ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Subject of the case

Rezolutīvā daļa



Keywords

Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Pagaidu pasākumi – Noteikšanas nosacījumi – “Fumus boni juris” – Steidzamība – Kumulatīvs raksturs – Izmeklēšanas kārtība un pārbaudes veids – Pagaidu noregulējuma tiesneša rīcības brīvība (LESD 256. panta 1. punkts, 278. pants un 279. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 104. panta 2. punkts) (sal. ar 29.–31. punktu)

2. Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Pagaidu pasākumi – Noteikšanas nosacījumi (LESD 278. un 279. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 104. panta 2. punkts) (sal. ar 44.–46. punktu)

3. Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Pagaidu pasākumi – Noteikšanas nosacījumi – Būtisks un neatgriezenisks kaitējums – Augstāka spēka tiesību normas pārkāpums, kas pieļauts ar apstrīdēto aktu – Neizbēgami neizpildīts nosacījums – Pierādīšanas pienākums (LESD 278. un 279. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 104. panta 2. punkts) (sal. ar 48. punktu)

4. Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Noteikšanas nosacījumi – Visu attiecīgo interešu izsvēršana – Jēdziens (LESD 278. pants) (sal. ar 69. punktu)

Subject of the case

Priekšmets

Pieteikums par Komisijas 2009. gada 12. maija Lēmuma C(2009) 3900, galīgā, labotā redakcija, lietā 43/2008 (ex N 390/2008) par valsts atbalstu, ko Vācija ir iecerējusi piešķirt WestLB AG pārstrukturēšanai, 2. panta 1. punkta, aplūkojot kopsakarā ar lēmuma pielikuma 5.4., 5.7. un 6.7. punktu, piemērošanas apturēšanu, lēmumu aplūkojot kopsakarā ar Komisijas 2010. gada 21. decembra Lēmumu C(2010) 9525, galīgā redakcija, valsts atbalsta lietās MC 8/2009 un C 43/2009 – Vācija – WestLB , ciktāl no tā izriet, ka pēc 2011. gada 15. februāra ir jāizbeidz jauni Westdeutsche Immobilien Bank AG darījumi

Rezolutīvā daļa

Rezolutīvā daļa:

1) pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

2) atcelt 2011. gada 31. janvāra rīkojumu lietā T‑457/09 R Westfälisch-Lippischer Sparkassen- und Giroverband /Komisija;

3) Westdeutsche ImmobilienBank AG , Landschaftsverband Westfalen-Lippe , Landschaftsverband Rheinland , WestLB , Ziemeļreinas-Vestfāles zemes un Rheinischer Sparkassen- und Giroverband lūgumam iestāties lietā zudis priekšmets;

4) lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.
Pirmās instances tiesas (astotā palāta) 2009. gada 25. novembra rīkojums — Andersen/Komisija

(lieta T-87/09)

“Valsts atbalsts — Atbalsts Danske Statsbaner — Sabiedrisko pakalpojumu pienākumi — Lēmums uzsākt EKL 88. panta 2. punktā paredzēto procedūru — Nepieņemamība”

1. Prasība atcelt tiesību aktu — Pārsūdzami akti — Jēdziens — Akti ar juridiski saistošu iedarbību — Sagatavojoši akti — Izslēgšana (EKL 230. pants) (sal. ar 50.–55. punktu)

2. Prasība atcelt tiesību aktu — Pārsūdzami akti — Akti ar juridiski saistošu iedarbību — Lēmums uzsākt oficiālo izmeklēšanas procedūru saistībā ar transporta pakalpojumu kvalificēšanu par sabiedriskiem pakalpojumiem — No galīgā lēmuma neatkarīga juridiski saistoša iedarbība — Neesamība (EKL 88. panta 2. punkts un 230. pants; Padomes Regulas Nr. 659/1999 4. panta 4. punkts un 6. panta 1. punkts) (sal. ar 56.–61. punktu)

