ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
7

Likuma Nr. 684 8. pantā ir noteikts: “Satiksmes pakalpojumiem ar lielajām un mazajām salām, kas norādīti 1. panta c) punktā, kā arī iespējamiem tehniski un saimnieciski nepieciešamiem pagarinājumiem jāgarantē to prasību izpilde, kuras saistītas ar attiecīgo reģionu, it īpaši Mecodžorno [Mezzogiorno] [reģiona], ekonomisko un sociālo attīstību. Līdz ar to jūras tirdzniecības lietu ministram ir tiesības piešķirt subsīdijas minēto pakalpojumu sniegšanai, noslēdzot ad hoc vienošanos uz 20 gadiem, saskaņojot ar finanšu ministru un valsts dalības ministru.”
26

Tiesa ir nospriedusi, ka no Briseles konvencijas un līdz ar to no Regulas Nr. 44/2001 piemērošanas jomas ir izslēgtas tikai tās prasības, kas izriet tieši no maksātnespējas procesa un ir ar to cieši saistītas (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1979. gada 22. februāris, Gourdain, 133/78, EU:C:1979:49, 4. punkts, kā arī 2012. gada 19. aprīlis, F-Tex, C‑213/10, EU:C:2012:215, 22. un 24. punkts). Līdz ar to tikai šādas raksturīgās prasības ietilpst Regulas Nr. 1346/2000 piemērošanas jomā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 9. novembris, Tünkers France un Tünkers Maschinenbau, C‑641/16, EU:C:2017:847, 19. punkts un tajā minētā judikatūra).
60

Pirmkārt, no vairākām citām Direktīvas 2004/18 normām izriet, ka pamatnolīgumā jau no paša sākuma ir jānosaka turpmākajos iepirkuma līgumos pasūtāmo preču vai pakalpojumu piegāžu maksimālais apjoms. Konkrēti, šīs direktīvas 9. panta 9. punktā, kurā ir tostarp izklāstītas pamatnolīgumu paredzamās vērtības aprēķina metodes, ir noteikts, ka vērtība, kas jāņem vērā, ir visu to līgumu maksimālā paredzamā vērtība, atskaitot PVN, kuru slēgšanas tiesības paredzēts piešķirt šā pamatnolīguma izpildes laikā. Arī Direktīvas 2004/18 VII A pielikuma sadaļā “Līgumu paziņojumi” esošajā 6. punkta c) apakšpunktā par “pakalpojumu valsts līgumiem” ir prasīts, lai līguma paziņojumā par šādu pamatnolīgumu būtu norāde par pakalpojumu paredzamo kopvērtību visā pamatnolīguma laikā un, ciktāl iespējams, par to līgumu vērtību un regularitāti, kuru slēgšanas tiesības paredzēts piešķirt. Kā būtībā apgalvo Komisija un kā secinājumu 78. punktā norāda ģenerāladvokāts, pamatnolīgumu sākotnēji noslēgušajai līgumslēdzējai iestādei, lai arī tai nav pienākuma darīt visu, kas ir tās spēkos, lai precizētu katra turpmāk noslēdzamā līguma vērtību un biežumu, tomēr ir obligāti jāprecizē turpmāko iepirkuma līgumu kopapjoms.
47

Šis kritērijs attiecas vienīgi uz secinājumiem, kas ir izdarāmi no tā, ka nav paziņots attaisnojošs dokuments, savukārt ekonometriskais modelis, par kuru ir runa, nav pierādījums, bet gan rīks, kas Komisijai ļauj novērtēt sagaidāmo koncentrācijas ietekmi uz cenām. Pat ja būtu runa par pierādījumu, šis modelis tikai potenciāli būtu attaisnojošs pierādījums. Ar to vien, ka modeļa rezultātā to valsts tirgu skaits, kuros koncentrācija var radīt būtisku šķērsli efektīvai konkurencei, samazinājās no 29 uz 15, šajā ziņā nav pietiekami. Turklāt apstāklis, ka viens no Komisijas uzsvērtajiem faktoriem paziņojumā par iebildumiem bija nelabvēlīgāks nekā galīgajā lēmumā, pats par sevi neļautu uzskatīt, ka šo faktoru novērtēšanai būtiskie pierādījumi šī lēmuma stadijā būtu kļuvuši par attaisnojošiem pierādījumiem.
49

