Pagaidu versija

ĢENERĀLADVOKĀTA MACEJA ŠPUNARA [MACIEJ SZPUNAR]

SECINĀJUMI,

sniegti 2022. gada 15. decembrī ( )

Lieta C‑426/21

Ocilion IPTV Technologies GmbH

pret

Seven.One Entertainment Group GmbH,

Puls 4 TV GmbH & Co. KG

(Oberster Gerichtshof (Augstākā tiesa, Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Intelektuālais īpašums – Autortiesības informācijas sabiedrībā – Direktīva 2001/29/EK – 2. pants – Reproducēšanas tiesības – 3. pants – Tiesības uz izziņošanu – 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts – “Privātas kopēšanas” izņēmums – Tiešsaistes videoierakstītājs – Deduplikācijas paņēmiens – Piekļuve aizsargātam saturam bez tiesību īpašnieku atļaujas – IPTV pakalpojuma sniedzējs





Ievads

1. Savā judikatūrā par ekskluzīvajām izziņošanas tiesībām Savienības autortiesību jomā Tiesa dažreiz ir atzinusi, ka par šo tiesību pārkāpumu ir atbildīgi dalībnieki, kuru darbības pirmšķietami ir sekmējušas šos pārkāpumus tikai netieši ( ). Šī nostāja ir tikusi kritizēta, it īpaši ģenerāladvokāta H. Saugmandsgora Ēes [H. Saugmandsgaard Øe] secinājumos apvienotajās lietās YouTube un Cyando (C‑682/18 un C‑683/18, EU:C:2020:586) ( ), uz kurām atsaucas iesniedzējtiesa šajā lietā.

2. Es šai kritikai nepiekrītu pilnībā ( ). Taču viena lieta ir skaidra. Ja Tiesas judikatūru interpretē kļūdaini, tā var būt par pamatu mēģinājumam noteikt atbildību par izziņošanas tiesību pārkāpumu situācijās, kad vai nu nav notikusi izziņošana, vai arī iespējamā pārkāpēja loma aprobežojas ar darbībām, kurām nav nekādas saistības ar konkrēta aizsargāta darba izziņošanu, it īpaši ar darbībām, kas ir tikai tādu tehnisko iekārtu nodrošināšana, kuras ļauj īstenot šādu izziņošanu. Šī kļūdainā interpretācija notiek, kad no konteksta tiek izrauti Tiesas judikatūrā lietotie jēdzieni – attiecīgā dalībnieka “būtiskā loma” un “pilnīga savas rīcības seku apzināšanās”.

3. Šādos apstākļos ir iesniegta virkne lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu ( ). Lai arī šī lieta, manuprāt, ir daļa no tiem, tā tomēr ir daudz sarežģītāka ne tikai tās sistēmas sarežģītības dēļ, kas izveidota, lai veiktu pamatlietā aplūkoto izziņošanu, bet arī tādēļ, ka papildus izziņošanas tiesībām tā attiecas arī uz ekskluzīvajām reproducēšanas tiesībām un mēģinājumu “novatoriski” piemērot izņēmumu no šīm tiesībām, tā saukto izņēmumu saistībā ar “privātu kopēšanu”.

4. Tomēr man šķiet, ka priekšnoteikums tam, lai rastu pareizu un lietderīgu risinājumu iesniedzējtiesā izskatāmajam strīdam, ir dažādo iesaistīto pušu attiecīgo lomu taisnīgs novērtējums.

Atbilstošās tiesību normas

Savienības tiesības

5. Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā ( ) 2. panta a) un e) punktā ir noteikts:

“Dalībvalstis paredz ekskluzīvas tiesības atļaut vai aizliegt tiešu vai netiešu, īslaicīgu vai pastāvīgu reproducēšanu ar jebkādiem līdzekļiem un jebkādā formā, pilnībā vai daļēji:

a) autoriem – attiecībā uz viņu darbiem;

[..]

e) raidorganizācijām – attiecībā uz šo organizāciju raidījumu fiksēšanu neatkarīgi no tā, vai šos raidījumus translē pa vadiem vai bez tiem, to skaitā pa kabeļiem vai ar satelīta palīdzību.”

6. Saskaņā ar minētās direktīvas 3. panta 1. punktu un 2. punkta d) apakšpunktu:

“1. Dalībvalstis autoriem piešķir ekskluzīvas tiesības atļaut vai aizliegt savu darbu izziņošanu, izmantojot vadus vai neizmantojot tos, tajā skaitā savu darbu publiskošanu tā, lai sabiedrības locekļi tiem var piekļūt no pašu izvēlētas vietas pašu izvēlētā laikā.

2. Dalībvalstis paredz ekskluzīvas tiesības atļaut vai aizliegt publiskošanu, izmantojot vai neizmantojot vadus, tā, lai sabiedrības locekļi tiem var piekļūt no pašu izvēlētas vietas pašu izvēlētā laikā:

[..]

d) raidorganizācijām – attiecībā uz šo organizāciju raidījumu fiksēšanu neatkarīgi no tā, vai raidījumus translē pa vadiem vai bez tiem, to skaitā pa kabeļiem vai ar satelīta palīdzību.”

7. Atbilstoši minētās direktīvas 5. panta 2. punkta b) apakšpunktam un 5. punktam:

“2. Dalībvalstis var paredzēt izņēmumus vai ierobežojumus 2. pantā minētajām reproducēšanas tiesībām šādos gadījumos:

[..]

b) reproducēšana uz jebkura materiāla, ko personiskai lietošanai veic privātpersona ar mērķi, kurš ne netieši, ne tieši nav komerciāls, ar nosacījumu, ka tiesību subjekti saņem taisnīgu atlīdzību, kurā ņemta vērā 6. pantā minēto tehnoloģisko pasākumu piemērošana vai nepiemērošana attiecīgajam darbam vai tiesību objektam;

[..].

5. Šī panta 1., 2., 3. un 4. punktā paredzētos izņēmumus un ierobežojumus piemēro tikai dažos īpašos gadījumos, kas nav pretrunā ar darba vai cita tiesību objekta parasto izmantošanu un nepamatoti neskar tiesību subjekta likumīgās intereses.”

8. Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/115/EK (2006. gada 12. decembris) par nomas tiesībām un patapinājuma tiesībām, un dažām blakustiesībām intelektuālā īpašuma jomā ( ) 7. panta 2. punktā ir noteikts:

“Dalībvalstis paredz raidorganizācijām ekskluzīvas tiesības atļaut vai aizliegt fiksēt to raidījumus neatkarīgi no tā, vai šos raidījumus pārraida pa vadiem vai pa gaisu, ietverot kabeļus vai mākslīgos pavadoņus.”

9. Saskaņā ar šīs direktīvas 10. pantu:

“1. Dalībvalstis var paredzēt šajā nodaļā minētos tiesību ierobežojumus attiecībā uz:

a) personisku lietošanu;

[..].

2. Neatkarīgi no 1. punkta visas dalībvalstis var paredzēt tādus pašus ierobežojumus attiecībā uz [..] raidorganizāciju [..] aizsardzību, ko tās paredz sakarā ar literāru darbu un mākslas darbu autortiesību aizsardzību.

[..]

