ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5.

Šajā sakarā iesniedzējtiesas rīkojumā ir norādīts, ka lietās par nodokļiem Augstākā Kasācijas tiesa jau ilgu laiku ir pamatojusies uz tā saucamo “frammentazione dei giudicati” (“galīgo spriedumu nošķiršana”) principu, saskaņā ar kuru katrs taksācijas gads konceptuāli ir diezgan nodalīts no citiem taksācijas gadiem un starp nodokļu maksātāju un nodokļu iestādēm rada juridisku saikni, kas atšķiras no tām, kas attiecas uz iepriekšējo vai nākamo taksācijas gadu. Līdz ar to, ja vien strīdi ir saistīti ar dažādiem taksācijas gadiem, tie tiek izskatīti atsevišķi, un par tiem tiek taisīti atsevišķi spriedumi — nevis viens spriedums, kurā ir apvienoti vairāki attiecīgi nolēmumi, — pat ja tie attiecas uz vienu un to pašu nodokli un kaut arī tie ir saistīti ar jautājumiem, kas pilnībā vai daļēji ir tādi paši. Tas nozīmē, ka neviens no pieņemtajiem nolēmumiem nevar veidot res judicata attiecībā uz lietu, kas saistīta ar citu taksācijas gadu.
85.

Runājot par argumentu attiecībā uz mērķi atturēt no piedalīšanās azartspēlēs, nav nekādu šaubu, ka azartspēļu pievilcīgums lielā mērā ir saistīts ar laimesta iespējamo lielumu. Samazinot laimēto apjomu neto lielumu, azartspēlēs gūto laimestu aplikšana ar nodokļiem piedalīšanos šāda veida spēlēs var padarīt mazāk pievilcīgu. Tomēr Komisijas prasība attiecas nevis uz azartspēlēs gūto laimestu aplikšanu ar nodokļiem kā tādu, bet gan uz it kā diskriminējošo raksturu, kas piemīt to laimestu atbrīvošanai no nodokļiem, kuri gūti spēlēs, ko rīko likuma par ienākuma nodokli 7. panta ñ) punktā uzskaitītie Spānijas subjekti. Šāds laimestu atbrīvojums no nodokļa var drīzāk mudināt patērētājus piedalīties šajās loterijās, spēlēs un derībās, tās padarot pievilcīgākas, salīdzinot ar azartspēlēm, ko rīko subjekti, kuru izmaksātie laimesti ir apliekami ar nodokli. No tā izriet, ka attiecīgais atbrīvojums nav piemērots tam, lai nodrošinātu tāda mērķa īstenošanu kā atturēšana no piedalīšanās azartspēlēs.
13.

Šī paša likuma 3. pantā ar virsrakstu “Uzņēmumi, kas sniedz interneta pakalpojumus” ir noteikts: “Datoru uzstādīšana un ekspluatācija uzņēmumos, kur tiek sniegti interneta pakalpojumi, nav pakļauta 2. pantā paredzētajam aizliegumam. Tomēr spēļu izmantošana neatkarīgi no paņēmiena šajos datoros ir aizliegta. Interneta pakalpojumus sniedzoša uzņēmuma darbībai ir jāsaņem īpaša licence no pašvaldības, kurā uzņēmums atrodas, un, ja tas darbojas uz kuģa, no izbraukšanas ostas pārvaldes. Šo pasākumu piemērojot pirmo reizi, uzņēmumam šāda atļauja jāiegūst trīs mēnešu laikā no šī likuma stāšanās spēkā datuma.”
1.

Ar 2004. gada 26. oktobra Lēmumu C(2004) 4221, galīgā redakcija, par [EKL] 81. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/F-1/38.338 — PO/Adatas) (turpmāk tekstā — “strīdīgais lēmums”) Eiropas Kopienu Komisija minētā lēmuma 1. pantā konstatēja, ka William Prym GmbH & Co. KG un Prym Consumer GmbH & Co. KG (turpmāk tekstā — “Prym” vai “prasītājas”) ir pārkāpušas EKL 81. panta 1. punktu, piedaloties virknē vienošanos, ar kurām tika veikta vai veicināta, no vienas puses, izstrādājumu tirgu sadale, sadalot Eiropas metāla galantērijas preču tirgu, un, no otras puses, ģeogrāfisko tirgu sadale, sadalot Eiropas adatu tirgu, kopā ar diviem Apvienotās Karalistes uzņēmumiem un to attiecīgajām meitas sabiedrībām, proti, no vienas puses, Coats Holdings Ltd un J & P Coats Ltd (turpmāk tekstā kopā sauktas — “Coats grupa”) un, no otras puses, Entaco Group Ltd un Entaco Ltd (turpmāk tekstā kopā sauktas — “Entaco grupa”).
17.

