ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
349

Visbeidzot, Komisija norāda, ka saskaņā ar Chiquita viedokli sarunās attiecībā uz cenām tieši piedalījās C1 kgs no Chiquita un P1 kgs no Pacific, [turklāt] C2 kgs no Chiquita ([konfidenciāli]) arī piedalījās šajās sarunās. Chiquita paskaidro, ka pēc pirmās tikšanās 2004. gada 24. jūnijā tirdzniecības apvienības ANIPO sanāksmē tās līdzstrādnieks C1 kgs un P1 kgs no Pacific tikās pusdienās, kuras tika rīkotas 2004. gada 28. jūlijā un kurās piedalījās tās darbinieks C2 kgs. Pēc 2004. gada 28. jūlija sanāksmes C1 kgs no Chiquita un P1 kgs no Pacific sāka regulāri sazvanīties – kopumā 15–20 reizes laikposmā no 2004. gada septembra līdz aptuveni 2006. gada jūnijam. Chiquita paskaidro, ka, lai arī to biežums bija atkarīgs no apspriežamajiem jautājumiem, telefonsarunas notika biežāk 2004. gada beigās un 2005. gada sākumā, kad tirdzniecības apvienības ANIPO nākotni plaši apsprieda tās locekļi un kad P1 kgs, kas bija jaunpienācējs tirgū, vērsās pie C1 kga, lai noskaidrotu viņa viedokli un saņemtu norādes par tirgus tendencēm un ar to saistītiem jautājumiem. Tā arī precizēja, ka vismaz puse no šīm 15–20 telefona sarunām attiecās uz vispārējām apspriedēm par vispārīgiem jautājumiem vai specifiskākām apspriedēm par cenu tendencēm, aptuveni piecas telefonsarunas attiecās uz turpmākām tirgus tendencēm par vispārīgiem jautājumiem un citās piecās telefonsarunās tika apspriestas C1 kga “specifiskākas gaidas attiecībā uz cenām”, “sniedzot norādes par tirgus tendencēm” nākamajai nedēļai. Chiquita arī norādīja, ka šīs sarunas notika pirms paziņojumiem, kurus klientiem Itālijā pirmdienu rītos regulāri veica Chiquita tirdzniecības [pārstāvji]. Chiquita ieskatā telefonsarunas, kurās Chiquita un Pacific apmainījās ar informāciju attiecībā uz cenu tendencēm, turpinājās vēlākais līdz brīdim, kad Chiquita2005. gada 8. aprīlī iesniedza pieteikumu par atbrīvojumu no naudas soda (apstrīdētā lēmuma preambulas 101. apsvērums).
138

Otrkārt, prasības pieteikuma pielikumā A.7 prasītāja ir norādījusi piegādātāju no ārzemēm sarakstu, un lielu to daļu veido piegādātāji no Eiropas. Tomēr līdzīgi prasības pieteikuma pielikumā A.5 ietvertās tabulas C daļai šajā sarakstā nav ietvertas norādes par pasūtījumiem, kuri faktiski būtu izdarīti pie attiecīgajām sabiedrībām un kurus neesot varēts piegādāt, kā arī nav precizētas konkrētas nelabvēlīgas sekas, kas būtu izcēlušās piegādes atteikuma dēļ; tas tātad nav pietiekams pierādījums par to, ka prasītāja ir cietusi zaudējumus.
355

