ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 63/6

Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 22. decembra spriedums (Court of Session (Scotland), Edinburgh (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/RBS Deutschland Holdings GmbH

(Lieta C-277/09) (1)

(Sestā PVN direktīva - Tiesības uz nodokļa atskaitīšanu - Transportlīdzekļu iegūšana un izmantošana izpirkuma nomas darījumos - Divu dalībvalstu nodokļu sistēmu atšķirības - Ļaunprātīgas rīcības aizliegums)

2011/C 63/10

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

Court of Session (Scotland), Edinburgh

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Atbildētāja: RBS Deutschland Holdings GmbH

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Court of Session (Scotland), Edinburgh — Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), 17. panta 3. punkta a) apakšpunkta interpretācija — Darbības, kuru veikšanas vienīgais mērķis ir nodokļu priekšrocību iegūšana — Apvienotajā Karalistē dibinātas bankas meitas uzņēmuma Vācijā sniegtie transportlīdzekļu nomas pakalpojumi Apvienotajā Karalistē

Rezolutīvā daļa:

1) tādos apstākļos kā pamata lietā Padomes 1977. gada 17. maija Sestās Direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 17. panta 3. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts nevar atteikt nodokļa maksātājam atskaitīt PVN priekšnodokli, kas samaksāts par šajā dalībvalstī veikto preču iegādi, ja šīs preces tikušas izmantotas citā dalībvalstī veiktiem izpirkuma nomas darījumiem, tikai tādēļ, ka par izejošajiem darījumiem nav maksāts PVN otrajā dalībvalstī;

2) ļaunprātīgas rīcības aizlieguma princips neizslēdz tiesības atskatīt pievienotās vērtības nodokli atbilstoši Direktīvas 77/388 17. panta 3. punkta a) apakšpunktam tādos apstākļos kā pamata lietā, kur uzņēmums, kas reģistrēts vienā dalībvalstī, izvēlas ar savu meitas sabiedrību, kas reģistrēta citā dalībvalstī, veikt preču izpirkuma nomas darījumus trešajai sabiedrībai, kas reģistrēta pirmajā minētajā dalībvalstī, lai izvairītos no tā, ka samaksa par šiem darījumiem tiek aplikta ar pievienotās vērtības nodokli, jo pirmajā dalībvalstī šie darījumi tiek kvalificēti kā nomas pakalpojumu sniegšana, kas veikta otrajā dalībvalstī, un šajā otrajā dalībvalstī — kā preču piegāde, kas veikta pirmajā dalībvalstī.

(1) OV C 267, 07.11.2009.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 55/7

Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 9. decembra spriedums (First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Repertoire Culinaire Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue&Customs

(Lieta C-163/09) (1)

(Direktīva 92/83/EEK - Akcīzes nodokļa spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem saskaņošana - 20. panta pirmais ievilkums un 27. panta 1. punkta e) un f) apakšpunkts - Kulinārijā izmantojams vīns, portvīns un konjaks)

2011/C 55/10

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Repertoire Culinaire Ltd

Atbildētājs: The Commissioners for Her Majesty's Revenue&Customs

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — VAT and Duties Tribunal, London — Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīvas 92/83/EEK par to, kā saskaņojams akcīzes nodoklis spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem (OV L 316, 21. lpp.) 20. panta un 27. panta 1. punkta e) un f) apakšpunkta interpretācija — Atbrīvojums no akcīzes nodokļa — Vīns, portvīns un konjaks, kam ir pievienoti sāls un pipari

Rezolutīvā daļa:

1) Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīvas 92/83/EEK par to, kā saskaņojams akcīzes nodoklis spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem, 20. panta pirmais ievilkums ir interpretējams tādējādi, ka šajā normā minētā “etilspirta” definīcija attiecas arī uz kulinārijā izmantojamu vīnu un portvīnu;

2) tādos apstākļos, kādi ir pamata lietā, kulinārijā izmantojams vīns, portvīns un konjaks ietilpst Direktīvas 92/83 27. panta 1. punkta f) apakšpunkta piemērošanas jomā;

