ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
36

Protams, no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka Eurovia sākotnēji samaksāja tikai daļu no cenas, kas bija jāmaksā par pamatlietā aplūkoto pakalpojumu, un tikai pēc tam, kad 2010. gadā tiesas ceļā tika galīgi noteikta kopējā maksājamā summa, Eurovia samaksāja visu šo cenu. Tomēr no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka pamatlietā nav jāizlemj jautājums par to, vai uz šādiem apstākļiem var attiekties šīs tiesību normas, bet tas ir par to, vai nodokļu administrācijai bija pamats uzskatīt, ka Eurovia noteiktais tiesību atskaitīt par šo pakalpojumu samaksāto PVN noilguma termiņš varēja sākties, pirms tika izsniegts rēķins par šo pakalpojumu.
14

RN un Home Credit2013. gada 4. martā noslēdza patēriņa kredītlīgumu par summu 3359,14 EUR. Līgumā bija minēta ikmēneša maksājumu summa (89,02 EUR), procentu likme (19,62 %) un GPL (kā intervāls no 21,5 % līdz 22,4 %). Līgumā bija arī precizēts, ka GPL ir atkarīga no tā, kurā dienā naudas līdzekļi tiks izsniegti RN, un ka viņš par to tiks informēts pēc šīs dienas.
24

Tomēr iesniedzējtiesa norāda, ka rehabilitācijas pabalstam ir noteiktas iezīmes, kas to varētu tuvināt invaliditātes pabalstam. Šī pabalsta piešķiršana esot atkarīga no iemaksu veikšanas likumā noteiktajā (slimības un pensijas) apdrošināšanas sistēmā un, lai to piešķirtu, ir jāpaiet noteiktam nogaidīšanas laikam. Turklāt to var pieprasīt, vienīgi iesniedzot invaliditātes pensijas pieteikumu pensiju apdrošināšanas iestādē.
3)

FVE Holýšov I s.r.o., FVE Stříbro s.r.o., FVE Úsilné s.r.o., FVE Mozolov s.r.o., FVE Osečná s.r.o., Solarpark Rybníček s.r.o., FVE Kněžmost s.r.o., Hutira FVE – Omice a.s., Exit 90 SPV s.r.o., Onyx Energy s.r.o., Onyx Energy projekt II s.r.o., Photon SPV 1 s.r.o., Photon SPV 3 s.r.o., Photon SPV 4 s.r.o., Photon SPV 6 s.r.o., Photon SPV 8 s.r.o., Photon SPV 10 s.r.o., Photon SPV 11 s.r.o., Antaris GmbH, Michael Göde, NGL Business Europe Ltd, NIG NV, GIHG Ltd, Radiance Energy Holding Sàrl, ICW Europe Investments Ltd, Photovoltaik Knopf Betriebs‑GmbH, Voltaic Network GmbHet WA Investments‑Europa Nova Ltd, atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas saistīti ar galveno apelācijas sūdzību.
156

