Saistībā ar prasību par daļēju noteiktu ierobežojošo pasākumu, kas noteikti pret Irānu, atcelšanu, ja Padome uzskata, ka Irānas valdības ministrija nav no minētās valdības nošķirta juridiskā persona, kas turpina pietiekamā mērā pastāvēt, lai pret to noteiktu ierobežojošus pasākumus, atbilstoši un taisnīgi rīkojoties būtu jāatzīst, ka šī organizācija pastāv pietiekamā mērā, lai apstrīdētu šo pasākumu. Jebkura cita secinājuma sekas būtu tādas, ka organizāciju varētu iekļaut vienību, uz kurām attiecas ierobežojošie pasākumi, sarakstā, nedodot tai tiesības celt prasību pret šo iekļaušanu.

Attiecībā uz tādiem ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu kā līdzekļu iesaldēšanu vienībām, kas sniedz atbalstu Irānas valdībai, atbalsta sniegšanas kritērijs minētajai valdībai attiecas uz konkrētās personas vai vienības pašas veiktajām darbībām, kuras, pat ja tām pašām par sevi nav nekādas tiešas vai netiešas saiknes ar kodolieroču izplatīšanu, tomēr var to veicināt, sniedzot Irānas valdībai saimnieciskos resursus vai materiālas, finansiālas vai loģistikas iespējas, kas ļauj tai veikt izplatīšanas darbības. Tādējādi minētais kritērijs attiecas uz tiem atbalsta veidiem, kuri to kvantitatīvās vai kvalitatīvās nozīmes dēļ veicina Irānas kodolieroču darbību veikšanu. Tā mērķis ir liegt Irānas valdībai piekļuvi tās ienākumu avotiem, lai to piespiestu pārtraukt tās kodolieroču izplatīšanas programmas attīstību pietiekamu finanšu resursu trūkuma dēļ.

Irānas valdības ministrijas elektroenerģijas eksporta darbības, kas izpaužas tostarp naudas summu iekasēšana, kuras maksā eksportētās elektroenerģijas pircēji, sniedz ienākumu avotu Irānas valdībai un tātad ir atbalsts tai finanšu atbalsta veidā.

Fakts, ka ministrija sniedz zaudējumus nesošus pakalpojumus sabiedrības interesēs, nenozīmē, ka tās elektroenerģijas eksporta darbības nevarētu kvalificēt kā finanšu atbalstu Irānas valdībai vai ka tādējādi tās nevarētu attaisnot pret to noteiktos ierobežojošos pasākumus.

Minētās ministrijas ar elektroenerģijas eksportu saistītās darbības atšķiras no pārējām tās pilnvarām, jo tās nav pakalpojumi sabiedrības interesēs, kurus sniedz Irānas iedzīvotājiem. Līdz ar to nepastāv pati no sevis izrietoša saikne starp visām ministrijas darbībām un pilnvarām, kas prasītu tās uzlūkot kopā. Tas tā vēl jo vairāk ir tādēļ, ka finanšu resursi, kurus gūst no elektroenerģijas eksporta darbībām, netiek izmantoti kādai īpašai budžeta pozīcijai.

Tāpat fakts, ka ierobežot vienības, kas sniedz finanšu atbalstu Irānas valdībai, kvalifikāciju tikai attiecībā uz vienībām, kuru darbības kopumā nes peļņu, ļautu apiet attiecīgo ierobežojošo pasākumu mērķi un ietekmētu to efektivitāti. Lai izvairītos no minēto pasākumu piemērošanas, pietiktu katrai to skartajai vienībai papildus ienākumus radošām pilnvarām un darbībām piešķirt pilnvaras un darbības, kas nes tādu pašu apmēru zaudējumus.

Turklāt ministrijas līdzekļu iesaldēšana, kuru pamato ar tās eksporta darbībām, atbilst mērķim, kas izpaužas tā, ka Irānas valdībai tiek liegta piekļuve ienākumu avotiem neatkarīgi no citu ministrijas darbību zaudējumus nesošā rakstura. Minētās iesaldēšanas dēļ Irānas valdība, ar kuru ministrija ir nesaraujami saistīta, nevar izmantot daļu no saviem finanšu resursiem, kuri ir nepieciešami, lai nodrošinātu visas savas darbības, tostarp tās, kuras nav saistītas ar ministrijas pilnvarām un ir saistītas ar kodolieroču izplatīšanu.

Līdz ar to galvenais jautājums, lai novērtētu, vai ministrija sniedz finanšu atbalstu Irānas valdībai, nav tas, cik tā ir peļņu nesoša kopumā, bet tas, vai tās elektroenerģijas eksporta darbības ir peļņu nesošas.

(sal. ar 88.–91. un 93.–97. punktu)