Priekšmets

Prasība atcelt Komisijas 2008. gada 10. septembra lēmumu C (2008) 4776, galīgā redakcija, par EKL 88. panta 2. punktā paredzētās procedūras uzsākšanu attiecībā uz valsts atbalstu C 41/2008 (ex N 35/2008), ko Dānijas Karaliste piešķīra Danske Statsbaner

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt kā nepieņemamu;

2) Jørgen Andersen atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

Pirmās instances tiesas (astotā palāta) 2009. gada 25. novembra rīkojums — Andersen/Komisija

(lieta T-87/09)

“Valsts atbalsts — Atbalsts Danske Statsbaner — Sabiedrisko pakalpojumu pienākumi — Lēmums uzsākt EKL 88. panta 2. punktā paredzēto procedūru — Nepieņemamība”

1. Prasība atcelt tiesību aktu — Pārsūdzami akti — Jēdziens — Akti ar juridiski saistošu iedarbību — Sagatavojoši akti — Izslēgšana (EKL 230. pants) (sal. ar 50.–55. punktu)

2. Prasība atcelt tiesību aktu — Pārsūdzami akti — Akti ar juridiski saistošu iedarbību — Lēmums uzsākt oficiālo izmeklēšanas procedūru saistībā ar transporta pakalpojumu kvalificēšanu par sabiedriskiem pakalpojumiem — No galīgā lēmuma neatkarīga juridiski saistoša iedarbība — Neesamība (EKL 88. panta 2. punkts un 230. pants; Padomes Regulas Nr. 659/1999 4. panta 4. punkts un 6. panta 1. punkts) (sal. ar 56.–61. punktu)

Priekšmets

Prasība atcelt Komisijas 2008. gada 10. septembra lēmumu C (2008) 4776, galīgā redakcija, par EKL 88. panta 2. punktā paredzētās procedūras uzsākšanu attiecībā uz valsts atbalstu C 41/2008 (ex N 35/2008), ko Dānijas Karaliste piešķīra Danske Statsbaner

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt kā nepieņemamu;
17

Ciktāl personas, kas iestājusies lietā, pieteikums attiecas uz tiesāšanās izdevumiem, kas tai radušies Anulēšanas nodaļā, no Reglamenta 136. panta 2. punkta izriet, ka Vispārējai tiesai nav kompetences lemt par tiesāšanās izdevumiem, kas ir saistīti ar procesu ITSB Anulēšanas nodaļā. Līdz ar to personas, kas iestājusies lietā, pieteikums šajā ziņā ir jāatzīst par nepieņemamu [šajā ziņā skat. Vispārējās tiesas 2012. gada 17. jūlija rīkojumu apvienotajās lietās no T‑60/04 DEP līdz T‑64/04 DEP Budějovický Budvar/ITSB – Anheuser-Busch (“BUD”), 9. punkts un tajā minētā judikatūra].
104

No visiem iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka ir jānoraida arī prasība par zaudējumu atlīdzību, un tādējādi ir jānoraida prasība kopumā. Šajos apstākļos nav jāizdod rīkojums veikt pasākumus, ko prasītāja lūgusi 2009. gada 2. jūlija un 30. septembra pieteikumos (iepriekš 32. un 34. punkts), neatkarīgi no tā, kāda ir to precīzā juridiskā kvalifikācija, proti, vai jautājums ir par procesa organizatoriskajiem pasākumiem vai par pierādījumu savākšanas pasākumiem. Prasītāja uzskata, ka šo pasākumu mērķis ir sniegt sīkākus precizējumus par to, kādi bijuši norādījumi, ko Komisija sniegusi ārējam revidentam, kuram uzdots veikt auditu; šim jautājumam nav nekādas nozīmes prāvas risinājumā.
9

