Lieta T‑282/02

Cementbouw Handel & Industrie BV

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

Konkurence – Uzņēmumu koncentrācijas kontrole – Regulas Nr. 4064/89 2., 3. un 8. pants – Koncentrācijas jēdziens – Dominējošā stāvokļa radīšana – Atļauja, kas atkarīga no noteiktu saistību ievērošanas – Samērīguma princips

Pirmās instances tiesas spriedums (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2006. gada 23. februārī

Sprieduma kopsavilkums

1. Konkurence — Koncentrācijas — Jēdziens

(Padomes Regulas Nr. 4064/89 3. pants; Komisijas Paziņojuma 98/C 66/02 19. punkts)

2. Konkurence — Koncentrācijas — Jēdziens

(Padomes Regulas Nr. 4064/89 3. panta 2. punkts)

3. Konkurence — Koncentrācijas — Kopīgas netiešas kontroles pār kopuzņēmumu iegūšana

(Padomes Regulas Nr. 4064/89 3. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 4. panta b) apakšpunkts)

4. Kopienu tiesības — Principi — Tiesiskās paļāvības aizsardzība — Nosacījumi

5. Konkurence — Koncentrācijas — Jēdziens

(Padomes Regulas Nr. 4064/89 3. pants)

6. Konkurence — Koncentrācijas — Esamība — Koncentrācija, kas ietilpst Komisijas ekskluzīvā kompetencē — Nosacījumi

(Padomes Regulas Nr. 4064/89 3. pants)

7. Konkurence — Koncentrācijas — Kopienas mēroga koncentrācija — Vērtējuma kritēriji

(Padomes Regulas Nr. 4064/89 1. un 5. pants)

8. Konkurence — Koncentrācijas — Novērtējums, ko veic Komisija

(Padomes Regulas Nr. 4064/89 6. pants)

9. Konkurence — Koncentrācijas — Koncentrācija vairāku vienota rakstura juridisku darījumu rezultātā to savstarpējās saistības dēļ

(Padomes Regula Nr. 4064/89)

10. Konkurence — Koncentrācijas — Saderīguma ar kopējo tirgu novērtēšana — Dominējošā stāvokļa radīšana vai pastiprināšana

(Padomes Regulas Nr. 4064/89 2. panta 2. un 3. punkts)

11. Konkurence — Koncentrācijas — Novērtējums, ko veic Komisija — Ekonomiskas dabas novērtējumi

(Padomes Regulas Nr. 4064/89 2. pants)

12. Konkurence — Dominējošais stāvoklis — Esamība — Šķēršļi ienākšanai tirgū

(EKL 82. pants)

13. Konkurence — Dominējošais stāvoklis — Esamība — Klientu pirktspējas ietekme uz piegādātāju

(EKL 82. pants)

14. Konkurence — Koncentrācijas — Saderīguma ar kopējo tirgu novērtēšana — Dominējošā stāvokļa radīšana vai pastiprināšana

(Padomes Regula Nr. 4064/89)

15. Konkurence — Koncentrācijas — Novērtējums, ko veic Komisija — Attiecīgo uzņēmumu saistību piedāvājumi ar mērķi padarīt paziņoto koncentrāciju saderīgu ar kopējo tirgu

(Padomes Regulas Nr. 4064/89 2. panta 2. punkts un 8. panta 2. punkts)

1. No Regulas Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrācijas kontroli 3. panta ar nosaukumu “Koncentrācijas definīcija” izriet, ka koncentrācijas rezultātā tiek cita starpā iegūta kontrole pār vienu vai vairākiem uzņēmumiem, vai nu ar tikai viena uzņēmuma, vai arī ar divu vai vairāku kopīgi darbojošos uzņēmumu starpniecību, pieņemot, ka, lai arī kādā formā būtu iegūta kontrole, tā, ņemot vērā faktiskos un juridiskos apstākļus katrā no gadījumiem un pamatojoties uz tiesību normām, līgumiem vai citiem līdzekļiem, rada iespēju noteiktā veidā ietekmēt iegūtā uzņēmuma darbību.

Saskaņā ar Komisijas Paziņojuma 19. punktu, kas attiecas uz koncentrācijas jēdzienu Regulas Nr. 4064/89 nozīmē, kopīga kontrole pastāv tad, ja divi vai vairāki uzņēmumi vai personas var izšķirošā veidā ietekmēt citu uzņēmumu, tas nozīmē, ka tās var bloķēt lēmumu, kas nosaka uzņēmuma komercstratēģiju, pieņemšanu. Tādējādi kopīga kontrole atļauj diviem vai vairākiem uzņēmumiem faktiski bloķēt stratēģisku lēmumu pieņemšanu. Tātad šie dalībnieki neapšaubāmi nosaka kopuzņēmuma komercpolitiku.

Tā kā saskaņā ar Regulas Nr. 4064/89 3. panta 3. punktu izšķiroša ietekme nav jārealizē, lai apliecinātu tās pastāvēšanu, ir faktiski jāpastāv iespējai šo ietekmi realizēt.

(sal. ar 41., 42. un 58. punktu)

2. Fakts, ka kopuzņēmums var būt pilntiesīgs uzņēmums un tātad no funkcionālā viedokļa saimnieciski autonoms, nenozīmē, ka tam ir autonomija, pieņemot stratēģiskus lēmumus. Izdarot pretēju secinājumu, būtu jāatzīst, ka “kopuzņēmumos” nekad nepastāv kopīga kontrole, jo tie ir saimnieciski autonomi. Tas neattiecas uz šo gadījumu, ko pierāda Regulas Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrācijas kontroli 3. panta 2. punktā noteiktais nosacījums, ka kopuzņēmuma, t.i., uzņēmuma, ko kontrolē divi vai vairāki uzņēmumi, izveidošana ir jāuzskata par koncentrāciju vienīgi tad, ja šis kopuzņēmums “ilgstoši darbojas kā autonoma saimnieciska vienība”.

(sal. ar 62. punktu)

3. Regulas Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrācijas kontroli 3. panta 1. punkta b) apakšpunktā ir noteikts, ka kontroli viena vai vairākas personas var iegūt “tieši vai netieši”, kaut gan šīs regulas 3. panta 4. punkta b) apakšpunktā ir pieņemts, ka kontroles ieguvēji var būt arī personas, kas, nebūdamas šādu tiesību turētājas vai tādas, kam tās nepienākas saskaņā ar līgumiem, tomēr ir tiesīgas izmantot tiesības, kas no tām izriet.

Kopuzņēmuma dalībnieku īpašnieki var iegūt netiešu kontroli minētā 3. panta nozīmē pat tad, ja viņiem tieši nepieder balsstiesības tā kopsapulcē, bet tās izmato paši dalībnieki.

Tā kā komercsabiedrības jebkurā gadījumā pielāgojas savu ekskluzīvo vairākuma daļu īpašnieku vai to, kas realizē kopīgu kontroli pār sabiedrību, lēmumiem, ir viennozīmīgi jāsecina, ka tad, ja kopuzņēmumā esošās sabiedrības visas ir meitas sabiedrības, kas vai nu ekskluzīvi pieder prasītājai, vai arī kopīgi diviem dalībniekiem, iecelšanai minētā kopuzņēmuma lēmējinstitūcijās ir nepieciešama šo divu dalībnieku piekrišana. Pretējā gadījumā dalībnieki nevarētu piedalīties kopuzņēmuma lēmējinstitūciju izveidē un tas nespētu funkcionēt.

Apstāklis, ka mātes sabiedrību pārstāvji nevar būt kopuzņēmuma valdes locekļi vai ka viņi var pārstāvēt tikai mazākumu šī uzņēmuma uzraudzības padomē, neietekmē to, ka šī uzņēmuma dalībnieki un ar to starpniecību abi daļu īpašnieki nosaka lēmējinstitūciju sastāvu.

Turklāt attiecībā uz kopuzņēmuma abu lēmējinstitūciju sastāvu, ja viņu statūti neliedz visām šo institūciju sastāvā esošām personām darboties arī kopuzņēmuma dalībnieku uzņēmumu lēmējinstitūcijās, šos pārstāvjus viņu amatos kopuzņēmuma dalībnieku uzņēmumos noteikti ieceļ tā dalībnieku daļu īpašnieki un viņiem obligāti, darbojoties kopuzņēmuma lēmējinstitūcijās, ir jāņem vērā šo daļu īpašnieku viedoklis.

(sal. ar 72.–74. punktu)

4. Tiesības atsaukties uz tiesiskās paļāvības aizsardzību rodas, pastāvot trim nosacījumiem. Pirmkārt, Kopienu administrācija atļautā un drošā veidā ir devusi ieinteresētajai personai precīzas, beznosacījumu un saskaņotas garantijas. Otrkārt, šīs garantijas var radīt leģitīmas cerības personai, kam tās ir adresētas. Treškārt, dotās garantijas ir saderīgas ar piemērojamām tiesību normām.

(sal. ar 77. punktu)

5. Kaut gan Regulas Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrāciju kontroli 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā koncentrācija ir raksturota kā salīdzinoši vienkārša un atpazīstama parādība, kā viena vai vairāku iepriekš neatkarīgu uzņēmumu apvienošanās, šīs normas b) apakšpunkts aptver visas pārējās situācijas, kurās viens vai vairāki uzņēmumi iegūst kontroli pār vienu vai vairākiem uzņēmumiem vai to daļām. Šī vispārīgā un teleoloģiskā koncentrācijas definīcija, saskaņā ar kuru tās rezultāts ir viena vai vairāku uzņēmumu kontrole, norāda, ka nav svarīgi, ka šīs kontroles tieša vai netieša iegūšana ir notikusi vienā, divos vai vairākos posmos ar viena, divu vai vairāku darījumu palīdzību, ja vien tās rezultātā ir notikusi viena koncentrācija.

Nav nozīmes tam, vai lietas dalībnieki, kas Komisijai paziņo par koncentrāciju, plāno noslēgt divus vai vairākus darījumus, vai arī tie tos ir noslēguši jau pirms paziņošanas. Jebkurā gadījumā Komisijai ir jānovērtē, vai šiem darījumiem ir vienots raksturs, tādējādi tiem veidojot vienu koncentrāciju Regulas Nr. 4064/89 3. panta izpratnē.

Šī procesa mērķis ir konstatēt lietas dalībnieku saimniecisko mērķi atkarībā no katrai lietai piemītošajiem faktiskajiem un juridiskajiem apstākļiem, izpētīt darījumiem pamatā esošo saimniecisko situāciju gadījumā, ja pastāv vairāki juridiski atsevišķi darījumi, pārbaudot, vai attiecīgie uzņēmumi varēja noslēgt katru no veiktajiem darījumiem atsevišķi vai turpretim katrs darījums ir tikai kompleksa procesa sastāvdaļa, un lietas dalībnieki to slēdz tikai šī iemesla dēļ. Citiem vārdiem sakot, lai konstatētu, vai attiecīgajiem darījumiem ir vienots raksturs, katrā no gadījumiem ir jāizvērtē, vai šie darījumi ir tā savstarpēji saistīti, ka tie nevar tikt īstenoti viens bez otra.

Šajā sakarā, pirmkārt, uzņēmumiem, kas paziņo par koncentrāciju, jānodrošina tiesiska drošība attiecībā uz visiem darījumiem, ar ko ir īstenota šī koncentrācija, un, otrkārt, jāļauj Komisijai efektīvi kontrolēt koncentrācijas, kas var traucēt efektīvu konkurenci Kopienu tirgū vai tā būtiskā daļā. Šie ir divi galvenie Regulas Nr. 4064/89 mērķi.

No minētā izriet, ka koncentrācija saskaņā ar Regulas Nr. 4064/89 3. panta 1. punktu var izveidoties pat liela skaita juridiski atsevišķu darījumu rezultātā, kad šie darījumi ir savstarpēji saistīti tādējādi, ka tie nevar tikt īstenoti viens bez otra un ka to rezultātā vienam vai vairākiem uzņēmumiem tiek piešķirta saimnieciska tieša vai netieša kontrole pār viena vai vairāku citu uzņēmumu darbību.

(sal. ar 103.–109. punktu)

6. Kaut gan Regulas Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrāciju kontroli 3. pantā ir definēti nosacījumi, kad ir izveidojusies “koncentrācija”, un “koncentrācija” definēta tikai vispārīgā un materiālā veidā, šī tiesību norma neregulē Komisijas kompetenci koncentrācijas jautājumā. No darbībām, kas atbilst Regulas Nr. 4064/89 3. pantā minētajai definīcijai, tikai nosauktās “Kopienas mēroga” darbības, kā, piemēram, šīs regulas 1. pantā definētās, atrodas ekskluzīvā Komisijas kompetencē, ja vien minētajā regulā nav noteikts citādi. Tātad darbības obligāti neietilpst Komisijas ekskluzīvā kompetencē, tāpēc ka tās atbilst Regulas Nr. 4064/89 3. pantā noteiktajai definīcijai; svarīgi ir, lai šim darījumam piemistu arī “Kopienu mērogs”.

(sal. ar 114. punktu)

7. No Regulas Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrāciju kontroli 5. panta sistēmas izriet, ka Kopienu likumdevējs ir vēlējies precizēt šīs regulas piemērošanas jomu, īpaši nosakot vienas koncentrācijas dalībnieku apgrozījumu, kas ir jāņem vērā, lai noteiktu tā “Kopienas mērogu” Regulas Nr. 4064/89 1. panta nozīmē. Tā no minētās regulas 5. panta 2. punkta izriet, ka attiecībā uz uzņēmuma daļu iegādi, lai novērtētu attiecīgā darījuma mērogu, ir jāņem vērā tikai faktiskais ar iegūtajām uzņēmuma daļām saistītais apgrozījums.

Šis vērtējums attiecas arī uz Regulas Nr. 4064/89 5. panta 2. punkta otrās daļas interpretāciju tādējādi, ka, ja viena vai vairāku uzņēmumu daļu iegāde notiek, izmantojot vairākus darījumus divu gadu laikā starp tām pašām personām vai uzņēmumiem, apgrozījumam ir jāattiecas uz šīm iegūtajām daļām, skatot tās kopā. Iemesls 5. panta 2. punkta otrās daļas iekļaušanai Regulā Nr. 4064/89, kuru, starp citu, šīs lietas dalībnieki interpretē vienādi, ir izvairīties no tā, ka tie paši uzņēmumi vai tās pašas personas mākslīgi sadala vienu kapitāla daļu pāreju vairākās, kas ir sadalītas laikā, lai nesasniegtu Regulā Nr. 4064/89 noteikto apjomu, ar kuru saskaņā ar šo regulu ir paredzēta Komisijas kompetence.

Tādēļ tas, ka Regulas Nr. 4064/89 5. panta 2. punkta otrajā daļā Komisijai ir atļauts uzskatīt divus vai vairākus darījumus par tādiem, kas veido vienu koncentrāciju, lai aprēķinātu attiecīgo uzņēmumu apgrozījumu ar mērķi izvairīties no regulā piešķirtās kompetences apiešanas, nenozīmē, ka šī tiesību norma pretēji prasītājas apgalvotajam nedod Komisijai tiesības sākotnēji, piemērojot minētās regulas 3. pantu, noteikt, vai ar vairākiem tai paziņotiem darījumiem tiek īstenota viena koncentrācija, vai arī tieši otrādi – šie darījumi ir jāuzskata par tādiem, ar kuriem ir realizētas vairākas koncentrācijas.

Ja no Komisijas veiktās pārbaudes izriet, ka divas Komisijai paziņotās darbības nav savstarpēji saistītas, šie darījumi ir jāvērtē atsevišķi. Ja vienam un/vai otram nepiemīt Kopienu mērogs, Komisija atzīst, ka tā nav kompetenta novērtēt vienu un/vai otru. Ja no šīs pārbaudes izriet, ka darījumiem ir vienots raksturs, kas atļauj tos uzskatīt par vienu koncentrāciju saskaņā ar Regulas Nr. 4064/89 3. pantu, tad Komisija pārbaudīs, vai paziņotā darbība ir Kopienas mēroga darbība, lai noteiktu savu kompetenci un novērtētu darbības ietekmi uz konkurenci.

(sal. ar 115.–120. punktu)

8. Katras paziņojuma par koncentrāciju puses aizstāvētā pozīcija ir pēc būtības subjektīva, un tā noteikti atspoguļo tās personīgās intereses. Tomēr šis apstāklis nenozīmē, ka Komisijai, mēģinot izpētīt koncentrācijas saimniecisko fonu, ir jāatstāj bez ievērības pušu paskaidrojumi, kas tai ļautu noteikt, kāds attiecīgo darījumu noslēgšanas brīdī faktiski bija to saimnieciskais mērķis. Kaut arī paskaidrojumi, ko nav apstrīdējusi neviena no paziņojuma pusēm, paši par sevi nebija izšķiroši, Komisijai tomēr bija tiesības balstīties uz šiem paskaidrojumiem, kuri apstiprināja tās analīzes pamatā esošo vērtējumu.