Atgādinājusi, ka organizācijas, kas pārstāv uzņēmuma darbiniekus, kā ieinteresētās puses EKL 88. panta 2. punkta nozīmē var iesniegt komentārus Komisijai par sociāla rakstura apsvērumiem, Pirmās instances tiesa 36. punktā konstatēja, ka: “Šajā lietā [..] šķiet, kas sociālie aspekti, ka izriet no DIS reģistra, galvenokārt izriet no reģistra izveidošanas [..], nevis no piesaistītajiem nodokļu pasākumiem [..] Pirmkārt, Komisija uzskatīja, ka DIS reģistra izveide nebija valsts atbalsts, un tā izvērtēja attiecīgo valsts pasākumu saderību ar kopējo tirgu tikai saistībā ar nodokļu pasākumiem [..]. Otrkārt, savos apsvērumos par iebildi par nepieņemamību [..] prasītāja tieši norādīja, ka tās lieta bija balstīta uz EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunkta pārkāpumu un ka tā nekad nebija apgalvojusi, ka valsts atbalsts izrietēja no fakta, ka jūrnieki no valstīm, kas nav Kopienas dalībvalstis, varētu būt pakļauti atšķirīgiem darba nosacījumiem salīdzinājumā ar jūrniekiem no Kopienas dalībvalstīm. No tā izriet, ka šajā lietā DIS reģistra sociālie aspekti ir tikai netieši saistīti ar apstrīdētā lēmuma priekšmetu un tādējādi, kā to atzīst prasītāja, ar šo procesu. Tādēļ prasītāja nevar pamatoties uz šiem aspektiem, lai pierādītu, ka tā ir individuāli skarta ( 14 ).”
3.

Mitsui & Co. pērk un importē Subaru markas automašīnas, kurām Japānā dibinātais pārdevējs, kurš vienlaikus ir šo automašīnu ražotājs, piešķir trīs gadu garantiju. Tirgotājs ražotājs atlīdzināja Mitsui & Co. izdevumus, kas radās garantijas pasākumu ietvaros, proti, remontdarbu izdevumus, kuru atlīdzību pieprasīja pircēji. Tādēļ Mitsui & Co. vērsās Hauptzollamt, lai saņemtu muitas nodokļu atmaksu.
98.

Tiktāl tiesas sēdē Komisija norādīja uz to, ka Direktīvā par lielajām sadedzināšanas iekārtām un Direktīvā par atkritumu sadedzināšanu noteiktās robežvērtības ir tikai minimālās prasības. Kā liecina Direktīvas par atkritumu sadedzināšanu preambulas 13. apsvērums un Direktīvas par lielajām sadedzināšanas iekārtām preambulas astotais apsvērums, it īpaši no Direktīvas 96/61 var izrietēt stingrākas prasības.
22.

Lai patērētājam dotu iespēju brīvi izvēlēties piegādātāju, bija jāatceļ nodibināto uzņēmumu radītais dabīgais monopols, kas izriet no kontroles pār tīklu, savukārt trešām personām tiktu piešķirtas tiesības uz nediskriminējošu pieeju tīklam. Līdz ar to tīkla atvēršana trešajām personām ir izšķirošais nosacījums, lai radītu iekšējo elektroenerģijas tirgu, kā likumdevējs it īpaši to uzsver Direktīvas 2003/54 septītajā apsvērumā ( 10 ). Tādējādi patērētājs vairs nav atkarīgs vienīgi no uzņēmuma, kura tīklam viņš ir pieslēdzies, piegādes, bet var izvēlēties citu piegādātāju, kurš viņam transportē elektroenerģiju pa šo tīklu.
49.

