ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Profesionālai apvienībai, kurai ir jāaizsargā tās locekļu kopējās intereses, principā ir tiesības celt prasību atcelt Komisijas galīgo lēmumu valsts atbalsta jomā tikai divos gadījumos, proti, pirmkārt, tad, ja arī tās pārstāvētie uzņēmumi vai daži no šiem uzņēmumiem var celt prasību individuālā kārtā, un, otrkārt, tad, ja tā var norādīt uz personīgu ieinteresētību, it īpaši tādēļ, ka ar tiesību aktu, kuru tiek lūgts atcelt, ir skarts tās kā sarunu dalībnieces statuss. Šajā ziņā pirmais pieņēmums par prasības, ko ir cēlusi uzņēmumu apvienība, pieņemamību, kas pamatota ar tās biedru pārstāvēšanu, ir tāds, ka apvienība, ceļot savu prasību, to dara viena vai vairāku savu pārstāvēto biedru vietā – ar nosacījumu, ka šie biedri paši varēja celt pieņemamu prasību.

Apvienības celtai prasībai ir procesuālas priekšrocības, kas ļauj izvairīties no liela skaita dažādu prasību, kuras vērstas pret tiem pašiem lēmumiem. Šis pirmais apvienības celtas prasības pieņemamības pieņēmums paredz tādējādi, ka apvienība rīkojas savu biedru vietā. No tā izriet, ka apvienība, kas rīkojas kā savu biedru pārstāve, var celt prasību atcelt tiesību aktu, ja tie paši nav cēluši prasību, lai arī varēja to darīt.

Šāds risinājums neatņem LESD 263. pantam lietderīgo iedarbību un neapdraud ne tiesiskās noteiktības principu, ne apvienības tiesības uz aizstāvību. Apvienību celto prasību pieņemamība tiešām ir atkarīga no tā, vai pārējie lietas dalībnieki, šajā lietā tās biedri, nav cēluši prasību. Tomēr šādu situāciju nevar uzskatīt par nenoteiktības vai nedrošības iemeslu, jo var leģitīmi sagaidīt, ka apvienība, kas atbild par savu biedru interešu aizstāvēšanu, zina par to, ka tie ir cēluši prasības, un otrādi. Turklāt prasītājas apvienības celtās prasības nepieņemamība sakarā ar to, ka tās biedri ir cēluši prasības, neapdraud LESD 263. panta lietderīgo iedarbību un tās tiesības uz aizstāvību, citiem vārdiem sakot, būtībā tās tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā. Ir divas iespējas: vai nu prasītāja apvienība ceļ prasību, lai aizstāvētu savu biedru, kam ir tiesības celt prasību, intereses, un par pieņemamu tiks atzīta apvienības biedra prasība vai apvienības prasība atkarībā no tā, vai kāds no tās biedriem ir vai nav cēlis prasību; vai arī apvienība ceļ prasību, lai aizsargātu savas pašas intereses, un tās prasība var tikt atzīta par pieņemamu, lai gan tās biedri ir cēluši prasības, ja ir pierādīta šādu interešu esamība.

(sal. ar 19., 23., 24. un 29. punktu)
PIRMĀS INSTANCES TIESAS RĪKOJUMS (apelācijas palāta)

2009. gada 12. oktobrī

Lieta T‑283/09 P

Laleh Aayhan u.c.

pret

Eiropas Parlamentu

Apelācija – Civildienests – Palīgdarbinieki – Termiņš apelācijas sūdzības iesniegšanai – Nokavējums – Acīmredzami nepieņemama apelācijas sūdzība

Priekšmets Apelācijas sūdzība, kas iesniegta par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2009. gada 30. aprīļa spriedumu lietā F‑65/07 Aayhan u.c./Parlaments (Krājums‑CDL, I‑A‑1‑0000. un II‑A‑1‑0000. lpp.) un ar kuru tiek lūgts atcelt šo spriedumu

