ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Saskaņā ar vienlīdzīgas attieksmes principu līgumslēdzējai iestādei katrā publiskā iepirkuma procedūras posmā ir jānodrošina vienlīdzīgas attieksmes principa ievērošana un līdz ar to jānodrošina vienādas iespējas visiem pretendentiem. Tāpat vienlīdzīgas attieksmes princips arī nozīmē, ka pretendentiem ir jābūt vienlīdzīgā situācijā gan brīdī, kad tie sagatavo savus piedāvājumus, gan brīdī, kad šos piedāvājumus izvērtē līgumslēdzēja iestāde. Tas konkrētāk nozīmē, ka piešķiršanas kritērijiem specifikācijās vai paziņojumā par līgumu ir jābūt formulētiem tā, lai ikviens pietiekami informēts un samērā rūpīgs pretendents varētu tos interpretēt vienveidīgi, un ka piedāvājumu vērtēšanā šie kritēriji ir jāpiemēro objektīvi un vienādi visiem pretendentiem. Turklāt pārskatāmības princips, kura mērķis galvenokārt ir garantēt to, ka no līgumslēdzējas iestādes puses nepastāv favorītisma un patvaļības risks, nosaka, ka visi līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas noteikumi un kārtība ir skaidri, precīzi un nepārprotami formulēti paziņojumā par paredzamo publisko iepirkumu vai iepirkumu procedūras specifikācijās, lai, pirmkārt, ikviens pietiekami informēts un samērā rūpīgs pretendents varētu saprast to precīzu apjomu un varētu tos interpretēt vienveidīgi un, otrkārt, līgumslēdzēja iestāde varētu pārbaudīt, vai pretendentu piedāvājumi faktiski atbilst kritērijiem, kas regulē attiecīgo publisko iepirkumu.

Šajos apstākļos līgumslēdzēja iestāde nevar piemērot apakškritēriju punktu sadalījuma noteikumus, kas iepriekš nav darīti zināmi pretendentiem. Tādējādi, piemērojot citādu apakškritēriju punktu sadalījumu saistībā ar minēto piešķiršanas kritēriju, kas nav paredzēts iepirkuma procedūras specifikācijās, ne arī iepriekš paziņots pretendentiem, līgumslēdzēja iestāde tātad pretendentiem par sliktu ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes un pārskatāmības principus.

(sal. ar 44., 48. un 53. punktu)
Attiecībā uz Padomes tiesību aktiem, ar kuriem tiek noteikti ierobežojoši pasākumi pret Sīriju, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā garantētā pārbaudes tiesā efektivitāte it īpaši prasa, lai, pārbaudot lēmuma par konkrētas personas vārda iekļaušanu vai saglabāšanu to personu sarakstos, uz kurām attiecas sankcijas, pamatā esošo iemeslu tiesiskumu, Savienības tiesa nodrošinātu, lai šis lēmums būtu balstīts uz pietiekami drošiem faktiem. Tas nozīmē, ka ir jāpārbauda pamatojuma izklāstā norādītie fakti, kas ir minētā lēmuma pamatā, un tādējādi pārbaudē tiesā nav jāizvērtē tikai norādīto iemeslu abstrakta ticamība, bet arī tas, vai šie apsvērumi vai vismaz viens no tiem, kurš tiek uzskatīts par pašu par sevi pietiekamu šā paša lēmuma pamatojumam, ir pamatots. Tieši kompetentajai Savienības iestādei apstrīdēšanas gadījumā ir jāpierāda pret attiecīgo personu vērsto apsvērumu pamatotība, nevis šai personai ir jāiesniedz attaisnojoši pierādījumi par to, ka minētie iemesli nav pamatoti. Ir būtiski, lai iesniegtā informācija un pierādījumi pamatotu apsvērumus, kas vērsti pret attiecīgo personu. Ja šī informācija neļauj konstatēt, ka apsvērumi ir pamatoti, Savienības tiesa šos iemeslus neņem vērā kā lēmuma par attiecīgo iekļaušanu vai saglabāšanu pamatojumu.

Ja Padomes iesniegtajā informācijā nav nevienas norādes, kas varētu pamatot pret prasītāju izvirzītos apgalvojumus, no tā izriet, ka Padome nav izpildījusi pierādīšanas pienākumu, kas tai ir atbilstoši Pamattiesību hartas 47. pantam.

