Prasības sakarā ar valsts pienākumu neizpildi ietvaros pirmstiesas procedūras mērķis, pirmkārt, ir dot attiecīgajai dalībvalstij iespēju izpildīt savus pienākumus, kas izriet no Savienības tiesībām, un, otrkārt, spēt efektīvi izvirzīt aizstāvības pamatus pret Komisijas izvirzītajiem iebildumiem. Prasības, kas celta atbilstoši LESD 258. pantam, priekšmets tātad ir ierobežots ar šajā normā noteikto pirmstiesas procedūru. Tādējādi prasības pieteikums var tikt balstīts tikai uz tiem iebildumiem, kas ir norādīti pirmstiesas procedūrā.

Līdz ar to dalībvalsts, kura pieļauj darbības, kas būtiski apdraud šādas teritorijas ekoloģiskās iezīmes, un neveic aizsardzības pasākumus, kas vajadzīgi, lai saglabātu attiecīgās sugas populāciju, kura veido šīs teritorijas ekoloģisko stāvokli, nav izpildījusi Direktīvā 92/43 paredzētos pienākumus.

Iepriekš minētie apsvērumi katrā ziņā mutatis mutandis attiecas arī uz teritorijām, attiecībā uz kurām attiecīgā dalībvalsts neapstrīd, ka tās atbilst Direktīvas 92/43 4. panta 1. punktā paredzētajiem ekoloģiskajiem kritērijiem un kurām līdz ar to būtu jābūt ietvertām ierosināto Kopienas nozīmes teritoriju valsts sarakstā, kas ir nosūtīts Komisijai. Faktiski saskaņā ar šo direktīvu un tās izvirzītajiem mērķiem nevar tikt pieļauts, ka tāda teritorija, saistībā ar kuru attiecīgā dalībvalsts neapstrīd, ka tā būtu iekļaujama minētajā sarakstā, nav nekādi aizsargājama.

Ja tā nebūtu, tad Savienības lēmumu pieņemšanas process, kurš ir balstīts ne tikai uz dalībvalstu paziņoto teritoriju integritāti, bet kuru raksturo arī dažādu dalībvalstu piedāvāto teritoriju ekoloģisks salīdzinājums, varētu būt kļūdains un Komisija vairs nevarētu veikt savus pienākumus attiecīgajā jomā, proti, it īpaši pieņemt to teritoriju sarakstu, kuras izraudzītas kā Kopienas nozīmes teritorijas, lai izveidotu saskaņotu Eiropas ekoloģisko tīklu, kurā apvienotas īpaši aizsargājamās dabas teritorijas.

Atbilstoša aizsardzības sistēma, kas tiek piemērota valsts sarakstā, kurš ir nosūtīts Komisijai atbilstoši minētās direktīvas 4. panta 1. punktam, iekļautajām teritorijām, pieprasa, lai dalībvalstis neatļautu iejaukšanos, kura var būtiski apdraudēt šo teritoriju ekoloģiskās iezīmes. Tāds it īpaši ir gadījums, ja iejaukšanās dēļ var būtiski samazināties teritorijas platība vai izzust teritorijā esošās prioritārās sugas vai ja teritorija visbeidzot var tikt iznīcināta vai var tikt iznīcinātas to raksturojošās iezīmes.

Attiecībā uz teritorijām, kas var tikt atzītas par Kopienas nozīmes teritorijām un kas iekļautas valstu sarakstos, kuri nosūtīti Komisijai, un it īpaši attiecībā uz teritorijām, kurās sastopami prioritāri dabisko dzīvotņu veidi vai prioritāras sugas, dalībvalstīm atbilstoši Direktīvai 92/43 par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību, kas grozīta ar Direktīvu 2006/105, ir pienākums veikt piemērotus aizsardzības pasākumus, ievērojot šajā direktīvā paredzēto aizsardzības mērķi, lai nodrošinātu atbilstošās ekoloģiskās intereses, kuras šīm teritorijām ir valstiski nozīmīgas.

Ir jāatgādina, ka Direktīvas 92/43 par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību, kas grozīta ar Direktīvu 2006/105, 12. panta 1. punktā ir paredzēts, ka dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai šīs pašas direktīvas IV pielikuma a) daļā uzskaitītajām dzīvnieku sugām to dabiskās izplatības areālā izveidotu stingras aizsardzības sistēmu, kas ļautu novērst minēto sugu īpatņu visu veidu apzinātu gūstīšanu vai nonāvēšanu savvaļā, minēto sugu īpatņu apzinātu traucēšanu, it īpaši to vairošanās, mazuļu attīstības, ziemas guļas un migrāciju laikā, olu apzinātu postīšanu vai vākšanu savvaļā, kā arī minēto sugu vairošanās vai atpūtas vietu noplicināšanu vai iznīcināšanu.

Līdz ar to dalībvalsts, kura nav veikusi pasākumus, kas vajadzīgi, lai izveidotu un piemērotu stingru šīs dzīvnieku sugas aizsardzības sistēmu, nav izpildījusi Direktīvas 92/43 12. panta 1. punktā paredzētos pienākumus.

(sal. ar 59., 62. un 69. punktu un rezolutīvo daļu)