Kendrion apgalvo, ka šajā lietā būtiskais – un tas, kas to nošķir to judikatūras, kura izriet it īpaši no 2005. gada 21. aprīļa sprieduma lietā Holcim (Deutschland)/Komisija (T‑28/03, EU:T:2005:139, 121.–123. punkts), kā arī no 2007. gada 12. decembra rīkojuma lietā Atlantic Container Line u.c./Komisija (T‑113/04, nav publicēts, EU:T:2007:377, 39. un 40. punkts) – ir, kā Vispārējā tiesa pamatoti konstatēja pārsūdzētā sprieduma 87.–89. punktā, ka datumā, kad atbildētāja attiecībā uz pamatapelācijas sūdzību noformēja bankas garantiju, tā nevarēja pamatoti paredzēt – un tai nebija pamatoti jāparedz –, ka Vispārējā tiesa attiecībā pret to rīkosies nelikumīgi, izspriežot lietu ārkārtēji ilgā termiņā.
14

Turklāt attiecībā uz valsts atbalsta tiesību normu piemērošanu iesniedzējtiesa atgādina, ka tostarp no 2015. gada 6. oktobra sprieduma Finanzamt Linz (C‑66/14, EU:C:2015:661, 21. punkts) izriet, ka nodokļu maksātājs nevar aizbildināties ar to, ka nodokļu pasākums, no kura gūst labumu citi uzņēmumi, ir valsts atbalsts, lai izvairītos no šī nodokļa samaksas. Līdz ar to tā uzskata, ka prejudiciālie jautājumi par šo tēmu nav nepieciešami.
30

Otrkārt, no grozītā priekšlikuma Padomes direktīvai par tiesībām uz ģimenes atkalapvienošanos (COM(2000) 624 final), ko Komisija iesniedza 2000. gada 10. oktobrī (OV 2001, C 62 E, 99. lpp.), izriet, ka Direktīvas 2003/86 3. panta 2. punkta c) apakšpunktā paredzētais izslēgšanas gadījums tajā tika ieviests tieši ar nolūku nākotnē izveidot dalībvalstīm kopīgu alternatīvās aizsardzības statusu, saistībā ar kuru Komisija bija paredzējusi piedāvāt ieviest noteikumus par ģimenes atkalapvienošanos, kas ir pielāgoti trešo valstu valstspiederīgajiem, kuriem ir piešķirts šāds statuss, kas norāda, ka šis izslēgšanas gadījums bija paredzēts, lai šos trešo valstu valstspiederīgos izslēgtu no minētās direktīvas piemērošanas jomas.
4

Šīs direktīvas 3. panta 2., 6. un 15. punktā ir noteikts šādi: “2. Pilnībā ievērojot attiecīgos [EK] Līguma noteikumus, jo īpaši tā 86. pantu, dalībvalstis uzņēmumiem, kas darbojas elektroenerģijas nozarē, var vispārējās ekonomikas interesēs piemērot sabiedrisko pakalpojumu saistības attiecībā uz drošumu, tostarp piegādes drošumu, piegādes regularitāti, kvalitāti un cenu, kā arī uz vides aizsardzību, tostarp energoefektivitāti, enerģiju no atjaunīgiem avotiem un klimata aizsardzību. Šādas saistības ir skaidri definētas, pārskatāmas, nediskriminējošas, pārbaudāmas, un tās garantē, ka Kopienas elektroenerģijas uzņēmumiem ir vienlīdzīga piekļuve valstu patērētājiem. Attiecībā uz piegādes drošumu, energoefektivitāti/pieprasījuma pārvaldību un vides aizsardzības un ar enerģiju no atjaunīgiem avotiem saistīto mērķu sasniegšanu, kā minēts šajā punktā, dalībvalstis var ieviest ilgtermiņa plānošanu, ņemot vērā iespēju, ka sistēmai varētu vēlēties piekļūt trešās personas. [..] 6. Ja nosaka finansiālu kompensāciju, citus kompensācijas veidus un ekskluzīvas tiesības, ko dalībvalsts piešķir 2. un 3. punktā minēto saistību izpildei, to dara nediskriminējoši un pārskatāmi. [..] 15. Īstenojot šo direktīvu, dalībvalstis informē Komisiju par visiem pasākumiem, ko tās pieņēmušas, lai izpildītu universālā pakalpojuma un sabiedriskā pakalpojuma saistības, tostarp patērētāju aizsardzības un vides aizsardzības nodrošināšanu, kā arī par to iespējamo ietekmi uz vietējo un starptautisko konkurenci, neatkarīgi no tā, vai šo pasākumu veikšanai jāatkāpjas no šīs direktīvas. Pēc tam reizi divos gados tās informē Komisiju par visām izmaiņām šādos pasākumos neatkarīgi no tā, vai šie pasākumi prasa atkāpi no šīs direktīvas noteikumiem.”
36

