ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
143

Runājot par to, ka tiesneša palīga funkcijās Tiesas priekšsēdētāja kabinetā “papildus tām, kas ir saistītas ar Tiesas darbu, ietilpst galvenokārt Tiesas administratīvās darbības uzraudzība Tiesas priekšsēdētāja rīkojumā, kas ietver ar personālu saistītus jautājumus (tai skaitā personāla samazināšanas jautājumus), budžeta sagatavošanu, Tiesas informācijas tehnoloģiju organizāciju, infrastruktūras un vispārīgi visas administrācijas funkcijas”, jāsecina, ka visas šīs darbības nav minētas prasītāja curriculum vitæ, bet viņš ir pieminējis, kā jau norādīts iepriekš 129. punktā, tikai procesa jautājumu vadību, ienākošo lietu nodošanas [palātām] sagatavošanu, virspalātas judikatūras izskatīšanu, iestādes administratīvā darba vadību un dalību komitejās Tiesas priekšsēdētāja rīkojumā. Tās nav pieminētas arī prasītāja novērtējuma ziņojumos, kas sastādīti 2015. gada 17. martā (par periodu no 2012. gada 1. janvāra līdz 2012. gada 31. decembrim un no 2013. gada 1. janvāra līdz 2013. gada 31. decembrim) un 2015. gada 27. martā (par periodu no 2014. gada 1. janvāra līdz 2014. gada 31. decembrim). Abos pirmajos ziņojumos minētās prasītāja funkcijas ir ““Civildienesta tiesību, sociālo un medicīnas lietu, darba apstākļu” nodaļas vadītājs” un pēdējā ziņojumā – “tiesneša palīgs (galvenokārt atbild par administratīviem jautājumiem, procesa jautājumu vadību līdz lietu nodošanai [palātām] un pakārtoti par virspalātas judikatūru)”.
5

2016. gada 18. martā Paziņojuma presei Nr. 144/16 formā Padomes interneta vietnē tika publicēts paziņojums, kura mērķis bija darīt zināmus rezultātus saistībā ar “trešo sanāksmi kopš 2015. gada novembra, kas veltīta Turcijas un ES attiecību padziļināšanai un migrācijas krīzes risināšanai” starp “Eiropadomes locekļiem” un viņu “kolēģiem no Turcijas” (turpmāk tekstā – “ES un Turcijas 2016. gada 18. marta paziņojums”). Saskaņā ar šajā paziņojumā teikto visi jaunie neatbilstīgie migranti, kas dodas prom Turcijas, lai nokļūtu Grieķijas salās, no 2016. gada 20. marta tiks nosūtīti atpakaļ uz Turciju, un par katru sīrieti, kurš tiks atgriezts Turcijā no Grieķijas salām, kāds cits sīrietis tiks pārmitināts no Turcijas uz Savienību, ņemot vērā ANO noteiktos neaizsargātības kritērijus.
48

EAEK līgumā ir paredzētas Eiropas Atomenerģijas kopienas ietvaros piemērojamās normas. Šo normu vidū ir EAEK līguma 106.a panta 1. punkts, ar kuru Eiropas Atomenerģijas kopienas darbībai piemēro konkrētus noteikumus, kas izriet no ES līguma un no LESD, it īpaši no LESD 15. panta, kas iepriekš bija EKL 255. pants un kas ir Regulas Nr. 1049/2001 pamats. Šī regula, kas balstīta uz Eiropas Atomenerģijas kopienā piemērojamu noteikumu un ar ko ir ieviesta vispārējā kārtība piekļuvei iestāžu dokumentiem, attiecas uz to iestāžu un organizāciju rīcībā esošajiem dokumentiem, kuras rīkojas šīs regulas ietvaros.
7

