ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
7

Saskaņā ar Direktīvas 97/67 3. pantu: “1. Dalībvalstis savā teritorijā nodrošina to, ka lietotājiem ir tiesības uz vispārējiem pakalpojumiem, kas saistīti ar noteiktas kvalitātes pastāvīgo pasta pakalpojumu sniegšanu par pieņemamām cenām visiem lietotājiem visās vietās. 2. Tāpēc dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu to, ka sakaru punktu un piekļuves vietu blīvums atbilst lietotāju vajadzībām. 3. Tās veic pasākumus, lai nodrošinātu to, ka, izņemot apstākļos vai ģeogrāfiskos nosacījumos, ko valsts regulatīvās iestādes atzīst par izņēmumu, vispārējo pakalpojumu sniedzējs(-i) katru darbdienu un ne mazāk kā piecas dienas nedēļā garantē vismaz: — vienu savākšanu, — vienu piegādi mājās vai telpās visām fiziskajām vai juridiskajām personām vai, izņēmuma kārtā, ievērojot nosacījumus pēc valsts regulatīvās iestādes izvēles, vienu piegādi attiecīgās iekārtās. Visi izņēmumi vai atkāpes, ko valsts regulatīvā iestāde piešķir saskaņā ar šo punktu, jādara zināmi Komisijai un visām valsts regulatīvajām iestādēm. 4. Katra dalībvalsts pieņem pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu to, ka vispārējos pakalpojumos ietilpst vismaz šādi: — to pasta sūtījumu savākšana, šķirošana, pārvadāšana un piegāde, kuru svars ir līdz diviem kilogramiem, — to pasta paku savākšana, šķirošana, pārvadāšana un piegāde, kuru svars ir līdz desmit kilogramiem, — ierakstīto sūtījumu un apdrošināto sūtījumu pakalpojumi. 5. Valsts regulatīvās iestādes var palielināt svara ierobežojumu līdz jebkurai vērtībai, nepārsniedzot 20 kilogramus, un noteikt īpašus noteikumus piegādei mājās attiecībā uz tām pasta pakām, kas ir iekļautas vispārējo pakalpojumu jomā. Neatkarīgi no tā, kādu svara ierobežojumu tām pasta pakām, kas ietilpst vispārējo pakalpojumu jomā, noteikusi kāda dalībvalsts, dalībvalstis nodrošina to, ka to teritorijā piegādā pasta pakas, kuras saņem no citām dalībvalstīm un kuru svars ir līdz 20 kilogramiem. 6. Attiecīgo pasta sūtījumu minimālie un maksimālie izmēri ir noteikti konvencijā un nolīgumā, kas attiecas uz pasta pakām, ko pieņēmusi Pasaules Pasta savienība. 7. Šajā pantā noteiktie vispārējie pakalpojumi ietver iekšzemes un pārrobežu pakalpojumus.”
1)

Padomes 1985. gada 29. janvāra Direktīvas 85/73/EEK par Direktīvās 89/662/EEK, 90/425/EEK, 90/675/EEK un 91/496/EEK minēto veterināro pārbaužu un kontroles finansēšanu redakcijā ar grozījumiem un kodifikāciju, kas izdarīti ar Padomes Direktīvu 96/43/EK, A pielikuma I nodaļas 4. punkta a) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka ar to dalībvalstīm netiek ļauts atkāpties no šī A pielikuma I nodaļas 1. punktā un 2. punkta a) apakšpunktā paredzētajām nodevu struktūrām un iekasēt nodevu, kuras likme ir atšķirīga atkarībā no uzņēmumu lieluma un ir noteikta regresīvi atkarībā no nokauto katra veida dzīvnieku skaita. Direktīvas 85/73 redakcijā ar grozījumiem un kodifikāciju, kas izdarīti ar Direktīvu 96/43, A pielikuma I nodaļas 4. punkta b) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstij nav jāievēro šīs pašas nodaļas 1. punktā un 2. punkta a) apakšpunktā paredzētā nodevu struktūra un tā var iekasēt nodevu, kuras likme ir atšķirīga atkarībā no uzņēmuma lieluma un nokauto katra veida dzīvnieku skaita, ja ir pierādīts, ka šie faktori reāli ietekmē faktiskās izmaksas, kas radušās, lai veiktu atbilstošajos Kopienu noteikumos pieprasītās pārbaudes un kontroli;
14

