ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 10/24

Prasība, kas celta 2019. gada 17. oktobrī – Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste

(Lieta C-767/19)

(2020/C 10/33)

Tiesvedības valoda – franču

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: O. Beynet, Y. G. Marinova, pārstāvji)

Atbildētāja: Beļģijas Karaliste

Prasījumi

— konstatēt, ka Beļģijas Karaliste nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (1) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2009/73/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/55/EK atcelšanu (2) paredzētos pienākumus, pareizi netransponējot: — Direktīvu 2009/72/EK un 2009/73/EK 9. panta 1. punkta a) apakšpunktu, — Direktīvas 2009/72/EK 37. panta 4. punkta a) un b) apakšpunktu un Direktīvas 2009/73/EK 41. panta 4. punkta a) un b) apakšpunktu, — Direktīvas 2009/72/EK 37. panta 6. punkta a), b) un c) apakšpunktu un 9. punktu, un Direktīvas 2009/73/EK 41. panta 6. punkta a), b) un c) apakšpunktu un 9. punktu, — Direktīvas 2009/72/EK 37. panta 10. punktu un Direktīvas 2009/73/EK 41. panta 10. punktu,

— piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasības priekšmets ir Beļģijas kļūdaina Direktīvu 2009/72 un 2009/73, kuras attiecīgi ir par elektroenerģijas iekšējo tirgu un par dabasgāzes iekšējo tirgu, transponēšana. Minētajās direktīvās tostarp ir paredzēti noteikumi par elektroenerģijas un gāzes pārvades sistēmu darbības, no vienas puses, efektīvu nodalīšanu no piegādes un ražošanas darbībām, no otras puses, lai novērstu diskriminācijas risku sistēmu pārvaldīšanas jomā. Lai sasniegtu minētajās direktīvās noteiktos mērķus, tajās ir arī paredzēta neatkarīga valstu regulatīvo iestāžu ieviešana.

Komisija uzskata, ka Beļģijas Karaliste esot nepietiekami transponējusi šīs direktīvas attiecībā uz diviem būtiskiem aspektiem, proti, attiecībā uz pilnīgas īpašumtiesību nodalīšanas un noteikumu par valstu regulatīvo iestāžu kompetenču un neatkarību ieviešanu.

(1) OV 2009, L 211, 55. lpp.

(2) OV 2009, L 211, 94. lpp.
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 15. oktobrī iesniedza Conseil d’État (Beļģija) – T.H.C./Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

(Lieta C-755/19)

(2019/C 423/36)

Tiesvedības valoda – franču

Iesniedzējtiesa

Conseil d’État

Pamatlietas puses

Prasītājs: T.H.C.

Atbildētājs: Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

Prejudiciālais jautājums

Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (1) (pārstrādāta versija) 46. pants, saskaņā ar kuru pieteikuma iesniedzējiem jānodrošina tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību saistībā ar lēmumiem “par to starptautiskās aizsardzības pieteikumu”, un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāda valsts procesuālā tiesību norma kā 1980. gada 15. decembraloi sur l’accès au territoire, le séjour, l’établissement et l’éloignement des étrangers [likuma par ārvalstnieku ieceļošanu, uzturēšanos, apmešanos uz dzīvi un izraidīšanu] 39/57. panta 1. punkta otrās daļas 3. punkta 2. teikums, lasot to kopā ar tā paša likuma 57/6. panta 3. punkta pirmās daļas 5. punktu un 57/6/2. panta 1. punktu, kurā termiņš, lai pārsūdzētu lēmumu par secīga starptautiskās aizsardzības pieteikuma, ko iesniedzis trešās valsts valstspiederīgais, nepieņemamību, ir noteikts “piecas” kalendārās dienas, skaitot no administratīvā lēmuma paziņošanas dienas, ja “ārvalstnieks sava pieteikuma iesniegšanas brīdī atrodas noteiktā vietā, kas minēta [šī paša likuma] 74/8. un 74/9. pantā vai arī tas ir nodots valdības rīcībā”?