2011. gada 31. janvārīEUIPO aicināja personu, kas iestājusies lietā, sniegt pierādījumus par attiecīgās preču zīmes izmantošanu. 2011. gada 28. aprīlī persona, kas iestājusies lietā, iesniedza izmantošanas pierādījumu kopumu. Atbilstoši pirmajam pielikumam tos veidoja ar laiku no 2006. gada 26. janvāra līdz 2011. gada 26. janvārim datēti rēķini, ko ir izsniegusi Berneda SA, tas ir, ar personu, kas iestājusies lietā, saistīta sabiedrība, kuru pēdējā minētā ir pilnvarojusi izmantot attiecīgo preču zīmi. Šie rēķini bija adresēti klientiem dažādās dalībvalstīs, un tajos bija norādīti konkrētu apavu modeļu numuri. Persona, kas iestājusies lietā, par katru dalībvalsti bija iekļāvusi tabulu, saistot pārdoto apavu modeļu numurus ar attiecīgo katalogu, kas ir norādīti otrajā pielikumā, ierakstiem. Šis pielikums attiecās uz vispārējiem un sezonu katalogiem no 2006. līdz 2011. gadam, kuros bija iekļautas apavu fotogrāfijas, kuru modeļu numuri atbilst pirmajā pielikumā norādītajos rēķinos iekļautajiem numuriem. Persona, kas iestājusies lietā, norādīja, ka tā esot sapratusi, ka attiecīgais laika posms atbilst pieciem gadiem pirms EUIPO iesniegtā pieteikuma par atcelšanu datuma. Tomēr attiecībā uz gadījumu, ja EUIPO uzskatītu, ka attiecīgais laika posms atbilst pieciem gadiem pirms pretprasības iesniegšanas Landgericht Düsseldorf (Diseldorfas apgabaltiesa) datuma, persona, kas iestājusies lietā, norādīja, ka tā varot iesniegt papildu dokumentus, kas apliecina attiecīgās preču zīmes izmantošanu laikposmā no 2005. gada 29. jūnija līdz 2006. gada 26. janvārim. 2011. gada 29. aprīlī tā vēl iesniedza tabulu uz sešām lapām, kurā attiecībā uz dažiem papildu rēķiniem, ko ir izdevis uzņēmums Berneda un kas attiecas uz laikposmu no 2009. gada 25. augusta līdz 2011. gada 26. janvārim, ir iekļautas savstarpējas norādes starp katru rēķinu un pārdotu apavu modeli un katalogos, kas ir norādīti otrajā minētajā pielikumā, iekļauta modeļa numuru.
32

Minētā sprieduma 30. punktā Vispārējā tiesa noraidīja attiecīgo darbinieku argumentāciju saistībā ar to, ka Civildienesta tiesa saprātīga termiņa, kas pēc tā būtības ir elastīgs un atvērts konkrētai iesaistīto interešu izvērtēšanai, ievērošanas principa piemērošanu esot aizstājusi ar striktu un vispārīgu triju mēnešu termiņu. Tā it īpaši norādīja, ka Civildienesta esot piemērojusi tikai “tiesību normu [..], kas skaidri un precīzi izriet no [Vispārējās tiesas] judikatūras, [kas minēta attiecīgā sprieduma 27. punktā,] interpretācijas a contrario” un tā esot norma, ar kuru tiesvedībai starp EIB un tās darbiniekiem, kas ietver daudz līdzību ar tiesvedību starp Eiropas Savienību un tās ierēdņiem un darbiniekiem, tiek konkrēti piemērots saprātīga termiņa princips. Vispārējā tiesa piebilda, ka “minētā norma, kas balstīta uz vispārīgu pieņēmumu, saskaņā ar kuru triju mēnešu termiņš principā ir pietiekams, lai EIB darbiniekiem ļautu izvērtēt tās tiesību aktu, kas viņiem ir nelabvēlīgi, likumību un attiecīgajā gadījumā sagatavot savu prasību, Savienības tiesai, kurai tā jāpiemēro, nenosaka pienākumu ņemt vērā katra gadījuma apstākļus un it īpaši veikt iesaistīto interešu konkrētu izvērtēšanu”.
17