Tā kā Tribunale amministrativo regionale del Lazio [Lacio Administratīvajai apgabaltiesai] radās šaubas par zāļu cenu noteikšanas sistēmas, kas izriet no pamata lietā piemērojamā tiesiskā regulējuma, atbilstību Direktīvas 89/105 prasībām, tā nolēma apturēt tiesvedību un lietās C-352/07, no C-354/07 līdz C-356/07, no C-365/07 līdz C-367/07 un C-400/07 uzdot Tiesai šādus prejudiciālos jautājumus: “1) Vai [Direktīvas 89/105 4. panta 1. punkts] daļā, kas attiecas uz “iespējamo cenas pazemināšanu”, ir interpretējams tādējādi, ka papildus vispārējiem visu vai noteiktu kategoriju zāļu cenu iesaldēšanas līdzekļiem var piemērot vēl vienu vispārēju līdzekli, kurš ļauj veikt visu vai noteiktu kategoriju zāļu cenu samazinājumu, vai arī “iespējamā cenas pazemināšana” jāinterpretē tādējādi, ka tā attiecas tikai uz tām zālēm, kuru cenas jau ir iesaldētas? 2) Vai Direktīvas [89/105] 4. panta 1. punkts tajā daļā, kurā ir paredzēta prasība par to, ka dalībvalstu attiecīgajām iestādēm cenu iesaldēšanas gadījumā vismaz vienreiz gadā ir jāveic pārbaude, lai noskaidrotu, vai makroekonomiskie apstākļi attaisno tādu pašu cenu iesaldējumu arī turpmāk, ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir tāda, ka cenas samazinājums ir pieļaujams, ir iespējams apstrīdēt šādu pasākumu vairāk nekā vienreiz vienā un tajā pašā gadā, kā arī darīt to atkārtoti gadījumā, ja tas notiek citos gados (sākot no 2002. gada līdz pat 2010. gadam)? 3) Vai atbilstoši [šī] 4. panta noteikumiem — interpretējot tos atbilstoši Direktīvas [89/105] apsvērumiem attiecībā uz galveno zāļu cenu uzraudzības pasākuma mērķi, atbilstoši kuram galvenais mērķis ir “veicināt veselības aizsardzību, nodrošinot patentētu zāļu adekvātu piedāvājumu par samērīgām cenām [un prasība novērst to, ka pasākumu nevienlīdzība var] traucēt vai apgrūtināt zāļu tirdzniecību Kopienā,” — ar Kopienu tiesībām ir saderīgi tādi pasākumi, kas ietekmē izdevumu ekonomisko vērtību, kuri balstās vairāk uz “paredzēto”, nevis uz “aprēķināto” vērtību (jautājums attiecas uz abiem gadījumiem)? 4) Vai vajadzībām, kas saistās ar izdevumu par zālēm ierobežojumu ievērošanu, kurus katra dalībvalsts ir tiesīga noteikt pēc saviem ieskatiem, noteikti jābūt saistītām tikai ar izdevumiem par zālēm, vai arī dalībvalstis pašas pēc saviem ieskatiem var ņemt vērā arī citus veselības aprūpes izmaksu datus? 5) Vai principi, kuri netieši izriet no Direktīvas [89/105] attiecībā uz pārskatāmību un ieinteresēto uzņēmumu līdzdarbošanos tādu lēmumu pieņemšanā, ar kuriem tiek iesaldētas zāļu cenas vai notiek vispārēja zāļu cenu samazināšana, jāinterpretē tādējādi, ka vienmēr un jebkuros apstākļos ir jānorāda izņēmums no noteiktās cenas (Direktīvas [89/105] 4. panta 2. punkts) un konkrēts pieteikuma iesniedzējas sabiedrības līdzdalības apmērs, un no tā izriet, ka administratīvajām iestādēm ir jāmin atteikuma iemesli?”
1)