(sal. ar 147. punktu)

9. Kopā ar vēlāku darījumu, kas nav nodalāms, vispārīgi pārbaudot darījumu, kam, skatītam atsevišķi, nav Kopienas mēroga un ko tāpēc kontrolēja un atļāva valsts kompetentā konkurences iestāde, Komisija nav pārkāpusi kompetences sadali starp valsti un Kopienu konkurences iestādēm, kas noteikta Regulā Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrāciju kontroli, jo ar abiem darījumiem to vienotā rakstura dēļ ir veikta viena Kopienas mēroga koncentrācija.

(sal. ar 158.–161. punktu)

10. Regulas Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrāciju kontroli 2. pantā regulētais dominējošais stāvoklis ir situācija, kad saimnieciskā vara atrodas viena vai vairāku uzņēmumu rokās, kas tiem dod iespēju likt šķēršļus efektīvas konkurences uzturēšanai attiecīgajā tirgū un dod iespēju ievērojamā mērā rīkoties neatkarīgi no konkurentiem, klientiem un, visbeidzot, patērētājiem.

Šajā sakarā būtiskas tirgus daļas esamība ir ārkārtīgi nozīmīga, un attiecības starp uzņēmuma vai uzņēmumu, kuri piedalījās koncentrācijā, iegūtajām un to konkurentu tirgus daļām, īpaši nākamo mazāko, ir apstāklis, kas ticami pierāda dominējošā stāvokļa pastāvēšanu. Faktiski šis faktors ļauj novērtēt attiecīgā uzņēmuma konkurentu konkurētspēju. Turklāt īpaši liela tirgus daļa pati par sevi var būt pierādījums dominējošajam stāvoklim, īpaši, ja citiem tirgus dalībniekiem pieder ievērojamāki mazāka tirgus daļa.

Turklāt konkurentu klātbūtne vispārīgi var pasliktināt vai izbeigt attiecīgās juridiskās personas dominējošo stāvokli tikai tad, ja šie konkurenti ieņem spēcīgu pozīciju, kas var tai radīt faktisku pretsvaru.

Visbeidzot, būtiska konkurences spiediena neesamību daļēji var secināt no attiecīgā tirgus produktu atšķirīgā rakstura. Faktiski produktu atšķirīgais raksturs parāda, ka jebkurš produkts nevar pilnīgi aizstāt citu un ka cenas paaugstināšana vienam produktam obligāti nenozīmē, ka uzņēmums, kurš ir paaugstinājis cenas, zaudē savas tirgus daļas par labu konkurentiem, kas ražo citu produktu, kā tas notiktu ar pilnībā savstarpēji aizstājamiem produktiem.

(sal. ar 195., 198., 201. un 212.–213. punktu)

11. Regulā Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrāciju, īpaši tās 2. pantā, noteiktās materiālās normas piešķir Komisijai noteiktu diskrecionāro varu, īpaši attiecībā uz ekonomiskas dabas novērtējumu. Rezultātā Kopienu tiesai, kontrolējot šādas, piemērojot koncentrāciju tiesību normas, būtiskas varas izmantošanu, ir jāņem vērā diskrecionārās varas robežas, kas ir noteiktas koncentrāciju tiesībās ietilpstošās ekonomiska rakstura tiesību normās.

No minētā izriet, ka Kopienu tiesai attiecībā uz Komisijas izdarītajiem kompleksajiem ekonomiskajiem vērtējumiem, īstenojot tai Regulā Nr. 4064/89 piešķirto diskrecionāro varu, ir jāpārbauda tikai, vai ir ievērotas procesuālās normas un norādīts pamatojums, kā arī faktu pareizība un vai nav pieļautas būtiskas novērtējuma kļūdas vai nepareizi izmantotas pilnvaras. It īpaši Kopienu tiesas ziņā nav aizstāt ekonomiskas dabas vērtējumu ar savu vērtējumu.

(sal. ar 196. un 197. punktu)

12. Šķēršļus ienākt tirgū veido dažādi faktori, it īpaši saimnieciski, komerciāli vai finanšu faktori, kuri tajā darbojošos uzņēmumu iespējamiem konkurentiem var radīt risku un izmaksas, kas ir tik augstas, ka attur tos no ienākšanas tirgū pieņemamā termiņā, vai kas īpaši sarežģī šo ienākšanu un tādējādi tiem liedz iespēju ar konkurences starpniecību ietekmēt tirgū darbojošos uzņēmumu uzvedību.

(sal. ar 219. punktu)





13. Piegādātāja klientu pirktspēja var kompensēt tā ietekmi tirgū, ja klientiem ir iespēja saprātīgā termiņā izmantot piegādes alternatīvas, ja piegādātājs nolemj paaugstināt cenas vai pasliktināt piegādes nosacījumus.

Šajā sakarā uzņēmēju koncentrācija attiecīgajā tirgū un ticamu apgādes alternatīvu nepastāvēšana ir divi kritēriji, kas nav izšķiroši, lai apliecinātu vai noliegtu klientu pirktspēju, kas varētu atsvērt piegādātāja saimniecisko ietekmi, bet tomēr ir nozīmīgi. Faktiski, no vienas puses, pircēju tirgus koncentrācijas pakāpes kritērijs nozīmē, ka to ierobežotais skaits tiem var ļaut pastiprināt savu rīcības brīvību attiecībā pret piegādātāju. No otras puses, ticamu apgādes alternatīvu pastāvēšanas kritērijs ļauj noteikt, cik lielā mērā ir iespējams, ka piegādātājs būtu spiests ierobežot cenu pieaugumu vai pat tās samazināt.

(sal. ar 230.–232. punktu)

14. Regula Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrācijas kontroli neaizliedz pārbaudīt, pamatojoties uz tās normām, iespējamos vertikālas koordinācijas starp kopuzņēmumu un vienu vai otru no tā mātes uzņēmumiem aspektus, kas rodas koncentrācijas rezultātā, tomēr nelemjot par kopuzņēmuma autonomiju.

(sal. ar 250. punktu)

15. Saskaņā ar Regulu Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrāciju kontroli Komisijai ir jāapstiprina tikai tādi saistību piedāvājumi, kuru rezultātā koncentrācija var kļūt saderīga ar kopējo tirgu. Citiem vārdiem sakot, attiecīgo uzņēmumu piedāvātajām saistībām jāļauj Komisijai konstatēt, ka koncentrācija Regulas 2. panta 2. punkta nozīmē neradīs vai nepastiprinās dominējošo stāvokli.

Tādējādi šiem saistību piedāvājumiem, lai Komisija tos varētu apstiprināt un pieņemt lēmumu atbilstoši Regulas Nr. 4064/89 8. panta 2. punktam, ir jābūt ne tikai atbilstošiem Komisijas lēmumā konstatētajām konkurences problēmām, bet arī tās pilnībā jānovērš.

No tā izriet, ka lietas dalībnieki, kas iesniedz paziņojumu, nav spiesti piedāvāt tikai tādas saistības, kas precīzi atjauno konkurences stāvokli pirms koncentrācijas, lai Komisija varētu atzīt šo koncentrāciju par saderīgu ar kopējo tirgu. Atbilstoši Regulas Nr. 4064/89 8. panta 2. punktam Komisija var apstiprināt visus lietas dalībnieku saistību piedāvājumus, kas tai ļauj pieņemt lēmumu par koncentrācijas atzīšanu par saderīgu ar kopējo tirgu.

Visbeidzot, pastāvot saistību piedāvājumiem par konkurences stāvokļa pirms koncentrācijas atjaunošanu, Komisija nav tiesīga tos noraidīt un vai nu saskaņā ar Regulas Nr. 4064/89 8. panta 3. punktu pieņemt lēmumu par koncentrācijas atzīšanu par nesaderīgu ar kopējo tirgu vai saskaņā ar šīs regulas 8. panta 2. punktu pieņemt lēmumu par koncentrācijas atzīšanu par saderīgu ar kopējo tirgu, nosakot vienpusējus nosacījumus saistībā ar stāvokļa pirms koncentrācijas atjaunošanu.

Faktiski pirmajā gadījumā – pieņemot negatīvu lēmumu – Komisija pārkāptu Regulas Nr. 4064/89 8. panta 2. punktu, saskaņā ar kuru lēmums par koncentrācijas saderību ar kopējo tirgu ir jāpieņem, ja tā konstatē, ka koncentrācija – šajā gadījumā pēc attiecīgo uzņēmumu izdarītajiem grozījumiem – neatbilst šīs regulas 2. panta 2. punktā noteiktajiem kritērijiem. Otrajā gadījumā – pieņemot pozitīvu lēmumu, kas ir saistīts ar precīziem nosacījumiem attiecībā uz iepriekšējā stāvokļa atjaunošanu – Komisija būtu rīkojusies pretēji Regulas Nr. 4064/89 8. panta 2. punkta otrās daļas tekstam, kas neparedz, ka Komisija koncentrācijas saderīguma ar kopēju tirgu atzinumam drīkst vienpusēji pievienot nosacījumus neatkarīgi no lietas dalībnieku, kas iesniedz paziņojumu, piedāvātajām saistībām.

(sal. ar 294. un 307.–311. punktu)

PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

(ceturtā palāta paplašinātā sastāvā)

2006. gada 23. februārī ( )

Konkurence – Uzņēmumu koncentrācijas kontrole – Regulas Nr. 4064/89 2., 3. un 8. pants − Koncentrācijas jēdziens – Dominējošā stāvokļa radīšana − Atļauja, kas atkarīga no noteiktu saistību ievērošanas – Samērīguma princips

Lieta T‑282/02

Cementbouw Handel & Industrie BV, Lekrukiusa (Nīderlande), ko pārstāv V. Kniblers [W. Knibbeler], O. Brūvers [O. Brouwer] un P. Kreijgers [P. Kreijger], advokāti,

prasītāja,

pret

Eiropas Kopienu Komisiju, ko sākotnēji pārstāvēja A. Neijenhauss [A. Nijenhuis], K. Vidners [K. Wiedner] un V. Mūls [W. Mölls], pēc tam Neijenhauss, E. Džipīni Furnjē [É. Gippini Fournier] un E. Velans [A. Whelan], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā,

atbildētāja,

par prasību atcelt Komisijas 2002. gada 26. jūnija lēmumu par Regulas (EEK) Nr. 4064/89 piemērošanu, ar kuru koncentrācija ir atzīta par saderīgu ar kopējo tirgu un Līgumu par EEZ (lieta COMP/M.2650 − Haniel/Cementbouw/JV [CVK]) (OV 2003, L 282, 1. lpp.; labojums OV 2003, L 285, 52. lpp.).

EIROPAS KOPIENU

PIRMĀS INSTANCES TIESA



(ceturtā palāta paplašinātā sastāvā)

šādā sastāvā: priekšsēdētājs I. Legāls [H. Legal], tiesneši P. Linda [P. Lindh], P. Mengoci [P. Mengozzi], I. Višņevska‑Bjalecka [I. Wiszniewska-Białecka] un V. Vadapals [V. Vadapalas],

sekretāre K. Andova [K. Andová], administratore,

ņemot vērā rakstveida procesu un tiesas sēdi 2005. gada 6. jūlijā,

pasludina šo spriedumu.

Spriedums

Prāvas fakti

1 2002. gada 24. janvārī uzņēmums Franz Haniel & Cie GmbH (turpmāk tekstā – “Haniel”) un prasītāja Komisijai paziņoja par koncentrāciju saskaņā ar 4. pantu Padomes 1989. gada 21. decembra Regulā (EEK) Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrācijas kontroli (OV L 395, 1. lpp.; pēc labojumiem no jauna publicēta OV 1990, L 257, 13. lpp.), kas ir grozīta ar Padomes 1997. gada 30. jūnija Regulu (EK) Nr. 1310/97 (OV L 180, 1. lpp.). Saskaņā ar paziņojumu 1999. gadā Haniel un prasītāja, noslēdzot līgumu un iegādājoties no Vācijas uzņēmuma RAG AG (turpmāk tekstā – “RAG”) uzņēmuma daļas, ieguva kopīgu kontroli Regulas Nr. 4064/89 3. panta 1. punkta b) apakšpunkta nozīmē pār Nīderlandes uzņēmumu Coöperatieve Verkoop- en Produktievereniging van Kalkzandsteenproducenten commun (turpmāk tekstā – “CVK”) un tā vienpadsmit dalībnieku uzņēmumiem.

2 Haniel ir daudzprofilu Vācijas holdinga uzņēmums, kas būvmateriālu jomā ražo un izplata tādus sienu būvmateriālus, kā kalcija silikāta ķieģeļi, šūnu betons un lietošanai gatavs betons. Haniel pamatā darbojas Vācijā. Attiecībā uz Nīderlandi pirms koncentrācijas Haniel piederēja daļas vairākos kalcija silikāta ķieģeļus ražojošos uzņēmumos, kas ir CVK dalībnieki.

3 Prasītāja, kas agrāk piederēja Nīderlandes grupai NBM Amstelland BV, darbojas Nīderlandē būvmateriālu tirgū un vispārīgāk – celtniecības, loģistikas un izejmateriālu tirdzniecības tirgū. Lēmuma 2003/756/EK par Regulas Nr. 4064/89 piemērošanu, kas atzīst koncentrāciju par saderīgu ar kopējo tirgu un Līgumu par EEZ (lieta COMP/M.2650 − Haniel/Cementbouw/JV [CVK]) (turpmāk tekstā –“Apstrīdētais lēmums”) pieņemšanas brīdī prasītāja piederēja investīciju sabiedrībai CVC Capital Partners Group Ltd.

4 CVK pastāv kopš 1947. gada un sākotnēji bija nodarbināts ar tā dalībnieku uzņēmumu, Nīderlandes kalcija silikāta ķieģeļu ražotāju, produkcijas pārdošanu. Saskaņā ar Nīderlandes tiesībām 1989. gadā CVK tika pārveidots par kooperatīvu ar mērķi uzlabot sadarbību starp dalībniekiem.

5 Pirms koncentrācijas norises pieci no vienpadsmit CVK dalībnieku uzņēmumiem – Kalkzandsteenfabriek De Hazelaar BV (turpmāk tekstā – “De Hazelaar ”), Kalkzandsteenindustrie Loevestein BV (turpmāk tekstā – “Loevestein”), Steenfabriek Boudewijn BV (turpmāk tekstā – “Boudewijn”), Kalkzandsteenfabriek Hoogdonk BV (turpmāk tekstā – “Hoogdonk”) un Kalkzandsteenfabriek Rijsbergen BV (turpmāk tekstā – “Rijsbergen”) – bija Haniel meitas sabiedrības. Trīs ķieģeļu ražotnes – Kalkzandsteenfabriek Harderwijk BV (turpmāk tekstā – “Harderwijk”), Kalkzandsteenfabriek Roelfsema BV (turpmāk tekstā – “Roelfsema”) un Kalkzandsteenfabriek Bergumermeer BV (turpmāk tekstā – “Bergumermeer”) bija prasītājas meitas sabiedrības, bet divi ražotāji – Anker Kalkzandsteenfabriek BV (turpmāk tekstā – “Anker”) un Vogelenzang Fabriek van Bouwmaterialen BV (turpmāk tekstā – “Vogelenzang”) bija RAG meitas uzņēmumi. Visbeidzot, viens no ražotājiem, uzņēmums Van Herwaarden Hillegom BV (turpmāk tekstā – “Van Herwaarden”), atradās Haniel ([konfidenciāli] %) ( ), prasītājas ([konfidenciāli] %) un RAG ([konfidenciāli] %) kopīgā īpašumā.

6 1998. gadā Nīderlandes Mededingingsautoriteit (Nīderlandes konkurences iestāde, turpmāk tekstā – “NMa”) saņēma paziņojumu par koncentrācijas projektu, saskaņā ar kuru CVK paredzēja iegūt kontroli pār savu dalībnieku uzņēmumiem. Kontrole tiktu nodota ar pūlinga līguma noslēgšanu un CVK statūtu grozīšanu. 1998. gada 23. aprīlī NMa nolēma uzsākt tā dēvēto procedūras “otro fāzi”. Ar 1998. gada 20. oktobra lēmumu NMa noslēdza procedūras otro fāzi un atļāva attiecīgo projektu.