3. Ierobežojumus, kas minēti 1. un 2. punktā, piemēro tikai dažos īpašos gadījumos, kas nav pretrunā ar tiesību objekta parasto izmantošanu un kas nepamatoti neskar tiesību subjekta likumīgās intereses.”

Austrijas tiesības

10. Austrijas tiesībās reproducēšanas tiesības un izziņošanas tiesības attiecībā uz autoriem ir paredzētas attiecīgi 1936. gada 9. aprīļa Urheberrechtsgesetz (Autortiesību likums) ( ), redakcijā, kas ir piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “UrhG”), 15. pantā un 17.–18.a pantā. Izņēmums no reproducēšanas tiesībām personiskai lietošanai ir noteikts UrhG 42. panta 4. un 5. punktā. Visbeidzot, UrhG 76.a panta 1. punktā ir noteiktas raidorganizāciju ekskluzīvās tiesības fiksēt to raidījumus, tos reproducēt, pārraidīt un izmantot, lai tos publiskotu.

Pamatlietas faktiskie apstākļi, tiesvedība un prejudiciālie jautājumi

11. Sabiedrības Seven.One Entertainment Group GmbH un Puls 4 TV GmbH & Co. KG, kas ir prasītājas pirmajā instancē un atbildētājas revīzijas (Revision) tiesvedībā, ir raidorganizācijas, kas reģistrētas attiecīgi Vācijā un Austrijā.

12. Ocilion IPTV Technologies GmbH (turpmāk tekstā – “Ocilion”) ir saskaņā ar Austrijas tiesībām dibināta sabiedrība. Tā piedāvā komercklientiem, kas var būt tīkla operatori, piemēram, telefonsakaru vai elektroenerģijas uzņēmumi, vai tādi objekti kā viesnīcas vai stadioni (turpmāk tekstā – “tīkla operatori”), interneta televīzijas slēgtā tīklā (IPTV ( )) pakalpojumu ( ). Šis pakalpojums tiek sniegts vai nu kā lokāls risinājums, kurā Ocilion nodrošina klientam nepieciešamo aparatūru un programmatūru, kuru pārvalda pats klients, vai kā mākonī mitināts risinājums, ko pārvalda Ocilion.

13. Izmantojot Ocilion sniegto pakalpojumu, tīkla operatori saviem klientiem (galalietotājiem) piedāvā piekļuvi interneta televīzijai. Šajā piedāvājumā ir iekļauti atbildētājām piederošie televīzijas kanāli.

14. Ocilion IPTV risinājumā ir iekļauta funkcija, lai ierakstītu atsevišķus raidījumus ar tiešsaistes videoierakstītāju, kā arī atkārtotas atskaņošanas ar laika nobīdi funkcija, kas ļauj skatīties visu konkrētā televīzijas kanāla raidījumu saturu septiņas dienas pēc to pārraidīšanas (raidījumi tiek ierakstīti nepārtraukti, lai tos varētu skatīties vēlāk). Principā iniciatīvu attiecībā uz jebkuru ierakstīšanu uzņemas galalietotājs, kurš pats aktivizē šīs funkcijas, nosakot reproducējamo saturu. Attiecībā uz atkārtotas atskaņošanas ar laika nobīdi funkciju pietiek ar to, ka ieprogrammēšana tiek veikta vienu reizi, piemēram, kad notiek nodošana ekspluatācijā.

15. Tomēr praksē process, ko dēvē par “deduplikāciju”, ļauj neveidot vairākas kopijas klientiem, kuri ieprogrammē saskanīgus ierakstus. Visi galalietotāji, kuri ir ieprogrammējuši vienu un to pašu ierakstīšanu, var piekļūt pirmajai un vienīgajai kopijai, kas izveidota, kad “pirmais” galalietotājs ir ieprogrammējis ierakstīšanu. Šī piekļuve notiek, izmantojot atsauci, kas tiek paziņota lietotājiem. Kopija tiek attiecīgā gadījumā dzēsta tikai tad, kad pēdējais lietotājs ir atcēlis attiecīgās ierakstīšanas ieprogrammēšanu (vai pēc septiņām dienām, ja tiek izmantota atkārtotas atskaņošanas ar laika nobīdi funkcija).

16. Pamatlīgumos, ko Ocilion noslēdzis ar tīkla operatoriem, ir paredzēts, ka pēdējie minētie ir atbildīgi par to raidījumu izmantošanas tiesību iegūšanu, kurus tie retranslē, izmantojot Ocilion IPTV risinājumu. Turklāt Ocilion uzskata, ka uz atkārtotas atskaņošanas ar laika nobīdi un tiešsaistes videoierakstīšanas funkciju attiecoties Direktīvas 2001/29 5. panta 2. punkta b) apakšpunktā paredzētais izņēmums attiecībā uz kopēšanu personiskai lietošanai.

17. Atbildētājas pamatlietā apgalvo, ka tās nav piekritušas, ka Ocilion klienti retranslē viņu raidījumus. Tās turklāt apšauba attiecīgā izņēmuma piemērojamību tādam procesam, kādu ir izveidojis Ocilion IPTV risinājuma ietvaros. Tādēļ tās Austrijas tiesās ir iesniegušas prasības izbeigt darbību, kam pievienoti pieteikumi par pagaidu noregulējumu ar mērķi aizliegt Ocilion izziņot vai publiskot, kā arī reproducēt, vai ļaut trešām personām reproducēt un publiskot viņu raidījumu kopijas, vai sniegt saviem klientiem pakalpojumus vai preces, kas ļauj veikt šādas darbības.

18. Tā kā šie prasījumi pirmajā instancē un apelācijas instancē tika apmierināti, Ocilion iesniedzējtiesā iesniedza revīzijas sūdzību (Revision), lūdzot noraidīt visus pieteikumus par pagaidu noregulējumu.

19. Šādos apstākļos Oberster Gerichtshof (Augstākā tiesa, Austrija) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:

“1) Vai ar Savienības tiesībām ir saderīga valsts tiesību norma, kurā, pamatojoties uz Direktīvas [2001/29] 5. panta 2. punkta b) apakšpunktu, ir atļauts izmantot komercpakalpojumu sniedzēja nodrošinātu tiešsaistes videoierakstītāju, kas

a) tehniski izmantotā deduplikācijas procesa dēļ ne pēc katras lietotāja uzsāktas ierakstīšanas izveido ieprogrammētā raidījuma satura autonomu kopiju, bet gan, ja attiecīgais saturs jau ir saglabāts pēc cita lietotāja iniciatīvas, kurš pirmais ir veicis ierakstīšanu, vienkārši – lai izvairītos no liekiem datiem – izveido atsauci, kas nākamajam lietotājam ļauj piekļūt jau saglabātajam saturam;

b) kam ir atkārtotas atskaņošanas (replay) funkcija, kuras ietvaros visu izvēlēto kanālu visa televīzijas programma tiek ierakstīta visu diennakti un septiņas dienas ir pieejama atskaņošanai, ja lietotājs vienreiz tiešsaistes videoierakstītāja izvēlnē pie attiecīgajiem kanāliem ar klikšķi uz lodziņa veic attiecīgu izvēli; un

c) kas lietotājam (vai nu pakalpojumu sniedzēja mākoņa (cloud) pakalpojumā integrētā veidā, vai pakalpojumu sniedzēja nodrošināta lokāla (on premises) IPTV kompleksa risinājuma ietvaros) ļauj arī piekļūt aizsargātam raidījumu saturam bez tiesību subjektu piekrišanas?