Lai noteiktu, vai tādas valsts tiesību normas kā tās, kas ir ietvertas Likuma par KRS 44. panta 1.a–4. punktā, var būt pretrunā LES 19. panta 1. punkta otrajai daļai, vispirms ir jāatgādina, vienlaikus atkārtojot visus šī sprieduma 108.–136. punktā izklāstītos apsvērumus, ka eventuālas pārsūdzības iespējas neesamība saistībā ar tiesnešu iecelšanas amatā augstākajā tiesā procedūru – kā jau tika uzsvērts šī sprieduma 129. punktā – dažos gadījumos var nebūt problemātiska no to prasību aspekta, kas izriet no Savienības tiesību normām, it īpaši no LES 19. panta 1. punkta otrās daļas. Savukārt tas var būt citādi, ja pastāv tiesību normas, ar kurām tiek mazināta līdz šim pastāvošo šāda veida pārsūdzību efektivitāte, it īpaši tad, ja to pieņemšana, aplūkota kopā ar citiem atbilstošiem elementiem, kas raksturo šādu iecelšanas procedūru konkrēto valsts tiesību un faktisko apstākļu kontekstā, šķiet, var radīt attiecīgajām personām sistēmiska rakstura šaubas par šādu procedūru rezultātā iecelto tiesnešu neatkarību un objektivitāti.
Pirmkārt, attiecībā uz to, vai, veicot pārbaudi par to, vai no Direktīvas 2000/78 2. panta 2. punkta b) apakšpunkta i) punkta skatpunkta ir piemērots ierobežojums, kas izriet no pasākuma, kurš ir ieviests, lai nodrošinātu politiskās, filozofiskās un reliģiskās neitralitātes politiku, ir jāņem vērā attiecīgās dažādās tiesības un brīvības, vispirms ir jāatgādina, kā Tiesa to jau ir konstatējusi, veicot jēdziena “reliģija” interpretāciju Direktīvas 2000/78 1. panta nozīmē, ka Savienības likumdevējs šīs direktīvas 1. apsvērumā ir atsaucies uz pamattiesībām, kādas ir garantētas ECPAK, kuras 9. pantā paredzēts, ka ikvienam cilvēkam ir tiesības uz domu, pārliecības un ticības brīvību, šīs tiesības it īpaši ietver brīvību praktizēt savu reliģiju vai pārliecību gan vienatnē, gan kopā ar citiem, publiski vai privāti, pielūdzot, izpildot reliģiskas vai rituālas ceremonijas, ievērojot paražas un sludinot mācību. Turklāt šajā pašā apsvērumā Savienības likumdevējs uz dalībvalstu kopīgajām konstitucionālajām tradīcijām tostarp ir atsaucies kā uz Savienības tiesību vispārējiem principiem. Starp šīm tiesībām, kuras izriet no kopīgajām tradīcijām un kuras ir no jauna apliecinātas Hartā, ir Hartas 10. panta 1. punktā nostiprinātā domu, pārliecības un ticības brīvība. Šīs tiesības ietver brīvību mainīt ticību vai pārliecību un brīvību individuāli vai kolektīvi un publiski vai privāti paust ticību vai pārliecību lūgšanās, mācībās, ieražās un ceremonijās. Kā izriet no Paskaidrojumiem attiecībā uz Pamattiesību hartu (OV 2007, C 303, 17. lpp.), tās 10. panta 1. punktā garantētās tiesības atbilst ECPAK 9. pantā garantētajām tiesībām un saskaņā ar Hartas 52. panta 3. punktu tām ir tāda pati nozīme un piemērošanas joma (spriedums, 2017. gada 14. marts, G4S Secure Solutions, C‑157/15, EU:C:2017:203, 26. un 27. punkts).
44

Proti, no šiem punktiem viennozīmīgi izriet, ka Vispārējā tiesa nosprieda, ka Komisijai vispirms bija jānosaka proporcija, kas pastāv starp to naudas soda daļu, par kuras samaksu ACW bija solidāri atbildīga kopā ar GEA un CPA, un to naudas soda daļu, par kuras samaksu tā bija solidāri atbildīga vienīgi kopā ar GEA, un pēc tam jāsadala ACW piemērotais naudas soda samazinājums starp abām solidaritātes attiecībām, piemērojot to pašu proporciju.
6

No Slovēnijas Republikas atbildes, kas datēta ar 2017. gada 23. novembri, izriet, ka šajā datumā transponēšanas pasākumi bija vienīgi sagatavošanas stadijā un tiem vajadzēja tikt pieņemtiem 2018. gada aprīlī. Tādēļ Komisija 2018. gada 26. janvārī nosūtīja minētajai dalībvalstij argumentētu atzinumu, aicinot to veikt pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Deleģētās FITD II prasības divu mēnešu laikā no šī atzinuma saņemšanas brīža.
34

