ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Padomes 2000. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neļauj noteikt, pamatojoties uz notikumu, kura dēļ ir radies kaitējums un kura izdarīšanā tiek vainots viens no līdzdalībniekiem, kurš nav lietas dalībnieks, jurisdikciju attiecībā pret citu iespējamo līdzdalībnieku minētā kaitējuma nodarīšanā, kurš savas darbības nav veicis tiesas, kura izskata lietu, teritoriālajā jurisdikcijā.

Ciktāl tās vietas tiesas jurisdikcija, kurā tika radīts kaitējums vai varēja tikt radīts kaitējums, ir uzskatāma par īpašās jurisdikcijas noteikumu, šis noteikums ir jāinterpretē šauri, nepieļaujot interpretāciju, kas pārsniegtu Regulā Nr. 44/2001 tieši paredzēto [šīs jurisdikcijas piešķiršanas] gadījumu robežas.

Tādos apstākļos, kuros tikai pret vienu personu no vairākiem iespējamajiem līdzdalībniekiem apgalvotā kaitējuma nodarīšanā ir celta prasība tiesā, kuras teritoriālajā jurisdikcijā šī persona nav veikusi nekādas darbības, principā trūkst piesaistes faktora, kas būtu balstīts uz atbildētāja izdarītās darbības vietu.

Risinājums, kas piesaistes faktora identificēšanu padara atkarīgu no valsts materiālajās tiesībās paredzēto novērtēšanas kritēriju izpildes, būtu pretrunā tiesiskās noteiktības mērķim, jo atkarībā no piemērojamajām tiesībām personas darbības, kas ir veiktas dalībvalstī, kura nav tā, kuras tiesā tika celta prasība, varētu vai arī nevarētu tikt kvalificētas par tādām, kuru dēļ ir ticis nodarīts kaitējums, lai piešķirtu jurisdikciju saskaņā ar Regulas Nr. 44/2001 5. panta 3. punktu. Šāds risinājums neļautu atbildētājam pienācīgi paredzēt tiesu, kurā pret viņu varētu tikt celta prasība. Turklāt tiktāl, ciktāl šis risinājums ļautu pret iespējamo kaitējuma nodarītāju celt prasību tās dalībvalsts tiesā, kuras teritoriālajā jurisdikcijā šī persona nav veikusi kaitējumu izraisošās darbības, tas pārsniegtu minētajā regulā skaidri paredzētos gadījumus un līdz ar to būtu pretrunā šīs regulas sistēmai un mērķim.

(sal. ar 24., 30., 35., 36. un 41. punktu un rezolutīvo daļu)
Lieta C 648/11

The Queen, pēc MA u.c. pieprasījuma

pret

Secretary of State for the Home Department,

(lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniegusi Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division))

“Regula (EK) Nr. 343/2003 — Atbildīgās dalībvalsts noteikšana — Nepilngadīgais bez pavadības — Patvēruma pieteikumi, kas secīgi iesniegti divās dalībvalstīs — Fakts, ka nepilngadīgajam nav ģimenes locekļa dalībvalsts teritorijā — Regulas Nr. 343/2003 6. panta otrā daļa — Nepilngadīgā pārvietošana uz dalībvalsti, kurā viņš ir iesniedzis savu pirmo pieteikumu — Saderība — Bērna interešu prioritāte — Hartas 24. panta 2. punkts”

Kopsavilkums – Tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 6. jūnija spriedums

