33

Kas attiecas konkrētāk uz ARBED, Komisija apstrīdētā lēmuma 458. un 460.–468. apsvērumā pārkāpuma inkriminēšanu šai sabiedrībai ir pamatojusi šādi: “458. Vispirms ir jānorāda, ka kopš [ARBED], Usinor un Aceralia koncentrācijas darījuma Arcelor grupas ietvaros 2001. gadā [..] [ARBED] vadītā grupa šobrīd vairs nepastāv tajā formā, kādā tā pastāvēja inkriminēto faktu rašanās laikā. [..] 460. Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru [2000. gada 16. novembra spriedums lietā C-286/98 P Stora Kopparbergs Bergslags/Komisija (Recueil, I-9925. lpp., 29. punkts)], ja mātes sabiedrībai pilnībā pieder tās meitas sabiedrības kapitāla daļas, Komisijai ir tiesības uzskatīt, ka mātes sabiedrībai ir bijusi izšķiroša ietekme pār tās meitas sabiedrības darbību. 461. Attiecībā uz materiāltiesiskajiem nosacījumiem, kas pamato šādu atbildības inkriminēšanu, vispirms ir jānorāda, ka tāpat kā [EKL] 81. panta 1. punktā paredzētais aizliegums, arī [EOTKL] 65. panta 1. punktā paredzētais aizliegums attiecas uz “uzņēmumiem”. No Pirmās instances tiesas judikatūras [skat. 1992. gada 10. marta spriedumu lietā T-11/89 Shell/Komisija, Recueil, II-757. lpp.] izriet, ka jēdziens “uzņēmums” [EKL] 81. panta izpratnē nozīmē saimniecisku vienību, kas sastāv no personālu, materiālu un nemateriālu elementu vienotas organizācijas ar mērķi ilgstoši veikt noteiktu saimniecisku darbību, un šī organizācija var būt atbildīga par šajā tiesību normā paredzēto pārkāpumu (skat. arī Tiesas spriedumu lietā 170/83 Hydrotherm, Recueil, 2999. lpp., 11. punkts, un Pirmās instances tiesas spriedumu lietā T-102/92 Viho/Komisija, Recueil, II-17. lpp., 50. punkts, kas apstiprināts ar Tiesas spriedumu lietā C-73/95 P Viho/Komisija, Recueil, I-5457. lpp., 15.–18. punkts). 462. Šajā gadījumā [TradeARBED] ir [ARBED] pilnībā piederoša meitas sabiedrība. Tiesas sēdē Pirmās instances tiesā lietā T-137/94 prasītāja advokāts precizēja, ka [TradeARBED] ir tirdzniecības sabiedrība, kas izplata melnās metalurģijas izstrādājumus, it īpaši [ARBED] ražotās tērauda sijas [..]. [ARBED] juridiskā adrese turklāt ir tāda pati kā [TradeARBED], un abām šīm sabiedrībām ir viens un tas pats telefonsakaru tīkls un faksa numurs. [TradeARBED] advokāts stādījās priekšā gan kā [ARBED], gan kā [TradeARBED] pārstāvis. Divi [ARBED] pārstāvji palīdzēja [TradeARBED] 1993. gada 11.–14. janvārī notikušajā administratīvajā uzklausīšanā [iepriekš minētais 1999. gada 11. marta spriedums lietā ARBED/Komisija, 96. un 97. punkts]. [TradeARBED] rīcība tērauda siju nozarē līdz ar to bija atkarīga no tā mātes sabiedrības — [ARBED]. Pārkāpumu izdarīšanas brīdī tērauda siju, kas ir šajā lietā izskatāmie izstrādājumi, ražošanas iekārtas piederēja [ARBED]. Līdz ar to nav šaubu, ka [ARBED] bija izšķiroša ietekme pār [TradeARBED]. 463. Savās atbildēs uz 2006. gada 8. marta paziņojumu par iebildumiem juridiskās personas, kas ir šī lēmuma adresātes, apgalvoja, ka Komisija nav pierādījusi [ARBED] līdzdalību, kas varētu pamatot soda piemērošanu šai sabiedrībai. Tās turklāt uzskata, ka, šajā lēmumā paredzot [TradeARBED] un [ARBED] sodīšanu, tiktu formulēti ar Komisijas [sākotnējā lēmumā] izdarītajiem secinājumiem “pilnīgi pretēji un nesavienojami” secinājumi. 