ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
168

Tomēr ir jānorāda, ka šī piezīmju izcelsme un to pievienotā vērtība, kas netiek apstrīdēta, nepierāda prasītāju aktīvu sadarbību ar Komisiju. Tieši pretēji, no lietas materiāliem izriet un prasītājas to neapstrīd, ka Emesa piezīmes, ko Komisijai ir nodevusi Arcelor España, ir bijušas pēdējās minētās, nevis prasītāju rīcībā, un nav strīda par to, ka tās nav bijušas informētas par Arcelor España iesniegto pieteikumu iecietības programmas piemērošanai, kuru Arcelor España atbilstoši piemērojamiem noteikumiem ir aplūkojusi kā konfidenciālu.
75

Apstrīdētā lēmuma preambulas 1122.–1125. apsvērumā šādi ir izklāstīti iemesli, kādēļ Komisija ir uzskatījusi, ka atbilstoši paziņojumam par iecietību Redaelli nav piešķirams tai uzliktā naudas soda apmēra samazinājums: “(1122) 2002. gada 21. oktobrīRedaelli ir atbildējusi uz informācijas pieprasījumu, un 2003. gada 20. martā tā ir iesniegusi pieteikumu iecietības programmas piemērošanai, pamatā atzīstot noteiktu nolīgumu Itālijas līmenī pastāvēšanu laikposmā no 1990. līdz 1993. gadam un no 1995. līdz 2002. gadam un Eiropas līmenī – no 1995. līdz 2002. gadam. Redaelli paziņojumi iekļauj noteiktus tālaika dokumentālus pierādījumus. Tomēr ar to nedz ir papildus sniegts kāds būtisks pierādījums, nedz arī ir noskaidroti jautājumi, par kuriem Komisijas rīcībā vēl nav bijuši pietiekami pierādījumi. Tādējādi 2008. gada 19. septembrī Komisija ir noraidījusi Redaelli pieteikumu iecietības programmas piemērošanai atbilstoši paziņojuma par iecietību 23. pantam. (1123) Atbildot uz paziņojumu par iebildumiem, Redaelli apstrīd Komisijas secinājumu, atbilstoši kuram tās sniegtajiem pierādījumiem nav nekādas būtiskas pievienotās vērtības. Tā norāda, ka tā, neraugoties uz grūtībām saistībā ar vairāku gadu laikā notikušo sabiedrības pārstrukturēšanu, esot pilnībā sadarbojusies ar Komisiju, ne vien 2002. gada oktobrī iesniedzot to inkriminējošu informāciju un iekļaujot to 2003. gada 20. marta pieteikumā iecietības programmas piemērošanai, bet arī atbildot uz vairākiem Komisijas informācijas pieprasījumiem. Tā norāda, ka paziņojumā par iebildumiem Komisija esot bieži atsaukusies uz šī uzņēmuma sniegto informāciju. Tā apstrīd faktu, ka atšķirībā no citiem uzņēmumiem, it īpaši Nedri, kas savu pieteikumu iecietības programmas piemērošanai ir iesniegusi 2003. gada 23. oktobrī, tai nav ticis piešķirts nekāds pagaidu atbrīvojums no naudas soda. (1124) [Tiek atgādināts,] ka, lai varētu pretendēt uz naudas soda samazinājumu atbilstoši paziņojumam par iecietību, uzņēmumam ir jāiesniedz Komisijai pierādījumi, kam ir būtiska pievienotā vērtība attiecībā uz pierādījumiem, kas jau ir Komisijas rīcībā. Lai gan paziņojumā par iebildumiem un šajā lēmumā Komisija patiešām dažreiz ir atsaukusies uz Redaelli sniegtajiem pierādījumiem un paziņojumiem, nevienam no Redaelli sniegtajiem pierādījumiem, pretēji citu sabiedrību, tādu kā Nedri, sniegtajiem pierādījumiem, nav bijusi būtiska pievienotā vērtība. [..] (1125) Saistībā ar Redaelli apgalvojumu, ka tā esot vienmēr pilnībā sadarbojusies ar Komisiju, atbildot uz vairākiem informācijas pieprasījumiem, Komisija norāda, ka uzņēmumiem ir juridisks pienākums atbildēt uz Komisijas informācijas pieprasījumiem. Tādējādi šis fakts pats par sevi tiem nedod tiesības uz naudas soda samazinājumu.”
55