Spānijas Karaliste, izņemot no tirgus citā dalībvalstī likumīgi ražotus un/vai tirgotus uz ārstniecības augu bāzes izstrādātus produktus, pamatojoties uz administratīvo praksi izņemt no tirgus produktus, kas satur ārstniecības augus, kuri nav iekļauti ne ministrijas 1973. gada 3. oktobra Rīkojuma par īpaša ārstniecības augu izcelsmes zāļu preparātu reģistra izveidošanu (Orden Ministerial por la que se establece el registro especial para preparados a base de especies vegetales medicinales), redakcijā ar grozījumiem, pielikumā, ne Veselības un patērētāju aizsardzības ministrijas Rīkojuma SCO/190/2004, ar kuru nosaka augu sarakstu, kuru tirdzniecība sabiedrībai to toksiskuma dēļ ir ierobežota vai aizliegta (Orden SCO/190/2004 por la que se establece la lista de plantas cuya venta al público queda prohibida o restringida por razón de su toxicidad), pielikumā, un kas nav preparāti, kas sastāv vienīgi no viena vai vairākiem ārstniecības augiem vai to veselām daļām, gabaliem vai pulveriem, tāpēc ka šis produkts tiek uzskatīts par zālēm, kas tiek tirgotas bez obligātās atļaujas laist tirgū, un nepaziņojot par šo pasākumu Eiropas Kopienu Komisijai, nav izpildījusi EKL 28. un 30. pantā, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 13. decembra Lēmuma Nr. 3052/95/EK, ar ko nosaka informācijas apmaiņas procedūru par valsts pasākumiem, atkāpjoties no preču brīvas aprites principa Kopienā, 1. un 4. pantā paredzētos pienākumus;
26

Portugāles Republika apgalvo, ka tiesību uz aizstāvību ievērošanas princips nav piemērojams VNL paredzētajai iepriekšējas uzklausīšanas procedūrai. Šī procedūra ir tiesību piedalīties lēmuma pieņemšanā, nevis pārsūdzības tiesību izpausme. Turklāt no Tiesas judikatūras un it īpaši no 2003. gada 2. oktobra sprieduma lietā C-176/99 P ARBED/Komisija (Recueil, I-10687. lpp.) izriet, ka tiesību uz iepriekšēju uzklausīšanu princips ir tiesību uz aizstāvību sastāvdaļa tikai sodu uzlikšanas procesa kontekstā, kas tā nav pamata prāvā. Tādējādi Portugāles Republika uzskata, ka VNL 60. pantā paredzētais termiņš nevar tikt vērtēts tiesību uz aizstāvību principa kontekstā. Tādējādi to nevar uzskatīt par nesaprātīgu tiktāl, ciktāl tas ir tikai viens no tiesību aizsardzības līdzekļiem, kas paredzēti saistībā ar lēmumu par nodokļu izlikšanu, šādi stiprinot efektīvu iespēju izmantot tiesības uz aizstāvību.
6

Direktīvas 96/61 9. pantā ar nosaukumu “Atļaujas izsniegšanas nosacījumi” noteikts: “1. Dalībvalstis nodrošina, ka atļaujā iekļauti visi pasākumi, kas vajadzīgi 3. un 10. pantā noteikto prasību ievērošanai attiecībā uz atļauju izsniegšanu, lai sasniegtu augstu vides aizsardzības līmeni kopumā, aizsargājot gaisu, ūdeni un zemi. 2. Attiecībā uz jaunām iekārtām vai gadījumos, kad tiek veiktas būtiskas izmaiņas, uz kurām attiecas Direktīvas 85/337/EEK 4. pants, piešķirot atļaujas, jāņem vērā visa saskaņā ar minētās direktīvas 5., 6. un 7. pantu iegūtā informācija vai izdarītie secinājumi 3. Atļaujā iekļauj piesārņojošu vielu emisijas robežvērtības, jo īpaši to, kuras uzskaitītas III pielikumā un varētu tikt emitētas no konkrētās iekārtas ievērojamā daudzumā, ņemot vērā to raksturu un piesārņojuma pārneses iespējas no vienas dabas vides daļas (gaisa, ūdens vai zemes) citā. Vajadzības gadījumā atļaujā iekļauj atbilstošas prasības, kuras nodrošina augsnes un gruntsūdeņu aizsardzību un pasākumus iekārtā radušos atkritumu apsaimniekošanai. Attiecīgā gadījumā robežvērtības var papildināt vai aizstāt ar tām ekvivalentiem parametriem vai tehniskiem pasākumiem. Iekārtām, kuras minētas I pielikuma 6.6. punktā, saskaņā ar šo punktu noteiktajās emisijas robežvērtībās ņem vērā praktiskus apsvērumus par attiecīgā veida iekārtām. [..] 4. Neierobežojot 10. panta noteikumus, emisijas robežvērtības, ekvivalenti parametri vai tehniski pasākumi, kas minēti 3. punktā, jānosaka, pamatojoties uz labākajām pieejamām metodēm, nenorādot kādas konkrētas metodes vai īpašu tehnoloģiju, bet ņemot vērā attiecīgās iekārtas tehniskos parametrus, tās atrašanās vietu un vietējos vides apstākļus. Jebkurā gadījumā atļaujas izsniegšanas nosacījumos jāparedz noteikumi, kas palīdz samazināt piesārņojumu lielā attālumā vai pārrobežu piesārņojumu, kā arī nodrošina augstu vides aizsardzības līmeni kopumā. [..]”
30

