ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
230

Ir jākonstatē, ka Tempus otrais, neskaidrais un kodolīgais arguments, saskaņā ar kuru PSO nedod priekšroku pieprasījuma pārvaldības CMU, jo tā samazina ierobežojumus tīklā un līdz ar to jaudas pārneses paplašināšanas rentabilitāti, nav pārliecinošs un nevar tikt atbalstīts. Pirmkārt, arguments par tīkla jaudas ietaupījumu, kas tādējādi ir pieejams eksportam pārrobežu zonās, ir pretrunā Tempus pirmajam argumentam, kas ir noraidīts iepriekš 228. un 229. punktā, saskaņā ar kuru GRT ir vispirms stimulētas aizsargāt resursu pietiekamību savā tirgū vai pašmāju tirgū. Otrkārt, diskriminācija starp ražošanas jaudām un pieprasījuma pārvaldības operatoriem saistībā ar piekļuvi jaudas apjomam, ko Polijas jaudas mehānisma ietvaros iegūs ārvalstu PSO, ir skaidri aizliegta ar Direktīvas 2009/72 12. panta f) punktu, lasot to kopsakarā ar tās 2. panta 18) punktu. Treškārt, Polijas Republika un PGE ticami norādīja, ka pieprasījuma pārvaldība neietekmē nepieciešamību attīstīt tīkla infrastruktūru, jo tā samazina nepieciešamību pēc enerģijas sistēmas tikai tajos nepietiekamajos laikposmos, kas vienlaikus izraisa elektroenerģijas tirgus cenu pieaugumu, un citos laikposmos pieprasījuma pārvaldības operatori parasti pārvalda savus klientus, kas tādējādi prasa atbilstošu tīkla infrastruktūras pieejamību. Tempus neapgalvo, ka pieprasījuma pārvaldība palīdz samazināt tīkla infrastruktūras vajadzības gadījumā, ja klienti ilgstoši izmanto savas metodes, neatkarīgi no elektroenerģijas tirgus cenu signāliem. Šāds infrastruktūras vajadzību samazinājums, šķiet, nav to pašreizējā komercmodeļa priekšmets, un daļēji izskaidro to ierobežoto potenciālu Polijas jaudas tirgū (skat. šī sprieduma 103. punktu). Visbeidzot, kā šīs personas, kas iestājušās lietā, pamatoti atgādina, nav iespējams pilnībā nodalīt elektroenerģijas ražotājus PSO darbības ziņā no pieprasījuma pārvaldības operatoriem, it īpaši pārrobežu tirdzniecībā (skat. šī sprieduma 228. punktu).
161

No ECDC iesniegtās izmeklēšanas ziņojuma nekonfidenciālās versijas un no ECDC sniegtajiem precizējumiem izriet, ka prasītājam bija piekļuve vienīgi šī ziņojuma daļām, kurās atgādināti viņa paša iebildumi, un daļām, kurās ietverti vispārīgi apsvērumi par piemērojamajām juridiskajām normām un veidu, kā tikusi veikta izmeklēšana. Turpretī būtiskākais minētajā ziņojumā bija pilnībā aizklāts. It īpaši, prasītājam nav bijusi piekļuve ziņojuma pēdējām trim sadaļām, kas ietvēra, vispirms, prasītāja un vēl kāda ECDC darbinieka iesniegtajos lūgumos sniegt palīdzību norādīto faktu aprakstu, ņemot vērā arī apkopotās liecības, tostarp nodaļas vadītāja paziņojumus (piektā sadaļa), tālāk – izmeklētāja individuālos secinājumus par katru lūgumu sniegt palīdzību (sestā sadaļa) un, visbeidzot, viņa vispārīgos secinājumus par izmeklēšanu (septītā sadaļa).
36