2) Vai Direktīvas [2001/29] 3. panta 1. punktā minētais jēdziens “izziņošana” ir jāinterpretē tādējādi, ka to veic (lokāla) IPTV kompleksā risinājuma komercpakalpojumu sniedzējs, kurš tā ietvaros papildus programmatūrai un aparatūrai, lai internetā varētu uztvert televīzijas programmas, nodrošina arī tehnisko atbalstu un pastāvīgi pielāgo pakalpojumu, bet pakalpojuma darbība pilnībā notiek klienta infrastruktūrā, ja pakalpojums lietotājam ļauj piekļūt ne tikai raidījumu saturam, kura lietošanu tiešsaistē ir atļāvuši attiecīgie tiesību subjekti, bet arī tādam aizsargātam saturam, uz kuru attiecīgās tiesības nav iegūtas, un pakalpojumu sniedzējs

a) var ietekmēt, kādas televīzijas programmas galalietotāji var uztvert, izmantojot pakalpojumu,

b) zina, ka tā pakalpojums ļauj uztvert arī aizsargātu raidījumu saturu bez tiesību īpašnieku piekrišanas, tomēr

c) nereklamē šo iespēju nelikumīgi izmantot savu pakalpojumu un tādējādi būtiski nestimulē tā iegādi, bet gluži pretēji – līguma noslēgšanas brīdī informē savus klientus, ka viņu pašu ziņā ir parūpēties par tiesību piešķiršanu, un

d) ar savu darbību nerada īpašu piekļuvi raidījumu saturam, kuru bez tā iesaistīšanās nevarētu uztvert vai tas būtu grūti izdarāms?”

20. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu tika reģistrēts Tiesā 2021. gada 13. jūlijā. Rakstveida apsvērumus iesniedza pamatlietas puses un Eiropas Komisija. Šie paši lietas dalībnieki iesniedza savus apsvērumus tiesas sēdē, kas notika 2022. gada 21. jūnijā.

Analīze

21. Iesniedzējtiesa uzdod Tiesai divus prejudiciālus jautājumus. Pirmais attiecas uz Direktīvas 2001/29 2. panta interpretāciju, kurā tostarp ir noteiktas autoru ekskluzīvās tiesības atļaut vai aizliegt savu darbu reproducēšanu, kopsakarā ar šīs direktīvas 5. panta 2. punkta b) apakšpunktu, kurā ir paredzēts izņēmums no šīm tiesībām attiecībā uz reproducēšanu, ko privātpersonas veic personiskai lietošanai. Otrais jautājums attiecas uz minētās direktīvas 3. panta 1. punkta interpretāciju, kurā ir noteiktas ekskluzīvas tiesības uz izziņošanu.

22. Es analizēšu šos jautājumus tādā secībā, kādā tie ir uzdoti, paturot prātā, ka pamatlietas atrisinājumā, kurā ir jānosaka prasītājas pamatlietā atbildība, ir jāņem vērā atbildes uz šiem diviem jautājumiem kopā.

Par pirmo prejudiciālo jautājumu

Par jautājuma formulējumu

23. Lai arī pirmā prejudiciālā jautājuma formulējums var likt domāt, ka iesniedzējtiesa šaubās par Austrijas tiesību aktu, ar kuriem transponēts Direktīvas 2001/29 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts, atbilstību šai tiesību normai, man šķiet, ka šī jautājuma mērķis drīzāk ir noteikt šo tiesību aktu pareizu interpretāciju. Tas nozīmē, ka Tiesai tiek lūgts interpretēt šo tiesību normu kopsakarā ar šīs direktīvas 2. pantu. Turklāt šis jautājums ir jāsaprot tādējādi, ka tas attiecas uz tādu situāciju, kāda ir pamatlietā, proti, uz televīzijas raidījumu retranslācijas tiešsaistē (internetā) pakalpojumu.

24. Tātad ar pirmo prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 2001/29 2. pants un 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka uz televīzijas raidījumu retranslācijas tiešsaistē pakalpojuma operatora sniegtu šo raidījumu ierakstīšanas papildu pakalpojumu, kurā

– lietotājam ikreiz uzsākot ierakstīšanu, netiek izveidotas autonomas ieprogrammētā raidījuma satura kopijas, bet, ja attiecīgais saturs jau ir ierakstīts pēc cita lietotāja iniciatīvas, kurš to ir ierakstījis pirmo reizi, tiek tikai izveidota atsauce, kas ļauj nākamajam lietotājam piekļūt jau ierakstītajam saturam, un

– atkārtotas atskaņošanas funkcija, kuras ietvaros visu izvēlēto kanālu televīzijas programma tiek pilnībā ierakstīta divdesmit četras stundas diennaktī, ļauj lietotājam skatīties šīs programmas ierakstu septiņas dienas, ja tas veic izvēli katrā no kanāliem, noklikšķinot uz lodziņa,

attiecas izņēmums no ekskluzīvajām tiesībām atļaut vai aizliegt aizsargātu darbu reproducēšanu, kas minēta šajā otrajā tiesību normā.

25. Pārformulējot pirmo prejudiciālo jautājumu, es esmu izlaidis pēdējo iesniedzējtiesas minēto punktu, jo, manuprāt, ar šo punktu tiek tikai konstatēts, ka šajā jautājumā aplūkotais process notiek bez autortiesību īpašnieku atļaujas. Tomēr, tā kā tas ir izņēmums no ekskluzīvām tiesībām, šis aspekts ir netiešs – ja izmantošanas darbība ir atļauta, izņēmums no ekskluzīvajām tiesībām nav piemērojams.

26. Tagad es pievērsīšos šī jautājuma analīzei, vispirms īsumā atgādinot attiecīgā pakalpojuma darbību.

Par pakalpojuma darbību un prasītājas pamatlietā argumentu

27. Prasītāja pamatlietā saviem klientiem – tīkla operatoriem – nodrošina IT risinājumu, kas sastāv no tehniskās aparatūras un programmatūras, kas tiem ļauj sniegt galalietotājiem interneta televīzijas (IPTV) pakalpojumu. Šī pakalpojuma ietvaros tīkla operatori, izmantojot aparatūru un programmatūru, ko tiem nodrošina prasītāja pamatlietā, taču bez tās aktīvas līdzdalības, uztver raidorganizāciju raidījumus, tos konvertē un vienlaicīgi un nemainītā veidā dara tos pieejamus galalietotājiem internetā ( ). Šī publiskošana notiek slēgtā tīklā, proti, raidījumi ir pieejami tikai tiem lietotājiem, kas ir tīkla operatoru klienti.

28. Pakalpojums ietver arī tiešsaistes videoierakstītāja funkciju. Izmantojot šo funkciju, galalietotāji var ierakstīt konkrētus raidījumus, kā arī ieprogrammēt nepārtrauktu konkrētu televīzijas kanālu raidījumu ierakstīšanu, kuri pēc tam būs pieejami septiņas dienas pēc raidījuma pārraidīšanas.