7 Pirms šīs darbības tika izdarītas, RAG pieņēma lēmumu savas daļas CVK dalībnieku uzņēmumos pārdot Haniel un prasītājai. 1999. gada martā lietas dalībnieki par saviem nodomiem paziņoja NMa. Ar 1999. gada 26. marta vēstuli tā viņām norādīja, ka plānotā daļu nodošana nav koncentrācija 1997. gada 22. maija wet van 22 mei 1997 houdende nieuwe regels omtrent de economische mededinging (Mededingingswet) (Likums, kas nosaka jaunus nosacījumus konkurencei ekonomikā) (Stb. 1997, Nr 242) nozīmē, ja vien ar 1998. gada 20. oktobra lēmumu atļautā darbība tiek realizēta pirms minētās daļu nodošanas.

8 1999. gada 9. augustā CVK un tā dalībnieku uzņēmumi noslēdza pūlinga līgumu, kas norādīts šī sprieduma 6. punktā. CVK statūti tika grozīti tajā pat dienā, ievērojot pūlinga līguma noteikumus (šie divi darījumi turpmāk tiek dēvēti par “darījumu pirmo grupu”). Tāpat arī tajā pašā dienā RAG nodeva Haniel un prasītājai savas daļas trīs CVK dalībnieku uzņēmumos (Anker, Vogelenzang un Van Herwaarden), kuri turklāt noslēdza sadarbības līgumu, kas koordinē to sadarbību CVK (abi šie darījumi kopā turpmāk tiek dēvēti par “darījumu otro grupu”).

9 Pēc tam, kad Komisija, pārbaudot divas citas Haniel paziņotās koncentrācijas (lietas COMP/M.2495 – Haniel/Fels un COMP/M.2568 – Haniel/Ytong), uzzināja par 1999. gada 9. augusta darbībām, tā ar 2001. gada 22. oktobra vēstuli paziņoja prasītājai un pārējiem dalībnieku uzņēmumiem, ka saskaņā ar Regulas Nr. 4064/89 4. pantu tai ir jāpaziņo par koncentrāciju.

10 Kā jau ir minēts šī sprieduma 1. punktā, 2002. gada 24. janvārī Haniel un prasītāja paziņoja par koncentrāciju saskaņā ar Regulas Nr. 4064/89 4. pantu.

11 2002. gada 25. februārī Komisija pieņēma lēmumu atbilstoši Regulas Nr. 4064/89 6. panta 1. punkta c) apakšpunktam par to, ka paziņotās koncentrācijas saderība ar kopējo tirgu un līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu (turpmāk tekstā – “EEZ”) rada nopietnas šaubas.

12 2002. gada 25. aprīlī Komisija nosūtīja paziņojumu par iebildumiem lietas dalībniekiem, kas iesniedza paziņojumu par koncentrāciju. Prasītāja uz to atbildēja ar 2002. gada 13. maija vēstuli.

13 2002. gada 16. maijā Komisija uzsāka attiecīgo lietas dalībnieku noklausīšanos.

14 Pēc pirmā saistību piedāvājuma projekta, kas tika iesniegts 2002. gada 28. maijā un ko Komisija atzina par nepietiekamu, lai atrisinātu tās konstatēto konkurences problēmu, Haniel un prasītāja 2002. gada 5. jūnijā iesniedza galīgo saistību piedāvājumu.

15 2002. gada 26. jūnijā Komisija pieņēma Apstrīdēto lēmumu, kurā tā nolēma, ka paziņotā koncentrācija ir saderīga ar kopējo tirgu un līguma par EEZ darbību (Apstrīdētā lēmuma 1. punkts), tāpēc ka Haniel un prasītāja pilnībā ievēro minētā lēmuma pielikuma 27., 28., 32.–35. un 40. punktā norādītās saistības (Apstrīdētā lēmuma 2. punkts) un pilnībā izpilda pārējās pielikumā minētās saistības (Apstrīdētā lēmuma 3. punkts). Viena no būtiskām Apstrīdētā lēmuma 2. punktā norādītām saistībām ir CVK darbības izbeigšana [konfidenciāli] laikā no Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīža. Apstrīdētais lēmums, izņemot konfidenciālo informāciju, ir publicēts Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī 2003. gada 30. oktobrī (OV L 282, 1. lpp.; labojums OV L 285, 52. lpp.).

Process un lietas dalībnieku prasījumi

16 Ar prasības pieteikumu, kas Tiesas kancelejā iesniegts 2002. gada 11. septembrī, prasītāja atbilstoši EKL 230. pantam cēla šo prasību.

17 Atbilstoši Pirmās instances tiesas Reglamenta 14. pantam un pēc Ceturtās palātas priekšlikuma Pirmās instances tiesa pēc lietas dalībnieku uzklausīšanas saskaņā ar Reglamenta 51. pantu nolēma nodot lietu izskatīšanai paplašinātā iztiesāšanas sastāvā.

18 Pēc tiesneša referenta ziņojuma Pirmās instances tiesa (Ceturtā paplašinātā palāta) nolēma sākt mutvārdu procesu un procesa organizatorisko pasākumu ietvaros lūdza lietas dalībniekus rakstveidā atbildēt uz jautājumiem un iesniegt noteiktus dokumentus. Lietas dalībnieki izpildīja šos lūgumus noteiktajā termiņā.

19 2005. gada 6. jūlija tiesas sēdē Pirmās instances tiesa uzklausīja lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumus un viņu atbildes uz jautājumiem.

20 Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

– atcelt Apstrīdēto lēmumu;

– piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

21 Komisijas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

– noraidīt prasību;

– piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Juridiskais pamatojums

22 Prasītāja savas prasības atbalstam būtībā izvirza trīs pamatus. Pirmajā pamatā tā apgalvo, ka Komisija nav kompetenta pārbaudīt attiecīgos darījumus, pamatojoties uz Regulas Nr. 4064/89 3. pantu. Otrajā pamatā tā apgalvo, ka Komisija ir kļūdījusies vērtējumā par dominējošā stāvokļa radīšanu koncentrācijas rezultātā, tādējādi pārkāpjot Regulas Nr. 4064/89 2. pantu. Visbeidzot, trešais pamats balstās uz Regulas Nr. 4064/89 3. panta un 8. panta 2. punkta, kā arī samērīguma principa pārkāpumu.

1. Par pirmo pamatu par Komisijas nekompetenci pārbaudīt attiecīgos darījumus, pamatojoties uz Regulas Nr. 4064/89 3. pantu

23 Šim pamatam ir trīs daļas. Pirmajā daļā ir aplūkota Komisijas nekompetence pārbaudīt RAG darījumus, jo kontrolē pār CVK nav notikušas izmaiņas. Otrā daļa attiecas uz to, ka Komisija nav kompetenta uzskatīt divus dažādus darījumus par vienu koncentrāciju un to, ka šajā gadījumā nav notikusi koncentrācija Regulas Nr. 4064/89 3. panta nozīmē. Trešā daļa attiecas uz to, ka Komisija nav kompetenta pārbaudīt CVK kontroli pār tā dalībniekiem uzņēmumiem, tāpēc ka NMa to ir atļāvusi.

Par pirmā pamata pirmo daļu, kas attiecas uz Komisijas nekompetenci pārbaudīt RAG darījumu, jo nav mainījusies kontrole pār CVK

Lietas dalībnieku argumenti

24 Prasītāja apgalvo, ka Komisija nav kompetenta, pamatojoties uz Regulu Nr. 4064/89, pārbaudīt RAG darījumu, jo šīs darbības rezultātā Haniel un prasītāja neieguva kopīgu kontroli pār CVK.

25 Pirmkārt, prasītāja apstrīd apgalvojumus Apstrīdētajā lēmumā, ka pirms RAG darījuma CVK dalībnieku sapulcē bija iespējams mainīgs vairākums.

26 Visupirms prasītāja uzskata šos apgalvojumus par pārsteidzošiem, jo NMa 1998. gada 23. aprīļa un 1998. gada 20. oktobra lēmumos šāda iespējamība nav pieminēta.

27 Turklāt prasītāja ir izbrīnīta, ka Apstrīdētajā lēmumā nav konkrēti izanalizēts, vai pirms RAG darījuma CVK dalībnieku sapulcē bija iespējams mainīgs vairākums. Prasītāja uzskata, ka Komisija nevar aprobežoties, kā tā ir izdarījusi Apstrīdētajā lēmumā, ar apgalvojumu, ka pirms šī darījuma vairākums bija mainīgs, nesniedzot ne mazākos pierādījumus par to, ka nepastāvēja kopīgas dalībnieku intereses vai trūka pastāvīgs vairākums Komisijas Paziņojuma par koncentrācijas jēdzienu Regulā Nr. 4064/89 (OV 1998, C 66, 5. lpp.) 35. punkta nozīmē. Prasītāja uzskata, ka Komisijai nav izdevies pierādīt, ka pirms RAG darījuma “nebija kontroles” pār CVK. Prasītāja precizē, ka, ņemot vērā kopīgo interešu spēku CVK “dalībnieku” vidū pirms RAG darījuma, īpaši pamatojoties uz pūlinga līgumu, Komisijas pienākums bija pierādīt kontroles neesamību pirms šī darījuma.

28 Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka Apstrīdētajā lēmumā apgalvotās veto tiesības, kuras kopā ieguva tā un Haniel, nerada kopīgu kontroli pār CVK, kas ir neatkarīga saimnieciska vienība.

29 Pirmām kārtām Komisija ir vienkārši pieņēmusi, ka prasītājai un Haniel bija veto tiesības CVK lēmējinstitūcijās.

30 Vispirms prasītāja apgalvo, ka Komisija nav ievērojusi prasītājas un Haniel sniegtās garantijas NMa, paziņojot par pūlinga līguma projektu, kas apstiprināts ar 1998. gada 20. oktobra lēmumu. Šīs garantijas paredzēja, ka CVK valde, pirmkārt, sastāvēs tikai no CVK dalībnieku pārstāvjiem vai neatkarīgām personām un ka netiks akceptēts neviens dalībnieks no sabiedrībām, kas pieder vienu vai vairāku CVK dalībnieku mātes sabiedrībai. Otrkārt, CVK uzraudzības padome tiks pārsvarā veidota no neatkarīgiem dalībniekiem. Prasītāja apgalvo, ka šie noteikumi garantē, ka ne prasītāja, ne Haniel nevar ietekmēt CVK stratēģiskos komerclēmumus.

31 Tālāk prasītāja apgalvo, ka saskaņā ar Nīderlandes civilkodeksu tādas apvienības kā CVK lēmējinstitūcijām ir jāpieņem savi lēmumi tikai uzņēmuma un nevis tā dalībnieku interesēs. Līdz ar to prasītāja apgalvo, ka ne tā, ne Haniel nevarēja ne juridiski, ne faktiski ietekmēt CVK lēmējinstitūciju stratēģiskos komerclēmumus. Sekojoši prasītāja apgalvo, ka 1998. gada 20. oktobra lēmums, kurā ir akceptētas tās un Haniel piedāvātās garantijas, ir radījis tai tiesisku paļāvību, kas ir vēl viens iemesls, lai Komisija konkrēti pierādītu, ka Haniel un prasītāja varēja būtiski ietekmēt CVK lēmumus.

32 Otrkārt, prasītāja apstrīd Apstrīdētā lēmuma 19. apsvērumā izdarīto Komisijas secinājumu, ka tās un Haniel sadarbības līgums, trīs kalcija silikāta ķieģeļu ražotāju CVK dalībnieku uzņēmumu slēgšana un noteikti Haniel iekšējai lietošanai paredzēti dokumenti raksturo tās un Haniel veikto kopīgo kontroli pār CVK. Par sadarbības līgumu starp Haniel un prasītāju tā apgalvo, ka Apstrīdētajā lēmumā citētie līguma noteikumi attiecas tikai uz [konfidenciāli] lietošanu, tāpēc tos nevar automātiski uzskatīt par tādiem, kas ietekmē CVK stratēģiskos lēmumus. Kas attiecas uz trīs CVK dalībnieku uzņēmumu slēgšanu, prasītāja atgādina, ka par šo jautājumu tās un Haniel starpā nav noslēgts neviens līgums un ka pēc pūlinga līguma noslēgšanas tieši CVK, pamatojoties uz tā veikto komerciālo analīzi, nolēma uzsākt šo slēgšanu. Par Haniel iekšējai lietošanai paredzētajiem dokumentiem prasītāja apgalvo, ka, tā kā tai bija atļauts iepazīties ar šiem dokumentiem, tā var apliecināt, ka tie nepierāda ne kopīgas kontroles pastāvēšanu, ne nepastāvēšanu, lai būtu vajadzība piemērot Regulu Nr. 4064/89, bet atspoguļo subjektīvas Haniel intereses, kas uz šo lietu neattiecas.

33 Visbeidzot un treškārt, prasītāja uzskata, ka Komisija nav izpildījusi savu pienākumu pietiekami pamatot Apstrīdēto lēmumu trīs aspektos: vispirms attiecībā uz CVK koalīciju maiņām pirms RAG darījuma, īpaši, nepaskaidrojot iemeslus, kāpēc tā uzskata citādāk nekā NMa, otrkārt, – attiecībā uz Komisijas iemesliem uzskatīt, ka Haniel un tās piedāvātās garantijas NMa nav pietiekamas, lai izslēgtu kopīgas kontroles iespēju un, visbeidzot, attiecībā uz atzinumu, ka sadarbības līgums starp Haniel un prasītāju, dažu kalcija silikāta ķieģeļu ražošanas uzņēmumu slēgšana un Haniel iekšējai lietošanai paredzētie dokumenti apliecina kopīgo kontroli pār CVK.

34 Ievadā Komisija atgādina, ka Apstrīdētajā lēmumā tā RAG darījumu neuzskata par atsevišķu darbību. Pūlinga līgums, t.i., CVK kontroles pār tā dalībniekiem uzņēmumiem pārņemšana, un RAG darījums, ar kuru Haniel un prasītāja pārņem kontroli pār CVK, iegūstot daļas, kas agrāk piederēja RAGCVK dalībniekos uzņēmumos, ir uzskatāms par vienu un to pašu koncentrāciju.

35 Vispirms Komisija iebilst, ka ir vispārējs princips, ka, ja diviem dalībniekiem ir vienādi sadalītas balsstiesības vienā uzņēmumā, no šīs situācijas, kas ir aprakstīta iepriekš 27. punktā minētā Komisijas Paziņojuma par koncentrācijas jēdzienu 20. punktā, izriet to veto tiesības un tātad – kopīga uzņēmuma kontrole. Šajā gadījumā pirms koncentrācijas ne prasītājai, ne Haniel, ne RAG nebija veto tiesību. Turklāt Komisija uzsver, ka, kaut arī nevar izslēgt iespēju, ka īpašos izņēmuma apstākļos mazākuma dalībnieki, kam nepieder veto tiesības, var faktiski kopīgi kontrolēt uzņēmumu, prasītāja savā prasības pieteikumā nav pamatojusi, ka pirms koncentrācijas realizēšanas iepriekš minētajiem trim dalībniekiem bija spēcīgas kopīgas intereses. Šajā sakarā Komisija arī apgalvo, ka prasītājas argumentācijas mēģinājumā replikā, ka pastāvēja šādas kopīgas intereses, īpaši, pamatojoties uz pūlinga līgumu, nav ņemts vērā, ka tā ir koncentrācijas dabiska sastāvdaļa un tātad neattiecas uz laikposmu pirms 1999. gada 9. augusta. Komisija uzskata, ka šādos apstākļos ir jāatzīst, ka trim dalībniekiem bija dažādas intereses, un jādomā, ka pirms koncentrācijas bija iespējamas CVK vairākuma izmaiņas.