Līdz ar to jēdziens “trešā valsts” [third country; burtiski – “trešā zeme”] Regulas 2018/1971 35. panta 2. punkta izpratnē – pretēji Spānijas Karalistes apgalvotajam – nevar būt līdzvērtīgs jēdzienam “trešā valsts” [third State]. Šim jēdzienam “trešā valsts” [third country; burtiski – “trešā zeme”] ir plašāks tvērums, kurā ietilpst ne tikai suverēnas valstis – līdz ar to Kosova var ietilpt šajā jēdzienā “trešās valstis” [third countries; burtiski – “trešās zemes”], neskarot Savienības vai tās dalībvalstu nostāju attiecībā uz Kosovas kā neatkarīgas valsts statusu. Tāpat Kosovai kā “trešajai valstij” [third country; burtiski – “trešā zeme”] var arī būt tādas publiskas iestādes kā Kosovas VRI – līdz ar to Spānijas Karalistes apgalvojums, saskaņā ar kuru “VRI var būt tikai valstī”, nevar tikt atzīts par pamatotu.
Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2021. gada 1. decembra spriedums –

HC/Komisija

(lieta T‑804/19)

Civildienests – Pieņemšana darbā – Paziņojums par konkursu – Atklātais konkurss EPSO/AD/363/18 – Lēmums nepielaist prasītāju nākamajam konkursa posmam – Pienākums norādīt pamatojumu – Acīmredzama kļūda vērtējumā – Iebilde par prettiesiskumu – Vienlīdzīga attieksme – Samērīgums – Tiesības tikt uzklausītam – Labas pārvaldības princips – Konkursa valodu lietojums – Diskriminācija valodas dēļ – Atbildība

1. Ierēdņi – Konkurss – Pielaišanas nosacījumi – Vienlīdzīga attieksme pret kandidātiem – Robežas – Kandidāts, kurš apgalvo nelikumīgu paziņojuma par konkursu piemērošanu attiecībā uz citiem kandidātiem – Nepieļaujamība (skat. 118.– 120. punktu)

2. Ierēdņi – Konkurss – Konkurss, kas balstīts uz kvalifikāciju un pārbaudījumiem – Kandidātu nopelnu vērtējums – Pieteikumu atkārtota izskatīšana – Priekšmets – Labas pārvaldības principa pārkāpums, jo pati atlases komisija ir veikusi pārskatīšanu – Neesamība (Civildienesta noteikumu III pielikuma 7. panta 2. punkta b) apakšpunkts) (skat. 146.– 148. punktu)

3. Ierēdņu celta prasība – Locus standi – Tāda kandidāta noraidīšana, kurš pieprasa atcelt to kandidātu sarakstu, kuri ir uzaicināti uz nākamo posmu – Nepieņemamība (Civildienesta noteikumu 91. pants) (skat. 175. – 178. punktu)

Priekšmets

Prasība, kas ir pamatota ar LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, atcelt, pirmām kārtām, 2018. gada 11. oktobra paziņojumu par konkursu EPSO/AD/363/18, kas organizēts, lai izveidotu divus rezerves sarakstus, no kuriem Komisija pieņem darbā administratorus (AD 7) muitas un nodokļu jomā, otrām kārtām, konkursa atlases komisijas lēmumu neiekļaut prasītāja vārdu to personu sarakstā, kas uzaicinātas uz vērtēšanas centru, trešām kārtām, šīs pašas atlases komisijas lēmumu, ar ko ir noraidīts prasītāja lūgums veikt pārskatīšanu, ceturtām kārtām, Komisijas 2019. gada 20. augusta lēmumu, ar ko ir noraidīta viņa sūdzība saskaņā ar Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktu, piektām kārtām, to kandidātu sarakstu, kuri tika uzaicināti uz konkursa nākamo posmu, un, otrkārt, atlīdzināt kaitējumu, kas prasītājam esot nodarīts šī apstākļa dēļ.