Šajā gadījumā nav strīda par to, ka attiecīgais valsts tiesiskais regulējums pamatlietā ļauj opermūzikas un simfoniskās mūzikas fondu nozarē pieņemt darbā darbiniekus, uz noteiktu laiku noslēdzot secīgus darba līgumus, un tajā nav paredzēti nekādi ierobežojumi, kas minēti Pamatnolīguma 5. klauzulas 1. punkta b) un c) apakšpunktā, attiecībā uz šo līgumu kopējo maksimālo ilgumu vai to pagarinājumu skaitu. Konkrēti, no lēmuma lūgt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka darba līgumi minētajā nozarē ir skaidri izslēgti no tās valsts tiesību normas piemērošanas jomas, kurā pēc noteikta laika ir ļauts secīgi uz noteiktu laiku noslēgtus darba līgumus pārkvalificēt par darba tiesiskajām attiecībām uz nenoteiktu laiku.
17

Iesniedzējtiesa, pirmkārt, uzskata, ka no juridiskās tehnikas viedokļa, kā tas izrietot arī no Tiesas judikatūras (spriedumi, 1985. gada 3. oktobris, Capelloni un Aquilini, 119/84, EU:C:1985:388, 16. punkts; 1999. gada 29. aprīlis, Coursier, C‑267/97, EU:C:1999:213, 28. punkts, kā arī 2009. gada 28. aprīlis, Apostolides, C‑420/07, EU:C:2009:271, 69. punkts), uz izpildes termiņu attiecoties tās tiesas valsts tiesības, kura izskata lietu, savukārt uz to neattiecoties Regula Nr. 44/2001. Otrkārt, šāda termiņa rezultātā nolēmums nevarot tikt izpildīts, jo ir pagājis noteikts laiks. Tādējādi šī termiņa iedarbība ne ar ko neatšķiroties no nolēmuma atcelšanas, ja tas tiek pārsūdzēts. Līdz ar to šī paša termiņa piemērošana citā dalībvalstī izdotam rīkojumam par prasības nodrošinājumu kā mantas arestu varētu nebūt saderīga ar Tiesas judikatūru, saskaņā ar kuru procesuālo noteikumu piemērošana izpildes dalībvalstī nedrīkst ietekmēt Regulas Nr. 44/2001 lietderīgo iedarbību, pārkāpjot ar to izvirzītos principus (spriedumi, 1985. gada 3. oktobris, Capelloni un Aquilini, 119/84, EU:C:1985:388, 21. punkts, kā arī 2009. gada 28. aprīlis, Apostolides, C‑420/07, EU:C:2009:271, 69. punkts).
29

Uzraudzības funkcijas, kuras viņa nodrošina darba vietā, parasti pilda ar vēl vienu apsargu, izņemot šādus laikposmus, kuros viņa tās pilda viena pati: no pirmdienas līdz ceturtdienai – no pusnakts līdz plkst. 8.00, piektdienās – no plkst. 2.00 līdz 8.00, sestdienās – no plkst. 3.00 līdz 8.00 un svētdienās – no plkst. 1.00 līdz 8.00.
“1)