Šajā gadījumā no iesniedzējtiesas lēmuma izriet, ka nodokļa maksātājs ir uzbūvējis nekustamā īpašuma kompleksu, kas sastāv no septiņiem dzīvokļiem, un ka tas ir atskaitījis PVN par šī kompleksa būvniecību, jo tas tika izmantots ar nodokli apliekamiem darījumiem. Pēc minētā kompleksa saņemšanas, kas PVN iekasēšanas nolūkā bija preču piegāde valsts tiesību aktu, ar kuriem tiek īstenota PVN direktīvas 14. panta 3. punktā paredzētā iespēja, izpratnē, nodokļa maksātājs izīrēja četrus no šiem dzīvokļiem, un šis darījums bija atbrīvots no PVN.
113

Taču jānorāda – kā izriet no nosacījuma par iepriekšējas licences pastāvēšanu, šis nosacījums ir domāts kā tāds, kas attiecas uz visām izglītības iestādēm neatkarīgi no to izcelsmes, un tādējādi tas neietver nekādu diskriminējošu aspektu. Līdz ar to GATS XX panta 2. punktā paredzētais noteikums šajā lietā nav piemērojams. No tā izriet, ka šis nosacījums Ungārijai neļauj atsaukties uz atkāpi no GATS XVII panta paredzētā nacionālā režīma piemērošanas pienākuma.
67

Šajā ziņā Tiesa citastarp ir nospriedusi, ka dalībvalsts, kas nenosaka Savienības pašu resursu prasījuma tiesības un nenodod Komisijas rīcībā attiecīgo summu, lai gan nav izpildīts neviens no Regulas Nr. 1150/2000 17. panta 2. punktā minētajiem nosacījumiem, neizpilda savus pienākumus, kas izriet no Savienības tiesību normām un it īpaši no Lēmumu 2000/597 un 2007/436 2. un 8. panta (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2005. gada 15. novembris, Komisija/Dānija, C‑392/02, EU:C:2005:683, 68. punkts, 2007. gada 18. oktobris, Komisija/Dānija, C‑19/05, EU:C:2007:606, 32. punkts, kā arī 2014. gada 3. aprīlis, Komisija/Apvienotā Karaliste, C‑60/13, nav publicēts, EU:C:2014:219, 50. punkts).
3)

Ja atbilde uz pirmo un otro jautājumu ir apstiprinoša, vai Hartas 47. pantam kopsakarā ar LESD 267. pantu, ievērojot Tiesas judikatūru Itālijas valsts atbildības jomā par to, ka tās pēdējās instances tiesa acīmredzami ir pārkāpusi [Savienības] tiesisko regulējumu, 2003. gada 30. septembra spriedumā Köbler (C‑224/01, EU:C:2003:513), 2006. gada 13. jūnija spriedumā Traghetti del Mediterraneo (C‑173/03, EU:C:2006:391) un 2011. gada 24. novembra spriedumā Komisija/Itālija (C‑379/10, nav publicēts, EU:C:2011:775), ir pretrunā 1988. gada 13. aprīļalegge no 117 – Risarcimento dei danni cagionati nell’esercizio delle funzioni giudiziarie e responsabilità civile dei magistrati (Likums Nr. 117 par to zaudējumu atlīdzināšanu, kas ir nodarīti, veicot tiesas spriešanas funkcijas, un tiesnešu civiltiesisko atbildību) (1988. gada 15. aprīļaGURI Nr. 88) 2. panta 3. un 3.bis punkts, kas paredz tiesas atbildību ar nodomu izdarīta pārkāpuma un nopietna pārkāpuma gadījumos, “ja tiek acīmredzami pārkāpts likums, kā arī [..] Savienības tiesības”, un kas liek valsts tiesai izvēlēties – un jebkura izvēle būs pamats civiltiesiskajai un disciplinārajai atbildībai attiecībā pret valsti lietās, kurās galvenie lietas dalībnieki ir valsts pārvaldes iestādes, it īpaši, kad lietu skatošais tiesnesis ir miertiesnesis, kurš strādā noteikta laika darbu bez faktiskas juridiskās, finansiālās un sociālās aizsardzības, kā aplūkojamajā gadījumā, vai pārkāpt valsts tiesību normu, nepiemērojot to un piemērojot [..] Savienības tiesības, kā tās interpretējusi Tiesa, vai savukārt pārkāpt [..] Savienības tiesības, piemērojot valsts tiesību normas, kuras liedz atzīt tiesību efektīvu aizsardzību un ir pretrunā Direktīvas 2003/88 1. panta 3. punktam un 7. pantam, [Pamatnolīguma] 2. un 4. klauzulai un Hartas 31. panta 2. punktam?”
2