3) gadījumā, ja tādas preces kā pamata lietā aplūkojamais kulinārijā izmantojamais vīns, portvīns un konjaks, kuri dalībvalstī, kurā tie ražoti, nav tikuši uzskatīti par apliekamiem ar akcīzes nodokli vai no tā atbrīvoti atbilstoši Direktīvai 92/83 un tikuši laisti tirgū, ir paredzēti laišanai tirgū citā dalībvalstī, tad šai pēdējai minētajai dalībvalstij savā teritorijā šīm precēm ir jāpiemēro tāds pats režīms, ja vien nepastāv konkrēti, objektīvi un pārbaudāmi pierādījumi par to, ka pirmā minētā dalībvalsts nav pareizi piemērojusi šīs direktīvas normas vai ka saskaņā ar tās 27. panta 1. punktu ir pamatoti veikt pasākumus, lai novērstu krāpšanu, nemaksāšanu vai atbrīvojumu ļaunprātīgu izmantošanu, kā arī nodrošinātu šo atbrīvojumu pareizu un nekavējošu piemērošanu;

4) Direktīvas 92/83 27. panta 1. punkta f) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka šajā normā paredzētajam atbrīvojumam tādus nosacījumus, kādi ir paredzēti pamata lietā piemērojamajā tiesiskajā regulējumā, proti, personu, kuras var iesniegt atmaksāšanas pieprasījumu, loka ierobežojumu, četru mēnešu termiņu šī pieprasījuma iesniegšanai un minimālās atmaksājamās summas noteikšanu, var piemērot tikai tad, ja konkrēti, objektīvi un pārbaudāmi pierādījumi liecina par to, ka šie nosacījumi ir nepieciešami minētā atbrīvojuma pareizai un nekavējošai piemērošanai, kā arī nodokļu nemaksāšanas, apiešanas vai ļaunprātīgas izmantošanas novēršanai. Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai tas tā ir saistībā ar minētajā tiesiskajā regulējumā paredzētajiem nosacījumiem.

(1) OV C 180, 1.8.2009.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 317/8

Tiesas (otrā palāta) 2010. gada 30. septembra spriedums (Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Pedro Manuel Roca Álvarez/Sesa Start España ETT SA

(Lieta C-104/09) (1)

(Sociālā politika - Vienlīdzīga attieksme pret vīriešu un sieviešu dzimuma darba ņēmējiem - Direktīva 76/207/EEK - 2. un 5. pants - Algotu darbu strādājošām mātēm paredzētās tiesības uz atbrīvojumu no darba - Iespēja to izmantot algotu darbu strādājošajai mātei vai tēvam - Māte, kas ir pašnodarbināta persona - Tiesību uz atbrīvojumu no darba neattiecināšana uz algotu darbu strādājošu tēvu)

2010/C 317/14

Tiesvedības valoda — spāņu

Iesniedzējtiesa

Tribunal Superior de Justicia de Galicia

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Pedro Manuel Roca Álvarez

Atbildētāja: Sesa Start España ETT SA

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal Superior de Justicia de Galicia — EKL 13. panta un Padomes 1976. gada 9. februāra Direktīvas 76/207/EEK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba, profesionālās izglītības un izaugsmes iespējām un darba apstākļiem (OV L 39, 40. lpp.), kura grozīta ar Direktīvu 2002/73 (OV L 269, 25. lpp.), interpretācija — Valsts tiesību akti, kuros algotu darbu strādājošai mātei piešķirtas tiesības uz atbrīvojumu no darba zīdaiņa aprūpei, kuras saīsināta darba laika formā drīkst izmantot māte vai tēvs — Izslēgšana, ja māte ir pašnodarbināta persona un tēvs strādā algotu darbu — Vienlīdzīgas attieksmes princips

Rezolutīvā daļa:

Padomes 1976. gada 9. februāra Direktīvas 76/207/EEK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba, profesionālās izglītības un izaugsmes iespējām un darba apstākļiem, 2. panta 1., 3. un 4. punkts, kā arī 5. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts pasākumu kā pamata lietā, saskaņā ar kuru sieviešu dzimuma darba ņēmējām, kurām ir bērns un algotas darbinieces statuss, līdz laikam, kad bērns sasniedz deviņu mēnešu vecumu, ir tiesības saņemt dažādos veidos izmantojamu atbrīvojumu no darba, bet vīriešu dzimuma darba ņēmējiem, kuriem ir bērns un tāds pats algota darbinieka statuss, tiesības saņemt šo atbrīvojumu no darba ir tikai tad, ja arī šī bērna mātei ir algotas darbinieces statuss.

