Vispārējo noteikumu par Eiropas Savienības ierēdņu apdrošināšanu pret nelaimes gadījumu un arodslimību riskiem 22. pantā minētās ārstu komisijas sniegtais medicīniskais vērtējums ir uzskatāms par galīgu, ja tā pieņemšana bijusi tiesiska. Tiesa var pārbaudīt vienīgi to, vai, pirmkārt, minētā komisija ir likumīgi izveidota un darbojas likumīgi un, otrkārt, vai tās viedoklis ir likumīgs, tostarp, vai tajā ir ietverts pamatojums, kas ļauj izvērtēt apsvērumus, uz kuriem tas balstīts, un vai ir pierādīta saprotama saikne starp medicīniskajiem konstatējumiem un tajā izdarītajiem secinājumiem. Ja ārstu komisijai ir jāizskata sarežģīti medicīniski jautājumi saistībā ar grūti nosakāmu diagnozi vai par cēloņsakarību starp slimību, ar ko sirgst ieinteresētā persona, un šīs personas veikto profesionālo darbību iestādē, tad ārstu komisijai savā atzinumā tostarp ir jānorāda tie lietas materiālos ietvertie pierādījumi, uz kuriem tā pamatojas, un būtisku atšķirību gadījumā jāprecizē iemesli, kuru dēļ tās secinājumi ir atšķirīgi no secinājumiem, kas izdarīti atsevišķos agrākos atbilstošajos medicīniskajos ziņojumos, kuri ir ieinteresētajai personai labvēlīgāki.

Tādēļ konstatējums par ārstu komisijas atzinuma nepietiekamu pamatojumu attiecībā uz seku nostiprināšanās dienu izraisa to, ka lēmums, kurā šī diena noteikta, tiek atcelts.

Taču ieinteresētās personas tiesības uz tās daļējās pastāvīgās invaliditātes pakāpes noteikšanu un tātad tiesības uz Civildienesta noteikumu 73. panta 2. punktā paredzēto maksājumu, kā arī uz Vispārējo noteikumu par apdrošināšanu 13. pantā paredzēto papildu zaudējumu atlīdzību par daļēju pastāvīgu invaliditāti var tikt noteiktas, vienīgi ņemot vērā viņa arodslimības seku nostiprināšanās dienu, it īpaši ievērojot to, ka 2006. gada 1. janvārī stājās spēkā skala, kuras piemērojamībai attiecībā uz ieinteresēto personu ir nepieciešams, lai šīs personas ievainojumi būtu nostiprinājušies pēc šīs stāšanās spēkā; tas jāprecizē ārstu komisijai, juridiski pietiekami pamatojot savu vērtējumu.

Turklāt, ja ārstu komisija ziņojumā atkāpjas pati no sava agrākā medicīniskā vērtējuma, papildus neprecizējot medicīniskos iemeslus, kas likuši tai izdarīt šādus secinājumus, tad pamatojums ir pretrunīgs.

Attiecībā uz nostiprināšanās dienas noteikšanu pietiek atgādināt, ka ievainojumu nostiprināšanās ir medicīnisks jēdziens, kas jāvērtē ārstu komisijai un kas nevar tikt noteikts atkarībā no veiktās medicīniskās aprūpes ilguma atbilstoši Vispārējiem noteikumiem par Savienības ierēdņu apdrošināšanu pret nelaimes gadījumu un arodslimību riskiem.

Mērķis, kas izvirzīts Civildienesta noteikumu tiesību normās par ārstu komisiju, kurā notikusi vēršanās saskaņā ar Civildienesta noteikumu 73. pantu, ir uzticēt medicīnas speciālistiem galīgo vērtējumu visos medicīnas jautājumos, ko neviena iecēlējinstitūcija nevarētu īstenot savas iekšējā administratīvā sastāva dēļ. Tādēļ iecēlējinstitūcija, nepieļaudama kļūdu tiesību piemērošanā, nevar atkāpties no ārstu komisijas sniegtā medicīniskā vērtējuma, ja vien netiek pierādīts, ka šis vērtējums nav atbilstīgs, jo tas sniegts prettiesiski. Pat tad, ja ārstu komisijas sniegtais medicīniskais vērtējums būtu kļūdains, iecēlējinstitūcija, nepārsniegdama savas pilnvaras, tomēr nevarētu aizstāt šo komisiju, tās vietā pati izlemjot medicīniskos jautājumus.

Ja ar spriedumu tiek atcelts iestādes lēmums, kurā noteikta konkrēta daļējās pastāvīgās invaliditātes pakāpe, tad iestādei saskaņā ar LESD 266. pantu ir jāveic vajadzīgie pasākumi, lai izpildītu šo spriedumu, un tostarp, ievērojot tiesiskuma principu, jāpieņem visi tiesību akti, ar ko tiek taisnīgi kompensēta nelabvēlīgā situācija, kas prasītājam radusies atceltā tiesību akta dēļ, neskarot iespēju prasītājam vēlāk celt prasību par šīs iestādes veiktajiem pasākumiem sprieduma par atcelšanu izpildei.

Tomēr, tā kā sprieduma, ar kuru tiek atcelts tiesību akts, rezultātā ievainojumu nostiprināšanās vēl nav noteikta, nevar paredzēt, ka šajā stadijā tiks izvērtēts tas, vai procedūras termiņš ir saprātīgs, jo lēmums par galīgo prasītāja invaliditātes pakāpes noteikšanu, ar ko šī procedūra tiks pabeigta, varēs tikt pieņemts tikai pēc tam, kad būs noteikta ievainojumu galīgās nostiprināšanās diena.

Taču, ņemot vērā to, ka sprieduma, ar kuru tiek atcelts tiesību akts, rezultātā prasītājs atkal ir tādā situācijā, kurā viņam jāgaida galīgais risinājums procedūrā, kas uzsākta saskaņā ar Civildienesta noteikumu 73. pantu, šāda gaidīšanas un neskaidrības stāvokļa ieilgšana, ko izraisījis apstrīdētā lēmuma prettiesiskums, ir morālais kaitējums, kurš iestādei jākompensē ar pienācīgu atlīdzību, kura ex æquo et bono var tikt noteikta spriedumā, ar kuru tiek atcelts tiesību akts.

(skat. 90.–92. punktu)

Pirmās instances tiesa: 2005. gada 15. septembris, T‑132/03 Casini/Komisija, 98. punkts.

Civildienesta tiesa: 2008. gada 24. jūnijs, F‑15/05 Andres u.c./ECB, 132. punkts; 2012. gada 13. jūnijs, F‑63/10 BL/Komisija, 108. punkts.