Prejudiciāli jautājumi – Tiesas kompetence – Ierobežojumi – Acīmredzami neatbilstoši jautājumi, hipotētiski jautājumi kas uzdoti kontekstā, kurš neļauj sniegt derīgu atbildi, un jautājumi, kuriem nav sakara ar pamatlietas priekšmetu – Piemērojamība – Uzdoto jautājumu atbilstība tādas apelācijas sūdzības par zaudējumu atlīdzību atrisināšanai, kura ir saistīta ar pamatlietu – Iekļaušana (LESD 267. pants) Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Patvēruma politika – Kritēriji un mehānismi, kā noteikt dalībvalsti, kura ir atbildīga par patvēruma pieteikuma izskatīšanu – Regula Nr. 343/2003 – Nepilngadīgais bez pavadības – Patvēruma pieteikumi, kas secīgi iesniegti divās dalībvalstīs – Bērna interešu prioritātes ņemšana vērā – Dalībvalsts atbildība par nepilngadīgā fizisku klātbūtni pēc viņa pieteikuma iesniegšanas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 24. pants, Padomes Regulas (EK) Nr. 343/2003 6. panta otrā daļa)
Direktīvas 2005/60 par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai, 22. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā kredītiestādēm, kas savu darbību šīs valsts teritorijā veic pakalpojumu sniegšanas brīvības režīmā, tiek prasīts sniegt noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un terorisma finansēšanas apkarošanai pieprasīto informāciju tieši šīs dalībvalsts finanšu ziņu vākšanas vienībai, ja vien šis tiesiskais regulējums neapdraud nedz minētās direktīvas, nedz arī Lēmuma 2000/642 par sadarbības pasākumiem starp dalībvalstu finanšu ziņu vākšanas vienībām attiecībā uz informācijas apmaiņu lietderīgo iedarbību.

Proti, šādam valsts tiesiskajam regulējumam ir jābūt vērstam uz to, lai, ievērojot Savienības tiesības, stiprinātu cīņas pret noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un terorisma finansēšanu iedarbīgumu. Tas nedrīkst nedz apdraudēt principus, kas Direktīvā 2005/60 noteikti jautājumā par subjektu, kuriem tie piemērojami, ziņošanas pienākumiem, nedz padarīt mazāk iedarbīgus esošos veidus, kādos saskaņā ar Lēmumā 2000/642 paredzēto finanšu ziņu vākšanas vienības sadarbojas un apmainās ar informāciju, nedz atbrīvot Direktīvas 2005/60 piemērošanas subjektu lokā esošās kredītiestādes no to pienākuma atbilstoši šīs direktīvas 22. pantam sniegt pieprasīto informāciju finanšu ziņu vākšanas vienībai tajā dalībvalstī, kuras teritorijā tās atrodas. Turklāt tāds valsts tiesiskais regulējums nav pretrunā nevienai Lēmuma 2000/642 normai, ja attiecīgās valsts finanšu ziņu vākšanas vienība nav nekādi atbrīvota no sava pienākuma sadarboties ar citu dalībvalstu finanšu ziņu vākšanas vienībām un atbilstoši tam nemainīgi patur tiesības tām prasīt nodot dokumentus vai informāciju, lai apkarotu noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu. Proti, šāds valsts tiesiskais regulējums nekaitē Lēmumā 2000/642 paredzētajam finanšu ziņu vākšanas vienību sadarbības mehānismam, bet gan līdztekus tam paredz veidu, kādā īpašajos apstākļos, kad darbība attiecīgās dalībvalsts teritorijā tiek veikta pakalpojumu sniegšanas brīvības režīmā, tās finanšu ziņu vākšanas vienība informāciju var saņemt tieši.

(sal. ar 49.–51., 54.–56. un 85. punktu un rezolutīvo daļu)
Pat ja pēdējā minētā tiesību norma ietvēra tiešo maksājumu procentuālus samazinājumus no 2009. līdz 2012. gadam, kuri bija mazāki nekā tie, kas paredzēti Regulas Nr. 73/2009 7. panta 1. punktā, Savienības lauksaimnieki tāpat nevar atsaukties uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu saistībā ar to, lai minētajos gados tiktu saglabātas Regulā Nr. 1782/2003 paredzētās samazinājuma procentuālās likmes, tā kā, ņemot vērā šīs regulas preambulas 22. apsvērumu un tās 30. pantu, rūpīgs un pieredzējis uzņēmējs varēja paredzēt, ka tiešie maksājumi saskaņā ar ienākumu atbalsta shēmām pēc pārskatīšanas varētu tikt samazināti, ņemot vērā pārmaiņas tirgū un budžeta stāvokli.