Šis lūgums tika iesniegts tiesvedībā starp SI un Brompton Bicycle Ltd (turpmāk tekstā – “Brompton”), no vienas puses, un Chedech/Get2Get (turpmāk tekstā – “Get2Get”), no otras puses, saistībā ar prasību par autortiesību pārkāpumu, kas celta pret pēdējo minēto sabiedrību.
36

Turklāt, runājot par nodokļu neitralitātes principu, no Tiesas judikatūras, protams, izriet, ka dalībvalstis saskaņā ar Direktīvas 2006/112 173. panta 2. punkta c) apakšpunktu attiecīgajam darījumam var piemērot metodi vai sadales kritēriju, kas atšķiras no metodes, kuras pamatā ir apgrozījums, ar nosacījumu, ka saskaņā ar šo nodokļu neitralitātes principu šī metode garantē precīzāku PVN priekšnodokļa atskaitāmās daļas noteikšanu nekā tā, kas izriet no metodes, kura balstīta uz apgrozījumu, piemērošanas. Tādējādi jebkurai dalībvalstij, kas nolemj atļaut vai uzlikt nodokļu maksātājam pienākumu veikt atskaitījumu, pamatojoties uz visu preču vai pakalpojumu vai to daļu izmantojumu, ir jānodrošina, ka atskaitīšanas tiesību aprēķināšanas metodes ar visaugstāko precizitāti ļauj konstatēt to daļu no PVN, kas attiecas uz darījumiem, kuri dod tiesības uz atskaitījumu. Nodokļu neitralitātes princips, kas ir raksturīgs kopējai PVN sistēmai, prasa, lai atskaitāmā nodokļa summas aprēķināšanas noteikumi objektīvi atspoguļotu to izdevumu par jaukta veida darījumos izmantojamām precēm un pakalpojumiem faktisko daļu, kas ir saistīti ar darījumiem, no kuriem var atskaitīt nodokli (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 18. oktobris, Volkswagen Financial Services (UK), C‑153/17, EU:C:2018:845, 51. un 52. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
54

No iepriekš izklāstītā izriet, ka B3020. pozīcija, kura ir pārņemta Regulas Nr. 1013/2006 V pielikuma 1. daļas B sarakstā, attiecas tikai uz atkritumiem, kas atbilst katram papīra, kartona un papīra izstrādājumu atkritumu veidam, kuri ir minēti šīs pozīcijas dažādajos ievilkumos. Tādējādi nupat minētā neaptver tādus atkritumu maisījumus, kas sastāv no atkritumiem, kuri, ņemti atsevišķi, ietilptu šajos atsevišķajos ievilkumos. Līdz ar to šādi maisījumi nevar tikt klasificēti atkritumu zaļajā sarakstā, kurš ietverts Regulas Nr. 1013/2006 III pielikumā, kas izslēdz to pakļaušanu šīs regulas 18. pantā paredzētajām vispārējas informācijas prasībām atbilstoši minētās regulas 3. panta 2. punkta a) apakšpunktam.
31