29. Ierakstīšana tiek veikta ar aparatūru (uzglabāšanas kapacitāte), ko prasītāja pamatlietā nodrošina tīkla operatoriem sava IPTV risinājuma ietvaros. Tā ir organizēta tā, ka pēc tam, kad “pirmais” galalietotājs ir ieprogrammējis [ierakstīšanu], tiek ierakstīts konkrēts raidījums vai televīzijas kanāla programma (tiek izveidota kopija). Ja cits galalietotājs pēc tam vēlas ieprogrammēt tā paša raidījuma vai tā paša televīzijas kanāla ierakstīšanu, netiek izveidota jauna kopija, bet minētais lietotājs, tāpat kā visi nākamie lietotāji, saņem piekļuvi pirmajai un vienīgajai kopijai. Šo procesu sauc par “deduplikāciju”.

30. Pirmais prejudiciālais jautājums ir par to, vai uz šādu procesu attiecas privātas kopēšanas izņēmums. Vispirms ir jānorāda, ka, ja tā būtu, būtu jāuzskata, ka izņēmums attiecas uz visu procesu, proti, gan uz pašu reproducēšanu, gan uz tās rezultātā iegūto kopiju nodošanu galalietotāju rīcībā. Proti, reproducēšanai, kas veikta šī izņēmuma ietvaros, ir jābūt paredzētai lietotāja “personiskai lietošanai”. Ja reproducēšanu lietotājam veic trešā persona, lietotājam ir jābūt iespējai izmantot kopiju, un tāpēc viņam ir jāspēj tai piekļūt. Uz reproducēšanu pašu par sevi, nošķirti no piekļuves šādi izgatavotai kopijai, nevar attiekties privātas kopēšanas izņēmums. Turpretī, ja uz aplūkoto procesu neattiecas minētais izņēmums, tas, manuprāt, ir jāanalizē kā divu atsevišķu ekskluzīvo tiesību, proti, reproducēšanas tiesību (kad tiek izgatavota raidījuma kopija) un izziņošanas tiesību (kad galalietotājiem tiek sniegta piekļuve šai kopijai), izmantošanas darbība.

31. Prasītāja pamatlietā apgalvo, ka saskaņā ar Tiesas judikatūru, lai varētu izmantot privātas kopēšanas izņēmumu, nav nepieciešams, lai fiziskajai personai pašai būtu reproducēšanas aprīkojums un datu nesēji. Tā var izmantot trešās personas sniegtus reproducēšanas pakalpojumus ( ). Tehnoloģiskās neitralitātes princips prasot, lai šis noteikums tiktu piemērots tādiem moderniem reproducēšanas paņēmieniem kā deduplikācijas paņēmiens, kas tiek izmantots prasītājas pamatlietā IPTV risinājuma ietvaros. No lietotāju viedokļa raugoties, neesot nozīmes, vai katram no viņiem tiek izveidota atsevišķa kopija vai arī viņi saņem piekļuvi vienai un tai pašai kopijai, ja vien šī piekļuve konkrētajam lietotājam tiek piešķirta pēc viņa iniciatīvas. Jebkāds cits risinājums izraisītu autortiesību “stagnāciju” un tehnoloģiskā progresa noliegumu. Tādējādi prasītāja pamatlietā uzskata, ka uz ierakstīšanas pakalpojumu, kas tiek sniegts IPTV risinājuma ietvaros, gan saistībā ar konkrētiem raidījumiem, gan saistībā ar galalietotāja izvēlēto televīzijas kanālu raidījumu nepārtrauktu ierakstīšanu, būtu jāattiecas privātas kopēšanas izņēmumam, un tam būtu jābūt atbrīvotam no autortiesību īpašnieku monopola.

32. Šie argumenti mani nepārliecina.

Par ieraksta atkārtotas atskaņošanas funkciju

33. Attiecībā uz televīzijas kanālu, ko izvēlējies galalietotājs, raidījumu nepārtrauktas ierakstīšanas pakalpojumu, kura mērķis ir viņam nodrošināt piekļuvi šiem raidījumiem septiņas dienas pēc to pārraidīšanas, es šaubos, vai šādai ierakstīšanai ir piemērojams privātas kopēšanas izņēmums – neatkarīgi no tā, vai pastāv viena kopija katram lietotājam vai arī tiem ir kopīga piekļuve vienai kopijai.

34. Kā Tiesa ir vairākkārt atgādinājusi, saskaņā ar Direktīvas 2001/29 31. apsvērumu Savienības autortiesības tostarp ir balstītas uz “taisnīgu līdzsvaru” starp autortiesību (un blakustiesību) īpašnieku un aizsargātu tiesību objektu lietotāju interesēm ( ). Privātas kopēšanas izņēmums ir viena no galvenajām šīs direktīvas tiesību normām, kas ļauj nodrošināt šo taisnīgo līdzsvaru. Pirmkārt, ar to tiek ņemtas vērā lietotāja intereses viņa privātajā sfērā pilnībā izmantot likumīgi iegūtu aizsargātu objektu ( ), nebaidoties, ka šajā sfērā iejauksies autortiesību īpašnieki. Otrkārt, ir paredzēts, ka jebkurš iespējamais kaitējums, kas šiem tiesību subjektiem var rasties privātās kopēšanas rezultātā, tiek kompensēts ar taisnīgu atlīdzību, kura saskaņā ar Direktīvas 2001/29 5. panta 2. punkta b) apakšpunktu ir obligāti jāparedz, transponējot šo izņēmumu valsts tiesībās. Tomēr, tā kā izmantošana, kas atļauta privātas kopēšanas izņēmuma ietvaros, aprobežojas ar lietotāja privāto sfēru, autortiesību īpašniekiem nodarītais kaitējums nav tāds, kas var apdraudēt darba parasto izmantošanu.

35. Manā ieskatā privātas kopēšanas izņēmuma piemērošana televīzijas kanālu visu raidījumu nepārtrauktas ierakstīšanas pakalpojumam, kāds ir iekļauts prasītājas pamatlietā IPTV risinājumā, būtu pretrunā taisnīga līdzsvara starp autortiesību īpašnieku un lietotāju interesēm kritērijam.

36. Pirmām kārtām, šis nav autonoms reproducēšanas vai glabāšanas pakalpojums. Aplūkotais pakalpojums ir IPTV risinājuma, ko galvenokārt veido televīzijas raidījumu sinhrona retranslācija internetā, ko papildina ierakstīšanas pakalpojums, neatņemama sastāvdaļa. Turklāt šis ierakstīšanas pakalpojums ir atkarīgs no retranslācijas, jo tieši retranslācija galalietotājam ir piekļuves avots objektiem, kas pēc tam tiks reproducēti. Tāpēc tas nevar darboties autonomi un ir obligāti saistīts ar piekļuves televīzijas raidījumiem pakalpojumu. Tādēļ šis pakalpojums ir līdzīgs tādam pakalpojumam ar dubultu funkcionalitāti, kāds tika aplūkots lietā, kurā tika pasludināts spriedums VCAST ( ).

