ĢENERĀLADVOKĀTA MELHIORA VATELĒ [MELCHIOR WATHELET]

SECINĀJUMI,

sniegti 2016. gada 31. maijā ( 1 )

Lieta C‑72/15

Rosneft Oil Company OJSC

pret

Her Majesty’s Treasury,

Secretary of State for Business, Innovation and Skills,

The Financial Conduct Authority

(High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Divisional Court) (Augstākās tiesas (Anglija un Velsa) Queen’s Bench departamenta Tiesas nodaļa) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kopējā ārpolitika un drošības politika — Dažu Lēmuma 2014/512/KĀDP pantu un Regulas (ES) Nr. 883/2014 pantu spēkā esamība — Ierobežojoši pasākumi, ņemot vērā Krievijas Federācijas darbību, kas destabilizē situāciju Ukrainā”

I – Ievads

1. Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz Padomes 2014. gada 31. jūlija Lēmuma 2014/512/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā ( 2 ) (turpmāk tekstā – “Lēmums 2014/512”), un Padomes 2014. gada 31. jūlija Regulas (ES) Nr. 833/2014 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā ( 3 ) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 833/2014”), spēkā esamību un interpretāciju.

2. Šis ir ļoti svarīgs lūgums, jo tā sakarā Tiesai būs jālemj par tās kompetenci pārbaudīt spēkā esamību un prejudiciālā nolēmuma ietvaros interpretēt Savienības pieņemtos aktus kopējās ārpolitikas un drošības politikas jomā (turpmāk tekstā – “KĀDP”), lai gan LES 24. panta 1. punkta otrās daļas pēdējā teikumā un LESD 275. pantā, šķiet, šāda iespēja ir izslēgta.

3. Tādējādi šī lieta sniedz Tiesai iespēju identificēt aktus, kas atbilstīgi tās Atzinuma 2/13 (EU:C:2014:2454) 252. punktam “saskaņā ar šobrīd spēkā esošajām Savienības tiesībām [..] nav pakļauti pārbaudei Tiesā”.

II – Atbilstošās tiesību normas

A – Līgums par Eiropas Savienību

4. Līguma par Eiropas Savienību III sadaļas “Noteikumi attiecībā uz Savienības iestādēm” 19. panta 1. punktā ir noteikts: “Eiropas Savienības Tiesas sastāvā ir Tiesa, Vispārējā tiesa un specializētās tiesas. Tā nodrošina, ka tiek ievērots tiesiskums Līgumu interpretēšanā un piemērošanā. Dalībvalstis nodrošina tiesību aizsardzības līdzekļus, kas ir pietiekami efektīvi tiesiskās aizsardzības nodrošināšanai jomās, uz kurām attiecas Savienības tiesības.”

5. Līguma par Eiropas Savienību V sadaļas “Vispārīgi noteikumi par Savienības ārējo darbību un īpaši noteikumi par kopējo ārpolitiku un drošības politiku” 1. nodaļas “Vispārīgi noteikumi par Savienības ārējo darbību” 21. panta 1. punkta pirmajā daļā ir paredzēts: “Savienības starptautiskās darbības virzītājspēks ir principi, kuri ir iedvesmojuši tās izveidi, attīstību un paplašināšanos un kurus tā tiecas veicināt visā pasaulē, proti, demokrātija, tiesiskums, universāls un nedalāms cilvēktiesību un pamatbrīvību princips, cilvēka cieņas neaizskaramība, vienlīdzības un solidaritātes princips, kā arī Apvienoto Nāciju Organizācijas Statūtu un starptautisko tiesību ievērošana.”

6. 2. nodaļā “Īpaši noteikumi par kopējo ārpolitiku un drošības politiku”, kas arī ir tajā pašā Līguma sadaļā, ir noteikts: “1. iedaļa Kopīgi noteikumi 23. pants Saskaņā ar šo nodaļu Savienības starptautiskās darbības virzītājspēks ir 1. nodaļā izklāstītie principi, Savienība tiecas sasniegt tur minētos mērķus un rīkojas saskaņā ar tur izklāstītajiem vispārīgiem noteikumiem. 24. pants 1. Savienības kompetence [KĀDP] jautājumos attiecas uz visām ārpolitikas jomām un visiem jautājumiem saistībā ar Savienības drošību, tostarp pakāpenisku kopējas aizsardzības politikas izstrādi, kam var sekot kopējas aizsardzības izveide. Uz [KĀDP] attiecas īpaši noteikumi un procedūras. To nosaka un īsteno Eiropadome un Padome ar vienprātīgu lēmumu, izņemot gadījumus, ja Līgumos paredzēts citādi. Leģislatīvu aktu pieņemšana nav paredzēta. Kopējo ārpolitiku un drošības politiku atbilstīgi Līgumiem īsteno Savienības Augstais pārstāvis ārlietās un drošības politikas jautājumos un dalībvalstis. Eiropas Parlamenta un Komisijas īpašā loma šajā jomā ir noteikta Līgumos. Eiropas Savienības Tiesai nav kompetences attiecībā uz šiem noteikumiem, izņemot tās kompetenci pārraudzīt atbilstību šā Līguma 40. pantam un izskatīt dažu lēmumu likumību, kā paredzēts Līguma par Eiropas Savienības darbību 275. panta otrajā daļā. [..] 3. Uzticības un savstarpējas solidaritātes garā dalībvalstis aktīvi un konsekventi atbalsta Savienības ārpolitiku un drošības politiku un ievēro Savienības darbību šajā jomā. Dalībvalstis sadarbojas, lai stiprinātu un attīstītu savstarpēju politisku solidaritāti. Tās atturas no jebkādas rīcības, kas ir pretrunā Savienības interesēm vai varētu liegt tai būt iedarbīgam, vienotam spēkam starptautiskās attiecībās. [..] 29. pants Padome pieņem lēmumus, kuros nosaka Savienības attieksmi īpašos ģeogrāfiskos vai tematiskos jautājumos. Dalībvalstis nodrošina savas politikas saskaņu ar Savienības nostāju. [..] 40. pants Kopējās ārpolitikas un drošības politikas īstenošana neietekmē iestāžu veikto procedūru un iestādēm piešķirto pilnvaru piemērošanu, kas paredzētas Līgumos, lai īstenotu Savienības kompetenci, kas minēta [LESD] 3. līdz 6. pantā. Tāpat arī to politiku īstenošana, kas minēta šajos pantos, neietekmē iestāžu veikto procedūru un iestādēm piešķirto pilnvaru piemērošanu, kas Līgumos noteiktas Savienības kompetences īstenošanai saskaņā ar šo nodaļu. [..]”

B – Līgums par Eiropas Savienības darbību

7. LESD Piektās daļas “Savienības ārējā darbība” I sadaļā “Vispārīgi noteikumi attiecībā uz Savienības ārējo darbību” ir noteikts: “205. pants Saskaņā ar šo daļu Savienības starptautiskās darbības virzītājspēks ir [LES] V sadaļas 1. nodaļā izklāstītie principi, Savienība tiecas sasniegt tur minētos mērķus un rīkojas saskaņā ar tur izklāstītajiem vispārīgiem noteikumiem.”

8. Šīs pašas LESD daļas IV sadaļā “Ierobežojoši pasākumi” ir noteikts: “215. pants 1. Ja kādā lēmumā, kas pieņemts saskaņā ar [LES] V sadaļas 2. nodaļu, ir paredzēts daļēji vai pilnīgi pārtraukt vai mazināt ekonomikas un finanšu sakarus ar vienu vai vairākām trešām valstīm, Padome ar kvalificētu balsu vairākumu pēc Savienības Augstā pārstāvja ārlietās un drošības politikas jautājumos un Komisijas kopēja priekšlikuma paredz nepieciešamos pasākumus. Par to tā informē Eiropas Parlamentu. 2. Ja tas paredzēts kādā lēmumā, kas pieņemts saskaņā ar [LES] V sadaļas 2. nodaļu, Padome saskaņā ar 1. punktā paredzēto procedūru var pieņemt ierobežojošus pasākumus attiecībā uz fiziskām vai juridiskām personām un nevalstiskām grupām vai struktūrām. 3. Tiesību akti, kas minēti šajā pantā, ietver nepieciešamos noteikumus par tiesiskām garantijām.”

9. LESD Sestās daļas “Noteikumi par iestādēm un finanšu noteikumi” I sadaļas “Noteikumi par iestādēm” 1. nodaļas “Iestādes” 5. iedaļas “Eiropas Savienības Tiesa” 275. pantā ir noteikts: “Eiropas Savienības Tiesai nav kompetences attiecībā uz noteikumiem par [KĀDP], kā arī attiecībā uz tiesību aktiem, kas pieņemti saistībā ar noteikumiem par kopējo ārpolitiku un drošības politiku. Tiesas kompetencē tomēr ir pārraudzīt [LES] 40. panta piemērošanu un izlemt lietas, kuras ierosinātas saskaņā ar 263. panta ceturtajā daļā paredzētajiem nosacījumiem par lēmumu likumību, kuri paredz ierobežojošus pasākumus pret fiziskām vai juridiskām personām un kurus pieņēmusi Padome, pamatojoties uz [LES] V sadaļas 2. nodaļu.”

C – Partnerības un sadarbības nolīgums

10. Partnerības un sadarbības nolīgums, ar ko izveido partnerību starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Krievijas Federāciju, no otras puses, kas parakstīts Korfu 1994. gada 24. jūnijā ( 4 ) (turpmāk tekstā – “Partnerības nolīgums”), III sadaļā “Preču tirdzniecība” ir noteikts: “10. pants 1. Puses viena otrai piešķir vispārēju vislielākās labvēlības režīmu, kas aprakstīts VVTT I panta 1. punktā. 2. Šā panta 1. punkta noteikumi neattiecas uz: a) priekšrocībām, kas piešķirtas blakus esošām valstīm, lai atvieglotu pierobežas pārvadājumus; b) priekšrocībām, kas piešķirtas nolūkā radīt muitas savienību vai brīvās tirdzniecības zonu vai saistībā ar šādas savienības vai zonas radīšanu; terminiem “muitas savienība” un “brīvās tirdzniecības zona” ir tāda pati nozīme kā tiem, kas aprakstīti VVTT XXIV panta 8. punktā vai kas radīti saskaņā ar VVTT šā paša panta 10. punktā norādīto procedūru; c) priekšrocībām, kas piešķirtas konkrētām valstīm saskaņā ar VVTT un citiem starptautiskiem līgumiem par labu jaunattīstības valstīm. [..] 12. pants 1. Puses vienojas, ka tranzīta brīvības princips ir šā Nolīguma mērķu sasniegšanas būtisks priekšnoteikums. Šajā sakarā Puses savā teritorijā nodrošina to preču brīvu tranzītu, kuru izcelsme ir otras Puses muitas teritorijā vai kas paredzētas otras Puses muitas teritorijai. 2. Puses savstarpēji piemēro VVTT V panta 2., 3., 4. un 5. punktā aprakstītos noteikumus. [..] 19. pants Nolīgums neliedz piemērot ievešanas, izvešanas vai tranzīta aizliegumus vai ierobežojumus, kas pamatoti ar tikumības, sabiedriskās kārtības vai valsts drošības apsvērumiem; cilvēku, dzīvnieku vai augu dzīvības un veselības aizsardzību; dabas resursu aizsardzības apsvērumiem; valsts māksliniecisko, vēsturisko vai arheoloģisko vērtību aizsardzību, kā arī intelektuālā, rūpnieciskā un komerciālā īpašuma aizsardzības apsvērumiem vai noteikumiem par zeltu un sudrabu. Šādus aizliegumus vai ierobežojumus tomēr nedrīkst piemērot Pušu tirdzniecībā kā patvaļīgas diskriminācijas vai slēptas ierobežošanas līdzekļus.”

11. Šā nolīguma IV sadaļas “Noteikumi par uzņēmējdarbību un ieguldījumiem” III nodaļas “Pārrobežu pakalpojumu sniegšana” 36. pantā ir noteikts: “Attiecībā uz šā Nolīguma 5. pielikumā minētajām nozarēm Puses viena otrai piešķir ne mazāk labvēlīgu režīmu kā to, kas piešķirts jebkurai trešai valstij saistībā ar nosacījumiem, kas skar pārrobežu pakalpojumu sniegšanu, ko veic Kopienas vai Krievijas uzņēmējsabiedrības attiecīgi Krievijas vai Kopienas teritorijā saskaņā ar katrā Pusē piemērojamiem tiesību aktiem un noteikumiem.”

12. Minētā nolīguma V sadaļas “Maksājumi un kapitāls” 52. pantā ir noteikts: “[..] 2. Nodrošina brīvu kapitāla apriti starp Kopienas un Krievijas rezidentiem, izmantojot tiešus ieguldījumus uzņēmējsabiedrībās, kas izveidotas saskaņā ar uzņēmējas valsts normatīvajiem aktiem, un ieguldījumus, kuri veikti saskaņā ar IV sadaļas II nodaļas noteikumiem, un šo ieguldījumu, ieskaitot visus kompensācijas maksājumus, kuru iemesls ir tādi pasākumi kā ekspropriācija, nacionalizācija vai līdzīgi pasākumi, un visas peļņas, ko rada šie ieguldījumi, pārskaitīšanu uz ārvalstīm. [..] 5. Neskarot 6. un 7. punktu, pēc piecu gadu pārejas posma no šā Nolīguma stāšanās spēkā Puses neievieš nekādus jaunus ierobežojumus kapitāla apritei un attiecīgiem kārtējiem maksājumiem starp Kopienas un Krievijas rezidentiem un nepadara esošo kārtību stingrāku. Tomēr ierobežojumu ieviešana pārejas posmā, kas minēts šā punkta pirmajā teikumā, neskar Pušu tiesības un pienākumus saskaņā ar šā panta 2., 3., 4. un 9. punktu. [..] 9. Puses piešķir viena otrai vislielākās labvēlības režīmu attiecībā uz kārtējo maksājumu un kapitāla aprites brīvību un attiecībā uz maksāšanas metodēm.”

13. Šā paša nolīguma XI sadaļas “Institucionāli, vispārīgi un nobeiguma noteikumi” 99. pantā ir noteikts: “Šis Nolīgums nekādi neliedz Pusēm veikt pasākumus, 1) ko tās uzskata par vajadzīgiem, lai aizsargātu savas drošības intereses: [..] d) nopietnu iekšēju nemieru gadījumā, kas traucētu uzturēt kārtību un likumību, kara laikā vai nopietna starptautiska saspīlējuma laikā, kas rada kara draudus, vai arī, lai pildītu pienākumus, ko tā uzņēmusies, lai uzturētu mieru un starptautisku drošību; [..].”