No tā izriet, ka apstrīdētā lēmuma preambulas 769. apsvērumā naudas sodu EUR 5 miljonu apmērā Komisija nosaka abstrakti, pat ja tā tur min faktorus, kurus tā ir ņēmusi vērā, nosakot naudas sodu. Naudas soda apmēra noteikšana ir iztirzāta apstrīdētā lēmuma preambulas 746.–772. apsvērumā. No tiem izriet, ka Komisija to ir noteikusi, ņemot vērā to, ka pārkāpums ir ļoti smags, jo skar nozīmīgu tirgu, apstākli, ka šī lieta ir pirmais gadījums, kad varētu tikt piemērots Regulas Nr. 1/2003 23. panta 4. punkts, kā arī to, ka Ordre biedri iespējami pilnībā neapzinājās piemērojamo tiesību normu tvērumu. Tā ņēmusi vērā arī attiecīgās rīcības slepenumu. Jautājumā par vienotā un turpinātā pārkāpuma ilgumu Komisija uzskatīja, ka tas ildzis kopumā sešus gadus, no kuriem 2 gados un 11 mēnešos ir konstatētas abas pārkāpjošās rīcības izpausmes. Visbeidzot Komisija ir noraidījusi Ordre piesaukto vainu mīkstinošo apstākļu esamību.
36

Prasītājas būtībā uzskata, ka ir pārkāptas to tiesības uz taisnīgu lietas izskatīšanu, tiesības uz aizstāvību un tiesības tikt uzklausītām, jo Padome patvaļīgi nav ņēmusi vērā to veikto novērtējumu par kaitējumu attiecībā uz laikposmu no 2007. līdz 2009. gadam, kuru tās bija iesniegušas to 2011. gada 25. jūlija vēstulē. Šo pārkāpumu pierādot tas, ka apstrīdētās regulas 60. apsvērumā, kā uzskata prasītājas, kļūdaini esot norādīts, ka tās ir izvērtējušas kaitējumu attiecībā uz laikposmu no 2009. gada līdz PIP. Prasītājas uzskata, ka to tiesības darīt zināmu savu viedokli nevarot tikt aprobežotas tikai ar tiesībām uz iespēju iesniegt apsvērumus, bet ar šīm tiesībām Padomei esot noteikts pienākums ņemt vērā visus apgalvojumus, kurus prasītājas izteikušas to 2011. gada 25. jūlija vēstulē. Tādējādi ar to, ka Padome nav izvērtējusi minēto vēstuli, tiekot pārkāptas ne vien to tiesības uz taisnīgu lietas izskatīšanu, bet arī Pamatregulas 11. panta 2. punkta trešā daļa.
48

Jēdziens “nodarboties” [izskatīt] nenozīmē vien to, ka kāda cita iestāde ir saņēmusi sūdzību, vai arī, ka tā rīkojas pēc savas iniciatīvas. Faktiski tas, ka sūdzību ir iesniedzis sūdzības iesniedzējs vai ka dalībvalsts konkurences iestāde rīkojas pēc savas iniciatīvas, ir darbība, kura, to pašu par sevi izvērtējot, nepierāda ne to, ka dalībvalsts konkurences iestāde ir izmantojusi savas pilnvaras, ne a fortiori to, ka šajā lietā ir izvērtēti faktiskie un tiesiskie apstākļi. Līdz ar to Komisija nebūtu izpildījusi tās vispārīgo uzraudzības uzdevumu, kas izriet no LESD 105. panta 1. punkta, lai arī tai ir atļauts noraidīt sūdzību vienīgi tādēļ, ka dalībvalsts konkurences iestāde ir saņēmusi sūdzību vai arī rīkojas pēc savas iniciatīvas, jo šīs darbības nenozīmē, ka attiecīgā lieta jebkādi tiek izskatīta.
76

Līdz ar to, ņemot vērā to, ka Komisija ir izpildījusi pienākumus, kas tai izriet tostarp no Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 4. un 5. punkta, kā to interpretējusi Tiesa savā judikatūrā, prasītāji nevar apgalvot, ka tā ir izdarījusi būtisku formas noteikumu pārkāpumu, izvērtējot viņu piekļuves pieteikumu.
4