37. Otrām kārtām, sava mēroga un automātiskā rakstura dēļ attiecīgais pakalpojums, manuprāt, acīmredzami neietilpst privātas kopēšanas izņēmuma ietvaros, kā to iecerējis Savienības likumdevējs. Proti, ne tikai reproducēšanu neveic galalietotājs, kā tas burtiski prasīts Direktīvas 2001/29 5. panta 2. punkta b) apakšpunktā, bet būtu pat grūti uzskatīt, ka tā ir veikta pēc šī lietotāja iniciatīvas. Galalietotājs šī pakalpojuma ietvaros tikai pieņem piedāvājumu, kas tam izteikts kopā ar retranslācijas piedāvājumu – veikt visu turpmāko raidījumu ierakstīšanu, pat nezinot šīs reproducēšanas saturu un nezinot, vai viņš vēlēsies to izmantot. Tādējādi šāda pakalpojuma patiesais mērķis ir nevis nodrošināt galalietotājam iespēju papildus izmantot darbus, kuriem viņš jau ir ieguvis piekļuvi, bet gan sniegt viņam alternatīvu piekļuves veidu attiecībā uz televīzijas raidījumu sinhrono retranslāciju.

38. Manuprāt, viss minētais pierāda, ka šajā gadījumā runa ir nevis par aizsargāto objektu izmantošanu galalietotāja privātajā sfērā, bet gan par šo objektu publisku izmantošanu, ko veic retranslācijas un ierakstīšanas pakalpojuma sniedzējs. Šis pakalpojumu sniedzējs vēl bez televīzijas raidījumos iekļauto darbu izziņošanas, retranslējot tos internetā, reproducē tos un pēc tam šo darbus publisko, izmantojot šādi veikto reproducēšanu. Tāpēc autortiesību īpašnieki var pilnībā īstenot savas tiesības atļaut vai aizliegt šādu izmantošanu, un tā nav iejaukšanās minēto lietotāju privātajā sfērā ( ). Tādēļ nav pamatojuma piemērot privātas kopēšanas izņēmumu.

Par deduplikācijas paņēmienu

39. Deduplikācijas process, kas tiek izmantots prasītājas pamatlietā IPTV risinājumā ( ), nostiprina un apstiprina iepriekš minētos secinājumus. Šis process pats par sevi izslēdz privātas kopēšanas izņēmuma piemērošanu.

40. Šī procesa ietvaros, kad galalietotājs ieprogrammē raidījuma vai visas televīzijas kanāla programmas ierakstīšanu, tiek izveidota viena kopija, kas kļūst pieejama visiem galalietotājiem, kuri ir ieprogrammējuši tā paša raidījuma vai tā paša kanāla ierakstīšanu.

41. Kā būtībā pamatoti apgalvo atbildētājas pamatlietā un Komisija, nevar uzskatīt, ka šo reproducēšanu ir veicis galalietotājs personiskai lietošanai un nekomerciāliem mērķiem, kas ļautu piemērot privātas kopēšanas izņēmumu. Gluži pretēji, tā kā tā ir paredzēta publiskošanai visiem galalietotājiem, kuri ir ieprogrammējuši vienu un to pašu ierakstīšanu, ir jāuzskata, ka šo kopēšanu ir veicis pakalpojumu sniedzējs kolektīvai (publiskai) lietošanai un komerciāliem mērķiem.

42. Prasītājas pamatlietā izvirzītie argumenti par nepieciešamību ņemt vērā tehnoloģisko progresu, piemērojot privātas kopēšanas izņēmumu, nevar likt apšaubīt šo konstatējumu. Savienības autortiesības, kas ir saskaņotas tostarp ar Direktīvu 2001/29, ir pilnībā balstītas uz darbu dažādu izmantošanas veidu tehniskajām īpašībām. Tas atspoguļojas dažādajās ekskluzīvajās tiesībās, kas tajās nostiprinātas, un dažādajos izņēmumos no šīm tiesībām. Tiesa ņem vērā arī progresu šajā jomā. Tādējādi tā ir atzinusi reproducēšanas un glabāšanas pakalpojumu tiešsaistē pastāvēšanu un privātas kopēšanas izņēmuma piemērojamību gadījumā, ja šos pakalpojumus izmanto privātpersona ( ). Tomēr tas nevar mainīt veikto darbību raksturu. Satura kopijas izveide ar jebkādu līdzekli ir reproducēšanas darbība; piekļuves sniegšana jau pastāvošai kopijai nav reproducēšanas darbība. Tie ir objektīvi fakti, kurus nekāda intelektuāla lavierēšana, piemēram, jēdziens “loģiska kopija”, uz kuru atsaucas prasītāja pamatlietā, nevar mainīt.

43. Tas, ka pirmā galalietotāja veikta ierakstīšanas ieprogrammēšana kalpo kā reproducēšanas iedarbinātājs, to nemaina. Kā es jau norādīju, skaidri definēta satura reproducēšanas piedāvājums ( ) ir interneta televīzijas vispārējā pakalpojuma neatņemama sastāvdaļa. Šis piedāvājums tiek konkretizēts pēc galalietotāja iniciatīvas, bet izveidotā kopija pēc tam netiek nodota šī lietotāja ekskluzīvā lietošanā ( ), to kontrolē pakalpojuma sniedzējs, un tā viņam kalpo par pamatu, lai izziņotu reproducēto darbu visiem lietotājiem ( ). Atbildētājas pamatlietā šajā ziņā ļoti pamatoti norāda, ka ne jau ierakstīšanas pakalpojums galalietotājiem ir reproducēšanas instruments, bet, gluži pretēji, lietotāji šī pakalpojuma sniedzējam ir instruments, lai veiktu reproducēšanu.

44. Tādējādi video ierakstīšana tiešsaistē, kura ir ietverta prasītājas pamatlietā IPTV risinājumā, sastāv no divām atšķirīgām izmantošanas darbībām, proti, no reproducēšanas darbības (televīzijas raidījumu fiksēšanas veidā) un izziņošanas darbības (nodrošinot galalietotājiem, kuri ir ieprogrammējuši raidījuma ierakstīšanu, piekļuvi pakalpojuma sniedzēja izveidotajai šī raidījuma kopijai) ( ). Šīs abas darbības ir piedēvējamas pakalpojumu sniedzējam, un uz tām nevar attiekties privātas kopēšanas izņēmums.

45. Protams, tāda izziņošana, kāda minēta iepriekšējā punktā, ir adresēta tai pašai sabiedrībai, kam ir adresēta sākotnējā izziņošana televīzijas raidījumu sinhronas retranslācijas internetā veidā, proti, tīkla operatoru klientiem. Turklāt šī abas izziņošanas darbības tiek veiktas, izmantojot vienu un to pašu tehnisko līdzekli, proti, internetu. Tādējādi, tāpat kā to būtībā dara prasītāja pamatlietā, varētu apgalvot, ka vēlākā izziņošana gūst labumu no atļaujas, kas piešķirta sākotnējai izziņošanai ( ), saskaņā ar Tiesas judikatūru par izziņošanas tiesībām ( ).