Nepastāv neviens apstāklis, kas varētu ietekmēt Regulas Nr. 73/2009, ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, 7. panta 2. punkta spēkā esamību – šajā tiesību normā ir paredzēts, ka attiecībā uz summu, kas pārsniedz EUR 300 000, šī panta 1. punktā noteiktos papildus tiešo maksājumu samazinājumus palielina par 4 %, ņemot vērā nediskriminācijas principu.

Pirmkārt, pat ja šajā tiesību normā tika paredzēta atšķirīga attieksme lauksaimnieku starpā atkarībā no apstrādātās lauksaimniecības zemes platības, šī atšķirīgā attieksme var tikt attaisnota ar objektīviem iemesliem, kas nav acīmredzami nepiemēroti un kas izriet no lielāku maksājumu saņēmēju īpašajām iezīmēm, kas ļauj uzskatīt, ka viņi atrodas situācijā, kura atšķiras no citu lauksaimnieku situācijas.

Otrkārt, minētajā tiesību normā nav paredzēts veikt nošķiršanu, ņemot vērā juridisko formu, saskaņā ar kuru tiek īstenota lauksaimnieciskā darbība.

(sal. ar 44.–46., 49. un 53. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Tādu oriģinālās pudelēs esošu šķidru zāļu, kas tikušas laistas Savienības tirgū un attiecībā uz kurām Kopiena ir piešķīrusi tirdzniecības atļauju saskaņā ar Regulas Nr. 726/2004, ar ko nosaka cilvēkiem paredzēto un veterināro zāļu reģistrēšanas un uzraudzības Kopienas procedūras un izveido Eiropas Zāļu aģentūru, 3. panta 1. punktu, kā zāļu, kuru izgatavošanai izmantots kāds no šīs regulas pielikuma 1. punktā minētajiem biotehnoloģijas procesiem, sadalei un atdalīto apmēru pārliešanai pilnšļircēs, neizmantojot nevienu no minētā pielikuma 1. punktā minētajiem biotehnoloģijas procesiem, ciktāl ar tām netiek mainīts apskatīto zāļu sastāvs un ciktāl tās tiek veiktas tikai, pamatojoties uz individuālām receptēm, kurās ir paredzēta šādu darbību veikšana – fakts, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai, – nav nepieciešama tirdzniecības atļauja, piemērojot šīs regulas 3. panta 1. punktu, bet uz tām katrā ziņā attiecas Direktīvas 2001/83 par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, kas grozīta ar Direktīvu 2010/84/ES, noteikumi.

Šīs darbības faktiski atbilst darbībām, kuras, uzņemoties par to atbildību, varētu veikt ārsti, kuri šīs zāles izraksta, vai pat paši aptieku darbinieki aptieku telpās vai arī slimnīcu telpās, un šīs darbības notiek pēc tam, kad zāles, kurām ir tirdzniecības atļauja, nonāk tirgū.

Attiecībā uz Direktīvas 2001/83 piemērojamību, no vienas puses, nevar izslēgt, ka tās 5. panta 1. punkts, ar kuru no šīs direktīvas piemērošanas jomas, ņemot vērā īpašas vajadzības, ir izslēgtas zāles, ko piegādā, izpildot bona fide pasūtījumu, kura izpildīšana nav veicināta, un kas izgatavotas saskaņā ar pilnvarota veselības aprūpes speciālista specifikācijām un ir paredzētas konkrētiem viņa pacientiem, viņam uzņemoties tiešu personisku atbildību, var piemērot tādu zāļu, kurām ir piešķirta tirdzniecības atļauja, padarīšanai par pieejamām konkrētu terapeitisku indikāciju ārstēšanai bez tirdzniecības atļaujas, ja tas tiek darīts saskaņā ar pilnvarota veselības aprūpes speciālista specifikācijām un ir paredzētas konkrētiem viņa pacientiem, viņam uzņemoties tiešu personisku atbildību. No otras puses, minētās darbības šķidru zāļu sadalei katrā ziņā ir regulētas Direktīvas 2001/83 40. panta 2. punktā.