Tiesa patiešām ir diezgan precīzi noteikusi no EKL 10. panta izrietošās prasības, ja vai kad dalībvalsts, atgūstot nelikumīgo valsts atbalstu, saskaras ar grūtībām. Spriedumā lietā Komisija/Spānija Tiesa noteica, ka “[..] ja, īstenojot Komisijas lēmumu par valsts atbalstu, dalībvalsts saskaras ar neparedzētām un neparedzamām grūtībām vai uzzina par Komisijas neparedzētām sekām, tai jāsniedz Komisijas novērtējumam informācija par šīm problēmām, ierosinot attiecīgajā lēmumā izdarīt pienācīgus grozījumus. Šādā gadījumā saskaņā ar noteikumu, kas dalībvalstīm un Kopienai nosaka savstarpējas lojālas sadarbības pienākumu, kas it īpaši noteikts EKL 10. pantā, Komisijai un dalībvalstij labticīgi jāstrādā kopā, lai pārvarētu grūtības, pilnīgi ievērojot Līguma tiesību normas, it īpaši tiesību normas par atbalstu” ( 21 ).
86.

Līdz ar to es iesaku Tiesai sniegt šādas atbildes: Par trešo jautājumu Izmaiņu, kas veiktas lidostas infrastruktūrā, ietekme uz vidi saskaņā ar Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvu 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu ietver šo izmaiņu rezultātā plānoto lidostas darbības paplašināšanu. Par otro jautājumu Infrastruktūras izmaiņas, kas veiktas esošā lidostā, kuras pacelšanās un nosēšanās pamata skrejceļa garums ir 2100 m un vairāk, jāuzskata par lidostas būvi saskaņā ar Direktīvas 85/337 I pielikuma 7. punktu, un līdz ar to saskaņā ar šīs direktīvas 4. panta 1. punktu tām obligāti jāveic ietekmes uz vidi novērtējums, ja šo izmaiņu ietekme uz vidi līdzinās jaunbūves ietekmei. Ja infrastruktūras izmaiņas, kas veiktas esošā lidostā, kuras pacelšanās un nosēšanās pamata skrejceļa garums ir 2100 m un vairāk, nelīdzinās jaunas lidostas būvei, to ietekme uz vidi jānovērtē saskaņā ar Direktīvas 85/337 4. panta 2. punktu, I pielikuma 7. punktu un II pielikuma 12. punktu, ja šo izmaiņu rakstura, apmēra vai vietējo apstākļu dēļ ir sagaidāma būtiska ietekme uz vidi. Par pirmo jautājumu Vienošanās, kas saista valsti ar privātu uzņēmumu un kas parakstīta ar mērķi, lai šis uzņēmums sāktu savu darbību lidostā, kuras skrejceļa garums pārsniedz 2100 m, un kurā precīzi aprakstīti paredzētie infrastruktūras darbi, kas attiecas uz skrejceļa pielāgošanu bez tā pagarināšanas un [satiksmes] kontroles torņa celtniecību, lai nodrošinātu lielu kravas lidmašīnu lidojumus visu diennakti 365 dienas gadā, kas paredz gan nakts, gan dienas lidojumus, sākot no brīža, kad uzņēmums sāks savu darbību, — nav projekts Direktīvas 85/337 nozīmē, — tomēr kā par vairāku stadiju saskaņošanas procedūras pirmo stadiju par to var tikt pieprasīts ietekmes uz vidi novērtējums, ja un cik lielā mērā tas ierobežo kompetento valsts iestāžu rīcības brīvību turpmākajās saskaņošanas procedūrās, un — ietvertie apakšprojekti tiek apvienoti vienā kopējā projektā, kura ietekme jāņem vērā kopumā apakšprojektu atļaujās.
24.

Savā prasības pieteikumā Komisija pamatojas uz pieņēmumu, ka apgabali ir līgumslēdzējas iestādes Direktīvas 92/50 1. panta b) punkta izpratnē, ka Hamburgas pilsētas uzkopšanas dienests ir pakalpojumu sniedzējs Direktīvas 92/50 1. panta c) punkta izpratnē un ka strīdīgais līgums, kas noslēgts starp apgabaliem, no vienas puses, un Hamburgas pilsētas uzkopšanas dienestu, no otras puses, ir pakalpojumu publiskā iepirkuma līgums [valsts pakalpojumu līgums] Direktīvas 92/50 1. panta a) punkta izpratnē. Tā kā strīdīgā līguma priekšmets ir Direktīvas 92/50 IA pielikumā minēts pakalpojums un nav runas ne par vienu no gadījumiem, kas pamatotu līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, izmantojot sarunu procedūru, iepriekš publicējot paziņojumu par paredzamo publisko iepirkumu (Direktīvas 92/50 11. panta 2. punkts), vai arī sarunu procedūru, iepriekš nepublicējot paziņojumu par paredzamo publisko iepirkumu (Direktīvas 92/50 11. panta 3. punkts), strīdīgo līgumu varēja tikai, izmantojot attiecīgu vai nu atklātu, vai slēgtu procedūru Direktīvas 92/50 11. panta 4. punkta izpratnē.
10.