Vai – ņemot vērā spriedumu [2014. gada 27. februāris, Pohotovosť (C‑470/12, EU:C:2014:101)] un [Tiesas] apsvērumus, kas ir izteikti arī [šī sprieduma] pamatojuma 46. punktā, – Savienības tiesību līdzvērtības principam ir pretrunā tiesiskais regulējums, kas, pastāvot ar likumu aizsargāto interešu un patērētāja tiesību aizsardzības no negodīgiem līguma noteikumiem līdzvērtībai, bez atbildētāja patērētāja piekrišanas liedz juridiskai personai, kuras darbības joma ir patērētāju kolektīva aizsardzība no negodīgiem līguma noteikumiem un kura ir domāta Direktīvas [93/13] 7. panta 1. punktā, kas ir transponēts ar Civilkodeksa 53.a panta 1. un 2. punktu, paredzētā mērķa sasniegšanai, kā personai, kas iestājas lietā, piedalīties tiesvedībā no paša sākuma un šajā tiesvedībā patērētāja labā efektīvi izmantot tiesiskās aizsardzības līdzekļus, lai viņu aizsargātu pret negodīgu līguma noteikumu sistemātisku izmantošanu, kaut gan citos gadījumos vēl vienam lietas dalībniekam (personai, kas iestājas lietā), kura interese ir definēt tiesvedības priekšmeta materiālās (īpašuma) tiesības un kas iestājas tiesvedībā, atbalstot atbildētāju, nav vajadzīga piekrišana, kuru devis atbildētājs, kura atbalstam notiek iestāšanās lietā, lai iestātos lietā no paša sākuma un efektīvi izmantotu tiesiskās aizsardzības līdzekļus atbildētāja labā?
10

No šī pielikuma 1. punkta izriet, ka produkts, kas sastāv no termiski apstrādātām, kaltētām kviešu miltu nūdelēm (aptuveni 80 g) un garšvielām (aptuveni 11 g), kurš ir sagatavots mazumtirdzniecībai bļodiņā un ir gatavs lietošanai pēc tam, kad tam pievienotas garšvielas un verdošs ūdens (maksimāli 200 ml), ir klasificējams KN apakšpozīcijā 19023010. Atbilstoši šīs klasifikācijas pamatojumam būtiskāko īpašību nosaka nūdeles, ņemot vērā to salīdzinoši lielo proporciju šī izstrādājuma sastāvā.
Atšķirībā no lietām, kurās tika pieņemti šī sprieduma 31. punktā minētie spriedumi, pamatlietā attiecīgās preces netika apzīmētas ar attiecīgajām preču zīmēm, kad tās tika ieviestas un laistas apgrozībā tirgū EEZ teritorijā pēc to nodošanas muitas noliktavas procedūrā. Atšķirībā arī no citiem šī sprieduma 34.–39. punktā minētājiem spriedumiem nešķiet, ka trešās personas līdz šīm brīdim jebkādā veidā būtu izmantojušas attiecīgajām preču zīmēm identiskus apzīmējumus vai tām līdzīgus apzīmējumus, it īpaši to komercsaziņā. Tas atšķir pamatlietas apstākļus arī no tiem, kas atspoguļoti 2010. gada 8. jūlija sprieduma Portakabin (C‑558/08, EU:C:2010:416) 86. punktā, kuru min iesniedzējtiesa un kurā Tiesa norādīja, ka gadījumā, ja bez preču zīmes īpašnieka piekrišanas tālākpārdevējs noņem norādi par šo preču zīmi no precēm un aizstāj šo norādi ar etiķeti, kurā ir norādīts tālākpārdevēja nosaukums, kā rezultātā attiecīgo preču ražotāja preču zīme ir pilnībā paslēpta, preču zīmes īpašnieks ir tiesīgs iebilst pret to, ka tālākpārdevējs izmanto minēto preču zīmi šādas tālākpārdošanas reklāmai, jo šāda darbība apdraud preču zīmes pamatfunkciju.
44

Tālāk, no šo dažādo mērķu esamības Tiesa izsecināja, ka Savienības likumdevējs ir vēlējies veicināt priekšlaicīgu pensionēšanos lauksaimniecības jomā, lai uzlabotu lauksaimniecību dzīvotspēju un radītu ekonomisku stimulu gados vecākiem lauksaimniekiem agrāk pārtraukt savu darbību apstākļos, kādos viņi parasti to nedarītu, savukārt vecuma pensijas papildinājums vai papildu ienākums ir tikai vienas no Regulas Nr. 1257/1999 piemērošanas sekām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 7. jūlijs, Polija/Komisija, C‑210/15 P, nav publicēts, EU:C:2016:529, 39. punkts).
46