Atbilstoši Likumam par azartspēļu nodevām, kura spēkā stāšanās ir tikusi atlikta, lai sagaidītu Komisijas lēmumu, par azartspēļu organizēšanu un piedāvāšanu ir maksājama nodeva. Šajā likumā ir paredzētas atšķirīgas azartspēļu nodevu likmes atkarībā no tā, vai spēles tiek piedāvātas tiešsaistē vai bezsaistē. Tādējādi tādas licences turētājiem, kas ļauj sniegt azartspēļu pakalpojumus ar monētu automātiem azartspēļu zālēs un restorānos, ir jāmaksā nodeva 41 % apmērā no to azartspēļu bruto ieņēmumiem. Par azartspēļu automātiem restorānos un spēļu zālēs ir jāmaksā papildu nodeva 30 % apmērā no azartspēļu bruto ieņēmumiem, kas pārsniedz attiecīgi DKK 30 000 un DKK 250 000. Runājot par tādas licences turētājiem, kas ļauj sniegt azartspēļu pakalpojumus klātienes spēļu namos, tiem ir jāmaksā nodeva ar pamatlikmi 45 % apmērā no azartspēļu bruto ieņēmumiem, atskaitot dzeramnaudas žetonu vērtību, un papildu likmi 30 % apmērā no tiem azartspēļu bruto ieņēmumiem, kuri pārsniedz DKK 4 miljonus, ko aprēķina reizi mēnesī. Turpretī tādas licences turētājiem, kas ļauj sniegt azartspēļu pakalpojumus tiešsaistes spēļu namos, ir jāmaksā nodeva 20 % apmērā no azartspēļu bruto ieņēmumiem.
34

Saistībā ar attiecīgā pasākuma kvalificēšanu par jaunu atbalstu Komisija apstrīdētajā lēmumā uzskatīja šādi: “8 A[tE] kopš tās izveidošanas 1960. gadā no Grieķijas valsts ir saņēmusi privilēģijas, tostarp elektroenerģijas piegādi par zemākām cenām. Saskaņā ar statūtu noteikumiem, kuros noteikta privilēģiju piešķiršana, elektroenerģijas piegādei par zemākām cenām bija jābeidzas 2006. gada martā, ja vien [DEI] savlaicīgi par to informē A[tE] (divus gadus iepriekš). 2004. gada 26. februārī (t.i., vairāk nekā divus gadus pirms privilēģiju izbeigšanas) [DEI] pienācīgi informēja A[tE] un pēc tam, 2006. gada marta beigās, pārtrauca piemērot preferenciālo [tarifu]. 9 No 2006. gada marta līdz 2007. gada janvārim A[tE] tātad maksāja [standarta] tarifu. 10 A[tE] tomēr tiesā apstrīdēja preferenciālā tarifa izbeigšanu, un 2007. gada janvārī pirmās instances tiesu iestāde izdeva rīkojumu pagaidu noregulējuma tiesvedībā, saskaņā ar kuru labvēlīgāks tarifs jāatjauno līdz sprieduma pieņemšanai pēc būtības šajā lietā. Pēc tam DEI cēla apelācijas sūdzību par šo pagaidu nolēmumu, tas tika atcelts 2008. gada martā (nolēmums pēc būtības vēl ir jāpieņem). 11 Tiesas nolēmumu praktiskās sekas bija preferenciālā tarifa atkārtota piemērošana A[tE], sākot no 2007. gada janvāra līdz 2008. gada martam. [Šajā] laikposmā saskaņā ar Grieķijas valsts iestāžu datiem A[tE un pēc tam prasītāja] samaksāja par EUR 17,4 miljoniem mazāk, nekā [tām] būtu [vajadzējis] maksāt [saskaņā ar standarta] tarifu. [..] f) Pirmais [attiecīgais] pasākums ir nelikumīgs atbalsts 34 [Prasītāja] apgalvo, ka ar pirmo [pagaidu noregulējuma rīkojumu] netika noteikti būtiski preferenciālā [tarifa] grozījumi, [par kuriem ir noslēgta vienošanās līgumā]. Līdz ar to [prasītāja] apgalvo, ka ar pirmo [pagaidu noregulējuma rīkojumu] tai nav piešķirts jauns atbalsts un preferenciālais tarifs tika saglabāts kā pastāvošs atbalsts. 35 Komisija nevar pieņemt [prasītājas] argumentus. Saskaņā ar sākotnējiem nosacījumiem par preferenciālā tarifa piešķiršanu – kas bija esošs atbalsts – atbalstam bija jābeidzas 2006. gada mart[ā] [..] ar nosacījumu, ka [DEI] par to savlaicīgi informē. Tiklīdz šis nosacījums bija izpildīts, esošais atbalsts beidza pastāvēt, kā tas bija noteikts sākotnējos nosacījumos par preferenciālā tarifa piešķiršanu. Līdz ar to jebkāda samazināta elektroenerģijas tarifa piešķiršana, kas atbilst valsts atbalsta definīcijai (kā tas ir šajā gadījumā), ir kvalificējama kā jauns atbalsts, pat ja jaunā atbalsta nosacījumi var būt līdzīgi iepriekšējā atbalsta pasākuma nosacījumiem. [Tiesas] judikatūrā ir skaidri noteikts, ka esoša atbalsta pagarināšana ir jauns atbalsts un par to ir jāpaziņo [1973. gada 12. jūlija spriedums lietā 70/72 Komisija/Vācija, Recueil, EU:C:1973:87, 14. punkts, un 2003. gada 11. septembra spriedums lietā C‑197/99 P Beļģija/Komisija, Recueil, EU:C:2003:444, 109. punkts]. A fortiori, tas arī attiecas uz gadījumiem, kad esošs izbeigts atbalsts tiek atjaunots pēc vairākiem mēnešiem. 36 Tā kā par šo jauno atbalstu Komisijai netika paziņots saskaņā ar LESD 108. pantu, tas ir nelikumīgs.”
23