36 Turklāt attiecībā uz argumentu par NMa 1998. gada 20. oktobra lēmuma un prasītājas un Haniel Komisijai piedāvāto garantiju neņemšanu vērā Komisija uzsver, ka NMa pārbaudīja citu koncentrācijas darbību saistībā ar citām tiesību normām. Pirmkārt, NMa paziņotā koncentrācija nav vispār īstenota, un 1999. gada 9. augustā tika realizēta cita koncentrācija, ar to saprotot darījumu pirmo un otro grupu, par kuriem bija jāpaziņo saskaņā ar Regulu Nr. 4064/89. Otrkārt, NMa novērtēja paziņojumu par kontroli atbilstoši Nīderlandes konkurences tiesībām, bet Komisija to dara saskaņā ar Regulu Nr. 4064/89. Tā Komisija apgalvo, ka jautājums par vairākuma maiņu neattiecas uz NMa, bet Komisija turpretim, piemērojot Regulu Nr. 4064/89 citas koncentrācijas gadījumā, ir norādījusi uz šīs vairākuma maiņas nozīmīgumu, uzskatot, ka tas, ka tās kļuva iespējamas, pateicoties koncentrācijai, apliecina jebkādas iepriekšējas CVK kontroles neesamību. Prasītājas pieminētās garantijas neko nemaina šajā secinājumā, jo tās vienīgi samazina iespēju atrasties tās vadības institūcijās personām, kuras darbojas CVK “galīgajos dalībniekos”. Tomēr šo institūciju locekļus ieceļ CVK dalībnieku sapulcē pēc tā direktoru priekšlikuma, kurus savukārt ieceļ attiecīgie dalībnieki. Tādēļ Komisija uzsver, ka ir maz ticams, ka CVK vadības institūciju locekļi darbojas, neņemot vērā to intereses, kuru kompetencē ir pieņemt galīgo lēmumu par viņu iecelšanu vai atsaukšanu, proti, prasītājas un Haniel kā “galīgo dalībnieku” intereses.

37 Turklāt Komisija uzsver, ka Nīderlandes Civilkodeksa normas neietekmē secinājumu, ka prasītāja un Haniel iegūst kopīgu kontroli pār CVK. Komisija apgalvo, pirmkārt, ka, lai gan pēc Nīderlandes tiesībām uzņēmuma vadības institūciju lēmumi ir jāpieņem tā interesēs, dalībnieku intereses vienmēr ir apstāklis, kas jāņem vērā, lai vispār noteiktu, kas ir uzņēmuma interesēs. Otrkārt, Komisija norāda, ka attiecības starp CVK un prasītāju ir pielīdzināmas attiecībām, ko uztur meitas sabiedrība un mātes sabiedrība, jo Nīderlandes sabiedrību tiesības liek meitas sabiedrībām sekot mātes sabiedrības instrukcijām, tas pats notiktu arī tad, kad divi uzņēmumi – prasītāja un Haniel – kopīgi kontrolētu kopuzņēmumu.

38 Komisija tāpat arī apstrīd prasītājas iebildes par Apstrīdētā lēmuma 19. apsvērumu, saskaņā ar kuru sadarbības līgums, trīs CVK dalībnieku uzņēmumu slēgšana un Haniel iekšējie dokumenti raksturo prasītājas un Haniel veikto kopīgo kontroli pār CVK. Šajā sakarā Komisija apgalvo, ka šie elementi vienīgi ilustrē kopīgas kontroles pastāvēšanu, uz kuru ir norādīts Apstrīdētā lēmuma 13.–17. apsvērumā, kam prasītāja cita starpā piekrīt savā replikā. Tādēļ prasītājai un Haniel piederošās veto tiesības attiecībā uz CVK vadības institūciju izveidošanu pašas par sevi ir pietiekamas, lai konstatētu to kopīgo kontroli pār CVK. Katrā ziņā Komisija uzskata, ka divi pirmie elementi skaidri raksturo prasītājas un Haniel iespēju ietekmēt CVK darbību un stratēģiskos lēmumus. Par Haniel iekšējiem dokumentiem Komisija uzskata, ka tie apliecina apgalvojumu, ka Haniel un prasītājas nodoms bija kopīgi pārņemt kontroli pār CVK.

39 Visbeidzot, Komisija nepiekrīt arī prasītājas apgalvojumiem, ka Apstrīdētais lēmums nav pietiekami pamatots.

Pirmās instances tiesas vērtējums

– Ievada piezīmes

40 Ievadā ir jāatgādina, ka atbilstoši Regulas Nr. 4064/89 3. pantam ar nosaukumu “Koncentrācijas definīcija”:

“1. Koncentrācija uzskatāma par izveidojušos, ja:

a) apvienojas viens vai vairāki iepriekš neatkarīgi uzņēmumi, vai

b) – viena vai vairākas personas, kas jau kontrolē vismaz vienu uzņēmumu vai

– vienu vai vairākus uzņēmumus,

ar vērtspapīru vai aktīvu pirkšanu, ar līgumu vai kādu citu līdzekli iegūst tiešu vai netiešu kontroli pār vienu vai vairākiem uzņēmumiem vai to daļām.

2. [..] Tāda kopuzņēmuma veidošana, kas ilgstoši veic visas autonomas saimnieciskas vienības funkcijas [..] 1. panta b) apakšpunkta izpratnē.

3. Šīs regulas izpratnē kontroli veido tiesības, līgumi vai citi līdzekļi, kas vai nu atsevišķi vai visi kopā, ņemot vērā faktiskos vai juridiskos apsvērumus, piešķir iespēju realizēt izšķirošu ietekmi uz uzņēmumu, jo īpaši ar:

a) īpašuma tiesībām vai tiesībām izmantot visus uzņēmuma aktīvus vai daļu no tiem;

b) tiesībām vai līgumiem, kas piešķir izšķirošu ietekmi uz uzņēmuma institūciju sastāvu, balsošanu vai lēmumiem.

4. Kontroli iegūst personas vai uzņēmumi, kas:

a) ir tiesību turētāji vai kam pienākas tiesības, pamatojoties uz attiecīgiem līgumiem, vai

b) nebūdami šādu tiesību turētāji vai tādi, kam pienākas tiesības saskaņā ar šādiem līgumiem, tomēr ir tiesīgi izmantot tiesības, kas no tām izriet.

[..]”

41 Koncentrācijas rezultātā tiek iegūta cita starpā kontrole pār vienu vai vairākiem uzņēmumiem, vai nu ar tikai viena uzņēmuma, vai arī ar divu vai vairāku kopīgi darbojošos uzņēmumu starpniecību, pieņemot, ka, lai arī kādā formā būtu iegūta kontrole, tā, ņemot vērā faktiskos un juridiskos apstākļus katrā no gadījumiem un pamatojoties uz tiesību normām, līgumiem vai citiem līdzekļiem, rada iespēju noteiktā veidā ietekmēt iegūtā uzņēmuma darbību.

42 Kā Komisija ir precizējusi sava paziņojuma par koncentrācijas jēdzienu 19. punktā, kas minēts iepriekš 27. punktā, kurš būtībā ir atkārtots Apstrīdētā lēmuma 14. apsvērumā un kuru prasītāja nav apstrīdējusi, kopīga kontrole pastāv tad, ja divi vai vairāki uzņēmumi vai personas var izšķirošā veidā ietekmēt citu uzņēmumu, tas nozīmē, ka tās var bloķēt lēmumu, kas nosaka uzņēmuma komercstratēģiju, pieņemšanu. Tādējādi kopīga kontrole atļauj diviem vai vairākiem uzņēmumiem faktiski bloķēt stratēģisku lēmumu pieņemšanu. Tātad šie dalībnieki neapšaubāmi nosaka kopuzņēmuma komercpolitiku.

43 Šajā gadījumā Komisija Apstrīdētā lēmuma 15.–17. apsvērumā ir devusi šādu skaidrojumu:

“(15) Iegūstot RAG daļas, Haniel un Cementbouw ir ieguvušas kopīgu kontroli pār CVK. To netiešā līdzdalība 50 % apmērā dod Haniel un Cementbouw iespēju īstenot veto tiesības CVK dalībnieku sapulcē (ledenvergadering). Veto tiesības ir radušās pēc RAG izstāšanās, jo tās piedalīšanās dalībnieku sapulcē nodrošināja mainīgu vairākumu un attiecīgi liedza dalībniekiem iespēju pārņemt kontroli dalībnieku sapulcē.

(16) CVK dalībnieku sapulce lemj par CVK lēmējinstitūciju sastāvu, t.i., par valdi (Raad van Bestuur) un uzraudzības padomi (Raad van Commissarissen). Statūti un pūlinga līgums, izdarot izvēli, tam nosaka ierobežojumu, ka neviens valdes loceklis un tikai uzraudzības padomes locekļu mazākums var vienlaikus ieņemt amatus CVK dalībnieku sabiedrībās.

(17) Pilnvaras lemt par uzņēmumu lēmējinstitūciju sastāvu ir būtisks stratēģisks lēmums. Koncentrācijas regulas nozīmē veto tiesības šajā lēmumā rada to īpašniekam iespēju kontrolēt uzņēmumu, šajā gadījumā CVK. Tiešām, pieņemot savus lēmumus, šo lēmējinstitūciju locekļi ņem vērā veto tiesību īpašnieku viedokli.”

44 Arī Apstrīdētā lēmuma 19. apsvērumā Komisija norāda:

“(19) Haniel un Cementbouw kontroles pār CVK iegūšanu parāda arī sadarbības līgums, ko šie uzņēmumi ir noslēguši pūlinga līguma ietvaros. Haniel un Cementbouw tur noregulē noteiktus to sadarbības CVK ietvaros aspektus (11. apsvērums). Vēl pirms darījuma Haniel un Cementbouw bija precīzi apspriedušas dažus CVK vadības lēmumus, kas jāpieņem pēc šī darījuma īstenošanas, īpaši trīs no vienpadsmit rūpnīcu, kas ražo kalcija silikāta ķieģeļus, slēgšanu; tātad puses acīmredzami, noslēdzot pūlinga līgumu, balstījās uz šiem lēmumiem. Dokumentos, kas koncerna Haniel vadības iekšējā lēmuma pieņemšanai izstrādāti par šeit aplūkoto darījumu, ir vispārīgi norādīts, ka, vismaz pēc Haniel domām, pūlinga līguma noslēgšana dos pusēm iespēju kopīgi kontrolēt CVK.”

45 No iepriekš minētajiem Apstrīdētā lēmuma fragmentiem izriet, ka Komisija konstatēja, ka Haniel un prasītāja ir pārņēmušas kontroli pār CVK, neatkarīgi no šī pamata otrajā daļā izvirzītā jautājuma, vai šajā gadījumā ir notikusi viena vai vairākas koncentrācijas. Tādēļ, kaut arī Komisija dokumentos ir atzīmējusi, ka tā Apstrīdētajā lēmumā nav lēmusi tikai par RAG darījumu, bet gan par koncentrāciju, kas sastāv no 8. punktā minēto darījumu pirmās un otrās grupas, katrā gadījumā ir jāatzīst, ka, nosakot, ka Haniel un prasītāja ir kopīgi pārņēmušas kontroli pār CVK, Komisija ir balstījusies tikai uz otro darījumu grupu.

46 Ir jāprecizē, ka, pirmkārt, prasītāja būtībā norāda, ka pirms darījumu otrās grupas noslēgšanas, īpaši pirms RAG darījuma, CVK kopīgi kontrolēja trīs dalībnieki, prasītāja, Haniel un RAG – kā tā norāda, apgalvojot, ka pastāvēja “spēcīga CVK dalībnieku interešu kopība” (skat. iepriekš 27. punktu), kāda ir norādīta iepriekš minētā Komisijas Paziņojuma par koncentrācijas jēdzienu 30.–35. punktā – un iebilst, ka Komisija pirms atzinuma izdarīšanas, ka Haniel un prasītāja ir “ieguvušas kontroli” pār CVK, nav pierādījusi CVK dalībnieku “kopīgo interešu neesamību” pirms darījumu otrās grupas noslēgšanas. Otrkārt, prasītāja uzsver, ka garantijas, kas piedāvātas NMa, paziņojot par iepriekš 8. punktā minēto darījumu pirmās grupas projektu, attiecībā uz CVK valdes un uzraudzības padomes sastāvu izslēdz jebkādu kopīgu kontroli pār tām, jo Haniel un prasītājai nebūtu veto tiesību stratēģisku uzņēmuma lēmumu pieņemšanā.

47 Tātad, pirmkārt, ir jāpārbauda prasītājas apgalvojums, ka šie trīs dalībnieki kopīgi kontrolēja CVK pirms darījumu otrās grupas noslēgšanas. Ja atbilde ir negatīva, Pirmās instances tiesa, otrkārt, vērtēs, kā to apliecina Apstrīdētais lēmums, vai darījumu otrās grupas, īpaši RAG darījuma, rezultātā radās Haniel un prasītājas kopīga kontrole. Visbeidzot un treškārt, Pirmās instances tiesa pārbaudīs prasītājas celtos iebildumus par to, ka Apstrīdētajā lēmumā ir nepietiekami pamatots atzinums par kopīgas kontroles iegūšanu pār CVK.

– Par prasītājas apgalvojumiem par kopīgas kontroles pār CVK pastāvēšanu pirms darījumu otrās grupas noslēgšanas

48 Ir jāatzīmē, ka atzinums, kas izdarīts Apstrīdētā lēmuma 15. apsvērumā, ka RAG piedalīšanās CVK dalībnieku sapulcē atļauj mainīt vairākumu un izslēdz iespēju, ka dalībnieki varētu pārņemt kontroli, izvirza nepieciešamību vēlreiz interpretēt datus, kas attiecas uz sabiedrības kapitāla un attiecīgo balsstiesību sadali, kuri ir atspoguļoti Apstrīdētā lēmuma 5. apsvērumā.

49 Šie dati parāda, kādu procentos izteiktu daļu no CVK kapitāla katrs no tā dalībniekiem ir ieguvis un kādas balsstiesības tiem pienākas saskaņā ar CVK statūtiem:

– De Hazelaar [konfidenciāli] %

– Loevestein [konfidenciāli] %

– Boudewijn [konfidenciāli] %

– Hoogdonk [konfidenciāli] %

– Rijsbergen [konfidenciāli] %

– Harderwijk [konfidenciāli] %

– Roelfsema [konfidenciāli] %

– Bergumermeer [konfidenciāli] %

– Anker [konfidenciāli] %

– Vogelenzang [konfidenciāli] %

– Van Herwaarden [konfidenciāli] %.

50 Ir jāpiemin, ka pirms darījumu otrās grupas noslēgšanas Haniel piederēja pieci no iepriekš minētajiem uzņēmumiem, prasītāja bija Harderwijk, Roelfsema un Bergumermeer mātes uzņēmums un RAG piederēja Anker un Vogelenzang. Attiecībā uz uzņēmumu Van HerwaardenHaniel piederēja [konfidenciāli] % no tā sabiedrības kapitāla, prasītājai [konfidenciāli] % un RAG [konfidenciāli] %.

51 No tā izriet, ka pirms darījumu otrās grupas noslēgšanas Haniel netieši piederēja [40–45] ( ) % CVK sabiedrības kapitāla ([konfidenciāli] %, kopā ņemot piecu pirmo uzņēmumu daļas + [konfidenciāli] % no līdzdalības ar [konfidenciāli] % Van Herwaarden), kā arī ka prasītāja un RAG ieguva attiecīgi [40–45] % ([konfidenciāli] %, kopā ņemot tās trīs meitas sabiedrību daļas + [konfidenciāli] % no līdzdalības ar [konfidenciāli] % Van Herwaarden) un [15–20] % ([konfidenciāli] %, kopā ņemot tā divu meitas sabiedrību daļas + [konfidenciāli] % no tā līdzdalības ar [konfidenciāli] % Van Herwaarden).

52 Ņemot vērā balsstiesību izmaiņas CVK dalībnieku sapulcē, būtībā jāsecina, ka, ja RAG saglabātu savu līdzdalību CVK, neviens no trim CVK dalībniekiem šajā sapulcē nevarētu bloķēt lēmumu, īpaši CVK stratēģisku lēmumu, pieņemšanu.

53 Šo atzinumu neatspēko prasītājas apgalvojums, ka dalībnieku starpā pastāv svarīgas kopīgas intereses, līdzīgas tām, uz kurām Komisija ir norādījusi iepriekš minētajā paziņojumā par koncentrācijas paziņojumu, proti, ka pirms šī darījuma faktiski pastāvēja trīs dalībnieku kopīga kontrole pār CVK.

54 Ir jāuzsver, ka iepriekš minētā paziņojuma 30. punktā Komisija ir izklāstījusi, ka pat tad, ja nepastāv specifiskas veto tiesības, divi vai vairāki uzņēmumi, kas ir ieguvuši mazākuma līdzdalību citā uzņēmumā, var iegūt kopīgu kontroli. No šī paziņojuma izriet, ka tas ir iespējams mazākuma daļu īpašnieku saskaņotas rīcības rezultātā, kura izriet vai nu no juridiski saistošas vienošanās, vai nu no faktiskajiem apstākļiem. Saskaņā ar paziņojumu kopīga balsstiesību izmantošana var tikt nodrošināta ar dažādiem juridiskiem līdzekļiem, kā holdings vai līgums, kurā dalībnieki apņemas rīkoties vienādi (pūlinga līgums). Attiecībā uz faktiskajiem apstākļiem, kas pierāda saskaņotu darbību, paziņojuma 32. punktā ir norādīts, ka kā rets izņēmums šāda mazākuma dalībnieku darbība var pastāvēt, ja šo dalībnieku kopīgās intereses ir tik spēcīgas, ka viņi, īstenojot savas tiesības kopuzņēmumā, neiebilst viens otram.