156.–158. pants tuvāk nosaka finansēšanas kārtību: “156. pants — 1. Autonomie apgabali ir finansiāli autonomi, attīstot un īstenojot savas kompetences atbilstoši koordinācijas ar valsts finanšu iestādēm principam un visu spāņu solidaritātes principam. 2. Atbilstoši likumiem un noteikumiem autonomie apgabali valsts nodokļu iekasēšanas un administrēšanas jomā var darboties kā valsts pārstāvji vai darbinieki. 157. pants — 1. Autonomo apgabalu finanšu līdzekļus veido: a) nodokļi, kurus to rīcībā pilnībā vai daļēji nodod valsts; piemaksas no valsts nodokļiem un cita dalība valsts ieņēmumos; b) pašu nodokļi, nodevas un īpaši maksājumi; c) pārskaitījumi no Starpteritoriālā kompensāciju fonda un citas dotācijas no valsts budžeta; d) peļņa no pašu īpašumiem un ieņēmumi no privāttiesiskiem darījumiem; e) ieņēmumi no kredītoperācijām. 2. Autonomie apgabali nekādā ziņā nedrīkst aplikt ar nodokļiem īpašumus, kas neatrodas to teritorijā, vai piemērot nodokļus, kas ietekmē preču un pakalpojumu brīvu apriti. [..] 158. pants — 1. Valsts budžetā autonomajiem apgabaliem var paredzēt dotācijas atkarībā no valsts pakalpojumu un darbību, ko tie uzņēmušies, nozīmes un no tā, kādus minimālos pakalpojumus no visā Spānijas teritorijā obligātajiem sabiedriskajiem pamatpakalpojumiem tie ir apņēmušies sniegt. 2. Lai izlīdzinātu ekonomisko stāvokli dažādos Spānijas reģionos un īstenotu solidaritātes principu, tiek izveidots Kompensāciju fonds ieguldījumiem, kura līdzekļus Cortes Generales [Spānijas parlaments] sadala starp autonomajiem apgabaliem un nepieciešamības gadījumā starp provincēm.”
147.

Tādēļ, lai noteiktu piemērojamos rūpības pienākumus, nepietiek iepazīties tikai ar direktīvu. Tas turklāt arī nav vajadzīgs, lai atbilstu paredzamības kritērijam. Paredzamības jēdziena piemērojamība lielā mērā ir atkarīga no attiecīgā teksta satura, no jomas, uz kuru tas attiecas, kā arī no tā adresātu skaita un statusa. Paredzamība nav pretrunā ar to, ka attiecīgā persona ir spiesta izmantot profesionālus padomus, lai lietā pastāvošajos apstākļos saprātīgi novērtētu, kādas sekas attiecīgais akts varētu radīt. Šo gadījumu it īpaši var attiecināt uz profesionāļiem, piemēram, tiem, kuri profesionāli darbojas jūras transporta nozarē, kas pieraduši, ka, veicot savus pienākumus, viņiem jārīkojas ar lielu rūpību. Tāpat arī no viņiem var gaidīt, ka viņi īpaši parūpēsies par to, lai tiktu novērtēti ar viņu darbību saistītie riski ( 86 ).
47.

Savukārt, ja sūdzības iesniedzējs apstrīd lēmuma, kurā ir novērtēts pats atbalsts, pamatotību vai arī apstrīd formālās izmeklēšanas procedūras beigās pieņemto lēmumu, tad tas atrodas tādā pašā situācijā kā jebkura cita privātpersona, kura vēlas apstrīdēt tai neadresētu lēmumu. Līdz ar to šādas personas prasības pieņemamība ir pakļauta nosacījumam pierādīt, ka minētais lēmums to skar judikatūras, kas radusies, sākot ar spriedumu lietā Plaumann/Komisija ( 24 ), izpratnē, tas ir, ka šis lēmums to skar tās noteiktu un tai raksturīgu īpašību vai kādas to raksturojošas faktiskas situācijas dēļ, salīdzinot ar visām pārējām personām ( 25 ).
54.

