ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
12

Tā kā Juzgado de lo Social de Benidorm [Benidormas Sociālo lietu tiesai] ir šaubas par to, kā no Savienības tiesību perspektīvas risināt tās izskatāmo strīdu saistībā ar to, ka ikgadējais atvaļinājums laika ziņā sakrīt ar slimības atvaļinājumu, tā ir nolēmusi apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai [..] Direktīvas 2003/88 [..] 7. panta 1. punkts liedz valsts tiesību aktus interpretēt tādējādi, ka nav atļauts pārtraukt [ikgadējo] atvaļinājumu, lai šo [ikgadējo] atvaļinājumu pilnībā vai atlikušo [ikgadējo] atvaļinājumu varētu izmantot vēlāk, ja pārejoša darbnespēja iestājas pirms šī atvaļinājuma sākuma un pastāv ar ražošanu vai organizāciju saistīti iemesli, kas liedz ikgadēja atvaļinājuma izmantošanu kādā vēlākā laikā? 2) Vai [..] Direktīvas 2003/88 [..] 7. panta 1. punkts liedz valsts tiesību aktus interpretēt tādējādi, ka darba devējam ir atļauts vienpusēji noteikt [ikgadējā] atvaļinājuma izmantošanas laiku, kas sakrīt ar pārejošas darbnespējas laiku, ja darba ņēmējs iepriekš nav izteicis vēlmi izmantot ikgadējo atvaļinājumu kādā citā laikā un starp darba ņēmēju pārstāvjiem un uzņēmumu pastāv vienošanās, kas to atļauj? 3) Vai [..] Direktīvas 2003/88 [..] 7. panta 1. punkts liedz valsts tiesību aktus interpretēt tādējādi, ka ir atļauts izmaksāt finansiālo atlīdzību par ikgadējo atvaļinājumu, kas nav izmantots pārejošas darbnespējas dēļ, ja pastāv ar ražošanu vai organizāciju saistīti iemesli, kas kavē faktisku [ikgadējā] atvaļinājuma izmantošanu, lai gan darba līgums nav apturēts?”
43

Tomēr, skatot pieteikumu par pagaidu noregulējumu kopumā, no tā izriet, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvotais kaitējums ir tas, ka tai ir pienākums līdz 2012. gada 30. jūnijam – šī termiņa beigas ar strīdīgo lēmumu tika pārceltas līdz 2012. gada 15. oktobrim – izvēlēties starp diviem variantiem, kas paredzēti tās otrajā saistībā, attiecīgi nodot projekta Nest-Energie īpašumtiesības piemērotam pārņēmējam, no vienas puses, vai pieņemt galīgo lēmumu pašai veikt ieguldījumu šajā projektā, no otras puses, lai gan katrs no šiem variantiem, iespējams, varētu tai izraisīt finansiālu zaudējumu rašanos. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka ieguldījums Nest-Energie projektā, kura apmērs tiek novērtēts EUR 800 miljonu apmērā, varētu segt tā nemainīgās un mainīgās ikgadējās izmaksas, tomēr noteikti nesegtu sākotnējā ieguldījuma apmēru un nesasniegtu nepieciešamo rentabilitātes līmeni, savukārt projekta tūlītēja īpašumtiesību nodošana konkurentam radītu lielu tirdzniecības ar zaudējumiem risku un būtu neatgriezeniska tādā ziņā, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja zaudētu iespēju pati veikt ieguldījumu šajā projektā.
3.

Personu brīva pārvietošanās — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Sabiedrības — Direktīva 78/660 — Noteiktu veidu sabiedrību gada pārskati — Aktīvu novērtēšana, pamatojoties uz to iegādes cenu vai to pašizmaksu — Atkāpes — Izņēmuma gadījumi — Jēdziens — Noteiktu aktīvu iegāde par cenu, kas ir mazāka par to patieso vērtību un sniedz nepatiesu priekšstatu par sabiedrības mantisko stāvokli — Izslēgšana [Padomes Direktīvas 78/660 2. panta 3.–5. punkts, 31. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 32. pants) (sal. ar 22.–30. punktu un rezolutīvo daļu)
Tiesas (sestā palāta) 2012. gada 19. janvāra rīkojums – DHL Danzas Air&Ocean/Inspecteur van de Belastingdienst