55 Paziņojums precizē, pirmkārt, ka gadījumā, kad tiek iegūta mazākuma līdzdalība jau pastāvošā kopīgā uzņēmumā, tas, ka iepriekš pastāvēja saiknes mazākuma daļu īpašnieku starpā vai līdzdalība tika iegūta ar saskaņotu darbību, var pamatot šāda veida kopīgu interešu pastāvēšanu. Otrkārt, gadījumā, ja tiek radīts jauns kopuzņēmums, varbūtība, ka dibinātājuzņēmumi apzināti īsteno kopīgu politiku, ir daudz lielāka nekā, ja tiek iegūta mazākuma līdzdalība jau iepriekš pastāvējušā uzņēmumā, īpaši ja katrs dibinātājuzņēmums finansiāli atbalsta kopuzņēmumu un tas ir vitāli svarīgi tā darbībai (īpašas tehnoloģijas, zinātības [know how], piegādes līgumi utt.). Visbeidzot, paziņojuma 35. punktā ir atzīmēts, ka, nepastāvot tādām svarīgām kopīgām interesēm, kā iepriekš aprakstītās, nepastāvīgas savienības mazākuma daļu īpašnieku starpā parasti nerada kopīgu kontroli. Tā kā nav stabila vairākuma lēmumu pieņemšanas procedūrā un vairākumu var panākt katrā atsevišķā gadījumā, veidojot iespējamās mazākuma daļu īpašnieku balsu kombinācijas, nevar prezumēt, ka mazākuma daļu īpašnieki kopīgi kontrolēs attiecīgo uzņēmumu.

56 Prasītāja neapstrīd vispārēju Komisijas vērtējumu paziņojumā par koncentrācijas jēdzienu attiecībā uz kopīgu interešu pastāvēšanu, bet uzsver, ka šajā gadījumā pirms darījumu otrās grupas noslēgšanas trim dalībniekiem jau bija šādas intereses šī paziņojuma izpratnē.

57 Tomēr ir jānorāda, ka dokumentos prasītāja neizvirza nevienu pierādījumu, kas konkrēti pamatotu tās apgalvojumus. Vēl jo vairāk tā norāda, ka šīs kopīgās intereses ir balstītas uz pūlinga līgumu, t.i., uz vienu no darījumu pirmajā grupā ietilpstošajiem darījumiem. Tomēr šajā sakarā ir svarīgi atzīmēt, ka ir skaidrs, ka pūlinga līgums ir noslēgts tikai 1999. gada 9. augustā, t.i., tajā pat dienā, kad darījumu otrā grupa. Tādēļ pretēji prasītājas apgalvotajam šis līgums nepierāda trīs dalībnieku kopīgu interešu pastāvēšanu pirms darījumu otrās grupas noslēgšanas un neļauj konstatēt, ka tiem būtu bijusi iespēja noteiktā veidā ietekmēt uzņēmuma CVK stratēģiskos lēmumus. Tas, ka par pūlinga līguma projektu ir paziņots NMa, neiespaido šo apgalvojumu, jo prasītājas un Haniel iespēja, kas izriet no minētā līguma, realizēt izšķirošu ietekmi uz stratēģiskiem CVK lēmumiem faktiski nepastāvēja pirms darījumu otrās grupas noslēgšanas.

58 Tiešām ir jāatzīmē, ka nav jārealizē izšķiroša ietekme Regulas Nr. 4064/89 3. panta 3. punkta nozīmē, lai apliecinātu tās pastāvēšanu, bet ir faktiski jāpastāv iespējai šo ietekmi realizēt. Tātad vienīgi fakts, ka par pūlinga līgumu ir paziņots NMa, nepierāda, ka trīs dalībnieki ar šīs paziņošanas faktu ieguva iespēju realizēt izšķirošu ietekmi CVK pirms darījumu otrās grupas noslēgšanas.

59 No minētā izriet, ka pretēji prasītājas apgalvotajam šajā gadījumā Komisijai nevar pārmest, ka tā nav pierādījusi svarīgu kopīgu interešu neesamību kopuzņēmuma CVK mazākuma daļu īpašnieku starpā pirms darījumu otrās grupas noslēgšanas, jo pat Pirmās instances tiesā prasītāja nevarēja iesniegt pierādījumus, kas atspēkotu iespējamo kopīgo interešu pastāvēšanu.

60 Turklāt nav nozīmes prasītājas iebildumiem, ka 1998. gada 23. aprīļa un 20. oktobra NMa lēmumos nav pieminēta dalībnieku koalīciju maiņu iespējamība un tajos CVK ir uzskatīts par autonomu saimniecisku vienību.

61 Pirmkārt, pat pieņemot, ka Komisija var iebilst pret NMa lēmumiem, ir jākonstatē, ka NMa šajos lēmumos ir lēmusi par to, vai plānotā darbība, kas ir pūlinga līguma priekšmets, ir koncentrācija Nīderlandes likumu nozīmē. NMa tātad nav aicināta lemt par darījumu otro grupu, par kuru tā nezināja, pieņemot iepriekš minētos lēmumus. Katrā ziņā NMa nepiemin ne tikai koalīcijas maiņas, 1998. gada 20. oktobra galīgajā lēmumā tā nenorāda arī, ka trīs dalībnieki īstenoja kopīgu kontroli pār CVK pirms darījumu otrās grupas noslēgšanas, ko prasītāja apgalvo šajā pamata daļā.

62 Otrkārt, prasītāja kļūdās attiecībā uz autonomas saimnieciskas vienības jēdzienu. Fakts, ka kopuzņēmums var būt pilntiesīgs uzņēmums un tātad no funkcionālā viedokļa saimnieciski autonoms, nenozīmē, ka tam ir autonomija, pieņemot stratēģiskus lēmumus. Izdarot pretēju secinājumu, būtu jāatzīst, ka “kopuzņēmumos” nekad nepastāv kopīga kontrole, jo tie ir saimnieciski autonomi. Tas neattiecas uz šo gadījumu, ko pierāda Regulas Nr. 4064/89 3. panta 2. punktā noteiktais nosacījums, ka kopuzņēmuma, t.i., uzņēmuma, ko kontrolē divi vai vairāki uzņēmumi, izveidošana ir jāuzskata par koncentrāciju vienīgi tad, ja šis kopuzņēmums “ilgstoši darbojas kā autonoma saimnieciska vienība”.

63 Attiecībā uz datu bāzi, kas minēta Apstrīdētajā lēmumā, un tā pieņemšanas brīdī pieejamiem lietas materiāliem prasītāja nav pierādījusi, ka CVK atradās šo trīs dalībnieku kopīgā kontrolē pirms darījumu otrās grupas noslēgšanas, ko Komisija it kā nepamatoti ignorēja.

64 Tātad ir jāpārbauda, vai darījumu otrās grupas noslēgšana izraisīja Haniel un prasītājas kontroli pār CVK, piešķirot tām veto tiesības attiecībā uz stratēģiskiem CVK lēmumiem.

– Par Haniel un prasītājas kopīgas kontroles pār CVK iegūšanu, noslēdzot darījumu otro grupu

65 Vispirms ir skaidrs, ka ar RAG darījumu Haniel un prasītāja ieguva kopīgu kontroli pār trim uzņēmumiem – Anker, Vogelenzang un Van Herwaarden, kas visi ir CVK dalībnieki. Šī darbība, kas notika, nopērkot RAG attiecīgi ekskluzīvu vai mazākuma līdzdalību šajos uzņēmumos, ir koncentrācija pati par sevi. Daļu nodošanas līgumā turklāt ietverti tādi ierobežojoši noteikumi, kas ir tipiski koncentrācijai, kā pienākums nekonkurēt, saskaņā ar kuru RAG to apņemas attiecībā uz visiem grupā ietilpstošajiem uzņēmumiem Nīderlandes nesošo sienu būvmateriālu tirgū.

66 Tālāk ir jānorāda, ka, ņemot vērā CVK kapitāla sadali tā dalībnieku starpā, kas redzama Apstrīdētā lēmuma 5. apsvērumā, Haniel un prasītājai pēc iegādes, pirmkārt, katrai pieder [konfidenciāli] % no Anker un Vogelenzang daļām un, otrkārt, vienojoties par to, ka prasītāja pārpērk [konfidenciāli] %, kas RAG piederēja Van Herwaarden sabiedrības kapitālā, katra ir netieši ieguvusi 50 % no CVK sabiedrības kapitāla.

67 Tātad vienāda skaita sabiedrības daļu un balsstiesību turēšana CVK būtībā ļauj ikvienam dalībniekam bloķēt tādus stratēģiskus kopuzņēmuma lēmumus kā kopuzņēmuma lēmējinstitūciju, t.i., valdes un uzraudzības padomes, iecelšana. Lai izvairītos no šādas bloķēšanas stratēģisku kopuzņēmuma lēmumu pieņemšanas brīdī, dalībnieki tātad cenšas veidot pastāvīgu sadarbību.

68 Šajā sakarā prasītāja uzsver, pirmkārt, ka garantijas, kas sniegtas NMa attiecībā uz CVK lēmējinstitūciju sastāvu, izslēdz jebkura dalībnieka veto tiesības, pieņemot lēmumus. Tā uzskata, otrkārt, ka Nīderlandes civilkodekss noteic, ka CVK lēmējinstitūcijām ir jāpieņem lēmumi tikai tā un nevis dalībnieku interesēs. Treškārt, tā apstrīd Komisijas atzinumu, ka ar Haniel noslēgtais sadarbības līgums un citi Apstrīdētā lēmuma 19. apsvērumā minētie argumenti norāda uz CVK kopīgas kontroles pastāvēšanu.

69 Šiem apgalvojumiem nevar piekrist.

70 Par pirmo apgalvojumu ir jāuzsver, ka saskaņā ar CVK statūtu 9. un 12. pantu ikvienu valdes un uzraudzības padomes locekli izvēlas dalībnieku kopsapulcē. Šie statūti atbilstoši garantijām, kas sniegtas NMa, paredz noteiktus ierobežojumus personām, kas var būt lēmējinstitūciju locekļi. Tā attiecībā uz valdi statūtu 9. panta 1. punktā ir noteikts, ka šo institūciju veido tikai CVK dalībnieku pārstāvji vai neatkarīgas personas un tā neietver sabiedrību, pie kurām pieder viena vai vairāku CVK dalībnieku mātes sabiedrība, grupu pārstāvjus. Par uzraudzības padomi statūtu 12. panta 2. punktā ir noteikts, ka šīs institūcijas locekļu vairākums, tajā skaitā tās priekšsēdētājs, tiek veidots no dalībnieku pārstāvjiem vai neatkarīgām personām, locekļu mazākumu var veidot sabiedrību, pie kurām pieder viena vai vairāku CVK dalībnieku mātes sabiedrība, grupu pārstāvji.

71 Tātad šāda veida ierobežojumi attiecas vienīgi uz personu, kuras veido CVK lēmējinstitūcijas, izvēli, tie neizslēdz visu CVK dalībnieku īpašnieku iespējas realizēt izšķirošu ietekmi tajā.

72 Protams, ir jāpieņem, ka CVK dalībnieku īpašniekiem tieši nepieder balsstiesības CVK kopsapulcē, bet tās izmato paši dalībnieki. Tomēr ir svarīgi atzīmēt, ka Regulas Nr. 4064/89 3. panta 1. punkta b) apakšpunktā ir noteikts, ka kontroli viena vai vairākas personas var iegūt “tieši vai netieši”, kaut gan šīs regulas 3. panta 4. punkta b) apakšpunktā ir pieņemts, ka kontroles ieguvēji var būt arī personas, kas, nebūdamas šādu tiesību turētājas vai tādas, kam tās nepienākas saskaņā ar līgumiem, tomēr ir tiesīgas izmantot tiesības, kas no tām izriet. Tātad, tā kā, pirmkārt, komercsabiedrības jebkurā gadījumā pielāgojas savu ekskluzīvo vairākuma daļu īpašnieku vai to, kas realizē kopīgu kontroli pār sabiedrību, lēmumiem un tā kā, otrkārt, šajā gadījumā visas CVK esošās sabiedrības ir meitas sabiedrības, kas vai nu ekskluzīvi pieder prasītājai, vai arī tai un Haniel kopīgi, ir viennozīmīgi jāsecina, ka iecelšanai CVK lēmējinstitūcijās ir nepieciešama šo divu dalībnieku piekrišana. Pretējā gadījumā dalībnieki nevarētu piedalīties CVK lēmējinstitūciju izveidē un kopuzņēmums nespētu funkcionēt.

73 Apstāklis, ka mātes sabiedrību pārstāvji nevar būt CVK valdes locekļi vai ka viņi var pārstāvēt tikai mazākumu šī uzņēmuma uzraudzības padomē, neietekmē to, ka CVK dalībnieki un ar to starpniecību abi daļu īpašnieki nosaka lēmējinstitūciju sastāvu.

74 Turklāt attiecībā uz abu CVK lēmējinstitūciju sastāvu ir jāatzīmē, ka ir iespējams, ka visas to sastāvā esošās personas darbojas arī CVK dalībnieku uzņēmumu lēmējinstitūcijās, ko pieļauj CVK statūtu 9. un 12. panta alternatīvais variants, saskaņā ar kuru CVK lēmējinstitūcijas “veido tikai CVK dalībnieki vai neatkarīgas personas”. Tātad šādā gadījumā šos pārstāvjus viņu amatos CVK dalībnieku uzņēmumos noteikti ieceļ CVK dalībnieku daļu īpašnieki un šiem pārstāvjiem obligāti, darbojoties CVK lēmējinstitūcijās, ir jāņem vērā šo daļu īpašnieku viedoklis.

75 Ņemot vērā minēto, prasītāja nav iesniegusi nevienu pierādījumu, kas liktu apšaubīt Komisijas secinājumu, ka tomēr pastāv iespēja Haniel un prasītājai realizēt izšķirošu ietekmi CVK pēc darījumu otrās grupas noslēgšanas.

76 Cita starpā prasītāja nevar arī Komisijai apgalvot, ka NMa kontroles jēdziena interpretācija, pamatojoties uz Nīderlandes konkurences tiesībām, ir tai radījusi tiesisku paļāvību.

77 Šajā sakarā ir jāatzīmē, ka tiesības atsaukties uz tiesiskās paļāvības aizsardzību rodas, pastāvot trim nosacījumiem. Pirmkārt, Kopienu administrācija atļautā un drošā veidā ir devusi ieinteresētajai personai precīzas, beznosacījumu un saskaņotas garantijas. Otrkārt, šīs garantijas var radīt leģitīmas cerības personai, kam tās ir adresētas. Treškārt, dotās garantijas ir saderīgas ar piemērojamām tiesību normām (skat. Pirmās instances tiesas 2005. gada 30. jūnija spriedumu lietā T‑347/03 Branco/Komisija, Krājums, II‑2555. lpp., 102. punkts un tajā minētā judikatūra).

78 Šajā gadījumā pietiek atzīmēt, ka prasītāja no Kopienu administrācijas nav saņēmusi nekādas precīzas garantijas, saskaņā ar kurām Komisija, pieņemot, ka tas ir tiesiski pamatots, apņemas kontroles jēdzienu saskaņā ar Regulu Nr. 4064/89 interpretēt tāpat kā NMa 1998. gada 20. oktobra lēmumā, piemērojot Nīderlandes konkurences tiesības. Turklāt prasītāja nav arī saņēmusi precīzas garantijas no NMa, it īpaši iepriekš 7. punktā minētajā 1999. gada 26. marta vēstulē, kurām Komisija būtu piekritusi un saskaņā ar kurām Komisija pēc darījumu otrās grupas noslēgšanas turpinātu ieņemt vēstulē norādīto pozīciju. Katrā ziņā, pat pieņemot, ka prasītāja saņēma šādas garantijas, tās pēc būtības nevarēja radīt pamatotas cerības, jo atbilstoši iepriekš izklāstītajiem argumentiem šādas garantijas nerodas no Regulas Nr. 4064/89 3. panta interpretācijas.

79 Otrs arguments, kas izriet no Nīderlandes civilkodeksa piemērošanas, nav pārliecinošs. Tiešām, kā prasītāja uzsver, Nīderlandes civilkodekss paredz, ka kooperatīvas sabiedrības lēmumi ir jāpieņem šīs sabiedrības interesēs, tomēr to faktiskā lēmumu pieņemšanas vara atrodas to personu rokās, kam tieši vai netieši pieder balsstiesības šajā sabiedrībā. Tādēļ prasītājas argumenti, pamatojoties uz Nīderlandes civilkodeksa normām, nespēj apšaubīt Haniel un prasītājas izšķirošās ietekmes esamību CVK pēc darījumu otrās grupas noslēgšanas.