Attiecībā uz vienīgā prasības pamata pirmo daļu 2014. gada 11. decembra sprieduma “Master (T‑480/12, EU:T:2014:1062) 34. un 35. punktā Vispārējā tiesa vispirms atgādināja, ka konfliktējošo apzīmējumu līdzības esamība ir Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta piemērošanas nosacījums, noraidot prasītājas izteikto pretējo apgalvojumu. Tālāk, minētā sprieduma 64. punktā, Vispārējā tiesa norādīja, ka konfliktējošie apzīmējumi papildus to acīmredzamajām vizuālajām atšķirībām demonstrē vizuālās līdzības elementus, kuri izriet ne vien no to attiecīgos sākumburtus “c” un “m” pagarinošās “astes” kā izliekuma paraksta formā, bet arī no tā, ka abos ir izmantots šrifts, kas mūsdienu komercdarījumu vidē ir visai rets, proti, Spensera stils, un to konkrētais patērētājs uztver kopumā. Minētā sprieduma 70. punktā Vispārējā tiesa, veicot līdzības un atšķirības elementu visaptverošu vērtējumu, secināja, ka konfliktējošie apzīmējumi, vismaz četras agrākās preču zīmes “Coca‑Cola” un reģistrācijai pieteiktā preču zīme, demonstrē vāju līdzības pakāpi, jo to fonētiskās un konceptuālās atšķirības, neraugoties uz vizuālās atšķirības elementiem, tiek neitralizētas ar kopējās vizuālās līdzības elementiem, kuriem ir lielāka nozīme. Turpretim agrākā Apvienotās Karalistes preču zīme, it īpaši ņemot vērā tās īsumu, tika atzīta par atšķirīgu no reģistrācijai pieteiktās preču zīmes. 2014. gada 11. decembra sprieduma “Master (T‑480/12, EU:T:2014:1062) 74.–76. punktā Vispārējā tiesa secināja, ka konfliktējošie apzīmējumi demonstrē līdzības pakāpi, kas, lai gan tā ir vāja, tomēr ir pietiekama, lai konkrētā sabiedrības daļa sasaistītu reģistrācijai pieteikto preču zīmi un četras agrākās preču zīmes “Coca‑Cola”, proti, veidotu starp tām saikni minētā panta izpratnē. Līdz ar to Vispārējā tiesa aicināja Apelācijas padomi izvērtēt pārējos šī panta piemērošanas nosacījumus, it īpaši to, vai pastāv risks, ka reģistrācijai pieteiktās preču zīmes izmantošanā bez pietiekama iemesla netaisnīgi tiek gūts labums no agrāko preču zīmju atšķirtspējas vai reputācijas vai tām tiek kaitēts.
20

Grieķijas Republika pirmā pamata pamatojumam norāda, ka izskatāmajā lietā piemērotajai vienotas likmes finanšu korekcijai neesot juridiska pamata. Proti, konstatētie pārkāpumi neattiecoties uz pienākumu neizpildi saistībā ar to izdevumu atbilstības pārbaudēm, kuriem var tikt piemērota vienotas likmes finanšu korekcija atbilstoši Regulas Nr. 1290/2005 31. panta 2. punktam, bet gan vēlāku pret tādu tiesisku maksājumu pārvaldi, kuriem var tikt piemērotas konkrētas korekcijas atbilstoši šīs pašas regulas 32. un 33. pantam. Vienīgi minētās regulas 31. panta 3. punkts esot piemērojams konkrētiem pārkāpumu gadījumiem, kas norādīti iepriekš minētajā 32. un 33. pantā, jo šajos divos pantos uz tiem ir skaidri formulēta atsauce. Vienotas likmes finanšu korekcija izrietot vienīgi no Regulas Nr. 1290/2005 31. panta 2. punkta, kurš neesot piemērojams minētās regulas 32. un 33. pantā paredzētajiem pārkāpumiem. Šī analīze tiekot apstiprināta ar šīs pašas regulas 31. panta 4. un 5. punkta formulējumu. Grieķijas Republika atsaucas arī uz Regulas Nr. 1290/2005 3. panta 1. punkta a) apakšpunktu, lasot to kopsakarā ar minētās regulas 8. panta 1. punkta c) apakšpunkta iii) punktu, kā arī preambulas 25. un 26. apsvērumu.
46