D – Lēmums 2014/512

14. Šādas Lēmuma 2014/512 tiesību normas ir šā lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu jautājumu priekšmets: “1. pants [..] 2. Ir aizliegts tieši vai netieši pirkt vai pārdot obligācijas, kapitāla vērtspapīrus vai līdzīgus finanšu instrumentus, tieši vai netieši sniegt ar tiem saistītus ieguldījumu pakalpojumus vai palīdzēt tos emitēt vai veikt jebkādus citus darījumus ar tiem, kuru termiņš pārsniedz 30 dienas un kurus pēc 2014. gada 12. septembra emitē: [..] b) vienības, kuras veic uzņēmējdarbību Krievijā un kuras 2014. gada 12. septembrī atrodas valsts kontrolē vai kurām vairāk nekā 50 % daļu ir valsts īpašumā, un kuru kopējie aktīvi tiek lēsti vairāk nekā 1 triljona Krievijas rubļu vērtībā, un kuru aplēstie ieņēmumi vismaz 50 % apmērā rodas no jēlnaftas vai naftas produktu tirdzniecības vai transportēšanas, kā uzskaitīts III pielikumā [proti, Rosneft, Transneft un Gazprom Neft]; c) jebkura juridiska persona, vienība vai struktūra, kura veic uzņēmējdarbību ārpus Savienības un kurai vairāk nekā 50 % daļu ir [..] b) apakšpunktā minētas vienības īpašumā; vai d) jebkura juridiska persona, vienība vai struktūra, kas rīkojas tādas vienības vārdā vai uzdevumā, kas pieder c) apakšpunktā minētajai kategorijai vai ir uzskaitīta [..] III pielikumā [proti, Rosneft, Transneft un Gazprom Neft]. 3. Ir aizliegts tieši vai netieši veidot jebkādus mehānismus tādu jaunu aizdevumu vai kredītu izsniegšanai, kuru termiņš pārsniedz 30 dienas un kurus pēc 2014. gada 12. septembra izsniedz jebkurai 1. vai 2. punktā minētai juridiskai personai, vienībai vai struktūrai, izņemot aizdevumus vai kredītus, kuru konkrētais un dokumentētais mērķis ir sniegt tiešu vai netiešu finansējumu neaizliegtam preču importam vai eksportam un nefinanšu pakalpojumiem starp Savienību un Krieviju, un jebkuru citu trešo valsti, vai aizdevumus, kuru konkrētais un dokumentētais mērķis ir sniegt ārkārtas finansējumu, lai izpildītu maksātspējas un likviditātes kritērijus, juridiskām personām, kuras veic uzņēmējdarbību Savienībā un īpašumtiesības uz kurām vairāk nekā 50 % apmērā pieder I pielikumā uzskaitītai vienībai, vai piedalīties šādos mehānismos [proti, Sberbank, VTB Bank, Gazprombank, Vnesheconombank un Rosselkhozbank]. [..] 4. pants 1. Dalībvalstu valstspiederīgie vai no dalībvalstu teritorijām, vai izmantojot dalībvalstu jurisdikcijā esošus kuģus vai gaisa kuģus, ar eksportētājas dalībvalsts kompetentās iestādes iepriekšēju atļauju veic tāda konkrēta aprīkojuma tiešu vai netiešu pārdošanu, piegādi, nodošanu vai eksportu, kurš Krievijā, tostarp tās ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā un kontinentālajā šelfā, ir derīgs izmantošanai šādās izpētes un ieguves projektu kategorijās: a) naftas izpēte un ieguve ūdeņos, kas ir dziļāki par 150 metriem; b) naftas izpēte un ieguve piekrastes apgabalā uz ziemeļiem no polārā loka; c) projekti, kam ir potenciāls iegūt naftu no resursiem, kuri atrodas slānekļa veidojumos, izmantojot hidraulisku šķelšanu; tas neattiecas uz izpēti un ieguvi no slānekļa veidojumiem, lai atklātu atradnes, kas nav slāneklis, vai iegūtu tajās naftu. Savienība veic vajadzīgos pasākumus, lai noteiktu atbilstīgos priekšmetus, uz kuriem ir jāattiecas šim punktam. 2. Arī: a) tehnisku palīdzību vai citus pakalpojumus, kas saistīti ar 1. punktā minētajām iekārtām; b) finansējumu vai finansiālu palīdzību 1. punktā jebkādai minēto svarīgo iekārtu pārdošanai, piegādei, nodošanai vai eksportam vai ar to saistītas tehniskas palīdzības vai apmācības sniegšanai nodrošina tikai ar eksportētājas dalībvalsts kompetentās iestādes iepriekšēju atļauju. 3. Dalībvalstu kompetentās iestādes nepiešķir atļauju aprīkojuma pārdošanai, piegādei, nodošanai vai eksportam vai pakalpojumu sniegšanai, kā minēts 1. un 2. punktā, ja tās konstatē, ka attiecīgā pārdošana, piegāde, nodošana vai eksports vai attiecīgā pakalpojuma sniegšana ir paredzēta vienai no 1. punktā paredzētajām izpētes un ieguves kategorijām. 4. Panta 3. punkts neskar pirms 2014. gada 1. augusta noslēgtu līgumu vai papildu līgumu, kas vajadzīgi šādu līgumu izpildei, izpildi. 5. Var tikt piešķirta atļauja, ja iekārtu pārdošana, piegāde, nodošana vai eksports vai pakalpojumu sniegšana, kā minēts 1. un 2. punktā, ir nepieciešama tam, lai steidzami novērstu notikumu, kas var nopietni un ievērojami ietekmēt cilvēku veselību un drošību vai vidi, vai steidzami mazinātu tā sekas. Pienācīgi pamatot[o]s ārkārtas gadījumos pārdošanu, piegādi, nodošanu vai eksportu vai pakalpojumu sniegšanu, kā minēts 1. un 2. punktā, var veikt bez iepriekšējas atļaujas ar noteikumu, ka eksportētājs piecu darbdienu laikā pēc tam, kad ir notikusi pārdošana, piegāde, nodošana vai eksports vai sniegti pakalpojumi, informē kompetento iestādi, sniedzot bez iepriekšējas atļaujas veiktās pārdošanas, piegādes, nodošanas vai eksporta, vai pakalpojumu sniegšanas attiecīgā pamatojuma detalizētu izklāstu. 4.a pants 1. Dalībvalstu valstspiederīgajiem vai no dalībvalstu teritorijām, vai izmantojot to jurisdikcijā esošus kuģus vai gaisa kuģus, aizliegts tieši vai netieši sniegt saistītus pakalpojumus, kas Krievijā, tostarp tās ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā un kontinentālajā šelfā, ir nepieciešami šādu izpētes un ieguves projektu kategorijās: a) naftas izpēte un ieguve ūdeņos, kas ir dziļāki par 150 metriem; b) naftas izpēte un ieguve piekrastes apgabalā uz ziemeļiem no polārā loka; c) projekti, kam ir potenciāls iegūt naftu no resursiem, kuri atrodas slānekļa veidojumos, izmantojot hidraulisku šķelšanu; tas neattiecas uz izpēti un ieguvi no slānekļa veidojumiem, lai atklātu atradnes, kas nav slāneklis, vai iegūtu tajās naftu. 2. Šā panta 1. punktā noteiktais aizliegums neskar tādu līgumu vai pamatnolīgumu izpildi, kas noslēgti pirms 2014. gada 12. septembra, vai papildu līgumus, kas vajadzīgi šādu līgumu izpildei. 3. Šā panta 1. punktā noteikto aizliegumu nepiemēro, ja attiecīgie pakalpojumi ir vajadzīgi, lai steidzami novērstu notikumu, kas var nopietni un ievērojami ietekmēt cilvēku veselību un drošību vai vidi, vai mazinātu tā sekas. [..] 7. pants 1. Prasības saistībā ar jebkādu līgumu vai darījumu, kura izpildi tieši vai netieši, pilnīgi vai daļēji ietekmē pasākumi, kas piemēroti saskaņā ar šo lēmumu, tostarp prasības par atlīdzinājuma saņemšanu vai citas šāda veida prasības, piemēram, prasības par kompensāciju vai garantijas nodrošinātas prasības, jo īpaši prasības pagarināt vai samaksāt jebkura veida obligāciju, garantiju vai atlīdzību, sevišķi finanšu garantiju vai finanšu atlīdzību, neizpilda, ja tās iesniedz: a) vienības, kas minētas 1. panta 1. punkta b) vai c) apakšpunktā vai 1. panta 2. punkta c) vai d) apakšpunktā vai uzskaitītas [..] III [..] pielikumā; b) jebkura cita Krievijas persona, vienība vai struktūra; vai c) jebkura persona, vienība vai struktūra, kas darbojas ar kādas no šā punkta a) vai b) apakšpunktā minētas personas, vienības vai struktūras starpniecību vai tās vārdā. 2. Jebkurā tiesvedībā par prasības izpildi pienākums pierādīt, ka prasības apmierināšanu neaizliedz 1. punkts, piekrīt tai personai, kas pieprasa šīs prasības izpildi. 3. Šis pants neskar 1. punktā minēto personu, vienību un struktūru tiesības vērsties tiesā, lai izskatītu līgumsaistību neizpildes likumību saskaņā ar šo lēmumu. [..]”

E – Regula Nr. 833/2014

15. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz šādām Regulas Nr. 833/2014 tiesību normām: “3. pants 1. Lai jebkurai fiziskai vai juridiskai personai, vienībai vai struktūrai Krievijā, tostarp tās ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā un kontinentālajā šelfā, vai jebkuras citas valsts fiziskai vai juridiskai personai, vienībai vai struktūrai, ja attiecīgās iekārtas ir paredzēts izmantot Krievijā, tostarp tās ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā un kontinentālajā šelfā, tieši vai netieši pārdotu, piegādātu, nodotu vai eksportētu II pielikumā uzskaitītās iekārtas neatkarīgi no tā, vai tās ir vai nav Savienības izcelsmes iekārtas, ir vajadzīga iepriekšēja atļauja. 2. Attiecībā uz visu veidu pārdošanu, piegādi, nodošanu vai eksportu, kam saskaņā ar šo pantu vajadzīga atļauja, minēto atļauju piešķir kompetentās iestādes dalībvalstī, kurā eksportētājs veic uzņēmējdarbību, un tā atbilst sīki izstrādātajiem noteikumiem, kas paredzēti Regulas (EK) Nr. 428/2009 11. pantā. Atļauja ir derīga visā Savienībā. 3. Regulas II pielikumā iekļauj konkrētas iekārtas, kas piemērotas šādu kategoriju izpētes un ieguves projektiem Krievijā, tostarp tās ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā un kontinentālajā šelfā: a) naftas izpēte un ieguve ūdeņos, kas dziļāki par 150 metriem; b) naftas izpēte un ieguve piekrastes apgabalā uz ziemeļiem no polārā loka; vai c) projekti, kam ir potenciāls iegūt naftu no resursiem, kuri atrodas slānekļa veidojumos, izmantojot hidraulisku šķelšanu; tas neattiecas uz izpēti un ieguvi no slānekļa veidojumiem, lai atklātu atradnes, kas nav slāneklis, vai iegūtu tajās naftu. 4. Eksportētāji kompetentajām iestādēm iesniedz visu atbilstīgo informāciju, kas vajadzīga pieteikumam eksporta atļaujas saņemšanai. 5. Kompetentās iestādes neizsniedz atļaujas II pielikumā ietverto iekārtu visu veidu pārdošanai, piegādei, nodošanai vai eksportam, ja tām ir pamatots iemesls secināt, ka minēto iekārtu pārdošana, piegāde, nodošana vai eksports ir paredzēts kādam 3. punktā minētajam izpētes un ieguves projektu veidam. Tomēr kompetentās iestādes var piešķirt atļauju, ja pārdošana, piegāde, nodošana vai eksports attiecas uz tādu saistību izpildi, ko nosaka līgums, kurš noslēgts pirms 2014. gada 1. augusta, vai šāda līguma izpildei nepieciešamie papildu līgumi. Kompetentās iestādes var arī piešķirt atļauju, ja iekārtu pārdošana, piegāde, nodošana vai eksports ir nepieciešams tam, lai steidzami novērstu notikumu, kas var nopietni un ievērojami ietekmēt cilvēku veselību un drošību vai vidi, vai steidzami mazinātu tā sekas. Pienācīgi pamatot[o]s ārkārtas gadījumos pārdošanu, piegādi, nodošanu vai eksportu var veikt bez iepriekšējas atļaujas ar noteikumu, ka eksportētājs piecu darbdienu laikā pēc tam, kad ir notikusi pārdošana, piegāde, nodošana vai eksports, informē kompetento iestādi, sniedzot bez iepriekšējas atļaujas veiktās pārdošanas, piegādes, nodošanas vai eksporta attiecīgā pamatojuma detalizētu izklāstu. 6. Ievērojot 5. punktā izklāstītos nosacījumus, kompetentās iestādes var anulēt, apturēt, grozīt vai atcelt eksporta atļauju, kuru tās ir izsniegušas. 7. Ja kompetentā iestāde eksporta atļauju nepiešķir vai saskaņā ar 5. vai 6. punktu to anulē, aptur, būtiski ierobežo vai atceļ, attiecīgā dalībvalsts par to informē pārējās dalībvalstis un Komisiju un sniedz tām attiecīgo informāciju, vienlaikus ievērojot noteikumus par šādas informācijas konfidencialitāti, kas paredzēti Padomes Regulā (EK) Nr. 515/97. 8. Pirms dalībvalsts saskaņā ar 5. punktu piešķir atļauju darījumam, kas pēc būtības ir identisks citam darījumam, uz ko attiecas joprojām spēkā esošs atteikums, kuru saskaņā ar 6. un 7. punktu izdevusi cita dalībvalsts vai citas dalībvalstis, tā vispirms apspriežas ar dalībvalsti vai dalībvalstīm, kas izdevušas šo atteikumu. Ja pēc minētajām apspriedēm attiecīgā dalībvalsts nolemj piešķirt atļauju, tā informē par to citas dalībvalstis un Komisiju, sniedzot visu informāciju, kas vajadzīga, lai šo lēmumu paskaidrotu. 3.a pants 1. Ir aizliegts tieši vai netieši sniegt šādus saistītos pakalpojumus, kas vajadzīgi šādu kategoriju izpētes un ieguves projektiem Krievijā, tostarp tās ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā un kontinentālajā šelfā: a) naftas izpēte un ieguve ūdeņos, kas ir dziļāki par 150 metriem; b) naftas izpēte un ieguve piekrastes apgabalā uz ziemeļiem no polārā loka; vai c) projekti, kam ir potenciāls iegūt naftu no resursiem, kuri atrodas slānekļa veidojumos, izmantojot hidraulisku šķelšanu; tas neattiecas uz izpēti un ieguvi no slānekļa veidojumiem, lai atklātu atradnes, kas nav slāneklis, vai iegūtu tajās naftu. Šajā punktā saistītie pakalpojumi ir: i) urbšana; ii) urbumu testēšana; iii) reģistrācijas un pabeigšanas pakalpojumi; iv) specializētu peldošo iekārtu piegāde. 2. Šā panta 1. punktā noteiktie aizliegumi neskar to saistību izpildi, ko nosaka līgums vai pamatnolīgums, kurš noslēgts pirms 2014. gada 12. septembra, vai papildu līgumi, kuri ir nepieciešami šāda līguma izpildei. 3. Šā panta 1. punktā noteikto aizliegumu nepiemēro, ja attiecīgie pakalpojumi ir nepieciešami, lai steidzami novērstu notikumu, kam var būt nopietna un būtiska ietekme uz cilvēku veselību un drošību vai vidi, vai mazinātu tā sekas. Pakalpojumu sniedzējs informē kompetento iestādi piecu darbdienu laikā par jebkuru saskaņā ar šo punktu veiktu darbību, sniedzot bez iepriekšējas atļaujas veiktās pārdošanas, piegādes, nodošanas vai eksporta attiecīgā pamatojuma detalizētu izklāstu. 4. pants [..] 3. Ir jāsaņem attiecīgās kompetentās iestādes atļauja, lai sniegtu šādus pakalpojumus: a) lai jebkurai fiziskai vai juridiskai personai, vienībai vai struktūrai Krievijā, tostarp tās ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā un kontinentālajā šelfā, vai, ja šāda palīdzība attiecas uz iekārtām, ko paredzēts izmantot Krievijā, tostarp tās ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā un kontinentālajā šelfā, – jebkurai personai, vienībai vai struktūrai jebkurā citā valstī tieši vai netieši sniegtu tehnisku palīdzību vai starpniecības pakalpojumus saistībā ar II pielikumā uzskaitītajām iekārtām, kā arī saistībā ar minēto iekārtu nodrošināšanu, ražošanu, uzturēšanu un izmantošanu; b) lai jebkurai fiziskai vai juridiskai personai, vienībai vai struktūrai Krievijā, tostarp tās ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā un kontinentālajā šelfā, vai, ja šāda palīdzība attiecas uz iekārtam, ko paredzēts izmantot Krievijā, tostarp tās ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā un kontinentālajā šelfā, – jebkurai personai, vienībai vai struktūrai jebkurā citā valstī tieši vai netieši piešķirtu finansējumu vai finanšu palīdzību saistībā ar II pielikumā minētajām iekārtām, tostarp jo īpaši dotācijas, aizdevumus un eksporta kredītu apdrošināšanu jebkādai minēto iekārtu pārdošanai, piegādei, nodošanai vai eksportēšanai, vai jebkādai ar to saistītas tehniskas palīdzības sniegšanai. Pienācīgi pamatotos ārkārtas gadījumos, kas minēti 3. panta 5. punktā, šajā punktā minētos pakalpojumus var veikt bez iepriekšējas atļaujas ar nosacījumu, ka pakalpojumu sniedzējs piecu darbdienu laikā pēc tam, kad ir notikusi pakalpojumu sniegšana, informē kompetento iestādi. 4. Ja atļaujas ir pieprasītas saskaņā ar šā panta 3. punktu, mutatis mutandis piemēro 3. pantu un jo īpaši tā 2. un 5. punktu. 5. pants [..] 2. Ir aizliegts tieši vai netieši pirkt, pārdot, sniegt ieguldījumu pakalpojumus vai pakalpojumus saistībā ar emisiju vai veikt citus darījumus ar pārvedamiem vērtspapīriem un naudas tirgu instrumentiem, kuru termiņš pārsniedz 30 dienas un kurus pēc 2014. gada 12. septembra emitē: [..] b) juridiska persona, vienība vai struktūra, kura veic uzņēmējdarbību Krievijā, kura ir valsts kontrolē vai kurai vairāk nekā 50 % daļu ir valsts īpašumā, un kuras kopējie aktīvi tiek lēsti vairāk nekā 1 triljona Krievijas rubļu vērtībā un vismaz 50 % no tās aplēstajiem ieņēmumiem rodas no jēlnaftas vai naftas produktu pārdošanas vai transportēšanas, kā uzskaitīts VI pielikumā [proti, Rosneft, Transneft, Gazprom Neft]; c) juridiska persona, vienība vai struktūra, kura veic uzņēmējdarbību ārpus Savienības un kurai vairāk nekā 50 % īpašuma daļu tieši vai netieši ir šā punkta a) vai b) apakšpunktā uzskaitītas vienības īpašumā; vai d) juridiska persona, vienība vai struktūra, kas darbojas kādas šā punkta a), b) vai c) apakšpunktā minētas vienības vārdā vai pēc tās rīkojuma. 3. Ir aizliegts tieši vai netieši veidot jebkādus mehānismus tādu jaunu aizdevumu vai kredītu izsniegšanai, kuru termiņš pārsniedz 30 dienas un kurus pēc 2014. gada 12. septembra izsniedz jebkurai 1. vai 2. punktā minētai juridiskai personai, vienībai vai struktūrai, vai piedalīt[ie]s šādos mehānismos. Aizliegums neattiecas uz: a) aizdevumiem vai kredītiem, kuru konkrētais un dokumentētais mērķis ir sniegt finansējumu neaizliegtam preču importam vai eksportam un nefinanšu pakalpojumiem starp Savienību un jebkuru trešo valsti, tostarp izdevumiem par tādām precēm un pakalpojumiem no citas trešās valsts, kas ir nepieciešami eksporta vai importa līgumu izpildei, vai b) aizdevumiem, kuru konkrētais un dokumentētais mērķis ir sniegt ārkārtas finansējumu, lai izpildītu maksātspējas un likviditātes kritērijus, juridiskām personām, kuras veic uzņēmējdarbību Savienībā un īpašumtiesības uz kurām vairāk nekā 50 % apmērā pieder III pielikumā uzskaitītai vienībai [proti, Sberbank, VTB Bank, Gazprombank, Vnesheconombank un Rosselkhozbank]. [..] 8. pants 1. Dalībvalstis paredz noteikumus par sankcijām, ko piemēro par šīs regulas pārkāpumiem, un veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to piemērošanu. Paredzētajām sankcijām jābūt iedarbīgām, samērīgām un atturošām. 2. Dalībvalstis par 1. punktā minētajiem noteikumiem ziņo Komisijai tūlīt pēc šīs regulas stāšanās spēkā, kā arī ziņo tai par jebkādiem turpmākiem grozījumiem. [..] 11. pants 1. Prasības saistībā ar jebkādu līgumu vai darījumu, kura izpildi tieši vai netieši, pilnīgi vai daļēji ietekmē pasākumi, kas piemēroti saskaņā ar šo regulu, tostarp prasības par atlīdzinājuma saņemšanu vai citas šāda veida prasības, piemēram, prasības par kompensāciju vai garantijas nodrošinātas prasības, jo īpaši prasības pagarināt vai samaksāt jebkura veida galvojumu, garantiju vai atlīdzību, sevišķi finanšu garantijas vai finanšu atlīdzību, neizpilda, ja tās iesniedz: a) vienības, kas minētas 5. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktā un 5. panta 2. punkta c) un d) apakšpunktā vai uzskaitītas VI pielikumā [proti, Rosneft, Transneft, Gazprom Neft]; b) jebkura cita Krievijas persona, vienība vai struktūra; c) jebkura persona, vienība vai struktūra, kas darbojas ar kādas no šā punkta a) vai b) apakšpunktā minētas personas, vienības vai struktūras starpniecību vai tās vārdā. 2. Jebkurā tiesvedībā par prasības izpildi pienākums pierādīt, ka prasības apmierināšanu neaizliedz 1. punkts, piekrīt personai, kas prasa šīs prasības izpildi. 3. Šis pants neskar 1. punktā minēto personu, vienību un struktūru tiesības vērsties tiesā, lai izskatītu līgumsaistību neizpildes likumību saskaņā ar šo regulu.”

III – Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi

16. 2014. gada 6. martā Savienības dalībvalstu valsts vai valdību vadītāji stingri nosodīja, ka “Krievijas Federācija bez iemesla ir pārkāpusi Ukrainas suverenitāti un teritoriālo integritāti” ( 5 ). Viņi aicināja Krievijas Federāciju nekavējoties atsaukt savus bruņotos spēkus uz to pastāvīgajām dislokācijas vietām saskaņā ar piemērojamiem nolīgumiem. Tāpat viņi nolēma apturēt divpusējās sarunas ar Krievijas Federāciju par vīzu jautājumiem, kā arī par jauno vispārējo nolīgumu, kuram bija jāaizstāj Partnerības nolīgums. Tomēr viņi uzsvēra, ka krīzes risinājums būtu jārod Ukrainas un Krievijas Federācijas valdību sarunās.

17. Savienības dalībvalstu vai to valdību vadītāji piebilda, ka, ja sarunām noteiktā termiņā rezultātu nebūs, tad pret personām, kuras ir atbildīgas par darbībām, kas grauj vai apdraud Ukrainas teritoriālo integritāti, suverenitāti un neatkarību, tiks noteikti ceļošanas ierobežojumi un aktīvu iesaldēšana.

18. Lai īstenotu šo paziņojumu, Padome 2014. gada 17. martā pieņēma Regulu (ES) Nr. 269/2014 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība ( 6 ), ar kuru tika noteikti iepriekš minētie pasākumi attiecībā uz dažām personām, kas uzskaitītas tās I pielikumā.

19. 2014. gada 31. jūlijā, uzskatot, ka Krievijas Federācija nav reaģējusi uz Savienības prasībām, un ņemot vērā, ka joprojām ir apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība, Padome pieņēma vairākus jaunus būtiskus ierobežojošus pasākumus, proti, Lēmumu 2014/512 un Regulu Nr. 833/2014, kas bez citiem Krievijas uzņēmumiem attiecas uz Rosneft Oil company OJSC (turpmāk tekstā – “Rosneft”), kuras darbība ietver ogļūdeņražu izpēti, ieguvi, pārstrādi, kā arī jēlnaftas un gāzes tirdzniecību Krievijā un ārvalstīs.

20. Rosneft veic izpētes un ieguves darbības ogļūdeņražiem bagātos Krievijas novados, kā arī Krievijas kontinentālajā šelfā. Tās izpētes darbā ietilpst darbības ūdeņos, kas ir dziļāki par 150 metriem, un slānekļa veidojumos.

21. Lielākā daļa Rosneft akciju (69,5 %) pieder Rosneftegaz OJSC, kura ir akciju sabiedrība, kas pilnībā pieder Krievijas Federācijai. Mazākā tās akciju daļa (19,75 %) pieder BP Russian Investments Ltd., Lielbritānijas naftas kompānijas BP plc meitasuzņēmumam. Pārējie 10,75 % emitēto akciju kapitāla ir kotēti biržā.

22. Her Majesty’s Treasury (Karaliskā valsts kase) un Secretary of State for Business, Innovation and Skills (uzņēmējdarbības, inovāciju un kompetenču valsts sekretārs) ir Apvienotās Karalistes iestādes, kuras ir atbildīgas par to Savienības tiesību aktu īstenošanu, ar kuriem ir noteikti ierobežojoši pasākumi, atbildot uz Krievijas Federācijas darbībām Ukrainā.

23. Uz Financial Conduct Authority (Finanšu pārvaldības iestāde, turpmāk tekstā – “FCA”) arī attiecas Lēmums 2014/512 un Regula Nr. 833/2014, un tai ir jāizvērtē to ietekme uz tās pienākamiem un tiesiskajiem mērķiem. Tādējādi, ja izrādītos, ka aizliegtie vērtspapīri varētu būt emitēti un ka tas varētu apdraudēt to tirgu integritāti, kurus reglamentē FCA, vai patērētāju aizsardzību, FCA būtu jāizvērtē, kādas darbības attiecīgā gadījumā tai būtu jāveic, lai paredzētu šo risku vai izvairītos no tā.

24. Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2014. gada 9. oktobrī, Rosneft cēla prasību par Lēmuma 2014/512 un Regulas Nr. 833/2014 atcelšanu, pamatojoties uz LESD 263. panta ceturto daļu ( 7 ).

25. Ar prasību par pārbaudes tiesā veikšanu, kas 2014. gada 20. novembrī iesniegta High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Divisional Court) (Augstākās tiesas (Anglija un Velsa) Queen’s Bench departamenta Tiesas nodaļa) (Apvienotā Karaliste), Rosneft apstrīd Lēmuma 2014/512 un Regulas Nr. 833/2014, kā arī dažu citu pasākumu likumību, ko Apvienotās Karalistes iestādes noteikušas, lai īstenotu dažus Regulas Nr. 833/2014 aspektus, un it īpaši to krimināltiesisko sankciju likumību, kas paredzētas šīs regulas neievērošanas gadījumā ( 8 ), dažu FCA sniegto jēdziena “finansiāla palīdzība” interpretāciju un FCA sniegto regulas interpretāciju un piemērošanu dažiem vērtspapīriem ( 9 ).

26. 2015. gada 9. februāra spriedumā ( 10 )High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Divisional Court) (Augstākās tiesas (Anglija un Velsa) Queen’s Bench departamenta Tiesas nodaļa) (Apvienotā Karaliste) pauda uzskatu, ka, lai atrisinātu izskatāmo strīdu, tai ir jānosaka, vai noteiktas Lēmuma 2014/512 un Regulas Nr. 833/2014 tiesību normas nav spēkā, ko tā nevarētu izdarīt, neuzdodot Tiesai prejudiciālu jautājumu atbilstīgi spriedumam Foto-Frost (314/85, EU:C:1987:452).

27. Turklāt tā uzskata, ka, pat ja šīs normas ir spēkā, nav droši zināms, ka citas dalībvalstu tiesas izdarītu tādus pašus secinājumus attiecībā uz šo tiesību normu interpretāciju un piemērošanu. Tā arī norāda uz dažiem svarīgiem aspektiem par būtiskām dažādu dalībvalstu kompetento iestāžu veiktās interpretācijas atšķirībām.

28. Šajā kontekstā High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Divisional Court) (Augstākās tiesas (Anglija un Velsa) Queen’s Bench departamenta Tiesas nodaļa) (Apvienotā Karaliste) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai, ņemot vērā it īpaši LES 19. panta 1. punktu, 24. un 40. pantu, [Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”)] 47. pantu un LESD 275. panta otro daļu, Tiesas kompetencē ir sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam par Lēmuma [2014/512] l. panta 2. punkta b)–d) apakšpunkta un 3. punkta un 4., 4.a un 7. panta, kā arī III pielikuma spēkā esamību? 2 a) Vai viena vai vairākas zemāk minētās regulas tiesību normas (turpmāk tekstā – “attiecīgie pasākumi”) un, ciktāl tas ietilpst Tiesas kompetencē, Lēmuma tiesību normas ir atzīstamas par spēkā neesošām: i) Lēmuma [2014/512] 4. un 4.a pants; ii) Regulas [Nr. 833/2014] 3. un 3.a pants, 4. panta 3. un 4. punkts, kā arī II pielikums; (turpmāk tekstā kopā – “naftas nozares noteikumi”); iii) Lēmuma [2014/512] l. panta 2. punkta b)–d) apakšpunkts un 3. punkts, kā arī III pielikums; iv) Regulas [Nr. 833/2014] 5. panta 2. punkta b)–d) apakšpunkts un 3. punkts, kā arī VI pielikums; (turpmāk tekstā kopā – “vērtspapīru un aizdevumu noteikumi”); v) Lēmuma [2014/512] 7. pants, un vi) Regulas [Nr. 833/2014] 11. pants. 2 b) Ja attiecīgie pasākumi ir spēkā, vai tas, ka dalībvalsts uzliek krimināltiesiskas sankcijas atbilstoši Regulas [Nr. 833/2014] 8. pantam, pirms Tiesa ir pietiekami izskaidrojusi attiecīgā nodarījuma apjomu, ir pretrunā tiesiskās noteiktības un nulla poena sine lege certa principiem? 3) Ja attiecīgie aizliegumi vai ierobežojumi, kas minēti otrā jautājuma a) punktā, ir spēkā: a) Vai termins “finanšu palīdzība” Regulas [Nr. 833/2014] 4. panta 3. punktā ietver bankas vai citas finanšu iestādes veiktu maksājuma apstrādi? b) Vai Regulas 5. pantā ir aizliegts izdot vai veikt kādus citus darījumus ar [GDS], kas izdoti 2014. gada 12. septembrī vai pēc tam atbilstoši noguldījuma līgumam, kurš noslēgts ar vienu no vienībām, kas uzskaitītas VI pielikumā, attiecībā uz tām akcijām kādā no šīm vienībām, kas tikušas emitētas pirms 2014. gada 12. septembra? c) Ja Tiesa uzskatītu, ka pastāv neskaidrības, ko Tiesa var pienācīgi atrisināt, sniedzot turpmākus norādījumus, kāda ir Lēmuma [2014/512] 4. pantā un Regulas [Nr. 833/2014] 3. un 3.a pantā iekļauto terminu “slāneklis” un “ūdeņi, kas dziļāki par 150 metriem” pareiza interpretācija? Konkrēti, vai Tiesa var sniegt ģeoloģisku interpretāciju terminam “slāneklis”, kurš ir jāizmanto, īstenojot regulu, ja tā uzskata, ka tas ir vajadzīgs un piemēroti, un vai tā var izskaidrot, vai mērījums “ūdeņiem, kas dziļāki par 150 metriem” ir jāveic no urbšanas vietas vai citur?”

29. Ar 2015. gada 26. marta rīkojumu Vispārējās tiesas priekšsēdētājs atbilstīgi Eiropas Savienības Tiesas statūtu 54. panta trešajai daļai atlika prasības par atcelšanu izskatīšanu lietā NK Rosneft u.c./Padome (T‑715/14) līdz sprieduma pieņemšanai Tiesā šajā lietā.

IV – Tiesvedība Tiesā

30. Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu Tiesā tika iesniegts 2015. gada 18. februārī. Rosneft, FCA, Apvienotās Karalistes, Čehijas Republikas, Vācijas, Igaunijas un Francijas valdības, kā arī Padome un Komisija iesniedza rakstveida apsvērumus.

31. Tiesas sēde notika 2016. gada 23. februārī, kurā Rosneft, FCA, Apvienotās Karalistes, Čehijas Republikas, Vācijas, Igaunijas, Francijas un Polijas valdības, kā arī Padome un Komisija sniedza mutvārdu apsvērumus.

V – Analīze

A – Par pirmo jautājumu

32. Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa jautā Tiesai par tās kompetenci prejudiciālā nolēmumā spriest par Lēmuma 2014/512 1. panta 2. punkta b)–d) apakšpunkta un 3. punkta un 4., 4.a un 7. panta, kā arī III pielikuma spēkā esamību, ņemot vērā LES 19., 24. un 40. pantu, LESD 275. pantu un Hartas 47. pantu.