Rezolutīvā daļa

1) Prasību noraidīt.
407

Otrām kārtām, pretēji pārējām saistībām attiecībā uz teritoriālajiem ierobežojumiem, kuras prasītāja apstrīd, proti, saistībām attiecībā uz tālākpārdošanas un reeksporta ierobežojumiem (gala saistību 5. un 6. punkts) un saistībām attiecībā uz piegādes punktiem (gala saistību 1.2. iedaļa un 9.–17. punkts), saistības attiecībā uz Bulgārijas gāzes tīklu galvenokārt attiecas uz Bulgārijas gāzes tirgiem un nav tādas, kuras varētu piemērot vairākās attiecīgajās CAE valstīs. Šajā ziņā saistības attiecībā uz Bulgārijas gāzes tīklu “Changes to the Bulgarian Gas System” (Izmaiņas Bulgārijas gāzes sistēmā) ir izklāstītas atsevišķi un kā neatkarīgas no pārējām saistībām attiecībā uz teritoriālajiem ierobežojumiem. Tāpat apstrīdētajā lēmumā minētās saistības attiecībā uz Bulgārijas gāzes tīklu, kas ir izvērtētas šī lēmuma 7.1.2. iedaļā “The Commitment dealing with the Bulgarian gas system” (Saistības, kas attiecas uz Bulgārijas gāzes sistēmu), tiek aplūkotas atsevišķi no divām citām saistību kategorijām attiecībā uz teritoriālajiem ierobežojumiem, kuras ir izvērtētas minētā lēmuma 7.1.1. un 7.1.3. iedaļā “The Commitment to remove territorial restrictions and measures of an effect equivalent to such restrictions” (Saistības attiecībā uz teritoriālo ierobežojumu un pasākumu, kam ir šiem ierobežojumiem līdzvērtīga ietekme, atcelšanu) un “The Commitment dealing with the changes of gas delivery points” (Saistības attiecībā uz gāzes piegādes punktu maiņu).
651

Pirmkārt, kā norāda Google, ekskluzivitātes situācija izriet no tā, ka uzņēmums ierobežo visas klienta vajadzības vai ievērojamu to daļu. Proti, tirgū dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam pircēju piesaistīšana ar pienākumu vai solījumu apmierināt visas to vajadzības vai to būtisku daļu tikai pie šī uzņēmuma var būt dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana LESD 102. panta izpratnē neatkarīgi no tā, vai attiecīgais pienākums ir paredzēts bez tālākiem noteikumiem vai arī apmaiņā pret atlaides piešķiršanu. Tā tas ir arī tad, ja šis uzņēmums, nesaistīdams pircējus ar formālām saistībām, vai nu atbilstoši ar šiem pircējiem noslēgtiem līgumiem, vai arī vienpusēji piemēro lojalitātes atlaižu sistēmu, proti, atlaides, kas ir saistītas ar nosacījumu, ka klients – turklāt neatkarīgi no savu pirkumu apjoma – visu vai būtisku daļu no savām vajadzībām nepieciešamā iegādājas tikai no dominējošajā stāvoklī esošā uzņēmuma (spriedumi, 1979. gada 13. februāris, Hoffmann‑La Roche/Komisija, 85/76, EU:C:1979:36, 89. punkts, un 2017. gada 6. septembris, Intel/Komisija, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, 137. punkts).
142

Tomēr 2019. gada 28. marta spriedumā Vācija/Komisija (C‑405/16 P, EU:C:2019:268, 82. punkts) Tiesa neapšauba savu judikatūru, saskaņā ar kuru finanšu līdzekļi, kas tiek iegūti no dalībvalsts tiesību aktos noteiktiem obligātiem maksājumiem un tiek pārvaldīti un sadalīti atbilstoši šiem tiesību aktiem, var tikt uzskatīti par valsts līdzekļiem LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, pat ja tos pārvalda struktūras, kas nav valsts iestādes (spriedums, 2013. gada 19. decembris, Association Vent De Colère! u.c., C‑262/12, EU:C:2013:851, 25. punkts), bet uzsver, ka trūkst divu elementu, kas bija būtiski pēdējā minētajā gadījumā, proti, pastāvēja princips, saskaņā ar kuru iepirkšanas pienākumu pilnībā nodrošina attiecīgā valsts, un attiecīgās summas tika uzticētas Caisse des dépôts et consignations, t.i., publisko tiesību juridiskai personai, kas rīkojas valsts pakļautībā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 28. marts, Vācija/Komisija, C‑405/16 P, EU:C:2019:268, 83.–85. punkts). Līdz ar to šim argumentam nevar piekrist, ja ir pierādīts, kā to norāda Komisija, ka valsts kontrole attiecas uz visu strīdīgās piemaksas iekasēšanas un piemaksas radīto ieņēmumu sadalīšanas mehānismu, ieskaitot no šīs piemaksas radušos papildu izmaksu pilnīgu segšanu, pamatojoties uz iepriekš minētajiem apsvērumiem (skat. šī sprieduma 135. punktu).
13