(sal. ar 40.–43., 45., 48., 51. un 54. punktu un rezolutīvo daļu)
LESD 63. pants ir interpretējams tādējādi, ka tas nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru atbilstoši režīmam, kura mērķis ir ierobežot nodokļu dubulto uzlikšanu, ja personas, kam nodoklis ir jāmaksā pilnā apmērā, par ārvalstīs gūtajiem ienākumiem šo ienākumu gūšanas valstī samaksā nodokli, kas ir līdzvērtīgs ienākuma nodoklim, kuru ir iekasējusi minētā dalībvalsts, minētā ārvalsts nodokļa ieskaitīšana ienākuma nodokļa summā šajā dalībvalstī notiek, reizinot nodokļa summu, kas ir jāmaksā par ienākumiem, kuri ar nodokli ir apliekami šajā pašā dalībvalstī, ieskaitot ārvalstīs gūtos ienākumus, ar attiecību starp minētajiem ārvalstīs gūtajiem ienākumiem un ienākumu summu, kurā nav ņemti vērā īpašie un ārkārtas izdevumi kā izdevumi, kas ir saistīti ar ikdienas vajadzībām vai personīgo vai ģimenes situāciju.

Pirmkārt, ja šādā tiesiskajā regulējumā ir ņemti vērā atskaitījumi, kuri atbilst īpašajiem un ārkārtas izdevumiem kā izdevumiem, kas ir saistīti ar ikdienas vajadzībām vai personīgo vai ģimenes situāciju, lai aprēķinātu nodokļa teorētisko summu, kura ir jāmaksā par visiem nodokļa maksātāja ienākumiem, šāds tiesiskais regulējums praksē tomēr izraisa situāciju, ka nodokļa maksātāji, kas ir minētās dalībvalsts rezidenti un kas daļu no saviem ienākumiem ir guvuši ārvalstīs, saņem atskaitījumus, kuri atbilst minētajiem īpašajiem un ārkārtas izdevumiem, tikai tādā apmērā, kas atbilst viņu ienākumiem, kas ir gūti viņu dzīvesvietas dalībvalstī. Tādējādi daļu no minētajiem atskaitījumiem šī pēdējā minētā dalībvalsts neņem vērā, lai aprēķinātu šo nodokļa maksātāju ienākuma nodokli. No tā izriet, ka nodokļa maksātāji, kas ir dalībvalsts rezidenti un kas daļu no saviem ienākumiem ir guvuši ārvalstīs, ir nostādīti nelabvēlīgākā situācijā salīdzinājumā ar nodokļa maksātājiem, kuri ir šīs pašas dalībvalsts rezidenti un kuri visus savus ienākumus ir guvuši šajā dalībvalstī, un kuri līdz ar to saņem visus atskaitījumus, kas atbilst īpašajiem un ārkārtas izdevumiem kā izdevumiem, kuri ir saistīti ar ikdienas vajadzībām vai personīgo vai ģimenes situāciju.

Otrkārt, kaut arī nodokļu ieturēšanas kompetenču sadalījuma starp dalībvalstīm saglabāšana, protams, var būt primārs vispārējo interešu apsvērums, kas ļauj pamatot ierobežojumu brīvai apritei Savienībā, nodokļa maksātāja dzīvesvietas valsts nevar atsaukties uz šādu pamatojumu, lai izvairītos no pienākuma, kas principā ir šai valstij, piešķirt ar personīgo un ģimenes situāciju saistītus atskaitījumus, kuri pienākas nodokļa maksātājam, ja vien brīvprātīgi vai saskaņā ar īpašiem starptautiskiem līgumiem valstis, kurās ir gūta daļa no ienākumiem, pašas nepiešķir šos atskaitījumus. Šie atskaitījumi dzīvesvietas valstij principā ir jāņem vērā pilnībā. No tā izriet, ka tie principā pilnībā ir attiecināmi uz to nodokļa maksātāja ienākumu daļu, kas ir gūti šajā pēdējā minētajā valstī.