2014. gada 4. februārī šķīrējtiesa noraidīja Forcing Development prasību. Tā nosprieda, ka no Maksājumu pakalpojumu likuma 99. panta pirmās daļas, kā arī no Direktīvas 2007/64 izrietošos pienākumus PrivatBank bija izpildījusi, jo Snoras bija saņēmusi no PrivatBank attiecīgā maksājuma rīkojuma izpildei vajadzīgo naudas summu. Šķīrējtiesas ieskatā, Maksājumu pakalpojumu likums neuzliek maksātāja maksājumu pakalpojumu sniedzējam pienākumu turēt savos kontos pietiekamus naudas līdzekļus visu savu klientu iespējamo maksājumu rīkojumu tūlītējai izpildei. Šajā likumā maksājumu pakalpojumu sniedzējiem esot vienīgi noteikts termiņš – ne vēlāk kā līdz lietotāju maksājuma rīkojumu saņemšanas dienai sekojošās nākamās darba dienas beigām –, kādā ir jāizpilda šie rīkojumi un līdz ar to jākreditē saņēmēja vai šā saņēmēja pakalpojumu sniedzēja konts par vajadzīgo summu.
18

Iesākumā ir jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru ar LESD 267. pantu iedibinātās sadarbības starp valstu tiesām un Tiesu procedūras ietvaros tai ir jāsniedz valsts tiesai noderīga atbilde, kas ļautu izlemt tās izskatīšanā esošo strīdu. No šī viedokļa Tiesai vajadzības gadījumā tai iesniegtie jautājumi ir jāpārformulē. Apstāklis, ka valsts tiesa prejudiciālo jautājumu ir izteikusi, formāli atsaucoties uz noteiktām Savienības tiesību normām, neliedz Tiesai sniegt šai tiesai visus interpretācijas elementus, kas tai var būt noderīgi, izspriežot izskatāmo lietu, neatkarīgi no tā, vai šī tiesa savu jautājumu formulējumā uz tiem ir vai nav atsaukusies. Šajā ziņā Tiesai no visas valsts tiesas sniegtās informācijas kopuma, it īpaši no iesniedzējtiesas nolēmuma pamatojuma, ir jānošķir tie Savienības tiesību elementi, kuriem ir nepieciešama interpretācija, ņemot vērā strīda priekšmetu (spriedums, 2019. gada 28. marts, Cogeco Communications, C‑637/17, EU:C:2019:263, 35. punkts).
27

Tomēr no Tiesas judikatūras izriet, ka tad, ja interpretējamie termini minēti normā, kura veido izņēmumu no principa vai – konkrētāk – no Savienības tiesību normām, kas paredz patērētāju aizsardzību, tie ir jāinterpretē šauri (spriedums easyCar, 21. punkts un tajā minētā judikatūra).
35

Šajos apstākļos Cour de cassation nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu: “Vai [Direktīvas 2008/95 5. panta 1. punkta b) apakšpunkts, kā arī 10. un 12. pants] ir jāinterpretē tādējādi, ka īpašnieks, kurš nekad nav izmantojis savu preču zīmi un kura tiesības uz to tika atceltas, beidzoties piecu gadu laikposmam, skaitot no tās reģistrācijas publicēšanas, var saņemt atlīdzību par pārkāpuma rezultātā nodarīto kaitējumu, atsaucoties uz savas preču zīmes pamatfunkcijas apdraudējumu, kas radies no tā, ka trešā persona pirms tiesību atcelšanas datuma izmantoja minētajai preču zīmei līdzīgu apzīmējumu, lai apzīmētu preces un pakalpojumus, kas ir identiski vai līdzīgi tiem, attiecībā uz kuriem šī preču zīme ir reģistrēta?”
35