(1) OV 2013, L 180, 60. lpp.
4)

Vai 1995. gada 26. jūlija Konvencijas par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (7) nolūkos termins [atlīdzināms] “kaitējums” norāda tikai uz to nepamatoti iegūto līdzekļu daļu, kas tieši saistīta ar krāpniecisko rīcību, vai norāda arī uz izdevumiem, kas faktiski radušies un ir pamatoti ar dokumentiem un iemaksas izmantojumu, ja no pierādījumiem izriet, ka to izmaksa bijusi nepieciešama, lai maskētu krāpniecisku rīcību, aizkavētu krāpnieciskās rīcības atklāšanu un iegūtu visu piešķirtā valsts atbalsta summu?
C 280/30

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 17. jūnijā iesniedza High Court (Īrija) — Friends of the Irish Environment Limited/Commissioner for Environmental Information

(Lieta C-470/19)

(2019/C 280/41)

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

High Court

Pamatlietas puses

Prasītāja: Friends of the Irish Environment Limited

Atbildētājs: Commissioner for Environmental Information

Pirmais lietas dalībnieks, kas iestājies lietā: Courts Service of Ireland

Prejudiciālais jautājums

Vai kontrolēta piekļuve tiesu dokumentiem par procesu, kurā ir pieņemts galīgais spriedums, notecējis termiņš pārsūdzības iesniegšanai un nav iesniegta pārsūdzība vai pieteikums par turpināšanu, bet noteiktos apstākļos ir iespējami turpmāki pieteikumi, ir “tiesu varas” īstenošana Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 28. janvāra Direktīvas 2003/4/EK (1) par vides informācijas pieejamību sabiedrībai un par Padomes Direktīvas 90/313/EEK atcelšanu 2. panta 2. punkta nozīmē?

(1) OV 2003, L 41, 26. lpp.
8)

Tiek jautāts, vai Direktīvas 93/13 3. pantam un EST judikatūrai ir pretrunā tas, ka valsts judikatūrā var tikt uzskatīts, ka patērētājam ir jāzina per se, ka komisijas maksu par saistībām iekasēšana ir parasta finanšu iestāžu prakse; un līdz ar to aizdevējam nav jāsniedz pierādījumi par to, ka par noteikumu ir notikusi atsevišķa apspriešanās, vai, gluži pretēji, aizdevējam katrā ziņā ir jāpierāda, ka par to ir notikusi atsevišķa apspriešanās.
3)

Ja atbilde uz otrā jautājuma b) daļu ir apstiprinoša: a) Vai Tiesas 2000. gada 26. septembra spriedums lietā C-205/98 (2)– (Nr. 138) ir jāsaprot tādējādi, ka ievērojamu izmaksu pārsniegšanu galu galā vairs nevar kompensēt ar tiesvedībā iesniegtu ex post izmaksu aprēķinu, lai pierādītu, ka noteiktā autoceļu nodevas likme rezultātā faktiski nepārsniedz attiecināmās izmaksas? b) Gadījumā, ja uz trešā jautājuma a) daļu tiek sniegta noraidoša atbilde: Vai, veicot ex post izmaksu aprēķinu, pēc aprēķina perioda beigām ir pilnībā jābalstās uz faktiskajām izmaksām un faktiskajiem no autoceļu nodevas gūtajiem ieņēmumiem, tas ir, neņemot vērā sākotnējos prognozes aprēķinos izdarītos attiecīgos pieņēmumus?
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) iesniedza 2019. gada 15. aprīlī — Milis Energy SpA/Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dello Sviluppo Economico, Gestore dei Servizi Energetici SpA — GSE

(Lieta C-306/19)

(2019/C 213/17)

Tiesvedības valoda — itāļu

Iesniedzējtiesa

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Pamatlietas puses

Prasitāja: Milis Energy SpA

Atbildētāji: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dello Sviluppo Economico,