Saistībā ar prasījumiem atcelt apstrīdētā lēmuma 1. panta 1. punktu prasītājas apstrīd Komisijas apstrīdētajā lēmumā veikto valsts atbalsta kvalifikāciju attiecībā uz strīdīgo shēmu. Šī prasījuma atbalstam tās būtībā izvirza piecus prasības pamatus, no kuriem pirmais ir par kļūdu tiesību piemērošanā, ko ir pieļāvusi Komisija, piemērojot selektivitātes nosacījumu, otrais pamats ir par kļūdu atskaites sistēmas identifikācijā, trešais pamats ir par pasākuma selektivitātes neesamību, jo ar to ieviestā diferenciācija izrietot no sistēmas, kurā šis pasākums iekļaujas, ekonomiskā rakstura, ceturtais pamats ir par to, ka ar šo pasākumu netiek radītas nekādas priekšrocības uzņēmumiem, kuriem ir piemērojama strīdīgā shēma, un piektais pamats attiecas uz selektivitātes kritēriju, kā arī priekšrocību pastāvēšanas kritēriju, kā arī pamatojuma trūkumu apstrīdētajā lēmumā.
47

Šajā gadījumā tas, ka Padome prasītājam nav nosūtījusi individuālu paziņojumu, tai nevar tikt pārmests. Jānorāda, ka Savienības iestādēm ir tikai ierobežoti resursi Sīrijā, lai atrastu visu fizisko personu, kuras skar ierobežojošie pasākumi, privātās adreses, it īpaši nemieru laikā. Turklāt Padomes prakse paziņojumu attiecīgajām fiziskajām personām nosūtīt tikai uz to privāto adresi, nevis uz to profesionālo adresi, ir pamatota, jo pretējā gadījumā pastāv risks, ka paziņojumu var atvērt un izlasīt trešās personas, nevis ieinteresētā persona, bet ierobežojoši pasākumi ir delikāts jautājums. Tādējādi šīs lietas apstākļos Padomei nebija citas izvēles kā vien paziņot par prasītāja vārda iekļaušanu to personu sarakstā, uz kurām attiecas ierobežojošie pasākumi, publicējot paziņojumu Oficiālajā Vēstnesī.
90