Atšķirīgs risinājums novestu pie iznākuma, kas nav saderīgs ar Kopienu judikatūrā atbalstīto funkcionālo interpretāciju ( 40 ), apdraudot Direktīvas 2004/18 lietderīgo iedarbību. Lai izvairītos no šīs tiesību normas piemērošanas, pietiktu ar to vien, ka subjekts, kas izveidots tikai nolūkā apmierināt nerūpniecisku un nekomerciālu vispārējo interešu vajadzības, nodarbotos ar tīri komerciāla rakstura darbību, saglabājot savu sākotnējo mērķi, un, izvēršot savas darbības tirgus, izvairītos no kvalificēšanas par “publisko tiesību subjektu”, un tādējādi visi tā jebkāda veida iepirkumi tiktu veikti, izvairoties no Kopienu saskaņošanas prasībām. Būtībā mans viedoklis apstiprina risinājumu, kas rasts spriedumā lietā Universale-Bau ( 41 ), kurā tika izvērtēts pretējs gadījums, jo runa bija par tikai un vienīgi privātai darbībai dibinātu uzņēmumu, kuram vēlāk tika uzticēts sniegt sabiedrisku pakalpojumu. Abos gadījumos funkcionālā interpretācija norāda uz to, ka vispārējām interesēm kalpojošas sabiedrības, kas spēj darboties pasargāti no tirgus spēkiem, veic iepirkumu neatkarīgi no šiem spēkiem.
10.

Tāda “must carry” politika, kāda tiek aplūkota šajā lietā, atvieglo kanālu sadali raidorganizācijām, kurām ir “must carry” statuss, bet arī kaitē raidorganizācijām, kurām šis statuss nav piešķirts. Netiek apstrīdēts, ka apskatāmajiem kabeļtelevīzijas izplatīšanas tīkliem ir ierobežots frekvenču joslas platums. Līdz ar to, piešķirot vairākus kanālus raidorganizācijām ar “must carry” statusu, kopējais tīklos pieejamais kanālu daudzums tiek attiecīgi samazināts. No apsvērumiem, kas ir iesniegti šajā Tiesā, izriet, ka šajā lietā apskatāmo analogo izplatīšanas tīklu kapacitāte ir aptuveni 40 kanāli, no kuriem aptuveni 20 ir tikuši rezervēti to raidorganizāciju kanāliem, kurām ir “must carry” statuss. Tā rezultātā ir iespējams, ka kabeļtīklu operatori nevar izplatīt atsevišķus kanālus, kurus tie būtu izplatījuši, ja nebūtu “must carry” noteikumu. Piemēram, prasītāji pamata tiesvedībā ir apgalvojuši, ka “must carry” noteikumu rezultātā Coditel no sava analogā tīkla ir bijis jāizslēdz kanāli Arte, RAI Uno un La Cinquième. Būtībā “must carry” statusa saņēmējiem ir konkurences priekšrocības, jo tiem nav jāveic pārrunas ar kabeļtīklu operatoriem un nav jākonkurē ar citām raidorganizācijām, lai nodrošinātu savu kanālu izplatīšanu kabeļtelevīzijas izplatīšanas tīklos.
3.

No otras puses, EKL 58. pantā (agrāk — EK līguma 73.d pants) paredzēts: “1. [EKL] 56. pants neskar dalībvalstu tiesības: a) piemērot atbilstošas to nodokļu tiesību normas, kas paredz atšķirību starp nodokļu maksātājiem atšķirīgās situācijās viņu dzīvesvietas vai kapitāla ieguldījuma vietas dēļ [..] 3. Šā panta [1. punktā] minētie pasākumi un procedūras nedrīkst radīt iespēju patvaļīgi diskriminēt vai slēpti ierobežot kapitāla un maksājumu brīvu apriti, kā to nosaka [EKL] 56. pants.”
30.