Šo secinājumu nevar mainīt prasītājas paziņojums, kuru Apelācijas padome norādīja apstrīdētā lēmuma 21. punktā, saskaņā ar kuru prasītāja bija paredzējusi vairāku izlietu līniju rakstu izvietot uz adāmadatām un tamboradatām visā to garumā. Kā izriet no iepriekš 33. un 34. punktā minētā, preču zīmes iekļaušanas reģistrā mērķis ir ļaut Apelācijas padomei īstenot savas kompetences un aizsargāt strīda pušu intereses, kā arī informēt trešās personas par reģistrēto tiesību precīzo raksturu un tātad noteikt piešķirtās aizsardzības priekšmetu. Līdz ar to, pat pieņemot, ka prasītājas paziņojums var tikt saprasts tādējādi, ka pēdējā minētā neiebilst pret to, ka Apelācijas padome pārbauda strīdus preču zīmes atšķirtspēju, ņemot vērā apstrīdētā lēmuma 21. punktā ietverto preču izskatu, tam izskatāmajā lietā nav nozīmes. Katrā ziņā tāpat nav nozīmes arī prasītājas tiesas sēdē norādītajam apstāklim, saskaņā ar kuru prasītāja strīdus preču zīmi tās reģistrētajā veidā, iespējams, ir izvietojusi uz tās tirgoto preču iepakojuma. Šajā ziņā atliek atgādināt, ka Apelācijas padome nav izvērtējusi strīdus preču zīmes atšķirtspēju, ņemot vērā šo veidu. Apstrīdētā lēmuma tiesiskums ir izvērtējams, ņemot vērā vienīgi tā rezolutīvo daļu.
51

Kā pamatoti norāda EUIPO, Regulas Nr. 6/2002 45. panta 2. punkta a) apakšpunkts, lasot to kopsakarā ar šīs regulas 36. panta 5. punktu, lai izvairītos no regulas noteikumu nesaskanīgas un pretrunīgas interpretācijas, ir obligāti jāinterpretē šauri, no kā izriet, ka šīs tiesību normas nenorāda uz Regulas Nr. 2245/2002 4. panta 1. punkta e) apakšpunkta prasībām, kā to apgalvo prasītāja. Regulas Nr. 6/2002 46. panta 3. punktā paredzētā atsauce uz šīs regulas 45. panta 2. punkta a) apakšpunktu neizraisa to, ka Regulas Nr. 2245/2002 4. panta 1. punkta e) apakšpunkts būtu piemērojams tikai Regulas Nr. 6/2002 46. panta 3. punkta kontekstā. Tieši pretēji, kā ir pareizi norādījusi Apelācijas padome, šī situācija ir jāizskata Regulas Nr. 6/2002 46. panta 2. punkta ietvaros, lasot to kopsakarā ar šīs regulas 36. panta 1. punkta c) apakšpunktu un Regulas Nr. 2245/2002 4. panta 1. punkta e) apakšpunktu.
36