Šajā sakarā ir jāatgādina, ka Tiesas Statūtu 40. panta otrajā daļā ir noteikts, ka lietās starp dalībvalstīm, no vienas puses, un Kopienu iestādēm, no otras puses, nevar piedalīties fiziskas vai juridiskas personas. Vienīgā iespēja fiziskām vai juridiskām personām izvirzīt savus pamatus vai argumentus ir — gadījumos, kad tām ir tiesības to darīt, — celt pašām prasību kompetentajā tiesā, lai to izskatītu (Pirmās instances tiesas 1998. gada 16. novembra rīkojums lietā T-41/97 Antillean Rice Mills/Padome, Recueil, II-4117. lpp., 6. punkts, un 2003. gada 16. maija rīkojums lietā T-140/03 Forum 187/Komisija, Recueil, II-2069. lpp., 7. punkts).
Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 26. oktobra rīkojums – European Association of Im- and Exporters of Birds and live Animals u.c./Komisija

(lieta T‑209/06 R)

Pagaidu noregulējums – Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu un piemērošanas apturēšanu – Pieņemamība – Steidzamība – Neesamība

Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Pagaidu pasākumi – Noteikšanas nosacījumi – Būtisks un neatgriezenisks kaitējums – Jēdziens (EKL 242. un 243. pants; Pirmās instances tiesas reglamenta 104. panta 2. punkts) (sal. ar 32., 34. un 35. punktu)

Priekšmets

Pieteikums par, pirmkārt, Komisijas 2006. gada 25. jūlija Lēmuma 2006/522/EK, ar ko groza Lēmumu 2005/759/EK un 2005/760/EK attiecībā uz dažiem aizsardzības pasākumiem saistībā ar ļoti patogēno putnu gripu un ar atsevišķu dzīvo putnu ievešanu Kopienā (OV L 205, 28. lpp.), izpildes atlikšanu un, otrkārt, visu nepieciešamo pagaidu pasākumu noteikšanu

Rezolutīvā daļa:

1) pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;
Komisijas lūgums piespriest atbildētājiem atlīdzināt pārmaksāto finanšu iemaksu summu, ko Eiropas Kopiena pārskaitīja saskaņā ar diviem līgumiem, kas noslēgti Kopienas programmas “Telematics systems in the area of transport” īstenošanas ietvaros
30

Atbildot uz minēto jautājumu, prasītāja norāda, ka Apelācijas padomei – pirms izvērtēt apzīmējumu no minētās regulas 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta nosacījumu skatpunkta – bija jāizvērtē, vai attiecīgais apzīmējums atbilst Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta a) apakšpunkta prasībām un, konkrētāk, vai tas atbilst šīs regulas 4. pantā paredzētajai prasībai par grafisko attēlojumu. Šāds pienākums izrietot no attiecīgo tiesību normu gramatiskās, teleoloģiskās un sistēmiskās interpretācijas, kā arī no judikatūras, kas izriet no 2021. gada 6. oktobra sprieduma (Vairāku izliektu līniju starp divām paralēlām līnijām attēls, T‑124/20, nav publicēts, EU:T:2021:668). Prasītāja uzskata, ka Apelācijas padomes apstrīdētajā lēmumā izmantotā pieeja esot uzskatāma par Regulas Nr. 207/2009 tiesību normu, it īpaši tās 71. panta 1. punkta, aplūkojot to kopsakarā ar tās 7. panta 1. punkta a) apakšpunktu un 94. panta 1. punkta pirmo teikumu, pārkāpumu. Pēc prasītājas domām, Vispārējai tiesai šie pārkāpumi ir jāizvērtē pēc savas iniciatīvas.
15

2020. gada 17. janvārī prasītāja nosūtīja EĀDD personāldaļas vadītājai lūgumu sniegt palīdzību (turpmāk tekstā – “lūgums sniegt palīdzību”), kas balstīts uz Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) 24. pantu, lūdzot uzsākt administratīvu izmeklēšanu, pamatojoties uz to, ka viņa bija cietusī no priekšnieku, it īpaši Āfrikas lietu ģenerāldirektora un par Āfrikas dienvidiem un Indijas okeānu atbildīgās nodaļas vadītājas (turpmāk tekstā – “Āfrikas 2 nodaļas vadītāja”), psiholoģiskas vardarbības.
6