Gestore dei Servizi Energetici SpA — GSE

Prejudiciālais jautājums

Vai Eiropas Savienības tiesības liedz piemērot tādu valsts tiesību normu kā Leģislatīvā dekrēta 91/2014, kas pārveidots par Likumu 116/2014, 26. panta 2. un 3. punktā ietvertā norma, kas būtiski samazina vai kavē to stimulu izmaksu, kuri ir jau piešķirti saskaņā ar likumu un definēti, pamatojoties uz īpašiem līgumiem, kurus elektroenerģijas no fotoelementu konversijas ražotāji ir parakstījuši ar Gestore dei servizi energetici S.p.A., kas ir par šo funkciju atbildīgā publisko tiesību sabiedrība; it īpaši, vai šāda valsts tiesību norma ir saderīga ar vispārējiem Eiropas Savienības tiesiskās paļāvības, tiesiskās drošības, lojālas sadarbības un lietderīgas iedarbības tiesību principiem; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 16. un 17. pantu; Direktīvu 2009/28/EK (1) un tajā paredzēto tiesisko regulējumu atbalsta shēmu jomā; LESD 216. panta 2. punktu, it īpaši saistībā ar Eiropas Enerģētikas hartas nolīgumu?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/28/EK (2009. gada 23. aprīlis) par atjaunojamo energoresursu izmantošanas veicināšanu un ar ko groza un sekojoši atceļ Direktīvas 2001/77/EK un 2003/30/EK (OV 2009, L 140, 16. lpp.).
2)

Par “ierašanās uz reģistrāciju” fakta pierādīšanas pienākumu Ja atbilde uz 1. jautājuma a) daļu ir apstiprinoša, proti, gadījumā, ja Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris) 3. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir piemērojams kompensācijai, ko pieprasa pasažieris, kurš ir cietis lidojuma kavēšanās dēļ: a) Vai 3. panta 2. punkta a) apakšpunktā paredzētie nosacījumi ir regulas piemērošanas priekšnosacījumi, kuru iestāšanās ir jāpierāda patērētājam, vai arī tie ir pamats aviosabiedrības atbrīvošanai [no pienākuma izmaksāt kompensāciju], ļaujot tai uzrādīt pasažieru reģistru, lai pierādītu, ka patērētājs nav ieradies uz reģistrāciju “kā paredzēts un laikā, ko iepriekš rakstveidā (tostarp elektroniski) norādījis gaisa pārvadātājs, ceļojuma rīkotājs vai pilnvarots ceļojuma aģents, vai, ja laiks nav norādīts, ne vēlāk kā 45 minūtes pirms norādītā izlidošanas laika”, kā noteikts Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris) 3. panta 2. punkta a) apakšpunktā, ņemot vērā tehnoloģiju attīstību, kas ļauj tagad izdot digitālās iekāpšanas kartes elektroniski, kā arī to, ka uz papīra iekāpšanas kartēm vairs netiek likts laika zīmogs, ka līdz ar to nav pienākuma fiziski ierasties pie reģistrācijas letes un ka vienīgi aviosabiedrību rīcībā ir visa informācija par pasažieru reģistrāciju līdz pat reģistrācijas slēgšanai? b) Vai lietderīgas iedarbības princips, Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris) mērķi un pasažieru un, vispārīgi, patērētāju augstais aizsardzības līmenis, kas garantēts ar Regulu (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris) vai ar citām Kopienu tiesību normām, liedz uzlikt tikai pasažierim pienākumu pierādīt, ka viņš ir ieradies uz reģistrāciju “kā paredzēts un laikā, ko iepriekš rakstveidā (tostarp elektroniski) norādījis gaisa pārvadātājs, ceļojuma rīkotājs vai pilnvarots ceļojuma aģents, vai, ja laiks nav norādīts, ne vēlāk kā 45 minūtes pirms norādītā izlidošanas laika”, kā noteikts Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris) 3. panta 2. punkta a) apakšpunktā, ņemot vērā tehnoloģiju attīstību, kas ļauj izdot digitālās iekāpšanas kartes elektroniski, kā arī to, ka uz papīra iekāpšanas kartēm vairs netiek likts laika zīmogs, ka līdz ar to nav pienākuma fiziski ierasties pie reģistrācijas letes un ka vienīgi aviosabiedrību rīcībā ir visa informācija par pasažieru reģistrāciju līdz pat reģistrācijas slēgšanai?
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 14. martā iesniedza Gerechtshof te Amsterdam (Nīderlande) — Dexia Nederland BV/XXX

(Lieta C-229/19)

(2019/C 187/49)