Spānijas Karaliste pārmet Komisijai to, ka Komisija pret to ir piemērojusi nevienlīdzīgu attieksmi salīdzinājumā ar Īriju un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti, neraugoties uz salīdzināmu situāciju esamību. Šajā ziņā tā atgādina, ka apstrīdētās regulas preambulas 7. apsvērumā ir minēts, pirmkārt, risks, ka gan attiecīgajam zvejas sektoram, gan ar to saistītajiem apstrādes uzņēmumiem tiktu radītas neproporcionālas sociāli ekonomiskās sekas, un, otrkārt, no tā izrietošā nepieciešamība izdarīt atvilkumus 5 gadu laikā no 2011. līdz 2015. gadam, kā arī iespēja vajadzības gadījumā jaunus atvilkumus izdarīt nākamajos gados. Sociāli ekonomisko seku riska kritērijs ir ticis ņemts vērā arī iepriekš, pieņemot Komisijas 2007. gada 15. februāra Regulu (EK) Nr. 147/2007, ar kuru 2007.-2012. gadam pielāgo konkrētas nozvejas kvotas saskaņā ar 23. panta 4. punktu Padomes Regulā (EK) Nr. 2371/2002 par zivsaimniecības resursu saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu saskaņā ar kopējo zivsaimniecības politiku (OV L 46, 10. lpp.), saistībā ar izdarītajiem atvilkumiem no Īrijai un Apvienotajai Karalistei piešķirtajām makreļu kvotām, kuru maksimālais apjoms tika noteikts 15 % apmērā no ikgadējās kvotas. Tomēr apstrīdētajā regulā, neraugoties uz tādu pašu pamatojumu un salīdzināmas situācijas esamību, Komisija nav piemērojusi šo pašu maksimālo apjomu, bet gan ikgadējā atvilkuma procentus, kuri pārsniedz 15 %, kas ir neattaisnota diskriminācija. Spānijas Karaliste piebilst, ka atšķirībā no apstrīdētās regulas Regula Nr. 147/2007 tika pieņemta komitejas procedūrā un, lai arī minētā komiteja atzinumu nebija iesniegusi termiņā, attiecīgajām dalībvalstīm bija iespēja, kā ir apstiprināts šīs regulas preambulas 13. apsvērumā, izteikties par atvilkuma kritērijiem. Komisija, neuzklausot Spānijas iestādes, nebija ņēmusi vērā nevienu Spānijas zvejsaimniecības īpašo kritēriju, kas varētu ļaut noteikt atbilstošos gadījumus pareizai vienlīdzīgas attieksmes principa piemērošanai. Katrā ziņā sociāli ekonomisko seku riska kritērijs būtu piemērots vienādi attiecīgajos Īrijas un Apvienotās Karalistes gadījumos, no vienas puses, un attiecīgajos Spānijas Karalistes gadījumos, no otras puses. Tādējādi Komisijai apstrīdētajā regulā būtu bijis jāpiemēro it īpaši tas pats ikgadējā samazinājuma maksimālais apjoms 15 % apmērā.
157

2004. gada 30. jūlijāWendel bija saskaņā ar Francijas tiesībām dibināta akciju sabiedrība ar vienlīmeņa struktūru, uz kuru attiecās Francijas Komerclikuma L 225‑17.–L 225‑56. panta noteikumi. To vadīja valde, kas bija atbildīga par tās darbības pamatnostādņu noteikšanu. Saskaņā ar Francijas Komerclikuma L 225‑37. panta noteikumiem valdes locekļiem bija jāievēro pienākums būt diskrētiem, kā uz to norāda Wendel, taču vienlaikus tiem bija jāievēro pienākums būt lojāliem, it īpaši saskaņā ar šī komerclikuma L 242‑6. panta noteikumiem. Turklāt P. bija arī Wendel iecelšanas amatā, atalgojuma un revīzijas komiteju loceklis un bija atbildīgs par valdes apspriežu, kas notika vismaz četras reizes gadā, sagatavošanu. Revīzijas komiteja it īpaši bija atbildīga par grāmatvedības jautājumiem, bet iecelšanas amatā un atalgojuma komitejai it īpaši bija jāiesniedz priekšlikumi par pārvaldnieku iecelšanu, valdes priekšsēdētāja un deleģētā ģenerāldirektora atalgojumu un vadības ieinteresēšanas politikas pamatnostādnēm. Tādējādi no 2004. gada pārskata izriet, ka 2004. gada 9. jūlija, 6. un 23. septembra un 22. oktobra iecelšanas amatā un atalgojuma komitejas sanāksmju dienas kārtībā bija jautājumi par piemaksām par Editis iegādi, ieguldījumiem Editis un Wendel vadības līdzdalību Editis kapitālā.
1)