(lieta C‑227/11)

Reglamenta 104. panta 3. punkts – Kopējais muitas tarifs – Tarifu pozīcijas – Tīkla analizatori – Klasifikācija – Pasaules Muitas organizācijas sniegtā klasifikācijas atzinuma juridiskais spēks

1. Kopējais muitas tarifs – Tarifu pozīcijas – Interpretācija – Prasība saistībā ar Pasaules Muitas organizācijas sniegto klasifikācijas atzinumu – Prasība saistībā ar Kombinēto nomenklatūru – Ierobežojumi – Atzinums, kas nevar būt pamats klasifikācijas regulas spēkā neesamībai – Preces, kas ievestas pirms minētā atzinuma pieņemšanas (sal. ar 40. un 43. punktu)

2. Kopējais muitas tarifs – Tarifu pozīcijas – Aktīvie tīklu analizatori – Klasificēšana Kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijā 9030 40 90 vai apakšpozīcijā 9030 40 00 – Nosacījums (Komisijas Regulas Nr. 1810/2004 un Nr. 1719/2005) (sal. ar 53. punktu un rezolutīvo daļu)

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Rechtbank Haarlem – Komisijas 2005. gada 20. janvāra Regulas (EK) Nr. 129/2005 par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā un grozījumiem Regulā (EK) Nr. 955/98 (OV L 25, 37. lpp.) spēkā esamība – Tīkla analizatori

Rezolutīvā daļa:

Kombinētā nomenklatūra, kas ietverta I pielikumā Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulai (EEK) Nr. 2658/1987 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kas attiecīgi grozīta ar Komisijas 2004. gada 7. septembra Regulu (EK) Nr. 1810/2004 un Komisijas 2005. gada 27. oktobra Regulu (EK) Nr. 1719/2005, ir interpretējama tādējādi, ka pamatlietā aplūkotie tīkla analizatori atkarībā no to ievešanas datuma var tikt klasificēti kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijā 9030 40 90, redakcijā, kura izriet no Regulas Nr. 1810/2004, vai arī kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijā 9030 40 00, redakcijā, kura izriet no Regulas Nr. 1719/2005, ar nosacījumu, ka ar šīm ierīcēm ir paredzēts veikt elektrisko lielumu mērīšanu vai kontroli, kas savukārt ir jāpārbauda valsts tiesai. Pretējā gadījumā šīs ierīces atkarībā no to ievešanas datuma ir klasificējamas kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijā 9031 80 39, redakcijā, kura izriet no Regulas Nr. 1810/2004, vai kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijā 9031 80 38, redakcijā, kura izriet no Regulas Nr. 1719/2005.
Keywords

Subject of the case

Rezolutīvā daļa



Keywords

Kopienu tiesības – Principi – Vienlīdzīga attieksme – Diskriminācija pilsonības dēļ – Attiecības starp EKL 12. pantu un EKL 43. un 56. pantu (EKL 12., 43. un 56. pants) (sal. ar 23. un 24. punktu)

2. Kapitāla brīva aprite – Ierobežojumi – Nodokļu tiesību akti – Sabiedrību ienākuma nodoklis – Dividenžu aplikšana ar nodokli (EKL 56. un 58. pants) (sal. ar 36.–38., 40., 41. un 43. punktu un rezolutīvo daļu)

Subject of the case

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Supremo Tribunal Administrativo – Tādu valsts nodokļu tiesību aktu, kuros noteikts, ka par dividendēm, ko sabiedrība rezidente izmaksā sabiedrībai nerezidentei, kurai pieder mazāk nekā 25 % kapitāla daļu sabiedrībā, kas izmaksā dividendes, ir jāmaksā nodoklis, saderība ar EKL 12., 43. un 56. pantu un 58. panta 3. punktu (tagad – LESD 18., 49. un 63. pants un 65. panta 3. punkts) un Padomes 1990. gada 23. jūlija Direktīvas 90/435/EEK par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro mātes uzņēmumiem un meitas uzņēmumiem, kas atrodas dažādās dalībvalstīs (OV L 225, 6. lpp.), 5. panta 1. punktu – Abu attiecīgo valstu noslēgtajā konvencijā par nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu paredzēta nodokļa iekasēšana ienākumu gūšanas vietā ar likmi 15 % – Sabiedrībām rezidentēm izmaksātu dividenžu atbrīvošana no nodokļa

