Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Aizliegtas vienošanās, uz kurām attiecas EOTK līguma juridiskā režīma materiālā piemērojamība un piemērojamība laikā – EOTK līguma darbības izbeigšanās – Kontrole, ko saglabā Komisija, rīkojoties atbilstoši Regulai Nr. 1/2003

(EOTKL 65. panta 1. punkts; Padomes Regula Nr. 1/2003)

2. Iestāžu akti – Piemērošana laikā – EOTK līguma darbības izbeigšanās – Lēmums, ko ir pieņēmusi Komisija attiecībā uz uzņēmumu pēc EOTK līguma darbības termiņa izbeigšanās par faktiem pirms minētā līguma darbības beigām – Tiesiskās drošības princips un tiesiskās paļāvības aizsardzības princips – Piemērojamība – Uzņēmumu atbildība par to rīcību, ar kuru tiek pārkāptas konkurences tiesību normas saistībā ar EK līguma atbilstošo tiesību normu pēctecību EOTK līguma tiesību normām – Materiālo tiesību normas – Procesuālo tiesību normas

(EOTKL 65. panta 1. punkts; Padomes Regulas Nr. 1/2003 7. panta 1. punkts un 23. panta 2. punkts)

3. Konkurence – Savienības tiesību normas – Pārkāpumi – Atzīšana par vainojamu – Mātessabiedrība un meitassabiedrības – Ekonomiska vienība – Vērtējuma kritēriji – Prezumpcija par mātessabiedrības īstenotu izšķirošu ietekmi uz tai pilnībā piederošām meitassabiedrībām

(EKL 81. un 82. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts)

4. Konkurence – Administratīvā procedūra – Tiesību uz aizstāvību ievērošana – Pārmērīgs administratīvā procesa ilgums – Tiesību uz aizstāvību īstenošanai atbilstošo pieradījumu elementu zudums – Pierādīšanas pienākums

(Padomes Regula Nr. 1/2003)

5. Konkurence – Administratīvā procedūra – Noilgums lietu ierosināšanai – Apturēšana – Komisijas lēmums, par kuru notiek tiesvedība Tiesā – Piemērojamība

(Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. pants, 25. panta 3. un 6. punkts un 26. panta 2. punkts; Vispārējā Lēmuma Nr. 715/78 2. un 3. pants un 4. panta 2. punkts)

Summary

1. Saskaņā ar visām dalībvalstu tiesību sistēmām kopīgu principu, kura izcelsme ir saistīta jau ar romiešu tiesībām, tiesību aktu izmaiņu gadījumā, ja vien likumdevējs nav īpaši paudis pretēju gribu, ir jānodrošina tiesisko struktūru pēctecība. Šis princips ir piemērojams arī grozījumiem Savienības primārajos tiesību aktos.

Nekas neliecina, ka Savienības likumdevējs būtu gribējis, ka pēc EOTK līguma darbības beigām varētu izvairīties no jebkāda soda piemērošanas par slepenu, tajā aizliegtu rīcību veikšanu. Pēctecība EOTK līguma, EK līguma un LESD starpā nodrošina, ka, lai garantētu brīvu konkurenci, Komisija varēja sodīt jebkuru EOTKL 65. panta 1. punktā paredzētajai objektīvajai pusei atbilstošu rīcību, kas veikta pirms vai pēc 2002. gada 23. jūlija, un tā joprojām ir tiesīga to darīt.

Šādos apstākļos būtu pretēji Līgumu mērķiem un to saskaņotībai, kā arī nesavienojami ar Savienības tiesību sistēmas kontinuitāti, ja Komisija nespētu nodrošināt vienveidīgu EOTK līguma piemērošanu, jo šajā līgumā iekļautās tiesību normas turpina radīt tiesiskas sekas pat pēc tam, kad tas zaudējis spēku. Līdz ar to Vispārējā tiesa nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, interpretējot Regulu Nr. 1/2003 tādējādi, ka tā ļauj Komisijai pēc EOTK līguma darbības beigām konstatēt un sodīt par aizliegtu vienošanos uzņēmumu starpā īstenošanu EOTK līguma ratione materiæ un ratione temporis piemērošanas jomā esošajās nozarēs.

(sal. ar 62.–66. punktu)

2. Tiesiskās drošības princips prasa, lai Savienības tiesiskais regulējums ļautu ieinteresētajām personām precīzi zināt tajā noteikto saistību apjomu un lai šīs personas nepārprotami zinātu savas tiesības un pienākumus un spētu atbilstoši rīkoties. Šajā ziņā tiktāl, ciktāl līgumos bija skaidri noteikti pārkāpumi, kā arī sodu, ko varēja piemērot par šiem pārkāpumiem, veidi un smagums, tad ar tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principiem uzņēmumiem netiek garantēts, ka gadījumā, ja vēlāk tiek veiktas izmaiņas juridiskajos pamatos un procesuālajās tiesību normās, uzņēmumiem tiek ļauts izvairīties no jebkāda soda par to agrāko prettiesisko rīcību.