LG Display Co. Ltd un LG Display Taiwan Co. Ltd ar Komisijas 2010. gada 8. decembra Lēmuma C(2010) 8761, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [LESD] 101. pantu un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 53. pantu (Lieta COMP/39.309 – LCD) 2. pantu solidāri uzliktā naudas soda summa tiek noteikta 210000000 EUR apmērā;
176

Attiecībā uz faktu, ka aizlieguma veikt iegādes ilgums tika noteikts līdz pieciem gadiem, ievērojot nozīmi, kāda piešķirta valsts līdzdalības sekām, Nīderlandes valsts stratēģijas, lai atbrīvotos no līdzdalības ABN Amro kapitālā, ņemšana vērā ir acīmredzami atbilstoša. Komisija to apraksta apstrīdētā lēmuma 87. un 88. apsvērumā. Tajos ir norādīts, ka Nīderlandes valsts dažādās vēstulēs ir paskaidrojusi, ka tā apsver pirmreizējā publiskā piedāvājuma iespēju (initial public offering) kā galveno stratēģiju, lai atbrīvotos no ABN Amro kapitāla, tādējādi pirmais tās akciju daļu piedāvājums, kura apmērs ir no [konfidenciāli dati] līdz [konfidenciāli dati], varētu būt pieejams agrākais [konfidenciāli dati], turpretim otrās akciju daļas piedāvājums tirgū no [konfidenciāli dati] līdz [konfidenciāli dati] varētu sekot 2015. gadā. Tāpat ir precizēts, ka Nīderlandes valstij ir nolūks samazināt savu daļu līdz ne vairāk kā [konfidenciāli dati] līdz [konfidenciāli dati] līdz gada beigām un ka, visbeidzot, tā paredz pilnībā atbrīvoties no ABN Amro kapitāldaļām, galīgo lēmumu pieņemot atkarībā no tirgus apstākļiem un ABN Amro gatavības pirmreizējam publiskajam piedāvājumam. Tātad paredzētā atbrīvošanās no līdzdalības stratēģija skaidri atspoguļojas ilgumā vairāk par četriem gadiem no apstrīdētā lēmuma datuma, kas ir 2011. gada aprīlis.
289

Turklāt no vispārīgo nosacījumu II.32. punkta, to lasot kopsakarā ar šo pašu vispārīgo nosacījumu II.1. punkta 14. apakšpunktu, teksta izriet, ka attiecīgo projektu rezultāti, kā arī no tiem izrietošās tiesības ir vienīgi to līgumslēdzēju pušu ar Komisiju īpašums, kuras ir devušas ieguldījumu šo rezultātu iegūšanā (šajā ziņā skat. arī iepriekš 252. punktā minēto spriedumu lietā Insula/Komisija, 264. punkts).
96

Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, ir jāatzīst, ka Komisija pamatoti varēja uzskatīt, ka atsākt lietas izskatīšanu attiecībā uz Repsol, lai tai uzliktu naudas sodu vai kavējuma naudu, nebija Savienības interesēs. Līdz ar to pamats, kas attiecas uz Regulas Nr. 1/2003 9. panta 2. punkta, kā arī minētās regulas 23. panta 2. punkta c) apakšpunkta un 24. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpumu, ir jānoraida.
37