Tiesvedības valoda — holandiešu

Iesniedzējtiesa

Gerechtshof te Amsterdam

Pamatlietas puses

Prasītāja: Dexia Nederland BV

Atbildētājs: XXX

Prejudiciālie jautājumi

Vai Direktīva 93/13 (1) ir jāinterpretē tādējādi, ka noteikums, ņemot vērā šajā direktīvā paredzētos kritērijus, ir uzskatāms par negodīgu jau tādēļ vien, ka šis noteikums, to novērtējot atbilstoši visiem apstākļiem līguma slēgšanas brīdī, kas ar to bijuši saistīti, ietver iespēju radīt ievērojamu un nepamatotu nelīdzsvarotību atkarībā no tā, kādi apstākļi iestājas līguma darbības laikā, it īpaši tāpēc, ka noteikumā kā iespējama priekšrocība, kas rodas pārdevējam vai piegādātājam līguma pirmstermiņa izbeigšanas brīdī, iepriekš ir noteikta atlikušās līzinga summas konkrēta procentuālā daļa, kas ir atkāpe no piemērojamajiem valsts tiesību aktu noteikumiem, saskaņā ar kuriem šāda priekšrocība nav iepriekš noteikta, bet gan ir jānosaka, ņemot vērā līguma izbeigšanas apstākļus, kas ar to saistīti, it īpaši procentu likmi, ar kādu pirms termiņa saņemtā summa var tikt ieguldīta atlikušajā laika periodā?

(1) Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.).
2)

Vai Savienības pilsoņu izslēgšana no īpašu no iemaksām neatkarīgu naudas pabalstu saņemšanas Regulas Nr. 883/2004 (3) 3. panta 3. punkta, 70. panta 2. punkta izpratnē ir saderīga ar nediskriminācijas principu, kas noteikts LESD 18. pantā, skatot to kopsakarā ar Regulas Nr. 883/2004 4. pantu, ja viņiem ir uzturēšanās tiesības saskaņā ar Regulas Nr. 492/2011 10. pantu un viņi ir iekļauti sociālā nodrošinājuma vai ģimenes pabalstu sistēmā Regulas Nr. 883/2004 3. panta 1. punkta izpratnē?
2)

Vai pietiek ar to, ka tāds politikas pasākums vai vispārīgs regulējums kā lietā aplūkotie instrumenti daļēji ierobežo par atļauju izsniegšanu kompetentās iestādes rīcības brīvību, lai to uzskatītu par “plānu vai programmu” SVN direktīvas 2. panta a) punkta izpratnē, pat ja tas nav prasība vai priekšnoteikums, kas vajadzīgs atļaujas izsniegšanai, vai tajā nav paredzēts noteikt pamatprincipus turpmākām atļaujām, lai gan Savienības likumdevēja skatījumā šis mērķis ir daļa no jēdziena “plāni un programmas”?
1.

Saskaņā ar Direktīvas 2004/49/EK 21. pantu dalībvalstīm ir pienākums nodrošināt, ka 19. pantā minētās avārijas un starpgadījumus izmeklē organizācija, kas darbojas pastāvīgi un kurā ir vismaz viens izmeklētājs, kas, notiekot avārijai vai starpgadījumam, spēj veikt atbildīgā izmeklētāja funkcijas. Šai iestādei organizatoriski, juridiski un lēmumu pieņemšanā ir jābūt neatkarīgai no infrastruktūras pārvaldītājiem, dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumiem, par maksas iekasēšanu atbildīgām iestādēm, par infrastruktūras jaudas iedalīšanu atbildīgām iestādēm un pilnvarotās iestādes, un visām tādām personām, kuru intereses var būt pretrunā ar izmeklēšanas iestādei uzticētajiem uzdevumiem. Bez tam tā darbojas neatkarīgi no drošības iestādes un neatkarīgi no dzelzceļu regulatoriem.
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 27. novembrī iesniedza Sąd Najwyższy (Polija) — JA/Skarb Państwa reprezentowany przez Sejm Rzeczypospolitej Polskiej, Senat Rzeczypospolitej Polskiej, Prezes Rady Ministrów, Minister Sprawiedliwości i Minister Finansów

(Lieta C-745/18)

(2019/C 164/04)

Tiesvedības valoda — poļu

Iesniedzējtiesa

Sąd Najwyższy

Pamatlietas puses

Prasītājs: JA

Atbildētāja: Skarb Państwa — Sejm Rzeczypospolitej Polskiej, Senat Rzeczypospolitej Polskiej, Prezes Rady Ministrów, Minister Sprawiedliwości, Minister Finansów