1) Par pieņemamību

33. Igaunijas valdība un Padome apstrīd pirmā jautājuma pieņemamību, jo atbilde uz šo jautājumu neesot nepieciešama, lai iesniedzējtiesa varētu atrisināt pamatlietu.

34. Es iesaku Tiesai noraidīt šo iebildi par nepieņemamību, jo Tiesas kompetence, lai atbildētu uz šo prejudiciālo jautājumu, acīmredzami ir priekšnoteikums pārējo iesniedzējtiesas uzdoto jautājumu analīzei (kuru atbilstību neviens neapstrīd). Tāpat šis jautājums atbilstīgi pastāvīgajai judikatūrai ir “sabiedriskās kārtības jautājums, [un] šādu jautājumu jebkurā tiesvedības brīdī Tiesa var izvērtēt pēc savas ierosmes” ( 11 ).

35. Turklāt iesniedzējtiesa uzskata par savu pienākumu pievērst uzmanību Tiesas kompetencei, lai zinātu, vai tā ir vai nav saistīta ar Tiesas monopolu Savienības sekundāro tiesību aktu spēkā esamības pārbaudes jomā ( 12 ).

2) Par Tiesas kompetenci prejudiciāla nolēmuma tiesvedībā spriest par KĀDP aktu spēkā esamību un interpretāciju

a) Vispārīgs noteikums – pārbaude tiesā (LES 19. pants, LESD 263., 277. un 267. pants)

36. Slavenā sprieduma Les Verts/Parlaments (294/83, EU:C:1986:166) 23. punktā Tiesa nosprieda, ka “Eiropas [Savienība] pamatojas uz tiesiskumu, jo ne šīs [Savienības] dalībvalstis, ne iestādes nevar izvairīties no tā, ka tiek uzraudzīta to pieņemto tiesību aktu atbilstība galvenajai konstitucionālajai hartai – [LESD]”. Tādējādi tā pieļāva, ka prasība atcelt tiesību aktu var būt vērsta pret Eiropas Parlamenta aktiem, pat ja tas speciāli nav minēts kā iestāde, kuras akti varētu būt likumības pārbaudes objekts saskaņā ar bijušā EKL 173. panta (tagad – LESD 263. pants) pirmo daļu ( 13 ).

37. Ar LES 19. pantu Savienības tiesām ir uzticēts uzdevums “[nodrošināt], ka tiek ievērots tiesiskums Līgumu interpretēšanā un piemērošanā”, un noteikts dalībvalstu pienākums nodrošināt tiesību aizsardzības līdzekļus, kas ir pietiekami efektīvi tiesiskās aizsardzības nodrošināšanai jomās, uz kurām attiecas Savienības tiesības.

38. Atbilstīgi pastāvīgajai judikatūrai “ar [LESD] 263. un 277. pantu, no vienas puses, un tā 267. pantu, no otras puses, ir izveidota pilnīga tiesību aizsardzības līdzekļu un procedūru sistēma, kuras mērķis ir nodrošināt Savienības tiesību aktu tiesiskuma pārbaudi, to uzticot Savienības tiesai” ( 14 ).

b) “Carve out” [izņēmums] – dažu aktu, kas pieņemti saistībā ar KĀDP, imunitāte pret pārbaudi tiesā (LES 24. panta 1. punkta otrā daļa un LESD 275. panta pirmā daļa)

39. Sākotnēji šķiet, ka ar LES 24. panta 1. punkta otro daļu un LESD 275. panta pirmo daļu Tiesas kompetence KĀDP jomā ir izslēgta.

40. Pirms tiek analizētas šīs tiesību normas, ir jānorāda, ka, lai gan saistībā ar spriedumiem Parlaments/Padome (C‑130/10, EU:C:2012:472), Padome/Manufacturing Support & Procurement Kala Naft (C‑348/12 P, EU:C:2013:776), Parlaments/Padome (C‑658/11, EU:C:2014:2025), kā arī Gbagbo u.c./Padome (no C‑478/11 P līdz C‑482/11 P, EU:C:2013:258) Tiesai bija iespēja analizēt jautājumus, kas saistīti ar tās kompetenci KĀDP jomā, Atzinuma 2/13 (EU:C:2014:2454) 251. punktā tā nosprieda, ka “Tiesai vēl nav bijusi iespēja precizēt tās kompetences, kas KĀDP jomā izriet no [LES 24. panta 1. punkta otrās daļas un LESD 275. panta], robežu apjomu”. Tādējādi Tiesa sava atzinuma 252. punktā secināja, ka “pietiek konstatēt, ka saskaņā ar šobrīd spēkā esošajām Savienības tiesībām daži KĀDP jomā pieņemti lēmumi nav pakļauti pārbaudei Tiesā”, tomēr neprecizējot, kas tie ir par aktiem ( 15 ).

41. Turklāt, ja Savienības tiesību aktu likumības pārbaude ir noteikums (LES 19. pants, LESD 263., 277. un 267. pants), LES 24. panta 1. punkta otrā daļa un LESD 275. panta pirmā daļa, kuros ir noteikta “carve-out” [izņēmuma] klauzula attiecībā uz Savienības tiesu kompetenci vai, citiem vārdiem, “izņēmums no vispārējās normas par kompetenci, kāda ir piešķirta Tiesai ar LES 19. pantu, [..] līdz ar to [..] ir šauri interpretējam[i]” ( 16 ).

42. Turklāt ir jānorāda uz atšķirībām LES 24. panta 1. punkta otrās daļas un LESD 275. panta pirmās daļas formulējumā.

43. Atbilstīgi [LES] 24. panta 1. punkta otrās daļas pēdējam teikumam “Eiropas Savienības Tiesai nav jurisdikcijas attiecībā uz šiem noteikumiem” ( 17 ), savukārt LESD 275. panta pirmajā daļā ir paredzēts, ka “Eiropas Savienības Tiesai nav jurisdikcijas attiecībā uz noteikumiem par kopējo ārpolitiku un drošības politiku, kā arī attiecībā uz tiesību aktiem, kas pieņemti saistībā ar noteikumiem par [KĀDP]” ( 18 ).

44. LESD 275. panta pirmajā daļā izmantotais formulējums “noteikumi par [KĀDP]” varētu radīt nepareizu priekšstatu, ka Savienības tiesām nav nekādas jurisdikcijas attiecībā uz jebkuru LESD noteikumu, kurš, lai gan neattiecas uz KĀDP, var būt ar to saistīts.

45. Tiesa nekad nav pieņēmusi šo LESD 275. panta pirmās daļas interpretāciju, kas drīzāk ir plaša interpretācija. Gluži pretēji, tā nosprieda, ka tiesību akts, kura pamatā ir LES 37. pants, kas ir daļa no LES noteikumiem par KĀDP, un LESD 218. panta 5. un 6. punkts ir pakļauti tiesas pārbaudei, jo LESD 218. pantā, kas nepārprotami ir noteikums, kurš attiecas uz KĀDP, “ir paredzēta vispārīgi piemērojama procedūra, kura līdz ar to ir piemērojama visiem nolīgumiem, par kuriem Savienība ir veikusi sarunas un kurus tā ir noslēgusi visās tās darbības jomās, ieskaitot KĀDP” ( 19 ).

46. Tā kā LES 24. panta 1. punkta otrās daļas pēdējā teikumā Tiesas jurisdikcija ir izslēgta “tikai attiecībā uz šiem noteikumiem” ( 20 ), man šķiet, ka tādējādi – kā apgalvo Komisija savu rakstveida apsvērumu 40. punktā – atsauce ir uz LES V sadaļas 2. nodaļu “Īpaši noteikumi par kopējo ārpolitiku un drošības politiku]”, kuras daļa ir minētais pants.

47. LES 24. panta 1. punkta otrās daļas un LESD 275. panta pirmās daļas “carve-out” klauzula tātad attiecas tikai uz LES 23.–46. pantu un Savienības tiesību aktiem, kas pieņemti, pamatojoties uz šīm tiesību normām ( 21 ).

48. “Carve-out” klauzula tātad neattiecas uz Padomes regulām, kas pieņemtas, pamatojoties uz LESD 215. pantu. Pamatlietas puses un visas personas, kas iestājušās šajā lietā, ir vienisprātis par to, ka regulas, ko Padome pieņēmusi, pamatojoties uz LESD 215. pantu, kā šajā konkrētajā gadījumā – Regula Nr. 833/2014, attiecas uz vispārējo Savienības tiesu kompetenci pārbaudīt to tiesiskumu atbilstīgi LES 19. pantam, debatēs skarot tikai šīs pārbaudes līmeni un Padomei piešķiramo novērtējuma brīvību. Turklāt Tiesa jau ir sniegusi prejudiciālu nolēmumu par Padomes 2006. gada 18. maija Regulu (EK) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem pret prezidentu Lukašenko un dažām Baltkrievijas amatpersonām ( 22 ), kuras juridiskais pamats bija bijušais EKL 301. pants, kas kļuvis par LESD 215. pantu ( 23 ).

49. Turklāt, lai tiesību aktam KĀDP jomā varētu piemērot LES 24. panta 1. punkta otrajā daļā un LES 275. panta pirmajā daļā paredzēto imunitāti pret pārbaudi tiesā, ne vien tā juridiskajam pamatam ir jābūt LES 23.–46. pantam, bet arī tā būtībai ir jāattiecas uz KĀDP īstenošanu.

50. Tādējādi saistībā ar prasību atcelt pasākumus, ko veikusi misija, pamatojoties uz Padomes 2008. gada 4. februāra Vienoto rīcību 2008/124/KĀDP par Eiropas Savienības Tiesiskuma misiju Kosovā EULEX KOSOVO ( 24 ), kas grozīta ar Padomes 2011. gada 24. novembra Lēmumu 2011/752/KĀDP, ar ko groza Vienoto rīcību 2008/124/KĀDP par Eiropas Savienības Tiesiskuma misiju Kosovā, EULEX KOSOVO ( 25 ), Tiesa sprieduma Elitaliana/Eulex Kosovo (C‑439/13 P, EU:C:2015:753) 48. un 49. punktā nosprieda, ka “[..] strīdīgie pasākumi, kurus tiek prasīts atcelt piemērojamo tiesību normu Savienības publiskā iepirkuma jomā pārkāpumu dēļ, attiecās uz publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, kas radīja izdevumus no Savienības budžeta. No tā izriet, ka uz aplūkoto publisko iepirkumu attiecas Finanšu regulas noteikumi” un ka, “ņemot vērā lietas apstākļus, nevar tikt secināts, ka LES 24. panta 1. punkta otrās daļas pēdējā teikumā un LESD 275. panta pirmajā daļā Tiesas kompetencei paredzētā izņēmuma ierobežojuma piemērošanas joma būtu tik plaša, ka ar to tiktu izslēgta Tiesas kompetence interpretēt un piemērot Finanšu regulas noteikumus publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas jomā.”

c) “Claw-back” – ierobežota KĀDP tiesību aktu pārbaude tiesā (LES 24. panta 1. punkta otrās daļas pēdējais teikums un LESD 275. panta otrā daļa)

i) Piemērošanas joma

51. Tikai un vienīgi tad, ja KĀDP tiesību akts atbilst diviem nosacījumiem, kas izklāstīti šo secinājumu 47. un 49. punktā, vēl ir jāpārbauda, vai tomēr, pamatojoties uz klauzulu “claw-back”, kas ieviesta ar LES 24. panta 1. punkta otrās daļas pēdējo teikumu un LESD 275. panta otro daļu, tas neattiecas uz vispārējo kompetenci, kas ar LES 19. panta 1. punktu ir piešķirta Savienības tiesām.

52. Es norādu, ka Tiesas kompetences ierobežošana KĀDP jomā ar “carve-out” klauzulu ir pamatota ar to, ka ar KĀDP tiesību aktiem principā tiek pausti pilnīgi politiski lēmumi, kas saistīti ar KĀDP īstenošanu, kuru pārbaudi tiesā ir grūti savienot ar varas dalīšanu ( 26 ).

53. Tomēr “claw-back” klauzula KĀDP tiesību aktam atņem šo imunitāti pret pārbaudi tiesā, ja tas pārsniedz KĀDP robežas, kā tas notiek to KĀDP lēmumu gadījumā, kuri, lai gan pieņemti, pamatojoties uz LES V sadaļas 2. nodaļu, skar kompetences, kas Savienībai piešķirtas ar LESD, kā arī to lēmumu KĀDP jomā gadījumā, ar kuriem tiek paredzēti ierobežojoši pasākumi attiecībā uz fiziskām vai juridiskām personām.

54. Jau 1998. gadā Tiesa sprieduma Komisija/Padome (C‑170/96, EU:C:1998:219) 14.–18. punktā nolēma, ka tās kompetencē, pamatojoties uz M pantu Līgumā par Eiropas Savienību (LES 40. panta priekšgājējs), ir “nodrošināt, ka akti, uz kuriem, kā norāda Padome, attiecas K3. panta 2. punkta darbības joma Līgumā par Eiropas Savienību, neietekmē pilnvaras, kuras Kopienai piešķir EK līgums” ( 27 ).

55. Tāpat arī atbilstīgi Tiesas pastāvīgajai judikatūrai par tādu ierobežojošu pasākumu attiecībā uz fiziskām un juridiskām personām tiesiskuma pārbaudi, kas iekļauti tiesību aktos pirms Lisabonas līguma stāšanās spēkā, “kopējā nostāja, kuras piemērošanas joma tās satura dēļ pārsniedz to piemērošanas jomu, ko Līgums par Eiropas Savienību piešķir šāda veida aktam, ir pakļaujama Tiesas kontrolei” ( 28 ), jo “iespējai vērsties Tiesā prejudiciālā nolēmuma procedūras ietvaros būtu jābūt par ikvienu Padomes pieņemtu tiesību noteikumu – neatkarīgi no tā veida vai formas –, kas rada tiesiskas sekas trešām personām” ( 29 ).

56. Ar “claw-back” klauzulu, kas paredzēta LES 24. panta 1. punkta otrās daļas pēdējā teikumā un LESD 275. panta otrajā daļā, nav būtiski tikusi izmainīta situācija, kāda pastāvēja pirms Lisabonas līguma pieņemšanas.

57. Es konstatēju, ka, tāpat kā gadījumā ar “carve-out” klauzulu, pastāv redakcionālas atšķirības starp atbilstošajiem noteikumiem, taču šoreiz tieši LESD 275. pantā ir izmantots šaurāks formulējums nekā LES 24. panta 1. punkta otrās daļas pēdējā teikumā.

58. LES 24. panta 1. punkta otrās daļas pēdējā teikumā ir paredzēts, ka Savienības tiesu jurisdikcijā ir “pārraudzīt atbilstību [LES] 40. pantam un izskatīt dažu lēmumu likumību, kā paredzēts [LESD] 275. panta otrajā daļā” ( 30 ).

59. Savukārt LESD 275. panta otrajā daļā ir paredzēts, ka Savienības tiesu jurisdikcijā tomēr ir “pārraudzīt [LES] 40. panta piemērošanu un izlemt lietas, kuras ierosinātas saskaņā ar [LESD] 263. panta ceturtajā daļā paredzētajiem nosacījumiem par lēmumu likumību, kuri paredz ierobežojošus pasākumus pret fiziskām vai juridiskām personām un kurus pieņēmusi Padome, pamatojoties uz [LES] V sadaļas [2.] nodaļu”.

60. Attiecībā uz LES 40. panta ievērošanas pārraudzību, abas tiesību normas ir identiskas. Ikvienu KĀDP tiesību aktu, uz kuru attiecas “carve-out” klauzula, var pārbaudīt Savienības tiesas, lai nodrošinātu, ka tiek ievērots LES 40. pants. Šis klauzulas “claw-back” aspekts tātad tostarp attiecas uz tiesību aktiem, kas pieņemti, pamatojoties uz LESD 215. panta 1. un 2. punktu, kuros iekļauti gan pasākumi, kas paredz ekonomikas un finanšu sakaru pilnīgu vai daļēju pārtraukšanu vai mazināšanu ar vienu vai vairākām trešām valstīm un ierobežojošus pasākumus pret fiziskām vai juridiskām personām.

