28

Šādos apstākļos Ustavno sodišče (Konstitucionālā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 123. pants un [protokola par ECBS un ECB] 21. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz uzlikt valsts centrālai bankai, kas ir Eiropas Centrālo banku sistēmas locekle, pienākumu no saviem resursiem atlīdzināt zaudējumus anulēto finanšu instrumentu bijušajiem turētājiem, sakarā ar [šo finanšu instrumentu] anulēšanu, kuru tā nolēma veikt, īstenojot savu likumā paredzēto kompetenci pieņemt ārkārtas pasākumus sabiedrības interesēs, lai neapdraudētu finanšu sistēmas stabilitāti, ja turpmākajās tiesvedībās tiktu konstatēts, ka, veicot minēto finanšu instrumentu anulēšanu, netika ievērots princips, saskaņā ar kuru ārkārtas pasākuma dēļ neviens finanšu instrumenta turētājs nedrīkst nonākt sliktākā stāvoklī par to, kādā tas atrastos, ja ārkārtas pasākums netiktu veikts, tādos apstākļos, kad valsts centrālā banka ir atbildīga [pirmām kārtām] par zaudējumiem, kurus bija iespējams paredzēt, ņemot vērā visus centrālās bankas lēmuma pieņemšanas laikā esošos faktus un apstākļus, kurus tā zināja vai kurus tai vajadzēja zināt, un [otrām kārtām] par zaudējumiem, kurus izraisīja to personu rīcība, kuras centrālās bankas vārdā darbojās, īstenojot minētās centrālās bankas kompetences, un kuras, ņemot vērā faktus un apstākļus, kurus tās zināja vai kurus tām vajadzēja zināt atbilstoši tām piešķirtajām pilnvarām, nav rīkojušās ar nepieciešamo rūpību? 2) Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 123. pants un [protokola par ECBS un ECB] 21. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz uzlikt valsts centrālai bankai, kas ir Eiropas Centrālo banku sistēmas locekle, pienākumu no saviem resursiem izmaksāt īpašas naudas kompensācijas anulēto finanšu instrumentu bijušo turētāju daļai (atbilstoši mantiskā stāvokļa kritērijam), sakarā ar instrumentu anulēšanu, kuru minētā banka nolēma veikt, īstenojot savu likumā paredzēto kompetenci pieņemt ārkārtas pasākumus sabiedrības interesēs, lai novērstu draudus finanšu sistēmas stabilitātei, tādos apstākļos, kad, lai persona būtu tiesīga saņemt kompensāciju, pietiek ar to, ka finanšu instruments ir anulēts, un nav nozīmes tam, vai tika vai netika pārkāpts princips, saskaņā ar kuru ārkārtas pasākuma dēļ neviens finanšu instrumenta turētājs nedrīkst nonākt sliktākā stāvoklī par to, kādā tas atrastos, ja ārkārtas pasākums netiktu veikts? 3) Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 130. pants un [protokola par ECBS un ECB] 7. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz uzlikt valsts centrālai bankai pienākumu izmaksāt atlīdzību par zaudējumiem, kas radās tās likumisko kompetenču īstenošanas rezultātā, tādā apmērā, kas var apdraudēt šīs bankas spēju efektīvi pildīt tās uzdevumus? Šajā sakarā, lai secinātu, ka valsts centrālās bankas finansiālās neatkarības princips ir pārkāpts, vai ir būtiski likumiskie nosacījumi, saskaņā ar kuriem ir uzlikta šī atbildība? 4) Vai Direktīvas [2013/36] 53.–62. pants vai Direktīvas [2006/48] 44.–52. pants, kuri aizsargā banku prudenciālās uzraudzības kontekstā saņemtas vai radītās konfidenciālas informācijas konfidencialitāti, ir jāinterpretē tādējādi, ka minētās divas direktīvas aizsargā arī tādas informācijas konfidencialitāti, kas ir saņemta vai radīta, īstenojot pasākumus, kuru mērķis bija glābt bankas, lai garantētu finanšu sistēmas stabilitāti, tādos apstākļos, kad riskus banku maksātspējai un likviditātei nevarēja novērst ar parastajiem prudenciālās uzraudzības pasākumiem, un šie pasākumi tika uzskatīti par reorganizācijas pasākumiem Direktīvas [2001/24] izpratnē? 