ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 205/22

Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (septītā palāta) 2009. gada 31. marta spriedumu lietā T-405/06 ArcelorMittal Luxembourg u.c./Komisija 2009. gada 15. jūnijā iesniegusi Eiropas Kopienu Komisija

(Lieta C-216/09 P)

2009/C 205/38

Tiesvedības valoda — franču

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — F. Castillo de la Torre un X. Lewis)

Pārējie lietas dalībnieki: ArcelorMittal Luxembourg SA, iepriekš Arcelor Luxembourg SA, ArcelorMittal Belval & Differdange, iepriekš Arcelor Profil Luxembourg SA, ArcelorMittal International, iepriekš Arcelor International SA

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— atcelt un atzīt par spēkā neesošu 2009. gada 31. marta spriedumu lietā T-405/06 ArcelorMittal Luxembourg u.c./Komisija, ciktāl ar to ir atcelti naudas sodi, kas uzlikti ArcelorMittal Belval & Differdange SA (iepriekš ProfilARBED) un ArcelorMittal International SA (iepriekš TradeARBED) ar Komisijas 2006. gada 8. novembra lēmumu (2006) 5342 galīgā redakcija (1);

— noraidīt ArcelorMittal Belval & Differdange SA un ArcelorMittal International SA prasību;

— piespriest pārējiem lietas dalībniekiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Apelācijas sūdzības iesniedzēja savas apelācijas sūdzības pamatošanai izvirza tikai vienu pamatu, kas izriet no tā, ka Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi noteikumus par procesuālo darbību noilgumu.

Komisija uzskata, ka Pirmās instances spriedums bija balstīts uz burtisku un pārmērīgi ierobežotu Lēmuma 715/78/EOTK (2), it īpaši tā 2. panta 3. punkta un 3. panta, interpretāciju, ciktāl tajā noilguma pārtraukšana bija nošķirta no noilguma apturēšanas. Atšķirībā no 2. panta 2. punkta, kas skaidri paredz erga omnes iedarbību noilguma pārtraukšanai, 3. pantā nekas nav minēts par noilguma apturēšanas sekām. Pirmās instances tiesas spriedumā tika pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, ciktāl tajā bija secināts, ka noilguma apturēšana sakarā ar to, ka lietas dalībnieks ir uzsācis tiesvedību Kopienu tiesā, ir spēkā tikai attiecībā uz uzņēmumu — prasītāju, un tādējādi tika uzskatīts, ka noilguma termiņš attiecībā uz pārējiem lietas dalībniekiem ir beidzies.

Komisija pretēji tam, ko atzina Pirmās instances tiesa, atzīmē, ka tas, ka tiesību aktā nekas nav minēts par apturēšanas sekām, par tām neko neliecina, un Lēmuma 715/78/EOTK 3. pants ir jāinterpretē, ņemot vērā attiecīgā tiesiskā regulējuma mērķus, kas ir saistīti ar Komisijas iespēju efektīvi izmeklēt un sodīt par konkurences tiesību pārkāpumiem.

(1) Komisijas 2006. gada 8. novembra lēmums C (2006) 5342, galīgā redakcija, par EOTKL 65. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/F/38.907 —Tērauda sijas) attiecībā uz Eiropas siju ražotāju nolīgumiem un saskaņotām darbībām.

(2) Komisijas 1978. gada 6. aprīļa Lēmums Nr. 715/78/EOTK par noilgumu attiecībā uz procesuālām darbībām un izpildi Eiropas Ogļu un tērauda kopienas dibināšanas līguma piemērošanas jomā [neoficiāls tulkojums] (OV L 94, 22. lpp.).
1.