Šajā ziņā nav strīda par to, ka noteiktais atalgojuma papildu maksājums, kas paredzēts Saksijas‑Anhaltes federālās zemes 2015. gada 18. decembra un 2016. gada 8. decembra likumā, tika piešķirts attiecīgajiem tiesnešiem un ierēdņiem, lai nodrošinātu, ka viņi saņem atalgojumu atbilstoši viņu pienākumu nozīmīgumam, kā tas ir noteikts Pamatlikumā, par laikposmu no 2008. gada 1. janvāra līdz 2011. gada 31. decembrim, procentuālā apmērā no saņemtās pamatalgas, un pamatalgas līmenis katrai amata pakāpei, šos tiesnešus un ierēdņus pieņemot darbā, tika noteikts atbilstoši to vecumam saskaņā ar agrāko likumu par ierēdņu atalgojumu. Tiesa noteica, ka Direktīvas 2000/78 2. pants un 6. panta 1. punkts nepieļauj tādu valsts pasākumu, saskaņā ar kuru katras amata pakāpes ietvaros ierēdņa vai tiesneša pamatalgas līmenis, viņu pieņemot darbā, tiek noteikts atkarībā no viņa vecuma (spriedums, 2014. gada 19. jūnijs, Specht u.c., no C‑501/12 līdz C‑506/12, C‑540/12 un C‑541/12, EU:C:2014:2005, 52. punkts).
36

Līdz ar to šai tiesai pirmā jautājuma kontekstā ir šaubas par secinājumiem, kādi jāizdara no šīs konstatācijas par Polijas tiesību nesaderīgumu ar Pamatlēmumu, it īpaši par to, vai šādā gadījumā tai ir jāatstāj nepiemērota valsts tiesību norma, ja to nav iespējams interpretēt atbilstīgi, vai arī – nepastāvot citām saderīgām valsts tiesību normām – tā ir jāaizstāj ar Pamatlēmuma noteikumu.
14

Komisijas Īstenošanas lēmuma 2013/63/ES (2013. gada 24. janvāris), ar ko pieņem pamatnostādnes par to, kā īstenojami īpaši nosacījumi attiecībā uz veselīguma norādēm, kas izklāstīti Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1924/2006 10. pantā (OV 2013, L 22, 25. lpp., un labojums – OV 2013, L 272, 56. lpp.), pielikuma 3. punktā “Atsauce uz vispārīgu, nekonkrētu labvēlīgu ietekmi uz veselību: 10. panta 3. punkts” ir noteikts: “Saskaņā ar 10. panta 3. punktu, nesaņemot iepriekšēju atļauju, bet ievērojot konkrētus nosacījumus, ir pieļaujama vienkāršu, pievilcīgu apgalvojumu izmantošana, kuri atsaucas uz pārtikas produkta vispārīgu, nekonkrētu labvēlīgu ietekmi uz veselību vai labsajūtu. Šādi apgalvojumi patērētājiem var palīdzēt, jo tie informē patērētāju vienkāršāk saprotamā veidā. Tomēr patērētāji tos var viegli pārprast un/vai nepareizi interpretēt, un, iespējams, iztēloties citu/lielāku pārtikas produkta labvēlīgu ietekmi uz veselību nekā tā, kas faktiski iespējama. Tāpēc, sniedzot atsauci uz vispārēju, nekonkrētu labvēlīgu ietekmi uz veselību, tai ir jāpievieno atsauces uz konkrētu veselīguma norādi no Savienības reģistrā iekļauto atļauto veselīguma norāžu saraksta. Regulas nozīmē konkrētajai atļautajai veselīguma norādei, kas pievienota apgalvojumam ar atsauci uz vispārīgu, nekonkrētu labvēlīgu ietekmi uz veselību, jābūt iekļautai “blakus” šādam apgalvojuma vai “pēc tā”. Konkrētajām norādēm no atļauto veselīguma norāžu saraksta ir jābūt kādai saiknei ar vispārējo atsauci. [..] lai izvairītos no patērētāju maldināšanas, pārtikas apritē iesaistītie uzņēmēji ir atbildīgi par to, lai uzskatāmi norādītu saikni starp atsauci uz pārtikas produkta vispārēju, nekonkrētu labvēlīgu ietekmi uz veselību un konkrēto, tai pievienoto atļauto veselīguma norādi. Dažas atļaujas saņemšanai iesniegtās norādes zinātniskā novērtējuma procesā tika atzītas par pārāk vispārējām vai nekonkrētām, lai tās varētu novērtēt. Šīs norādes nevarēja atļaut, tāpēc tās atrodamas neatļauto norāžu sarakstā Savienības uztura un veselīguma norāžu reģistrā. Tas nenozīmē, ka šīm norādēm nevarētu piemērot 10. panta 3. punktā izklāstītās prasības un ka tās tāpēc nevarētu likumīgi izmantot, ja tām pievienota konkrēta norāde no atļauto veselīguma norāžu saraksta saskaņā ar minēto pantu.”
(23)