Rezolutīvā daļa

Rezolutīvā daļa:

EKL 56. un 58. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu no divu dalībvalstu noslēgtas konvencijas par nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu izrietošu nodokļu režīmu, kurā paredzēta nodokļa iekasēšana ienākumu gūšanas vietā ar likmi 15 % par dividendēm, kuras šajā dalībvalstī reģistrēta sabiedrība izmaksā citā dalībvalstī reģistrētai sabiedrībai, lai gan pirmās dalībvalsts tiesiskais regulējums atbrīvo no šīs iekasēšanas dividendes, kuras tiek izmaksātas sabiedrībai rezidentei. Tas tā nebūtu tikai tad, ja ienākumu gūšanas vietā iekasēto nodokli varētu atskaitīt no otrajā dalībvalstī maksājamā nodokļa atšķirīgās attieksmes izraisītajā apmērā. Iesniedzējtiesai jāpārliecinās, vai šāda atšķirīgas attieksmes neitralizācija netiek īstenota, piemērojot 1993. gada 26. oktobrī starp Portugāles Republiku un Spānijas Karalisti noslēgtās konvencijas par nodokļu dubultas uzlikšanas un izvairīšanās no nodokļu maksāšanas novēršanu ienākuma nodokļu jomā noteikumu kopumu.
Keywords

Summary



Keywords

1. Tiesvedība – Termiņi prasību celšanai – Noilgums – Nepārvarama vara

(Tiesas Statūtu 45. pants)

2. Tiesvedība – Termiņi prasību celšanai – Noilgums – Atvainojama maldība – Jēdziens – Piemērojamība

(Vispārējās tiesas Reglamenta 101. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts)

3. Tiesvedība – Termiņi prasību celšanai – Noilgums – Pieņemamība, ņemot vērā ikvienas personas tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu

(EKL 230. pants)

Summary

1. No Savienības tiesiskā regulējuma par procesuālajiem termiņiem piemērošanas saskaņā ar Tiesas Statūtu 45. panta otro daļu var atkāpties tikai pavisam īpašos gadījumos, ja pastāv neparedzēti apstākļi vai nepārvarama vara, jo šo noteikumu strikta piemērošana ir jānodrošina saskaņā ar tiesiskās drošības prasību un nepieciešamību novērst jebkādu diskrimināciju vai patvaļīgu rīcību tiesvedībā.

(sal. ar 41. punktu)

2. Savienības tiesiskajā regulējumā par procesuālajiem termiņiem prasības celšanai atvainojamas maldības jēdziens, kas ļauj no tiem atkāpties, paredz vienīgi izņēmuma apstākļus, kuros attiecīgā iestāde ir rīkojusies tādā veidā, kas pats par sevi vai noteicošā mērā ir varējis radīt pieļaujamu apjukumu labticīgas attiecīgās personas prātā, kura izrādījusi rūpību, kādai jāpiemīt pienācīgi informētam uzņēmējam. Tā tas nav lietā par Komisijas lēmumu, ar kuru uzlikts naudas sods saskaņā ar EKL 81. pantu un kurā pieļauta kļūda prasības celšanas termiņu aprēķinā, jo Vispārējās tiesas Reglamenta 101. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktu formulējums ir skaidrs un nerada īpašas interpretācijas grūtības. Tādējādi to, ka prasības celšanas termiņa nokavējums ir noticis tikai apelācijas sūdzības iesniedzējas padomdevēju pieļautas kļūdas dēļ, nevar uzskatīt par attaisnojamu kļūdu, kas ļautu atkāpties no prasību celšanas termiņu noteikumiem.

(sal. ar 42., 45. un 57. punktu)

3. Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. pantā nodibinātais princips, proti, nodrošināt visām personām taisnīgu tiesu, kas ir atzīts Savienības tiesību sistēmā, neliedz paredzēt termiņu prasības celšanai tiesā.