(1) OV C 141, 20.06.2009.
1)

EKL 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka: a) dalībvalstij, kura patērētāju aizsardzību azartspēļu jomā tiecas nodrošināt īpaši augstā līmenī, var būt pamats uzskatīt, ka, tikai piešķirot ekskluzīvas tiesības kādai organizācijai, kura atrodas stingrā valsts iestāžu kontrolē, iespējams kontrolēt ar šo nozari saistītos riskus un pietiekami iedarbīgi īstenot leģitīmo mērķi novērst pamudināšanu uz pārmērīgiem tēriņiem saistībā ar azartspēlēm un cīnīties pret atkarību no tām; b) iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai: — pamata lietas faktu iestāšanās laikā valsts iestāžu mērķis patiešām bija nodrošināt īpaši augsta līmeņa aizsardzību un vai, ņemot vērā šo vēlamo aizsardzības līmeni, monopoltiesību radīšana patiešām varēja tikt uzskatīta par vajadzīgu, un — valsts kontrole attiecībā uz ekskluzīvas tiesības saņēmušās organizācijas darbībām tiek faktiski īstenota, lai saskaņoti un sistemātiski sasniegtu šai organizācijai paredzētos mērķus; c) valsts tiesiskajam regulējumam, ar ko tiek ieviestas monopoltiesības azartspēļu jomā, lai tas būtu saskaņots ar mērķiem cīnīties pret noziedzību, kā arī mazināt iespējas spēlēt azartspēles, ir: — jāpamatojas uz atzinumu, ka attiecīgajā dalībvalstī ar azartspēlēm saistītās noziedzīgās vai krāpnieciskās darbības un atkarība no azartspēlēm ir problēma, kuru var atrisināt, izvēršot atļautas un reglamentētas darbības, un — jāatļauj tikai tāda reklāma, kas ir samērota un kuras apjoms nepārsniedz to, kāds vajadzīgs, lai virzītu patērētājus uz kontrolētiem spēļu tīkliem;
2)

lai noskaidrotu, vai var uzskatīt, ka komersants, kura darbība ir izklāstīta tā interneta vietnē vai starpnieka interneta vietnē, savu darbību “novirza uz” dalībvalsti, kurā ir patērētāja domicils Regulas Nr. 44/2001 15. panta 1. punkta c) apakšpunkta nozīmē, ir jāpārbauda, vai pirms iespējamās līguma noslēgšanas ar patērētāju no šīm interneta vietnēm un no komersanta darbības kopumā izriet, ka komersants bija paredzējis tirgoties ar patērētājiem, kuru domicils ir vienā vai vairākās dalībvalstīs, to skaitā šī patērētāja domicila dalībvalstī, kas nozīmē, ka tas bija gatavs noslēgt līgumu ar tiem. Turpmāk norādītie apstākļi, kuru uzskatījums nav izsmeļošs, var būt norādes, kas ļauj uzskatīt, ka komersanta darbība ir novirzīta uz patērētāja domicila dalībvalsti, proti, darbības starptautiskais raksturs, norāde par to, pa kādiem maršrutiem no citām dalībvalstīm var ierasties vietā, kur komersants ir dibināts, tas, ka ir izmantota valoda vai valūta, kas nav tā valoda vai valūta, kuru parasti izmanto dalībvalstī, kurā ir dibināts komersants, pastāvot iespējai rezervēt un apstiprināt rezervāciju šajā citā valodā, norāde uz tālruņa numuru kopā ar starptautisko kodu, izdevumi par atsauces pakalpojumu internetā, lai patērētājiem, kuru domicils ir citās dalībvalstīs, atvieglotu piekļuvi komersanta vai tā starpnieka mājaslapai, tas, ka ir izmantots pirmā līmeņa domēna nosaukums, kas nav tās dalībvalsts domēna nosaukums, kurā ir dibināts komersants, un norāde uz starptautisko klientūru, ko veido klienti, kuru domicils ir dažādās dalībvalstīs. Valsts tiesa ir tā, kurai ir jāpārbauda, vai pastāv šādas norādes. Savukārt nepietiek ar to vien, ka ir pieejama komersanta vai starpnieka interneta vietne dalībvalstī, kurā ir patērētāja domicils. Tas pats attiecas uz norādi par elektroniskā pasta adresi, kā arī citām koordinātām vai tādas valodas vai valūtas izmantošanu, kas ir valoda un/vai valūta, kura parasti tiek izmantota dalībvalstī, kurā ir dibināts komersants.
2)