Treškārt, attiecībā uz prasītājas apgalvojumu, ka, pirmkārt, tā bija vienīgā telekomunikāciju sabiedrība, kas vēl piedalījās konkursā, un, otrkārt, vienīgā sabiedrība, kas var saņemt atbalstu, ir jānorāda, ka šis apgalvojums ir jānoraida. Pirmkārt, kā to tiesas sēdē norādīja it īpaši BT, Apvienotā Karaliste un Komisija, divi dalībnieki, kas joprojām piedalījās konkursā, bija BT un konsorcijs Babcock, kurā, protams, ietilpst prasītāja, nevis BT un prasītāja. Otrkārt, no lietas materiāliem un debatēm tiesas sēdē šajā saistībā izriet, ka prasītāja nebija vienīgā telekomunikāciju sabiedrība, kas joprojām piedalījās konkursā, jo citu konsorcija Babcock locekļu vidū bija telekomunikāciju sabiedrības Surf Telecoms un Motorola Inc. Pat, ja varētu uzskatīt, kā to apgalvo prasītāja, ka šo abu sabiedrību uzdevums nebija veidot fizisko infrastruktūru un tās arī nebija vistiešāk saistītas ar konkursa galveno daļu, tomēr apstrīdētais lēmums attiecās uz šīm abām sabiedrībām. Šķiet, kā to turklāt atzīst prasītāja savos 2011. gada 8. jūlija apsvērumos, ka konsorcija Babcock piedāvājumā Motorola piedalījās piedāvājuma bezvadu tīkla daļā un Surf Telecoms nomāja šķiedras no prasītājas. Tādējādi ir jāuzskata, ka prasītāja nav skarta tādā veidā, kas to individuāli nošķirtu no citām sabiedrībām.
19

Saistībā ar prasījumiem atcelt apstrīdētā lēmuma 1. panta 1. punktu prasītāja apstrīd Komisijas apstrīdētajā lēmumā veikto valsts atbalsta kvalifikāciju attiecībā uz strīdīgo shēmu. Šī prasījuma atbalstam tā būtībā izvirza četrus prasības pamatus, no kuriem pirmais ir par kļūdu tiesību piemērošanā, ko ir pieļāvusi Komisija, piemērojot selektivitātes nosacījumu, otrais pamats ir par pasākuma selektivitātes neesamību, jo ar to ieviestā diferenciācija izrietot no sistēmas, kurā šis pasākums iekļaujas, ekonomiskā rakstura, trešais pamats ir par to, ka ar šo pasākumu netiek radītas nekādas priekšrocības uzņēmumiem, kuriem ir piemērojama strīdīgā shēma, un ceturtais pamats attiecas uz selektivitātes kritēriju, kā arī priekšrocību pastāvēšanas kritēriju, kā arī pamatojuma trūkumu apstrīdētajā lēmumā.
265