Prasītāja uzskata, ka Iebildumu nodaļa un Apelācijas padome ir veikušas kļūdainu Mueloliva iesniegto pierādījumu analīzi, lai pierādītu agrākās Spānijas preču zīmes “FUENOLIVA” faktisku izmantošanu Spānijā piecu gadu laikposmā pirms starptautiskas preču zīmes “FUENOLIVA” reģistrācijas, ko attiecina uz Eiropas Savienību. Pēc tam, kad prasītāja atgādināja vairākus Savienības tiesas nostiprinātos principus Eiropas Savienības preču zīmes faktiskas izmantošanas esamības vērtējuma mērķiem, un atsaucoties it īpaši uz 2003. gada 11. marta spriedumu lietā Ansul (C‑40/01, EU:C:2003:145), tā norāda, ka Mueloliva sniegtie pierādījumi ietver desmit rēķinus, divas loģistikas datu lapas, trīs etiķešu paraugus, divus izrakstus no salīdzinošiem pētījumiem un rakstiem presē. Tā galvenokārt uzsver, ka viens no rakstiem presē ir datēts ar 2004. gadu un neattiecas uz atbilstošo laikposmu; ka etiķetes nav datētas, lai gan tās varēja būt datētas, jo tās ir paredzētas pārtikas precei; ka izvilkuma no viena no salīdzinošajiem pētījumiem datumu arī nevar noteikt; turklāt tas ir formulēts spāņu valodā un nav ticis pilnībā iztulkots procesa valodā, proti, angļu valodā (kā pārējie dokumenti), lai gan tajā ar roku ir veikti grozījumi, kas daļēji iztulkoti, un ka tātad nav iespējams uzzināt ne tā kontekstu, ne precīzu saturu; ka desmit rēķini, kas datēti ar 2010. un 2011. gadu, ir izkliedēti starp izrakstītajiem rēķiniem un nekas nepierāda, ka pārējie laikposmā starp šiem desmit rēķiniem izrakstītie rēķini attiecas uz pārdošanas darījumiem ar agrāko Spānijas preču zīmi “FUENOLIVA”; ka trīs no desmit rēķiniem tostarp ietver norādi “FUE”, nevis norādi uz agrāko Spānijas preču zīmi “FUENOLIVA”, lai gan turklāt pārējos rēķinos arī ir minēta preču zīme “FUENSOL”; ka loģistikas datu lapas neietver ne datus, ne adresātus; ka otrajā salīdzinošajā pētījumā, kas datēts ar 2007. gadu, konstatēta agrākā Spānijas preču zīme “FUENOLIVA”, bet nav sniegta neviena objektīva norāde par faktisko olīveļļas pārdošanas apjomu ar šo preču zīmi un turklāt tajā minēta cena EUR 2,55 par litru, kas atšķiras no cenas, kura norādīta 2010. un 2011. gada rēķinos un kura svārstās no EUR 1,74 līdz 1,94 par litru. Prasītāja no tā secina, ka vienīgie atbilstošie pierādījumi, proti, septiņi rēķini, neļaujot pierādīt, ka – pretēji tam, ko norādīja Iebildumu nodaļa un Apelācijas padome, – “pat ja skaits ir neliels [..], to atsver salīdzinoši pastāvīgā izmantošana”. Tieši pretēji, iesniegtie dokumenti pierādot vienīgi agrākās valsts preču zīmes “FUENOLIVA” atkārtotu izmantošanu dažus mēnešus 2010. gadā un vienu mēnesi 2011. gadā, lai gan olīveļļa ir ikdienas pārtikas prece, kas nav dārga un ko parasti pārdod lielos daudzumos. Judikatūrā identificētā situācija – kurā faktoru savstarpējā atkarība, kas jāņem vērā, lai lemtu par agrākas preču zīmes faktisku izmantošanu, var pieļaut šādu izmantošanu, ja ar šo preču zīmi pārdoto preču nelielo apjomu kompensē minētās preču zīmes izmantošanas spēcīga intensitāte vai liela regularitāte laikā, – šajā lietā nekādi neesot pārbaudīta.
Iebilde par prettiesiskumu, kas netieši ir izvirzīta saskaņā ar LESD 277. pantu, prioritāri apstrīdot kāda cita akta tiesiskumu, ir pieņemama vienīgi tad, ja pastāv saikne starp šo tiesību aktu un tiesību normu, uz kuras prettiesiskumu tiek norādīts. Tā kā LESD 277. panta mērķis nav ļaut lietas dalībniekam apstrīdēt jebkāda vispārpiemērojama akta piemērojamību, pamatojot jebkādu prasību, iebildes par prettiesiskumu piemērojamībai ir jābūt ierobežotai, ciktāl tas ir vajadzīgs lietas atrisināšanai. No tā izriet, ka vispārpiemērojamajam aktam, uz kura prettiesiskumu tiek norādīts, tieši vai netieši ir jābūt piemērojamam lietā, kas ir prasības priekšmets, un jāpastāv tiešai juridiskai saiknei starp apstrīdēto individuālo lēmumu un attiecīgo vispārpiemērojamo aktu.