Prejudiciālie jautājumi

Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (1) (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 73. pants un 78. panta a) punkts, kā arī iepriekš spēkā esošie Padomes Sestās direktīvas 77/388/EEK (2) (1977. gada 17. maijs) par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze 11. panta A daļas 1. punkta a) apakšpunkts un 11. panta A daļas 2. punkta a) apakšpunkts, ko vērtē Tiesas judikatūrā noteikto dalībvalstu pienākumu izmaksāt atlīdzību vispārējo principu kontekstā (skat. it īpaši Tiesas spriedumus: 1991. gada 19. novembris, C-6/90 un C-9/90, Andrea Francovich un Danila Bonifaci u.c./Itālijas Republika, EU:C:1991:428; 1996. gada 5. marts, apvienotās lietas C-46/93, Brasserie du Pecheur/Vācijas Federatīvā Republika un C-48/93, The Queen/Secretary of State for Transport ex parte Factortame Ltd u.c., EU:C:1996:79), ir jāsaprot tādējādi, ka no 2004. gada 1. maija tie dalībvalstij, kas tajā dienā iestājās Eiropas Savienībā, rada pienākumu pieņemt tiesību normas, kurās maksātnespēja administratoram ir paredzēta atlīdzība, tai pieskaitot pievienotās vērtības nodokli (PVN), kas maksājams par šo atlīdzību?

(1) OV 2006, L 348, 1. lpp.

(2) OV 1977, L 145, 1. lpp.
8)

Ja atbilde uz septīto prejudiciālo jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīvas 2008/94/EK 8. pantam ir tieša iedarbība, kā rezultātā jebkurš darba ņēmējs uz to var atsaukties valsts tiesā, arī tad, ja, kaut arī viņš saņem vismaz pusi no pabalstiem, kas izriet no viņa iegūtajām tiesībām saņemt pensiju, tomēr viņa ciestie zaudējumi darba devēja maksātnespējas dēļ ir uzskatāmi par nesamērīgiem?
4.

Vispārējā tiesa esot arī kļūdaini nospriedusi, ka attiecīgās preču zīmes ir fonētiski identiskas, uzskatīdama, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja neesot sniegusi pierādījumu tam, ka pirmo zilbju “ti” un “TAI” skanējums angļu valodā runājošai sabiedrībai nav identisks, un ka nekas nenodalot attiecīgo apzīmējumu izrunu. Tieši pretēji, Vispārējā tiesa esot bez jebkādiem pierādījumiem un kļūdaini uzskatījusi, ka burtu secība “ti” tiek vienmēr izrunāta “tai”. Šim apgalvojumam neesot pierādījumu. Vārds “ti” angļu valodā neeksistējot. Tādējādi burtu secība vienmēr tiekot izrunāta tikai atbilstoši attiecīgam vārdam piemērojamiem lingvistiskiem noteikumiem. Pats par sevi saprotams esot tas, ka eksistē neskaitāmi vārdi, kuros burtu secība “ti” netiek izrunāta kā “tai”, tādi kā “trick”, “ticket”, “till”, “timbal”, “timberland”, “tin”, “tincture”, “tinder”, “tip”, “trigger” un daudzi citi, tāpat kā apstrīdētā preču zīme “tigha”. Slavenās angļu bērnu grāmatas Vinnijs Pūks [Winnie-the-Pooh] viens no galvenajiem varoņiem ir dzīvnieks ar vārdu “Tigger”, ko izrunā kā [tɪɡə]. Tādējādi visos gadījumos, kad pēc “ti” esošo patskani izrunā īsi, neesot tādas izrunas kā “tai”. Apelācijas sūdzības iesniedzēja to esot apgalvojusi no paša sākuma. Nedz atbildētājs, nedz arī persona, kas iestājusies lietā, neesot iesniegusi pierādījumu par pretējo. Tādējādi apelācijas sūdzības iesniedzējai neesot bijis jāsniedz pierādījums par acīmredzamo.
Apelācijas sūdzība, ko 2018. gada 5. decembrīFoundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 25. septembra spriedumu lietā T-328/17 Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO

(Lieta C-766/18 P)

(2019/C 82/11)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (pārstāvji: S. Malynicz QC, S. Baran, Barrister, V. Marsland, Solicitor)

Citi lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, M. J. Dairies EOOD

Prasījumi

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

— pieņemt izskatīšanai apelācijas sūdzību par Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-328/17 Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/Eiropas Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), EU:T:2018:594, un apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumu par atcelšanu;

— piespriest Birojam un personai, kas iestājusies lietā, segt savus un atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

1. Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, nepiešķirot kolektīvajai preču zīmei “HALLOUMI” atbilstošo statusu un aizsardzību, kura Regulā par Eiropas Savienības preču zīmi ir prasīta attiecībā uz šādām kolektīvajām preču zīmēm, un tādējādi esot pārkāpusi Regulas par Eiropas Savienības preču zīmi 74. pantu.