Vai par smagu nepolitisku noziegumu vai darbībām, kas ir pretējas ANO mērķiem un principiem, Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/83/EK par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu (1), 12. panta 2. punkta b) un c) apakšpunkta izpratnē ir uzskatāms tas, ka ārvalstnieks daudzus gadus kā kaujinieks un amatpersona, daļēji arī kā pārvaldes struktūras dalībnieks, bija iesaistīts organizācijā (šajā gadījumā — “PKK”), kura, veicot bruņotu cīņu pret valsti (šajā gadījumā — Turcija), arvien no jauna pielieto arī teroristiskās metodes un ir minēta Padomes Kopējās nostājas par konkrētu pasākumu īstenošanu cīņā pret terorismu pielikumā esošajā personu, grupu un organizāciju sarakstā, un, līdz ar to, ārvalstnieks, ieņemot nozīmīgu amatu, organizācijas bruņoto cīņu aktīvi atbalstījis?
3)

Ja tā ir lauksaimniecības zeme (pirmais jautājums), ko izmanto arī ar lauksaimniecību saistītām darbībām (otrais jautājums): vai, lai lauksaimniecības zemi uzskatītu par saimniecībai piederošu zemi (saimniecībai piederošu lauksaimniecības zemi Regulas 1782/2003 44. panta 2. punkta nozīmē): a) tai ir jābūt saimniecības rīcībā, pamatojoties uz nomas līgumu vai līdzīga veida uz noteiktu laiku noslēgtu atlīdzības darījumu? b) ja atbilde ir noliedzoša: vai tas negatīvi neietekmē zemes atzīšanu par saimniecībai piederošu zemi, ja zeme ir nodota saimniecībai lietošanā noteiktā veidā un uz noteiktu laiku atbilstoši dabas aizsardzības mērķiem, nemaksājot par to atlīdzību, vai ja saimniecība veic iemaksas profesionālajai apvienībai? c) ja atbilde ir apstiprinoša: vai tas negatīvi neietekmē atzīšanu par saimniecībai piederošu zemi, ja saimniecības pienākums ir veikt uz zemes noteiktus darbus, saņemot par to atlīdzību?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 113/25

Prasība, kas celta 2009. gada 6. martā — Eiropas Kopienu Komisija/Francijas Republika

(Lieta C-94/09)

2009/C 113/47

Tiesvedības valoda — franču

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — M. Afonso)

Atbildētāja: Francijas Republika

Prasītājas prasījumi:

— atzīt, ka, nepiemērojot vienādu PVN likmi visiem apbedīšanas biroju sniegtajiem pakalpojumiem, kā arī ar tiem saistīto preču piegādei, Francijas Republika nav izpildījusi PVN direktīvas (1) 96.-99. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

— piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Savā prasībā Komisija apgalvo, ka Francijas tiesiskais regulējums nodokļu jomā ietekmē PVN sistēmas darbību, jo tajā pakalpojumiem, ko apbedīšanas biroji sniedz aizgājēju ģimenēm, un ar šiem pakalpojumiem saistītajām preču piegādēm ir piemērotas divas dažādas PVN likmes, lai gan praksē tā ir viena kompleksa darbība, kurai jāpiemēro vienāda nodokļu likme.

Prasītāja it īpaši kritizē atbildētāju par to, ka tā bez pamatojuma ir nodalījusi mirušās personas pārvadāšanas, izmantojot šim nolūkam īpaši aprīkotu transportlīdzekli, pakalpojumu, kuram tiek piemērota samazināta PVN likme, no citām apbedīšanas biroju sniegtajām darbībām, piemēram, zārka nesēju piesaistīšanas vai zārka nodrošināšanas darbībām, kurām tiek piemērota parastā PVN likme. Tomēr saskaņā ar pastāvīgo judikatūru darbību, kas sastāv no viena vienīga pakalpojuma saimnieciskajā ziņā, nevajadzētu mākslīgi sadalīt, lai neietekmētu PVN sistēmas darbību. Praksē lielākā daļa ģimeņu, kas vēršas pie attiecīgajiem uzņēmumiem ar lūgumu organizēt bēres, uzskata minētās darbības par vienu un to pašu pakalpojumu.