Saistībā ar Komisijas lēmumu par tiesisku situāciju, kas pilnībā norisinājusies pirms EOTK līguma darbības beigām, kas pieņemts attiecībā uz uzņēmumu pēc minētā līguma darbības beigām, Vispārējā tiesa nav pieļāvusi kļūdu, nolemjot, ka, pirmkārt, principi, ar ko nosaka tiesību normu piemērošanu laikā, kā arī prasības, kas jāievēro saistībā ar tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principiem, nosaka pienākumu piemērot EOTKL 65. panta 1. un 5. punktā paredzētās materiālo tiesību normas tiem šīs lietas faktiem, kas bija pirms EOTK līguma darbības beigām un kuri ietilpst šī līguma ratione materiæ un ratione temporis piemērošanas jomā. Šajā ziņā EOTKL 65. panta 1. un 5. punkts bija skaidrs juridiskais pamats, lai piemērotu sodu par konkurences tiesību normu pārkāpumu, tādējādi pienācīgi rūpīgs uzņēmums nevarēja nezināt savas rīcības sekas, ne arī paļauties uz to, ka EOTK līguma aizstāšanas ar EK līguma sekas būs tādas, ka tas varēs izvairīties no jebkāda soda par agrāk izdarītajiem EOTKL 65. panta pārkāpumiem.

Otrkārt, attiecībā uz piemērojamajām procesuālo tiesību normām, Vispārējā tiesa ir pamatoti nolēmusi, ka Komisijai ir kompetence veikt procedūru saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 7. panta 1. punktu un 23. panta 2. punktu. Tiesību normai, kas ir akta juridiskais pamats, un kas pilnvaro Savienības iestādi pieņemt attiecīgo aktu, ir jābūt spēkā šā akta pieņemšanas brīdī, un procesuālās normas parasti ir piemērojamas no to spēkā stāšanās brīža.

(sal. ar 67.–70. un 73.–75. punktu)

3. Ar jēdzienu uzņēmums apzīmē jebkuru vienību, kas veic saimniecisku darbību, neatkarīgi no šādas vienības juridiskā statusa un tās kapitāla nodrošinājuma veida. Šajā ziņā Tiesa ir precizējusi, ka, pirmkārt, aplūkojot kontekstā, jēdziens uzņēmums nozīmē saimniecisku vienību, pat ja no juridiskā skatupunkta šo saimniecisko vienību veido vairākas fiziskas un juridiskas personas, un, otrkārt, līdzko šāda saimnieciska vienība pārkāpj konkurences tiesības, tai atbilstoši personiskās atbildības principam ir jāatbild par šādu pārkāpumu.

Meitassabiedrības rīcībā mātessabiedrību var vainot tostarp tad, ja, lai gan tā ir atsevišķa juridiska persona, šī meitassabiedrība tirgū nerīkojas patstāvīgi, bet gan būtībā piemēro mātessabiedrības dotus rīkojumus, ievērojot it īpaši ekonomiskās, organizatoriskās un juridiskās saiknes, kas apvieno šīs abas juridiskās vienības. Īpašajā gadījumā, kad mātessabiedrībai pilnībā pieder tās meitassabiedrības, kas ir izdarījusi konkurences tiesību pārkāpumu, kapitāla daļas, pirmkārt, šī mātessabiedrība var īstenot izšķirošu ietekmi uz šīs meitassabiedrības rīcību un, otrkārt, pastāv atspēkojama prezumpcija, ka minētā mātessabiedrība faktiski īsteno izšķirošu ietekmi uz tās meitassabiedrības rīcību.

Šādos apstākļos pietiek, ka Komisija pierāda, ka viss meitassabiedrības kapitāls pieder tās mātessabiedrībai, lai prezumētu, ka pēdējā īsteno izšķirošu ietekmi uz šīs meitassabiedrības komercdarbības politiku. Tādēļ Komisija var uzskatīt mātessabiedrību par solidāri atbildīgu par tās meitassabiedrībai piemērotā naudas soda samaksu, ja vien šī mātessabiedrība, kurai ir jāatspēko šī prezumpcija, neiesniedz pietiekamus pierādījumus par to, ka tās meitassabiedrība tirgū rīkojas patstāvīgi. Citus apstākļus, kā, piemēram, to, ka nav apstrīdēts, ka mātessabiedrība ietekmē meitassabiedrības komercdarbības politiku, un kopējo abu sabiedrību pārstāvību administratīvās procedūras laikā, kaut arī Savienības tiesa šos apstākļus var ņemt vērā, tomēr ne tādēļ, lai iepriekš minētās prezumpcijas īstenošanai izvirzītu papildu nosacījumus.