ja koncesionārs uzņēmums noslēdz līgumu par pakalpojumiem, kas ietilpst koncesijas jomā, kuru tam ir piešķīrusi pašvaldība, tad pārskatāmības pienākums, kas izriet no EKL 43. un 49. panta, kā arī vienlīdzīgas attieksmes principa un nediskriminācijas pilsonības dēļ principa, neattiecas uz šo uzņēmumu, ja: — to dibinājusi šī pašvaldība, lai tas īstenotu atkritumu savākšanas un ielu tīrīšanas darbus, bet tas īsteno saimniecisko darbību arī brīvajā tirgū; — šai pašvaldībai pieder 51 % kapitāla daļu no šī uzņēmuma, taču pārvaldības lēmumi var tikt pieņemti tikai ar trīs ceturtdaļu kopsapulces balsu vairākumu; — tikai vienu ceturtdaļu no šī uzņēmuma uzraudzības padomes dalībniekiem, ieskaitot uzraudzības padomes priekšsēdētāju, ieceļ šī pati pašvaldība un — tas vairāk nekā pusi no apgrozījuma gūst, pateicoties savstarpējiem līgumiem par atkritumu savākšanu un ielu tīrīšanu minētās pašvaldības teritorijā, bet tā to finansē no iedzīvotāju maksātām pašvaldības nodevām;
3)

ar Direktīvu 89/665, kas grozīta ar Direktīvu 92/50, valsts tiesai tiek paredzēts pienākums, izmantojot tās diskrecionāro varu, pagarināt pārsūdzības termiņu, lai nodrošinātu prasītājam termiņu, kas atbilst termiņam, kāds viņam būtu bijis, ja piemērojamajā valsts tiesiskajā regulējumā paredzētais termiņš sāktos no datuma, kad viņš uzzināja vai viņam vajadzēja uzzināt par noteikumu, kas regulē publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu, pārkāpumu. Ja valsts tiesību normas, kas attiecas uz pārsūdzības termiņu, nebūtu iespējams interpretēt tā, lai šī interpretācija atbilstu Direktīvai 89/665, valsts tiesai, lai pilnībā varētu piemērot Kopienu tiesības un aizsargāt tiesības, ko tās piešķir privātpersonām, būtu jāatturas no to piemērošanas.
1)

Itālijas Republika attiecībā uz pievienotās vērtības nodokļa atmaksu nodokļa maksātājam, kurš reģistrēts citā dalībvalstī vai trešā dalībvalstī, bet kuram ir pastāvīgs uzņēmums attiecīgajā dalībvalstī, nav izpildījusi pienākumus, kas tai paredzēti Padomes 1979. gada 6. decembra Astotās Direktīvas 79/1072/EEK par dalībvalstu tiesību aktu saskaņošanu attiecībā uz apgrozījuma nodokļiem — kārtība pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanai nodokļu maksātājiem, kas nav reģistrēti attiecīgajā valstī, 1. pantā un Padomes 1986. gada 17. novembra Trīspadsmitās Direktīvas 86/560/EEK par dalībvalstu likumu saskaņošanu attiecībā uz apgrozījuma nodokļiem — pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanas kārtība nodokļiem pakļautajām personām, kas nav reģistrētas Kopienas teritorijā, 1. pantā, jo, tā uzliek par pienākumu nodokļa maksātājam, kurš reģistrēts citā dalībvalstī vai trešā valstī, bet kuram Itālijā ir pastāvīgs uzņēmums, un kurš attiecīgajā laika periodā Itālijā ir veicis preču piegādi vai sniedzis pakalpojumus, prasīt atmaksāt PVN priekšnodokli saskaņā ar minētajās direktīvās paredzētajām procedūrām, nevis to atskaitīt, ja preces vai pakalpojumi ir iegādāti nevis no pastāvīgā uzņēmuma, bet tieši no tās vietas, kurā atrodas šī nodokļa maksātāja galvenā uzņēmējdarbības vieta;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 236/4

Tiesas (virspalāta) 2008. gada 25. jūlija spriedums (High Court of Ireland (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Blaise Baheten Metock, Hanette Eugenie Ngo Ikeng, Christian Joel Baheten, Samuel Zion Ikeng Baheten, Hencheal Ikogho, Donna Ikogho, Roland Chinedu, Marlene Babucke Chinedu, Henry Igboanusi, Roksana Batkowska/Minister for Justice, Equality and Law Reform