Pirmkārt, attiecībā uz jautājumu par dienesta attiecību izbeigšanas galīgo raksturu pensionēšanas gadījumā pilnīgas pastāvīgas invaliditātes dēļ jānorāda, ka, lai arī Noteikumu VIII pielikuma 14. pantā ir ietverta iespēja atjaunot amatā ierēdni, kuram ir tiesības saņemt invaliditātes pensiju, likumdevējs ir uzskatījis, ka pilnīga pastāvīga invaliditāte paredz attiecīgā ierēdņa karjeras izbeigšanu. Šādi Noteikumu 53. pantā ir paredzēts, ka “ierēdnis, attiecībā uz kuru Invaliditātes komiteja atklāj, ka viņam piemērojami 78. panta noteikumi, automātiski dodas pensijā tā mēneša pēdējā dienā, kurā [IIN] atzīst viņa pastāvīgo nespēju veikt savus pienākumus”. Savukārt Noteikumu 47. pantā kā viens no dienesta attiecību izbeigšanas iemesliem ir minēta visa veida pensionēšanās, tostarp pensionēšanās, kas izriet no pilnīgas pastāvīgas invaliditātes. Saistībā ar minētajā invaliditātē ietverto dienesta attiecību izbeigšanas galīgo raksturu likumdevējs šādu invaliditāti ir pielīdzinājis tādiem dienesta attiecību izbeigšanas iemesliem, kuru galīgais raksturs nerada šaubas, proti, atbrīvošana no amata, atbrīvošana no amata sakarā ar nekompetenci vai atstādināšana no amata.
34

Tā kā to personu kategorija, uz kuriem kolektīvais līgums — it īpaši ja tas ir vispārpiemērojams kolektīvais līgums — var attiekties, var būt pilnīgi neatkarīga no tā, vai šīs personas ir šo līgumu parakstījušas arodbiedrības biedri, tas, ka persona nav šādas arodbiedrības biedrs, per se neizslēdz šo personu no attiecīgajā kolektīvajā līgumā noteiktās tiesiskās aizsardzības subjektu loka.
7

Nodokļa gadu, kuri attiecās uz pamata lietu, laikā, proti, finanšu gados no 1989. gada 1. janvāra līdz , Papillon piederēja 100 % kapitāldaļu Nīderlandes sabiedrībā Artist Performance and Communication, kurai savukārt piederēja 99,99 % daļu sabiedrībā Kiron SARL, kas ir Francijas rezidente. Šādos apstākļos Papillon izvēlējās nodokļu integrācijas režīmu, kura regulējums bija paredzēts no CGI 223.A līdz 223.F pantam un saskaņā ar kuru sabiedrība rezidente var būt vienīgā sabiedrību ienākuma nodokļa maksātāja par visas grupas, kuru veido pati sabiedrība un sabiedrības, kurās tai tieši vai netieši pieder vismaz 95 % no kapitāla, darbības rezultātiem. Šajā sakarā Papillon integrētajā grupā, kuras vadību tā uzņēmās, tika iekļauta Kiron SARL un vairākas Kiron meitas sabiedrības, kuras arī bija Francijas rezidentes.
28