61. Tomēr ir būtiska atšķirība abu attiecīgo tiesību normu redakcijā tajā ziņā, ka LESD 275. panta otrajā daļā to lēmumu likumības pārraudzība, ar kuriem tiek paredzēti ierobežojoši pasākumi pret fiziskām vai juridiskām personām, ir attiecināta tikai uz prasībām atcelt tiesību aktu, ko personas ceļ atbilstīgi LESD 263. panta ceturtajai daļai, turpretī LES 24. panta 1. punkta otrās daļas pēdējā teikumā ir noteikta Tiesas kompetence vispārīgi izskatīt “dažu lēmumu likumību, kā paredzēts [LESD] 275. panta otrajā daļā”, proti, to “lēmumu likumību, kuri paredz ierobežojošus pasākumus pret fiziskām vai juridiskām personām un kurus pieņēmusi Padome, pamatojoties uz [LES] V sadaļas [2.] nodaļu”.

62. No Tiesas judikatūras, kura minēta šo secinājumu 38. punktā, izriet, ka “likumības pārraudzība”, uz kuru ir atsauce LES 24. panta 1. punkta otrās daļas pēdējā teikumā, ietver ne vien prasības atcelt tiesību aktu, kas celtas, pamatojoties uz LESD 263. panta ceturto daļu, bet arī un it īpaši lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu mehānismu, kas paredzēts LESD 267. pantā.

63. Atbilstīgi agrākai un pastāvīgajai Tiesas judikatūrai “lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu par spēkā esamību, tāpat kā prasība atcelt tiesību aktu, ir [Savienības] iestāžu tiesību aktu tiesiskuma pārbaudes līdzeklis” ( 31 ). Kā Tiesa nospriedusi sprieduma Foto-Frost (314/85, EU:C:1987:452) 15. punktā, “[LESD 267. pantā] Tiesai piešķirtās pilnvaras galvenokārt ir paredzētas, lai nodrošinātu [Savienības] tiesību vienveidīgu piemērošanu valsts tiesās, [jo] uzskatu dažādība dalībvalstu tiesu starpā attiecībā uz [Savienības] tiesību aktu spēkā esamību var apdraudēt pašu [Savienības] tiesību sistēmas vienotību un pamatprasību par tiesiskās noteiktības nodrošināšanu” ( 32 ).

64. Turklāt, tā kā atbilstīgi Tiesas judikatūrai ( 33 )“carve-out” klauzula, kas ieviesta ar LESD 275. panta pirmo daļu, kā jebkurš izņēmums ir jāinterpretē šauri un “claw-back” klauzulas piemērošanas joma nevar būt plašāka par “carve-out” klauzulas piemērošanas jomu ( 34 ), LESD 275. panta otrās daļas “claw-back” klauzula, kas norāda uz pamatnoteikumu, ir jāinterpretē plaši, ņemot vērā plašāku LES 24. panta 1. punkta otrās daļas pēdējā teikuma formulējumu.

65. Tādējādi es uzskatu, ka LES 24. panta 1. punkta otrās daļas pēdējā teikuma un LESD 275. panta otrās daļas “claw-back” klauzula ļauj Savienības tiesām pārbaudīt, vai visos KĀDP aktos tiek ievērots LES 40. pants (izmantojot vai nu prasību atcelt tiesību aktu, vai prejudiciāla nolēmuma procedūru) ( 35 ), kā arī pārraudzīt to ar KĀDP saistīto lēmumu likumību, kuri paredz ierobežojošus pasākumus pret fiziskām vai juridiskām personām un kurus pieņēmusi Padome, pamatojoties uz LES V sadaļas 2. nodaļu (izmantojot vai nu prasību atcelt tiesību aktu, vai prejudiciāla nolēmuma procedūru) ( 36 ).

66. Pretēja nostāja, ko paudusi ģenerāladvokāte J. Kokote viedoklī par Atzinumu 2/13 (EU:C:2014:2475) un kuru šajā lietā atbalsta Apvienotās Karalistes, Čehijas Republikas, Vācijas, Igaunijas, Francijas un Polijas valdības, kā arī Padome, atbilstīgi kuram “ar Līgumiem tieši nav paredzēta nekāda Tiesas kompetence prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā attiecībā uz KĀDP jomu” ( 37 ), manuprāt, būtu grūti savienojama ar LES 23. pantu, proti, ka “Savienības starptautiskās darbības virzītājspēks ir 1. nodaļā izklāstītie principi [..]”, proti, tiesiskums, kā arī cilvēktiesību un pamatbrīvību universāluma un nedalāmības princips ( 38 ), kas, protams, ietver arī piekļuvi tiesai un tiesību efektīvu aizsardzību tiesā.

ii) “Claw-back” klauzula un Padomes lēmumi, kas pieņemti, pamatojoties uz LES V sadaļas 2. nodaļu, un kuri paredz ierobežojošus pasākumus pret fiziskām vai juridiskām personām

67. Es konstatēju, ka “carve-out” klauzula, kas ieviesta ar LES 24. panta 1. punkta otrās daļas pēdējo teikumu un LESD 275. panta pirmo daļu, attiecas uz visiem tiesību aktiem KĀDP jomā, bet “claw-back” klauzula, kas ieviesta ar LES 24. panta 1. punkta otrās daļas pēdējo teikumu un LESD 275. panta otro daļu, attiecas tikai uz LES 40. panta ievērošanu un to lēmumu likumības pārbaudi, kas paredz pasākumus attiecībā uz fiziskām un juridiskām personām un ko pieņēmusi Padome, pamatojoties uz LES V sadaļas 2. nodaļu.

68. Attiecībā uz LES 40. panta ievērošanu ir skaidrs, ka “claw-back” klauzula attiecas uz jebkuru tiesību aktu KĀDP jomā, uz kuru jau attiecas “carve-out” klauzula.

69. Turpretī attiecībā uz likumības pārbaudi LES 24. panta 1. punkta otrās daļas pēdējais teikums un LESD 275. panta otrā daļa, kā arī 215. panta 2. punkts attiecas uz lēmumiem, ar kuriem paredz pasākumus attiecībā uz fiziskām un juridiskām personām un ko Padome pieņēmusi, pamatojoties uz LES V sadaļas 2. nodaļu, kas, manuprāt, neattiecas uz regulām, kā šajā konkrētajā gadījumā – uz Regulu Nr. 833/2014, ko Padome pieņēmusi, pamatojoties uz LESD 215. panta 2. punktu.

70. Tas nostiprina manu tēzi, kas izteikta šo secinājumu 47. un 48. punktā, atbilstīgi kurai “carve-out” klauzula attiecas tikai uz tiesību aktiem KĀDP jomā, kuru tiesiskais pamats ir LES 23.–46. pants, un tādējādi tā neattiecas uz tiesību aktiem, kurus Padome pieņēmusi, pamatojoties uz LESD 215. pantu.

71. Ja būtu citādi, izveidotos paradoksāla situācija, ka Tiesas kompetencē būtu pārbaudīt tādus lēmumus KĀDP jomā, ar kuriem paredz pasākumus attiecībā uz fiziskām un juridiskām personām, ko pieņēmusi Padome, pamatojoties uz LES V sadaļas 2. nodaļu, bet ne regulas, kuras pieņemtas, pamatojoties uz šiem lēmumiem.

72. Turklāt, pretēji ierobežojošu pasākumu gadījumam, kad tiek paredzēts daļēji vai pilnīgi pārtraukt vai mazināt ekonomikas un finanšu sakarus ar vienu vai vairākām trešām valstīm ( 39 ), regulas pieņemšana, pamatojoties uz LESD 215. panta 2. punktu, nav obligāta attiecībā uz ierobežojošiem pasākumiem pret fiziskām un juridiskām personām. Atbilstīgi šai tiesību normai, “ja tas paredzēts kādā lēmumā [KĀDP jomā], Padome [..] var pieņemt [šādus pasākumus]” ( 40 ). Tādējādi ir iespējams noteikt ierobežojošus pasākumus attiecībā uz fiziskām un juridiskām personām, tikai izmantojot lēmumu KĀDP jomā. Tieši šādu lēmumu veidam LES 24. panta 1. punkta otrās daļas pēdējā teikumā un LESD 275. panta otrajā daļā ir paredzēta “claw-back” klauzula.

iii) Kāda ir situācija attiecībā uz interpretācijas pilnvarām?

73. Tā kā “claw-back” klauzula, kas ieviesta ar LES 24. panta 1. punkta otrās daļas pēdējo teikumu un LESD 275. panta otro daļu, ierobežo Tiesas kompetenci, to attiecinot tikai uz to lēmumu KĀDP jomā likumības pārbaudi, kuri paredz pasākumus attiecībā uz fiziskām un juridiskām personām un ko pieņem Padome, pamatojoties uz LES V sadaļas 2. nodaļu, ar LESD 267. panta pirmās daļas b) punktu piešķirtās interpretācijas pilnvaras, šķiet, ir izslēgtas no Tiesas kompetences attiecībā uz šiem tiesību aktiem.

74. Tomēr analogās tiesību normās, kur ar EOTK līguma 41. pantu Tiesai bija ļauts “prejudiciāla nolēmuma kārtībā spriest par Augstās iestādes un Padomes pārrunu spēkā esamību” ( 41 ), Tiesa nosprieda, ka “tiesību akta spēkā esamības izvērtēšana obligāti nozīmē tā iepriekšēju interpretāciju” ( 42 ). Ar šādu pamatojumu tā nosprieda, ka “Līgumu mērķim un saskaņotībai būtu pretrunā tas, ka tad, ja runa būtu par EEK un EAEK līgumu noteikumiem, to nozīmes un piemērojamības noteikšana būtu vienīgi Tiesas kompetencē, kā tas līdzīgiem vārdiem izteikts EEK līguma 177. pantā [tagad – LESD 267. pants] un EAEK līguma 150. pantā [tagad atcelts], kas ļauj nodrošināt to piemērošanas vienveidību, taču attiecībā uz EOTK līgumā ietvertajām tiesību normām šo kompetenci saglabātu tikai daudzās valstu tiesas, kuru veiktā interpretācija var atšķirties, un ka Tiesai nebūtu pilnvaru nodrošināt šo tiesību normu vienveidīgu interpretāciju” ( 43 ).

75. Šo iemeslu dēļ es uzskatu, ka, ja Savienības tiesas var paveikt grūtāko, proti, pārbaudīt tāda lēmuma likumību, kas paredz pasākumus attiecībā uz fiziskām un juridiskām personām un ko pieņēmusi Padome, pamatojoties uz LES V sadaļas 2. nodaļu, tās neapšaubāmi var izdarīt arī vieglāko – interpretēt šo lēmumu formulējumu, it īpaši, lai izvairītos no tā, ka Tiesa atceļ vai pasludina par spēkā neesošu tiesību aktu KĀDP jomā, kuru tā varētu saglabāt, nosakot citu interpretāciju.

76. Tas tā ir vēl jo vairāk tādēļ, ka jau pastāv – kā norāda iesniedzējtiesa lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu 30.–34. punktā – viedokļu atšķirības dažādu dalībvalstu kompetento iestāžu starpā par dažiem būtiskiem punktiem, tostarp attiecībā uz to, kā interpretēt finansiālas palīdzības jēdzienu, kas minēts Lēmuma 2014/512 4. panta 2. punkta b) apakšpunktā un Regulas Nr. 833/2014 4. panta 3. punktā, kā norādīts rakstveida apsvērumos, ko iesniegušas Apvienotās Karalistes, Vācijas, Igaunijas un Francijas valdības.

3) Lēmums 2014/512, ņemot vērā LES 24. panta 1. punkta otrās daļas pēdējo teikumu un LESD 275. pantu

77. Sākotnēji šķiet, ka Lēmumam 2014/512 ir piemērojama imunitāte pret pārbaudi tiesā, kas paredzēta “carve-out” klauzulā, kura ieviesta ar LES 24. panta 1. punkta otrās daļas pēdējo teikumu un LESD 275. panta pirmo daļu, jo tas atbilst abiem nosacījumiem, kas norādīti šo secinājumu 47. un 49. punktā.

78. Proti, Lēmuma 2014/512 juridiskais pamats ir LES 29. pants, kas ir iekļauts Līguma par Eiropas Savienību V sadaļas 2. nodaļā “Īpaši noteikumi par kopējo ārpolitiku un drošības politiku”, un tā būtība, ņemot vērā, ka ar šo lēmumu Padome ieviesa ierobežojošus pasākumus “saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā” ( 44 ), acīmredzami attiecas uz KĀDP.

79. Es uzskatu, ka, piemērojot “claw-back” klauzulu, kas ieviesta ar LES 24. panta 1. punkta otro daļu un LESD 275. panta otro daļu, Tiesas kompetencē ir prejudiciāla nolēmuma tiesvedībā spriest par Lēmuma 2014/512 saderību ar LES 40. pantu, jo Rosneft savu rakstveida apsvērumu 21. un 22. punktā apstrīd Lēmuma 2014/512 likumību saistībā ar šo tiesību normu.

80. Lai Tiesas kompetencē būtu arī Lēmuma 2014/512 likumības pārbaude saistībā ar jebkuru citu nelikumību, kas nav LES 40. panta pārkāpums, ir jāpārbauda, vai šis lēmums ir “lēmums, kas paredz ierobežojošus pasākumus pret fiziskām un juridiskām personām, ko Padome pieņēmusi, pamatojoties uz [LES] V sadaļas 2. nodaļu” LES 24. panta 1. punkta otrās daļas pēdējā teikuma un LESD 275. panta otrās daļas izpratnē.

81. Šajā ziņā Apvienotās Karalistes, Francijas un Igaunijas valdības, kā arī Padome un Komisija nepiekrīt, ka Lēmumā 2014/512 būtu iekļauti ierobežojoši pasākumi pret fiziskām un juridiskām personām, jo tās uzskata, ka lēmumā iekļautie pasākumi esot piemērojami objektīvi noteiktās situācijās un vispārīgi paredzētai personu kategorijai.

82. Proti, Lēmuma 2014/512 4. un 4.a pants ( 45 ) neattiecas uz Rosneft, pretēji tā 1. panta 2. punkta b)–d) apakšpunktam un 3. punktam ( 46 ) un 7. pantam ( 47 ), kuru piemērošanas joma attiecas uz trim Krievijas sabiedrībām, tostarp Rosneft (skat. minētā lēmuma III pielikumu).

83. Šajā ziņā ir jāatgādina, ka atbilstīgi iedibinātajai judikatūrai ierobežojoši pasākumi “vienlaikus ir vispārēji piemērojami tiesību akti, ciktāl ar tiem aizliedz vispārīgi un abstrakti noteiktu saņēmēju kategorijai nodrošināt līdzekļus un saimnieciskos resursus to personu un vienību rīcībā, kuru vārdi ir to pielikumos esošajos sarakstos, un tie ir individuālu lēmumu virkne attiecībā pret šīm personām un vienībām” ( 48 ). Tiesa uzskata, ka “šo tiesību aktu individuālais raksturs [..] dod piekļuvi Savienības tiesai” ( 49 ).

84. Šajā ziņā prasība atcelt tiesību aktu, kas bija sprieduma Manufacturing Support & Procurement Kala Naft/Padome (T‑509/10, EU:T:2012:201) priekšmets, tika noraidīta kompetences neesamības dēļ saistībā ar LESD 275. pantu tajā ziņā, ka tā attiecās uz 4. pantu Padomes 2010. gada 26. jūlija Lēmumā 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP ( 50 ) (turpmāk tekstā – “Lēmums 2010/413”), kas neattiecās tieši uz prasītāju ( 51 ). Sprieduma Padome/Manufacturing Support & Procurement Kala Naft (C‑348/12 P, EU:C:2013:776) 99. punktā Tiesa apstiprināja noraidīšanu šo pašu iemeslu dēļ.