80 Visbeidzot, attiecībā uz trešo apgalvojumu prasītāja replikā piebilst, ka sadarbības līgums, ko tā noslēdza ar Haniel, trīs CVK dalībnieku uzņēmumu slēgšana un noteikti Haniel iekšējie dokumenti, kas ir minēti Apstrīdētā lēmuma 19. apsvērumā, nav uzskatāmi par pamatu Apstrīdētā lēmuma juridiskajam pamatojumam par kopīgu kontroli pār CVK – kas koncentrējas uz Haniel un prasītājas veto tiesību pastāvēšanu – bet to vienīgi ilustrē. Sekojoši, pat pieņemot, ka šie piemēri, kā apgalvo prasītāja, nepierāda izšķirošas ietekmes pastāvēšanu CVK, kuras iespēja izriet no veto tiesībām, kas ir iepriekš konstatētas Apstrīdētā lēmuma 13.–17. apsvērumā un iepriekš veiktajā analīzē, un ka tātad vērtējuma kļūda šajos jautājumos, kas minēti kā piemēri, lēmumā ir pieļauta, tas gan nebūtu pamats Apstrīdētā lēmuma atcelšanai, jo katrā ziņā nav atspēkots pieņēmums, ka izšķiroša ietekme CVK ir principā iespējama.

81 Papildus Pirmās instances tiesa apgalvo, ka trīs uzņēmumu – CVK dalībnieku (Boudewijn, Bergumermeer un Vogelenzang) slēgšana, kas ir uzskatāma par stratēģisku lēmumu, kuru prasītāja nopietni neapstrīd, ļauj pietiekami ilustrēt, ka Haniel un prasītāja ir pārņēmušas kontroli pār CVK.

82 Īpaši attiecībā uz uzņēmumu Vogelenzang, kas pirms RAG darījuma bija tā meitas sabiedrība, – pēc darījumu otrās grupas noslēgšanas ne Haniel, ne prasītāja nevarēja viena pati izlemt slēgt šo uzņēmumu, kura daļas vienādi piederēja šiem diviem dalībniekiem. Turklāt procesa Pirmās instances tiesā laikā prasītāja nevienu brīdi nevarēja pamatot apgalvojumu, ka šo uzņēmumu nolēma slēgt CVK, pamatojoties uz savu saimniecisko politiku. No tā izriet, ka tikai Haniel un prasītāja varēja nolemt slēgt uzņēmumu Vogelenzang.

83 Pamatojoties uz iepriekš minēto, ir jāatzīst, ka Komisija pareizi uzskatīja, ka, noslēdzot darījumu otro grupu, Haniel un prasītāja ieguva kopīgu kontroli pār CVK Regulas Nr. 4064/89 3. panta izpratnē.

– Par iespējamo pamatojuma nepietiekamību

84 Prasītāja ir iesniegusi trīs iebildumus par Apstrīdētā lēmuma pamatojuma par Haniel un prasītājas kopīgas kontroles iegūšanu pār CVK nepietiekamību (skat. iepriekš 33. punktu).

85 Ir jāatzīmē, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru pamatošanas pienākuma saturs ir atkarīgs no attiecīgā akta rakstura un konteksta, kurā tas ir pieņemts. Pamatojumam ir skaidri un viennozīmīgi jānorāda iestādes argumentācija, lai, pirmkārt, ieinteresētajām personām sniegtu pietiekamu informāciju par to, vai akts ir pamatots vai arī tam piemīt trūkumi, kas ļauj apstrīdēt tā derīgumu, un, otrkārt, lai Kopienu tiesai ļautu veikt likumības pārbaudi (skat. 2002. gada 20. novembra Pirmās instances tiesas spriedumu lietā T‑251/00 Lagardère un Canal+/Komisija, Recueil, II‑4825. lpp., 155. punkts un tajā minētā judikatūra).

86 Šajā gadījumā, neskatoties uz to, ka Apstrīdētajā lēmumā trīs dalībnieku kopīga kontrole pār CVK pirms darījumu otrās grupas, īpaši RAG darījuma, noslēgšanas ir pamatota netieši, Apstrīdētais lēmums ir saprotams tā pieņemšanas kontekstā, īpaši pamatojoties uz datiem, kas minēti Apstrīdētā lēmuma 5. apsvērumā, CVK statūtiem un 1999. gada 9. augustā noslēgtajiem līgumiem. Iepriekš veiktā analīze parāda, ka Apstrīdētā lēmuma pamatojums nekavē Pirmās instances tiesu veikt likumības pārbaudi.

87 Prasītāja nevar arī iebilst, ka Komisija nav pietiekami paskaidrojusi iemeslus, kāpēc tā uzskata, ka garantijas, kas piedāvātas NMa, nebija pietiekamas. No Apstrīdētā lēmuma 25. un 27. apsvēruma izriet, ka Komisija ir norādījusi argumentus, kāpēc tā nevar pieņemt NMa cita starpā 1998. gada 20. oktobra lēmumā, pamatojoties uz Nīderlandes konkurences tiesību normām, izdarīto kontroles jēdziena interpretāciju, interpretējot Regulas Nr. 4064/89 3. panta 3. punktu, kas ir Komisijas kompetencē, Kopienu tiesai veicot kontroli. Šie paskaidrojumi paši par sevi nebija pietiekami. Turklāt likumības pārbaudei šajā jautājumā vairs nebija nekādu šķēršļu, kā to pierāda iepriekšējais izklāsts.

88 Identisks secinājums skaidri izriet attiecībā uz piemēriem par kopīgas kontroles pastāvēšanu, kas minēti Apstrīdētā lēmuma 19. apsvērumā. Lai gan Apstrīdētā lēmuma pamatojums šajā jautājumā ir īss, tomēr tas prasītājai ļauj saprast iemeslus, kāpēc Komisija domā, ka šie elementi var izskaidrot prasītājas un Haniel kopīgas kontroles pār CVK pastāvēšanu, un nekavē arī tiesas pārbaudi.

89 Šādos apstākļos ir jānoraida iebildumi, kas pamatoti ar Apstrīdētā lēmuma pamatojuma nepietiekamību.

90 Tātad arī pirmā pamata pirmā daļa ir noraidāma.

Par pirmā pamata otro daļu par Komisijas nekompetenci kvalificēt divus darījumus kā vienu koncentrāciju un koncentrācijas neesamību šajā gadījumā Regulas Nr. 4064/89 3. panta izpratnē

Lietas dalībnieku argumenti

91 Pirmkārt, prasītāja iebilst, ka Komisija Apstrīdētajā lēmumā nolēma, ka CVK iegūtā kontrole tā dalībnieku uzņēmumos, noslēdzot pūlinga līgumu un RAG darījumu, ir viena un tā pati koncentrācija darījumu savstarpējās atkarības laika un saimnieciskā ziņā dēļ. Tātad atbilstoši prasītājas rakstveida dokumentiem Regula Nr. 4064/89 nepiešķir Komisijai vispārīgu kompetenci lemt, ka divi atsevišķi darījumi ir jāuzskata par vienu koncentrāciju.

92 Šajā sakarā prasītāja apgalvo, ka Regulas Nr. 4064/89 5. panta 2. punkta otrajā daļā ir gan atļauts Komisijai noteiktos apstākļos lemt, ka divi vai vairāki darījumi attiecīgo uzņēmumu, kas iegādājušies viena vai vairāku uzņēmumu daļas, apgrozījuma aprēķināšanai ir uzskatāmi par vienu koncentrāciju, norādot uz šādu situāciju. Tomēr prasītāja uzsver, ka šī tiesību norma nav piemērojama šajā gadījumā. Pirmkārt, Regulas Nr. 4064/89 5. panta 2. punkta otrās daļas mērķis ir novērst, ka uzņēmumi izvairās piemērot minēto regulu, mākslīgi sadalot vienu darījumu vairākos, lai šie darījumi nesasniegtu šajā regulā paredzēto apgrozījuma apjomu. Tomēr šajā gadījumā Apstrīdētajā lēmumā nav neviena pierādījuma, kas norādītu, ka prasītāja vai Haniel būtu mēģinājušas izvairīties no Regulas Nr. 4064/89 piemērošanas. Otrkārt, prasītāja atzīmē, ka Apstrīdētā lēmuma 23. apsvērumā Komisija ir nolēmusi, ka Regulas Nr. 4064/89 5. panta 2. punkta otrā daļa nav tieši piemērojama šajā gadījumā. Katrā ziņā prasītāja uzsver, ka Regulas Nr. 4064/89 pašreizējās piemērošanas jomas robežas Komisija pati ir atzinusi Zaļajā grāmatā attiecībā uz Regulas Nr. 4064/89 [COM (2001) 745, galīgā redakcija] pārbaudi un Padomes regulas projektā par uzņēmumu koncentrācijas kontroli (OV 2003, C 20, 4. lpp.), kuru iesniedza Komisija un kura mērķis ir grozīt minēto regulu.

93 Otrkārt, prasītāja uzsver, ka, pat uzskatot, ka Regula Nr. 4064/89 piešķir Komisijai kompetenci kvalificēt vairākas darbības kā vienu koncentrāciju, Komisija nav pietiekami pamatojusi savu vērtējumu, ka šajā gadījumā pastāv savstarpēja saistība starp attiecīgajām divām darījumu grupām, atzīstot tās par vienu vienīgu koncentrāciju.

94 Prasītāja apgalvo, ka faktam, ka darījumu pirmā un otrā grupa ir noslēgta vienā un tajā pašā dienā – 1999. gada 9. augustā – pie tā paša notāra, nav īpašas nozīmes attiecībā uz to savstarpējo saistību. Prasītāja šajā sakarā uzsver, ka tā jau ir paziņojusi Komisijai, ka gan CVK ienākumu un zaudējumu apvienošana, paredzot liela apmēra tehniskus un saimnieciskus darījumus, gan ekoloģiskus pētījumus, bija šķērslis, lai noslēgtu pūlinga līgumu pirms 1999. gada 9. augusta.

95 Turklāt prasītāja apstrīd Komisijas vērtējumu, ka pūlinga līguma noslēgšana ir pakārtota darījumu otrās grupas realizēšanai, īpaši RAG darījumam. Par šo jautājumu prasītāja vispirms apgalvo, ka par pūlinga līgumu ir paziņots NMa 1998. gada 26. februārī, kas nozīmē, ka nodoms noslēgt šo līgumu bija pietiekami skaidrs, nezinot par RAG sabiedrības daļu CVK dalībnieku uzņēmumos pārdošanu un, sekojoši, abu darījumu neatkarības jautājums uz to neattiecās. Turklāt prasītāja uzsver, ka nepastāv saistošs līgums vai cita vienošanās, kas saistītu abus darījumus. Visbeidzot, prasītāja apgalvo, ka Haniel viedoklis, ka pastāv savstarpēja saistība starp darījumiem, ir jāuzskata par nesvarīgu, jo, lai konstatētu šādu savstarpēju saistību, Komisijai ir jābalstās uz faktiem, nevis uz subjektīvu vienas no pusēm vērtējumu, un, ņemot vērā šīs lietas rašanās kontekstu, Haniel varēja būt ieinteresēts CVK darbības pārtraukšanā, ko pieprasa Apstrīdētais lēmums. Prasītāja uzskata, ka tātad pastāv divas atsevišķas koncentrācijas.

96 Pirmkārt, par argumentu par Komisijas vispārīgo kompetenci uzskatīt vairākus darījumus par vienu vienīgu koncentrāciju Komisija iebilst, ka Regulas Nr. 4064/89 3. pants, kas definē koncentrācijas jēdzienu, neizslēdz iespēju, ka koncentrācija var rasties vairāk nekā viena darījuma rezultātā. Tiešām koncentrācija atkarībā no saimnieciskās situācijas var sastāvēt no viena vai vairākiem darījumiem. Komisija norāda, ka tās lēmumu praksē ir bijuši vairāki šādi piemēri.

97 Turklāt Komisija apgalvo, ka prasītājas atsauce uz Regulas Nr. 4064/89 5. panta 2. punkta otro daļu nav nozīmīga. Šī norma attiecas vienīgi uz apgrozījuma aprēķināšanu, lai noteiktu, vai koncentrācijai piemīt vai nepiemīt Kopienas apmērs, un tās mērķis ir nepieļaut, ka uzņēmumi izvairās no Regulas Nr. 4064/89 piemērošanas, sadalot savus darījumus vairākās atsevišķās koncentrācijās, kas notiek divu gadu laikā, kad katra no tām atsevišķi nesasniedz noteikto apgrozījuma apjomu. Uz koncentrācijas jēdzienu attiecas Regulas Nr. 4064/89 3. pants.

98 Komisija apstrīd arī prasītājas izdarīto atsauci uz iepriekš minēto Zaļo grāmatu un Komisijas priekšlikumu grozīt Regulu Nr. 4064/89. Komisija uzskata, ka Zaļā grāmata, kaut arī tā iesaka pakļaut Komisijas kompetencei noteiktu īpašu veidu darījumus, tā apstiprina vispārīgu un plašu koncentrācijas jēdziena definīciju, savukārt Komisijas priekšlikuma mērķis ir vienīgi izskaidrot pastāvošo lēmumu pieņemšanas praksi.

99 Otrkārt, Komisija noraida prasītājas iebildumu, ka tā nav pietiekami pamatojusi abu galveno darījumu savstarpējo saistību.

100 Komisija uzskata, ka ir trīs faktori, kas kopā ļauj secināt šādas savstarpējas saistības pastāvēšanu, kā tas ir pierādīts Apstrīdētā lēmuma 20.–22. apsvērumā.

Pirmās instances tiesas vērtējums

101 Iepriekšējās pamata daļas ietvaros prasītāja, pirmkārt, noliedz, savu viedokli vēlāk viņa precizēja tiesas sēdē, ka Komisija ir kompetenta atbilstoši Regulas Nr. 4064/89 3. pantam uzskatīt vairākus darījumus par vienu koncentrāciju. Otrkārt, viņa uzskata par kļūdainu Komisijas atzinumu, ka 1999. gada 9. augustā noslēgtie darījumi ir savstarpēji atkarīgi un ekonomiski veido vienu veselumu.

– Par Komisijas iespēju atbilstoši Regulas Nr. 4064/89 3. pantam vairākus darījumus uzskatīt par vienu koncentrāciju

102 Atbilstoši Regulas Nr. 4064/89 3. panta 1. punktam koncentrācija ir izveidojusies, ja vai nu apvienojas viens vai vairāki iepriekš neatkarīgi uzņēmumi [Regulas Nr. 4064/89 3. panta 1. punkta a) apakšpunkts], vai arī ja viena vai vairākas personas jau kontrolē vismaz vienu vai vairākus uzņēmumus, iegūstot ar līdzdalības vai aktīvu iegādi ar līgumu vai kādu citu līdzekli tiešu vai netiešu kontroli pār vienu vai vairākiem uzņēmumiem vai to daļām [Regulas Nr. 4064/89 3. panta 1. punkta b) apakšpunkts].

103 Kaut gan Regulas Nr. 4064/89 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā koncentrācija ir raksturota kā salīdzinoši vienkārša un atpazīstama parādība, kā viena vai vairāku iepriekš neatkarīgu uzņēmumu apvienošanās, šīs normas b) apakšpunkts aptver visas pārējas situācijas, kurās viens vai vairāki uzņēmumi iegūst kontroli pār vienu vai vairākiem uzņēmumiem vai to daļām.

104 Šī vispārīgā un teleoloģiskā koncentrācijas definīcija, saskaņā ar kuru tās rezultāts ir viena vai vairāku uzņēmumu kontrole, norāda, ka nav svarīgi, ka šīs kontroles tieša vai netieša iegūšana ir notikusi vienā, divos vai vairākos posmos ar viena, divu vai vairāku darījumu palīdzību, ja vien rezultātā ir notikusi viena koncentrācija.

105 Nav nozīmes tam, vai lietas dalībnieki, kas Komisijai paziņo par koncentrāciju, plāno noslēgt divus vai vairākus darījumus, vai arī tie tos ir noslēguši jau pirms paziņošanas. Jebkurā gadījumā Komisijai ir jānovērtē, vai šiem darījumiem ir vienots raksturs, tādējādi tiem veidojot vienu koncentrāciju Regulas Nr. 4064/89 3. panta izpratnē.