Šajā ziņā ir jākonstatē, ka no sodu sistēmas, kas piemērojama par Savienības konkurences tiesību normu pārkāpumu un kas tikusi izveidota ar Regulu Nr. 1/2003, un tās interpretācijas judikatūrā izriet, ka aizliegtās vienošanās jau paša to rakstura dēļ ir uzskatāmas par vissmagākā naudas soda uzlikšanas pamatu. To iespējamā konkrētā ietekme uz tirgu un it īpaši jautājums par to, kādā mērā konkurences ierobežojums ir izraisījis lielāku tirgus cenu nekā tā, kas būtu pastāvējusi karteļa neesamības gadījumā, nav noteicošs kritērijs, nosakot naudas sodu līmeni. Ir jāpiebilst, ka no 1998. gada pamatnostādnēm izriet, ka vienošanās vai saskaņotās darbības, kuras, kā tas ir šajā lietā, ir vērstas uz cenu noteikšanu, jau pēc sava rakstura vien var tikt kvalificētas kā “sevišķi smagas” un nav nepieciešams, lai šāda rīcība radītu īpašu ietekmi vai lai tai būtu īpašs ģeogrāfiskais mērogs. Šo secinājumu apstiprina fakts, ka, lai gan par “smagiem” uzskatāmu pārkāpumu aprakstā tieši ir minēta ietekme uz tirgu un sekas attiecībā uz plašām kopējā tirgus jomām, “sevišķi smagu” pārkāpumu aprakstā nav minēta neviena prasība ne attiecībā uz konkrēto ietekmi uz tirgu, ne seku radīšanu īpašā ģeogrāfiskā zonā (skat. Vispārējās tiesas 2009. gada 6. maija spriedumu lietā T-127/04 KME Germany u.c./Komisija, Krājums, II-1167. lpp., 65. un 66. punkts un tajos minētā judikatūra).
97

Turklāt argumenti, kurus prasītāji ir snieguši, atbildot uz Vispārējās tiesas sēdē uzdotajiem jautājumiem, un saskaņā ar kuriem cenu paaugstināšanas kalendāra datumi esot izrietējuši no objektīviem faktoriem, t.i., ka vairumtirgotājiem esot bijis jānosaka savu cenu saraksts nākamajam gadam, ka vairumtirgotāji nekad neesot iebilduši pret tādu cenu paaugstināšanu, ko tie katrā ziņā ir pārnesuši uz saviem klientiem, vai ka tie esot iepirkuši preces no lielāka apakšgrupu loka nekā trīs apakšgrupas, uz ko attiecas apstrīdētais lēmums, nepadara par spēkā neesošu iepriekšējā punktā atgādināto vērtējumu, atbilstoši kuram ražotāji, kuri ir darbojušies trīs preču apakšgrupu jomā, ir uzskatījuši, ka to interesēs ir saskaņot savu rīcību attiecībā uz to cenu paaugstināšanu, kuras tie ir prasījuši no to kopīgajiem klientiem un kuras ir tikušas noteiktas ikgadēji.
Turklāt patiešām Derīgo izrakteņu ieguves likuma 26/A panta 5. punktā Ungārijas iestādēm ir paredzēta rīcības brīvība, nosakot, ka pagarinājuma nodevas likme, atbilstoši kurai attiecīgajā gadījumā nosaka paaugstinātās izrakteņu ieguves nodevas likmi, nedrīkst pārsniegt 1,2 reizes pieteikuma par termiņa pagarināšanu iesniegšanas dienā piemērojamo likmi. Tomēr šāda rīcības brīvība nav obligāti jāuzskata par priekšrocību sniedzošu noteiktiem uzņēmumiem vai ražojumiem, salīdzinot ar citiem, un tādējādi selektīvu raksturu piešķirošu noslēgtajiem nolīgumiem par termiņa pagarināšanu. Proti, šāda rīcības brīvība var tikt pamatota ar dažādiem faktoriem, piemēram, ieguves lauku skaits, attiecībā uz kuriem termiņš tiek pagarināts, un to aplēstā nozīme, salīdzinot ar ieguves laukiem, kas jau tiek izmantoti. Precīzāk, ja, kā administratīvajā procesā apgalvoja Ungārija (skat. šā sprieduma 57. punktu), pieteikuma par termiņa pagarināšanu iesniegšanas dienā piemērojamās nodevas likmes palielinājuma mērķis ir kompensēt to nodevu zaudēšanu, kas attiecas uz ieguves laukiem, kuros ieguve nav tikusi uzsākta piecu gadu laikā no ieguves atļaujas izsniegšanas dienas, ir loģiski, ka pagarinājuma nodevas likme un – attiecīgajā gadījumā – paaugstinātās izrakteņu ieguves nodevas likme, kuras attiecīgi ir piemērojamas ieguves laukiem, kuros ieguves uzsākšanas termiņš ir ticis pagarināts, un ieguves laukiem, kuros ieguve jau tiek veikta, ir augstākas, ja to ieguves lauku skaits, attiecībā uz kuriem ieguves uzsākšanas termiņš ir pagarināts, ir būtisks, salīdzinot ar to ieguves lauku skaitu, kuros ieguve jau tiek veikta, un ka tās ir zemākas, ja – kā šajā lietā – to ieguves lauku skaits, attiecībā uz kuriem ieguves uzsākšanas termiņš ir pagarināts, ir mazāks nekā to ieguves lauku skaits, kuros ieguve jau tiek veikta. No minētā izriet, ka Derīgo izrakteņu ieguves likuma 26/A panta 5. punktā piešķirtā rīcības brīvība ļauj administrācijai novērst nevienlīdzīgu attieksmi starp uzņēmējiem atkarībā no tā, vai tie atrodas salīdzināmās vai atšķirīgās situācijās šā sprieduma 54. punktā minētās judikatūras izpratnē, pielāgojot savus nodevu piedāvājumus katra iesniegtā pieteikuma par termiņa pagarināšanu īpašībām, un tā ir rīcības brīvības īstenošana objektīvu kritēriju dēļ, kas nav sveši attiecīgajā tiesiskajā regulējumā noteiktai nodevu sistēmai. Plašāk skatot, ir jānorāda, ka rīcības brīvība, par kuru ir runa šajā gadījumā, ir jānošķir pēc būtības no rīcības brīvības gadījumā, kad tā tiek īstenota saistībā ar priekšrocības piešķiršanu saimnieciskās darbības subjektam. Šajā lietā Ungārijas iestāžu rīcības brīvība tiek izmantota, lai līdzsvarotu papildu slogu, kas uzlikts saimnieciskās darbības subjektiem, lai ņemtu vērā no vienlīdzīgas attieksmes principa izrietošās obligātās prasības.
25