LESD 277. pants ir jāinterpretē pietiekami plaši, lai nodrošinātu iestāžu pieņemto vispārpiemērojamo tiesību aktu tiesiskuma reālu kontroli par labu personām, kam ir liegtas tiesības celt tiešu prasību pret šādiem tiesību aktiem. Arī LESD 277. panta piemērošanas joma ir jāattiecina uz iestāžu pieņemtajiem tiesību aktiem, kam bijusi nozīme, pieņemot lēmumu, kurš ir atcelšanas prasības priekšmets, tādējādi, ka minētais lēmums galvenokārt ir balstīts uz tiem, pat ja šādi tiesību akti formāli nav šī lēmuma juridiskais pamats.

Līdz ar to ir jāatgādina, ka pati pārejas laikposma būtība ir organizēt pakāpenisku pāreju no vienas kārtības uz citu, lai atrisinātu problēmas, kas saistītas ar jaunās kārtības ieviešanu, vai lai izvairītos no pēkšņām izmaiņām agrākajā kārtībā.

Ņemot vērā saikni, kas vieno pārejas noteikumus un galīgos noteikumus, jo pirmajiem nav nekāda iemesla pastāvēt bez otrajiem minētajiem noteikumiem, un ņemot vērā kompetentās institūcijas rīcības brīvības neesamību, šajā lietā ir jāuzskata, ka pastāv tieša juridiska saikne starp apstrīdētajiem lēmumiem un Civildienesta noteikumu X pielikuma jaunā 6. panta pirmo daļu un ka, tā kā šī pirmā daļa ir Civildienesta noteikumu X pielikuma jaunā 6. panta otrās daļas pirmā ievilkuma rezultāts, tā vismaz netieši ir piemērojama minētajiem lēmumiem, ciktāl tai ir bijusi nozīme to pieņemšanā, jo šie lēmumi galvenokārt uz to balstījās, lai arī formāli tā nebija to juridiskais pamats.

(skat. 30.,31., 34. un 35. punktu)
No judikatūras izriet, ka Regulas Nr. 207/2009 par Eiropas Savienības preču zīmi 8. panta 5. punkts nozīmē, ka trīs tajā paredzētie kaitējuma veidi, kad tie rodas, ir sekas zināmai agrākas un vēlākas preču zīmes līdzības pakāpei, kuras dēļ konkrētā sabiedrības daļa sasaista šīs abas preču zīmes, proti, nodibina starp tām saikni, pat ja šī sabiedrības daļa tās nesajauc. Līdz ar to būtisks, netieši izteikts nosacījums, lai piemērotu Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punktu, ir šādas saiknes starp reģistrācijai pieteiktu preču zīmi un agrāku preču zīmi no konkrētās sabiedrības daļas viedokļa esamība.

Ja šādas asociatīvās saiknes sabiedrības uztverē nav, ar vēlākas preču zīmes izmantošanu nevar negodīgi gūt labumu no agrākas preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas vai nodarīt tai kaitējumu.