Tiesības uz efektīvu tiesas aizsardzību nekādi neietekmē strikta Savienības procesuālo termiņu tiesiskā regulējuma piemērošana, kas saskaņā ar pastāvīgo judikatūru atbilst tiesiskās drošības prasībai un vajadzībai novērst jebkādu diskrimināciju vai patvaļīgu rīcību tiesvedībā. Lai gan divu mēnešu termiņš, protams, ir ierobežojums tiesībām vērsties tiesā, šis ierobežojums acīmredzami neapdraud šo tiesību būtību, un tas tā vēl jo vairāk ir tāpēc, ka noteikumi par šī termiņa aprēķināšanu ir skaidri un nerada īpašas interpretācijas grūtības.

Atkāpi no minētā tiesiskā regulējuma nevar pamatot ar to, ka tiek apdraudētas pamattiesības. Tiesību normas, kas reglamentē termiņus prasību celšanai, ir saistītas ar sabiedrisko kārtību, un tiesai tās ir jāpiemēro tā, lai nodrošinātu tiesisko drošību un indivīdu vienlīdzību likuma priekšā.

(sal. ar 48.–50. un 56. punktu)
15

Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Savienības tiesa nav tiesīga noteikt honorāru, kas lietas dalībniekiem ir jāmaksā saviem advokātiem, bet ir tiesīga noteikt to atlīdzības apmēru, ko var atgūt no lietas dalībnieka, kuram ir piespriests atlīdzināt tiesāšanās izdevumus (skat. it īpaši 1985. gada 26. novembra rīkojumu lietā 318/82 Leeuwarder Papierwarenfabriek/Komisija, Recueil, 3727. lpp., 2. punkts, un 2012. gada 7. jūnija rīkojumu lietā C‑451/10 P‑DEP France Télévisions/TF1, 19. punkts). Pieņemot lēmumu attiecībā uz pieteikumu noteikt tiesāšanās izdevumus, šai tiesai nav jāņem vērā ne valsts noteiktā advokātu atlīdzības takse, ne arī iespējamā vienošanās, kas šajā ziņā noslēgta starp ieinteresēto lietas dalībnieku un tā pārstāvjiem vai padomdevējiem (skat. it īpaši rīkojumu iepriekš minētajā lietā Leeuwarder Papierwarenfabriek/Komisija, 2. punkts, un 1994. gada 30. novembra rīkojumu lietā C-294/90 DEP British Aerospace/Komisija, Recueil, I-5423. lpp., 10. punkts).
9

Tā kā atbilde uz jautājumu, kuras valsts tiesas jurisdikcijā ir tajā iesniegtās prāvas izskatīšana, skaidri neizriet no Regulas Nr. 44/2001 2. panta un 5. panta 3. punkta, Tribunal de grande instance de Paris nolēma apturēt lietas izskatīšanu un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu: “Vai [..] Regulas Nr. 44/2001 [..] 2. pants un 5. panta [3. punkts] ir jāinterpretē tādējādi, ka tie dalībvalstij piešķir jurisdikciju attiecībā uz prasību, kas uzsākta sakarā ar tiesību uz personas neaizskaramību aizskārumu, kas varētu būt noticis, ievietojot tīmeklī informāciju un/vai fotogrāfijas interneta mājas lapā, ko citā dalībvalstī veido sabiedrība, kas atrodas šajā otrajā dalībvalstī vai vēl citā dalībvalstī, kas katrā ziņā nav pirmā dalībvalsts: — vai nu vienīgajam nosacījumam esot tādam, ka ar šo interneta mājas lapu var iepazīties no pirmās valsts; — vai arī tikai tad, ja starp kaitējumu un šīs pirmās valsts teritoriju pastāv pietiekama, būtiska vai nozīmīga saikne, un šajā otrajā gadījumā, ja šī saikne var izrietēt: — no savienojumu no šīs pirmās dalībvalsts ar strīdīgo mājas lapu skaita nozīmīguma absolūtos skaitļos vai attiecībā pret visiem savienojumiem ar minēto mājas lapu, — no personas, kas sūdzas par tās tiesību uz personas neaizskaramību aizskārumu, vai, vispārīgāk, aizskarto personu dzīvesvietas vai attiecīgi pilsonības, — no valodas, kurā ir izplatīta apstrīdētā informācija, vai no jebkura cita elementa, kas var pierādīt mājas lapas veidotāja gribu vērsties īpaši pie šīs pirmās valsts sabiedrības, — no vietas, kurā ir notikuši norādītie fakti un/vai izdarīti fotouzņēmumi, kas, iespējams, ievietoti tīmeklī, — no citiem kritērijiem [?]”
Tiesas (septītā palāta) 2011. gada 29. septembra rīkojums – Grisoli/Regione Lombardia