Tomēr Direktīvas 91/439 8. panta 2. un 4. punkts ļauj dalībvalstīm konkrētos apstākļos un it īpaši ar ceļu satiksmes drošību saistītu iemeslu dēļ savas valsts tiesību normas par transportlīdzekļu vadīšanas tiesību ierobežošanu, apturēšanu, atņemšanu un atcelšanu piemērot ikvienam vadītāja apliecības turētājam, kura parastā dzīvesvieta ir to teritorijā, un atteikties atzīt kādai personai, kas tās teritorijā ir pakļauta kādam no šiem pasākumiem, jebkuras citā dalībvalstī izdotas vadītāja apliecības derīgumu.
8

Kā izriet no lietas materiāliem, optoelektroniskie savienotāji ir ierīces, kuras ir paredzētas galvaniskas sadalīšanas nodrošināšanai. Galvaniska separācija ir izolācija, kas kavē jebkādu tiešu elektriskās strāvas plūsmu starp blakus esošām strāvas ķēdēm. Optoelektroniskais savienotājs ļauj nodrošināt izolāciju starp ienākošās un izejošās strāvas ķēdi, vispirms ar gaismas vadāmās diodes (light emitting diode, turpmāk tekstā — “LED”) palīdzību pārveidojot ienākošās strāvas ķēdes elektriskos signālus gaismas signālos un vēlāk, izmantojot fotodetektoru (kurš sastāv no fotodiodes vai fototranzistora), gaismas signālus pārveidojot elektriskos signālos izejošās strāvas ķēdē. Papildus LED un fotodetektoram optoelektroniskajos savienotājos vienmēr ir plastmasas plēve, kurai ir raksturīga liela elektriskās pretestības spēja, bet kura laiž cauri gaismas signālus. Ienākošie elektriskie signāli tādējādi tiek pārnesti no vienas strāvas ķēdes uz otru, strāvas ķēdēm neesot savstarpēji elektriski savienotām.
20

Lai arī Kopienu likumdevējs ir vēlējies veicināt elektroniskās tirdzniecības attīstību, tomēr ne no viena Direktīvas apsvēruma neizriet, ka Kopienu likumdevējs ir vēlējies elektronisko tirdzniecību izolēt no pārējā kopējā tirgus. Līdz ar to Direktīvas 5. panta 1. punkta c) apakšpunktā iekļautā norāde uz “elektroniskā pasta adresi” parāda Kopienu likumdevēja vēlmi nodrošināt, ka pakalpojumu sniedzējs pakalpojumu saņēmējiem obligāti sniegs šīs ziņas, ar kuru palīdzību var sazināties elektroniskā veidā, kas tomēr nenozīmē, ka Kopienu likumdevējs ir vēlējies atteikties no citiem sazināšanās veidiem, kas nenotiek elektroniskā veidā un kas var tikt izmantoti papildus.
26

Saskaņā ar šīs iestādes viedokli, no vienas puses, šis kvalifikāciju apliecinošais dokuments ir kvalificējams kā “diploms” Direktīvas 89/48 1. panta a) punkta izpratnē, jo to ir izsniegusi norīkota kompetentā iestāde, tas apliecina pēcvidusskolas apmācību, kas pārsniedz trīs gadus, un apstiprina, ka tā īpašniekam ir nepieciešamā kvalifikācija, lai veiktu slimnīcas farmaceita profesiju Spānijā. No otras puses, farmaceita speciālista diplomu īpašniekiem rezervētā profesija Direktīvas 89/48 1. panta c) punkta izpratnē ir reglamentēta profesija. Šī profesija minētās direktīvas 1. panta d) punkta izpratnē ietver reglamentētas darbības veikšanu tiktāl, ciktāl ir noteikts, ka tās veikšanai ir vajadzīgs diploms.
Keywords

Summary



Keywords

Dalībvalstis – Pienākumi – Pienākums lojāli sadarboties ar Kopienu iestādēm

(EKL 10. pants)

Summary

EKL 10. pantā paredzētais lojālās sadarbības pienākums ir piemērojams vispārīgi un nav atkarīgs nedz no attiecīgās Kopienas kompetences ekskluzīvā rakstura, nedz arī no iespējamām dalībvalstu tiesībām uzņemties saistības pret trešām valstīm. Ja šķiet, ka nolīguma vai konvencijas joma daļēji ietilpst Kopienas kompetencē un daļēji – dalībvalstu kompetencē, ir jānodrošina cieša sadarbība starp šīm dalībvalstīm un Kopienu iestādēm gan sarunu procesā un līguma noslēgšanā, gan uzņemto saistību izpildē. Šāds sadarbības pienākums izriet no vienotas Kopienas starptautiskās pārstāvības prasības.

