz gadījumiem, kad šāds tiesiskais regulējums nepārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai nodrošinātu kompetenču sabalansētu sadali starp dalībvalstīm nodokļu uzlikšanas jomā un novērstu pilnīgi fiktīvus mehānismus, kam nav nekāda sakara ar saimniecisku realitāti un kuru vienīgais mērķis ir baudīt nodokļu priekšrocības. Valsts tiesai ir jāpārbauda, vai šis tiesiskais regulējums nepārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu šos mērķus.

Iespējas piešķiršana nodokļu maksātājam atskaitīt no saviem ar nodokli apliekamajiem ienākumiem zaudējumus, ko rada iepriekš minētā daļējā piederošo sabiedrības kapitāla daļu vērtības samazināšanās tikai tad, ja kapitāla daļas ir iegūtas no to īpašnieka rezidenta, neapšaubāmi padara nerezidentiem piederošas kapitāla daļas nepievilcīgākas, un līdz ar to tas var atturēt nodokļu maksātāju rezidentu iegūt šādas kapitāla daļas. Šāda atšķirīgā attieksme var arī atturēt investorus nerezidentus iegūt sabiedrības rezidentes kapitāla daļas un tādējādi radīt minētajai sabiedrībai šķērsli kapitāla piesaistīšanai no citām dalībvalstīm, līdz ar ko šāds tiesiskais regulējums ir uzskatāms par kapitāla brīvas aprites ierobežojumu, ko principā aizliedz Līguma 73.b pants.

Minētā atšķirīgā attieksme neatspoguļo minēto kapitāla daļu īpašnieku situāciju objektīvu atšķirību, jo, runājot par zaudējumiem, kurus rada sabiedrības rezidentes kapitāla daļu vērtības daļējs samazinājums, šo kapitāla daļu īpašnieki atrodas salīdzināmā situācijā gan tad, kad šīs daļas ir iegūtas no rezidenta, gan tad, kad tās ir iegūtas no nerezidenta. Peļņas izmaksāšana samazina kapitāla daļas vērtību neatkarīgi no tā, vai kapitāla daļa ir iegūta no rezidenta vai nerezidenta, un abos gadījumos vērtības samazinājums ietekmē kapitāla daļu īpašnieku rezidentu.

Turklāt, nepastāvot tiešai saiknei starp attiecīgo nodokļu priekšrocību un šīs priekšrocības kompensāciju, iekasējot noteiktus nodokļu maksājumus, attiecīgo tiesisko regulējumu nevar pamatot vajadzība nodrošināt pilnīgas samaksātā nodokļa atskaitīšanas sistēmas saskaņotību. Šajā sakarā apgrūtinājumu, kuru rada pamata lietā piemērojamais tiesiskais regulējums, tieši cieš kapitāla daļu īpašnieks rezidents, kurš ir šīs daļas ieguvis no nerezidenta. Neiespējamību šim kapitāla daļu īpašniekam rezidentam atskaitīt no saviem ar nodokli apliekamajiem ienākumiem zaudējumus, ko rada sabiedrības rezidentes kapitāla daļu vērtības daļēja samazināšanās, ja to izraisa peļņas izmaksāšana, nekompensē neviena nodokļu priekšrocība.

Tomēr šāds tiesiskais regulējums var tikt pamatots ar vajadzību saglabāt kompetenču sabalansētu sadali starp dalībvalstīm nodokļu uzlikšanas jomā, jo darbības, kas nav dividenžu izmaksāšana un kas ļauj kapitāla daļu īpašniekam nerezidentam panākt no ekonomiskā viedokļa tādu rezultātu, it kā tam tiktu piešķirta nodokļu atlaide par sabiedrību ienākuma nodokli, kuru ir samaksājusi sabiedrība, kuras kapitāla daļas tam pieder, tāpat var liegt minētās sabiedrības rezidences valstij iespēju uzlikt nodokli ienākumam, kas rodas no tās teritorijā veiktas saimnieciskas darbības. Ierobežojot tiesības jaunajiem kapitāla daļu īpašniekiem atskaitīt no saviem ar nodokli apliekamajiem ienākumiem zaudējumus, ko rada attiecīgo kapitāla daļu vērtības samazināšanās, ciktāl tie nepārsniedz bloķēto summu, kas atbilst starpībai starp iegādes cenu, ko samaksājis kapitāla daļu īpašnieks rezidents, un kapitāla daļas nominālvērtību, šis tiesiskais regulējums var novērst tādu praksi, kuras vienīgais mērķis ir ļaut kapitāla daļu īpašniekiem nerezidentiem saņemt nodokļa atlaidi par sabiedrības rezidentes samaksāto sabiedrību ienākuma nodokli. Turklāt jaunā kapitāla daļu īpašnieka rezidenta nodokļa bāzes palielināšana, kura izriet no minētā ierobežojuma, ļauj novērst to, ka ienākumi, kuri ir parasti apliekami ar nodokli attiecīgajā dalībvalstī, tiek kā iepriekšējā kapitāla daļu īpašnieka nerezidenta gūtais kapitāla pieaugums, kas atbilst nodokļa atlaidei, uz kuru tam nav tiesību, pārnesti, izvairoties no nodokļa uzlikšanas šajā dalībvalstī. Līdz ar to šāds tiesiskais regulējums var ļaut sasniegt mērķi nodrošināt kompetenču sabalansētu sadali starp dalībvalstīm nodokļu uzlikšanas jomā un novērst pilnīgi fiktīvus mehānismus, kam nav nekāda sakara ar saimniecisku realitāti un kuru vienīgais mērķis ir baudīt nodokļu priekšrocības.