(sal. ar 80., 81., 85. un 86. punktu)
Attiecībā uz valsts tiesību aktiem, kuros ir paredzēts kazino ieejas biļešu cenas aplikt ar vienotu nodokli, no vienas puses, un ieejas biļetēm noteikt divas atšķirīgas regulētās cenas, no otras puses, tiktāl, ciktāl nodeva, ko visi kazino maksā valstij, tiek aprēķināta proporcionāli no tā, ko tie šajā sakarā ir faktiski saņēmuši, ar apstākli, ka kazino, kuru ieejas maksa ir zemāka, valstij maksā mazākas summas nekā kazino, kuru ieejas maksa ir augstāka, lai gan šīs summas ir tieši proporcionālas, nepietiek, lai pierādītu, ka pirmajā kategorijā ietilpstošajiem kazino tiek piešķirta priekšrocība LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.

(sal. ar 55., 57. un 68. punktu)
Turklāt antidempinga pamatregulas un antisubsidēšanas pamatregulas tiesību normās sakarā ar procedūrām saistībā ar apiešanu nav noteikts pienākums pierādīt, ka nedaudz modificēti līdzīgi produkti šo tiesību normu nozīmē ir tikuši speciāli radīti, lai izvairītos no maksājumu maksāšanas.

Šajā ziņā komerciāla klasifikācija, ko nozare piešķir attiecīgajiem produktiem un kas izriet no kombinētās nomenklatūras, ir formāla rakstura un ne obligāti nozīmē, ka produktiem, kas ir dažādi klasificēti, nav vienas un tās pašas būtiskās īpašības šo tiesību normu nozīmē.

Saistībā ar antidempinga vai kompensējošā maksājuma attiecināšanu uz līdzīgu, nedaudz modificētu produktu importu no valstīm, kurām tiek piemēroti tādi sākotnējie antidempinga vai antisubsidēšanas pasākumi, kādi paredzēti antisubsidēšanas pamatregulas Nr. 597/2009 23. panta 1. punktā un antidempinga pamatregulas Nr. 1225/2009 13. panta 1. punktā, ja šie pasākumi ir apieti, Savienības iestādēm ir plaša rīcības brīvība noteikt to, kas var tikt uzskatīts par līdzīgu, nedaudz modificētu produktu, un Savienības tiesas veiktajai pārbaudei saistībā ar iestāžu vērtējumiem ir jāaprobežojas ar pārbaudi, vai ievēroti procesa noteikumi, vai pareizi norādīti fakti, uz kuriem balstīts apstrīdētais lēmums, vai nav pieļauta acīmredzama kļūda šo faktu novērtējumā un vai nav notikusi pilnvaru nepareiza izmantošana.

Antidempinga pamatregulas Nr. 1225/2009 13. panta 1. punktā un antisubsidēšanas regulas Nr. 597/2009 23. panta 1. punktā un 3. punkta a) apakšpunktā nav paredzēts jauns kritērijs apiešanas noteikšanai, pieprasot, lai pārveidotais produkts pēc importēšanas pārtop atpakaļ par attiecīgo produktu. Apiešanas prakse, kas paredzēta šajās tiesību normās, atšķiras no tās, kas paredzēta antidempinga regulas 13. panta 2. punktā.

Turklāt ar šīm tiesību normām netiek prasīts, ka, lai konstatētu tirdzniecības konfigurācijas izmaiņu esamību, uzņēmumiem, uz kuriem attiecas procedūra saistībā ar apiešanu, būtu jābūt iepriekš importējušiem produktus, uz kuriem attiecas sākotnējie maksājumi. Šāds nosacījums būtiski un neattaisnojami ierobežotu procedūru saistībā ar apiešanu piemērošanas jomu. Šīs procedūras ir vērstas, lai aizsargātu Savienības nozari pret noteiktiem importiem, neatkarīgi no uzņēmumu, kas iesaistīti šajos importos, identitātes. Līdz ar to, lai pierādītu izmaiņas tirdzniecības konfigurācijā, iestādes tādēļ var vienīgi konstatēt, ka ir parādījies aizstājējproduktu imports par sliktu produktiem, kuriem piemēroti sākotnējie maksājumi, neatkarīgi no jautājuma, vai jaunos importus ir veikuši uzņēmumi, kuriem jau piemēroti sākotnējie maksājumi.