46. Tomēr, manuprāt, tas tā nav. Abas aplūkotās izziņošanas darbības ir dažādi aizsargāto objektu izmantošanas veidi.

47. Gadījumā, ja notiek retranslācija internetā, tā ir “lineāra” izziņošana – saskaņā ar terminu, ko lieto attiecībā uz audiovizuālajiem pakalpojumiem; tās ietvaros saturu pārraida saskaņā ar raidītāja noteikto grafiku, un lietotājs var skatīties vēlamo raidījumu tā pārraidīšanas laikā. Tas ir parastais radio un televīzijas darbības veids neatkarīgi no pārraidīšanas veida (izmantojot zemes, satelīta, kabeļu vai interneta sakarus). Savukārt, ja raidījums tiek ierakstīts un lietotājs iegūst piekļuvi šim ierakstam, tā ir “nelineāra” izziņošana, proti, lietotājs izlemj, kurā brīdī viņš vēlas skatīties raidījumu, un viņš arī var to skatīties vairākas reizes, to apstādināt utt. Tātad lietotājs raidījumu var izbaudīt “intensīvāk” nekā lineāras izziņošanas ietvaros.

48. Lai arī Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punktā šie divi izziņošanas veidi ir sagrupēti, izmantojot formulējumu “[darbu] izziņošan[a], [..] tajā skaitā [to] publiskošan[a] tā, lai sabiedrības locekļi tiem var piekļūt no pašu izvēlētas vietas pašu izvēlētā laikā”, faktiski tās ir divas dažādas izmantošanas darbības, uz kurām abām attiecas ekskluzīvas tiesības un kurām nepieciešamas atsevišķas autortiesību īpašnieku atļaujas, lai gan šie divi izziņošanas veidi var būt adresēti vienai un tai pašai sabiedrībai un izmantot vienu un to pašu tehnisko līdzekli ( ).

Beigu piezīmes un atbilde uz jautājumu

49. Vispārīgāki apsvērumi arī liecina pret privātas kopēšanas izņēmuma piemērošanu pakalpojumam, kas izmanto deduplikācijas paņēmienu, kā tas ir šajā lietā aplūkotā IPTV risinājuma gadījumā.

50. Līdzsvarā, kas ir šā izņēmuma pamatā ( ), tostarp ir ņemtas vērā reproducēšanas izmaksas lietotājam. Runa var būt par aparatūras un reproducēšanas līdzekļu, glabāšanas pakalpojuma izmaksām vai vienkārši par pūlēm, kas nepieciešamas, lai veiktu reproducēšanu ( ). Šīs izmaksas ir faktors, kas ierobežo veikto reproducēšanu apjomu, tādējādi aizsargājot autortiesību īpašnieku intereses. Deduplikācijas paņēmiens, kas ļauj ietaupīt uz glabāšanas kapacitātes rēķina, ko tik ļoti slavē prasītāja pamatlietā, šo līdzsvaru apdraud, ļaujot veikt neierobežotu skaitu “reprodukciju” ar minimālām un nemainīgām izmaksām.

51. Turklāt taisnīgo atlīdzību, kas noteikta Direktīvas 2001/29 5. panta 2. punkta b) apakšpunktā, praksē bieži vien finansē no iemaksas, kas ir iekļauta reproducēšanas aparatūras un glabāšanas līdzekļu cenā ( ). Saiknes starp glabāšanas kapacitāti un izveidoto kopiju skaitu likvidēšana aplūkotā izņēmuma ietvaros, ko izraisa deduplikācijas paņēmiens un virtuālo kopiju ( ), izveide izjauc līdzsvaru, uz kuru ir balstīta šī taisnīgās atlīdzības finansēšanas sistēma.

52. Tādējādi ierakstīšanas pakalpojums, kurā tiek izmantota deduplikācijas metode, pretēji tam, ko apgalvo prasītāja pamatlietā, nav parasta videoierakstītāja funkcionāls ekvivalents, vismaz attiecībā uz aspektiem, kas ir svarīgi, raugoties no privātas kopēšanas izņēmuma aspekta. Tāpēc šo izņēmumu šajā gadījumā nevar piemērot pēc analoģijas, kā to Tiesa darīja attiecībā uz digitālo grāmatu publisku patapinājumu ( ).

53. Iepriekš analizētie aspekti liek arī secināt, ka privātas kopēšanas izņēmuma piemērošana tādam ierakstīšanas pakalpojumam, kāds ir iekļauts prasītājas pamatlietā IPTV risinājumā, būtu pretrunā Direktīvas 2001/29 5. panta 5. punkta prasībām. Saskaņā ar šo tiesību normu izņēmumus no ekskluzīvajām tiesībām, kas aizsargātas ar šo direktīvu, piemēro tikai dažos īpašos gadījumos, kas nav pretrunā darba parastai izmantošanai un nepamatoti neskar tiesību subjekta likumīgās intereses.

54. Izņēmums, kas ļauj pakalpojumu sniedzējam, kurš nodrošina piekļuvi televīzijas raidījumiem, tās retranslējot internetā, reproducēt visus šos raidījumus ar izmaksām, kas ir minimālas, ņemot vērā reproducēšanas mērogu, lai pēc tam nodrošinātu to pieejamību saviem klientiem ar laika nobīdi, noteikti būtu pretrunā raidorganizāciju pārraidīto raidījumu parastai izmantošanai, jo šīs raidorganizācijas varētu pašas sniegt līdzīgu pakalpojumu vai atļaut sniegt šādu pakalpojumu par licences maksu. Turklāt, tā kā šī izņēmuma piemērošana nav pamatota ar galalietotāju privātās sfēras aizsardzību, tādējādi radītais kaitējums nebūtu pamatots.

55. Pamatojoties uz šiem apsvērumiem, ierosinu uz pirmo prejudiciālo jautājumu atbildēt tādējādi, ka Direktīvas 2001/29 2. pants un 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka uz televīzijas raidījumu retranslācijas tiešsaistē pakalpojuma operatora sniegtu šo raidījumu ierakstīšanas papildu pakalpojumu, kurā

– lietotājam ikreiz, uzsākot ierakstīšanu, netiek izveidotas autonomas ieprogrammētā raidījuma satura kopijas, bet, ja attiecīgais saturs jau ir ierakstīts pēc cita lietotāja iniciatīvas, kurš to ir ierakstījis pirmo reizi, tiek tikai izveidota atsauce, kas ļauj nākamajam lietotājam piekļūt jau ierakstītajam saturam, un

– atkārtotas atskaņošanas funkcija, kuras ietvaros visu izvēlēto kanālu televīzijas programma tiek pilnībā ierakstīta divdesmit četras stundas diennaktī, ļauj lietotājam skatīties šīs programmas ierakstu septiņas dienas, ja tas veic izvēli katrā no kanāliem, noklikšķinot uz lodziņa,

neattiecas izņēmums no ekskluzīvajām tiesībām atļaut vai aizliegt aizsargātu darbu reproducēšanu, kas minēta šajā otrajā tiesību normā.

Par otro prejudiciālo jautājumu

56. Otrais prejudiciālais jautājums attiecas uz to, vai tāda IPTV risinājuma, kādu piedāvā prasītāja pamatlietā, sniedzējs izziņo televīzijas raidījumus, kas ar šī IPTV risinājuma starpniecību tiek retranslētas galalietotājiem. Šī jautājuma formulējums atklāj dažas neskaidrības.