85. Tā kā Lēmuma 2014/512 4. un 4.a panta redakcija ir ļoti līdzīga Lēmuma 2010/413 4. panta redakcijai ( 52 ), es piekrītu Komisijas atzinumam, atbilstīgi kuram minētās tiesību normas neietver ierobežojošus pasākumus attiecībā uz Rosneft. Tādējādi Tiesas kompetencē nav pārbaudīt to likumību (un tos interpretēt), jo nav piemērojama LES 24. panta 1. punkta otrās daļas un LESD 275. panta otrās daļas “claw-back” klauzula.

86. Tomēr es nepiekrītu Apvienotās Karalistes, Čehijas Republikas, Francijas, Igaunijas un Polijas valdību, kā arī Padomes un Komisijas nostājai, atbilstīgi kurai Lēmuma 2014/512 1. panta 2. punkta b)–d) apakšpunkts un 3. punkts un 7. pants, izmantojot III pielikumu, nepārprotami ir vērsti uz Rosneft, neparedzot pret to ierobežojošus pasākumus, jo tajā minētie pasākumi esot piemērojami objektīvi noteiktām situācijām un vispārīgi noteiktai personu kategorijai, bet Rosneft norādīšanai III pielikumā esot tikai deklaratīva nozīme.

87. Šajā sakarā Komisija pamatojas uz sprieduma Sina Bank/Padome (T‑67/12, EU:T:2014:348) 39. punktu un uz sprieduma Hemmati/Padome (T‑68/12, EU:T:2014:349) 32. punktu, kuros Vispārējā tiesa attiecībā uz Lēmuma 2010/413 20. panta 1. punkta b) apakšpunktu nosprieda, ka “no 2011. gada 1. decembra“lēmumam, kurā paredzēti ierobežojoši pasākumi attiecībā uz fiziskām vai juridiskām personām” LESD 275. punkta otrās daļas izpratnē ir jābūt iekļautam aktā, ar kuru pēc pārskatīšanas Lēmuma 2010/413, kas grozīts ar Lēmumu 2010/644, II pielikumā ir saglabāts prasītājas nosaukums”, nevis balstītam uz faktu, ka prasītājas nosaukums bija norādīts pat Lēmuma 2010/413 oriģinālversijas II pielikumā. Šā iemesla dēļ Vispārējā tiesa noraidīja savu kompetenci, nospriežot, ka ar Lēmuma 2010/413 20. panta 1. punkta b) apakšpunktu ir ieviesti nevis ierobežojoši pasākumi attiecībā uz personām, bet gan vispārpiemērojami pasākumi.

88. Turklāt sprieduma Sina Bank/Padome (T‑67/12, EU:T:2014:348) 42. punktā un sprieduma Hemmati/Padome (T‑68/12, EU:T:2014:349) 35. punktā Vispārējā tiesa tāpat interpretēja kritēriju, ka Padomes regulas, kas pieņemta, pamatojoties uz Lēmumu 2010/413 ( 53 ), 16. panta 2. punkts skar “individuāli”, ietverot kā vispārpiemērojamus pasākumus tādus pašus pasākumus kā Lēmuma 2010/413 20. panta 1. punkta b) apakšpunktā esošie, tāpat kā jēdzienu “lēmums, kurā paredzēti ierobežojoši pasākumi attiecībā uz fiziskām vai juridiskām personām”. Pamatojoties uz to, tā atzina par nepieņemamu prasītājas celto prasību par minētā 16. panta 2. punkta atcelšanu.

89. Manuprāt, šī Vispārējās tiesas judikatūra neatbilst Tiesas judikatūrai, kas izriet no sprieduma Padome/Manufacturing Support & Procurement Kala Naft (C‑348/12 P, EU:C:2013:776) 99. punkta ( 54 ). Tik tiešām, kā nosprieda cits Vispārējās tiesas sastāvs sprieduma National Iranian Oil Company/Padome (T‑578/12, EU:T:2014:678) 36 punktā, ko Tiesa apstiprināja spriedumā National Iranian Oil Company/Padome (C‑440/14 P, EU:C:2016:128), “LESD 263. panta ceturtā daļa piešķir jebkurai fiziskai vai juridiskai personai tiesības celt prasību pret Savienības iestāžu tiesību aktu, ja ir izpildīti šajā tiesību normā noteiktie nosacījumi, kā šīs tiesvedības gadījumā[, jo minētie Savienības tiesību akti to iekļauj attiecīgo pasākumu sarakstā]”.

90. Turklāt atbilstīgi tam pašam punktam spriedumā National Iranian Oil Company/Padome (T‑578/12, EU:T:2014:678) Vispārējās tiesas tēzē spriedumos Sina Bank/Padome (T‑67/12, EU:T:2014:348) un Hemmati/Padome (T‑68/12, EU:T:2014:349), kurā patiesībā ierobežojoša pasākuma attiecībā uz personām jēdziens ir identificēts, izmantojot kritēriju par to, ka attiecīgais pasākums skar individuāli, “tiekot pārkāpti LESD 263. panta un 275. panta otrās daļas noteikumi un tāpēc tā esot pretrunā tiesību aizsardzības tiesā sistēmai, kas ieviesta ar LESD, kā arī tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību, kas noteiktas [Hartas] 47. pantā”.

91. Turklāt, pakārtoti, tik nesaudzīgas interpretācijas sekas varētu būt tas, ka klauzula “claw-back” bieži kļūtu iluzora, ja pretēji tam, ko es iepriekš piedāvāju, lēmumu KĀDP jomā tiesību normas, kuras – kā Lēmuma 2014/512 1. panta 2. punkta b)–d) apakšpunkts un 3. punkts un 7. pants – nepārprotami attiecas uz fiziskām un juridiskām personām, nebūtu “ierobežojoši pasākumi attiecībā uz personām” klauzulas “claw-back” izpratnē, izraisot to, ka šajā klauzulā nebūtu iekļauta iespēja iesniegt prejudiciālu jautājumu par spēkā esamību.

92. Tāpēc uz pirmo jautājumu es iesaku Tiesai atbildēt, ka atbilstīgi LES 24. panta 1. punkta otrās daļas pēdējam teikumam un LESD 275. pantam Tiesas kompetencē ir atbilstīgi LESD 267. pantam sniegt prejudiciālu nolēmumu par Lēmuma 2014/512 spēkā esamību, ņemot vērā LES 40. pantu, kā arī interpretēt un pārbaudīt šā lēmuma 1. panta 2. punkta b)–d) apakšpunkta un 3. punkta un 7. panta, kā arī tā III pielikuma likumību.

93. Es tomēr gribētu precizēt, ka, lai gan ierobežojošie pasākumi, kas ieviesti ar Lēmuma 2014/512 4. un 4.a pantu, iekļaujas “carve-out” klauzulas piemērošanas jomā, nevis klauzulas “claw-back” piemērošanas jomā, tiesību aizsardzība tiesā tiek nodrošināta, jo Regula Nr. 833/2014 – kā es to izskaidroju šo secinājumu 47., 49., 69. un 70. punktā – pilnībā ietilpst Tiesas kompetencē un tās 3. un 3.a pantā un 4. panta 3. un 4. punktā gandrīz vārds vārdā ir pārņemts šo tiesību normu formulējums. Gadījumā, ja Tiesai būtu jāatceļ šīs Regulas Nr. 833/2014 tiesību normas, Padomei būtu jāveic nepieciešamie pasākumi, lai līdzvērtīgās Lēmuma 2014/512 tiesību normas atbilstu Tiesas spriedumam, un, kā tiesas sēdē tam piekrita Padome, tam būtu jānotiek atbilstīgi LESD 266. pantam.

B – Par otrā jautājuma a) daļu

94. Ar otrā jautājuma a) daļu iesniedzējtiesa jautā Tiesai par Lēmuma 2014/512 1. panta 2. punkta b)–d) apakšpunkta un 3. punkta, 4., 4.a un 7. panta un III pielikuma, kā arī Regulas Nr. 833/2014 3. un 3.a panta, 4. panta 3. un 4. punkta, 5. panta 2. punkta b)–d) apakšpunkta un 3. punkta un 11. panta, kā arī II un VI pielikuma spēkā esamību.

95. Ņemot vērā manu atbildi uz pirmo jautājumu, es analizēšu, vai Lēmumā 2014/512 un Regulā Nr. 833/2014 ir ievērots LES 40. pants, kā arī Lēmuma 2014/512 1. panta 2. punkta b)–d) apakšpunkta un 3. punkta un 7. panta, kā arī III pielikuma, tāpat kā Regulas Nr. 833/2014 3. un 3.a panta, 4. panta 3. un 4. punkta, 5. panta 2. punkta b)–d) apakšpunkta un 3. punkta un 11. panta, kā arī II un VI pielikuma spēkā esamību.

1) Par LES 40. panta ievērošanu Lēmumā 2014/512 un Regulā Nr. 833/2014

96. Rosneft uzskata, ka, pieņemot lēmumu KĀDP jomā, kuram būtībā ir leģislatīvs raksturs, Padome ir pārsniegusi savas pilnvaras. Atbilstīgi LES 29. pantam Padomes loma esot noteikt “Savienības attieksmi īpašos ģeogrāfiskos vai tematiskos jautājumos”. Turpretī atbilstīgi LES 31. panta 1. punktam leģislatīvu aktu pieņemšana saistībā ar KĀDP esot izslēgta. Tādējādi, pieņemot ļoti detalizētas Lēmuma 2014/512 tiesību normas, kuras lielākoties identiski pārņemtas Regulā Nr. 833/2014, Padome esot pārkāpusi LES 40. pantā noteikto neietekmēšanas klauzulu un esot skārusi Komisijas un Augstā pārstāvja kopējā priekšlikuma iesniegšanas pilnvaras, kas paredzētas LESD 215. pantā.

97. Manuprāt, Lēmums 2014/512 un Regula Nr. 833/2014 nav leģislatīvi akti.

98. Lai arī, vispārīgi skatot, ar “leģislatīvu aktu” saprot vispārpiemērojamus pasākumus, kurus piemēro objektīvi noteiktās situācijās un vispārīgi un abstrakti noteiktai personu kategorijai, tikai LESD 289. panta 3. punktā ir atrodama to terminu definīcija, kas izmantoti LES 24. pantā. Šajā pantā šī kategorija ir definēta kā “tiesību akti, kas pieņemti saskaņā ar likumdošanas procedūru,” proti, saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, kas paredzēta LESD 289. panta 1. punktā, vai ar īpašo likumdošanas procedūru, kas paredzēta LESD 289. panta 2. punktā.

99. Aizliedzot leģislatīvu aktu pieņemšanu, LES 24. panta 1. punkta otrās daļas trešā teikuma un 31. panta 1. punkta rezultātā tātad ir izslēgta plašākā loma, kas LESD 289. panta 1. un 2. punktā piešķirta Parlamentam un Komisijai ( 55 ).

100. Turklāt procedūra, kas paredzēta LES 24. panta 1. punkta otrajā daļā un kas tikusi izmantota, lai pieņemtu Lēmumu 2014/512, un procedūra, kas paredzēta LESD 215. pantā un kas tikusi izmantota, lai pieņemtu Regulu Nr. 833/2014, atšķiras no procedūrām, kas paredzētas LESD 289. pantā, lai tiesību aktu kvalificētu par leģislatīvu aktu.

101. Tā kā Rosneft neapgalvo, ka Lēmums 2014/512 un Regula Nr. 833/2014 bija jāpieņem, pamatojoties uz citu juridisko pamatu, nevis attiecīgi LES 29. pantu un LESD 215. pantu, Rosneft argumenti būtu jānoraida.

2) Par Lēmuma 2014/512 1. panta 2. punkta b)–d) apakšpunkta un 3. punkta un 7. panta, kā arī III pielikuma un Regulas Nr. 833/2014 3. un 3.a panta, 4. panta 3. un 4. punkta, 5. panta 2. punkta b)–d) apakšpunkta un 3. punkta un 11. panta, kā arī II un VI pielikuma spēkā esamību

a) Par pārbaudes apjomu

102. Savu apsvērumu 64., 108. un 115. punktā Padome apgalvo, ka Tiesas kompetencē nav pārbaudīt attiecīgo Regulas Nr. 833/2014 tiesību normu likumību, ciktāl Rosneft izvirzītā pamata par spēkā neesamību mērķis galvenokārt esot apstrīdēt principiālos lēmumus, kas pilnībā attiecas uz KĀDP jomu, kurus Padome pieņēmusi ar savu Lēmumu 2014/512.

103. Es nepiekrītu šai nostājai, jo, manuprāt, regulas pieņemšana, pamatojoties uz LESD 215. pantu, pat ja tajā vārds vārdā ir pārņemti, papildināti vai precizēti pasākumi, kas paredzēti ar lēmumu KĀDP jomā, kā šajā lietā – Lēmuma 2014/512 un Regulas Nr. 833/2014 gadījumā, nozīmē tādas imunitātes pret pārbaudi tiesā zaudēšanu, kas šiem pasākumiem varētu tikti piemērota, pamatojoties uz LES 24. panta 1. panta otrās daļas pēdējo teikumu un LESD 275. panta pirmo daļu ( 56 ).

104. Pretēja risinājuma sekas būtu plaša Tiesas kompetences šajā jomā izslēgšanas interpretācija, lai gan šī izslēgšana ir izņēmums, nevis likums.

105. Tāpēc es uzskatu, ka šajā jomā, kura attiecas uz diplomātiju un ārpolitiku un drošības politiku, Padomei ir plaša rīcības brīvība ( 57 ).

b) Par pamatu par spēkā neesamību, kas attiecas uz apgalvoto Partnerības nolīguma pārkāpumu

106. Rosneft uzskata, ka ar Lēmuma 2014/512 1. panta 2. punkta b)–d) apakšpunktu un 3. punktu, kā arī III pielikumu, tāpat kā ar Regulas Nr. 833/2014 3. panta 1., 3. un 5. punktu, 3.a panta 1. punktu un 5. panta 2. punkta b)–d) apakšpunktu un 3. punktu, kā arī II un VI pielikumu ir pārkāpts Partnerības nolīguma 10. panta 1. punkts (klauzula par vislielākās labvēlības režīmu preču tirdzniecībā), 12. pants (preču tranzīta brīvība), 36. pants (klauzula par ne mazāk labvēlīgu režīmu pārrobežu pakalpojumu jomā) un 52. panta 2., 5. un 9. punkts (kapitāla brīva aprite).

107. Apvienotās Karalistes, Igaunijas un Francijas valdības, kā arī Padome un Komisija norāda, ka attiecīgie pasākumi ir pamatoti, jo tie ir “vajadzīgi, lai aizstāvētu [līgumslēdzēju] drošības intereses kara laikā vai nopietna starptautiska saspīlējuma laikā, kas rada kara draudus” atbilstīgi Partnerības nolīguma 99. panta 1. punkta d) apakšpunktam, un ka katrā ziņā šā nolīguma noteikumiem, uz kuriem atsaucas Rosneft, nav tiešas iedarbības.

108. Tā kā Partnerības nolīguma 99. pantā ir paredzēta minētā nolīguma materiālajām tiesību normām pretēja pasākuma esamība, vispirms ir jāizvērtē, vai ar Lēmuma 2014/512 1. panta 2. punkta b)–d) apakšpunktu un 3. punktu, kā arī III pielikumu, tāpat kā ar Regulas Nr. 833/2014 3. panta 1., 3. un 5. punktu, 3.a panta 1. punktu un 5. panta 2. punkta b)–d) apakšpunktu un 3. punktu, kā arī II un VI pielikumu ir pārkāpts minētā nolīguma 10. panta 1. punkts, 12. un 36. pants un 52. panta 2., 5. un 9. punkts.

i) Par Partnerības nolīguma 10. panta 1. punkta, 12. un 36. panta un 52. panta 2., 5. un 9. punkta tiešo iedarbību

109. Šajā sakarā ir jāatgādina, ka atbilstīgi pastāvīgajai judikatūrai Savienības ar vienu vai vairākām trešām valstīm noslēgts nolīgums attiecībā uz Savienību ir akts, ko ir pieņēmusi viena no tās iestādēm LESD 267. panta pirmās daļas b) apakšpunkta izpratnē, ka šāda nolīguma tiesību normas kopš to stāšanās spēkā ir Savienības tiesību sistēmas neatņemama daļa un ka šīs tiesību sistēmas ietvaros Tiesas kompetencē ir prejudiciāla nolēmuma tiesvedībā spriest par šī nolīguma interpretāciju ( 58 ).