Turklāt papildus Direktīvas 1999/5 12. panta 1. punkta otrās daļas formulējuma, konteksta, kā arī pēdējās minētās mērķa analīzei šā sprieduma 35. punktā ietverto interpretāciju apstiprina Komisijas paskaidrojošā piezīme attiecībā uz Direktīvas 1999/5 interpretāciju. Sadaļā ar nosaukumu “Ambiguity in Annex III to the Directive” no šīs piezīmes izriet, ka, ja saskaņotajos standartos ir norādīti visi svarīgie radio tehnisko testu kompleksi saistībā ar radioiekārtu, izgatavotājam, kurš tos izpilda, uz šīs iekārtas nav jānorāda pilnvarotās iestādes identifikācijas numurs. Minētajā piezīmē ir uzsvērts, ka pilnvarotā iestāde neiesaistās Direktīvas 1999/5 III pielikumā minētajā atbilstības procedūrā, ja izgatavotājs ir pielietojis saskaņotos standartos, un ka līdz ar to šīs direktīvas 12. panta 1. punkta otrajā daļā izteiktais pienākums nav piemērojams, ja izgatavotājs ir pielietojis saskaņotos standartus.
48

Turklāt iesniedzējtiesa šaubās par to, vai šajā lietā ir nozīme 2010. gada 28. oktobra spriedumam Axa UK (C‑175/09, EU:C:2010:646). Šajā ziņā jānorāda, kā ģenerāladvokāts ir minējis secinājumu 59.–63. punktā, ka šajā spriedumā Tiesa nav pārbaudījusi, vai lietā, kurā pieņemts minētais spriedums, aplūkotā pakalpojumu sniegšana atbilst kritērijam, kurš ieviests ar Tiesas agrāko judikatūru, lai identificētu darījumu, kas skar maksājumus un pārskaitījumus, no kura jau izrietēja, ka šajā ziņā atbilstīgais kritērijs ir tas, vai attiecīgās pakalpojumu sniegšanas rezultātā ir veiktas juridiskas un finansiālas izmaiņas, kas ir raksturīgas naudas summas pārskaitīšanai (skat. spriedumus, 1997. gada 5. jūnijs, SDC, C‑2/95, EU:C:1997:278, 53. un 66. punkts, kā arī 2001. gada 13. decembris, CSC Financial Services, C‑235/00, EU:C:2001:696, 26.–28. punkts), bet gan savā analīzē ir koncentrējusies uz jautājumu, vai šī pakalpojumu sniegšana ietilpst jēdzienā “parādu piedziņa” Sestās direktīvas 13. panta B daļas d) punkta 3. apakšpunkta izpratnē, kas ir kļuvis par PVN direktīvas 135. panta 1. punkta d) apakšpunktu.
33

Mast‑Jägermeister uzskata, ka no Regulas Nr. 6/2002 36. un 38. panta un Regulas Nr. 2245/2002 4. panta 1. punkta e) apakšpunkta, kā arī no 10. panta 1. punkta c) apakšpunkta un 2. punkta nozīmes un mērķa izriet, ka iesniegšanas datuma piešķiršanai nav jābūt atkarīgai no dizainparauga attēlojuma izvērtēšanas, vai to ir iespējams fiziski reproducēt, skatpunkta.
27

Proti, kā to rakstveida apsvērumos ir izklāstījusi Eiropas Komisija, īpašās jurisdikcijas normu neizņēmuma un fakultatīvais raksturs izriet ne vien no Regulas Nr. 1215/2012 mērķiem un sistēmas, bet arī no paša 8. panta 3) punkta formulējuma, kurā ir norādīts, ka personu “var arī” iesūdzēt atbilstoši šim noteikumam, bet ne, ka tam jānotiek vienīgi tā.
56

Šajā lietā no iesniedzējtiesas konstatējumiem izriet, ka, lai gan tādā PZKT, par kādu ir runa pamatlietā, pašā par sevi nav ietverti pozitīvi priekšraksti, tā tomēr ļauj atkāpties no pastāvošajām pilsētbūvniecības noteikumiem. Šī tiesa precizē, ka PZKT noteikšana ar apstrīdēto rīkojumu ietver nākotnes pilsētplānošanas projekta principa pieņemšanu, kurš var tikt realizēts ar atkāpju no spēkā esošo pilsētbūvniecības noteikumu vieglākas piemērošanas. Šajā ziņā tā norāda, ka saskaņā ar VTLPĪEK 127. panta 3. punktu un tajā paredzētajiem nosacījumiem būvatļaujas, kuras izsniegtas saistībā ar ģeogrāfisko zonu, kas noteikta ar PZKT, var atkāpties no sektora plāna, pašvaldības attīstības plāna un pašvaldības pilsētvides noteikumiem.
2

Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp People Over Wind, vides aizsardzības nevalstisku organizāciju, un Peter Sweetman, no vienas puses, un Coillte Teoranta (turpmāk tekstā – “Coillte”), Īrijas valstij piederošu sabiedrību, kas darbojas mežsaimniecības nozarē, no otras puses, par būvdarbiem, kas vajadzīgi, lai uzstādītu kabeli, ar kuru vējparks tiek pieslēgts elektroenerģijai.
25

Šajā pieprasījumā atbilstoši paziņojumam – kas prasīts Īstenošanas regulas Nr. 1189/2011 15. pantā –, kurā bija apliecināts, ka nosacījumi, kas Direktīvā 2010/24 ir izvirzīti savstarpējās palīdzības procedūras sākšanai, ir izpildīti, bija ietverta šāda informācija: – “The claim(s) is (are) not contested” [“Prasījums(-i) nav apstrīdēts(-i)”]; – “The claim(s) may no longer be contested by an administrative appeal/by an appeal to the courts” [“Prasījums(-i) vairs nevar tikt apstrīdēts(-i) ar administratīvu prasību/prasību tiesā”]; – “Appropriate recovery procedures have been applied in the State of the applicant authority but will not result in the payment in full of the claim” [“Piemērotas piedziņas procedūras ir izmantotas pieprasījuma iesniedzējas iestādes valstī, bet to rezultātā netiks samaksāts viss prasījums”].
4

Minētās direktīvas 32. pantā “Pamatnolīgumi” ir it īpaši paredzēts: “[..] 2. Visos pamatnolīguma slēgšanas posmos līdz pat līguma slēgšanas tiesību piešķiršanai, ko veic saskaņā ar minēto pamatnolīgumu, līgumslēdzējas iestādes ievēro reglamentu, kas minēts šajā direktīvā. Pamatnolīguma puses izraugās pēc piešķiršanas kritērijiem, kas noteikti saskaņā ar 53. pantu. Līguma slēgšanas tiesības pamatnolīguma satvarā piešķir saskaņā ar 3. un 4. punktā paredzēto procedūru. Šo procedūru drīkst piemērot tikai to līgumslēdzēju iestāžu un komersantu starpā, kas jau sākotnēji ir pamatnolīguma puses. Piešķirot līguma slēgšanas tiesības pamatnolīguma satvarā, puses nekādos apstākļos nedrīkst būtiski grozīt minētā pamatnolīguma noteikumus, jo īpaši 3. punktā minētajā gadījumā. [..] 4. Ja pamatnolīgumu noslēdz ar vairākiem komersantiem, tad pēdējiem jābūt vismaz trim, ciktāl atlases kritērijiem atbilstošu komersantu skaits un/vai piešķiršanas kritērijiem atbilstošu pieņemamu piedāvājumu skaits ir pietiekams. To līgumu slēgšanas tiesības, kuru pamatā ir ar vairākiem komersantiem noslēgts pamatnolīgums, var piešķirt kādā no šādiem veidiem: – piemērojot pamatnolīgumā paredzētos noteikumus un neizsludinot konkursu, vai – ja pamatnolīgumā nav paredzēti visi noteikumi un ja puses atkal konkurē ar tiem pašiem vai, vajadzības gadījumā, precizētiem noteikumiem, vai, attiecīgā gadījumā, citiem noteikumiem, kas minēti pamatnolīguma specifikācijās, saskaņā ar šādu procedūru: a) par katru līgumu, kura slēgšanas tiesības paredzēts piešķirt, līgumslēdzējas iestādes rakstveidā apspriežas ar komersantiem, kas spēj izpildīt līgumu; b) līgumslēdzējas iestādes nosaka termiņu, kas ir pietiekami ilgs, lai varētu iesniegt piedāvājumus par katru atsevišķu līgumu, ņemot vērā tādus faktorus kā līguma priekšmeta sarežģītības pakāpe un piedāvājumu iesūtīšanai vajadzīgais laiks; c) piedāvājumus iesniedz rakstveidā, un to saturs ir konfidenciāls tik ilgi, līdz beidzas atbildes sniegšanai atvēlētais laiks; d) līgumslēdzējas iestādes katra atsevišķa līguma slēgšanas tiesības piešķir tam pretendentam, kas iesniedzis visizdevīgāko piedāvājumu, vērtējot pēc pamatnolīguma specifikācijās paredzētajiem piešķiršanas kritērijiem.”
Direktīvas 2009/72 28. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tādas sistēmas kā pamatlietā aplūkotās, kuras dalībvalsts ir kvalificējusi kā slēgtas sadales sistēmas šā panta 1. punkta izpratnē, tā šajā statusā var atbrīvot tikai no pienākumiem, kuri ir paredzēti minētā panta 2. punktā, neskarot to, ka šīs sistēmas turklāt var būt atbilstīgas arī citiem šajā direktīvā paredzētiem atbrīvojumiem, it īpaši tās 26. panta 4. punktā paredzētajam atbrīvojumam, ja tās izpilda tajā paredzētos nosacījumus – par to ir jāpārliecinās iesniedzējtiesai. Katrā ziņā šī dalībvalsts nevar minētās sistēmas iekļaut atsevišķā sadales sistēmu kategorijā, lai tām piešķirtu šajā direktīvā neparedzētus atbrīvojumus.