(sal. ar 95.–99. punktu)

4. Pierādījumi ir jāsniedz uzņēmumam, kurš apgalvo, ka administratīvās procedūras pārmērīgais ilgums ir ietekmējis tā tiesību uz aizstāvību īstenošanu, un tam juridiski pietiekami ir jāpierāda, ka pārmērīgi ilgās procedūras dēļ uzņēmumam ir radušās grūtības aizstāvēties pret Komisijas apgalvojumiem.

No tā izriet, ka pienācīgi rūpīgai sabiedrībai, kas ir Komisijas lēmuma, kuru tā apstrīd, adresāte un puse pirmajā tiesvedībā Savienības tiesā, būtu jāsaglabā savai aizstāvībai nepieciešamie dokumenti. Pretējā gadījumā tai vajadzētu precīzi norādīt, ja ne katru atsevišķu pierādījumu, kurš ir pazudis, tad vismaz tie starpgadījumi, notikumi vai apstākļi, kuru dēļ attiecīgajā laikposmā tā nevarēja ievērot pienācīgas rūpības pienākumu un kuru dēļ, kā apgalvots, pazuduši pierādījumi, uz kuriem tā atsaucas. Tikai veicot šādu precīzu norāžu pārbaudi, Savienības tiesa var novērtēt, vai uzņēmums juridiski pietiekami ir pierādījis, ka tam ir bijušas attiecīgās grūtības īstenot savas tiesības uz aizstāvību pret Komisijas apgalvojumiem pārmērīgi ilgas administratīvās procedūras dēļ vai, tieši otrādi, šādas grūtības ir radušās tādēļ, ka tā nav pildījusi savu pienākumu ievērot pienācīgu rūpību.

(sal. ar 118. un 120.–122. punktu)

5. Tieši fakts, ka Vispārējā tiesā vai Tiesā tiek izskatīta prasība, ir pamats noilguma apturēšanai Ja Komisijas lēmuma, ar kuru ir uzlikts naudas sods par konkurences tiesību normu pārkāpumu, adresāts nolemj celt prasību par tiesību akta atcelšanu, Tiesa lemj vienīgi par tiem lēmuma aspektiem, kas skar šo adresātu. Turpretī aspekti, kas skar pārējos adresātus un nav tikuši apstrīdēti, neietilpst strīda, kas jāizšķir Savienības tiesai, priekšmetā.

Turklāt saskaņā ar Vispārējā lēmuma Nr. 715/78 par noilgumu attiecībā uz procesuālām darbībām un izpildi Eiropas Ogļu un tērauda kopienas dibināšanas līguma piemērošanas jomā 4. panta 2. punktu un Regulas Nr. 1/2003 26. panta 2. punktu noilguma termiņa sodu izpildei laiku skaita no dienas, kad lēmums ir kļuvis galīgs. Tiesa ir precizējusi, ka šo termiņu tātad, sākot no termiņa beigām prasības iesniegšanai par lēmumu par pārkāpumu un naudas sodu, sāk skaitīt tad, ja nav iesniegts vēl cits prasības pieteikums. No iepriekš minētā, pirmkārt, izriet, ka attiecībā uz uzņēmumiem, kuri nav cēluši prasību par Komisijas galīgo lēmumu, ar kuru tiem piemērots naudas sods atbilstoši EOTKL 65. pantam vai Regulas Nr. 1/2003 23. pantam, šis lēmums kļūst galīgs un, otrkārt, lēmuma galīgā rakstura sekas ir tādas, ka attiecībā uz šiem uzņēmumiem atbilstoši Lēmuma Nr. 715/78 4. pantam un Regulas Nr. 1/2003 26. pantam sāk skaitīt termiņu minētā lēmuma izpildei. No tā izriet, ka attiecībā uz šiem uzņēmumiem cita uzņēmuma prasības par to pašu galīgo lēmumu iesniegšana nevar apturēt noilguma termiņu.

Turklāt ne tikai Lēmuma Nr. 715/78 3. panta un Regulas Nr. 1/2003 25. panta 6. punkta formulējums, bet arī šo pantu mērķi aptver gan prasības, kas ir celtas par tiem Lēmuma Nr. 715/78 2. pantā un Regulas Nr. 1/2003 25. panta 3. punktā minētajiem tiesību aktiem, kurus var apstrīdēt, gan prasības, kuras ir celtas par Komisijas galīgo lēmumu. Tādēļ, tā kā Lēmuma Nr. 715/78 3. pantā un Regulas Nr. 1/2003 25. panta 6. punktā nav paredzētas nekādas atšķirības starp lēmumiem ar apturošu iedarbību, tad prasībām, kuras ir celtas par apstrīdamiem tiesību aktiem, kuri ir minēti Lēmuma Nr. 715/78 2. pantā un Regulas Nr. 1/2003 25. panta 3. punktā, nav erga omnes iedarbības.

(sal. ar 141.–147. punktu)