(Lieta C-127/08) (1)

(Direktīva 2004/38/EK - Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalsts teritorijā - Ģimenes locekļi, kas ir trešo valstu pilsoņi - Trešo valstu pilsoņi, kas uzņēmējā dalībvalstī ieradušies, pirms kļuva par Savienības pilsoņa laulātajiem)

(2008/C 236/07)

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

High Court of Ireland

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāji: Blaise Baheten Metock, Hanette Eugenie Ngo Ikeng, Christian Joel Baheten, Samuel Zion Ikeng Baheten, Hencheal Ikogho, Donna Ikogho, Roland Chinedu, Marlene Babucke Chinedu, Henry Igboanusi, Roksana Batkowska

Atbildētājs: Minister for Justice, Equality and Law Reform

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — High Court, Īrija — Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV L 158, 77. lpp.) 3. panta 1. punkta interpretācija — Laulātais, kas ir trešās valsts pilsonis — Uzņēmējas dalībvalsts tiesiskais regulējums, kas ģimenes locekļu uzturēšanās tiesības pakļauj iepriekšējas likumīgas uzturēšanās citā dalībvalstī nosacījumam

Rezolutīvā daļa

1) dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā izvirzīta prasība trešās valsts pilsonim, kas ir tāda Savienības pilsoņa laulātais, kurš uzturas šajā dalībvalstī, kuras pilsonības viņam nav, lai viņš iepriekš pirms savas ierašanās uzņēmējā dalībvalstī likumīgi būtu uzturējies citā dalībvalstī, lai varētu izmantot šīs direktīvas normas, ir pretrunā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK;

2) Direktīvas 2004/38 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka uz trešās valsts pilsoni, kas ir tāda Savienības pilsoņa laulātais, kurš uzturas dalībvalstī, kuras pilsonības viņam nav, un kas pavada vai pievienojas šim Savienības pilsonim, ir attiecināmas minētās direktīvas normas neatkarīgi no viņu laulības noslēgšanas vietas un datuma, kā arī neatkarīgi no tā, kādā veidā šis trešās valsts pilsonis ir iebraucis uzņēmējā dalībvalstī.

(1) OV C 116, 9.5.2008.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 282/6

Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 1. oktobra spriedums (Special Commissioners of Income Tax, Londona (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — HSBC Holdings plc, Vidacos Nominees Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Lieta C-569/07) (1)

(Netiešie nodokļi - Kapitāla piesaistīšana - 1,5 % nodokļa uzlikšana akciju nodošanai vai emisijai, kas tiek veikta, izmantojot klīringu (“clearance service”))

2009/C 282/10

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

Special Commissioners of Income Tax, Londona

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: HSBC Holdings plc, Vidacos Nominees Ltd

Atbildētājs: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Special Commissioners of Income Tax, Londona — Padomes 1969. gada 17. jūlija Direktīvas 69/335/EEK par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai (OV L 249, 25. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1985. gada 10. jūnija Direktīvu 85/303/EEK (OV L 156, 23. lpp.) 10. un 11. panta un EKL 43., 49. un 56. panta interpretācija — Vienā dalībvalstī dibinātas sabiedrības (“A”) piedāvājums iegādāties citā dalībvalstī dibinātas sabiedrības (“B”) akcijas apmaiņai pret A sabiedrības akciju emisiju otrās dalībvalsts fondu biržā — 1.5 % nodokļa uzlikšana akciju nodošanai vai emisijai, kas tiek veikta, izmantojot klīringu (“clearance service”)

Rezolutīvā daļa:

Padomes 1969. gada 17. jūlija Direktīvas 69/335/EEK par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai, kuru groza ar Padomes 1985. gada 10. jūnija Direktīvu 85/303/EEK, 11. panta a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas aizliedz iekasēt tādu nodokli, par kādu ir pamata lieta, akciju emisijas, kuru veic, izmantojot klīringu, laikā.