Nolēmums Apelācijas sūdzību noraidīt. Laleh Aayhan un 78 citi bijušie Eiropas Parlamenta palīgdarbinieki, kas uzskaitīti šim spriedumam pievienotajā pielikumā, sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

Kopsavilkums

Tiesvedība – Termiņi prasību celšanai – Noilgums – “Force majeure” – Jēdziens

(Tiesas Statūtu 45. pants)

Jēdzieni “neparedzēti apstākļi” vai “force majeure” Tiesas Statūtu 45. panta otrās daļas izpratnē paredz, ka ir jāpastāv neparastām, no prasītāja gribas neatkarīgām grūtībām, no kurām nebūtu iespējams izvairīties pat ar vislielāko rūpību. Abi šie jēdzieni ietver kādu objektīvu elementu, kas attiecas uz neparastiem un ar personu nesaistītiem apstākļiem, un kādu subjektīvu elementu, kas attiecas uz attiecīgās personas pienākumu nodrošināties pret neparasta notikuma sekām, bez pārmērīgām pūlēm veicot atbilstošus pasākumus. Konkrēti, attiecīgajai personai ir rūpīgi jāseko tiesvedības gaitai un tostarp rūpīgi jāievēro paredzētie termiņi. Tātad force majeure jēdziens nav piemērojams situācijā, kad rūpīga un apdomīga persona objektīvi būtu varējusi novērst prasības celšanai noteiktā termiņa nokavējumu. Tā tas ir arī gadījumā, ja apelācijas sūdzības novēlotas iesniegšanas galvenais iemesls ir apstāklis, ka attiecīgās personas padomdevējs ir izmantojis “nosūtīšanai uz ārvalstīm nederīgu ierakstīta sūtījuma uzlīmi” un līdz ar to nav ievērojis noteiktus kritērijus, kas ļauj pasta pakalpojuma sniedzējam nodrošināt pienācīgu šāda sūtījuma nogādi.

(skat. 19. un 20. punktu)

Atsauces: Tiesa, 1984. gada 12. jūlijs, 209/83 Ferriera Valsabbia/Komisija, Recueil, 3089. lpp., 22. punkts; 1994. gada 15. decembris, C‑195/91 P Bayer/Komisija, Recueil, I‑5619. lpp., 31. un 32. punkts; 2005. gada 18. janvāris, C‑325/03 P Zuazaga Meabe/ITSB, Krājums, I‑403. lpp., 25. punkts; 2007. gada 8. novembris, C‑242/07 P Beļģija/Komisija, Krājums, I‑9757. lpp., 17. punkts.
76

Attiecībā uz pirmo prasītāju norādīto kaitējuma izpausmi, kas saistīta ar to tirgus daļu neatgriezenisku zaudēšanu Eiropas triazolo fungicīdu tirgū, prasītājas būtībā apgalvo, ka, pirmkārt, norādītais kaitējums ir nenovēršams, jo ar apstrīdēto direktīvu faktiski aizliegta flusilazola tirdzniecība, un līdz ar to no 2008. gada 30. jūnija tikšot zaudēti to komercdarbības līdzekļi, kuru pašreizējā neto vērtība, aprēķinos balstoties uz ienākumiem, ko prasītājas varētu gūt no flusilazola tirdzniecības laikā no 2007. gada līdz 2017. gadam, ir aptuveni 84 miljonu euro apmērā.
48

Šajā ziņā prasītāja noraida Komisijas apgalvojumu, kura uzskatot, ka prasītājas individuālā skāruma neesamību nosakot fakts, ka Nomenklatūras komiteja neesot īpaši pārbaudījusi ne attiecīgo preci, ne to atspoguļojošās fotogrāfijas, ne patenta dokumentus. Gluži otrādi, tāds uzmanības trūkums attiecībā uz tās preci liecinot par labas pārvaldības neesamību apstrīdētās regulas pieņemšanas procedūrā. Kā to atklājot sarakste starp prasītāju un IRC, Nomenklatūras komitejas locekļi, to vidū pati Komisija, esot apzinājušies, ka to darba galvenais mērķis esot pārbaudīt AC izstrādāto preces tarifu klasifikāciju, tā kā pēc AC lēmuma šo jautājumu tiem ir nodevušas IRC. Galu galā pats apstāklis, ka ar apstrīdēto regulu prasītājas tiesības izmantot tarifu klasifikāciju pēc AC lēmuma esot apzināti atņemtas, ļaujot to individualizēt salīdzinājumā ar citiem uzņēmējiem.
33