(sal. ar 41., 42., 51., 53., 56., 60. un 63. punktu)
—

ņemot vērā, ka šie abonenti atrodas minētās virszemes televīzijas apraides aptveršanas zonā un var likumīgi to uztvert ar televīzijas uztvērēju. Darbu izplatīšana, retranslējot internetā virszemes televīzijas apraidi, tiek veikta īpašā tehniskā veidā, kas atšķiras no sākotnējās izziņošanas. Tādēļ tā ir jāuzskata par “izziņošanu” Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punkta izpratnē. Šādu retranslāciju nevar uzskatīt par vienkāršu tehnisku līdzekli, lai nodrošinātu vai uzlabotu virszemes televīzijas apraides uztveršanu tās aptveršanas zonā. Līdz ar to tā nevar tikt atbrīvota no prasības saņemt retranslēto darbu autoru atļauju, kad šie darbi tiek izziņoti sabiedrībai. Šajā ziņā jēdziens “sabiedrība”, uz ko veikta atsauce Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punktā, nozīmē nenoteiktu potenciālo saņēmēju skaitu un turklāt paredz diezgan lielu personu skaitu. Attiecībā, konkrēti, uz šo pēdējo minēto kritēriju ir jāņem vērā kumulatīvās sekas, kas rodas, padarot darbus pieejamus potenciālajiem saņēmējiem. Šajā kontekstā nav nozīmes tam, vai potenciālie saņēmēji piekļūst izziņotajiem darbiem, izmantojot “viens pret vienu” pieslēgumu. Šis tehniskais veids netraucē tam, ka ļoti daudzām personām paralēli ir pieeja vienam un tam pašam darbam. Turklāt jēdzienam “jauna sabiedrība” nav nozīmes gadījumā, kad virszemes apraidē iekļauto darbu aprite paralēli tiek veikta internetā. Šādā gadījumā katrai no šīm abām apraidēm, ņemot vērā, ka katra no tām tiek veikta īpašos tehniskos apstākļos, izmantojot atšķirīgus aizsargāto darbu raidīšanas veidus, un katra no tām ir paredzēta sabiedrībai, ir jāsaņem individuāla un atsevišķa attiecīgo autoru atļauja. Šādu Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punkta interpretāciju neietekmē ne fakts, ka tāda retranslācija tiek finansēta no reklāmas un tādējādi tai ir peļņu nesošs raksturs, ne arī fakts, ka to veic organizācija, kas tieši konkurē ar sākotnējo raidorganizāciju. Peļņu nesošais raksturs nav izšķirošs, lai šāda retranslācija tiktu kvalificēta kā “izziņošana” Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punkta izpratnē.
Lai tos varētu atzīt par no nodokļa atbrīvotiem darījumiem Sestās direktīvas 13. panta B daļas d) punkta 6. apakšpunkta izpratnē, pārvaldītāja – trešās personas – sniegtajiem pārvaldīšanas pakalpojumiem, vispārīgi vērtējot, ir jāveido atsevišķs kopums un jāatbilst kopīgo ieguldījumu fondu pārvaldīšanai raksturīgajām un būtiskajām funkcijām.

Sestās direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, 13. panta B daļas d) punkta 6. apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka konsultāciju par vērtspapīru ieguldīšanu pakalpojums, ko trešā persona sniegusi kapitāla ieguldījumu sabiedrībai, kas ir kopīgo ieguldījumu fonda pārvaldītāja, ietilpst jēdzienā “kopīgo ieguldījumu fondu pārvalde”, lai varētu tikt piemērots minētajā normā paredzētais atbrīvojums, lai arī trešā persona nav rīkojusies, īstenojot pilnvarojumu atbilstoši Direktīvas 85/611 par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem (PVKIU), kas grozīta ar Direktīvu 2001/107, 5.g pantam.