Pieredze, kas gūta, piemērojot vienotā maksājuma shēmu, liecina par to, ka atsaistītais ienākumu atbalsts daudzos gadījumos tika piešķirts saņēmējiem, kuru lauksaimniecības darbība veidoja tikai nenozīmīgu daļu no viņu kopējās uzņēmējdarbības vai kuru uzņēmējdarbības mērķis nebija saistīts vai ir tikai nelielā mērā saistīts ar lauksaimniecības darbību. Lai novērstu to, ka lauksaimniecības ienākumu atbalstu piešķir šādiem saņēmējiem, kā arī lai nodrošinātu to, ka Kopienas atbalstu pilnībā izmanto, lai nodrošinātu pietiekami augstu dzīves līmeni lauku iedzīvotājiem, būtu jāpiešķir dalībvalstīm pilnvaras saskaņā ar šo regulu līdzīgos gadījumos atturēties no tiešo maksājumu piešķiršanas šādām fiziskām un juridiskām personām.”
8

Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 17. pants ir formulēts šādi: “Ja ierēdnis, kuram ir kāds no Civildienesta noteikumu 35. pantā minētajiem administratīvajiem statusiem, nomirst, pārdzīvojušajam laulātajam, ja nāves brīdī pāris bijis precējies vismaz gadu, un ievērojot [VIII pielikuma] 1. panta 1. punkta un 22. panta noteikumus, ir tiesības saņemt apgādnieka zaudējuma pensiju 60 % apmērā no izdienas pensijas, kuru ierēdnis būtu saņēmis, ja neatkarīgi no darba stāža vai vecuma viņam to būtu tiesības saņemt nāves brīdī. Laulības ilgums netiek ņemts vērā, ja šajā ierēdņa laulībā vai iepriekšējā laulībā ir viens vai vairāki bērni, ar noteikumu, ka pārdzīvojušais laulātais uztur vai ir uzturējis minētos bērnus, vai arī ja ierēdņa nāve ir iestājusies vai nu fiziskas nespējas, vai slimības dēļ, kas iegūta, pildot dienesta pienākumus vai nelaimes gadījumā.”
128

Precīzāk, kā tika atgādināts šī sprieduma 14. punktā, tie lūdza, pirmkārt, Savienības budžetam piemērojamā Finanšu regulā iekļaut tiesību normu, kuras mērķis ir aizliegt Savienībai finansēt darbības, kuras iznīcina cilvēka embrijus vai kuras paredz to iznīcināšanu, otrkārt, priekšlikumā Savienības regulai, ar ko izveido pamatprogrammu pētniecībai un inovācijām, pievienot tiesību normu, lai no jebkāda finansējuma atbilstoši šai pamatprogrammai izslēgtu pētniecības darbības, ar kurām tiek iznīcināti cilvēka embriji, tostarp lai iegūtu cilmes šūnas, un pētniecību, kurā ir paredzēta cilvēka embriju cilmes šūnu izmantošana turpmākajās stadijās, lai tās iegūtu, un, treškārt, Savienības tiesiskajā regulējumā, ar ko izveido finanšu instrumentu sadarbībai attīstības jomā, pievienot tiesību normu, kurā būtībā ir paredzēts, ka no Savienības finansiālā atbalsta tieši vai netieši nedrīkst finansēt abortus.
20