Par jautājuma formulējumu

57. Pirmām kārtām, iesniedzējtiesa savu jautājumu attiecina tikai uz “lokāla” pakalpojuma gadījumu, t.i., kad IPTV risinājums tiek izmantots ar prasītājas pamatlietā klientu (tīkla operatoru) aparatūru, vai katrā ziņā ar aparatūru, ko tiem nodrošinājis Ocilion, bet kuru pārvalda paši klienti. Šī tiesa neprecizē iemeslus, kuru dēļ tā no šī jautājuma piemērošanas jomas izslēdz pakalpojumu mākonī, kas, tomēr šķiet, arī ir aplūkots pamatlietā. Es pieņemu, ka iesniedzējtiesa uzskata par acīmredzamu, ka tādā gadījumā prasītāja pamatlietā veic izziņošanu.

58. Lai arī ir iespējams, ka šis apgalvojums ir pareizs, man tas nešķiet pašsaprotams. Mākoņa risinājuma ietvaros prasītājai pamatlietā pieder serveri, pateicoties kuriem darbojas tās programmatūra, un datu nesēji glabāšanai, kuros tiek iekopēti raidījumi ierakstīšanas un atkārtotas atskaņošanas pakalpojuma ietvaros. Šī iemesla dēļ, no tehniskā viedokļa raugoties, tai ir tieša saikne ar galalietotājiem. Tādēļ šķiet iespējams atzīt, ka prasītāja pamatlietā ir atbildīga par šo raidījumu izziņošanu, vismaz attiecībā uz izziņošanu, kas veikta atkārtotas atskaņošanas pakalpojuma ietvaros, atbilstoši manai analīzei par pirmo prejudiciālo jautājumu. Tomēr, lai šo jautājumu izspriestu galīgi, būtu nepieciešams zināt precīzi, kāda loma ir bijusi attiecīgi prasītājai pamatlietā un tīkla operatoriem, un šī informācija Tiesai šajā tiesvedībā nav zināma. Tādēļ es ierosinu atbildēt uz otro prejudiciālo jautājumu tikai iesniedzējtiesas noteiktā ietvara robežās, proti, saistībā ar lokālo pakalpojumu.

59. Otrām kārtām, iesniedzējtiesa nepaskaidro pamatojumu otrā prejudiciālā jautājuma a) punktā minētajam apgalvojumam, ka IPTV risinājuma sniedzējs “var ietekmēt, kādas televīzijas programmas galalietotāji var uztvert, izmantojot pakalpojumu”. Saskaņā ar prasītājas pamatlietā apsvērumiem, kurus atbildētājas pamatlietā šajā ziņā neapstrīd, televīzijas programmu izvēli, to uztveršanu un retranslāciju internetā nodrošina tīkla operatori bez jebkādas prasītājas pamatlietā ietekmes vai dalības. Lietas materiālos nav informācijas, kas ļauj apstrīdēt šo apgalvojumu. Līdz ar to šķiet, ka otrā prejudiciālā jautājuma a) punktā ietvertā premisa nav pierādīta.

60. Ar otro prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pakalpojumu sniedzējs, kurš piedāvā aparatūru un programmatūru, kā arī tehnisko atbalstu, kas ļauj televīzijas raidījumus retranslēt internetā galalietotājiem un piedāvāt šo raidījumu ierakstīšanas un atkārtotas atskaņošanas pakalpojumu (IPTV risinājums), un kurš šo aparatūru un programmatūru nodod savu klientu lietošanā, kuri tās izmanto paši, veic izziņošanu šīs tiesību normas izpratnē.

Jautājuma analīze

61. Saskaņā ar Savienības autortiesību pamatprincipu, kas nostiprināts Direktīvas 2001/29 27. apsvērumā ( ) un atzīts Tiesas judikatūrā ( ), tikai materiālo iekārtu nodrošināšana, dodot iespēju veikt izziņošanu vai to veicot, pati par sevi nav izziņošana šīs direktīvas nozīmē. Atšķirību starp tikai materiālo iekārtu nodrošināšanu un izziņošanu veido loma, kāda ir pakalpojumu sniedzējam konkrētu aizsargāto darbu pārraidīšanā sabiedrībai. Tikai tad, ja pakalpojuma sniedzējam ir aktīva loma šajā pārraidīšanā, var uzskatīt, ka viņš veic izziņošanu.

62. Šo atšķirību labi ilustrē divi Tiesas nolēmumi. Pirmkārt, spriedumā Stichting Brein ( ) Tiesa atzina, ka pastāv izziņošana, ja ir nodrošināti multivides atskaņotāji, kuros iepriekš ir instalētas hipersaites uz tīmekļvietnēm, pateicoties kurām sabiedrībai bija darīti pieejami ar autortiesībām aizsargāti darbi. Tā uzskatīja, ka šādu hipersaišu instalēšana ļauj pierādīt tiešu saikni starp darbiem, kas ir publiskoti tīmekļvietnēs, uz kurām ved šīs saites, un multivides atskaņotāju pircējiem. Tāpēc tā nebija tikai materiālo iekārtu nodrošināšana multivides atskaņotāju veidā, bet gan izziņošanas darbība, kas īstenota, izmantojot iepriekš instalētas hipersaites ( ).

63. Otrkārt, attiecībā uz automobiļu, kas aprīkoti ar radiouztvērējiem, nomu – bez jebkādas saiknes ar konkrētu aizsargātu darbu pārraidīšanu – Tiesai nebija nekādu grūtību noraidīt izziņošanas esamību un atzīt, ka runa ir bijusi tikai par materiālo iekārtu nodrošināšanu ( ).

64. Ir jāatzīst, ka tādi pakalpojumi, kādus sniedz prasītāja pamatlietā, ir daudz sarežģītāki nekā automašīnu, kas aprīkotas ar radiouztvērējiem, noma. Ņemot to vērā, uzskatu, ka šie pakalpojumi, vismaz attiecībā uz lokālo pakalpojumu, ir jāanalizē tikai kā Direktīvas 2001/29 27. apsvērumā minētā materiālo iekārtu nodrošināšana un tādējādi tie nav izziņošana šīs direktīvas 3. panta izpratnē.

65. Pirmkārt, lai gan termins “materiālās iespējas [iekārtas]” nav definēts ne Direktīvas 2001/29 tekstā, ne Tiesas judikatūrā, man šķiet, ir acīmredzams, ka tas ir pietiekami plašs, lai aptvertu ne tikai pašu tehnisko aprīkojumu (“hardware” – saskaņā ar informātikā bieži lietoto terminu), bet arī programmatūru, kas ļauj šim aprīkojumam darboties (“software”– saskaņā ar to pašu terminoloģiju). Izslēgt programmatūru no “materiālo iespēju [iekārtu]” definīcijas, manuprāt, būtu pilnīgs anahronisms, ciktāl pašlaik visam tehniskajam aprīkojumam, kas paredzēts sakaru pārraidīšanai vai uztveršanai Direktīvas 2001/29 izpratnē, vai lielākajai tā daļai ir procesors un tā darbībai ir nepieciešama programmatūra. Turklāt, ņemot vērā iepriekš minēto atšķirību starp izziņošanu un tikai materiālo iekārtu nodrošināšanu, software (programmatūra) nav nošķirama no hardware (aprīkojums), ciktāl tā pati par sevi neveic konkrētu ar autortiesībām aizsargātu darbu pārraidīšanu.