Ar kopīgo ieguldījumu fondu pārvaldi saistīto darījumu atbrīvojuma no nodokļa mērķis, kas paredzēts Sestās direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, 13. panta B daļas d) punkta 6. apakšpunktā, ir atvieglot mazajiem ieguldītājiem vērtspapīru ieguldījumu veikšanu ar ieguldījumu fondu starpniecību, izslēdzot ar pievienotās vērtības nodokli saistītas izmaksas un tādējādi nodrošinot kopējās minētā nodokļa sistēmas neitralitāti, neietekmējot izvēli starp tiešu ieguldījumu vērtspapīros un ieguldījumu, izmantojot kopīgu ieguldījumu uzņēmumu starpniecību.

No nodokļu neitralitātes principa izriet, ka uzņēmējiem ir jābūt iespējai izvēlēties tādu organizācijas modeli, kas no strikti saimnieciskā viedokļa tiem šķiet visērtākais, bez riska, ka uz to darījumiem neattieksies Sestās direktīvas 13. panta B daļas d) punkta 6. apakšpunktā paredzētais atbrīvojums.

(sal. ar 30. un 31. punktu)
Valsts tiesiskā regulējuma nesaderības ar EKL 43. un 49. pantu gadījumā atteikums attiecīgajai valsts pārvaldes iestādei piešķirt pārejas periodu, lai pārejas periodā neizvērtētu pieteikumus par atļauju piešķiršanu azartspēļu nozarē, uzreiz nerada attiecīgās dalībvalsts pienākumu liberalizēt azartspēļu tirgu, ja tā uzskatītu, ka šāda liberalizācija nav savienojama ar patērētāju un sabiedriskās kārtības aizsardzības līmeni, kuru šī dalībvalsts vēlas nodrošināt. Saskaņā ar šobrīd spēkā esošajām Savienības tiesībām dalībvalstis var veikt pastāvoša monopola reformu, lai to padarītu saderīgu ar Līguma noteikumiem, it īpaši, to pakļaujot efektīvai un stingrai valsts iestāžu kontrolei.

Katrā ziņā, ja attiecīgā dalībvalsts uzskatītu, ka pastāvoša monopola reforma, lai to padarītu saderīgu ar Līguma noteikumiem, nav iespējama un ka azartspēļu tirgus liberalizācija vislabāk atbilst patērētāju un sabiedriskās kārtības aizsardzības līmenim, kuru tā vēlas nodrošināt, tai ir jāievēro Līgumu pamatnoteikumi, tostarp EKL 43. un 49. pants, vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas pilsonības dēļ principi, kā arī no tiem izrietošais pārskatāmības pienākums. Šādā gadījumā iepriekšējas administratīvās atļaujas kārtības attiecībā uz atsevišķu azartspēļu veidu piedāvājumu ieviešanai šajā dalībvalstī ir jābūt balstītai uz objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem, lai ierobežotu valsts iestāžu novērtējuma brīvības izmantošanu tādējādi, ka tā nevar tikt izmantota ļaunprātīgi.

(sal. ar 46.–48. punktu un rezolutīvās daļas 3) punktu)
Parāda, kuru kreditoram, kurš ir publisko tiesību subjekts, ir parādā uzņēmums, maksājuma atbrīvojuma piešķiršanu šim uzņēmumam nevar kvalificēt par valsts atbalsta jēdzienu LESD 107. panta izpratnē, ja saņēmēja uzņēmums var saņemt tādas pašas priekšrocības kā tās, kas ir nodotas tā rīcībā no valsts līdzekļiem apstākļos, kas atbilst parastiem tirgus apstākļiem. Šis privātā kreditora izvērtēšanas kritērijs, kad tas ir piemērojams, ir viens no faktoriem, kas Komisijai ir jāņem vērā, lai konstatētu šāda atbalsta esamību. Komisijai tātad ir jāveic visaptverošs vērtējums, ņemot vērā visus atbilstošos šīs lietas elementus, kas tai ļauj konstatēt, vai saņēmēja uzņēmums acīmredzami nebūtu ieguvis salīdzināmus atvieglojumus no šāda privātā kreditora. Šajā ziņā par piemērotu ņemšanai vērā ir jāuzskata jebkura informācija, kura var nozīmīgā veidā ietekmēt vidēji piesardzīga un rūpīga privātā kreditora, kas atrodas kreditora, kurš ir publisko tiesību subjekts, situācijai vistuvākā iespējamā situācijā un kas cenšas panākt to summu samaksu, kas tam pienākas no maksājumu grūtībās nonākuša debitora, lēmumu pieņemšanas procesu.