Izskatāmajā lietā no lietas materiāliem izriet un nevar nopietni apstrīdēt, ka prasītāja nevarēja nezināt vai pat tā zināja, ka persona, kas iestājusies lietā, jau ilgu laiku Itālijā, kā arī ārvalstīs izmantoja apzīmējumu “SALINI” vienu pašu vai kopā ar vārdu “costruttori” būvniecības un lielu valsts infrastruktūras būvdarbu veikšanas, ēku celtniecības un izstrādes inženiertehnikas nozares pakalpojumu jomā. Šajā ziņā, kā to dara ITSB, ir jānorāda, ka zināšanas, kas prasītājai bija par personas, kas iestājusies lietā, komerciālo un sabiedrības situāciju, tostarp faktu, ka preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas brīdī persona, kas iestājusies lietā, atradās spēcīgas paplašināšanās posmā un spēcināja savu atpazīstamību, kā arī tās tirgus daļas gan Itālijā, gan ārvalstīs, kā tas izriet tostarp no apstrīdētā lēmuma 31. un 35. punkta, varēja tikt uzskatītas par “kvalificētām” zināšanām, kuras ieguvušas personas, kas ne tikai ir cēlušās no Salini ģimenes, piemēram, kā personas, kas iestājusies lietā, sabiedrības dalībnieki, bet arī, kā tas izriet no apstrīdētā lēmuma 70.–72. punkta, kurām pieder liela daļa pēdējās minētās sabiedrības finanšu kapitāla vai darbojās tajā, piedaloties tās pārvaldes struktūrās. Turklāt ir jākonstatē, ka, ņemot vērā augsta līmeņa amatus, kurus prasītājas sabiedrības dalībnieki ieņēma personas, kas iestājusies lietā, vadībā vai to dalību tās valdē, šie prasītājas sabiedrības dalībnieki atradās tādā situācijā, kura varēja ietekmēt personas, kas iestājusies lietā, izvēli, tostarp izvēli, iespējams, reģistrēt apzīmējumu, kuru pēdējā minētā izmantoja jau ilgu laiku. Šajā ziņā tostarp no administratīvajiem lietas materiāliem ITSB izriet, ka viens no minētajiem sabiedrības dalībniekiem F. S. S. k-gs no 2000. līdz 2003. gada bija personas, kas iestājusies lietā, valdes priekšsēdētājs.
80