Komisija arī apstrīd atbildētājas izvēli piemērot apbedīšanas biroju sniegtajiem pakalpojumiem mainīgas samazinātās likmes. Komisija uzskata, ka PVN direktīvas 98. panta 1. punkts būtībā neļauj piemērot samazinātu likmi atsevišķiem transporta pakalpojumiem un parasto likmi citiem attiecīgo uzņēmumu sniegtajiem pakalpojumiem, kā rezultātā faktiskā likme nenovēršami ir zemāka par Francijā parasti piemēroto likmi. Turklāt šīs samazinātās likmes apmērs ir atkarīgs no katras konkrētās darbības, ņemot vērā katrā konkrētajā gadījumā sniegto pakalpojumu, kam tiek piemērota samazinātā likme, nozīmīgumu, kas ir arī paredzēts minētajā direktīvā.

(1) Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).
4.

jautājums Ja atbilde uz 3. jautājumu ir apstiprinoša: a) Lai noteiktu, vai pret tādu iestādi kā MIB var izvirzīt direktīvas tiesību normas, kurām var būt tieša iedarbība: i) Vai kritēriji, kurus Eiropas Kopienu Tiesa ir identificējusi 1990. gada 12. jūlija spriedumā lietā C-188/89 Foster/British Gas, Recueil, I-3313. lpp., ir kritēriji, saistībā ar kuriem ir jāveic šāda noteikšana? ii) Ja šāda noteikšana ir jāveic saistībā ar dažiem (bet ne visiem) no šiem kritērijiem un/vai saistībā ar papildu kritērijiem, tad saistībā ar kuriem kritērijiem būtu jāveic šī noteikšana? b) Vai vienīgi valsts tiesas ziņā ir noteikt, vai iestāde atbilst attiecīgajiem kritērijiem? c) Vai iestāde, kura pēc rakstura ir tāda kā MIB, atbilst kritērijiem, lai pret to varētu izvirzīt direktīvas tiesību normas, kurām ir tieša iedarbība?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 82/21

Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2008. gada 11. decembra spriedumu lietā T-339/06 Grieķijas Republika/Eiropas Kopienu Komisija 2009. gada 6. februārī iesniegusi Grieķijas Republika

(Lieta C-54/09 P)

(2009/C 82/37)

Tiesvedības valoda — grieķu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Grieķijas Republika (pārstāvji — I. Chalkias un M. Tassopoulou)

Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu;

— atcelt Pirmās instances tiesas spriedumu;

— atzīt Grieķijas Republikas apelācijas sūdzību saskaņā ar tajā norādītajiem prasījumiem;

— piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Grieķijas Republika apgalvo, ka: i) Pirmās instances tiesa, uzskatot, ka 16. panta 1. punktā paredzētais laika ierobežojums ir saistošs, pat ja tas patiesībā ir tikai norādošs — kā tas izriet no Regulas Nr. 1227/2000 16. panta 2. punkta un 17. panta interpretācijas — ir kļūdaini interpretējusi Regulas Nr. 1227/2000 16. panta 1. un 2. punktu un šīs pašas regulas 17. pantu; ii) Pirmās instances tiesa nepareizi interpretēja Līguma 10. pantu un vispārējos tiesību principus, jo Komisija, piekrītot, ka tā 23 dienas pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas zināja par labotajiem datiem, bet neņēma to vērā, un ka tā pieņēma citu dalībvalstu novēloti iesniegtos datus, bet atteicās to pašu darīt Grieķijas gadījumā, tādējādi pārkāpjot lojālas sadarbības, labas pārvaldības un vienlīdzīgas attieksmes principus; un iii) Pirmās instances tiesas spriedumā, par kuru ir iesniegta apelācijas sūdzība, ir ietverti pretrunīgs pamatojums, jo termiņa atzīšana par saistošu ir pretēja apstiprinājumam un pieņēmumam, ka Komisija pieņem iesniegto informāciju arī pēc termiņa beigām.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 55/5

Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 14. jūlija rīkojumu lietā T-366/06 Calebus, SA/Eiropas Kopienu Komisija 2008. gada 24. septembrī iesniegusi Calebus, SA, kuras prasījumus atbalsta Spānijas Karaliste

(Lieta C-421/08 P)

(2009/C 55/08)

Tiesvedības valoda — spāņu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Calebus, SA (pārstāvis — R. Bocanegra Sierra, advokāts)

Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Kopienu Komisija un Spānijas Karaliste

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

pieņemt izskatīšanā apelācijas sūdzību par Pirmās instances tiesas 2008. gada 14. jūlija rīkojumu, ar kuru kā nepieņemama tika noraidīta Calebus, SA prasība lietā T-366/06, atzīt to par pieņemamu un pēc likumā paredzēto formalitāšu nokārtošanas pieņemt nolēmumu, ar kuru tiktu apmierināta apelācijas sūdzība, atcelts pārsūdzētais rīkojums, atzīta par pieņemamu prasība un apmierināti tās prasījumi.