Gadījumā, kad tiek izvērtēta uzņēmuma, kurā tiek veikta mierizlīguma procedūra, nodokļa parāda dzēšana, Komisijai ir jāuzskata, ka vidēji piesardzīgam un rūpīgam privātajam kreditoram, kas ir vietējās nodokļu pārvaldes situācijai vistuvākā iespējamā situācijā, lai tas panāktu to summu samaksu, kas tam pienākas, ir jāizdara izvēle arī starp pieteikuma par mierizlīgumu un sabiedrības, kas ir prasītāja, likvidācijas ar tiesas nolēmumu procedūru. No minētā izriet, ka, lai noteiktu visizdevīgāko alternatīvu starp šīm abām procedūrām, šādam kreditoram būtu jāizvērtē katras minētās procedūras priekšrocības un trūkumi. Mierizlīguma un likvidācijas ar tiesas nolēmumu procedūras, atliekot parāda summu atgūšanu un tādējādi spējot ietekmēt to vērtību, ir uzskatāmi par elementiem, kas var nozīmīgā veidā ietekmēt minētā privātā kreditora lēmumu pieņemšanas procesu.

Līdz ar to Komisijai savā šo pasākumu vērtējumā attiecībā uz privātā kreditora kritēriju ir jāņem vērā tās rīcībā esošā informācija tostarp attiecībā uz likvidācijas ar tiesas nolēmumu procedūras ilgumu.

(sal. ar 70., 71., 73., 78.–82., 86. un 100. punktu)
Regulas Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos, 5. pants ir interpretējams tādējādi, ka tādi apstākļi kā daļas Eiropas gaisa telpas slēgšana vulkāna izvirduma dēļ ir “ārkārtēji apstākļi” šīs regulas izpratnē un tie neatbrīvo gaisa pārvadātājus no Regulas Nr. 261/2004 5. panta 1. punkta b) apakšpunktā un 9. pantā paredzētā atbalsta sniegšanas pienākuma.

Tādu jēdzienu nozīme un tvērums, kuriem Savienības tiesībās nav sniegta nekāda definīcija, ir jānoskaidro saskaņā ar to ierasto nozīmi ikdienas valodā, ņemot vērā kontekstu, kādā tie tiek lietoti, un ar tiesisko regulējumu, kurā tie ietilpst, sasniedzamajiem mērķiem. Šajā ziņā gaisa transporta kontekstā frāze “ārkārtēji apstākļi” nozīmē notikumu, kas nav raksturīgs attiecīgā gaisa pārvadātāja normālai darbībai un tā rakstura vai izcelsmes dēļ ir ārpus šī pārvadātāja faktiskās kontroles. Citiem vārdiem, tie – neatkarīgi no to rakstura vai smaguma – ir visi tie apstākļi, kurus gaisa pārvadātājs nav spējīgs kontrolēt.

Regulas Nr. 261/2004 9. pantā paredzētais atbalsta sniegšanas pienākums gaisa pārvadātājam ir jāievēro neatkarīgi no notikuma, kura dēļ lidojums ir atcelts. Šai ziņā no minētās regulas preambulas 1. un 2. apsvēruma skaidri izriet, ka tās mērķis ir nodrošināt augsta līmeņa pasažieru aizsardzību un tajā ir ņemtas vērā vispārējās patērētāju aizsardzības prasības, jo lidojumu atcelšana rada nopietnus sarežģījumus pasažieriem.

(sal. ar 28., 29., 31. un 34. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)