Attiecībā uz individuālu aizskārumu — prasītāja uzskata, ka apstrīdētā regula to ietekmē dažu tai specifisku īpašību dēļ vai kādas faktiskas situācijas dēļ, kas to raksturo salīdzinājumā ar jebkuru citu personu un tādēļ to individuāli izceļ tāpat kā personu, kura būtu lēmuma adresāts.
Lieta T-82/06

Apple Computer International

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

“Prasība atcelt tiesību aktu — Kopējais muitas tarifs — Klasifikācija Kombinētajā nomenklatūrā — Persona, kas nav individuāli skarta — Nepieņemamība”

Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2008. gada 19. februāra rīkojums II - 281

Rīkojuma kopsavilkums

Prasība atcelt tiesību aktu – Fiziskas vai juridiskas personas – Akti, kas tās skar tieši un individuāli

(EKL 230. panta ceturtā daļa un 249. panta otrā daļa; Komisijas Regula Nr. 2171/2005)

Pret Regulu Nr. 2171/2005 par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā vērsta sabiedrības, kas importē un izplata kristālu tipa krāsainos monitorus, prasība atcelt tiesību aktu ir nepieņemama, jo šī regula ir vispārpiemērojams pasākums EKL 249. panta otrās daļas nozīmē, kas attiecas uz objektīvi noteiktām situācijām un rada juridiskas sekas vispārīgi un abstrakti noteiktām personu kategorijām, tostarp produktu, kurus tā apraksta, importētājiem.

Apstākļi, ka klasifikācija Kombinētajā nomenklatūrā tika sākta ar prasītājas lūgumu sniegt saistošu informāciju par tarifiem (“SIT”), ka neviena cita līdzīga prece netika demonstrēta Nomenklatūras komitejā un ka, pamatojoties uz attiecīgā produkta darbības demonstrāciju, dalībvalstīs tika izplatīts tarifu klasifikācijas regulas projekts, kas atsaucās uz attiecīgā veida monitoriem, prasītāju neindividualizē tādā veidā, lai prasību padarītu par pieņemamu. Tikai ārkārtējos apstākļos prasītāju var atzīt par individuāli skartu EKL 230. panta ceturtās daļas izpratnē ar tarifu klasifikācijas regulu. Šādiem apstākļiem nav sakara ne ar iespēju vairāk vai mazāk precīzi noteikt to tiesību subjektu skaitu vai pat identitāti, uz kuriem attiecas kāda pasākuma piemērojamība, jo to piemēro objektīvi noteiktā tiesiskā vai faktiskā situācijā, kuru tas nosaka, ne ar to apstākli vien, ka prasītāja ir vienīgā pilnvarotā attiecīgā produkta importētāja Kopienā.