Pamati un galvenie argumenti

Apelācijas sūdzība tiek iesniegta par Pirmās instances tiesas 2008. gada 14. jūlija rīkojumu, kurā par nepieņemamu atzīta Calebus, SA lietā T-366/06 celtā prasība pret Komisijas 2006. gada 19. jūlija Lēmumu 2006/613/EK (1), ar ko pieņem Kopienas nozīmes teritoriju sarakstu Vidusjūras bioģeogrāfiskajam reģionam, sakara ar to, ka lauku saimniecība “Las Cuerdas” iekļauta šajā sarakstā ietilpstošajā KNT “ES 6110006 Ramblas de Gergal, Tabernas y Sur de Sierra Alhamilla”.

Apelācijas sūdzībā tiek pārmests, ka pārsūdzētajā rīkojumā esot kļūdaini piemērotas tiesības, jo prasība atzīta par nepieņemamu, pamatojoties uz to, ka [lēmums] apelācijas sūdzības iesniedzēju sabiedrību neskarot tieši. Pretēji rīkojumā apgalvotajam ar Lēmumu 2006/613 pašu par sevi un automātiski valstīm katrā ziņā tiek uzlikts pienākums par Kopienas nozīmes teritorijām (KNT) noteiktajās teritorijās, vienā no kurām atrodas arī lauku saimniecība “Las Cuerdas”, piemērot aizsardzības noteikumus, kas katrā ziņā sašaurina to izmantošanas iespējas, mazinot to ienesīgumu un pārdošanas vērtību. Dalībvalstīm ir ieskatu brīvība attiecībā uz šo pasākumu satura precizēšanu, nevis jautājumā par to, vai šā veida pasākumus piemēro vai nepiemēro lauku saimniecībām, un tādēļ šīs ieskatu brīvības esamība neizslēdz lēmuma tiešo iedarbību uz apelācijas sūdzības iesniedzējas sabiedrības tiesisko stāvokli.

(1) OV L 259, 1. lpp.
2.

Gadījumā, ja uz pirmo jautājumu ir jāatbild noliedzoši: Vai tas, ka valsts vadītāja apliecību izsniedzējiestādes un uzņēmējas dalībvalsts tiesas, pārbaudot, vai izsniedzēja dalībvalsts ir ievērojusi nosacījumu par dzīvesvietu saskaņā ar Direktīvas 91/439/EEK 9. pantu tad, ja ir konkrēta informācija, kas liecina, ka šis nosacījums izsniegšanas datumā nebija izpildīts, izņemot izsniedzējā dalībvalstī, piemēram, iedzīvotāju reģistrācijas iestādēs, pie izīrētājiem vai darba devējiem veikto papildu pārbaudi un tādējādi iegūtos faktus, ciktāl tiem ir konstatēts pierādījuma spēks, izmanto to vienu vai kopā ar rīcībā jau esošo informāciju no izsniedzējas dalībvalsts vai no vadītāja apliecības turētāja paša sniegtās informācijas, ir pretrunā EKT 2008. gada 26. jūnija spriedumos (apvienotajās lietās C-329/06 un C-343/06 Wiedemann un apvienotajās lietās no C-334/06 līdz C-336/06 Zerche) izvērstajiem principiem?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 19/16

Prasība, kas celta 2008. gada 11. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste

(Lieta C-487/08)

(2009/C 19/29)

Tiesvedības valoda — spāņu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — R. Lyal un I. Martinez del Peral Cagigal)