Uz dalībvalstīm attiecas īpaši rīcības un atturēšanās pienākumi situācijā, kad Komisija Padomei ir iesniegusi priekšlikumus, kuri, kaut arī Padome tos nebūtu pieņēmusi, ir pamats saskaņotām Kopienas darbībām. Šādos apstākļos vienpusējs dalībvalsts ierosinājums iekļaut vielu Stokholmas Konvencijas par noturīgajiem organiskajiem piesārņotājiem A pielikumā ir uzskatāms par lojālas sadarbības pienākuma pārkāpumu, kā rezultātā šī dalībvalsts atkāpjas no kopējas stratēģijas, par kuru ir panākta vienošanās Padomes ietvaros, vienlaikus, ņemot vērā šīs konvencijas institucionālo un procesuālo ietvaru, šāds priekšlikums rada sekas [Eiropas] Savienībai, tostarp attiecībā uz tās tiesību īstenošanu. Saskaņā ar šīs konvencijas noteikumiem reģionālās ekonomikas integrācijas organizācijas, piemēram, [Eiropas] Savienība, neizmanto savas balsošanas tiesības, ja kaut viena no tās dalībvalstīm īsteno savas balsošanas tiesības un otrādi. Turklāt, ja viena vai vairākas šādas organizācijas dalībvalstis, tāpat kā šī organizācija, ir minētās konvencijas puses, minētā organizācija un tās dalībvalstis nav tiesīgas vienlaicīgi īstenot savas ar šo konvenciju noteiktās tiesības.

Šāda situācija var apdraudēt vienotas Savienības un tās dalībvalstu starptautiskās pārstāvības prasības, kā arī vājināt to sarunu vešanas pilnvaras attiecībā pret citām attiecīgās konvencijas pusēm.

Vienpusēji iesniedzot šādu priekšlikumu, dalībvalsts nav izpildījusi EKL 10. pantā paredzētos pienākumus.

(sal. ar 71., 73., 74., 91.–93., 103. un 104. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Prasība par tiesisko drošību paredz, ka jebkurš akts, ar ko paredzēts radīt tiesiskas sekas, iegūst saistošu spēku no Kopienu tiesību normas, kas ir skaidri jānorāda kā juridiskais pamats un kas nosaka juridisko formu, kādā akts ir jāpieņem.

Pienākums norādīt pamatojumu, ko it īpaši pamato Tiesas iespēja veikt tiesisku pārbaudi, ir jāpiemēro visiem aktiem, par kuriem var celt prasību tos atcelt, proti, visiem iestāžu pieņemtajiem noteikumiem neatkarīgi no to formas, kuru mērķis ir radīt saistošas tiesiskas sekas.

Padomes lēmums, ar ko izveido nostāju, kas Kopienas vārdā ir jāpieņem par konkrētiem priekšlikumiem, kuri iesniegti Konvencijas par starptautisko tirdzniecību ar apdraudētajām savvaļas dzīvnieku un augu sugām līgumslēdzēju pušu konferences 14. sanāksmē, rada saistošas tiesiskas sekas, jo ar to tiek izveidota Kopienas nostāja jautājumos, kas ir tās kompetencē, un tam ir saistošs raksturs, pirmkārt, attiecībā uz Padomi un Komisiju un, otrkārt, attiecībā uz dalībvalstīm, jo tām tiek noteikts pienākums aizstāvēt šo nostāju. Tāpēc šis lēmums ir jāpamato un līdz ar to tajā ir jānorāda juridiskais pamats, uz kuru tas ir balstīts, lai it īpaši Tiesa varētu īstenot pārbaudi.