(lieta C‑315/08)

Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa – LESD 49. pants – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Sabiedrības veselība – Aptiekas – Tuvums – Iedzīvotāju apgāde ar zālēm – Darbības atļauja – Aptieku teritoriālais izvietojums – Minimālais attālums starp aptiekām

Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Ierobežojumi – Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru jaunu aptieku atvēršanai noteiktā reģionā iepriekš jāsaņem administratīva atļauja – Piešķiršanas kritēriji, kas ir saistīti ar apdzīvotības blīvumu un minimālo attālumu starp aptiekām – Pieļaujamība – Nosacījumi – Valsts tiesas veikta pārbaude (LESD 49. pants) (sal. ar 21.–38. punktu un rezolutīvo daļu)

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Consiglio di Stato – EKL 152. un 153. panta interpretācija – Jaunu aptieku atvēršana – Valsts tiesiskais regulējums, ar ko nosaka ierobežojumus atkarībā no iedzīvotāju skaita un paredz nosacījumus jaunu aptieku atvēršanas atļaušanai

Rezolutīvā daļa:

LESD 49. pants pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā, ar kuru ir noteikti ierobežojumi jaunu aptieku izveidošanai un kurā ir paredzēts, ka

– pašvaldībās, kur iedzīvotāju skaits ir mazāks par četriem tūkstošiem, var tikt izveidota viena aptieka un

– pašvaldībās, kur iedzīvotāju skaits pārsniedz četrus tūkstošus, jaunas aptiekas izveidošana ir pakļauta tādiem nosacījumiem, ka iedzīvotāju skaitam ir jāpārsniedz vismaz 50 % no to iedzīvotāju skaita, kas ir vajadzīgs aptiekas izveidošanai, un ka ir jāievēro minimālais attālums no jau esošām aptiekām,
Apelācijas sūdzību, kā tas izriet no EKL 225. panta un Tiesas Statūtu 58. panta pirmās daļas, iesniedz tikai par tiesību jautājumiem. Līdz ar to vienīgi Vispārējai tiesai ir kompetence konstatēt un novērtēt atbilstošos faktiskos apstākļus, kā arī pierādījumu elementus. Faktu un pierādījumu vērtējums, izņemot gadījumus, kad tie tiek sagrozīti, nav Tiesas pārbaudei pakļauts tiesību jautājums apelācijas ietvaros.

Saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu, skatot to kopsakarā ar šī paša panta 2. punktu, preču zīmes reģistrācija ir jāatsaka, ja tā sastāv tikai no apzīmējuma vai norādes, kas to padara aprakstošu kādā Kopienas daļā.

Turklāt saskaņā ar minētās regulas 7. panta 3. punktu šī paša panta 1. punkta b) apakšpunktu nepiemēro, ja preču zīme tās izmantošanas rezultātā ir ieguvusi atšķirtspēju saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem ir pieteikta reģistrācija.

No tā izriet, ka atbilstoši šīs regulas 7. panta 3. punktam preču zīmi var reģistrēt tikai tad, ja ir sniegti pierādījumi, ka izmantošanas rezultātā tā ir ieguvusi atšķirtspēju Kopienas daļā, kurā šai preču zīmei šī panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē atšķirtspēja ab initio ir bijusi.

(sal. ar 58.–60. punktu)
2)

Atlantic Dawn Ltd, Antarctic Fishing Co. Ltd, Atlantean Ltd, Killybegs Fishing Enterprises Ltd, Doyle Fishing Co. Ltd, Western Seaboard Fishing Co. Ltd, O'Shea Fishing Co. Ltd, Aine Fishing Co. Ltd, Brendelen Ltd, Cavankee Fishing Co. Ltd, Ocean Trawlers Ltd, Eileen Oglesby, Noel McGing, Mullglen Ltd, Bradan Fishing Co. Ltd, Larry Murphy, Pauric Conneely un Thomas Flaherty, Carmarose Trawling Co. Ltd, kā arī Colmcille Fishing Ltd sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.
2)