Atbildētāja: Spānijas Karaliste

Prasītājas prasījumi:

— atzīt, ka, dažādi attiecoties pret dividendēm, kas izmaksātas ārvalsts un vietējiem akcionāriem, Spānijas Karaliste nav izpildījusi EK līguma 56. pantā un EEZ līguma 40. pantā paredzētos pienākumus;

— piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Saskaņā ar Spānijas tiesību aktiem sabiedrības, kurām pieder ievērojamas meitas sabiedrību kapitāldaļas, var no saviem apliekamajiem ienākumiem 100 % apmērā atskatīt bruto dividendes, kuras tām ir pārskaitījušas šīs pēdējās minētās. Lai varētu izmantot šo režīmu, Spānijas rezidentēm mātes sabiedrībām nepārtrauktu laika posmu, kas nav īsāks par vienu gadu, ir jāpieder 5 vai vairāk procentiem rezidentes meitas sabiedrības kapitāldaļu. Dividendes, kas atbilst šī režīma piemērošanas nosacījumiem, ienākumu gūšanas vietā ar nodokli neapliek.

Lai mātes sabiedrības, kas nav Spānijas rezidentes, varētu gūt atbrīvojumu, tiek prasīts, lai tām piederētu kapitāldaļas 20 % apmērā, kas no 2007. gada 1. janvāra samazināti līdz 15 % un no 2009. gada 1. janvāra — līdz 10 %. Tādējādi atšķirībā no Spānijas rezidentēm mātes sabiedrībām citu Eiropas Kopienu dalībvalstu un Eiropas Ekonomikas zonas dalībvalstu sabiedrībām, kurām pieder kapitāldaļas 5 vai vairāk procentu apmērā, bet nepārsniedzot minētās robežas, par meitas sabiedrības izmaksātām dividendēm ir jāmaksā nodoklis.

Komisija uzskata, ka Spānijas tiesību aktos noteiktā atšķirīgā attieksme, nerezidentēm mātes sabiedrībām, lai tās varētu gūt atbrīvojumu no nodokļa par dividentēm, ko izmaksājušas Spānijas teritorijā rezidentes meitas sabiedrības, paredzot prasību par lielākām kapitāldaļām nekā rezidentēm, rada diskrimināciju, pārkāpjot EKL 56. pantu un EEZ līguma 40. pantu. Komisija neredz nekādu attaisnojumu šai papildu nodokļu nastai, kas gulstas uz mātes sabiedrībām, kas ir rezidentes citās Eiropas Kopienu un Eiropas Ekonomikas zonas dalībvalstīs.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 6/9

Apelācijas sūdzība, ko par 2008. gada 8. jūlija spriedumu lietā T-160/07, Lancôme/ITSB — CMS Hasche Sigle2008. gada 22. septembrī iesniegusi Lancôme parfums et beauté & Cie SNC

(Lieta C-408/08 P)

(2009/C 6/16)

Tiesvedības valoda — franču

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Lancôme parfums et beauté & Cie SNC (pārstāvis — A. von Mühlendahl, Rechtsanwalt)

Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), CMS Hasche Sigle

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— atcelt Pirmās instances tiesas 2008. gada 8. jūlija spriedumu lietā T-160/07;

— noraidīt kā nepamatotu apelācijas sūdzību par Biroja Anulēšanas nodaļas 2005. gada 21. decembra lēmumu lietā 892 C attiecībā uz Kopienas preču zīmes Nr. 2965804 “COLOR EDITION” reģistrāciju, tādēļ, ka prasītājai nebija tiesību iesniegt prasību, vai, pakārtoti, tādēļ, ka nav absolūtu atteikuma pamatu;

— piespriest Birojam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies tiesvedībā Pirmās instances tiesā un Tiesā;

— piespriest CMC Hasche Sigle atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies procesā Biroja Apelāciju padomē.

Pamati un galvenie argumenti

Apelācijas sūdzības iesniedzēja, savu apelācijas sūdzību pamatojot, izvirza divus pamatus.