(sal. ar 47. un 49.–53. punktu)
INFORM ĀCIJA PAR NEPUBLIC ĒTAJIEM NOL ĒMUMIEM 
Priek šmets 
Prasība da ļēji atcelt Komisijas 2006. gada 19. j ūlija L ēmumu 2006/613/EK, ar ko 
atbilst īgi Padomes Direkt īvai 92/43/EEK pie ņem Kopienas noz īmes teritoriju sarakstu 
Vidusj ūras bio ģeogr āfiskajam re ģionam (OV L 259, 1. lpp.), tikt āl, cikt āl vieta ar 
nosaukumu “Ramblas de Gergal, Tabernas y Sur de Sierra Alhamilla ”, kur āatrodas 
prasītājas zemesgabals, tiek noteikta par Vidusj ūras bio ģeogr āfiskaj āreģionāesošu 
Kopienas noz īmes teritoriju 
Rezolut īvādaļa: 
1) pras ību noraid īt kā nepie ņemamu; 
2) Fresyga, SA sedz savus un atl īdzina Komisijas ties āšanās izdevumus. 
Pirm ās instances tiesas (pirm āpalāta) 2008. gada 14. j ūlija r īkojums —
Complejo Agrícola/Komisij a
(lieta T-345/06 )
Prasība atcelt ties ību aktu —Direkt īva 92/43/EEK —Dabisko dz īvotņu, savva ļas faunas 
un floras aizsardz ība —Lēmums 2006/613/EK —Vidusj ūras bio ģeogr āfiskaj āreģionā
esošo Kopienas noz īmes teritoriju saraksts —Apstr īdams akts —Tiešas ietekmes 
neesam ība —Nepie ņemam ība 
II - 138* 
INFORM ĀCIJA PAR NEPUBLIC ĒTAJIEM NOL ĒMUMIEM 
1. Pras ība atcelt ties ību aktu —Pārsūdzami akti —Jēdziens —Akti ar juridiski 
saisto šu iedarb ību (EKL 230. panta pirm ādaļa; Padomes Direkt īvas 92/43 
4. panta 2. un 5. punkts un 6. pants; Komisijas L ēmuma 2006/613 1. panta otr ā
daļa un 1., 2. un 3. pielikums) (sal. ar 25. –29. punktu) 
2. Pras ība atcelt ties ību aktu —Fiziskas vai juridiskas personas —Akti, kas t ās 
skar tie ši un individu āli (EKL 230. panta ceturt ādaļa; Padomes Direk -
tīvas 92/43 4. panta 5. punkts un 6. pants; Komisijas L ēmuma 2006/613 
1. pielikums) (sal. ar 40. –45. punktu) 
Priek šmets 
Prasība da ļēji atcelt Komisijas 2006. gada 19. j ūlija L ēmuma 2006/613/EK, ar ko 
atbilst īgi Padomes Direkt īvai 92/43/EEK pie ņem Kopienas noz īmes teritoriju sarakstu 
Vidusj ūras bio ģeogr āfiskajam re ģionam (OV L 259, 1. lpp.), 1. pantu un 1. pielikumu 
tiktāl, cikt āl vieta ar nosaukumu “Acebuchales de la Campiña Sur de Cádiz ”, kur ā
atrodas pras ītājai piedero ša lauku saimniec ība, tiek noteikta par Vidusj ūras 
bioģeogr āfiskaj āreģionāesošu Kopienas noz īmes teritoriju 
Rezolut īvādaļa: 
1) prasību noraid īt kā nepie ņemamu; 
2) Complejo Agrícola, SA sedz savus un atl īdzina Komisijas ties āšanās izdevumus; 
3) Sp ānijas Karaliste sedz savus ties āšanās izdevumus pati. 
II - 139*
Lieta T-35/06

Honig-Verband eV

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

“Prasība atcelt tiesību aktu — Regula (EK) Nr. 1854/2005 — Aizsargāta ģeogrāfiskās izcelsmes norāde — “Miel de Provence” — Vispārpiemērojams akts — Individuālas skaršanas neesamība — Nepieņemamība”

Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2007. gada 11. septembra rīkojums II - 2868

Rīkojuma kopsavilkums

Prasība atcelt tiesību aktu – Fiziskas vai juridiskas personas – Akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli

(EKL 230. panta ceturtā daļa un EKL 249. panta otrā daļa; Padomes Regulas Nr. 2081/92 7. pants; Komisijas Regula Nr. 1854/2005)

Prasība atcelt tiesību aktu, ko cēlusi Vācijā dibināta medus ražotāju asociācija par Regulu Nr. 1854/2005, kas papildina Regulas Nr. 2400/96 pielikumu attiecībā uz komercnosaukuma reģistrēšanu “Aizsargāto cilmes vietu nosaukumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu reģistrā”, kas ir paredzēts Regulā Nr. 2081/92, nav pieņemama tiktāl, ciktāl tā attiecas uz nosaukuma “Miel de Provence” reģistrēšanu par aizsargātu ģeogrāfiskās izcelsmes norādi.