Pamatdirektīvas 27. panta pirmajā daļā, nepaskaidrojot sīkāk, tiek noteikts, ka “dalībvalstis saglabā visus pienākumus saskaņā ar [..] valsts tiesību aktiem”, kas minēti piekļuves direktīvas 7. pantā un universālā pakalpojuma direktīvas 16. panta 1. punktā. Šīs pēdējās tiesību normas a) apakšpunktā izmantots tamlīdzīgs formulējums, lai uz laiku saglabātu pienākumus, kas attiecas uz telefonijas pakalpojumu tarifiem ( 16 ). Nevienā no tiesību normām netiek noteikts nekas sīkāk, un tādēļ gadījumā, kad likumā nav paredzēta nošķiršana, to nenākas darīt arī tā skaidrotājam (ubi lex non distinguit, nec nos distinguere debemus), un var uzskatīt, ka Kopienu likumdevējs, kā to ļauj noprast tā izmantotais formulējums, vēlas uz laiku saglabāt pienākumus, kas uzlikti agrākā regulējuma spēkā esamības laikā, neatkarīgi no to rakstura.
55.

Nodokļu ietekmes uz attiecīgo preču gala cenu salīdzinošs izvērtējums ir daudz grūtāks. Grūtības galvenokārt rodas tāpēc, ka lietas dalībnieki strīdas par cenām, kas ir jāizmanto aprēķina pamatā. Saskaņā ar Komisijas viedokli, kura pamatojas uz Systembolaget oficiālajiem statistikas datiem, nozīmīgā cenas amplitūda ir tā, kurai atbilst aptuveni 79 % no pārdotā vīna daudzuma un kas ir no SEK 41 līdz 70 par 75 cl pudeli (no 55 līdz 93 SEK/l). Viena litra vīna, kura spirta koncentrācija ir 12,5 tilp. %, vidēja patēriņa cena esot SEK 65,33, kamēr viena litra alus, kura spirta koncentrācija ir 5,2 tilp. %, vidējā patēriņa cena esot SEK 30,33. Savukārt Zviedrijas valdība apgalvo, ka pareizāk būtu ņemt vērā viena litra vīna ar alkohola saturu 12,5 tilp. % vidējo pārdošanas cenu, kas ir SEK 69,58 ( 25 ). Ņemot par pamatu Komisijas sniegtos datus, akcīzes nodoklis ir vienāds ar 33,8 % no gala cenas un vīna pamata cena (30,18 SEK/l) palielinās par aptuveni 73 % pēc akcīzes nodokļa piemērošanas un par aptuveni 116 % pēc PVN piemērošanas. Turpretim, izmantojot Zviedrijas valdības datus ar vīna pamata cenu 33,584 SEK/l apmērā, šie skaitļi ir atbilstoši 31,7 %, 54,7 % un 107 %. Alus gadījumā saskaņā ar Komisijas sniegtajiem datiem, ko Zviedrijas Karaliste neapstrīd ( 26 ), akcīzes nodoklis ir aptuveni 25,2 % no gala cenas un viena litra alus pamata cena (SEK 16,62) palielinās par 45,9 % pēc akcīzes nodokļa piemērošanas un par 82,4 % pēc PVN piemērošanas. Pats par sevi saprotams, ka vīnu kategorijā, kuru nodoklis ir 22,08 SEK/l (no 8,5 līdz 15 tilp. % spirta), nodokļu ietekme uz cenas struktūru ir daudz lielāka vīniem, kas ir lētāki un ar mazāku alkohola saturu.
35.

Tomēr, kā to uzsver Tiesa, ikviena atkāpe no brīvas preču aprites pamatprincipa ir jāinterpretē šauri ( 19 ). Katrs no EKL 30. pantā uzskaitītajiem pamatojumiem ir jāsaprot ierobežotā veidā, un šis pants nav paplašināms uz citiem gadījumiem kā tiem, kas tajā ir izsmeļoši uzskaitīti. Šajos apstākļos valsts iestādēm no vienas puses ir jāpierāda, ka to tiesiskais regulējums ir nepieciešams, lai sasniegtu nosprausto mērķi, no otras puses — ka minētais tiesiskais regulējums attiecībā uz to ir samērīgs ( 20 ).
40.

Regula nereglamentē, kā privāta organizācija, kas ir reģistrēta un apstiprināta vienā dalībvalstī, sniedz pakalpojumus citā dalībvalstī. Man ir grūti interpretēt 3. pantu, izslēdzot šādus pakalpojumus no EKL 49. panta piemērošanas jomas. Līdz ar to Austrijas un Vācijas prasība, ka kontroles organizācijām to attiecīgajās teritorijās ir jābūt arī birojam, pēc manām domām, ir jāizvērtē, ņemot vērā šo pantu un no Līguma vai Tiesas judikatūras izrietošos pamatojumus atkāpēm no šī panta.
62.