Ar savu pirmo pamatu, kam ir divas sadaļas, tā norāda, ka Pirmās instances ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, interpretējot Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (1) 55. panta 1. punkta a) apakšpunktu.

Kļūda izpaužas tādējādi, ka tika apstiprinātas juridiskās firmas CMS Hasche Sigle piešķirtās tiesības celt prasību Iekšējā tirgus saskaņošanas birojā (preču zīmes, paraugi un modeļi), pēc tam — Pirmās instances tiesā. Patiesībā šī lietas dalībniece neesot pierādījusi, ka tai būtu bijušas pastāvošas vai iespējamas ekonomiskas intereses, kas pašas par sevi varētu pamatot to, ka advokātu birojam, tam rīkojoties pašam savā vārdā, būtu tiesības celt prasību par preču zīmes reģistrācijas attiecībā uz kosmētikas līdzekļiem atzīšanu par spēkā neesošu. Kopienu tiesības neatzīst prasības, kas celtas, nepastāvot privātām individuālām vai ekonomiskām interesēm (actio popularis).

Saskaņā ar apelācijas sūdzības iesniedzējas viedokli, ja tiktu atzīts, ka jurists, rīkojoties pat savā vārdā, var celt prasību par preču zīmes izslēgšanu no reģistrā, tas, katrā gadījumā, būtu nesavienojami ar jurista kā juridiskas profesijas pārstāvja profesionālo darbību.

Ar savu otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apstrīd Pirmās instances tiesas konstatējumu, ka preču zīme “COLOR EDITION” tiek uztverta kā aprakstoša un tādēļ ietilpst Regulas Nr. 40/94 7. panta 1.punkta c) apakšpunkta piemērošanas jomā. Šāda interpretācija esot pretrunā ar Tiesas judikatūru par aprakstošas preču zīmes jēdzienu veidojošajiem elementiem. Tas, ka no preču zīmes ir iespējams secināt aizsargātās preces un to raksturīgās iezīmes, nav atbilstošs kritērijs. Ir jānoskaidro, vai izvēlētie vārdi, skatot tos kā atsevišķi, tā arī kopsakarā, ir zināmi un parasti tiek izmantoti konkrētās sabiedrības daļas ikdienā izmantotajā valodā.

(1) OV 1994 L 11, 1. lpp.
2.

Pieņemot, ka Cefetra un ACTI Kopienā ievestajos miltos ir patenta Nr. EP 0 546 090 6. pretenzijā aprakstītā DNS sekvence, un no tā pieņemot, ka DNS Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 6. jūlija Direktīvas 98/44/EK par izgudrojumu tiesisko aizsardzību biotehnoloģijā 9. panta izpratnē ir iestrādāts sojas miltos un tajos savu funkciju vairs neveic: vai direktīvā, it īpaši 9. pantā, noteiktā bioloģiskā materiāla patenta aizsardzība liedz ar valsts patentu likumu (papildus) piešķirt absolūtu aizsardzību produktam (DNS), neskatoties uz to, vai DNS veic savu funkciju, un vai līdz ar to 9. pantā noteiktā aizsardzība ir izsmeļoša pantā noteiktajā situācijā, ja produktā ietilpst vai tas sastāv no ģenētiskas informācijas, produkts ir iekļauts materiālā, kurā ir iestrādāta ģenētiska informācija?
4)

Ja atbilde uz 3. jautājumu ir apstiprinoša: Vai — no Kopienu tiesību viedokļa — pēc galīgā saraksta sastādīšanas pašvaldība, kuras teritorijā ir kāda no sarakstā ietvertajām teritorijām, varētu vērsties tiesā ar prasību sakarā ar to, ka saraksts ir pretrunā Kopienu tiesībām, jo netika vai tika nepietiekami ņemtas vērā tās prasības?
a)

Jēdzieniem “media gateway” un “gateway” ir ļoti specifiska nozīme IT tirgū; tā apzīmē īpašas ierīces, kuras kādu protokola vai formāta veidu pārveido citā. Pirmās instances tiesa ir nepareizi atzinusi, ka, ja “gateway” tiktu iekļauts reģistrācijai iesniegtajā preču zīmē, tad ar to tiktu apzīmētas visu to preču vai pakalpojumu īpašības, uz kuriem attiecas šī specifikācija, kaut arī neviena prece vai pakalpojums, uz kuriem attiecas apstrīdētā preču zīme, nav apzīmēts kā “media gateways” vai “gateways”.
2)