(skat. 51. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Lieta C‑425/17

Günter Hartmann Tabakvertrieb GmbH & Co. KG

pret

Stadt Kempten

(Bayerischer Verwaltungsgerichtshof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesību aktu tuvināšana – Tabakas izstrādājumu ražošana, noformēšana un pārdošana – Direktīva 2014/40/ES – Aizliegums laist tirgū orālai lietošanai paredzētus tabakas izstrādājumus – Jēdzieni “košļājamā tabaka” un “tabaka orālai lietošanai” – Smalki samaltas tabakas pasta (Thunder Chewing Tobacco) un poraini celulozes porciju maisiņi ar smalki sagrieztu tabaku (Thunder Frosted Chewing Bags)

Kopsavilkums – Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 17. oktobra spriedums

Tiesību aktu tuvināšana – Tabakas izstrādājumu ražošana, noformēšana un pārdošana – Direktīva 2014/40 – Piemērošanas joma – Košļāšanai paredzēti tabakas izstrādājumi – Jēdziens – Vērtēšanas kritēriji

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/40 2. panta 6. un 8. punkts)

Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/40/ES (2014. gada 3. aprīlis) par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas un saistīto izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu un ar ko atceļ Direktīvu 2001/37/EK, 2. panta 8. punkts, lasot to kopā ar šīs direktīvas 2. panta 6. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tabakas izstrādājumi, kas paredzēti košļāšanai, šo normu izpratnē ir tikai tādi tabakas izstrādājumi, kurus nevar patērēt citādi kā vien košļājot, un valsts tiesai tas ir jānosaka, ņemot vērā visas attiecīgo izstrādājumu objektīvās īpašības, tādas kā to sastāvs, konsistence, iesaiņojuma veids un, attiecīgā gadījumā, tas, kā tos faktiski lieto patērētāji.

Proti, kā to norādījusi arī Eiropas Komisija, no Direktīvas 2014/40 sagatavošanas darbiem ir secināms, ka, šīs direktīvas 2. panta 6. punktā minētajam “košļājamās tabakas” jēdzienam pievienojot apstākļa vārdu “vienīgi”, Savienības likumdevējs ir vēlējies precizēt šo jēdzienu, lai ierobežotu iespējas orālai lietošanai paredzētu tabakas izstrādājumu aizliegumu apiet, atkārtoti mēģinot “snus” veida tabakas izstrādājumus tirgot kā “košļājamo tabaku”. No tā izriet, ka par “tabakas izstrādājumiem, kas paredzēti košļāšanai” Direktīvas 2014/40 2. panta 8. punkta izpratnē var tikt kvalificēti tikai tādi izstrādājumi, kurus nevar patērēt citādi kā košļājot, proti, kuru aktīvās vielas mutē izdalīties var tikai košļāšanas rezultātā. Savukārt šādi nevar tikt kvalificēts tāds tabakas izstrādājums, kurš, lai arī to var košļāt, tomēr ir paredzēts sūkāšanai, proti, izstrādājums, kuru pietiek turēt mutē, lai no tā izdalītos aktīvās vielas.

(skat. 31.–33. un 36. punktu un rezolutīvo daļu)