Visbeidzot, no judikatūras izriet, ka šādas saiknes starp konfliktējošām preču zīmēm esamība konkrētās sabiedrības daļas uztverē ir jāvērtē visaptveroši, ņemot vērā visus faktorus, kam ir nozīme konkrētajā lietā, tādus kā konfliktējošu preču zīmju līdzības pakāpe, preču vai pakalpojumu, kurus aptver minētās preču zīmes, raksturs, tostarp šo preču vai pakalpojumu, kā arī konkrētās sabiedrības daļas līdzības vai atšķirības pakāpe, agrākas preču zīmes reputācijas intensitāte, agrākas preču zīmes raksturīgās vai izmantošanas rezultātā iegūtās atšķirtspējas pakāpe un sajaukšanas iespējas esamība sabiedrības uztverē.

Ir jāatgādina, ka agrāko preču zīmju reputācijas intensitātei un raksturīgās vai izmantošanas rezultātā iegūtās atšķirtspējas pakāpei var būt būtiska ietekme uz saiknes starp konfliktējošajām preču zīmēm esamības vērtējumu.

Saskaņā ar judikatūru atsevišķas preču zīmes var iegūt tādu reputāciju, kas sniedzas plašāk par sabiedrības daļu, kura ir saistīta ar precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrētas šīs preču zīmes. Tādā gadījumā ar precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta vēlāka preču zīme, saistītā sabiedrības daļa varētu saistīt konfliktējošās preču zīmes, lai arī šī sabiedrības daļa pilnībā atšķirtos no sabiedrības daļas, kas ir saistīta ar precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta agrāka preču zīme.

Tātad, ja sabiedrības daļa, kas ir saistīta ar precēm, kuras tiek apzīmētas ar agrāku preču zīmi, un sabiedrības daļa, kas ir saistīta ar precēm, kuras tiek apzīmētas ar reģistrācijai pieteiktu preču zīmi, ir atšķirīgas, var būt nepieciešams ņemt vērā, cik intensīva ir agrākas preču zīmes reputācija, lai noteiktu, vai šī reputācija sniedzas plašāk par sabiedrības daļu, kas ir saistīta ar šo preču zīmi.

Tādējādi, pat ja nav tiešas saiknes starp precēm, kuras tiek apzīmētas ar konfliktējošām preču zīmēm un kuras ir atšķirīgas, konstatējums par asociāciju ar agrākām preču zīmēm tomēr var būt iespējams, ņemot vērā reputācijas pakāpi. Tādējādi, pat ja sabiedrības daļas, kurām attiecīgi ir paredzētas preces, kas tiek apzīmētas ar katru no konfliktējošām preču zīmēm, nepārklājas, jo attiecīgās preces ir atšķirīgas, nevar izslēgt, ka, ņemot vērā arī konfliktējošo preču zīmju lielo līdzību, starp tām varētu tikt noteikta sasaiste.

(skat. 22.–24. un 86.–89. punktu)
Regulas Nr. 575/2013 429. panta 14. punkts par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, redakcijā ar grozījumiem, kas tajā izdarīti ar Regulu 2015/62, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to kompetentajām iestādēm ir piešķirta rīcības brīvība attiecībā uz tajā paredzētās atkāpes piešķiršanas atteikumu, pat ja tajā paredzētie nosacījumi ir izpildīti.

Proti, ar šo atkāpi Komisija, saskaņojot to ar likumdevēju, ir paredzējusi iespēju, ka tādi kredītiestādes riska darījumi ar publiskā sektora struktūrām, kuriem valsts garantijas dēļ ir tikpat zems riska līmenis kā riska darījumiem ar šo valsti un kuri neatbilst kredītiestādes ieguldīšanas izvēlei – ciktāl kredītiestādei ir pienākums nodot attiecīgās summas –, nav būtiski sviras rādītāja aprēķināšanai un tāpēc tie var tikt izslēgti. Regulas Nr. 575/2013 429. panta 14. punkts attiecas vienīgi uz riska darījumiem, kuriem, īstenojot pašu kapitāla prasību aprēķina standartizēto pieeju, tiek piešķirta 0 % riska pakāpe.