5) Ja atbilde uz [ceturto jautājumu] ir apstiprinoša, vai Direktīvas [2013/36] 53.–62. pants vai Direktīvas [2006/48] 44.–52. pants par prudenciālās uzraudzības kontekstā saņemtas vai radītās konfidenciālas informācijas aizsardzību ir jāinterpretē tādējādi, ka vēlāka Direktīva [2013/36] ir svarīga minētās informācijas aizsardzībā pat tad, ja konfidenciāla informācija ir iegūta vai radīta Direktīvas [2006/48] piemērošanas laikā, ja tā ir jāatklāj, piemērojot Direktīvu [2013/36]? 6) Ja atbilde uz [ceturto] jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīvas [2013/36] 53. panta 1. punkta pirmā daļa (un Direktīvas [2006/48] 44. panta 1. punkta pirmā daļa, atkarībā no atbildes uz iepriekšējo jautājumu) ir jāinterpretē tādējādi, ka par konfidenciālu informāciju, attiecībā uz kuru ir jāievēro pienākums glabāt dienesta noslēpumu, vairs nav uzskatāma tāda informācija, kuru valsts centrālā banka glabā kā uzraudzības iestāde un kura ir kļuvusi publiska noteiktā brīdī pēc tās radīšanas, vai informācija, kas varētu veidot dienesta noslēpumu, bet ir piecus gadus veca vai vecāka, un tāpēc principā tiek uzskatīta par vēsturisku informāciju, kas tādējādi ir zaudējusi savu konfidencialitāti? Vēsturiskas informācijas gadījumā, kuras vecums ir pieci gadi vai vairāk, vai konfidencialitātes statusa saglabāšana ir atkarīga no tā, vai konfidencialitāti varētu pamatot citi iemesli, nevis uzraugāmo banku vai citu uzņēmumu komerciālā situācija? 7) Ja atbilde uz [ceturto] jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīvas [2013/36] 53. panta 1. punkta trešā daļa (un Direktīvas [2006/48] 44. panta 1. punkta trešā daļa, atkarībā no atbildes uz [piekto] jautājumu) ir jāinterpretē tādējādi, ka tā atļauj automātiski atklāt konfidenciālus dokumentus, kas neattiecas uz trešām personām, kuras tika iesaistītas mēģinājumos kredītiestādi glābt, un kas ir juridiski nozīmīgi tiesas lēmumam civillietu tiesvedībā par zaudējumu atlīdzību pret iestādi, kura veic prudenciālu uzraudzību, vēl pirms tiesvedības uzsākšanas un visiem potenciālajiem prasītājiem tiesā un to pilnvarotām personām, neuzsākot īpašu lēmumu pieņemšanas procedūru par katra dokumenta izpaušanas likumību katram atsevišķajam subjektam, kam ir uz to tiesības, un nevērtējot intereses katrā konkrētā gadījumā, pat attiecībā uz informāciju, kas attiecas uz kredītiestādēm, kuras nav atzītas par maksātnespējīgām un kuru piespiedu likvidāciju nav uzdots veikt, bet pat saņēma valsts atbalstu procedūrā, kurā tika anulēti akcionāru un kredītiestāžu padoto kreditoru finanšu instrumenti? 8) Ja atbilde uz [ceturto] jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīvas [2013/36] 53. panta 1. punkta otrā daļa (un Direktīvas [2006/48] 44. panta 1. punkta otrā daļa, atkarībā no atbildes uz [piekto] jautājumu) ir jāinterpretē tādējādi, ka tā atļauj publicēt tīmekļa vietnē, visiem pieejamā veidā, konfidenciālus dokumentus vai konfidenciālo dokumentu kopsavilkumus, kas neattiecas uz trešām personām, kuras tika iesaistītas mēģinājumos kredītiestādi glābt, un kas ir juridiski nozīmīgi tiesas lēmumam civillietu tiesvedībā par zaudējumu atlīdzību pret iestādi, kas veic prudenciālu uzraudzību, attiecībā uz informāciju, kas attiecas uz kredītiestādēm, kuras kura nav atzītas par maksātnespējīgām un kuru likvidāciju nav uzdots veikt, bet pat saņēma valsts atbalstu procedūrā, kurā tika anulēti akcionāru un kredītiestāžu padoto kreditoru finanšu instrumenti, ja tajā pašā laikā ir uzdots attiecīgajā publikācijā tīmekļa vietnē aizsegt visu konfidenciālo informāciju?”