(1) OV C 64, 08.03.2008.
1)

pieņemot 2004. gada 10. jūnija Ministru padomes prezidenta dekrēta, kurā noteikti kritēriji to īpašo tiesību izmantošanai, kas paredzētas 1994. gada 31. maija Dekrētlikuma Nr. 332, kurš ar grozījumiem apstiprināts ar 1994. gada 30. jūlija Likumu Nr. 474, 2. pantā (decreto del Presidente del Consiglio dei Ministri, definizione dei criteri di esercizio dei poteri speciali, di cui all’art. 2 del decreto-legge31 maggio 1994, n. 332, convertito, con modificazioni, dalla legge30 luglio 1994, n. 474), 1. panta 2. punktā izklāstītās tiesību normas, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas izriet: — no EKL 43. un 56. panta, ciktāl šīs tiesību normas attiecas uz īpašajām tiesībām, kas noteiktas dekrētlikuma, kurš grozīts ar 2003. gada 24. decembra Likumu Nr. 350 par valsts gada un daudzgadu budžeta veidošanas noteikumiem (2004. gada finanšu likums) [legge n. 350, disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (legge finanziaria 2004)], 2. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā, un — no EKL 43. panta, ciktāl šīs tiesību normas attiecas uz īpašajām tiesībām, kas paredzētas minētā 2. panta 1. punkta c) apakšpunktā;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 102/4

Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 5. marta spriedums (Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Unión de Televisiones Comerciales Asociadas (UTECA)/Administración General del Estado

(Lieta C-222/07) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - EKL 12. pants - Diskriminācijas pilsonības dēļ aizliegums - EKL 39., 43., 49. un 56. pants - EK līgumā garantētās pamatbrīvības - EKL 87. pants - Valsts atbalsts - Direktīva 89/552/EEK - Televīzijas raidījumu veidošana un apraide - Televīzijas raidorganizāciju pienākums noteiktu procentuālu daļu no to darbības ienākumiem avansa veidā atvēlēt Eiropas kinofilmu un televīzijas filmu finansēšanai, 60 % no šī finansējuma atvēlot darbiem, kuru oriģinālvaloda ir kāda no Spānijas Karalistes valsts valodām un kuri galvenokārt producēti Spānijas kinematogrāfijas nozarē)

2009/C 102/05

Tiesvedības valoda – spāņu

Iesniedzējtiesa

Tribunal Supremo

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Unión de Televisiones Comerciales Asociadas (UTECA)

Atbildētājs: Administración General del Estado

Piedaloties: Federación de Asociaciones de Productores Audiovisuales, Radiotelevisión Española (RTVE), Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (Egeda)

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tribunal Supremo – EKL 12. panta un 87. panta 3. punkta un Padomes 1989. gada 3. oktobra Direktīvas 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos (OV L 298, 23. lpp.), 3. panta 1. punkta interpretācija – Televīzijas raidorganizāciju pienākums noteiktu procentuālu daļu no to darbības ienākumiem avansa veidā atvēlēt Eiropas kinofilmu un televīzijas filmu finansēšanai, 60 % no šī finansējuma atvēlot darbiem, kuru oriģinālvaloda ir kāda no Spānijas valsts valodām un kuri galvenokārt producēti Spānijas kinematogrāfijas nozarē

Rezolutīvā daļa:

1) Padomes 1989. gada 3. oktobra Direktīva 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 30. jūnija Direktīvu 97/36EK, un it īpaši tās 3. pants, kā arī EKL 12. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu dalībvalsts īstenotu pasākumu kā pamata lietā apstrīdētais pasākums, saskaņā ar kuru televīzijas raidorganizācijām 5 % no to darbības ieņēmumiem avansa veidā ir jāatvēl Eiropas kinofilmu un televīzijas filmu finansēšanai, kā arī 60 % no šiem 5 % ir jāatvēl darbiem, kuru oriģinālvaloda ir kāda no šīs dalībvalsts valsts valodām;

2) EKL 87. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds dalībvalsts īstenots pasākums kā pamata lietā apstrīdētais pasākums, saskaņā ar kuru televīzijas raidorganizācijām 5 % no to darbības ieņēmumiem avansa veidā ir jāatvēl Eiropas kinofilmu un televīzijas filmu finansēšanai, kā arī 60 % no šiem 5 % ir jāatvēl darbiem, kuru oriģinālvaloda ir kāda no šīs dalībvalsts valsts valodām, nav uzskatāms par valsts atbalstu šīs dalībvalsts kinematogrāfijas nozarei.

(1) OV C 155, 7.7.2007.