106 Šī procesa mērķis ir konstatēt lietas dalībnieku ekonomisko mērķi atkarībā no katrai lietai piemītošajiem faktiskajiem un juridiskajiem apstākļiem, izpētīt darījumiem pamatā esošo saimniecisko situāciju gadījumā, ja pastāv vairāki juridiski atsevišķi darījumi, pārbaudot, vai attiecīgie uzņēmumi varēja noslēgt katru no veiktajiem darījumiem atsevišķi vai turpretim katrs darījums ir tikai kompleksa procesa sastāvdaļa, un lietas dalībnieki to slēdz tikai šī iemesla dēļ.

107 Citiem vārdiem sakot, lai konstatētu, vai attiecīgajiem darījumiem ir vienots raksturs, katrā no gadījumiem ir jāizvērtē, vai šie darījumi ir tā savstarpēji saistīti, ka tie nevar tikt īstenoti viens bez otra.

108 Šādā veidā, pirmkārt, uzņēmumiem, kas paziņo par koncentrāciju, jānodrošina tiesiska drošība attiecībā uz visiem darījumiem, ar ko ir īstenota šī koncentrācija, un, otrkārt, jāļauj Komisijai efektīvi kontrolēt koncentrācijas, kas var traucēt efektīvu konkurenci Kopienu tirgū vai tā būtiskā daļā. Šie ir divi galvenie Regulas Nr. 4064/89 mērķi (Pirmās instances tiesas 1997. gada 27. novembra spriedums lietā T‑290/94 Kaysersberg/Komisija, Recueil, II‑2137. lpp., 109. punkts; Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 1994. gada 2. decembra rīkojums lietā T‑322/94 R Union Carbide/Komisija, Recueil, II‑1159. lpp., 36. punkts; šajā sakarā skat. arī Pirmās instances tiesas 1994. gada 24. marta spriedumu lietā T‑3/93 Air France/Komisija, Recueil, II‑121. lpp., 48. punkts).

109 No minētā izriet, ka koncentrācija saskaņā ar Regulas Nr. 4064/89 3. panta 1. punktu var izveidoties pat liela skaita juridiski atsevišķu darījumu rezultātā, kad šie darījumi ir savstarpēji saistīti tādējādi, ka tie nevar tikt īstenoti viens bez otra un ka to rezultātā vienam vai vairākiem uzņēmumiem tiek piešķirta saimnieciska tieša vai netieša kontrole pār viena vai vairāku citu uzņēmumu darbību.

110 Šo vērtējumu neietekmē prasītājas iesniegti argumenti.

111 Pirmkārt, kā nepamatots ir jānoraida apgalvojums, kas balstās uz Regulas Nr. 4064/89 5. panta 2. punkta otro daļu, kura, tā kā tā ir vienīgā, kas skaidri regulē saliktus darījumus un tā kā Komisija neuzskata šo normu par tieši piemērojamu šajā gadījumā, liedz Komisijai tiesības kvalificēt kā vienu koncentrāciju Regulas Nr. 4064/89 izpratnē divus vai vairākus darījumus.

112 Ir svarīgi atzīmēt, ka Regulas Nr. 4064/89 5. pants “Apgrozījuma aprēķināšana” nosaka:

“1. Kopējais apgrozījums 1. panta 2. punkta izpratnē sastāv no summas, ko attiecīgie uzņēmumi iepriekšējā finanšu gadā ieguvuši no ražojumu pārdošanas un pakalpojumu sniegšanas, kas ir uzņēmumu pamatdarbība, pēc tirdzniecības atlaižu, pievienotās vērtības nodokļa un citu tieši ar apgrozījumu saistītu nodokļu atskaitīšanas. Attiecīgā uzņēmuma kopējā apgrozījumā neietilpst ražojumu pārdošana vai pakalpojumu sniegšana tiem uzņēmumiem, kas minēti 4. punktā.

[..]

2. Atkāpjoties no 1. punkta, ja koncentrācija ir viena vai vairāku uzņēmumu daļu iegūšana, neatkarīgi no tā, vai tām ir vai nav juridiskas personas statuss, attiecībā uz pārdevēju vai pārdevējiem ņem vērā tikai to apgrozījumu, kas attiecas uz daļām, kas ir darījuma priekšmets.

Tomēr viens vai vairāki darījumi pirmā apakšpunkta izpratnē, kas notiek divu gadu laikā starp vienām un tām pašām personām vai uzņēmumiem, tiek uzskatīti par vienu un to pašu koncentrāciju, kas radusies ar pēdējā darījuma datumu.

[..]”

113 No šīs normas redakcijas izriet, ka tā regulē citu jautājumu nekā Regulas Nr. 4064/89 3. pants.

114 Kaut gan Regulas Nr. 4064/89 3. pantā ir definēti nosacījumi, kad ir izveidojusies “koncentrācija”, un definēta “koncentrācija” tikai vispārīgā un materiālā veidā, šī tiesību norma neregulē Komisijas kompetenci koncentrācijas jautājumā (šajā sakarā skat. Pirmās instances tiesas 1999. gada 15. decembra spriedumu lietā T‑22/97 Kesko/Komisija, Recueil, II‑3775. lpp., 138. punkts). No darbībām, kas atbilst Regulas Nr. 4064/89 3. pantā minētajai definīcijai, tikai nosauktās “Kopienu mēroga” darbības, kā, piemēram, šīs regulas 1. pantā definētās, atrodas ekskluzīvā Komisijas kompetencē, ja vien minētajā regulā nav noteikts citādi. Tātad darbības obligāti neietilpst Komisijas ekskluzīvā kompetencē, tāpēc ka tās atbilst Regulas Nr. 4064/89 3. pantā noteiktajai definīcijai; svarīgi ir, lai šim darījumam piemistu arī “Kopienu mērogs”.

115 No Regulas Nr. 4064/89 1. panta izriet, ka Kopienu likumdevējs ir nolēmis, ka Komisija sāk pildīt tai uzticētos uzdevumus koncentrāciju jomā ietvaros tikai tad, ja plānotā vai jau realizētā koncentrācija ir ekonomiski apjomīga vai attiecas uz lielu ģeogrāfisko platību, t.i., tai ir “Kopienu mērogs”. Turklāt no Regulas Nr. 4064/89 5. panta sistēmas izriet, ka Kopienu likumdevējs ir vēlējies precizēt šīs regulas piemērošanas jomu, īpaši nosakot vienas koncentrācijas dalībnieku apgrozījumu, kas ir jāņem vērā, lai noteiktu tā “Kopienu mērogu” Regulas Nr. 4064/89 1. panta nozīmē.

116 Tā no Regulas Nr. 4064/89 5. panta 2. punkta izriet, ka attiecībā uz uzņēmuma daļu iegādi, lai novērtētu attiecīgā darījuma mērogu, ir jāņem vērā tikai faktiski iegūtajām uzņēmuma daļām atbilstošais apgrozījums (šī sprieduma 108. punktā minētais spriedums lietā Air France/Komisija, 103. punkts).

117 Šis vērtējums attiecas arī uz Regulas Nr. 4064/89 5. panta 2. punkta otrās daļas interpretāciju tādējādi, ka, ja viena vai vairāku uzņēmumu daļu iegāde notiek, izmantojot vairākus darījumus divu gadu laikā starp tām pašām personām vai uzņēmumiem, apgrozījumam ir jāattiecas uz šīm iegūtajām daļām, skatot tās kopā.

118 Iemesls 5. panta 2. punkta otrās daļas iekļaušanai Regulā Nr. 4064/89, kuru, starp citu, šīs lietas dalībnieki interpretē vienādi, ir izvairīties no tā, ka tie paši uzņēmumi vai tās pašas personas mākslīgi sadala vienu kapitāla daļu pāreju vairākās, kas ir sadalītas laikā, lai nesasniegtu Regulā Nr. 4064/89 noteikto apjomu, ar kuru saskaņā ar šo regulu ir paredzēta Komisijas kompetence.

119 Tādēļ tas, ka Regulas Nr. 4064/89 5. panta 2. punkta otrajā daļā Komisijai ir atļauts uzskatīt divus vai vairākus darījumus par tādiem, kas veido vienu koncentrāciju, lai aprēķinātu attiecīgo uzņēmumu apgrozījumu ar mērķi izvairīties no regulā piešķirtās kompetences apiešanas, nenozīmē, ka šī tiesību norma pretēji prasītājas apgalvotajam nedod Komisijai tiesības sākotnēji, piemērojot minētās regulas 3. pantu, noteikt, vai ar vairākiem tai paziņotiem darījumiem tiek īstenota viena koncentrācija, vai arī tieši otrādi – šie darījumi ir jāuzskata par tādiem, ar kuriem ir realizētas vairākas koncentrācijas.

120 Ja no Komisijas veiktās pārbaudes izriet, ka divas Komisijai paziņotās darbības nav savstarpēji saistītas, šie darījumi ir jāvērtē atsevišķi. Ja vienam un/vai otram nepiemīt Kopienu mērogs, Komisija atzīst, ka tā nav kompetenta, lai novērtētu vienu un/vai otru. Ja no šīs pārbaudes izriet, ka darījumiem ir vienots raksturs, kas atļauj tos uzskatīt par vienu koncentrāciju saskaņā ar Regulas Nr. 4064/89 3. pantu, tad Komisija pārbaudīs, vai paziņotajai darbībai piemīt Kopienu mērogs, lai noteiktu savu kompetenci un novērtētu darbības ietekmi uz konkurenci.

121 Katrā ziņā ne Regulas Nr. 4064/89 3. panta piemērošanas priekšmets, ne arī sekas neattiecas uz jautājumu, vai Komisijas kompetencē ir pārbaudīt paziņotās koncentrācijas, bet gan – pārliecināties, vai darījumi, par kuriem ir paziņots, ir viena vai vairākas koncentrācijas.

122 Šādos apstākļos prasītājas arguments, kas balstīts uz Regulas Nr. 4064/89 5. panta 2. punkta otro daļu, neietekmē Regulas Nr. 4064/89 3. panta interpretāciju, saskaņā ar kuru Komisijai ir atļauts pārbaudīt, vai attiecīgie darījumi ietilpst šīs normas piemērošanas jomā to vienotā rakstura dēļ.

123 Otrkārt, attiecībā uz prasītājas apgalvojumu, ka Komisija, pārskatot Regulu Nr. 4064/89, ir atzinusi, ka tā nav kompetenta uzskatīt par vienu koncentrāciju Regulas Nr. 4064/89 3. panta nozīmē divus vai vairākus darījumus, tātad pietiek atzīmēt, ka pat tad, ja tas atbilst patiesībai, šāds Komisijas viedoklis neietekmē iepriekš minēto Pirmās instances tiesas veikto Regulas Nr. 4064/89 3. panta interpretāciju.

124 No tā izriet, ka prasītājas celtais iebildums, ka Komisija nav kompetenta uzskatīt vairākus darījumus par vienu koncentrāciju saskaņā ar Regulas Nr. 4064/89 3. pantu, ir noraidāms.

– Par 1999. gada 9. augustā noslēgto darījumu savstarpējo saistību

125 Prasītāja norāda, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu vērtējumā, uzskatot, ka šajā lietā 1999. gada 9. augustā noslēgto darījumu pirmā un otrā grupa, kas pieminētas iepriekš šī sprieduma 8. punktā, ir savstarpēji saistītas un veido vienu veselu no ekonomiskā viedokļa.

126 Vispirms ir jāatzīmē, ka Apstrīdētajā lēmumā Komisija ir izdarījusi šādus labojumus:

“(20) [..] Šīs dažādās darbības ir cieši saistītas laika un saimnieciskā ziņā. Gan juridiskie dokumenti, ar ko Haniel un Cementbouw ieguva kontroli pār CVK, gan arī tie, kuru rezultātā CVK ieguva kontroli pār vienpadsmit ķieģeļu ražotnēm, ir izstrādāti vienā dienā – 1999. gada 9. augustā – un notārs tos protokolējis vienā dokumentā. Lietas dalībnieki arī gribēja saistīt šo divreizējo kontroles pārņemšanu tādā veidā, ka viena nav iespējama bez otras. NMa iesniegto līgumu noslēgšana tika atlikta līdz pārrunu par RAG daļu nodošanu beigām. Šis lēmums tika pieņemts, ņemot vērā RAG tajā laikā izteikto vēlēšanos izbeigt līdzdalību CVK, jo RAG tiešām vairs negatavojās piedalīties jaunajā iecerētajā CVK struktūrā. No saimnieciskā viedokļa arī šīs divas kontroles pārņemšanas tātad ir jāuzskata par vienu un to pašu darbību. Pat vadoties no principa, ka ir notikušas divas atsevišķas darbības, starp kurām ir “loģisks īss starplaiks”, tās ir savstarpēji tik cieši saistītas, ka tās ir jāuzskata par vienu un to pašu koncentrāciju.

(21) Haniel šo pozīciju aizstāvēja savos apsvērumos par paziņojumu par iebildumiem un noklausīšanās laikā. Pretēji tam Cementbouw uzsvēra, ka, ja RAG izstāšanās ir kvalificējama kā Haniel un Cementbouw kopīgas kontroles iegūšana pār CVK – ko apstrīd Cementbouw − jebkurā gadījumā Komisijas kompetence attiecas vienīgi uz šo kontroles iegūšanu. Tā uzskata, ka turpretim CVK kontroles iegūšana tā dalībnieku uzņēmumos ir juridiski atsevišķa koncentrācija. Tā uzskata, ka pūlinga līguma un [RAG darījuma] noslēgšana vienā dienā neļauj secināt, ka tas juridiski un ekonomiski ir noticis vienas procedūras laikā; drīzāk sīkāk nepaskaidrotas praktiskas problēmas kavēja pūlinga līgumu noslēgt nekavējoties pēc atļaujas saņemšanas ar NMa 1998. gada 20. oktobra lēmumu. Katrā ziņā NMa 1998. gada 20. oktobrī pieņemtais lēmums legalizē kontroles pārņemšanu CVK dalībnieku uzņēmumos, līdz ar to Komisijas veiktā pārbaude nekādā gadījumā nevar attiekties uz šo darbību.

(22) Komisija nepiekrīt Cementbouw izteikumiem. 1999. gada 9. augustā noslēgto līgumu kopums ir viena un tā pati saimnieciskā darbība, jo to rezultātā kopīga tirdzniecības organizācija, ko veidoja vienpadsmit kalcija silikāta ķieģeļu ražotāji, kas līdz tam bija juridiski autonomi un kopā piederēja trim dažādām dibinātājām sabiedrībām, tika pārveidota par vienu uzņēmumu, kurā kopīgu kontroli pilnībā realizē Haniel un Cementbouw. Haniel vairākkārt apstiprināja, ka 1999. gada 9. augusta darbību puses – Haniel, Cementbouw un RAG – visus šos līgumus uzskatīja par savstarpēji saistītiem un tādiem, kas saimnieciski veido vienu veselu. Iztaujāšanas par šo jautājumu laikā Cementbouw vairs pārliecinoši neizskaidroja iemeslus, kāpēc NMa atļautā lēmuma īstenošana tika atlikta par vairāk nekā deviņiem mēnešiem un faktiski notika tikai pēc RAG izstāšanās. Komisija tātad uzskata, ka RAG kā netiešs CVK dalībnieks negatavojās piedalīties pūlinga līguma pildīšanā.

(23) Protams, skatoties formāli, RAG parakstīja pūlinga līgumu, vēl pirms bija notikusi tā daļu nodošana Haniel un Cementbouw. Tomēr no tā, ka pūlinga līgums un statūtu grozījumi neapšaubāmi ir veikti tieši pirms RAG daļu nodošanas rakstiskas nostiprināšanas tajā pat laikā pie tā paša notāra, kas par to ir sastādījis vienu un to pašu protokolu, skaidri izriet, ka, raugoties virspusēji formāli, var uzskatīt, ka RAG piedalījās jaunas CVK struktūras radīšanā, ko bija atļāvusi NMa. Šāds tīri formāls situācijas vērtējums nevar būt noteicošs, saskaņā ar Regulu par koncentrācijām lemjot par jautājumu, vai viena vai vairākas saimnieciskas iegādes veido vienu koncentrāciju, kas ir pakļauta Kopienu kontrolei. Tāpat arī Koncentrāciju regulas 5. panta 2. punkts [otrā daļa], kas šajā gadījumā nav tieši piemērojams, parāda, ka jautājums jāaplūko no saimnieciskā viedokļa. Tātad jāpamatojas uz principu, ka 1999. gada 9. augustā parakstītie līgumi veido vienu koncentrāciju, ar kuru CVK ieguva kontroli pār saviem dalībnieku uzņēmumiem, bet Haniel un Cementbouw tajā pat laikā pārņēma kontroli pār CVK.” [Neoficiāls tulkojums]

127 No iepriekš minētā Apstrīdētā lēmuma pamatojuma izriet, ka Komisija uzskata, ka darījumi ir savstarpēji saistīti trīs faktoru dēļ: savstarpējā saimnieciskā saistība, vienlaicīga darījumu noslēgšana pie tās pašas valsts amatpersonas un Haniel apstiprinājums darījumu savstarpēji saistītajam raksturam.