III shēma izpaužas kā ienākuma nodokļa samazinājums juridiskām personām (turpmāk tekstā – “INJP”) attiecībā uz peļņu, kas gūta no darbībām, kuras faktiski un lielākajā mērā ir veiktas Madeirā (3 % no 2007. līdz 2009. gadam, 4 % no 2010. līdz 2012. gadam un 5 % no 2013. līdz 2020. gadam), atbrīvojums no pašvaldību un vietējiem nodokļiem, kā arī atbrīvojums no nodokļa, kas jāmaksā par nekustamā īpašuma nodošanu ar mērķi dibināt uzņēmumu MBZ, līdz maksimālajām atbalsta summām, balstoties uz maksimālajām nodokļu bāzes robežvērtībām, kas noteiktas atbalsta saņēmēju gada nodokļu bāzei. Šīs maksimālās robežvērtības tiek noteiktas atkarībā no darba vietu skaita, ko atbalsta saņēmējs saglabā katrā finanšu gadā. Noteiktos apstākļos MBZ BRTZ reģistrētās sabiedrības var saņemt papildu samazinājumu 50 % apmērā no INJP.
7

2019. gada 31. jūlijāEFSA nosūtīja Komisijai paziņojumu Statement on the available outcomes of the human health assessment in the context of the pesticides peer review of the active substance chlorpyrifos (Ziņojums par pieejamajiem cilvēka veselības novērtējuma rezultātiem, veicot darbīgās vielas hlorpirifosa salīdzinošo pārbaudi pesticīdu kontekstā) [EFSA Journal 2019;17(5):5809]; (turpmāk tekstā – “EFSA2019. gada 31. jūlija paziņojums par hlorpirifosu”), kurā tā secina, ka Regulas Nr. 1107/2009 4. pantā paredzētie apstiprināšanas nosacījumi attiecībā uz cilvēku veselību nav izpildīti.
75

Šajā lietā ir jānorāda, ka Komisija apstrīdētajā lēmumā piekļuves atteikumu pamatoja šādi: “Attiecībā uz Jūsu pieteikumu par piekļuvi svēruma [koeficientiem] un noapaļošanas [metodei] Civildienesta noteikumu III pielikuma 6. pantā [..] ir noteikts, ka atlases komisijas sēdes ir aizklātas. Atlases komisijas sēžu aizklātības principa mērķis ir nodrošināt konkursa atlases komisiju neatkarību un to sēžu objektivitāti, pasargājot tās no jebkādas ārējas iejaukšanās vai spiediena neatkarīgi no tā, vai to dara pati administrācija, ieinteresētie kandidāti vai trešās personas. Līdz ar to šīs aizklātības ievērošana [..] liedz izpaust atsevišķu atlases komisijas locekļu nostāju, kā arī atklāt visus elementus, kas saistīti ar individuāla rakstura vai salīdzinošu vērtējumu par kandidātiem. Mēs uzskatām, ka atlases komisijas sēžu aizklātums kā informācija, kas saistīta ar individuāla rakstura vai salīdzinošu novērtējumu, ietver svēruma [koeficientus] un noapaļošanas [metodi].”
24