Tomēr ir jāpārbauda, vai šāds tiesiskais regulējums nepārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu paredzētos mērķus. Šajā sakarā valsts tiesai ir jāpārbauda, ka, ciktāl bloķētā summa balstās uz attiecīgo kapitāla daļu iegādes izmaksām, minētā tiesiskā regulējuma radītās sekas nepārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai nodrošinātu, ka kapitāla daļu īpašnieks nerezidents nepamatoti nesaņem summu, kura atbilst nodokļa atlaidei. Nav izslēgts, ka kapitāla daļas tiek atsavinātas par vērtību, kura pārsniedz to nominālvērtību, citu iemeslu dēļ, nevis lai ļautu kapitāla daļu īpašniekam saņemt nodokļa atlaidi par sabiedrības rezidentes samaksāto sabiedrību ienākuma nodokli, vai jebkurā gadījumā, ka nesadalītā peļņa, kā arī iespēja saņemt nodokļa atlaidi par minētajām kapitāla daļām veido tikai daļu no pārdošanas cenas. Turklāt bloķētās summas ņemšana vērā un kapitāla daļu īpašnieka rezidenta nodokļu bāzes palielināšana ietekmē arī citus nodokļus, kas var tikt uzlikti minētajam kapitāla daļu īpašniekam, un it īpaši tā maksājamā profesionālās darbības nodokļa aprēķināšanu, kas rada sekas, kuras pārsniegtu to, kas ir nepieciešams tiesiskā regulējuma mērķu sasniegšanai.

Valsts tiesai ir arī jāpārbauda, ka tas, ka ierobežojumi kapitāla daļu vērtības samazināšanās sakarā ar dividenžu izmaksāšanu ņemšanai vērā tiek piemēroti iegādes gadā vai vienā no sekojošajiem deviņiem gadiem, kā to paredz tiesiskais regulējums, nepārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu pamata lietā piemērojamā tiesiskā regulējuma mērķus. Visbeidzot, lai ievērotu samērīguma principu, pasākumam ar mērķi novērst pilnīgi fiktīvus mehānismus, kam nav nekāda sakara ar saimniecisku realitāti un kuru vienīgais mērķis ir baudīt nodokļu priekšrocības, ir jāļauj valsts tiesai izvērtēt katru gadījumu atsevišķi, ņemot vērā lietas konkrētos apstākļus, pamatojoties uz objektīviem elementiem, lai ņemtu vērā attiecīgo personu ļaunprātīgu vai krāpniecisku rīcību.

Ciktāl tiesiskais regulējums neļauj to piemērot tikai pilnīgi fiktīviem mehānismiem, kuri ir nosakāmi, balstoties uz objektīviem elementiem, bet gan attiecas uz visiem gadījumiem, kad nodokļu maksātājs rezidents ir ieguvis sabiedrības rezidentes kapitāla daļas no to īpašnieka nerezidenta, kuru cena kāda iemesla dēļ pārsniedz šo kapitāla daļu nominālvērtību, šāda tiesiskā regulējuma sekas pārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu mērķi novērst pilnīgi fiktīvus mehānismus, kam nav nekāda sakara ar saimniecisku realitāti un kuru vienīgais mērķis ir nepelnīti baudīt nodokļu priekšrocības.

(sal. ar 56.–59., 73., 74., 78., 80., 81., 84., 88., 91.–94., 96.–102. punktu un rezolutīvo daļu)