Konkurences jomā atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 25. panta 2. punktam noilguma termiņu skaita no dienas, kurā ir izdarīts pārkāpums. Tomēr pārkāpumu turpināšanas vai atkārtošanas gadījumā noilguma termiņu skaita no dienas, kurā pārtraukums ir pārtraukts.

Šajā ziņā vairumā gadījumu pret konkurenci vērstu darbību vai nolīguma pastāvēšana ir jāsecina no noteiktām sakritībām vai norādēm, kuras, skatot kopsakarā un nepastāvot citam loģiskam izskaidrojumam, var būt pierādījums konkurences tiesību pārkāpumam. Šādas norādes un sakritības, ja tās tiek izvērtētas globāli, ļauj atklāt ne tikai pret konkurenci vērstu darbību vai nolīgumu pastāvēšanu, bet arī turpinātas pret konkurenci vērstas darbības ilgumu un, pārkāpjot konkurences tiesību normas, noslēgtu līgumu piemērošanas laikposmu.

Turklāt šāds pārkāpums var izrietēt ne tikai no izolētas darbības, bet arī no darbību virknes vai arī turpinātas rīcības. Šo interpretāciju nevar apstrīdēt tādēļ, ka viens vai vairāki šādas darbību virknes vai turpinātas rīcības elementi paši par sevi katrs atsevišķi arī var būt minētās tiesību normas pārkāpums. Ja dažādas darbības ietilpst kopējā plānā to identiskā mērķa dēļ, kas ir vērsts uz konkurences kopējā tirgū izkropļošanu, Komisijai ir tiesības noteikt atbildību par šīm darbībām atkarībā no dalības attiecīgajā pārkāpumā kopumā.

Saistībā ar to, ka trūkst pierādījuma par nolīguma esamību dažos noteiktos laikposmos vai vismaz par to, ka uzņēmums šo nolīgumu ir īstenojis noteiktā laikposmā, apstāklis, ka pierādījums par pārkāpumu netika iesniegts par konkrētiem laikposmiem, nav šķērslis, lai pārkāpumu uzskatītu par turpinātu tajā laikposmā, kas ir plašāks nekā šie laikposmi, jo šāds konstatējums balstās uz objektīviem un saskaņotiem netiešiem pierādījumiem. Šādā pārkāpumā vairāku gadu garumā tas, ka aizliegtā vienošanās izpaužas dažādos laikposmos, kurus var nodalīt ar lielākiem vai mazākiem laikposmiem, neietekmē šīs aizliegtās vienošanās esamību, ja vien šo pārkāpumu veidojošām dažādām darbībām ir viens mērķis un tās veido vienotu un turpinātu pārkāpumu. Šajā ziņā, lai novērtētu pārkāpuma vienoto raksturu, ir atbilstīgi vairāki kritēriji, proti, attiecīgo darbību mērķu identiskums, attiecīgo preču un pakalpojumu identiskums, tajā piedalījušos uzņēmumu identiskums un pārkāpuma īstenošanas detalizētas kārtības identiskums. Turklāt, veicot šo novērtējumu, var ņemt vērā arī uzņēmumu vārdā iesaistīto fizisko personu identiskumu un attiecīgo darbību ģeogrāfiskās piemērošanas jomas identiskumu.

Tādējādi attiecībā uz turpinātu pārkāpumu Komisija var uzskatīt, ka pārkāpums – vai uzņēmuma dalība pārkāpumā – nav ticis pārtraukts, pat ja tai nav pierādījumu par dažiem noteiktiem laikposmiem, ja vien šo pārkāpumu veidojošām dažādām darbībām ir viens mērķis un tās veido vienotu un turpinātu pārkāpumu, šāds konstatējums ir jāpamato ar objektīviem un saskaņotiem netiešiem pierādījumiem par vienotu plānu. Ja minētie nosacījumi ir izpildīti, turpināta pārkāpuma jēdziens ļauj Komisijai uzlikt naudas sodu par visu vērā ņemto pārkāpuma laikposmu un nosaka datumu, kurā sāk tecēt noilguma termiņš, proti, datumu, kurā turpinātais pārkāpums tika izbeigts. Tomēr uzņēmumi, kas tiek apsūdzēti kolūzijā, var atspēkot šo pieņēmumu, izvirzot norādes vai pierādījumus par to, ka gluži pretēji pārkāpums – vai to dalība tajā – šajos pašos laikposmos neturpinājās.

Turklāt atkārtota pārkāpuma jēdziens ir jānošķir no turpināta pārkāpuma jēdziena, šo nošķiršanu turklāt apstiprina saikļa “vai” lietojums Regulas Nr. 1/2003 25. panta 2. punktā.

Ja ir iespējams konstatēt, ka uzņēmuma dalība pārkāpumā ir tikusi pārtraukta un ka pārkāpumam, ko uzņēmums ir izdarījis pirms un pēc šī laikposma ir tādas pašas pazīmes, kas ir jānovērtē, it īpaši ņemot vērā attiecīgo darbību mērķu, preču, uzņēmumu, kas piedalījušies kolūzijā, tās īstenošanas detalizētās kārtības, uzņēmumu vārdā iesaistīto fizisko personu un, visbeidzot, attiecīgo darbību ģeogrāfiskās piemērošanas jomas identiskumu, attiecīgais pārkāpums ir jākvalificē par vienotu un atkārtotu pārkāpumu. Šādā gadījumā Komisija nevar uzlikt naudas sodu par laikposmu, kurā pārkāpums tika pārtraukts. Turklāt saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 25. panta 1. punkta b) apakšpunkta noteikumiem pārtraukuma ilgums nedrīkst pārsniegt piecus gadus, jo tādā gadījumā naudas soda uzlikšanai par pārkāpuma laikposmu, kas bija pirms šī pārtraukuma, būtu iestājies noilgums.

(sal. ar 190.–201. punktu)