128 Ir skaidrs, ka prasītāja neapstrīd, ka darījumu otrā grupa (RAG darījums un sadarbības līgums starp Haniel un prasītāju) ir pakārtoti pirmās realizācijai. Tādēļ ir jāatzīst, ka darījumu otrā grupa nebūtu noslēgta, ja nepastāvētu pirmā grupa.

129 Turpretim prasītāja iebilst pret Komisijas it kā kļūdaino uzskatu, ka darījumu pirmā grupa ir atkarīga no otrās. Prasītāja atgādina, ka laikā, kad 1998. gada februārī NMa tika paziņots par CVK un tās dalībnieku uzņēmumu pūlinga līguma projektu, RAG bija līdzdalība trīs dalībnieku uzņēmumos. Prasītāja balstās uz šo apstākli, lai apgalvotu, ka tajā brīdī tā nezināja, ka RAG gribēja izbeigt līdzdalību šajos uzņēmumos, kas pierāda, ka darījumu pirmā grupa, kura ietver pūlinga līgumu, ir atsevišķa koncentrācija. Turklāt prasītāja uzsver, ka darījumu kopuma noslēgšanas brīdī 1999. gada 9. augustā RAG darījuma līgumā tika precizēts, ka līgumslēdzējas puses to paraksta pēc CVK un dalībnieku uzņēmumu pūlinga līguma noslēgšanas, lai to, vismaz formāli, saskaņotu ar NMa 1999. gada 26. marta vēstulē izteikto viedokli, ka RAG darījums saskaņā ar Nīderlandes konkurences tiesībām nav uzskatāms par koncentrāciju, ja pūlinga līgums starp CVK un tā dalībnieku uzņēmumiem tiek noslēgts vēlākais līdz RAG darījumam.

130 Šiem argumentiem nevar piekrist.

131 Pirmkārt, pieņemot, ka neviens no lietas materiāliem neatspēko prasītājas apgalvojumu, ka paziņojuma NMa par darījumu pirmās grupas projektu laikā 1998. gada februārī tai nebija zināms, ka RAG gatavojas nodot savu līdzdalību trīs CVK dalībnieku uzņēmumos, tomēr šis darījums ir noslēgts tikai 1999. gada 9. augustā – tajā pat dienā, kad tika noslēgta darījumu otrā grupa. Tā šajā datumā bija skaidrs ne tikai, ka RAG ir nolēmis nodot savu līdzdalību CVK dalībnieku uzņēmumos Haniel un prasītājai, bet arī bija ievērojami grozīta darījumu pirmā grupa, jo tajā pat dienā tika noslēgta darījumu otrā grupa, tajā skaitā īpaši RAG darījums, ar kuru Haniel un prasītāja ieguva kopīgu kontroli pār CVK.

132 Ņemot vērā šo situāciju, Komisija pamatoti jautāja administratīvās procedūras laikā un vēlāk atkal no jauna pēc apmierinošas atbildes no pusēm nesaņemšanas iepriekš minētajos Apstrīdētā lēmuma pamatos, kāpēc darījumu pirmā grupa netika noslēgta pirms 1999. gada 9. augusta.

133 Vispārīgi vairāku darījumu noslēgšana vienlaicīgi obligāti neliek secināt to savstarpējo saistību, turpretim šajā gadījumā darījumu pirmās grupas noslēgšanas atlikšana līdz otrās noslēgšanai ir nozīmīgs apstāklis, jo tas var norādīt uz to, ka RAG negatavojās piedalīties pirmajā grupā un ka, tā kā šī darījumu grupa tomēr varēja tikt noslēgta, tā katrā ziņā tika pakārtota RAG līdzdalības izbeigšanai CVK sabiedrībā jeb, citiem vārdiem sakot, darījumu otrās grupas noslēgšanai.

134 Lai izskaidrotu darījumu pirmās grupas noslēgšanas atlikšanu līdz otrās noslēgšanas brīdim, prasītāja savos dokumentos norāda tehniskas un komerciālas grūtības, kas saistītas ar dalībnieku uzņēmumu izdevumu un ienākumu apvienošanu. Savā replikā prasītāja piemin arī, ka tika veikti dažādi ekoloģiski pētījumi un ka vasaras brīvdienas būvniecības jomā arī aizkavēja šo noslēgšanu.

135 Katrā ziņā šis pamatojums nav pietiekams, lai izskaidrotu svarīga lēmuma, kura mērķis ir apvienot visu CVK dalībnieku uzņēmumu darbību kopīgā struktūrā, aizkavēšanos par vairāk nekā deviņiem mēnešiem, ņemot vērā, ka NMa to bija atļāvusi.

136 Pirmkārt, attiecībā uz apgalvojumiem, ka ekoloģiskie pētījumi un vasaras brīvdienas aizkavēja darījumu pirmās grupas noslēgšanu, šie pamatojumi, ko prasītāja kā pierādījumu iesniedza vienīgi replikas stadijā, nav pamatoti.

137 Otrkārt, attiecībā uz apgalvojumu par tehniskām un komerciālām grūtībām, apvienojot CVK dalībnieku uzņēmumu izdevumus un ienākumus, ir jānorāda, ka šis apgalvojums ir ne tikai nepamatots, bet tā nozīmi nepārprotami mazina lietas materiāli. Tiešām ir jāatzīmē, ka, sniedzot liecības par šo jautājumu Pirmās instances tiesas sēdē, prasītāja nav apstrīdējusi, ka vēl darījumu kopuma noslēgšanas brīdī 1999. gada 9. augustā Haniel un prasītājas sadarbības līgumā bija noteikts, ka CVK dalībnieku uzņēmumu rēķinu un to pašu kapitāla apvienošana nav pilnībā noregulēta, īpaši attiecībā uz uzņēmumiem, kuru agrākais īpašnieks bija RAG. Tomēr, ja šis jautājums bija tik nozīmīgs, ka izraisīja darījumu pirmās grupas noslēgšanas atlikšanu, tai, protams, būtu jāpamato šo darījumu grupas noslēgšanas atlikšana līdz pat 1999. gada 9. augustam. Tas noteikti tā nebija, jo šāda atlikšana pēc darījumu otrās grupas noslēgšanas datuma arī būtu svarīgs pierādījums darījumu pirmās grupas atkarībai no otrās.

138 Tā kā prasītāja nav iesniegusi citu pamatojumu, ir jāatzīst, ka darījumu pirmās grupas noslēgšana ir faktors, kas ietekmēja darījumu otrās grupas noslēgšanu, t.i., RAG izstāšanos no CVK sabiedrības kapitāla.

139 Otrkārt, tas, ka līgumā, ar kuru ir noslēgts RAG darījums, ir pieminēta iepriekšējā pūlinga līguma noslēgšana, nepamato darījumu pirmās grupas neatkarību no otrās un līdz ar to nepierāda Komisijas kļūdu vērtējumā.

140 Ir gan jāatzīmē, ka pretēji Komisijas Apstrīdētā lēmuma 23. apsvērumā apgalvotajam notārs, pie kura līgumi tika noslēgti, nav tos ierakstījis vienā protokolā.

141 Tomēr šī kļūda nevar būt pamats Apstrīdētā lēmuma atcelšanai.

142 Tiešām šajā gadījumā kļūda neietekmē pamatapgalvojumu, ka līgumi tika noslēgti vienā dienā, nozīmīgumu, jo RAG nebija gatava dot savu piekrišanu darījumu pirmās grupas noslēgšanai neatkarīgi no otrās noslēgšanas, kas izbeidza tās līdzdalību pirmajā. No darījumu savstarpējās saimnieciskās saistības viedokļa skatoties, tam, vai darījumu pirmā grupa tika noslēgta dažas minūtes vai dažas stundas pirms otrās, nav nozīmes.

143 Šajā sakarā prasītāja nevar Komisijai apgalvot, ka NMa 1999. gada 26. marta vēstule, ar kuru tā ierosināja NMa abas darījumu grupu īstenot šādā veidā, lai darījumu otrā grupa, ietverot RAG darījumu, neveidotu koncentrāciju saskaņā ar Nīderlandes konkurences tiesībām, tai radīja tiesisku paļāvību.

144 Tā kā nav jāņem vērā NMa šajā vēstulē sniegtais pamatojums, ir jāatzīst, ka prasītāja nekad nav saņēmusi noteiktas garantijas par to, ka darbība, kas ietver abas darījumu grupas, neatrodas Regulas Nr. 4064/89 piemērošanas jomā un Komisijas kompetencē. Tā kā Komisijas kompetence neattiecas vienīgi uz iepriekš paziņotām darbībām (Pirmās instances tiesas 2004. gada 28. septembra spriedums lietā T‑310/00 MCI/Komisija, Krājums, II‑3253. lpp., 93. punkts), pušu kompetencē ir paziņot Komisijai par savu nodomu veikt koncentrāciju 1999. gada 9. augustā, lai varētu baudīt tiesisko drošību, ko rada Komisijas labvēlīgie lēmumi. Tomēr šajā gadījumā tas nav ticis izdarīts.

145 Treškārt, kaut arī prasītāja uzsver, ka darījumu pirmā grupa ir atsevišķa koncentrācija, tā nav paskaidrojusi, ar kādu mērķi trīs daļu īpašnieki piekrita CVK dalībnieku uzņēmumu apvienošanai ekonomiskā vienībā CVK vadībā un kāda ir to saimnieciskā loģika, ja daļu īpašniekiem nav iespējams iegūt šī uzņēmuma kontroli. Savukārt darījumu pirmās grupas noslēgšanas visa saimnieciskā jēga ir tā, ka, RAG izstājoties no CVK sabiedrības kapitāla, Haniel un prasītāja iegūst kopīgu kontroli pār CVK.

146 Ceturtkārt, ir jāatzīmē, ka no Haniel un prasītājas noslēgtā sadarbības līguma izriet, ka abi šie uzņēmumi uzskata, ka dalībnieku uzņēmumu un CVK juridiska apvienošanās vienā uzņēmumā ir vēlama un ka tie rūpīgi pārbaudīšot šādas apvienošanās iespēju, pārveidojot CVK par vienu uzņēmumu, kurš kopīgi piederētu Haniel un prasītājai. Šis apstāklis apstiprina Komisijas izteikumu, ka darījumu pirmā grupa ir tikai plašāka procesa posms un faktiski nav patstāvīgs.

147 Visbeidzot, Komisijas analīzi apstiprina arī apstāklis, ka Haniel administratīvās procedūras laikā apgalvoja, ka darījumi ir savstarpēji saistīti, un prasītāja nav apstrīdējusi šo Apstrīdētajā lēmumā ietverto apgalvojumu būtību. Protams, ir jāpieļauj, ka, kā to apgalvo prasītāja, katras paziņojuma puses aizstāvētā pozīcija ir pēc būtības subjektīva un ka tā noteikti atspoguļo tās personīgās intereses. Tomēr šis apstāklis nenozīmē, ka Komisijai, mēģinot izpētīt koncentrācijas saimniecisko fonu, ir jāatmet pušu paskaidrojumi, kas tai ļautu noteikt, kāds attiecīgo darījumu noslēgšanas brīdī faktiski bija to saimnieciskais mērķis. Kaut arī paskaidrojumi, ko nav apstrīdējusi neviena no paziņojuma pusēm, paši par sevi nebija izšķiroši, Komisijai tomēr bija tiesības balstīties uz šiem paskaidrojumiem, kuri apstiprināja tās analīzes pamatā esošo vērtējumu.

148 No minētā izriet, ka prasītāja nav pierādījusi, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu vērtējumā, Apstrīdētajā lēmumā uzskatot, ka abas attiecīgās darījumu grupas ir savstarpēji saistītas un kopīgi veido vienu koncentrāciju saskaņā ar Regulas Nr. 4064/89 3. pantu.

149 Tātad pirmā pamata otrā daļa ir noraidāma.

Par pirmā pamata trešo daļu par Komisijas nekompetenci pārbaudīt NMa atļautu CVK kontroles pār saviem dalībnieku uzņēmumiem iegūšanu

Lietas dalībnieku argumenti

150 Šajā daļā prasītāja uzskata, ka, pirmkārt, pat pieņemot, ka Komisija ir kompetenta pārbaudīt saskaņā ar Regulas Nr. 4064/89 3. pantu RAG darījumu, tā nevar pārbaudīt CVK kontroles iegūšanu pār saviem dalībnieku uzņēmumiem ar pūlinga līgumu, jo šo darbību jau bija atļāvusi NMa.

151 Šīs tēzes pamatojumam prasītāja vispirms norāda, ka pretēji Komisijas apgalvotajam Apstrīdētajā lēmumā nav starpības starp NMa 1998. gada 20. oktobrī paziņoto koncentrāciju, kas vēlāk ir apstiprināta, un noslēgumā 1999. gada 9. augustā realizēto koncentrāciju. Turklāt prasītāja piezīmē, ka Komisija atzina, ka darbībai nepiemīt Kopienu mērogs, un tā saskaņā ar EKL 226. pantu un EKL 228. pantu nav oficiāli apstrīdējusi NMa lēmumu, kas prasītājai radīja tiesisku paļāvību. Turklāt prasītāja uzskata par ne visai pārliecinošu Komisijas argumentu, ka NMa lēmums nav atbilstošs, jo tas ir pamatots ar valsts tiesību normām. Tiešām, pēc prasītājas domām, ir aizmirsts, ka Nīderlandes konkurences tiesību normas ir atvasinātas no Kopienu tiesībām un ir jāinterpretē saskaņā ar tām. Visbeidzot, prasītāja apstrīd Komisijas netiešu norādījumu Apstrīdētā lēmuma 30. apsvērumā, ka attiecīgie lietas dalībnieki nav pildījuši garantijas, kas dotas NMa, kuru dēļ tā atļāva attiecīgās darbības. Pēc prasītājas domām, šādai norādei nav pamata.

152 Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka Komisija nav izpildījusi savu pienākumu pamatot, kāpēc tā NMa lēmumu uzskata par kļūdainu.

153 Komisija noraida visus argumentus un uzskata, ka tā ir ievērojusi Regulas Nr. 4064/89 3. pantu un izpildījusi savu pienākumu pamatot Apstrīdēto lēmumu.

Pirmās instances tiesas vērtējums

154 Pirmkārt, kā ir atzīts iepriekš pārbaudītajā pirmā pamata otrajā daļā, prasītāja nav pierādījusi, ka Komisija, uzskatot, ka darījumu pirmā un otrā grupa, kas minētas iepriekš šī sprieduma 8. punktā, veido vienu un to pašu koncentrāciju atbilstoši Regulai Nr. 4064/89, ir pieļāvusi kļūdu vērtējumā.

155 Tātad NMa dotā atļauja veikt darījumu pirmo grupu nedod skaidru atļauju pusēm īstenot 1999. gada 9. augustā noslēgto koncentrāciju. Tā kā ar 1999. gada 9. augustā noslēgtajiem darījumiem realizētajai koncentrācijai piemīt Kopienu mērogs, kas ir konstatēts Apstrīdētā lēmuma 33. apsvērumā un ko prasītāja nav apstrīdējusi, Komisija ir vienīgā kompetentā iestāde, kas var pārbaudīt un šajā gadījumā atļaut šo koncentrāciju.

156 Otrkārt, prasītāja nevar balstīties uz tiesisku paļāvību tādēļ, ka Komisija nav apstrīdējusi NMa doto atļauju veikt darījumu pirmo grupu.

157 NMa dotā atļauja veikt darījumu pirmo grupu, pamatojoties uz Nīderlandes konkurences tiesību normu interpretāciju, nerada tiesības prasīt tiesiskas paļāvības aizsardzību Komisijā, jo šo atļauju nav devusi Kopienu administrācija saskaņā ar šajā gadījumā piemērojamām tiesību normām, īpaši ar Regulas Nr. 4064/89 3. pantu (šajā sakarā skat. iepriekš šī sprieduma 77. punktā minēto spriedumu lietā Branco/Komisija, 102. punkts). Katrā ziņā darījumu pirmās grupas noslēgšanas laikā apstākļi pēc paziņoša