LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 63/18

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2010. gada 9. septembra spriedumu lietā T-155/06 Tomra Systems ASA, Tomra Europe AS, Tomra Systems GmbH, Tomra Systems BV, Tomra Leergutsysteme GmbH, Tomra Systems AB, Tomra Butikksystemer AS/Eiropas Komisija 2010. gada 22. novembrī iesniedza Tomra Systems ASA, Tomra Europe AS, Tomra Systems GmbH, Tomra Systems BV, Tomra Leergutsysteme GmbH, Tomra Systems AB, Tomra Butikksystemer AS

(Lieta C-549/10 P)

2011/C 63/36

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Tomra Systems ASA, Tomra Europe AS, Tomra Systems GmbH, Tomra Systems BV, Tomra Leergutsysteme GmbH, Tomra Systems AB, Tomra Butikksystemer AS (pārstāvji — O.W. Brouwer, advocaat, A.J. Ryan, solicitor)

Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

— atcelt Vispārējās tiesas spriedumu, kā tas lūgts šajā apelācijas sūdzībā;

— pieņemt galīgo nolēmumu un atcelt Komisijas lēmumu vai katrā ziņā samazināt piemēroto naudas sodu vai, pakārtoti, ja Tiesa pati neizlemj lietu, nodot to Vispārējai tiesai nolēmuma pieņemšanai saskaņā ar Tiesas spriedumu, un

— ja lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšana netiek atlikta, piespriest Komisijai segt tiesāšanās izdevumus apelācijas instancē, kā arī attiecībā uz tiesvedību Vispārējā tiesā.

Pamati un galvenie argumenti

Apelācijas sūdzība ir vērsta pret Vispārējās tiesas 2010. gada 9. septembra spriedumu lietā T-155/06 Tomra Systems ASA, Tomra Europe AS, Tomra Systems GmbH, Tomra Systems BV, Tomra Leergutsysteme GmbH, Tomra Systems AB, Tomra Butikksystemer AS/Eiropas Komisija (turpmāk tekstā — “spriedums”), ar kuru noraidīta apelācijas sūdzības iesniedzēju prasība atcelt Eiropas Komisijas lēmumu, kurā atzīts, ka apelācijas sūdzības iesniedzēju rīcība varēja likvidēt konkurenci tukšās taras automātu tirgū.

Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Eiropas Savienības Tiesai ir jāatceļ Vispārējās tiesas spriedums, jo Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā, kā arī procesuālas kļūdas, uzskatot, ka apelācijas sūdzības iesniedzēju rīcība varēja likvidēt konkurenci tukšās taras automātu tirgū. Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzējas ir izvirzījušas šādus pamatus:

i) kļūda tiesību piemērošanā, ko Vispārējā tiesa pieļāvusi, veicot pārbaudi, lai izvērtētu Eiropas Komisijas konstatējumu saistībā ar pret konkurenci vērstu nodomu nolūkā ierobežot konkurenci: pieprasot Komisijai vienīgi to, lai tā neslēpj dokumentus, Vispārējā tiesa ir netieši atteikusies veikt Eiropas Komisijas lēmuma, ar ko tiek piemērots EKL 82. pants (tagad LESD 102. pants), pilnīgu pārbaudi un nav izpildījusi ierobežotas pārbaudes prasības, lai noteiktu, vai pierādījumi, uz kuriem ir pamatojusies Eiropas Komisija, ir precīzi, pamatoti, konsekventi, pilnīgi un tādi, ar kuriem var pamatot secinājumus, kas izriet no šiem pierādījumiem;

ii) kļūda tiesību piemērošanā, kā arī pietiekama un atbilstoša pamatojuma neesamība attiecībā uz daļu no kopējā pieprasījuma, kam bija jābūt ietvertai līgumos, lai tos uzskatītu par ļaunprātīgiem: spriedumā aprakstot izslēgto pieprasījuma daļu tiek izmantota vienīgi nenoteikta un nepamatota terminoloģija, lai gan tajā bija nepieciešams skaidri norādīt, ka noteiktas pieprasījuma daļas izslēgšana bija ļaunprātīga, un sniegt pietiekamu un atbilstošu pamatojumu šajā ziņā:

iii) procesuāla rakstura kļūda un kļūda tiesību piemērošanā, pārbaudot retroaktīvās atlaides: Vispārējā tiesa ir nepareizi interpretējusi un līdz ar to nav pareizi ņēmusi vērā apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentāciju saistībā ar retroaktīvajām atlaidēm. Turklāt Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nepieprasot Eiropas Komisijai atzīt, ka apelācijas sūdzības iesniedzēju izmantotās retroaktīvās atlaides radīja situāciju, ka tiek noteiktas cenas, kas ir zemākas par izmaksām;

iv) kļūda tiesību piemērošanā un atbilstoša pamatojuma neesamība, izvērtējot, vai līgumi, kuros apelācijas sūdzības iesniedzējām piešķirts “vēlamā, galvenā vai primārā piegādātāja” statuss, ir kvalificējami par ekskluzīviem, neizvērtējot un nenosakot, vai visos attiecīgajos līgumus bija ietverts aicinājums veikt iepirkumus vienīgi pie apelācijas sūdzības iesniedzējām, pēc tam kad bija noraidīts apelācijas iesniedzēju arguments, saskaņā ar kuru Komisijai savā novērtējumā bija jāņem vērā fakts, vai līgumi saskaņā ar valsts tiesībām ir saistoši ekskluzīvo tiesību līgumi, un