Atsaucoties uz šajā spriedumā rodamajiem faktiskajiem konstatējumiem, iesniedzējtiesa apraksta pamatlietā aplūkotos krūšturus – un pamatlietas puses to nav apstrīdējušas – kā mastektomijas krūšturus, kuri ir paredzēti tam, lai tos nēsātu sievietes, kurām ir veikta vienas vai abu krūšu ķirurģiska noņemšana. Tie ir īpaši paredzēti no silikona izgatavotu krūšu protēžu ievietošanai, un tiem ir pievienotas atveres labajā un kreisajā pusē, lai protēzes noturētu stingri vietā. Citas iezīmes, kas atšķir mastektomijas krūšturi no parasta krūštura, ir platās polsterētās lences, kuras ir novietotas virs katras krūts vidusdaļas, atbalsta krūts protēzes svaru un palīdz izvairīties no liekas spriedzes kakla vai plecu rajonā, ar ko bieži saskaras sievietes pēc šādām ķirurģiskām operācijām. Tie ir arī paredzēti, lai nodrošinātu, ka krūts protēze nejauši nekļūst redzama, un tāpēc tiem ir īpašs piegriezums un forma, kas atšķiras no parasta krūštura formas.
17

Ekonomikas un finanšu ministra 2016. gada 24. novembrī publicētais “Avis aux opérateurs économiques relatif à l’indication de l’origine des marchandises issues des territoires occupés par [l’État d’]Israël depuis juin 1967” [Atzinums saimnieciskās darbības subjektiem saistībā ar preču, kuras nāk no Izraēlas kopš 1967. gada jūnija okupētajām teritorijām, izcelsmes norādīšanu] (JORF 2016, Nr. 273, teksts Nr. 81; turpmāk tekstā – “ministrijas atzinums”) ir formulēts šādi: “Regulā [Nr. 1169/2011] ir paredzēts, ka marķējumā iekļautajām ziņām ir jābūt godīgām. Tās nedrīkst radīt risku, ka patērētājs varētu tikt maldināts, it īpaši attiecībā uz produktu izcelsmi. Tādēļ pārtikas produktiem no Izraēlas okupētajām teritorijām ir jābūt marķētiem tā, lai atspoguļotu šo izcelsmi. [Direction générale de la concurrence, de la consommation et de la répression des fraudes (DGCCRF) du ministère de l’Économie et des Finances français [Francijas Ekonomikas un finanšu ministrijas Konkurences, patērētāju tiesību un krāpšanas apkarošanas ģenerāldirekcija]] attiecīgi vērš uzņēmēju uzmanību uz [Komisijas] skaidrojošo paziņojumu. Tajā jo īpaši precizēts, ka saskaņā ar starptautiskajām tiesībām Golānas augstienes un Rietumkrasts, ieskaitot Austrumjeruzalemi, nav Izraēlas daļa. Tātad nolūkā nemaldināt patērētāju pārtikas produktu marķējumā ir pareizi jānorāda precīza produktu izcelsme neatkarīgi no tā, vai tās norādīšana saskaņā ar Kopienas noteikumiem ir obligāta vai arī uzņēmējs to pievieno brīvprātīgi. Produktiem no Rietumkrasta vai Golānas augstienēm, kuru izcelsme ir apmetnēs, nebūtu pieņemama norāde, kurā minēts tikai “produkts no Golānas augstienēm” vai “produkts no Rietumkrasta”. Pat ja šāda norāde apzīmētu plašāku produkta izcelsmes zonu vai teritoriju, nenorādot papildu ģeogrāfisko informāciju, ka produkts ir no izraēliešu apmetnēm, patērētājs tiktu maldināts par šā produkta patieso izcelsmi. Šādos gadījumos iekavās ir jāpievieno, piemēram, apzīmējums “no izraēliešu apmetnes” vai tamlīdzīgs apzīmējums. Tāpēc varētu izmantot tādus apzīmējumus kā “produkts no Golānas augstienēm (no izraēliešu apmetnes)” vai “produkts no Rietumkrasta (no izraēliešu apmetnes)”.