EIROPAS SAVIENĪBAS CIVILDIENESTA TIESAS RĪKOJUMS

(otrā palāta)

2016. gada 3. martā

Carlo De Nicola

pret

Eiropas Investīciju banku (EIB)

un

Eiropas Savienības Tiesu

“Civildienests — EIB personāls — Savienības ārpuslīgumiskā atbildība — Psiholoģiska vardarbība — Netiešs pamudinājums, kas izriet no Savienības tiesas ar tiesvedību saistītās darbības — No psiholoģiskas vardarbības izrietoša kaitējuma atlīdzināšana — Tiesību uz lietas taisnīgu izskatīšanu pārkāpums — Pārmērīgs tiesvedības ilgums — Civildienesta tiesas kompetences neesamība — Lietas daļēja nodošana Vispārējai tiesai”

Priekšmets

Prasība, kura celta saskaņā ar LESD 270. pantu un ar kuru C. De Nicola būtībā lūdz, pirmkārt, atcelt Pārsūdzību izskatīšanas komitejas (turpmāk tekstā – “Pārsūdzību izskatīšanas komiteja”) 2014. gada 8. decembra lēmumu, ar kuru ir noraidīta viņa iekšējā prasība atcelt un grozīt viņa novērtēšanas ziņojumu par 2013. gadu, atcelt viņa novērtēšanas ziņojumu par 2013. gadu, atcelt Eiropas Investīciju bankas (turpmāk tekstā – “EIB” vai “Banka”) lēmumu nepaaugstināt viņu amatā un atcelt [Personāla] novērtēšanas pamatnostādnes 2013. gadam. Otrkārt, C. De Nicola lūdz konstatēt, ka viņš ir cietis no psiholoģiskas vardarbības. Turklāt prasītājs lūdz Civildienesta tiesai konstatēt, ka Eiropas Savienībai iestājas atbildība “tādēļ, ka ar spriedumiem, kurus pieņem tās tiesas, tā netieši pamudinājusi uz vardarbību un tā pārkāpj normas par “taisnīgu lietas izskatīšanu””. Visbeidzot, prasītājs lūdz piespriest Bankai un Savienībai solidāri atlīdzināt viņa apgalvoti ciesto morālo un materiālo kaitējumu.

Nolēmums

Prasības par kaitējuma atlīdzību pret Eiropas Savienību, ko pārstāv Eiropas Savienības Tiesa, kas iesniegtas šajā tiesvedībā ar reģistrācijas numuru F‑100/15 De Nicola/EIB un Tiesa, nosūtīt Vispārējai tiesai. Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem, kas ir saistīti ar šīm prasībām, pieņemšanu atlikt.

Kopsavilkums

Tiesvedība — Kompetences sadalījums starp dažādām Savienības tiesām — Prasība par kaitējuma atlīdzību par tiesvedības netaisnīgumu un tās pārmērīgo ilgumu — Civildienesta tiesas kompetences neesamība — Lietas nodošana Vispārējai tiesai

(LESD 256. panta 1. punkts; Tiesas statūtu 51. panta pirmā daļa un I pielikuma 1. pants un 8. panta 2. punkts)

Tiesu sistēma, kas šobrīd ir noteikta ar LESD, Tiesas statūtiem un Lēmumu 2004/752, ar ko izveido Eiropas Savienības Civildienesta tiesu, ietver precīzu attiecīgo triju Tiesas tiesu, tas ir, Tiesas, Vispārējās tiesas un Civildienesta tiesas, kompetenču norobežošanu tā, ka vienas no šīm trim tiesām kompetence lemt par prasību obligāti izslēdz pārējo divu tiesu kompetenci.

Civildienesta tiesai ir kompetence ratione materiae lemt par prasību par zaudējumu atlīdzību, ko ierēdnis vai darbinieks ir iesniedzis pret iestādi, kurā viņš strādā, ja strīds ir radies darba tiesiskajās attiecībās, kas vieno ieinteresēto personu un iestādi. Savukārt no LESD 256. panta 1. punkta un Tiesas statūtu 51. panta pirmās daļas izriet, ka tikai Vispārējās tiesas kompetencē ir pirmajā instancē izskatīt privātpersonu celtas prasības par kaitējuma atlīdzību, ja šo prasību cēlonis nav darba tiesiskās attiecības, kas saista ieinteresēto personu un iestādi.

Šāds kompetences sadalījums starp Civildienesta tiesu un Vispārējo tiesu, kas izriet no LESD 256. panta un Tiesas statūtu I pielikuma 1. panta, ir saistīts ar pienākumu pārbaudīt prasības par kaitējuma atlīdzību patieso priekšmetu, tostarp juridisko pamatu, ar ko tā ir pamatota, lai pārbaudītu, vai šāda veida strīds ir saistīts ar abpusējām tiesībām un pienākumiem, kas saista ierēdni, darbinieku vai personāla locekli, no vienas puses, un iestādi vai struktūru, kura viņu nodarbina, no otras puses.

Tādējādi prasība par kaitējuma atlīdzību, kas balstās uz iespējami netaisnīgu tiesvedību Savienības tiesā un uz tās apgalvoti pārmērīgo ilgumu, neietilpst darba attiecībās, kas vieno attiecīgo personu ar iestādi, pat ja tai ir saikne ar iespējamu psiholoģisku vardarbību no attiecīgās iestādes puses.

Šajā ziņā Tiesas statūtu I pielikuma 8. panta 2. punktā ir paredzēts īpašs mehānisms gadījumam, kad Civildienesta tiesa uzskata, ka tai nav kompetences tādēļ, ka prasība ietilpst Tiesas vai Vispārējās tiesas kompetencē. Tā vietā, lai apgalvojumu par kompetences neesamību atstātu lietas dalībnieku iniciatīvas ziņā, kuri tādā gadījumā iesniegtu apelācijas sūdzību, minētā pielikuma 8. panta 2. punktā ir paredzēta lietas nodošana tai Savienības tiesai, kas tiek uzskatīta par kompetentu.

(skat. 14., 16. un 18.–21. punktu)

Atsauces

Tiesa: spriedums, 2015. gada 10. septembris, Pārskatīšana Missir Mamachi di Lusignano/Komisija, C‑417/14 RX‑II, EU:C:2015:588, 38., 41. un 56. punkts.

Vispārējā tiesa: rīkojumi, 2012. gada 12. jūnijs, Strack/Komisija, T‑65/12 P, EU:T:2012:285, 12. punkts, un 2015. gada 9. janvāris, Marcuccio/Eiropas Savienība, T‑409/14, EU:T:2015:18, 58. punkts.

Civildienesta tiesa: rīkojums, 2011. gada 7. decembris, Strack/Komisija, F‑44/05 RENV, EU:F:2011:191, 8. punkts.