(sal. ar 136., 141. un 142. punktu)
Lai izvērtētu līdzību starp attiecīgajām precēm vai pakalpojumiem, ir jāņem vērā visi atbilstošie faktori, kas raksturo saikni starp tiem. Šie faktori it īpaši ietver to raksturu, funkcionālo uzdevumu, izmantošanu, kā arī to konkurējošo vai papildinošo raksturu. Var ņemt vērā arī citus faktorus, tādus kā attiecīgo preču izplatīšanas kanāli.

Papildinošas preces vai pakalpojumi ir tādi, starp kuriem pastāv cieša saikne tādā ziņā, ka viens ir nepieciešams vai nozīmīgs otra izmantošanai tā, ka patērētāji var uzskatīt, ka par šo preču ražošanu vai pakalpojumu sniegšanu ir atbildīgs viens un tas pats uzņēmums. Tāpat, lai vērtētu preču un pakalpojumu papildinošo raksturu, visbeidzot ir jāņem vērā tas, cik nozīmīga konkrētās sabiedrības daļas uztverē kādas preces vai pakalpojuma izmantošanai ir cita prece vai pakalpojums.

Tādēļ papildinošais raksturs starp precēm un pakalpojumiem netiek vērtēts, pamatojoties uz to, vai konkrētās sabiedrības daļas ieskatā starp attiecīgajām precēm un pakalpojumiem eksistē saikne no to rakstura, izmantošanas un izplatīšanas kanālu viedokļa, bet, pamatojoties uz ciešas saiknes esamību starp minētajām precēm un pakalpojumiem, proti, pamatojoties uz to, ka viens ir nepieciešams vai nozīmīgs otra izmantošanai tādējādi, ka minētā sabiedrības daļa var domāt, ka atbildība par šo preču ražošanu vai pakalpojumu sniegšanu gulstas uz vienu un to pašu uzņēmumu.

Tas, ka kādas preces vai pakalpojuma izmantošanai nav saiknes ar citas preces vai pakalpojuma izmantošanu, visos gadījumos nenozīmē, ka viena izmantošana nav nozīmīga vai nepieciešama otra izmantošanai.

(sal. ar 21., 22., 36. un 38. punktu)
Padomei, lai pareizi izpildītu savu pienākumu pamatot tiesību aktu par ierobežojošu pasākumu piemērošanu personām, vienībām un struktūrām, ir jānorāda gan faktiskie un tiesiskie apstākļi, no kuriem ir atkarīgs šo pasākumu juridiskais pamatojums, gan apsvērumi, kuru dēļ Padome šos pasākumus ir veikusi. No tā izriet, ka principā šāda tiesību akta pamatojumam ir jāattiecas ne tikai uz ierobežojošo pasākumu juridiskajiem piemērošanas nosacījumiem, bet arī uz specifiskajiem un konkrētajiem iemesliem, kuru dēļ Padome, īstenojot savu plašo novērtējuma brīvību, uzskata, ka ieinteresētajai personai ir jābūt šo pasākumu subjektam.

It īpaši attiecībā uz pasākumiem, kas noteikti, pamatojoties uz Lēmuma 2010/413, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu, 20. panta 1. punkta b) apakšpunktu un Regulas Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu, 16. panta 2. punkta a) apakšpunktu, individuālie un specifiskie iemesli, kas Padomei ir jānorāda saskaņā ar Lēmuma 2010/413 24. panta 3. punktu un Regulas Nr. 961/2010 36. panta 3. punktu, ir iemesli, kuri attiecas uz attiecīgo personu, vienību un struktūru iekļaušanu ierobežojošo pasākumu adresātu sarakstos, proti, atkarībā no gadījuma – piedalīšanās kodolieroču izplatīšanā, tieša saistība ar to vai atbalsta sniegšana tai, vai – saistībā ar vienībām, kas pieder, ko kontrolē vai kas rīkojas to vārdā vai uzdevumā – iemesli, pamatojoties uz kuriem Padome uzskatījusi, ka ir izpildīts nosacījums par piederību, kontroli vai rīkošanos to vārdā vai uzdevumā.