Turklāt pamatojumam jābūt atbilstošam attiecīgā akta būtībai un kontekstam, kādā tas ticis pieņemts. Pamatojuma prasība ir izvērtējama, ievērojot attiecīgās lietas apstākļus, it īpaši attiecīgā akta saturu, izvirzīto pamatu būtību un akta adresātu vai citu personu, kuras tas skar tieši un individuāli, interesi saņemt paskaidrojumus. Netiek prasīts, lai pamatojumā tiktu uzskaitīti visi atbilstošie faktiskie un tiesiskie apstākļi, jo jautājums par to, vai akta pamatojums ir pietiekams, ir jānovērtē, ņemot vērā ne tikai tā tekstu, bet arī tā kontekstu, kā arī visu juridisko noteikumu kopumu, kas regulē attiecīgo jomu. Nelabvēlīgs akts it īpaši ir pietiekami pamatots, ja tas ir pieņemts ieinteresētajai personai zināmos apstākļos un ļauj tai izprast pret to veiktā pasākuma apjomu (skat. iepriekš 10. punktā minēto 2009. gada 14. oktobra spriedumu lietā Bank Melli Iran/Padome, 82. punkts un tajā minētā judikatūra).
146

Pirmkārt, ir jāatgādina, ka, no vienas puses, šī sprieduma 115. punktā Vispārējā tiesa ir konstatējusi, ka Komisija ir kļūdaini pamatojusies uz motīvu, kas būtībā izriet no tā, ka visi apstrīdētajā lēmumā minētie uzņēmumi ir piedalījušies vienotā pārkāpumā, lai noteiktu “pārkāpuma smaguma koeficientu” un “papildu summas koeficientu” 15 % apmērā. No otras puses, kā ir norādīts šī sprieduma 121. punktā, tā tāpat ir konstatējusi, ka šie koeficienti atbilstoši skalai no 0 līdz 30 % “pārkāpuma smaguma koeficienta” gadījumā un no 15 % līdz 25 % “papildu summas koeficienta” gadījumā atbilst samērīguma principam.
27

Prasītāja nevar balstīties uz to, ka persona, kas iestājusies lietā, nav iebildusi pret to, ka strīdīgo apzīmējumu izmanto citas sabiedrības, nevis tās, kas minētas 1998. gada 10. aprīļa dokumentā. Šajā ziņā tāpat, kā to dara prasītāja prasību 33. punktā un kā tas izriet no tās ITSB iesniegtajiem dokumentiem, attiecīgā izmantošana notika personas, kas iestājusies lietā, ražoto preču tirdzniecībā. Šāda izmantošana ietilpst sadarbības starp personu, kas iestājusies lietā, un tās preču izplatītājiem loģikā, turklāt tas nenorāda ne uz kādu tādu atteikšanos no iepriekš 6. punkta otrajā ievilkumā attēlotā apzīmējuma, kas jebkurai citai personai ļautu iesniegt pieteikumu reģistrēt kā Kopienas preču zīmi šo apzīmējumu vai tā dominējošo elementu.
120