Galileo International TechnologyLLC, Galileo International LLC, Galileo Belgium SA, Galileo DenmarkA/S, Galileo Deutschland GmBH, Galileo España, SA, Galileo France SARL, Galileo NederlandBV, Galileo Nordiska AB, Galileo Portugal Ltd, Galileo Sigma Srl, Galileo International Ltd, The Galileo Co. un Timas Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
I-B-2  - 3TIESAS RĪKOJUMS (septītā palāta)
2007. gada 26. janvārī
Lieta C-57/06 P
Elisabetta Righini
pret
Eiropas Kopienu Komisiju
Apelācija — Ierēdņi — Pagaidu darbinieki — Klasificēšana pakāpē un līmenī — 
Klasificēšana augstākā karjeras pakāpē — Faktu sagrozīšana — Kļūdas 
pamatojumā — Apelācija, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji 
acīmredzami nepamatota
Pilns teksts franču valodā   .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . II-B-2 - 15
Priekšmets  Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 
2005.  gada 15.  novembra spriedumu lietā T-145/04 Righini /
K
omisija (Krājums-CDL, I-A-349.  un II-1547.  lpp.), ar kuru 
Pirmās instances tiesa noraidīja prasību atcelt Komisijas lēmumus 
par prasītājas klasificēšanu A7 pakāpē 3. līmenī, stājoties amatā, 
un, vajadzības gadījumā, atcelt 2004. gada 21. janvāra lēmumu par prasītājas sūdzības noraidījumu
N
olēmums  Apelācijas sūdzību noraidīt. Righini  a tlīdzina tiesāšanās 
izdevumus.
I-B-2  - 4KOPSAVILKUMS — LIETA C-57/06 P
Kopsavilkums
1. Apelācija — Pamati — Kļūdains faktu vērtējums — Nepieņemamība — Tiesas veikta 
pierādījumu vērtējuma pārbaude — Izslēgšana, izņemot sagrozīšanas gadījumu
(
EKL 225. pants; Tiesas Statūtu 58. panta pirmā daļa)
2. Ierēdņi — Prasība — Pamati — Prasītāja pienākums pierādīt apgalvoto faktu
3. Apelācija — Pamati — Nepietiekams pamatojums — Tikai redakcionāla kļūda
4. Apelācija  — Pamati  — Pamats, kas izvirzīts pret tādu sprieduma motīvu, kas nav 
vajadzīgs tā rezolutīvās daļas pamatošanai — Neefektīvs pamats
10

Šī paša pamatlēmuma 23. pants ir formulēts šādi: “1. Pieprasīto personu nodod iespējami ātri dienā, par kuru vienojas iesaistītās iestādes. 2. To nodod ne vēlāk kā 10 dienas pēc galīgā lēmuma pieņemšanas par Eiropas apcietināšanas ordera izpildi. 3. Ja pieprasītās personas nodošanu 2. punktā minētajā termiņā traucē apstākļi, ko nekontrolē neviena dalībvalsts, tad izpildes un izsniegšanas tiesu iestādes nekavējoties savstarpēji sazinās un vienojas par jaunu nodošanas dienu. Šajā gadījumā nodošana notiek 10 dienu laikā no dienas, par kuru panākta jaunā vienošanās. 4. Nodošanu izņēmuma gadījumā var uz laiku atlikt nopietnu humānu iemeslu dēļ, piemēram, ja ir pamatoti iemesli domāt, ka tas acīmredzami apdraudētu pieprasītās personas dzīvību vai veselību. Eiropas apcietināšanas ordera izpilde notiek iespējami drīz pēc tam, kad šie iemesli beidz pastāvēt. Izpildes tiesu iestāde par to nekavējoties informē izsniegšanas tiesu iestādi un vienojas par jaunu nodošanas dienu. Šajā gadījumā nodošana notiek 10 dienu laikā no dienas, par kuru panākta jaunā vienošanās. 5. Beidzoties termiņiem 2. līdz 4. punktā minētajiem termiņiem, ja persona joprojām atrodas apcietinājumā, to atbrīvo.”
41