Proti, no Regulas Nr. 6/2002 14. apsvēruma izriet, ka vērtējums par to, vai dizainparaugam ir individuāls raksturs, būtu jāpamato ar to, vai informēta lietotāja kopiespaids, kas radies, dizainparaugu apskatot, skaidri atšķiras no iespaida, kas viņam radies no jau esošiem dizainparaugiem, ņemot vērā tā izstrādājuma raksturu, kurā “dizainparaugs” ir izmantots vai kurā “tas” ir iekļauts, un jo īpaši ņemot vērā to ražošanas nozari, kurai “tas” piederīgs, kā arī dizainparauga autora brīvību, izveidojot “dizainparaugu”. Atsauce vienskaitlī uz “dizainparaugu”, lai noteiktu rūpniecības nozari, kurā “tas” ietilpst un autora brīvības pakāpi tā izstrādē, atšķirībā no daudzskaitļa izmantošanas jēdzienā “jau esoši dizainparaugi”, kas aptver vairākumu no esošajiem dizainparaugiem, skaidri norāda, ka pirmie trīs analīzes posmi, proti, attiecīgās nozares, informēta lietotāja un autora brīvības pakāpes noteikšana, ir jāveic tikai attiecībā uz dizainparaugu, kura individuālais raksturs šajā gadījumā tiek vērtēts, un tas šajā lietā ir apstrīdētais dizainparaugs.
47

Attiecībā uz konfliktējošo apzīmējumu salīdzinājumu konceptuālā aspektā prasītāja apstrīd Apelācijas padomes secinājumu, saskaņā ar kuru šāds salīdzinājums nav iespējams. Šajā ziņā no iepriekš šī sprieduma 44. punktā atgādinātā argumenta tā secina, ka konkrētā sabiedrības daļa konfliktējošos apzīmējumus atpazīs kā divus burtus no dažādām svešvalodām. Tā piebilst, ka burtam “Ø”, ko attēlo reģistrācijai pieteiktā preču zīme, ir citas nozīmes, kuras saprot visi Savienības patērētāji. Proti, pirmkārt, šis burts esot saprotams kā tāds, kas matemātikā apzīmē ciparu 0. Šajā ziņā tā apgalvo, ka tā lieto burtu “Ø” savā komercdarbības stratēģijā un citās tai piederošajās preču zīmēs, kā, piemēram, “ZERØGRAND, ØRIGINALGRAND”, “GRANDPRØ” un “GRAND.ØS”, lai aizstātu gan burtu “o”, gan ciparu 0. Tomēr tā burtu “Ø” šādi nelietotu, ja tā uzskatītu, ka konkrētā sabiedrības daļa to nevar identificēt kā tādu, kas aizstāj burtu “o” vai ciparu 0. Otrkārt, šis burts tiekot saprasts kā simbols, kas apzīmē objekta diametru. Šī apgalvojuma pamatojumam prasītāja iesniedza ekrānuzņēmumus ar fragmentiem no kāda mēbeļu ražotāja kataloga, kurš katru gadu tiekot publicēts vairāk nekā 200 miljonos eksemplāru un kurā redzami daudzi piemēri ar burta “Ø” lietojumu objekta diametra apzīmēšanai. Tā no minētā secina, ka konfliktējošie apzīmējumi ir atšķirīgi konceptuālā aspektā.
2)

Marina Yachting Brand Management Co. Ltd sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) un Industries Sportswear Co. Srl . tiesāšanās izdevumus.
58

Padome apgalvo – no sarakstes ar prasītāju izriet, ka tā ņēma vērā prasītāja apsvērumus, pārbaudīja to pamatojumu, arī uzdodot konkrētus jautājumus un iegūstot paskaidrojumus no Ukrainas iestādēm, un ka, ņemot vērā no šīm iestādēm saņemto informāciju, tā uzskatīja, ka prasītāja tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā nebija pārkāptas un bija pietiekams pamatojums saglabāt prasītāja vārdu sarakstā.
8