No vienas puses, šī regula ir vispārpiemērojams tiesību akts EKL 249. panta otrās daļas izpratnē, ņemot vērā, ka atļaujot visiem uzņēmumiem, kuru preces atbilst ģeogrāfiskās un kvalitātes prasībām, tās pārdot ar iepriekš minēto nosaukumu un liedzot šādas tiesības tiem uzņēmumiem, kuru preces neatbilst šiem nosacījumiem, kas attiecas vienādi uz visiem uzņēmumiem, un ir piemērojama objektīvi definētās situācijās un paredz juridiskas sekas attiecībā uz abstrakti apskatītām personu kategorijām.

No otras puses, lai gan nav izslēgts, ka noteikums, kuram pēc tā rakstura un apjoma ir normatīvs raksturs, fizisku vai juridisku personu var skart tieši un individuāli tad, ja konkrētais akts personu skar tās noteiktu un tai raksturīgu īpašību dēļ vai kādas to raksturojošas faktiskas situācijas, salīdzinot ar visām pārējām personām, dēļ, kas tādēļ to individualizē tāpat kā tos, kuriem lēmums ir adresēts, šajā gadījumā tas tā nav.

Pirmkārt, Regulā Nr. 2081/92 paredzētās iebilduma procedūras ietvaros privātpersonām paredzētās procesuālās garantijas ietilpst vienīgi dalībvalstu kompetencē un netiek piemērotas attiecībā pret Komisiju, tādējādi minētā regula Kopienu līmenī privātpersonām nepiešķir specifiskas procesuālas tiesības un tādēļ minētā asociācija nevar izmantot šīs procesuālās tiesības.

Otrkārt, tas, ka vispārpiemērojams tiesību akts varētu atšķirīgi ietekmēt dažādus tiesību subjektus, uz kuriem tas attiecas, jebkurā gadījumā tos neizceļ visu pārējo tirgus dalībnieku vidū, ja šo tiesību aktu piemēro skaidri noteiktā situācijā, kā tas ir šajā gadījumā.

Treškārt, lai regula prasītāju skartu individuāli tāpat kā adresātu, nepietiek ar to, ka, pieņemot regulu, ar kuru reģistrē cilmes vietas nosaukumu, prasītāja atrodas tādā situācijā, ka regulā paredzēto nosacījumu izpildīšanai tai jāveic izmaiņas ražošanas struktūrā.

(sal. ar 39., 41.–43., 47., 53., 54., 57., 61. un 62. punktu)
Keywords

Subject of the case

Rezolutīvā daļa



Keywords

Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Pagaidu pasākumi – Piešķiršanas nosacījumi – Steidzamība – “Fumus boni juris” – Kumulatīvs raksturs (EKL 225. panta 1. punkts, 242. un 243. pants; Pirmās instances tiesas reglamenta 104. panta 2. punkts) (sal. ar 47.–49. punktu)

2. Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Pagaidu pasākumi – Noteikšanas nosacījumi – Steidzamība (EKL 242. un 243. pants; Pirmās instances tiesas reglamenta 104. panta 2. punkts) (sal. ar 51. un 52. punktu)

Subject of the case

Priekšmets

Lūgums apturēt Komisijas Lēmuma par valsts atbalstu C 11/2004 ( ex NN 4/2003) 2. panta, skatot to kopsakarā ar 1. panta 1. punktu, izpildi – Olympiaki Aeroporia – Pārstrukturēšana un privatizācija 2005. gada 14. septembrī

Rezolutīvā daļa

Rezolutīvā daļa:

1) pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

2) atlikt lēmumu par tiesāšanās izdevumiem.
27

Iebilde par nepieņemamību ir izvirzīta pret katru no prasības pieteikumā iekļautajiem iebildumiem, pamatojoties uz to, ka neviens no iebildumiem, kas izriet vai šķietami izriet no prasības pieteikuma, neatbilst skaidrības un precizitātes prasībām, kas noteiktas Reglamenta 44. panta 1. punktā. Tātad jautājums par pieņemamību ir jāizvērtē attiecībā uz katru no iebildumiem, kas vajadzības gadījumā jāgrupē pa izvirzītajiem pamatiem.
Keywords

Summary



Keywords

Prasība atcelt tiesību aktu – Fiziskas vai juridiskas personas – Akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli

(EKL 230. panta ceturtā daļa)

Summary

Prasītāja tieša ietekmēšana kā nosacījums, lai prasību atcelt tiesību aktu EKL 230. panta ceturtās daļas izpratnē varētu atzīt par pieņemamu, prasa, lai apstrīdētais Kopienas pasākums tieši ietekmētu prasītāja tiesisko stāvokli un nepieļautu nekādu rīcības brīvību par šī akta ieviešanu atbildīgajiem adresātiem, jo šī ieviešana ir automātiska un izriet tikai no Kopienu tiesiskā regulējuma, nepiemērojot citus starpnoteikumus. Tas nozīmē, ka gadījumā, ja iestāde Kopienu aktu ir adresējusi dalībvalstij un darbībai, kas dalībvalstij jāveic šī akta izpildei, ir automātisks raksturs vai arī šim aktam ir nepārprotami obligātas sekas, tātad šis akts tieši skar ikvienu personu, kuru skar šī rīcība. Savukārt, ja akts dalībvalstij atstāj iespēju rīkoties vai nerīkoties vai neliek tai rīkoties kādā noteiktā veidā, tā ir šīs dalībvalsts darbība vai bezdarbība, kas tieši skar ietekmēto personu, un nevis pats tiesību akts.

Šajā sakarā Lēmums 2004/69, ar ko atbilstīgi Direktīvai 92/43 par dabisko dzīvotņu aizsardzību pieņem Kopienas nozīmes teritoriju sarakstu Alpu bioģeogrāfiskajam reģionam, kurā par Kopienas nozīmes teritorijām ir noteiktas Vācijas teritorijas, neietekmē nedz zemes gabalu īpašnieku tiesības un pienākumus, nedz šo tiesību īstenošanu, jo tas neuzliek nekādus pienākumus saimnieciskās darbības subjektiem vai privātpersonām un tajā nav noteikumu attiecībā uz Kopienas nozīmes teritoriju aizsardzības režīmu, kā, piemēram, aizsardzības vai atļaujas saņemšanas procedūras pasākumi.

Tāpat no minētās Direktīvas 92/43 izrietošie pienākumi un it īpaši tās 4. un 6. pants, kas ir saistoši dalībvalstīm, tiklīdz ar apstrīdēto lēmumu noteiktas Kopienas nozīmes teritorijas, nav tieši piemērojami minētajiem saimnieciskās darbības subjektiem, jo tiem ir nepieciešama akta pieņemšana no attiecīgās dalībvalsts puses, lai precizētu, kādā veidā tā paredz īstenot attiecīgos pienākumus.

(sal. ar 45.–47. un 52. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Piešķiršanas nosacījumi – Steidzamība – Būtisks un neatgriezenisks kaitējums – Pierādīšanas pienākums – Būtisks un neatgriezenisks kaitējums prasītājai – Finansiāls zaudējums – Situācija, kas varētu apdraudēt prasītājas sabiedrības pastāvēšanu vai kas neatgriezeniski maina tās pozīciju tirgū – Komisijas lēmums par valsts atbalsta atgūšanu

(EKL 242. pants; Pirmās instances tiesas Reglamenta 104. panta 2. punkts)