Tā rezultātā minētās regulas 429. panta 14. punkta īstenošana nozīmē divu mērķu saskaņošanu, – no vienas puses, ievērot sviras rādītāja loģiku, kas nozīmē, ka rādītāja aprēķinā ir iekļaujams kredītiestādes kopējās riska darījumu vērtības mērs bez svēruma atkarībā no riska pakāpes, un, no otras puses, ņemt vērā Komisijas mērķi, kas ir saskaņots ar likumdevēju un saskaņā ar kuru vajadzības gadījumā noteikti riska darījumi, kuriem ir sevišķi zems riska profils un kuri neizriet no kredītiestādes ieguldīšanas izvēles, nav būtiski sviras rādītāja aprēķinā un var tikt no tā izslēgti. Taču ir jākonstatē, ka kompetento iestāžu rīcības brīvības atzīšana saistībā ar Regulas Nr. 575/2013 429. panta 14. punkta īstenošanu ļauj tām izšķirties starp šiem diviem mērķiem, ievērojot katra atsevišķa gadījuma īpatnības.

(skat. 52.–56. punktu)
Neskarot Regulas Nr. 2868/95, ar ko īsteno Regulu Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi, 50. noteikuma un Regulas Nr. 207/2009 par Eiropas Savienības preču zīmi 76. panta 2. punkta interpretāciju, plašā rīcības brīvība, kas ir Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojam (EUIPO) tā uzdevumu veikšanā, nevar to atbrīvot no pienākuma savākt visus faktiskos un tiesiskos elementus, kas vajadzīgi tā rīcības brīvības īstenošanai, gadījumos, kad atteikšanās ņemt vērā noteiktus novēloti iesniegtus elementus nonāktu pretrunā labas pārvaldības principam.

Šajā ziņā spēkā neesamības atzīšanas procesā, ja Apelācijas padome atsakās ņemt vērā agrākās preču zīmes reputācijas pierādījumu Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta izpratnē, kas iesniegts novēloti, bet varētu likt mainīt apstrīdētā lēmuma saturu, tā pieļauj procesuālo pārkāpumu pretēji labas pārvaldības principam.

Proti, tās prasības gaismā, ar ko Birojam likts ņemt vērā jau pieņemtus lēmumus un pievērst īpašu uzmanību jautājumam par to, vai konkrētais gadījums būtu jāizlemj tāpat, šīs pašas apelācijas padomes agrāks lēmums, kurā tā bija atzinusi, ka agrākā preču zīme ir ieguvusi augstu reputāciju visā Eiropas Savienībā, acīmredzami liecina par to, ka šai preču zīmei varētu būt reputācija Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta izpratnē. Atsakoties izskatīt šādu pierādījumu tāpēc, ka tas iesniegts novēloti, Apelācijas padome nav izvērtējusi faktoru, kuram potenciāli bija nozīme šīs tiesību normas piemērošanā. Līdz ar to Apelācijas padomei atbilstoši tās labas pārvaldības pienākumam bija jāpieņem izskatīšanai pierādījumi, kuri pirmoreiz ir iesniegti procesā šajā padomē, par agrākās preču zīmes reputāciju, lai arī vien tāpēc, lai tos noraidītu.

(skat. 65.–68., 77. un 79. punktu)
2.

Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana – Absolūti atteikuma pamati – Preču zīmes, kuras sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kas var kalpot, lai apzīmētu preces vai pakalpojuma īpašības – Jēdziens – Neoloģisms, kas sastāv no elementiem, kuri apraksta attiecīgo preču vai pakalpojumu īpašības (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (skat. 17.–20. punktu)
2.

Eiropas Savienības preču zīme–Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana–Absolūti atteikuma pamati–Preču zīmes, kuras sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kas var kalpot, lai apzīmētu preces vai pakalpojuma īpašības–Jēdziens–Preču zīme, ko veido vārds vai neoloģisms, kas izriet no elementu kombinācijas (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (skat. 16.–19. punktu)