Šajā ziņā pierādījumi, kas jāsniedz Komisijai, lielā mērā ir atkarīgi no attiecīgā valsts pasākuma būtības. Konkrētāk, netieša rakstura valsts pasākuma esamība var tikt izsecināta no saskanīgu apstākļu kopuma, kuriem ir zināma ticamība un koherence un kuri izriet no atbilstošo valsts tiesību normu interpretācijas, proti, no kuriem var tikt izsecinātas juridiskās sekas, kuras izriet no saņēmēja uzņēmuma juridiskā statusa. Šajā ziņā, lai pierādītu, ka valsts ir piešķīrusi netiešu finanšu galvojumu, kas pēc definīcijas nav tieši paredzēts valsts tiesību aktos, uzņēmumam, kuram ir īpašs statuss, par atbilstošiem var tikt uzskatīti interpretatīvi ziņojumi un cirkulāri.
38

Šajā ziņā ir jānorāda, ka konkrētā sabiedrības daļa neuzskata, ka spirtotie dzērieni ir paredzēti tam, lai veldzētu. Turklāt, pat ja ir taisnība, ka vairāki bezalkoholiskie dzērieni ar augstu cukura līmeni nav veldzējoši, konkrētā sabiedrības daļa tos tomēr uzskatīs par veldzējošiem, it īpaši, kad tie tiek pasniegti auksti. Ņemot vērā alkohola patēriņa ietekmi uz veselību un intelektuālajām un fiziskajām spējām, vidusmēra patērētājs patērēs spirtotos dzērienus tikai laiku pa laikam to sniegtā baudījuma un garšas dēļ. Bezalkoholiskie dzērieni tieši pretēji parasti tiek patērēti, lai veldzētu slāpes, neskatoties uz to, ka vidusmēra patērētājs var tos izraudzīties atkarībā no to garšas. Katrā ziņā Apelāciju padome pamatoti uzskatīja, ka konkrētās sabiedrības daļas ieskatā alkohola sastāva esamība vai neesamība un atšķirība garšas ziņā starp spirtotajiem dzērieniem un bezalkoholiskajiem dzērieniem, ko aptver agrākās preču zīmes, ir noteicošā loma salīdzinājumā ar to kopējo funkcionālo uzdevumu un izmantošanu.
32

Jānorāda, kā to dara arī prasītāja, ka vērā ņemamā sabiedrības daļa atšķiras atkarībā no agrākās preču zīmes īpašnieka apgalvotā kaitējuma veida. Pirmkārt, gan preču zīmes atšķirtspēja, gan reputācija ir jāvērtē saistībā ar to, kā tās uztver konkrētā sabiedrības daļa, ko veido preču vai pakalpojumu, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta šī preču zīme, vidusmēra patērētājs, kas ir samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs. Tātad kaitējums, kas tiek nodarīts agrākās preču zīmes atšķirtspējai vai reputācijai, ir jāvērtē, ņemot vērā preču vai pakalpojumu, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta šī preču zīme, vidusmēra patērētāju, kas ir samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs. Otrkārt, attiecībā uz kaitējumu, kad negodīgi tiek gūts labums no agrākās preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas –, ciktāl tas, kas ir aizliegts, ir labums, ko no šīs preču zīmes gūst vēlākās preču zīmes īpašnieks, – minētā kaitējuma esamība ir jāvērtē, ņemot vērā preču vai pakalpojumu, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta vēlākā preču zīme, vidusmēra patērētāju, kas ir samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs (iepriekš 27. punktā minētais spriedums lietā Intel Corporation, 33.–36. punkts).
19

Šajā ziņā ir jānorāda, ka saskaņā ar Regulas Nr. 2200/96 15. panta 5. punkta pirmās daļas noteikumiem Savienības piešķirtā finansiālā palīdzība tiek aprēķināta, ņemot vērā “faktiskos izdevumus”, it īpaši saistībā ar darbības programmu finansēšanu no darbības fondiem. Tāpat saskaņā ar Regulas Nr. 1433/2003 18. panta 2. punkta c) apakšpunkta noteikumiem – pieteikumiem palīdzības saņemšanai, ko iesniegušas RO, ir jāpievieno pierādījumi, kas apliecina saistībā ar darbības programmu radušos izdevumus.
8