Summary

Pieteikuma par pagaidu noregulējumu steidzamības raksturs ir jāizvērtē saistībā ar nepieciešamību pieņemt pagaidu lēmumu, lai izvairītos no būtiska un neatgriezeniska kaitējuma nodarīšanas lietas dalībniekam, kas lūdz noteikt pagaidu pasākumus. Pēdējā kompetencē ir iesniegt pierādījumus, ka tas nevar gaidīt pamata prāvas iznākumu, jo tad tas cietīs šādu kaitējumu. Kaitējuma neizbēgamība nav jāpierāda absolūti droši, bet sevišķi, ja kaitējuma iestāšanās ir atkarīga no apstākļu kopuma iestāšanās, pietiek ar to, ka tas ir paredzams pietiekamā varbūtības pakāpē. Katrā ziņā prasītājai turpina pastāvēt pienākums pierādīt faktus, kas pamato nākotnē iespējamu būtisku un neatgriezenisku kaitējumu.

Turklāt, lai pierādītu, ka ir izpildīts steidzamības nosacījums, prasītājai ir jāparāda, ka piemērošanas apturēšana vai citi prasītie pagaidu pasākumi ir nepieciešami, lai aizsargātu tās intereses. Savukārt steidzamības pierādīšanai prasītāja nevar minēt apdraudējumu interesēm, kas nav tās personīgās intereses, kā, piemēram, vispārīgu interešu vai trešo personu tiesību aizskārumu, neatkarīgi no tā, vai tās ir valstis vai privātpersonas . Šīs intereses var ņemt vērā tikai vajadzības gadījumā – salīdzinot pastāvošās intereses.

Visbeidzot, kaut arī ir atzīts, ka finansiāla rakstura zaudējumi nevar, izņemot īpašus apstākļus, tikt uzskatīti par neatgriezeniskiem vai pat grūti labojamiem, ja tie var būt vēlākas kompensācijas priekšmets, tomēr ir arī atzīts, ka pagaidu pasākums ir pamatots, ja ir skaidrs, ka neveicot šādu pasākumu, prasītāja nonāks stāvoklī, kurā tās pastāvēšana var tikt apdraudēta, pirms spēkā stāsies lēmums, kas noslēdz pamata prāvu, vai arī tās stāvoklis tirgū tiks neatgriezeniski mainīts.

Tāds attiecīgo personu interešu apdraudējums, kuras ir saņēmušas valstisku atbalstu, kurš nav saderīgs ar kopējo tirgu, ir raksturīgs visiem Komisijas lēmumiem, kuri prasa atgūt šādu atbalstu, un tos nevar uzskatīt par lēmumiem, kuri rada būtisku un neatgriezenisku kaitējumu, neatkarīgi no konkrētajā gadījumā apgalvotā specifiskā apdraudējuma smaguma un nelabojamības rakstura.

(sal ar 26.–29. un 33. punktu)
33

Prasītāja apgalvo, ka tā neesot rīkojusies kā no Itālijas Republikas atsevišķs subjekts, bet gan kā šīs valsts teritoriāla vienība un attiecīgo atbalstu konkrētais adresāts. Prasītāja arī apgalvo, ka 2003. gada 6. oktobra vēstule tai esot tikusi oficiāli nosūtīta un to skar tieši un individuāli, jo starp prasītājas individuālo situāciju un pieņemto aktu pastāvot acīmredzama cēloņsakarība. Šī vēstule esot atbilde, ko prasītāja esot nosūtījusi Komisijai 2003. gada 22. septembrī, kurā tā apstrīdēja kavējuma procentu aprēķinu. Prasītāja atsaucas arī uz Padomes 1999. gada 21. jūnija Regulu (EK) Nr. 1260/1999, ar ko paredz vispārīgus noteikumus par struktūrfondiem (OV L 161, 1. lpp.), kura nosaka “partnerattiecību” principu Komisijas un valsts un reģionālo iestāžu starpā. Prasītāja turklāt uzsver, ka uz to attiecoties arī Padomes 1988. gada 24. jūnija Regula (EEK) Nr. 2052/88 par struktūrfondu uzdevumiem un to efektivitāti, kā arī par to darbības saskaņošanu savā starpā un ar Eiropas Investīciju bankas un citu pastāvošo finansēšanas instrumentu darbību (OV L 185, 9. lpp.), kas grozīta ar Padomes 1993. gada 20. jūlija Regulu (EEK) Nr. 2081/93 (OV L 193, 5. lpp.) un lēmumiem par attiecīgo atbalstu piešķiršanu, kā arī tās oficiālā sarakste ar Komisiju. Prasītāja arī apgalvo, ka šajā lietā Itālijas Republikai neesot bijusi rīcības brīvība attiecībā uz lēmumiem par finansēšanu.
Keywords