2018. gada 28. jūnijā prokurore, kas atbildīga par šī sprieduma 7. punktā minēto izmeklēšanu, izvirzīja A apsūdzību. Apsūdzības rakstā, kas papildināts 2019. gada 24. maijā, bija ietvertas trīs apsūdzības. Pirmā apsūdzība attiecās uz to, ka 2010. gadā viņš bija piekritis tāda kukuļa piedāvājumam, kuru piedāvāja citas Latvijas bankas, kas nav prasītāja, uzraudzības padomes priekšsēdētājs, un bija pieņēmis pašu kukuli, un pateicībā par to A šai bankai esot devis padomus par to, kā izvairīties no FKTK veiktās uzraudzības, un neesot piedalījies FKTK sēdēs, kurās tika izskatīti ar šīs bankas uzraudzību saistīti jautājumi. Otrā izvirzītā apsūdzība attiecās uz to, ka, pirmkārt, pēc 2012. gada 23. augusta viņš bija piekritis pieņemt kukuli, ko piedāvāja tās pašas bankas valdes viceprezidents kā atlīdzību par A padomiem par to, kā panākt FKTK noteikto darbības ierobežojumu atcelšanu un citu ierobežojumu nepiemērošanu, un, otrkārt, A bija pieņēmis pusi no piedāvātā kukuļa. Trešā izvirzītā apsūdzība attiecās uz noziedzīgi iegūtu finanšu līdzekļu legalizēšanu, lai maskētu tās naudas izcelsmi, kustību un piederību, kura A tika samaksāta kā otrajā apsūdzībā minētais kukulis.
83

Tomēr šajā lietā prasītājas norāda uz interesi panākt apstrīdētā lēmuma atcelšanu, lai izvairītos no tā, ka Komisija no jauna izdara apgalvotās kļūdas vērtējumā, kuru dēļ tā strīdīgos pasākumus atzina par saderīgiem ar iekšējo tirgu, nesākot formālu izmeklēšanas procedūru. Tomēr, ņemot vērā prasības pamatojumam izvirzīto pamatu apjomu (skat. šā sprieduma 32.–35. punktu), attiecīgās apgalvotās kļūdas attiecas uz Komisijas vērtējumiem, uz kuriem ir balstīts paziņojums par strīdīgajiem pasākumiem kā saderīgiem ar iekšējo tirgu; tie ir vērtējumi, kas attiecas tieši uz lietas īpašajiem apstākļiem. No tā izriet, ka norādītās kļūdas vērtējumā acīmredzami neattiecas uz prettiesiskumu, kas varētu atkārtoties “neatkarīgi no tās lietas apstākļiem, kurā celta prasība”, šā sprieduma 81. un 82. punktā izklāstītajā izpratnē.
54

Savukārt Padome apgalvo, ka, ņemot vērā noteiktus apstākļus, apstrīdētā akta pieņemšanas dienā tai nebija nesaprātīgi uzskatīt, ka prasītājs joprojām ir AEOI vadītāja vietnieks. Tas būtībā izrietēja, pirmkārt, no tā, ka prasītājs nebija iesniedzis [pierādījumu] elementus, kas pamatotu tās 2014. gada 15. aprīļa vēstulē ietvertos apgalvojumus, otrkārt, no šīs vēstules neviennozīmīgā satura, kas liek domāt, ka prasītājs to bija rakstījis kā AEOI vadītāja vietnieks, treškārt, no tā, ka prasītājs nebija paziņojis Padomei ne savu adresi, ne arī citu no AEOI atšķirīgu kontaktinformāciju, ceturtkārt, no tā, ka prasītājs pēc minētās vēstules nebija sazinājies ar Padomi un, piektkārt, no tā, ka, nedz AEOI interneta vietnē, nedz arī citos publiski pieejamos avotos nav sniegta informācija, kura ļautu uzzināt, kas ieņēma vadošos amatus AEOI, tādējādi vienīgā informācija, uz kuru tā šajā ziņā varēja balstīties, bija tikai prasītāja sniegtie rakstveida pierādījumu elementi.
66