Pēc šo prasījumu un pamatu pielāgošanas prasītāja izvirza septiņus pamatus savas prasības atcelt apstrīdēto lēmumu pamatojumam. Šie pamati attiecas, pirmkārt, uz Regulas Nr. 1049/2001 8. panta 1. un 2. punkta pārkāpumu, jo Komisija esot nelikumīgi pagarinājusi atbildes uz atkārtotu pieteikumu termiņu, otrkārt, uz Orhūsas konvencijas 4. panta 1., 2. un 4. punkta pārkāpumu, jo šajās tiesību normās neesot paredzēts tiesību piekļūt dokumentiem izņēmums, lai aizsargātu izmeklēšanas mērķus, ja nav runas par krimināllietu vai disciplinārlietu, treškārt, pienākuma aktīvi izplatīt vides informāciju, kas izriet no Orhūsas konvencijas 5. panta 3.–7. punkta un Regulas Nr. 1367/2006 4. panta 2. punkta b) apakšpunkta, pārkāpumu, ceturtkārt, Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta trešā ievilkuma pārkāpumu, jo Komisija neesot ievērojusi šajā tiesību normā paredzētos ierobežojumus, kas ir saistīti ar tiesību piekļūt dokumentiem izņēmumiem, piektkārt, Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkta pirmās daļas pārkāpumu, jo risks, ka pilnīga iepazīšanās ar strīdīgo pētījumu ietekmētu Komisijas lēmumu pieņemšanas procesu, esot hipotētisks un neesot saprātīgi paredzams, sestkārt, uz Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta in fine un 3. punkta in fine pārkāpumu, jo pastāvot sevišķas sabiedrības intereses, kas attaisno šo iepazīšanos ar tiem, un, septītkārt, uz to, ka Komisija ir rupji un atkārtoti pārkāpusi Regulas Nr. 1049/2001 8. panta 1. un 2. punktu un Orhūsas konvencijas 4. panta 1. punktu, kas liek Vispārējai tiesai veikt preventīvus pasākumus.
15

2011. gada 29. jūlijā prasītāja nosūtīja Padomei jaunu lūgumu par to, lai tās vārds tiktu svītrots no Lēmuma 2010/413 II pielikuma un Regulas Nr. 961/2010 VIII pielikuma. Šajā ziņā tā atsaucās uz to, ka pierādījumi, kuri tai tika paziņoti 2011. gada 22. februārī, nebija pietiekami detalizēti.
138

Izdarot slēdzienu par pretējo, no Regulas Nr. 961/2010 21. panta izriet, ka līdzekļu pārvedumi personām, vienībām vai struktūrām Irānā un no tām, tostarp, kā izriet no minētās regulas 1. panta m) punkta, personām, vienībām vai struktūrām Irānā, kuras nav iekļautas sarakstā, principā var tikt īstenoti, ja vien ir izpildīti minētā 21. panta nosacījumi. Līdz ar to Regulas Nr. 961/2010 21. pants ietver atkāpi no Regulas Nr. 961/2010 16. pantā noteiktā līdzekļu iesaldēšanas principa, jo, kā izriet no minētās regulas 1. panta i) punkta, līdzekļu iesaldēšana ir liegums veikt it īpaši jebkādus līdzekļu pārvedumus, kuru dēļ mainītos to apjoms, summa, atrašanās vieta, īpašnieks, valdītājs, raksturīgās iezīmes vai galamērķis.
121