Lēmuma 2010/413 20. panta 1. punktā ir paredzēta vairāku kategoriju vienību naudas līdzekļu iesaldēšana. Šīs tiesību normas adresāti it īpaši ir “[..] personas un struktūras, kuras ir iesaistītas vai tieši saistītas ar atbalsta sniegšanu [kodolieroču izplatīšanā], vai personas vai struktūras, kuras darbojas to vārdā vai pēc to norādījumiem, vai struktūras, kas ir to īpašumā vai kontrolē, tostarp nelikumīgi, [..], kā uzskaitīts II pielikumā”.
35

Lēmuma 2010/413 4. pantā ir paredzēts: “1. Dalībvalstu valstspiederīgajiem vai no dalībvalstu teritorijas, vai izmantojot kuģus, vai gaisa kuģus, kas atrodas dalībvalstu jurisdikcijā, ir aizliegts pārdot, piegādāt vai nodot svarīgākās iekārtas un tehnoloģijas – neatkarīgi no to izcelsmes – šādiem turpmāk uzskaitītajiem svarīgākajiem naftas un dabasgāzes rūpniecības sektoriem Irānā vai Irānas vai Irānas īpašumā esošiem uzņēmumiem, kuri ir iesaistīti norādītajos sektoros ārpus Irānas: a) rafinēšana; b) sašķidrināta dabasgāze; c) izpēte; d) ražošana. Savienība veic vajadzīgos pasākumus, lai noteiktu atbilstīgus priekšmetus, uz kuriem attiecas šis noteikums. 2. Ir aizliegts uzņēmumiem Irānā, kuri ir iesaistīti 1. punktā uzskaitītajos svarīgākajos Irānas naftas un dabasgāzes rūpniecības sektoros, vai Irānas vai Irānas īpašumā esošiem uzņēmumiem, kuri minētajos sektoros ir iesaistīti ārpus Irānas, sniegt: a) tehnisku palīdzību vai apmācību un citus pakalpojumus saistībā ar svarīgākajām iekārtām un tehnoloģijām, kas noteiktas atbilstīgi 1. punktam; b) finansējumu vai finansiālu atbalstu, lai pārdotu, piegādātu, nodotu vai eksportētu svarīgākās iekārtas vai tehnoloģijas, kas noteiktas atbilstīgi 1. punktam, vai lai sniegtu ar to saistītu tehnisku palīdzību vai apmācību. 3. Ir aizliegts apzināti vai tīši piedalīties darbībās, kuru mērķis ir izvairīties no 1. un 2. punktā minētajiem aizliegumiem vai kuras izraisa tādas sekas.”
18

Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru sajaukšanas iespēja ir iespēja, ka sabiedrība varētu uzskatīt, ka attiecīgās preces vai pakalpojumi nāk no viena un tā paša uzņēmuma vai – attiecīgā gadījumā – no ekonomiski saistītiem uzņēmumiem. Saskaņā ar šo pašu judikatūru sajaukšanas iespēja ir jāvērtē visaptveroši, atbilstoši tam, kā konkrētā sabiedrības daļa uztver apzīmējumus un attiecīgās preces vai pakalpojumus, un ņemot vērā visus faktorus, kam ir nozīme konkrētajā lietā, it īpaši apzīmējumu līdzības un aptverto preču vai pakalpojumu līdzības savstarpējo saistību (skat. Vispārējās tiesas 2003. gada 9. jūlija spriedumu lietā T-162/01 Laboratorios RTB/ITSB - Giorgio Beverly Hills (“GIORGIO BEVERLY HILLS”), Recueil, II-2821. lpp., 30.–33. punkts un tajos minētā judikatūra).
No vienas puses, prasība atcelt, pirmkārt, Tiesas 2010. gada 9. februāra lēmumu par konsorcija, kurā ietilpst prasītāja, publiskā iepirkuma procedūrā ar atsauces numuru AO 008/2009, sauktu par “Atbalsts 1. un 2. līmeņa IT un telefona sistēmu, uzziņu centra lietotājiem un galalietotāju datoraparatūras pārvaldība”, iesniegtā piedāvājuma noraidīšanu, otrkārt, 2010. gada 5. marta lēmumu par minētā noraidījuma apstiprināšanu un, treškārt, lēmumu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu citam pretendentam, kā arī, no otras puses, prasība atlīdzināt kaitējumu, kas prasītājai esot nodarīts šo lēmumu dēļ
Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2011. gada 6. oktobra spriedums – Seven/ITSB – Seven for all mankind (“SEVEN FOR ALL MANKIND”)