(sal. ar 42.–45. punktu)
Pienākums norādīt pamatojumu Pirmās instances tiesai neliek sniegt izsmeļošu un detalizētu visas lietas dalībnieku sniegtās argumentācijas izklāstu. Līdz ar to pamatojums var tikt netieši izteikts ar nosacījumu, ka tas ļauj ieinteresētajām personām zināt iemeslus, kuru dēļ Pirmās instances tiesa nav pieņēmusi to argumentus, un ļauj Tiesai uzskatīt, ka tās rīcībā ir pietiekama informācija pārbaudes veikšanai.

Paziņojums par iebildumiem ir būtisks dokuments Regulas Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrācijas kontroli 18. panta 3. punktā noteikto tiesību uz aizstāvību aizsardzības principa īstenošanai. Lai nodrošinātu efektīvu tiesību uz aizstāvību izmantošanu, šis dokuments norobežo Komisijas uzsāktā administratīvā procesa priekšmetu, tādējādi kavējot to atsaukties uz citiem iebildumiem savā lēmumā par procesa izbeigšanu. Šajā ziņā Regulas Nr. 4064/89 18. panta 3. punktā ir paredzēts: ja detalizētās pārbaudes procedūras laikā pēc paziņojuma par iebildumiem Komisija konstatē, ka šajā paziņojumā nav tikusi vai nav pietiekami tikusi norādīta konkurences problēma, kuras dēļ var tikt pieņemts atzinums par nesaderību, tai ir vai nu jāatsakās no šā iebilduma sava galīgā lēmuma pieņemšanas laikā, vai arī jāsniedz attiecīgajiem uzņēmumiem iespēja pirms šā lēmuma iesniegt jebkādus apsvērumus pēc būtības un lietderīgus korektīvo pasākumu piedāvājumus.

Ja Pirmās instances tiesa ir konstatējusi vai vērtējusi faktus, Tiesas kompetencē saskaņā ar EKL 225. pantu ir veikt pārbaudi pār šo faktu juridisko kvalifikāciju un tiesiskajām sekām, kuras Pirmās instances tiesa no tās ir izsecinājusi. Tomēr Kopienas ārpuslīgumiskās atbildības jomā pastāv jautājums par cēloņsakarības pastāvēšanu starp zaudējumus radījušo faktu un zaudējumiem, kas ir šīs atbildības iestāšanās nosacījums, un tas ir juridisks jautājums, kas līdz ar to ir pakļauts Tiesas pārbaudei. Šādos apstākļos pamats, kas attiecas uz to, ka Pirmās instances tiesa esot kļūdaini nospriedusi, ka pastāv tieša cēloņsakarība starp Komisijas kļūdu un apelācijas sūdzības iesniedzējas sabiedrības apgalvotajiem zaudējumiem, ir pieņemams, jo tas attiecas tieši uz to faktu juridiskās kvalifikācijas pārbaudi, kuru veica Pirmās instances tiesa un kuras rezultātā tā atzina, ka pastāv cēloņsakarība, un tiktāl, ciktāl šī pārbaude var tikt veikta, neapstrīdot izdarītos faktu konstatējumus un vērtējumu.

(sal. ar 191.–193. punktu)
Tiesiskais regulējums, ar kuru importētājiem tiek liegts grāmatām noteikt zemāku cenu nekā izdevēja noteiktā vai ieteiktā mazumtirdzniecības cena izdošanas valstī un ar kuru tajā pašā laikā tiek atļauts valsts izdevējam brīvi noteikt minimālo cenu, ir “pasākums ar importa kvantitatīviem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību” EKL 28. panta izpratnē.

Faktiski ar šādu regulējumu importētajām grāmatām tiek radīts atšķirīgs režīms, kura rezultātā rodas nelabvēlīgāka attieksme pret precēm no citām dalībvalstīm un ierobežota importētāju konkurētspēja attiecībā pret to tiešajiem konkurentiem. Šajā sakarā minētie importētāji, kā arī ārvalstu izdevēji tiek kavēti noteikt minimālo mazumtirdzniecības cenu atbilstoši importam tirgus īpašībām atšķirībā no šīs dalībvalsts izdevējiem, kuri šādi savām precēm paši savas valsts tirgum var brīvi noteikt minimālās mazumtirdzniecības cenas.

(sal. ar 21., 22., 24. un 29. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)