464. Šajā sakarā pietiek atgādināt, ka tikai tas vien, ka [TradeARBED] ir tiešā un konkrētā veidā piedalījies attiecīgā pārkāpuma izdarīšanā, neizslēdz tā mātes sabiedrības, kurai ir izšķiroša ietekme pār šo sabiedrību, atbildību. Tāpat ir arī jānorāda, ka Komisija šajā lēmumā ir secinājusi, ka, kaut arī vienīgi [TradeARBED] ir tiešā veidā piedalījies šo pārkāpumu izdarīšanā, tomēr, kā Komisija jau ir norādījusi [sākotnējā lēmumā], tas nenozīmē, ka atbildība par [TradeARBED] rīcību nevar tikt inkriminēta [ARBED], ņemot vērā [ARBED] izšķirošo ietekmi pār šo sabiedrību. Tādēļ Komisijas secinājumi šajā lēmumā nekādā veidā nav pretrunā vai nesavienojami ar [sākotnējā lēmumā] paredzētajiem. 465. Juridiskās personas, kas ir šī lēmuma adresātes, turklāt uzskata, ka Komisija pārkāptu vienlīdzīgas attieksmes principu, ja, šajā lēmumā nosakot atbildību par pārkāpumu, līdzdalības pārkāpumā kritēriju —, kuru tā ir izmantojusi attiecībā uz uzņēmumiem, kas ir [sākotnējā lēmumā] sodītās aizliegtās vienošanās dalībnieki, — aizstātu ar mātes sabiedrības izšķirošās ietekmes kritēriju. 466. Šajā sakarā vispirms ir jānorāda, ka Komisija [sākotnējā lēmuma] 322. apsvērumā ir atzinusi: “Dažādos nolīgumos un saskaņotās darbībās ir piedalījies vienīgi TradeARBED. TradeARBED ir tirdzniecības uzņēmums, kurš izplata tērauda sijas savas mātes sabiedrības ARBED uzdevumā, saņemot par to komisijas naudu. Par sniegtajiem pakalpojumiem TradeARBED saņem nelielu daļu no attiecīgās preces pārdošanas cenas. Lai nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi, šis lēmums tiek adresēts [ARBED], kas ir ARBED grupā ietilpstoša sabiedrība, kas darbojas tērauda siju ražošanas nozarē, un kā attiecīgo preču apgrozījums ir ņemts vērā ARBED, nevis TradeARBED apgrozījums”. Attiecībā uz pārējiem [sākotnējā lēmumā] sodītajiem uzņēmumiem Komisija ir sadalījusi atbildību, izmantojot šādu kritēriju: “Gadījumā, kad iepriekš aprakstītajos pārkāpumos ir piedalījusies vairāk nekā viena grupā ietilpstoša sabiedrība, šī lēmuma adresāti ir ražošanas uzņēmumi, jo tieši šie uzņēmumi ir tie, kuri visvairāk ir ieinteresēti iepriekšējas informācijas par cenām un apjomu iegūšanā” [sākotnējā lēmuma 319. apsvērums). 467. No pastāvīgās judikatūras [Tiesas 1993. gada 31. marta spriedums apvienotajās lietās C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 un no C-125/85 līdz C-129/85 Ahlström Osakeyhtiö u.c./Komisija (Recueil, I-1307. lpp.) un spriedums lietā C-292/97 Karlsson u.c. (Recueil, I-2737. lpp., 39. punkts); Pirmās instances tiesas spriedums apvienotajās lietās T-228/99 un T-233/99 Westdeutsche Landesbank Girozentrale un Land Nordrhein-Westfalen/Komisija (Recueil, II-435. lpp., 272. punkts) un spriedums lietā T-351/02 Deutsche Bahn/Komisija (Krājums, II-1047. lpp.)] izriet, ka “vienlīdzīgas attieksmes princips aizliedz līdzīgas situācijas risināt atšķirīgi, radot atsevišķiem uzņēmējiem mazāk labvēlīgus apstākļus nekā citiem uzņēmējiem, ja vien šāda atšķirīga attieksme nav objektīvi pamatota”. 468. Šajā gadījumā nav nekādu šaubu par to, ka Komisija, nosakot uzņēmumus, kuriem ir inkriminējami attiecīgie pārkāpumi, ir atbilstoši vienlīdzīgas attieksmes principam piemērojusi objektīvu kritēriju, proti, tērauda siju nozarē darbojošos sabiedrību ražošanas uzņēmuma kritēriju. Tādējādi a contrario var norādīt, ka gadījumā, ja Komisija piemērotu naudas sodu, pamatojoties tikai uz tiešas līdzdalības kritēriju, un līdz ar to naudas soda apmēru aprēķinātu, ņemot vērā [TradeARBED] apgrozījumu, kas pretēji citiem uzņēmumiem, kuriem [sākotnējā lēmumā] piemērots sods, par saviem pakalpojumiem saņem tikai nelielu daļu no attiecīgās preces pārdošanas cenas, tiktu diskriminēti šie pēdējie minētie uzņēmumi. Uzņēmumi, kas ir šī lēmuma adresāti, līdz ar to nevar pamatoti atsaukties uz vienlīdzīgas attieksmes nenodrošināšanu attiecībā pret sodītajiem uzņēmumiem.”