Savukārt, kā jau tika norādīts iepriekš 75. punktā, no 2009. gada 1. aprīļa lēmuma pirmā un otrā apsvēruma, kā arī visiem ar tā pieņemšanu saistītajiem apstākļiem izriet, ka minētais lēmums – un it īpaši lēmums palielināt pensionēšanās vecumu papildu pensiju shēmas ietvaros – galvenokārt tika pamatots ar papildu pensiju fonda nenovēršamu likviditātes krīzi. Šīs krīzes pamatā nebija demogrāfijas pakāpeniskas izmaiņas, bet tā radās gan no finanšu krīzes, kuras rezultātā ievērojami samazinājās fonda aktīvu vērtība, no vienas puses, gan no nestabilitātes starp ieņēmumiem, kuri samazinājās no shēmā veiktajām iemaksām saistībā ar to, ka kopš Septītā likumdevēja 2009. gada sākumā shēmai nepievienojās jaunas personas, un shēmas izdevumiem, kuri pieauga saistībā ar nenovēršamu liela skaita neievēlēto deputātu aiziešanu pensijā, no otras puses. Šajā ziņā ir jāuzsver, ka minētā nestabilitāte bija papildu pensiju shēmas neatņemama sastāvdaļa tās pārejas rakstura dēļ, jo pakāpeniski izzustu kopš Deputātu nolikuma spēkā stāšanās brīža Septītā likumdevēja sākumā 2009. gada 14. jūlijā.
3

Ar 2011. gada 27. jūlija vēstuli IPK prasīja Komisijas “Uzņēmējdarbības un rūpniecības” ģenerāldirektorātam (ĢD) kopā izmaksāt summu EUR 911 987,86 apmērā. Šī summa bija sadalīta trīs daļās, proti, pirmā daļa – EUR 212 000 apmērā, kas netika izmaksāta IPK, t.i., 40 % no 1992. gadā IPK piešķirtā finanšu atbalsta, otrā daļa – EUR 318 000 apmērā, kuru IPK pa to laiku, pirms Vispārējā tiesa bija pieņēmusi iepriekš 2. punktā minēto 2011. gada 15. aprīļa spriedumu, bija atmaksājusi, t.i., 60 % no finanšu atbalsta, kā arī trešā daļa – EUR 31 961,63 apmērā, kura atbilda kavējuma procentiem, kurus IPK bija samaksājusi Komisijai vienlaikus ar otrās daļas atmaksu. Turklāt šajā vēstulē IPK lūdza samaksāt kavējuma procentus EUR 252 394,36 apmērā, sākot no 1994. gada 1. janvāra, attiecībā uz pirmo daļu un summu EUR 97 631,87 apmērā, sākot no 2007. gada 18. maija, attiecībā uz otro daļu, kuras aprēķina metode ir izklāstīta vienā no šīs vēstules pielikumiem. Visbeidzot IPK samaksas pieprasījumam noteica izpildes termiņu līdz 2011. gada 26. augustam.
185

Turklāt no Pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta izriet, ka pierādīšanas pienākums ir ražotājam, kurš vēlas, lai tam tiktu piešķirts statuss, kas ir atzīts uzņēmumiem, kuri darbojas tirgus ekonomikā. Saskaņā ar Pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunktu atbilstoši b) apakšpunktā minētajam noteikumam iesniegtajam pieteikumam ir jābūt sagatavotam rakstveidā un tajā ir jāiekļauj pietiekami pierādījumi par to, ka ražotājs darbojas tirgus ekonomikas apstākļos. Līdz ar to Savienības iestādēm nav jāpierāda, ka ražotājs neatbilst paredzētajiem šī statusa piešķiršanas nosacījumiem. Savukārt šīm iestādēm ir jāizvērtē, vai attiecīgā ražotāja iesniegtie pierādījumi ir pietiekami, lai pierādītu, ka ir izpildīti Pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunktā paredzētie kritēriji, un Savienības tiesai ir jāpārbauda, vai šajā vērtējumā nav pieļauta acīmredzama kļūda (Tiesas 2012. gada 2. februāra spriedums lietā C-249/10 P Brosmann Footwear (HK) u.c./Padome, 32. punkts; šajā ziņā skat. arī iepriekš 109. punktā minēto spriedumu lietā Shanghai Teraoka Electronic/Padome, 53. punkts, un iepriekš 152. punktā minēto spriedumu lietā Shanghai Excell M&E Enterprise un Shanghai Adeptech Precision/Padome, 83. punkts).