2. Konkrēti, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, piemērojot pilnībā negrozītu pieeju saistībā ar kolektīvās preču zīmes “HALLOUMI” atšķirtspējas vērtējumu un to darot pretrunā Regulas par Eiropas Savienības preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunktam.

3. Vispārējā tiesa ir nepareizi izvērtējusi un piemērojusi Tiesas nolēmumu apvienotajās lietās C-673/15 P to C-676/15 P The Tea Board/EUIPO (“Tea Board”) un Tiesas motivēto rīkojumu lietā C-392/12 P Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus Named Halloumi/ITSB (“HELLIM”) un nav nodrošinājusi lietderīgu iedarbību spriedumam lietā C-196/11 P Formula One Licensing/ITSB, EU:C:2012:314 (“F1”).
—

Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds notikums kā šajā lietā aplūkotais, proti, gaisa satiksmes vadības dispečeru streiks teritorijā, kuru ir jāšķērso gaisa kuģim, kas lido no kādas ārpus streika skartās teritorijas esošas lidostas uz kādu ārpus streika skartās teritorijas esošu lidostu, ir jāuzskata par aviopārvadātāja ikdienas darbībai raksturīgu notikumu un līdz ar to nav kvalificējams par “ārkārtēju apstākli”, kas atbrīvotu aviopārvadātāju no pienākuma maksāt kompensāciju pasažieriem gadījumā, ja tiek atcelts ar attiecīgo lidmašīnu veicamais reiss?
2)

Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai preces pārvadā “piegādātājs vai cita persona viņa vārdā”, ja pircējs noslēdz līgumu ar piegādes uzņēmumu un ir piemērojams viens no šādiem noteikumiem, un, ja tā ir, tad kurš(-i): a) Pircējam praktiski nav citas izvēles kā tikai izmantot piegādes uzņēmumu. b) Pircējam ir tikai piegādātāja, nevis piegādes uzņēmuma kontaktinformācija. c) Piegādātājs un piegādes uzņēmums vienojas par cenu, ko maksās piegādes uzņēmums, pircējam nemaksājot. d) Piegādātājs atbrīvo pircēju no piegādes maksas, piešķirot preces cenai atlaidi. e) Piegādātājs saņem piegādes maksu no pircēja un nodod to trešajai personai – piegādes uzņēmumam. f) Līguma noteikumiem, kuros ir noteikts, kad īpašuma tiesības pāriet uz pircēju, nav komerciālas jēga, taču tam nav nozīmes praksē, jo piegādātājs atlīdzina pircējam izmaksas par jebkādiem zaudējumiem precēm piegādes laikā. g) Attiecībā uz piegādes izmaksām, ja rodas problēma ar sākotnējo piegādi: i) atbilstoši līgumam ar pircēju piegādātājam ir pienākums atlīdzināt izmaksas, ko pircējs jau samaksājis; ii) atbilstoši līgumam ar pircēju piegādātājam nav pienākuma atlīdzināt šos maksājumus, bet praktiski tas notiek; iii) abos gadījumos piegādātājs (un nevis piegādes uzņēmums) sedz šīs kompensācijas izmaksas; un/vai iv) atbilstoši līgumam ar pircēju piegādātājam ir pienākums samaksāt gan izmaksas par aizstājēju preču nosūtīšanu, gan arī ar piegādi saistītās izmaksas; vai v) atbilstoši tā līgumam ar pircēju piegādājam ir pienākums apmaksāt izmaksas par aizstājēju preču nosūtīšanu, bet nevis par to piegādi, tomēr praksē tas to dara [?]
b)

jo it īpaši valdības sniegtās garantijas aizņēmumiem, par kuriem šī vienība slēdz līgumus, tai atņem kontroli pār savām saistībām, nepārbaudot šādas garantijas mērķi un sekas, atkarībā no tās pazīmēm konkrētajā lietā un to pamatojošās ekonomiskās situācijas?