Pieņemot, ka 6. pants Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīvā 98/59 par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kolektīvo atlaišanu varētu tikt interpretēts kā tāds, kas atļauj dalībvalstij pieņemt valsts tiesību noteikumu tādu kā 1998. gada 13. februāra likuma par nodarbinātības atbalstu 67. pants, kas paredz, ka atlaists darbinieks var apstrīdēt informēšanas un konsultēšanās procedūras ievērošanu tikai tad, ja darba devējs nav ievērojis šī paša likuma 66. panta 1. punkta 2. daļā paredzētos nosacījumus un ja darbinieku pārstāvji Uzņēmuma padomē vai, ja tādas nav, arodbiedrības locekļi vai, ja tādas nav, darbinieki, kas bija jāinformē un ar ko bija jākonsultējas, ir izteikuši iebildumus par viena vai vairāku 66. panta 1. punkta 2. daļā paredzētu nosacījumu ievērošanu 30 dienu laikā pēc 66. panta 2. punkta 2. daļā paredzētās izziņošanas un ka atlaistie darbinieki ar ierakstītu vēstuli ir informējuši darba devēju, ka tie apstrīd informēšanas un konsultēšanās procedūras ievērošanu, un ka tie lūdz atjaunošanu amatā 30 dienu termiņā, skaitot no to atlaišanas datuma vai no datuma, kad atlaišana kļuva par kolektīvu atlaišanu, vai šāda sistēma ir saderīga ar indivīdu pamattiesībām, kas ir neatņemama vispārējo tiesību principu sastāvdaļa, kuru ievērošanu nodrošina Kopienu tiesa, un it īpaši ar Eiropas Cilvēka tiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. pantu?
iii)

pirmās dalībvalsts tiesību akti īsumā noteic, ka: a) gadījumā, ja akcijas tiek izdotas sertificētā veidā (vai dematerializētā veidā no pirmajā dalībvalstī esošas dematerializēto akciju norēķinu sistēmas), nodeva nav jāietur par akciju emisiju, bet par katru nākamo akciju pārdošanu, kad ieturama nodeva saskaņā ar 0,5 % likmi no darījuma vērtības; bet b) pārskaitot vai izdodot dematerializētas akcijas klīringa pakalpojumu operatoram, ieturama nodeva (ja akcijas tiek emitētas) saskaņā ar 1,5 % likmi no izdošanas vērtības vai (ja akcijas tiek pārskaitītas par atlīdzību) saskaņā ar 1,5 % likmi no atlīdzības vērtības, vai (visos pārējos gadījumos) saskaņā ar 1,5 % likmi no akciju vērtības, un par tālāko akciju (vai par tiesību uz akcijām) pārdošanu klīringa pakalpojuma ietvaros maksājums netiek ieturēts. c) Klīringa pakalpojumu operators, saņemot attiecīgas nodokļu iestādes atļauju, drīkst izvēlēties, ka par akciju pārskaitījumu vai emisiju klīringa pakalpojuma sniedzējam nodeva netiek ieturēta, bet tā vietā nodeva tiek ieturēta par katru akciju pārdošanas gadījumu klīringa pakalpojuma ietvaros saskaņā ar 0,5 % likmi no atlīdzības. Attiecīgā nodokļu iestāde drīkst prasīt (un pašlaik tā prasa) kā nosacījumu savas piekrišanas sniegšanai par šādu izvēli, ka klīringa sistēmas operatoram, kas vēlas izdarīt šādu izvēli, jāizveido un jāuztur spēkā pasākumi (kurus nodokļu iestāde uzskata par apmierinošiem), lai klīringa pakalpojuma ietvaros ieturētu nodevu un lai ievērotu vai nodrošinātu to regulējošo noteikumu ievērošanu.