Proti, no visa 2015. gadā piešķirtā daudzuma (183,1 miljons tonnu CO2 ekvivalenta) 162,9 miljoni tonnu CO2 ekvivalenta tika piešķirti vēsturiskiem uzņēmumiem un 20,1 miljons tonnu CO2 ekvivalenta tika piešķirts jaunienācējiem. No visa 2016. gadā piešķirtā daudzuma (170,3 miljoni tonnu CO2 ekvivalenta) 151,6 miljoni tonnu CO2 ekvivalenta tika piešķirti vēsturiskiem uzņēmumiem un 18,7 miljoni tonnu CO2 ekvivalenta tika piešķirti jaunienācējiem. No visa 2017. gadā piešķirtā daudzuma (170,3 miljoni tonnu CO2 ekvivalenta) 151,4 miljoni tonnu CO2 ekvivalenta tika piešķirti vēsturiskiem uzņēmumiem un 18,9 miljoni tonnu CO2 ekvivalenta tika piešķirti jaunienācējiem, kuriem vēl nebija atsauces vērtības. No visa 2018. gadā piešķirtā daudzuma (101,5 miljoni tonnu CO2 ekvivalenta) 93,5 miljoni tonnu CO2 ekvivalenta tika piešķirti uzņēmumiem, kuriem ir atsauces vērtība (no tiem 78,2 miljoni tonnu CO2 ekvivalenta – vēsturiskajiem uzņēmumiem) un 7,9 miljoni tonnu CO2 ekvivalenta tika piešķirti jaunienācējiem, kuriem vēl nebija atsauces vērtības. Visbeidzot, no visa 2019. gadā piešķirtā daudzuma (100,3 miljoni tonnu CO2 ekvivalenta) 91,1 miljons tonnu CO2 ekvivalenta tika piešķirts tādu visam uzņēmumu, kuriem ir atsauces vērtība, kopumam (no tiem 78 miljoni tonnu CO2 ekvivalenta – vēsturiskajiem uzņēmumiem) un 9,1 miljons tonnu CO2 ekvivalenta tika piešķirts jaunienācējiem, kuriem vēl nebija atsauces vērtības. Turklāt liela daļa no visa pieejamā daudzuma gadu gaitā tiek rezervēta vēsturiskajiem uzņēmumiem, kas 2030. gadam joprojām veido aptuveni 30 %.
67

Šajā ziņā ir jānorāda, ka judikatūra, uz kuru pamatojas prasītājs, ir pieņemta tiesiskā regulējuma kontekstā, kas atšķiras no tā, kāds pastāvēja apstrīdēto tiesību aktu pieņemšanas brīdī. It īpaši 2015. gada 21. aprīļa spriedums Anbouba/Padome (C‑605/13 P, EU:C:2015:248, 52. punkts), kurā Padomei tika noteikts pienākums iesniegt Savienības tiesā precīzu un saskaņotu norāžu kopumu, kas ļauj konstatēt, ka pastāv pietiekama saikne starp personu, uz kuru attiecas līdzekļu iesaldēšanas pasākums, un apkaroto režīmu, iekļaujas īpašā tiesiskā regulējuma kontekstā, proti, tajā, kas izriet no Lēmuma 2013/255 pirms tā grozīšanas 2015. gadā ar Lēmumu 2015/1836, kurā vienīgie kritēriji personas vārda iekļaušanai attiecīgajos sarakstos bija, konkrēti, cieša saikne ar Sīrijas režīmu, atbalsts tam un/vai no tā gūtais labums.
262