Tāpēc Padomes veiktu līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšanas pasākumu var uzskatīt par pietiekami pamatotu tikai tad, ja Padome norāda faktiskos un tiesiskos apstākļus, kas tai atkarībā no gadījuma likuši uzskatīt, ka attiecīgā persona, vienība vai struktūra ir piedalījusies kodolieroču izplatīšanā, ir tieši saistīta ar to vai sniedz tai atbalstu vai ka šāda persona, vienība vai struktūra ir piederējusi, tikusi kontrolēta vai rīkojusies tādas personas, vienības vai struktūras vārdā vai uzdevumā, kas piedalās kodolieroču izplatīšanā, ir tieši saistīta ar to vai sniedz tai atbalstu.

(sal. ar 66.–69. punktu)
109

Šīs atbildes daļa, kas attiecas uz strīdīgo shēmu, ir šāda: “Šajā lietā Komisija vēl nav pieņēmusi lēmumu par valsts atbalsta saderību ar Spānijas nodokļu noteikumiem, kas attiecas uz nemateriālās vērtības norakstīšanu, kuri, šķiet, nav pretrunā Ceturtajai grāmatvedības direktīvai [..]. Katrā ziņā Komisija vēlas uzsvērt, ka nav iespējams paredzēt jebkādas turpmākas kontroles procedūras rezultātus attiecībā uz jebkādiem atbalsta pasākumiem, uz kuriem atsaucas godājamais Parlamenta deputāts. Šajā ziņā Komisija atgādina, ka saskaņā ar tās pilnvarām kontrolēt valsts atbalstu tā var noteikt pienākumu atgūt jebkuru ar iekšējo tirgu nesaderīgu un nelikumīgi piešķirtu atbalsta pasākumu, lai tā saņēmējs zaudētu priekšrocības, ko tas baudīja tirgū salīdzinājumā ar saviem konkurentiem, un tādējādi atjaunot pirms atbalsta piešķiršanas valdījušo konkurences situāciju.” (In this case, the Commission has yet to give its opinion on the compatibility, from a state aid point of view, of the Spanish goodwill write‑off provisions; they do not, however, appear to be contrary to the Fourth Accounting Directive […] In any case, the Commission would point out that it is impossible to predict the outcome of any subsequent investigation of the possible aid measures referred to by the Honourable Member. In this regard, the Commission would reiterate that it may, by virtue of its state aid control powers, order the recovery of any incompatible or illegally granted aid so as to deprive the recipient of any advantage it may have enjoyed over its competitors, thereby restoring the pre‑aid competitive market situation.)
364

Šajā ziņā tāpat ir jānorāda, kā apgalvo prasītājas, ka atšķirībā no citām sanāksmēm Austria Draht pārstāvis šajā ESIS sanāksmē ir bijis nevis viens no tās tradicionālajiem pārstāvjiem, tas ir, viens no tās vadītājiem, bet kāds šīs sabiedrības darbinieks. Prasītājas uzskata, ka tas esot izskaidrojams ar to, ka attiecīgā ESIS sanāksme tostarp ir bijusi veltīta tehniskai normai (norma EN 10138). Šajā kontekstā šķiet vēl mazāk iespējams, ka pastāvīgo dalībnieku pārstāvji būtu nolēmuši iesaistīt savās diskusijās nevis vienu no Austria Draht vadītājiem, bet vienu no tās darbiniekiem, ar kuru tie agrāk nebija sastapušies.
147

No pašas 2002. gada paziņojuma par sadarbību loģikas izriet, ka vēlamais efekts ir radīt nenoteiktības klimatu aizliegtās vienošanās iekšienē, veicinot ziņošanu par to Komisijai. Šī nenoteiktība izriet tieši no tā, ka aizliegtās vienošanās dalībnieki zina, ka tikai viens no tiem varēs iegūt pilnīgu atbrīvojumu no naudas soda, paziņojot par citiem pārkāpuma dalībniekiem, tādējādi pakļaujot tos naudas sodu piemērošanas riskam. Šīs sistēmas ietvaros un saskaņā ar to pašu loģiku ir uzskatāms, ka uzņēmumi, kuri visātrāk sniedz savu ieguldījumu sadarbībā, ir pelnījuši saņemt lielākus naudas sodu, kas tiem pretējā gadījumā tiktu uzlikti, samazinājumus nekā tie uzņēmumi, kuri ir mazāk naski uz sadarbību (iepriekš 97. punktā minētais spriedums lietā Transcatab/Komisija, 379. punkts).
27