110. Turklāt sprieduma Komisija/Rusal Armenal (C‑21/14 P, EU:C:2015:494) 37. punktā Tiesa nosprieda, ka, “lai pamatotu [..] iebildi par šāda akta prettiesiskumu, uz starptautiskā nolīguma, kura līgumslēdzēja puse ir Savienība, noteikumiem var atsaukties tikai ar divkāršu nosacījumu, ka, pirmkārt, tas nav pretrunā šī nolīguma būtībai un sistēmai un, otrkārt, ka šī nolīguma noteikumi to satura ziņā šķiet beznosacījuma un pietiekami precīzi [..]. Tikai tad, ja šie divi nosacījumi ir vienlaicīgi izpildīti, Savienības tiesā var atsaukties uz šādiem noteikumiem kā kritēriju Savienības tiesību akta tiesiskuma novērtēšanā” ( 59 ).

111. Tā kā Partnerības nolīguma 10. panta 1. punktā un 12. pantā ir atsauce uz VVTT īpašajiem noteikumiem, Padome un Komisija pamatojas uz Tiesas pastāvīgo judikatūru saistībā ar Pasaules Tirdzniecības organizācijas līgumiem, atbilstīgi kurai, “ņemot vērā to raksturu un sistēmu, tie principā nav pieskaitāmi normām, uz kurām pamatojoties varētu tikt pārbaudīts Savienības iestāžu tiesību aktu tiesiskums” ( 60 ).

112. Tomēr Partnerības nolīgums nav nolīgums, kas attiecas tikai uz preču tirdzniecību, kurai varētu piemērot šo judikatūru ( 61 ).

113. Kā Tiesa nosprieda attiecībā uz Partnerības nolīgumu sprieduma Simutenkov (C‑265/03, EU:C:2005:213) 27. punktā, šā nolīguma “mērķis ir izveidot partnerību starp līgumslēdzējpusēm, lai veicinātu tostarp ciešu politisko attiecību izveidi starp līgumslēdzējpusēm, tirdzniecību un harmoniskas ekonomiskās attiecības, politiskās un ekonomiskās brīvības, kā arī pakāpenisku integrāciju starp Krievijas Federāciju un plašāku sadarbības zonu Eiropā”.

114. Turklāt minētā sprieduma 28. punktā Tiesa piebilda, ka “tas, ka minētais līgums tādējādi ir ierobežots ar partnerības izveidi starp līgumslēdzējpusēm, neparedzot asociācijas izveidi vai Krievijas Federācijas pievienošanos [Savienībai] nākotnē, nevar liegt attiecīgiem līguma noteikumiem to tiešo iedarbību. No Tiesas judikatūras izriet ka gadījumā, ja līgumā ir paredzēta sadarbība starp līgumslēdzējpusēm, daži no tā noteikumiem [– tad, ja, ņemot vērā līguma noteikumus, priekšmetu un būtību, tajos ir iekļauti skaidri un precīzi pienākumi, kas attiecībā uz to izpildi vai sekām nav atkarīgi no vēlāka akta pieņemšanas,] var tieši noteikt personu tiesisko stāvokli”.

115. Tādējādi Tiesa minētā sprieduma 22. punktā atzina šā nolīguma 23. panta 1. punkta par nodarbinātības nosacījumiem tiešo iedarbību.

116. Pretēji tam, ko apgalvo Apvienotās Karalistes un Francijas valdības, kā arī Padome un Komisija, man nav skaidrs, kāpēc attiecīgo partnerības nolīguma noteikumu formulējums šajā lietā neatbilst tiešas iedarbības kritērijiem, kas minēti sprieduma Simutenkov (C‑265/03, EU:C:2005:213) 21. punktā un pārņemti sprieduma Komisija/Rusal Armenal (C‑21/14 P, EU:C:2015:494) 37. punktā.

117. Partnerības nolīguma 10. panta 1. punktā ir paredzēts, ka “Puses viena otrai piešķir vispārēju vislielākās labvēlības režīmu, kas aprakstīts VVTT I panta 1. punktā” ( 62 ). 12. panta 1. punkta otrajā daļā ir paredzēts, ka “Puses savā teritorijā nodrošina to preču brīvu tranzītu, kuru izcelsme ir otras Puses muitas teritorijā vai kas paredzētas otras Puses muitas teritorijai”. 36. pantā ir noteikts, ka “Puses viena otrai piešķir ne mazāk labvēlīgu režīmu kā to, kas piešķirts jebkurai trešai valstij saistībā ar nosacījumiem, kas skar pārrobežu pakalpojumu sniegšanu”. Visbeidzot, atbilstīgi 52. pantam Partnerības nolīgumā “Puses nodrošina brīvu kapitāla apriti starp [Savienības] un Krievijas rezidentiem, izmantojot tiešus ieguldījumus uzņēmējsabiedrībās” (2. punkts), pēc piecu gadu pārejas posma no šā Nolīguma stāšanās spēkā Puses neievieš nekādus jaunus ierobežojumus (5. punkts) un “piešķir viena otrai vislielākās labvēlības režīmu attiecībā uz kārtējo maksājumu un kapitāla aprites brīvību un attiecībā uz maksāšanas metodēm” (9. punkts).

118. Manuprāt, šo noteikumu formulējums nemaz neatšķiras no minētā nolīguma 23. panta 1. punktā norādītā beznosacījuma aspekta, kura tiešo iedarbību Tiesa jau ir konstatējusi ( 63 ). Tātad tajā nav “vienīgi norunāts vienoties” (“an agreement to agree”)” ( 64 ).

ii) Par to tiesību ierobežojumu pastāvēšanu, kas piešķirtas ar Partnerības nolīguma 10. panta 1. punktu, 12. un 36. pantu un 52. panta 2., 5. un 9. punktu

119. Ir jāpārbauda tātad, vai pasākumi, kas ieviesti ar Lēmuma 2014/512 1. panta 2. punkta b–d) apakšpunktu un 3. punktu, kā arī III pielikumu, tāpat kā ar Regulas Nr. 833/2014 3. panta 1., 3. un 5. punktu, 3.a panta 1. punktu un 5. panta 2. punkta b)–d) apakšpunktu un 3. punktu, kā arī II un VI pielikumu, ietver ierobežojumus attiecībā uz Partnerības nolīguma 10. panta 1. punktu, 12. un 36. pantu un 52. panta 2., 5. un 9. punktu.

– Partnerības nolīguma 10. panta 1. punkts un 12. pants (preču tirdzniecība)

120. Attiecībā uz apgalvojumu par to, ka ar Regulas Nr. 833/2014 3. panta 1., 3. un 5. punktu un 3.a panta 1. punktu ir pārkāpts Partnerības nolīguma 10. panta 1. punkts, ir jāuzsver, ka Partnerības nolīguma 10. panta 1. punkta rezultāts bija tikai VVTT I panta 1. punkta piemērošanas attiecināšana uz Savienības un Krievijas Federācijas attiecībām laikā, kad pēdējā minētā nebija Pasaules Tirdzniecības organizācijas locekle.

121. Tomēr VVTT I panta 1. punkta darbības joma attiecas “uz jebkura veida muitas nodokļiem un nodevām, kas noteikti importam un eksportam vai saistīti ar tiem, nodokļiem, kas noteikti starptautiskajai norēķinu sistēmai par importu vai eksportu, attiecībā uz šo nodokļu un nodevu ievākšanas metodēm, attiecībā uz visiem noteikumiem un formalitātēm, kas saistītas ar importu vai eksportu, un attiecībā uz visiem nosacījumiem, kas apskatīti III panta 2. un 4. [punktā]”.

122. Tā kā Regulas Nr. 833/2014 3. panta 1., 3. un 5. punkts nemaz neattiecas uz to preču eksportam piemērojamajiem muitas tarifiem, kuras norādītas šajās tiesību normās, bet tikai to eksportam uz Krievijas Federāciju paredz iepriekšējas atļaujas saņemšanu un precizē nosacījumus, kādos dalībvalstīm jāatsaka šāda atļauja, ir skaidrs, ka šie noteikumi neietilpst Partnerības nolīguma 10. panta 1. punkta piemērošanas jomā.

123. A fortiori, Regulas Nr. 833/2014 3.a panta 1. punkts, ar kuru aizliegts sniegt saistītus pakalpojumus, kas vajadzīgi dažu kategoriju izpētes un ieguves projektiem Krievijā, arī neattiecas uz Partnerības nolīguma 10. panta 1. punktu.

124. Partnerības nolīguma 12. panta 1. punkta otrajā daļā ir noteikts pienākums Savienībai un tās dalībvalstīm nodrošināt tādu preču brīvu tranzītu ( 65 ) caur Savienības teritoriju, kuru izcelsme ir muitas teritorijā vai kas paredzētas Krievijas Federācijas muitas teritorijai.

125. Tādējādi Savienībai un tās dalībvalstīm ir jānodrošina tādu preču brīva aprite caur to teritoriju, kas paredzētas Krievijas Federācijai vai kuru izcelsme ir Krievijas Federācijā.

126. Ar Regulas Nr. 833/2014 3. panta 1. punktu ir noteikta iepriekšējas atļaujas saņemšana, lai pārdotu, piegādātu, nodotu vai eksportētu II pielikumā uzskaitītās tehnoloģijas, neatkarīgi no tā, vai tās ir vai nav Savienības izcelsmes iekārtas, ja attiecīgās tehnoloģijas ir paredzēts izmantot Krievijas Federācijā. Turklāt ar šīs regulas 3. panta 5. punktu ir aizliegts izsniegt šo atļauju, ja attiecīgā pārdošana, piegāde, nodošana vai eksports ir paredzēts kādai no šā panta 3. punktā minētajām izpētes un ieguves projektu kategorijām.

127. Manuprāt, šie noteikumi nekādi neietekmē Partnerības nolīguma 12. panta 1. punkta otrajā daļā garantēto tranzīta brīvību.

128. Lai arī Regulas Nr. 833/2014 3. panta 1. punktā ir atsauce tostarp arī uz II pielikumā minēto tehnoloģiju nodošanu neatkarīgi no tā, “vai tās ir vai nav Savienības izcelsmes tehnoloģijas”, tomēr šā panta 2. un 4. punkts attiecas tikai uz eksportu.

129. Šajā ziņā uz “visu veidu pārdošanu, piegādi, nodošanu vai eksportu, kam [..] vajadzīga atļauja, minēto atļauju piešķir kompetentās iestādes dalībvalstī, kurā eksportētājs veic uzņēmējdarbību” ( 66 ). Savukārt “eksportētāji kompetentajām iestādēm iesniedz visu attiecīgo informāciju, kas vajadzīga pieteikumam eksporta atļaujas saņemšanai” ( 67 ).

130. Man tātad šķiet skaidrs, ka šīs tiesību normas Regulā Nr. 833/2014 attiecas nevis uz II pielikumā minēto tehnoloģiju tranzītu, bet uz pārdošanu, piegādi, nodošanu vai eksportu no dalībvalstu teritorijas.

131. Šajā ziņā attiecīgo tehnoloģiju tranzīta brīvība no trešām valstīm uz Krievijas Federāciju nekādi netiek ietekmēta.

132. Katrā ziņā, pat ja Tiesa konstatētu, ka pastāv Partnerības nolīguma 10. panta 1. punkta un 12. panta 1. punkta otrās daļas ierobežojumi, šie ierobežojumi – kā norāda Komisija – būtu pamatoti ar sabiedriskās kārtības un valsts drošības apsvērumiem atbilstīgi šā nolīguma 19. pantam.

– Partnerības nolīguma 36. pants (pārrobežu pakalpojumu sniegšana)

133. Atbilstīgi Partnerības nolīguma 36. pantam Savienībai un tās dalībvalstīm ir pienākums piešķirt ne mazāk labvēlīgu režīmu kā to, kas piešķirts jebkurai trešai valstij, saistībā ar nosacījumiem, kas skar pārrobežu pakalpojumu sniegšanu, ko veic Savienības uzņēmējsabiedrības Krievijas Federācijas teritorijā saskaņā ar tajā piemērojamajiem tiesību aktiem un noteikumiem.

134. Atbilstīgi šā nolīguma 5. pielikumam pakalpojumi, kuri minēti 36. pantā, ietver inženiertehniskos pakalpojumus (CPC 8672) ( 68 ) un izmēģinājumu un tehniskās pārbaudes un analīzes pakalpojumus (CPC 8676) ( 69 ).

135. Pretēji tam, ko apgalvo Rosneft, neviens no pakalpojumiem, kuri minēti ar numuriem CPC 8672 un CPC 8676, neattiecas uz urbšanas, urbumu testēšanas, reģistrācijas un pabeigšanas vai peldošo iekārtu piegādes pakalpojumiem, kas minēti Regulas Nr. 833/2014 3.a panta 1. punktā ( 70 ).

– Partnerības nolīguma 52. panta 2., 5. un 9. punkts (kapitāla brīva aprite)

136. Ar šā panta 2. punktu tiek nodrošināta kapitāla brīva aprite starp Savienību un Krievijas Federāciju, “izmantojot tiešus ieguldījumus uzņēmējsabiedrībās, kas izveidotas saskaņā ar uzņēmējas valsts normatīvajiem aktiem”.

137. Turklāt atbilstīgi šā paša panta 9. punktam Savienība piešķir Krievijas Federācijai “vislielākās labvēlības režīmu attiecībā uz [..] kapitāla aprites brīvību [..]”.

138. Atbilstīgi Kopīgajai deklarācijai par 52. panta [2. punktu] (Definīcijas) termins “tiešie ieguldījumi” ir definēts šādi: “[..] ieguldījumi, lai izveidotu ilgstošas ekonomiskas attiecības ar uzņēmumu, piemēram, ieguldījumi, kas nerezidentiem vai ārvalstīs – rezidentiem sniedz iespēju īstenot efektīvu ietekmi uz tā vadību attiecīgajā valstī: [..] 2) piedaloties jaunā vai esošā uzņēmumā; 3) izmantojot aizdevumu uz pieciem gadiem vai ilgāk.”

139. No šīm tiesību normām skaidri izriet, ka pirkšana, pārdošana un tieša vai netieša ieguldījumu pakalpojumu sniegšana vai palīdzība obligāciju, kapitāla vērtspapīru vai līdzīgu finanšu instrumentu emisijā ( 71 ) var būt tiešs ieguldījums tikai tad, ja tā rezultātā tiek iegūtas kapitāldaļas uzņēmumā, lai izveidotu ilgtspējīgas ekonomiskās attiecības.

140. No šīm tiesību normām arī izriet, ka nolīguma noslēgšana vai līdzdalība tajā, lai pēc 2014. gada 12. septembra piešķirtu Rosneft jaunus aizdevumus vai kredītus, kuru termiņš pārsniedz 30 dienas ( 72 ), var būt tiešs ieguldījums tikai tad, ja tas ir aizdevums vai kredīts uz pieciem vai vairāk gadiem, kas piešķirts, lai izveidotu ilgtspējīgas ekonomiskās attiecības.

141. No tā izriet, ka Lēmuma 2014/512 1. panta 2. punkta b)–d) apakšpunkts un 3. punkts, kā arī III pielikums, tāpat kā Regulas Nr. 833/2014 5. panta 2. punkta b)–d) apakšpunkts un 3. punkts, kā arī VI pielikums kapitāla brīvu apriti, kas aizsargāta ar Partnerības nolīguma 52. panta 2., 5. un 9. punktu, ierobežo tikai tiktāl, ciktāl ar tiem tiek aizliegti tieši ieguldījumi, kuri norādīti šo secinājumu 139. un 140. punktā.

iii) Par attaisnojumu

142. Pretēji preču tirdzniecībai, attiecībā uz kuru Partnerības nolīguma 19. pantā ir paredzēta iespēja ierobežojumus attaisnot, kas ir formulēta gandrīz identiski tam, kas ir minēts LESD 36. pantā, minētajā nolīgumā nav paredzēta nekāda iespēja attaisnot kapitāla brīvas aprites ierobežojumu.

