LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 166/40

Prasība, kas celta 2018. gada 15. martā – Lipitalia 2000 un Assograssi/Komisija

(Lieta T-189/18)

(2018/C 166/52)

Tiesvedības valoda – itāļu

Lietas dalībnieki

Prasītājas: Lipitalia 2000 SpA (Turīna, Itālija), Assograssi – Associazione Nazionale Produttori Grassi e Proteine Animali (Buccinasco, Itālija) (pārstāvis: M. Moretto, advokāts)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasījumi

Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

— atzīt, ka Eiropas Komisija, nenododama regulatīvās komitejas balsojumam – saskaņā ar Lēmuma 1999/[468]/EK 5.a pantā paredzēto procedūru – projektu, kurā izklāstīti pasākumi, ar kuriem tiks pārskatīts Regulas Nr. 999/2001 IV pielikuma V nodaļas E iedaļas 2. punktā joprojām noteiktais aizliegums eksportēt tādu organisko mēslojumu un augsnes ielabotājus, kuru sastāvā ir no atgremotājiem iegūtas pārstrādātas dzīvnieku olbaltumvielas, nav izpildījusi pienākumus, kas tai izriet no Regulas Nr. 999/2001, Regulas Nr. 178/2002 un Regulas Nr. 1069/2009, kā arī vispārējiem nediskriminācijas un samērīguma principiem;

— piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasītājas apgalvo, ka – lai arī kopš 2017. gada 1. jūlija Komisija, ņemdama vērā govju sūkļveida encefalopātijas (Bovine Spongiform Encephalophaty – BSE) epidemioloģiskās situācijas kraso uzlabošanos Savienībā, no jauna ir atļāvusi no atgremotājiem iegūtu pārstrādātu dzīvnieku olbaltumvielu (PDO) eksportu – šīs pašas no atgremotājiem iegūtās PDO saturošo organisko mēslojumu un augsnes ielabotāju (OMAI) eksports neizskaidrojamā kārtā joprojām ir aizliegts Regulas Nr. 999/2001 IV pielikuma V nodaļas E iedaļas 2. punktā. Šis aizliegums tiek piemērots, neskatoties uz to, ka gandrīz visas dalībvalstis tagad jau tiek kvalificētas kā vērā neņemama BSE riska valstis, un lai arī starptautiskais standarts, ko noteicis Starptautiskais Epizootiju birojs (Office international des épizooties – OIE), neparedz šādu aizliegumu attiecībā uz OMAI, kuru izcelsmes vieta ir šādi kvalificētas valstis.

Turklāt prasītājas uzskata, ka Savienība – pretēji OIE noteiktajam starptautiskajam standartam – aizliedz (no atgremotājiem iegūtās PDO saturošos) OMAI eksportēt pat tad, ja to izcelsmes vieta ir dalībvalstis, kurās ir vērā neņemams risks, taču atļauj šos pašus produktus tirgot savā teritorijā. Bez tam tā pat atļaujot no trešajām valstīm, kuru vidū ir arī valstis, kurās BSE risks ir kontrolēts vai nenosakāms, ievest gan PDO, tostarp no atgremotājiem iegūtās, gan tādus PDO saturošus produktus kā, piemēram, OMAI.

Zaudējumi, kas Savienībā esošajiem saimnieciskās darbības subjektiem ir radušies no tā, ka tiek aizliegts eksportēt no atgremotājiem iegūtos PDO saturošus OMAI, ir milzīgi.

Prasības pamatošanai prasītāji apgalvo, ka Savienības tiesībās Komisijai ir uzlikts pienākums rīkoties, lai šo situāciju atrisinātu.

Konkrēti, prasītāju ieskatā:

1. Neesot izpildīts pienākums, kas Komisijai izriet no Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 999/2001 (2001. gada 22. [maijs]), ar ko paredz noteikumus dažu transmisīvo sūkļveida encefalopātiju profilaksei, kontrolei un apkarošanai (OV 2001, L 147, 1. lpp.), 7. panta un 5. panta 1. un 3. punkta, Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 178/2002 (2002. gada 28. [janvāris]), ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu (OV 2002, L 31, 1. lpp.), 5. panta 3. punkta un 7. panta un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1069/2009 (2009. gada 21. oktobris), ar ko nosaka veselības aizsardzības noteikumus attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes blakusproduktiem un atvasinātajiem produktiem, kuri nav paredzēti cilvēku patēriņam, un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 1774/2002 (Dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu regula) (OV 2009, L 300, 1. lpp.), 43. panta 4. punkta.