Tomēr saistībā ar spēkā neesamības atzīšanas procesu ITSB nevar tikt uzlikts pienākums atkārtoti pēc savas iniciatīvas veikt pārbaudītāja īstenoto atbilstošo faktu pārbaudi, kas tam var ļaut piemērot absolūtus atteikuma pamatus. No Regulas Nr. 207/2009 52. un 55. panta izriet, ka Kopienas preču zīmi uzskata par spēkā esošu, līdz spēkā neesamības atzīšanas procesa rezultātā ITSB to ir atzinis par spēkā neesošu. Tātad uz to attiecas spēkā esamības prezumpcija, kas ir ITSB saistībā ar preču zīmes reģistrācijas pieteikumu izskatīšanu veiktās pārbaudes loģiskas sekas.
189

Prasītājs lūdz Vispārējo tiesu uz to attiecināt jebkādu naudas soda samazinājumu, kas attiecīgā gadījumā tiek piešķirts vienam no prasītāja meitasuzņēmumiem, izskatot attiecīgās to iesniegtās prasības lietā T‑411/10 Laufen Austria/Komisija un lietā T‑412/10 Roca/Komisija. Proti, ja prasītāja atbildība, kā Komisija to apgalvo apstrīdētajā lēmumā, izriet vienīgi no fakta, ka tas kopā ar saviem meitasuzņēmumiem Roca France un Laufen Austria veido vienotu uzņēmumu, attiecībā uz prasītāju esot jāpiemēro jebkāds solidāri uzliktā naudas soda samazinājums, kas attiecīgā gadījumā tiek piešķirts minētajam meitasuzņēmumam, izskatot tā celto prasību.
2)

Fruit of the Loom, Inc. sedz savus tiesāšanās izdevumus pati, kā arī atlīdzina Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) tiesāšanās izdevumus;
31

2009. gada 21. oktobrīING adresēja Komisijai vēstuli, lai tai norādītu, ka ING pēc Komisijas pieprasījuma akceptē atsaukt iepriekš minētos apsvērumus, lai Komisijai ļautu līdz 2009. gada 18. novembrim pieņemt galīgo lēmumu saistībā ar atbalsta pasākumiem, kas iepriekš minēti 3. punktā. Šajā vēstulē ING tomēr norādīja, ka tā joprojām uzskata, ka atlīdzība par pasākumu par samazinātas vērtības aktīviem ir pareizi novērtēta. Atbildot Komisija elektroniskā pasta vēstulē norādīja, ka tā nevar akceptēt ING vēstuli, kurā ir norādīts, ka Komisija pieprasīja, lai tiktu atsaukti apsvērumi. Komisija precizēja, ka tai ir nepieciešama vēstule, kurā ir vienīgi norādīts, ka ING atsauc savus apsvērumus, jo šādi apsvērumi vairs nav atbilstīgi, ņemot vērā nolīgumu un paredzamo lēmumu (“We need a letter that simply states that ING is withdrawing its observations because they are [no] longer valid in view of the settlement and the expected decision”). Nobeigumā Komisija norādīja, ka netiks īstenots nekāds lēmumu pieņemšanas process pirms šādas vēstules saņemšanas (“Once again, I will not start the decision process before I have not [sic] received such a letter”). Pēc šīs elektroniskā pasta vēstules ING nosūtīja jaunu ar 2009. gada 21. oktobri datētu vēstuli, lai izpildītu Komisijas prasības.
Ja lēmums vai regula, kas tieši un individuāli skar kādu privātpersonu, tiesvedības laikā tiek aizstāti ar aktu, kuram ir tāds pats priekšmets, šis akts ir jāuzskata par jaunu apstākli, kas prasītājam ļauj pielāgot savus prasījumus un izvirzītos pamatus. Ja prasītājam tiktu noteikts pienākums no jauna celt prasību, tas būtu pretrunā pareizai tiesvedībai un netiktu ievērotas procesuālās ekonomijas prasības. Turklāt būtu netaisnīgi, ja attiecīgā iestāde, lai vērstos pret kritiku, kas ietverta attiecīgajā prasības pieteikumā, kurš Eiropas Savienības tiesā iesniegts par kādu aktu, varētu grozīt apstrīdēto aktu vai aizstāt to ar citu aktu un procesa laikā atsaukties uz šiem grozījumiem vai akta aizstāšanu, lai liegtu iespēju otram lietas dalībniekam attiecināt savus sākotnējos prasījumus un izvirzītos pamatus uz vēlāk pieņemto aktu vai iesniegt papildu prasījumus un izvirzīt papildu pamatus attiecībā uz šo aktu.