66. Otrkārt, tas, ka prasītāja pamatlietā tīkla operatoriem vēl bez aparatūras un programmatūras sniedz arī tehnisko atbalstu un pielāgo aparatūras un programmatūras darbību, manuprāt, būtiski nemaina tās lomu IPTV risinājuma darbībā. Pretēji viedoklim, ko paudusi konkrēti Komisija, es neuzskatu, ka tehniskā atbalsta pakalpojuma sniegšana ir pietiekama, lai konstatētu, ka pastāv prasītājas pamatlietā veikta izziņošana. Nododot lietošanā sarežģītas tehniskās iekārtas, tas, ka piegādātājs šīs nodošanas lietošanā laikā pielāgo to darbību un sniedz atbalstu, ir bieži sastopami papildu pakalpojumi. Dažos gadījumos tie pat ir nepieciešami, lai lietotājs varētu pilnībā izmantot attiecīgās iekārtas, jo bieži vien piegādātājs ir vienīgais, kurš tās pārzina pietiekami, lai nodrošinātu to pareizu darbību. Tas it īpaši attiecas uz programmatūru, kas, kā zināms, lai nodrošinātu tās pareizu darbību, prasa nepārtrauktu uzturēšanu, kas izpaužas kā kļūdu labošana vai atjauninājumi ( ).

67. Tādējādi, ja tiktu uzskatīts, ka tikai tehniska atbalsta, lai nodrošinātu iekārtu darbību, sniegšana pārvērš tikai materiālo iekārtu nodrošināšanu par objektu, kas aizsargāti ar autortiesībām, izziņošanu, ja ar minētajām iekārtām tiek veikta šāda izziņošana, Direktīvas 2001/29 27. apsvērumā ietvertais nosacījums zaudētu savu iedarbību un tiktu zaudēts līdzsvars, kuru paredzēts nodrošināt ar šo apsvērumu. Tādēļ es uzskatu, ka minētajā apsvērumā minētais jēdziens “materiālo iespēju [iekārtu] nodrošināšana” ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ietver tehnisko atbalstu, kura mērķis ir garantēt nodrošināto iekārtu pareizu darbību.

68. Visbeidzot, treškārt, saskaņā ar formulējumu, kas Tiesas judikatūrā ir kļuvis par klasiku, izziņošanas darbību Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punkta nozīmē veic tas, kurš, pilnībā apzinoties savas rīcības sekas, iejaucas, lai saviem klientiem dotu piekļuvi aizsargātam darbam, it īpaši tad, ja bez šādas iejaukšanās tā klienti principā nevarētu iepazīties ar izplatīto darbu ( ). Šī formulējuma pamatā ir trīs pamatelementi, proti, piekļuve darbam, izziņošanas autors ( ) un šīs pēdējās minētās personas klienti, kas ir sabiedrība, kuriem adresē izziņošanu. Tieši šīs attiecības, kas vieno izziņošanas autoru, piekļuvi darbam un klientus (sabiedrību) definē izziņošanas darbību. Lai arī pārējie divi elementi, t.i., izziņošanas autora rīcība, apzinoties tās sekas, un viņa būtiskā loma, ir nepieciešami, tie paši par sevi nav pietiekami, lai pastāvētu izziņošana.

69. Tādā shēmā, kāda ir aplūkota pamatlietā, galalietotāji, kas šajā gadījumā ir sabiedrība, nav IPTV risinājuma sniedzēja – konkrēti prasītājas pamatlietā – klienti, bet gan šī risinājuma lietotāji, proti, tīkla operatori. Tieši šie tīkla operatori saviem klientiem nodrošina piekļuvi aizsargātiem darbiem, vai nu tiešraidē retranslējot televīzijas raidījumus internetā, vai nu atkārtoti atskaņojot šos raidījumus pēc to ierakstīšanas.

70. Turpretī ar to, ka prasītāja pamatlietā, kā apgalvo atbildētājas pamatlietā, zina, ka tās IPTV risinājumu var izmantot, lai nodrošinātu sabiedrībai piekļuvi televīzijas raidījumiem bez šo raidījumu autortiesību īpašnieku piekrišanas, nepietiek, lai uz to attiecinātu šo raidījumu izziņošanu, jo starp to un galalietotājiem nepastāv nekāda saikne. Tāpat arī prasītājai pamatlietā nav būtiskas lomas izziņošanā, raugoties no galalietotāju viedokļa, kuri var pat neapzināties tās esamību. Šis uzdevums atkal ir tīkla operatoriem, kuri, slēdzot ar saviem klientiem līgumus par interneta televīzijas pakalpojuma sniegšanu, nosaka aplūkotās izziņošanas konkrēto sabiedrības daļu. Citiem vārdiem sakot, galalietotāji iegūst piekļuvi attiecīgajiem raidījumiem, pateicoties ar tīkla operatoriem noslēgtajiem līgumiem. Prasītājas pamatlietā sniegtais IPTV risinājums ir tikai rīks šādai piekļuvei, bez jebkādas saistības ar konkrētām personām, kas veido sabiedrību.

71. Tādēļ es ierosinu atbildēt uz otro prejudiciālo jautājumu, ka Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pakalpojumu sniedzējs, kurš piedāvā aparatūru un programmatūru, kā arī tehnisko atbalstu, kas ļauj televīzijas raidījumus retranslēt internetā galalietotājiem un piedāvāt šo raidījumu ierakstīšanas un atkārtotas atskaņošanas pakalpojumu (IPTV risinājums), un kurš šo aparatūru un programmatūru nodod savu klientu lietošanā, kuri tās izmanto paši, neveic izziņošanu šīs tiesību normas izpratnē.

Secinājumi

72. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, es ierosinu Tiesai uz Oberster Gerichtshof (Augstākā tiesa, Austrija) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:

1) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 2. pants un 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts

ir jāinterpretē tādējādi, ka

uz televīzijas raidījumu retranslācijas tiešsaistē pakalpojuma operatora sniegtu šo raidījumu ierakstīšanas papildu pakalpojumu, kurā

– lietotājam ikreiz, uzsākot ierakstīšanu, netiek izveidotas autonomas ieprogrammētā raidījuma satura kopijas, bet, ja attiecīgais saturs jau ir ierakstīts pēc cita lietotāja iniciatīvas, kurš to ir ierakstījis pirmo reizi, tiek tikai izveidota atsauce, kas ļauj nākamajam lietotājam piekļūt jau ierakstītajam saturam, un

– atkārtotas atskaņošanas funkcija, kuras ietvaros visu izvēlēto kanālu televīzijas programma tiek pilnībā ierakstīta divdesmit četras stundas diennaktī, ļauj lietotājam skatīties šīs programmas ierakstu septiņas dienas, ja tas veic izvēli katrā no kanāliem, noklikšķinot uz lodziņa,

neattiecas izņēmums no ekskluzīvajām tiesībām atļaut vai aizliegt aizsargātu darbu reproducēšanu, kas minēta šajā otrajā tiesību normā.

2) Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punkts

ir jāinterpretē tādējādi, ka

pakalpojumu sniedzējs, kurš piedāvā aparatūru un programmatūru, kā arī tehnisko atbalstu, kas ļauj televīzijas raidījumus retranslēt internetā galalietotājiem un piedāvāt šo raidījumu ierakstīšanas un atkārtotas atskaņošanas pakalpojumu (IPTV risinājums), un kurš šo aparatūru un programmatūru nodod savu klientu lietošanā, kuri tās izmanto paši, neveic izziņošanu šīs tiesību normas izpratnē.