(lieta T‑176/10)

Kopienas preču zīme – Iebildumu process – Kopienas vārdiskas preču zīmes “SEVEN FOR ALL MANKIND” reģistrācijas pieteikums – Agrākas Kopienas un starptautiskas grafiskas preču zīmes, kas ietver vārdisku elementu “seven” – Relatīvs atteikuma pamatojums – Apzīmējumu līdzība – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts

Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Relatīvi atteikuma pamatojumi – Agrākas preču zīmes, kas ir identiska vai līdzīga un reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, īpašnieka iebildumi – Sajaukšanas ar agrāku preču zīmi iespēja (Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) (sal. ar 50. un 55. punktu)

Priekšmets

Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2010. gada 28. janvāra lēmumu lietā R 1514/2008‑2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Seven SpA un Seven for all mankind LLC

Rezolutīvā daļa:

1) atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju otrās padomes 2010. gada 28. janvāra lēmumu lietā R 1514/2008‑2;

2) pārējā daļā prasību noraidīt;

3) ITSB atlīdzina Seven SpA tiesāšanās izdevumus tiesvedībā Vispārējā tiesā, kā arī izdevumus, kas tai ir radušies, izskatot lietu Apelāciju padomē;
No Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus [LESD 108.] panta piemērošanai, 1. panta d) punkta izriet, ka tas, ka individuāls atbalsts tiek piešķirts, neizslēdz to, ka pastāv shēma, pamatojoties uz kuru šis atbalsts tiek piešķirts.

Lai arī dalībvalstij ir plaša rīcības brīvība noteikt, ko tā uzskata par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu (VTNP), tomēr tas to neatbrīvo no pienākuma juridiski pietiekami pierādīt, ka šāds apmērs ir vajadzīgs un samērīgs salīdzinājumā ar sabiedriskā pakalpojuma faktiskajām vajadzībām. Pienākums pierādīt, ka VTNP ir definēts pietiekami skaidri, ir valsts iestādēm. Dalībvalsts sniegta pierādījuma, ka šie kritēriji ir izpildīti, neesamība vai to neievērošana var radīt acīmredzamu kļūdu vērtējumā, ko Komisijai ir pienākums ņemt vērā.

Ņemot vērā plašo rīcības brīvību, kas ir dalībvalstij attiecībā uz VTNP uzdevuma definēšanu un tā īstenošanas nosacījumiem, no vienas puses, un ierobežoto kontroles, kas attiecas tikai uz acīmredzamu kļūdu, apjomu, ko Komisija šajā sakarā ir tiesīga īstenot, no otras puses, – pārbaude, kas Vispārējai tiesai ir jāīsteno attiecībā uz Komisijas vērtējumu, šajā ziņā arī nevar pārsniegt tās pašas robežas un tādējādi šī pārbaude attiecas tikai uz to, vai Komisija ir pamatoti konstatējusi vai pamatoti noraidījusi acīmredzamas dalībvalsts kļūdas esamību.

(skat. 81., 82. un 98. punktu)