Ja vien pret noteiktu apstākļu paziņošanu neiestājas imperatīvi apsvērumi, kas saistīti ar Savienības vai tās dalībvalstu drošību vai to starptautisko attiecību uzturēšanu, Padomei saskaņā ar Regulas Nr. 423/2007 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu 15. panta 3. punktu un Regulas Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu Nr. 423/2007, 36. panta 3. punktu ir pienākums attiecīgajai vienībai, uz kuru attiecas attiecīgi atbilstoši Regulas Nr. 423/2007 15. panta 3. punktam vai Regulas Nr. 961/2010 16. panta 2. punktam pieņemtais pasākums, darīt zināmus īpašos un konkrētos iemeslus, kuru dēļ tā uzskata, ka šī tiesību norma ir tai piemērojama. Līdz ar to tai ir jāmin faktiskie un tiesiskie apstākļi, no kuriem ir atkarīgs pasākuma juridiskais pamatojums, un apsvērumi, kuru dēļ tā šo pasākumu noteikusi.

Turklāt pamatojumam ir jābūt atbilstošam attiecīgā akta būtībai un kontekstam, kādā tas ticis pieņemts. Prasība norādīt pamatojumu ir izvērtējama, ievērojot attiecīgās lietas apstākļus, it īpaši attiecīgā akta saturu, izvirzīto pamatu būtību un interesi saņemt skaidrojumus, kāda var būt akta adresātiem vai citām personām, kuras tas skar tieši un individuāli. Netiek prasīts, lai pamatojumā tiktu uzskaitīti visi atbilstošie faktiskie un tiesiskie apstākļi, jo jautājums par to, vai akta pamatojums ir pietiekams, ir jānovērtē, ņemot vērā ne tikai tā tekstu, bet arī tā kontekstu, kā arī visu tiesību normu kopumu, kas regulē attiecīgo jomu. It īpaši nelabvēlīgs akts ir pietiekami pamatots, ja tas ir pieņemts attiecīgajai personai zināmos apstākļos un ļauj tai izprast pret to noteiktā pasākuma tvērumu.

(sal. ar 49. un 50. punktu)
Saskaņā ar LESD 263. panta ceturto daļu jebkura fiziska vai juridiska persona var celt prasību par tiesību aktu, kas adresēts šai personai vai skar to tieši un individuāli, un par reglamentējošu aktu, kas viņu skar tieši, bet nav saistīts ar īstenošanas pasākumiem.

Runājot par tiešu skaršanu, vārdu savienojums “skar tieši” LESD 263. panta ceturtajā daļā ir norādīts divas reizes. No vienas puses, šajā punktā ir pārņemti EKL 230. panta ceturtās daļas noteikumi un ir ietvertas atsauces uz “tiesību aktu [..], kas to skar tieši”. No otras puses, LESD 263. panta ceturtajā daļā ir ieviests jēdziens “reglamentējošs akts, kas viņu skar tieši, bet nav saistīts ar īstenošanas pasākumiem”.