Summary



Keywords

1. Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un tās iegūšana – Absolūts atteikuma pamatojums – Preču zīmes, kas sastāv tikai no zīmēm vai norādēm, kuras var aprakstīt preces raksturiezīmes – Zīme, kurai var būt vairākas nozīmes – Atteikums reģistrēt, jo vismaz vienai iespējamai nozīmei ir aprakstošs raksturs

(Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

2. Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un tās iegūšana – Absolūts atteikuma pamatojums – Preču zīmes, kas sastāv tikai no zīmēm vai norādēm, kuras var aprakstīt preces raksturiezīmes – Vārdisks apzīmējums "QUICK‑GRIP"

(Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

Summary

1. Nevar reģistrēt vārdisku apzīmējumu, piemērojot Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu, ja vismaz viena no tās iespējamām nozīmēm apraksta preču vai pakalpojumu, uz ko attiecas reģistrācijas pieteikums, raksturiezīmes.

(sal. ar 32. punktu)

2. Vārdisks apzīmējums "QUICK‑GRIP", kura reģistrācija tika pieprasīta precēm, kas ietilpst 8. klasē atbilstoši Nicas klasifikācijas sistēmai, tai skaitā rokas darbarīkiem, tostarp saspiežamiem gredzeniem, kā arī šo preču sastāvdaļām, nevar tikt uzskatīts par Kopienas preču zīmi. Saikne, kas pastāv starp minēto apzīmējumu un precēm, kurām tas paredzēts, ir pietiekami cieša, lai uzskatītu, ka tiek pārkāpts aizliegums, kas ietverts Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunktā, gadījumā, ja apzīmējums ļauj konkrētajai sabiedrības daļai, kas ir Kopienas vidusmēra angliski runājošs patērētājs, neiedziļinoties saprast, ka konkrētās preces ir paredzētas vieglai un ātrai kaut kā saturēšanai, un tad, ja līdz ar to atbilstošā vārdu "quick" un "grip" izvēle nebūt nenozīmē to, ka patērētāja pieeja ir patvaļīga vai ar iztēli saistīta.

(sal. ar 27., 31., 33.–34. punktu)
49

Pirmkārt, nevar piekrist prasītāja argumentam, saskaņā ar kuru Regula Nr. 1049/2001 zināmā mērā esot novecojusi tāpēc, ka tā tika pieņemta, pamatojoties uz EK līgumu, un tādējādi tajā neesot ņemti vērā ar LESD un Hartu izdarītie grozījumi. Kā atgādināts iepriekš 41. punktā, paskaidrojumos attiecībā uz Hartu ir precizēts, ka 42. pantā garantētās tiesības “ir pārņemtas no EK līguma 255. panta, uz kura pamata vēlāk tika pieņemta [minētā regula]”. Šis precizējums tādējādi norāda uz turpinātību, kāda šajā jomā pastāv starp EK līgumu un LESD, kā arī uz šīs regulas joprojām atbilstošo raksturu pēc LESD un Hartas stāšanās spēkā. Ja Hartas autori būtu vēlējušies regulēt tiesības piekļūt dokumentiem veidā, kas būtiski atšķiras no tām, kas bija spēkā saskaņā ar EK līgumu, viņi to būtu norādījuši paskaidrojumos attiecībā uz to.