Turklāt, pēc manām domām, no fakta, ka apskatāmajos Itālijas tiesību aktos paredzētie izņēmumi atsaucas uz pārtikas atliekām vai pārpalikumiem, kuri — pat saskaņā ar līgumiem — tiek izmantoti kā dzīvnieku barība vai ražojot dzīvnieku barību, nevar automātiski secināt, ka to īpašnieks šīs vielas laiž tirdzniecībā tam izdevīgos apstākļos kā “dzīvnieku barības izejvielas”. Faktiski no šīm valsts tiesību normām vai lietas materiāliem skaidri neizriet, ka priekšrocība, ko attiecīgo vielu īpašnieks gūst no atkārtotas izmantošanas, ir kas vairāk nekā tikai tas, ka viņš no tām var atbrīvoties.
36.

Pēc manām domām, Direktīvā 75/106 pēc grozījumiem, it sevišķi 5. panta 3. punkta b) apakšpunkta, lasot to kopā ar 5. panta 3. punkta d) apakšpunktu un III pielikuma 4. sadaļu, sistēmai trūkst tiesību aktu izstrādes tīrības un tā rada grūtības attiecībā uz šādas pastāvīgas atkāpes izpratni un interpretāciju. Manuprāt, Kopienu likumdevējam būtu bijis jāsaprot, ka šādas tiesību aktu izstrādes tehnikas izmantošana var radīt interpretācijas grūtības, un līdz ar to būtu bijis jāizvairās no tās izmantošanas.
98.

Attiecībā uz Regulas Nr. 1954/2003 6. panta 1. punktā noteikto bioloģiski jutīgo apgabalu no lietas materiāliem izriet, ka minētā apgabala pārklāšanās ar “Irish Box” ir ierobežota, jo bioloģiski jutīgais apgabals skar mazāk nekā pusi no “Irish Box” ( 42 ). Šādā gadījumā ir grūti atbalstīt viedokli, ka ierobežojošais režīms, kuram Spānijas Karaliste “Irish Box” teritorijā bija pakļauta saskaņā ar Regulu Nr. 685/95 laika posmā no 1998. gada līdz 2002. gadam, saskaņā ar Regulas Nr. 1954/2003 6. panta 1. daļu tika pagarināts pretēji šīs dalībvalsts interesēm. Turklāt minētajā pantā noteiktā zvejas intensitātes novērtēšanas metode bioloģiski jutīgā apgabalā pamatojas arī uz objektīvu kritēriju, proti, vidējo ikgadējo zvejas intensitātes līmeni kuģiem, kuru kopējais garums ir 10 metri vai vairāk, laikā no 1998. gada līdz 2002. gadam, un to, manuprāt, attaisno arī mērķis ierobežot zvejas intensitāti apgabalā, kurā ir liela heka mazuļu koncentrācija.
10

Lēmumā (ES) 2016/1699 (2016. gada 11. janvāris) par valsts atbalsta shēmu attiecībā uz atbrīvojumu no nodokļa par virspeļņu SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN), ko īsteno Beļģija (OV 2016, L 260, 61. lpp.; turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), Eiropas Komisija pauda uzskatu, ka atsevišķi Beļģijas Karalistes piešķirtie atbrīvojumi no nodokļa ir atbalsta shēma LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, kas nav saderīga ar iekšējo tirgu un kas ir īstenota, pārkāpjot LESD 108. panta 3. punktu. Komisija uzdeva atgūt šādi piešķirto atbalstu no tā saņēmējiem, kuru galīgais saraksts vēlāk bija jānosaka Beļģijas Karalistei.
2)

Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi sedz savus tiesāšanās izdevumus.
38

No otrā ziņojuma izriet, ka robežpunktu šķērsošana neatkarīgi no strīdīgā pasākuma piemērošanas prasa ievērojamu gaidīšanas laiku. No tā izrietošais reisu ilguma pagarinājums tātad ir viens no elementiem, kas autoceļu pārvadātājiem vispārīgi jāņem vērā, plānojot savu darbību.