Nosacījums par tiešu skaršanu, kas ir ietverts EKL 230. panta ceturtajā daļā, prasa, lai, pirmkārt, apstrīdētais pasākums tieši ietekmētu indivīda tiesisko stāvokli un, otrkārt, nepieļautu nekādu rīcības brīvību šā pasākuma adresātiem, kuri ir atbildīgi par tā ieviešanu, kas ir pavisam automātiska un izriet tikai no apstrīdētā regulējuma, nepiemērojot citus starpnoteikumus. Ļaujot fiziskai vai juridiskai personai celt prasību par reglamentējošiem aktiem, kas to skar tieši, bet kuri nav saistīti ar īstenošanas pasākumiem, LESD 263. panta ceturtās daļas mērķis ir paplašināt tiešas prasības celšanas nosacījumus. Tādējādi tiešās skaršanas jēdziens, kāds no jauna pārņemts šajā normā, nekādā ziņā nevar tikt interpretēts šaurāk nekā EKL 230. panta ceturtajā daļā norādītais tiešās skaršanas jēdziens. Tā kā ticis konstatēts, ka Komisijas lēmums prasītāju skar tieši EKL 230. panta ceturtajā daļā norādītā tiešās skaršanas jēdziena izpratnē, ir jāuzskata, ka šis lēmums to skar tieši arī LESD 263. panta ceturtajā daļā no jauna pārņemtajā tiešās skaršanas jēdziena izpratnē.

(sal. ar 18., 26., 27. un 32. punktu)
28

Ceturtkārt, faktu, ka prasītāja savu iebildumu pamatojumam izvirzītajos argumentos varēja apvienot vārdu “preču zīme” ar apzīmējumu, uz kuru atsaucas, kā to norāda Apelāciju padome apstrīdētā lēmuma 19. apsvērumā, neatkarīgi no tā, ka šo apstākli var radīt atsauce uz nereģistrētu preču zīmi iebildumu pamatojumam, nevar aplūkot, neņemot vērā to, ka iebildumi bija tostarp balstīti uz komercdarbībā izmantoto apzīmējumu. Turklāt Apelāciju padome apstrīdētā lēmuma 16. apsvērumā ir norādījusi šo iebildumu pamatojumu. Šādos apstākļos ir jāuzskata, ka Apelāciju padomes norādītais apstāklis, saskaņā ar kuru apzīmējums “BASMATI” neesot preču zīme, noteikti nenozīmē, ka prasītāja nebija ieguvusi tiesības uz šo apzīmējumu Regulas Nr. 40/94 8. panta 4. punkta, aplūkota kopsakarā ar izskatāmajā lietā piemērojamām valsts tiesībām, izpratnē. Konkrēti, attiecībā uz Apelāciju padomes apgalvojumu, saskaņā ar kuru vārds “basmati” esot sugas vārds, no valsts judikatūras izriet, ka apzīmējums, ko izmanto, lai apzīmētu preces vai pakalpojumus, var iegūt reputāciju tirgū prasībai saistībā ar apzīmējuma maldinošu izmantošanu piemērojamo tiesību izpratnē pat tad, ja sākotnēji tam bija aprakstošs raksturs vai tam nav atšķirtspējas (iepriekš 26. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās LAST MINUTE TOUR, 84. punkts). Turklāt no valsts judikatūras izriet, ka apzīmējums, ko izmanto, lai apzīmētu preces vai pakalpojumus, var iegūt reputāciju tirgū prasībai saistībā ar apzīmējuma maldinošu izmantošanu piemērojamo tiesību izpratnē pat tad, ja to ir izmantojuši vairāki uzņēmēji savā komercdarbībā (spriedums lietā Chocosuisse Union des fabricants suisses de chocolat & Ors pret Cadbury Ltd. [1999] EWCA Civ 856). Šī tā sauktā prasības saistībā ar apzīmējuma maldinošu izmantošanu “ekstensīvā” forma, kas ir atzīta valsts judikatūrā, tādējādi ļauj vairākiem uzņēmējiem būt apveltītiem ar tiesībām uz apzīmējumu, kas ir ieguvis reputāciju tirgū. Tādēļ Apelāciju padomes norādītais apstāklis, pat ja tas tiktu pierādīts, piemērojamo valsts tiesību kontekstā nevar atspēkot faktu, ka iebildumu iesniedzējs var būt ieguvis tiesības uz apzīmējumu, uz kuru atsaucas.
5)

Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis sedz 25 % no saviem tiesāšanās izdevumiem un atlīdzina 25 % no EADA tiesāšanās izdevumiem, un EADA sedz 75 % no saviem tiesāšanās izdevumiem un atlīdzina 75 % no Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis tiesāšanās izdevumiem.