143. To pašu iemeslu dēļ, kādus es minēju savu secinājumu lietā SECIL (C‑464/14, EU:C:2016:52) ( 73 ) 123.–125. punktā, es uzskatu, ka kapitāla brīvas aprites, ko nodrošina Partnerības nolīguma 52. pants, ierobežojumus ir iespējams attaisnot ar primāriem vispārēju interešu apsvērumiem.

144. Lai arī Padome neizvirza primāru vispārēju interešu apsvērumu, es uzskatu, ka no tās argumentiem, kuri pamatojas uz Partnerības nolīguma 99. pantu, ir iespējams secināt, ka tā uzskata, ka kapitāla brīvas aprites ierobežojums varētu būt attaisnots ar sabiedriskās kārtības un valsts drošības apsvērumiem.

145. Tā kā ierobežojošie pasākumi, kas ieviesti ar Lēmuma 2014/512 1. panta 2. punkta b)–d) apakšpunktu un 3. punktu, kā arī III pielikumu, tāpat kā ar Regulas Nr. 833/2014 5. panta 2. punkta b)–d) apakšpunktu un 3. punktu, kā arī VI pielikumu, tika pieņemti, “reaģējot uz Krievijas [Federācijas] darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā” ( 74 ), un “nolūkā likt Krievijai vēl dārgāk maksāt par darbībām, ar kurām tiek grauta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība, un sekmēt krīzes noregulējumu mierīgā ceļā” ( 75 ), man šķiet, ka tie var tikt attaisnoti ar sabiedriskās kārtības un valsts drošības apsvērumiem.

146. No Lēmuma 2014/512 un Regulas Nr. 833/2014 preambulu apsvērumiem izriet, ka par ierobežojošu pasākumu ieviešanu attiecībā uz Krievijas Federāciju Savienība un tās dalībvalstis vispirms paziņoja publiski un tie tika ieviesti un pakāpeniski paplašināti tikai saistībā ar to, ka Krievijas Federācija nereaģēja.

147. Tā kā ierobežojošo pasākumu mērķis ir “likt [Krievijas Federācijai] vēl dārgāk maksāt par darbībām, ar kurām tiek grauta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība, un sekmēt krīzes noregulējumu mierīgā ceļā ( 76 )” un tā kā Rosneft ir naftas kompānija, kurai ir vislielākās naftas rezerves un lielākā ieguve starp naftas kompānijām, kuru akcijas ir kotētas Krievijas biržā (vairāk nekā 40 % no Krievijas Federācijā iegūtās naftas ( 77 )), un tā kā Krievijas valstij pieder 69,5 % akciju kapitāla, es uzskatu, ka ar Lēmuma 2014/512 1. panta 2. punkta b)–d) apakšpunktu un 3. punktu, kā arī III pielikumu, tāpat kā ar Regulas Nr. 833/2014 5. panta 2. punkta b)–d) apakšpunktu un 3. punktu, kā arī VI pielikumu noteiktie ierobežojumi ir nepieciešami, lai izdarītu spiedienu, ar kuru varētu tikt sasniegts ar minēto lēmumu un minēto regulu izvirzītais mērķis “likt [Krievijas Federācijai] vēl dārgāk maksāt par darbībām, ar kurām tiek grauta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība, un sekmēt krīzes noregulējumu mierīgā ceļā ( 78 )”. Līdz ar to ar šiem pasākumiem ir ievērots samērīguma princips.

iv) Par Partnerības nolīguma 99. pantu

148. Gadījumā, ja Tiesa nospriestu, ka Partnerības nolīguma 10. panta 1. punktā, 12. un 36. pantā un 52. panta 2., 5. un 9. punktā ir neattaisnoti ierobežojumi, es, tāpat kā Apvienotās Karalistes, Igaunijas un Francijas valdības, kā arī Padome un Komisija, uzskatu, ka šādi ierobežojumi var būt attaisnoti ar minētā nolīguma 99. panta 1. punkta d) apakšpunktu, kurā Savienībai ir ļauts veikt pasākumus, “ko tā uzskata par vajadzīgiem, lai aizsargātu savas drošības intereses [..] kara laikā vai nopietna starptautiska saspīlējuma laikā, kas rada kara draudus” ( 79 ).

149. Ja – kā es minēju šo secinājumu 105. punktā – Padomei ir plaša rīcības brīvība ārpolitikas un drošības politikas jomā, tāda tai ir arī tad, kad Padome konstatē nopietnu starptautisku saspīlējumu, kas rada kara draudus.

150. Pirmkārt, ir jāatgādina, ka, lai ieviestu attiecīgos ierobežojošos pasākumus, kas tiek aplūkoti šajā lietā, Padome pamatojās uz to, ka “Krievijas Federācija bez iemesla ir pārkāpusi Ukrainas suverenitāti un teritoriālo integritāti” ( 80 ), uz “Malaysia Airlines reisa MH17 lidmašīnas notriekšanu Doņeckā” ( 81 ) un “Krimas un Sevastopoles nelikumīgo aneksiju” ( 82 ).

151. Otrkārt, ir jāuzsver, ka Krievijas Federācijai ir veto tiesības ANO Drošības padomē. Tāpēc ir veltīgi censties panākt, lai šī padome konstatētu miera apdraudējumu rezolūcijā ( 83 ) vai vismaz rezolūcijas projektos, kurus šī padome nav pieņēmusi Krievijas Federācijas veto tiesību izmantošanas (reālas vai iespējamas) dēļ ( 84 ).

152. Pamatojoties uz iepriekš teikto, es uzskatu, ka Padome nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, novērtējot starptautiskā saspīlējuma situācijas nopietnību, kāda bija Lēmuma 2014/512 un Regulas Nr. 833/2014 pieņemšanas laikā.

c) Par pamatu, kas attiecas uz spēkā neesamību apgalvotā pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpuma dēļ (LESD 296. pants)

153. Rosneft uzskata, ka ar Regulas Nr. 833/2014 3. un 3.a pantu, 4. panta 3. un 4. punktu un II pielikumu ir pārkāpts pienākums norādīt pamatojumu, kas Padomei noteikts ar LESD 296. pantu, jo šajā regulā neesot paskaidrots ne tas, kā, ne tas, kāpēc, šajos noteikumos paredzētajā veidā vēršoties pret Krievijas naftas rūpniecību vai pret Rosneft pašu, tiks veicināta tā pasākumu mērķa sasniegšana, kas norādīts minētās regulas preambulas 2. ( 85 ) un 4. ( 86 )apsvērumā.

154. Rosneft arī apgalvo, ka ir pārkāpts LESD 296. pants attiecībā uz Lēmuma 2014/512 1. panta 2. punkta b)–d) apakšpunktu un 3. punktu, kā arī III pielikumu, tāpat kā attiecībā uz Regulas [Nr. 833/2014] 5. panta 2. punkta b)–d) apakšpunktu un 3. punktu, kā arī VI pielikumu tajā ziņā, ka šie noteikumi, lai arī tie nepārprotami attiecas uz Rosneft, neļauj tai novērtēt iemeslu, kāpēc tikai tas, ka Krievijas valsts ir tās galvenais akcionārs, ļauj sasniegt attiecīgo pasākumu mērķi, kas norādīts Regulas Nr. 833/2014 preambulas 2. ( 87 ) un 5. ( 88 ) apsvērumā.

155. Manuprāt, šajā gadījumā nekādi nav pārkāpts pienākums norādīt pamatojumu.

156. Kā Tiesa ir atzinusi sprieduma Padome/Bamba (C‑417/11 P, EU:C:2012:718) 53. punktā, “LESD 296. pantā paredzētajam pamatojumam ir jābūt atbilstošam attiecīgā akta būtībai un kontekstam, kādā tas ticis pieņemts. Pamatojuma prasība ir izvērtējama, ievērojot attiecīgās lietas apstākļus, it īpaši attiecīgā akta saturu, izvirzīto pamatu būtību un intereses saņemt paskaidrojumus, kas var būt akta adresātiem vai citām personām, kuras tas skar tieši un individuāli. Netiek prasīts, lai pamatojumā tiktu uzskaitīti visi atbilstošie faktiskie un tiesiskie apstākļi, jo jautājums par to, vai akta pamatojums ir pietiekams, ir jānovērtē, ņemot vērā ne tikai tā tekstu, bet arī tā kontekstu, kā arī visu juridisko noteikumu kopumu, kas regulē attiecīgo jomu”.

157. Turklāt attiecībā uz ierobežojošiem pasākumiem pret fiziskām vai juridiskām personām, piemēram, naudas līdzekļu iesaldēšanu, kas bija tās lietas priekšmets, kurā pieņemts spriedums Padome/Bamba (C‑417/11 P, EU:C:2012:718), Tiesa minētā sprieduma 54. punktā ir atzinusi, ka “nelabvēlīgs akts ir pietiekami pamatots, ja tas ir pieņemts kontekstā, kas attiecīgajai personai ir zināms, un tai ļauj saprast pret to veiktā pasākuma apjomu”.

158. Tā kā Rosneft ir lielākā Krievijas naftas kompānija, kuras 69,5 % pieder Krievijas valstij ( 89 ) un kuras kopējie aktīvi tiek lēsti vairāk nekā 1 triljona Krievijas rubļu vērtībā, un vismaz 50 % no tās aplēstajiem ieņēmumiem rodas no jēlnaftas vai naftas produktu pārdošanas vai transportēšanas ( 90 ), tā spēj novērtēt naftas nozares nozīmi saistībā ar ieņēmumiem Krievijas Federācijas budžetā ( 91 ) un iemeslu, kāpēc tas, ka uz to ir vērsti ierobežojošie pasākumi, kas paredzēti Lēmuma 2014/512 1. panta 2. punkta b)–d) apakšpunktā un 3. punktā, kā arī III pielikumā, tāpat kā Regulas [Nr. 833/2014] 5. panta 2. punkta b)–d) apakšpunktā un 3. punktā, kā arī VI pielikumā, var “likt Krievijai vēl dārgāk maksāt par darbībām, ar kurām tiek grauta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība, un sekmēt krīzes noregulējumu mierīgā ceļā” ( 92 ).

159. Tas pats attiecas arī uz pasākumiem, kas paredzēti ar Regulas Nr. 833/2014 3. un 3.a pantu, 4. panta 3. un 4. punktu un II pielikumu, kuri nav ierobežojoši pasākumi attiecībā uz Rosneft ( 93 ), bet ir vērsti uz Krievijas naftas rūpniecību kopumā.

d) Par pamatu par spēkā neesamību, kas attiecas uz tiesību uz aizstāvību, efektīvu tiesību aizsardzību tiesā un tiesību piekļūt lietas materiāliem apgalvoto pārkāpumu

160. Rosneft uzskata, ka ar Padomes atteikumu tai piešķirt privileģētu piekļuvi informācijai un pierādījumiem par tik būtiskiem jautājumiem kā tas, kāpēc Rosneft ir minēta Lēmumā 2014/512 un Regulā Nr. 833/2014 vai kāpēc dažas naftas rūpniecības nozares ir tikušas skartas, bet citas nē, ir pārkāptas tās tiesības uz aizstāvību, efektīvu tiesību aizsardzību tiesā un tiesības piekļūt lietas materiāliem.

161. No Rosneft un Padomes rakstveida apsvērumiem pievienotajiem dokumentiem izriet, ka Rosneft, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regulu (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem ( 94 ), ir mēģinājusi iegūt privileģētu piekļuvi (“privileged access”) Padomes dokumentiem, lai tos izmantotu saistībā ar prasību atcelt tiesību aktu, kas tiek izskatīta Vispārējā tiesā lietā NK Rosneft u.c./Padome (T‑715/14).

162. Lasot šos dokumentus, varam secināt, ka Rosneft ir izmantojusi publiskās piekļuves līdzekļus dokumentiem, kas noteikti ar šo regulu kā “document discovery”, dokumentu pieprasīšanas procedūru, kura ir zināma “common law” tiesību sistēmās un starptautiskās arbitrāžas sistēmās ( 95 ).

163. Lai arī, manuprāt, Regula Nr. 1049/2001 nav piemērota, lai pienācīgi sniegtu privileģētu piekļuvi dokumentiem, kas vajadzīgi tiesvedībā ( 96 ), no Rosneft un Padomes rakstveida apsvērumiem pievienotajiem dokumentiem izriet, ka Padome nav noraidījusi šos lūgumus uzrādīt dokumentus, bet tā tos ir izskatījusi, pamatojoties uz Regulu Nr. 1049/2001.

164. Tā kā ar šo pamatu Rosneft apgalvo, ka Padome nepamatoti tai ir atteikusi piekļuvi lielākajai daļai dokumentu, kurus tā bija lūgusi uzrādīt, es uzskatu, ka šis pamats nav pieņemams atbilstīgi judikatūrai, kura izriet no lietas, kurā pasludināts spriedums TWD Textilwerke Deggendorf (C‑188/92, EU:C:1994:90), kurā Tiesa ir nospriedusi, ka “[..] tiesiskās noteiktības prasības noteic, ka [..] atbalsta saņēmējam, kas būtu varējis apstrīdēt šo lēmumu un kas ir ļāvis paiet obligātajam termiņam, kas šim nolūkam paredzēts [LESD] [263.] panta [sestajā] daļā, tiek liegta iespēja apstrīdēt šī lēmuma likumīgumu valsts tiesās gadījumos, kad pret šī lēmuma izpildes pasākumiem, ko veikušas dalībvalstu iestādes, ir celta prasība” ( 97 ).

165. Šajā sakarā es norādu, ka no Padomes vēstulēm, kas sūtītas Rosneft, izriet, ka Padome atbilstīgi Regulas Nr. 1049/2001 8. panta 1. punktam ir informējusi Rosneft par iespēju celt prasību par tās pieteikuma piekļūt dokumentiem daļējas noraidīšanas atcelšanu atbilstīgi LESD 263. pantam.

166. Tā kā Padomes lēmumi, ar kuriem Rosneft tika piešķirta daļēja piekļuve lūgtajiem dokumentiem, to skāra tieši un individuāli, tās prasība, neapšaubāmi, būtu bijusi pieņemama ( 98 ).

167. Katrā ziņā, iepazīstoties ar Rosneft privileģētās piekļuves dokumentiem pieteikumiem, kas adresēti Padomei, ir jāsecina, ka: — ļoti bieži šajos pieteikumos nav pietiekami detalizēta īpašas un ierobežotas dokumentu kategorijas apraksta, kādi – pēc loģikas un Rosneft domām – varētu pastāvēt; — kopā ar šiem pieprasījumiem nav ticis iesniegts paskaidrojums nedz par pieprasīto dokumentu nozīmi tiesvedībā, nedz tās iznākumā, un — kopā ar šiem pieprasījumiem nav ticis iesniegts nedz paziņojums par to, ka šo dokumentu nav bijis ne Rosneft īpašumā, ne tās uzraudzībā, ne kontrolē, nedz arī paskaidrojums, kādēļ tā uzskatīja, ka tie bija Padomes rīcībā, tās uzraudzībā vai kontrolē.

168. Neraugoties uz to, Padome uzrādīja to dokumentu sarakstu, kurus tā uzskatīja par tādiem, uz kuriem attiecas Rosneft pieprasījumi, un daļēji tai atteica piekļuvi vairākiem dokumentiem, paskaidrojot šā atteikuma iemeslus.

169. Turklāt, tā kā Apvienotās Karalistes valdība ir puse pamatlietā, nekas netraucē Rosneft atbilstīgi noteikumiem par dokumentu izsniegšanu Anglijas tiesībās pieprasīt tās – kā Padomes locekļa – īpašumā, uzraudzībā vai kontrolē esošus dokumentus nodot Rosneft rīcībā. Iesniedzējtiesai ir jāraugās, lai Anglijas tiesību aktos, kas piemērojami dokumentu izsniegšanai, tiktu ievēroti efektivitātes un līdzvērtības principi ( 99 ).

170. Šajā kontekstā es neuzskatu, ka Padome Rosneft pieprasījumu piešķirt privileģētu piekļuvi būtu izskatījusi, aizskarot tās tiesības uz aizstāvību, uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā un piekļuvi lietas materiāliem.

e) Par pamatu par spēkā neesamību, pamatojoties uz apgalvoto vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu

171