Prasītāja norāda, ka apstrīdētā lēmuma 564. apsvērumā ir norādīts, ka darbības, kas ir apgalvoto Regulas Nr. 139/2004 4. panta 1. punkta un 7. panta 1. punkta pārkāpumu pamatā, esot vienas un tās pašas darbības. Tāpēc Komisijas arguments apstrīdētā lēmuma 39. apsvērumā, saskaņā ar kuru Regulas Nr. 139/2004 4. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts attiecas uz atšķirīgiem tiesiskiem principiem un šī iemesla dēļ tiem ir atšķirīga un papildinoša nozīme, esot pretrunīgs un jebkurā gadījumā neesot pamatots. Apstrīdētajā lēmumā veiktā formālā nošķiršana starp pienākumu rīkoties, proti, paziņošanas pienākumu pirms īstenošanas (40. un 486. apsvērums), un pienākumu atturēties no rīcības, proti, pienākumu neīstenot [koncentrāciju] pirms tās paziņošanas (un atļaušanas) (41. un 487. apsvērums), nevar, pēc prasītājas domām, izslēgt to, ka Regulas Nr. 139/2004 4. panta 1. punktā paredzētais pārkāpums ir nevis nepaziņošana par koncentrācijas darījumu, bet koncentrācijas īstenošana pirms paziņošanas par to. Turklāt uzņēmums nevarot pārkāpt Regulas Nr. 139/2004 4. panta 1. punktu, nepārkāpjot arī šīs regulas 7. panta 1. punktu. Turklāt to, ka abās tiesību normās esot noteikts tas pats pienākums (vai tajās ir aizliegta tā pati rīcība), apstiprinot apstāklis, ka Regulas Nr. 139/2004 7. panta 3. punktā ir paredzēts, ka puses var lūgt atbrīvojumu no šī panta 1. punktā paredzētajiem pienākumiem “jebkurā laikā, pirms paziņošanas vai pēc darījuma”, un arī tad, ja šajā regulā nav tiesību normas, ar ko ir atļauts pusēm lūgt atbrīvojumu no šīs regulas 4. panta 1. punktā minētā pienākuma.
369

Ja nodokļu pasākums ir kā atkāpe no kopējā nodokļa režīma, tad selektivitātes konstatējums ne vienmēr izriet no tā, ka daži uzņēmumi nevar izmantot attiecīgajā pasākumā paredzēto priekšrocību, jo juridisku, ekonomisku vai praktisku ierobežojumu dēļ tie nevar veikt darījumu, no kura ir atkarīga šīs priekšrocības piešķiršana, bet tā var izrietēt no viena konstatējuma, ka pastāv darījums, kurš, lai gan ir salīdzināms ar to, no kura ir atkarīga attiecīgās priekšrocības piešķiršana, tomēr nedod tiesības uz to. No tā izriet, ka nodokļu pasākums var būt selektīvs pat tad, ja katrs uzņēmums var brīvi izvēlēties veikt darījumu, no kura ir atkarīga šajā pasākumā paredzētās priekšrocības piešķiršana (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 21. decembris, Komisija/World Duty Free Group u.c., C‑20/15 P un C‑21/15 P, EU:C:2016:981, 80.–88. punkts).
149

Šajā ziņā ir jāatgādina, ka, lai gan pamatnostādnes nav uzskatāmas par Komisijas pieņemto lēmumu tiesisko pamatu, tomēr, pieņemot šādus uzvedības noteikumus un līdz ar to publicēšanu darot zināmu, ka Komisija tos piemēros, tā pati ierobežo savas rīcības brīvības izmantošanas iespējas. Līdz ar to tā nevar atkāpties no šiem noteikumiem, ņemot vērā risku, ka tai var tikt piemērotas sankcijas, attiecīgā gadījumā par vispārējo tiesību principu, piemēram, vienlīdzīgas attieksmes principa vai tiesiskās paļāvības aizsardzības principa, neievērošanu. Tādēļ nevar noliegt, ka ar konkrētiem nosacījumiem un atkarībā no konkrētā satura šādām vispārpiemērojamām uzvedības normām var būt juridiskas sekas (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2005. gada 28. jūnijs, Dansk Rørindustri u.c./Komisija (C‑189/02 P, C‑202/02 P, no C‑205/02 P līdz C‑208/02 P un C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 209.–211. punkts).