Tālab saskaņā ar Regulas Nr. 1107/2009 49. pantu pieņemtie pasākumi ir īpaši pasākumi, kuri attiecas uz sēklām, kas ir apstrādātas ar augu aizsardzības līdzekļiem. Jākonstatē, ka no Regulas Nr. 1107/2009 53. panta 1. punkta formulējuma neizriet, ka ar to būtu izdarīta atkāpe no šīs regulas 49. panta 2. punkta vai no pasākumiem, kas pieņemti, piemērojot otro minēto tiesību normu, jo pirmā minētā tiesību norma attiecas tikai uz Regulas Nr. 1107/2009 28. pantu.
3) Pamatlēmuma 2002/584 – redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Pamatlēmumu 2009/299, – 1. panta 3. punkts, lasot to kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta otro daļu, ir jāinterpretē tādējādi, ka izpildes tiesu iestāde, kurai ir jālemj par personas, attiecībā uz kuru ir izsniegts Eiropas apcietināšanas orderis, nodošanu, nedrīkst atteikties izpildīt šo orderi, pamatojoties uz to, ka pastāv risks, ka pēc nodošanas izsniegšanas dalībvalstij šī persona tiks tiesāta tiesā, kuras kompetencē nav to darīt, izņemot gadījumu, kad – pirmkārt, šīs tiesu iestādes rīcībā ir objektīva, ticama, precīza un pienācīgi aktualizēta informācija, kura liecina par sistēmiskām vai vispārējām nepilnībām izsniegšanas dalībvalsts tiesu sistēmas darbībā vai par nepilnībām, kas ietekmē tādas objektīvi identificējamas personu grupas tiesisko aizsardzību, pie kuras pieder attiecīgā persona, ņemot vērā prasību pēc tiesību aktos noteiktas tiesas, kas nozīmē, ka attiecīgajām personām šajā dalībvalstī vispārīgi ir liegts tiesību aizsardzības līdzeklis, kurš ļautu pārbaudīt tās krimināllietu tiesas kompetenci, kurai šīs personas ir jātiesā, un – otrkārt, minētā tiesu iestāde konstatē, ka konkrētās lietas īpašajos apstākļos pastāv būtiski un pamatoti iemesli uzskatīt, ka – ņemot vērā tostarp personas, attiecībā uz kuru ir izsniegts šis Eiropas apcietināšanas orderis, sniegto informāciju par tās personisko stāvokli, nodarījuma, saistībā ar kuru attiecībā uz to tiek veikta kriminālvajāšana, raksturu un Eiropas apcietināšanas ordera pamatā esošo faktisko apstākļu kontekstu vai jebkādus citus lietā nozīmīgus apstākļus – tiesai, kurai, visticamāk, būs jāizskata lieta par šo personu izsniegšanas dalībvalstī, acīmredzami nav kompetences to darīt. Apstāklim, ka attiecīgā persona izsniegšanas dalībvalsts tiesās ir varējusi atsaukties uz savām pamattiesībām, lai apstrīdētu izsniegšanas tiesu iestādes kompetenci un attiecībā uz viņu izsniegto Eiropas apcietināšanas orderi, šajā ziņā nav izšķirošas nozīmes.
21

Apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, ka ļoti liela pārkāpēju skaita esamība nav vērsta uz to, lai apšaubītu šo vērtējumu, bet tā vienīgi pierāda, ka faktiski nav iespējams uzsākt tiesvedību pret katru varbūtējo pārkāpēju. Ļoti liela pārkāpēju skaita esamības mērķis tātad nav pastiprināt pierādījumus par šo kolūziju, kura turklāt jau bija pierādīta administratīvajā procesā un uz kuru tika vēlreiz norādīts pirmajā instancē iesniegtajā prasības pieteikumā. Tātad pārsūdzētā rīkojuma 38. punktā sniegtajam Vispārējās tiesas pamatojumam neesot priekšmeta, jo apelācijas sūdzības iesniedzējs kolūzijas pierādīšanu ir pamatojis nevis ar to, ka pastāv ievērojams varbūtējo pārkāpēju skaits, bet gan ar to, ka vairāki standartizācijas procesā iesaistītie uzņēmumi pirms šī procesa sākuma bija informēti par viņa patentu portfeļa esamību un nav izpildījuši to paziņošanas pienākumu. Tādēļ ar atsauci uz ļoti lielo pārkāpēju skaitu esot tikuši sagrozīti Vispārējai tiesai iesniegtie pierādījumi.