VNV prasītājai atbildēja ar 2018. gada 17. oktobra vēstuli (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”). Šajā vēstulē VNV vispirms ir iekļāvusi kopsavilkumu par prasītājas lūgumu, proti, attiecībā uz, pirmkārt, tās ex ante iemaksu par 2018. gadu un, otrkārt, tās ex ante iemaksu par 2015. gadu. Turpinājumā – VNV attiecībā uz ex ante iemaksu par 2018. gadu, atsaucoties uz Regulas Nr. 806/2014 70. panta 4. punktu un Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2015/63 (2014. gada 21. oktobris), ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/59/ES papildina attiecībā uz ex ante iemaksām noregulējuma finansēšanas mehānismos (OV 2015, L 11, 44. lpp.), 12. panta 2. punktu, pauda uzskatu, ka nevienā no šo divu regulu normām nav paredzēts prasītājas lūgtais pārrēķins un atmaksa. VNV norādīja, ka pretēji tam, ko savā prasībā apgalvo prasītāja, tas, ka ECB ir anulējusi kredītiestādes licenci, ir statusa maiņa Deleģētās regulas 2015/63 12. panta 2. punkta izpratnē. Līdz ar to tā pauda uzskatu, ka ECB 2018. gada 11. jūlija lēmums attiecībā uz prasītāju neietekmē gada iemaksu, kas pēdējai minētajai jāveic par 2018. gadu, un tas arī neuzliekot tai pienākumu pārrēķināt vai daļēji atmaksāt aplūkojamo iemaksu. Visbeidzot – attiecībā uz ex ante iemaksām par 2015. gadu VNV precizēja, ka dalībvalstu iekasētās iemaksas bija pārskaitītas uz VNF atbilstoši SVN 3. panta 3. punktam. Tā uzskatīja, ka vienībai, kura samaksājusi ex ante iemaksu par 2015. gadu un kurai pēc tam anulēta licence, nav tiesību uz šīs ex ante iemaksas atmaksu; tāpat tai neesot tiesību uz jebkādas citas pienācīgi saņemtas ex ante iemaksas – Regulas Nr. 806/2014 70. panta 4. punkta izpratnē – atmaksu. VNV, ņemot vērā šo informāciju, secināja, ka, lai gan ECB bija anulējusi prasītājas licenci, nav iespējams nedz pārrēķināt prasītājas ex ante iemaksu par 2018. gadu, nedz tai atmaksāt par 2015. gadu samaksātās ex ante iemaksas atlikumu.
77

Šajā ziņā nevar izslēgt, ka atsevišķai personai iekļaušanas iemesli zināmā mērā pārklājas, ciktāl personu var kvalificēt kā vadošu uzņēmēju, kas darbojas Sīrijā, un uzskatīt par tādu, kas, veicot savu darbību, gūst labumu no Sīrijas režīma vai atbalsta to, veicot šīs pašas darbības. Tas izriet tieši no tā, kā tas ir norādīts Lēmuma 2015/1836 6. apsvērumā, ka cieša sadarbība ar Sīrijas režīmu un atbalsts šim režīmam, ko sniedz šī personu kategorija, ir viens no iemesliem, kuru dēļ Padome nolēma izveidot šo kategoriju. No tā tomēr izriet, ka pat šajā gadījumā runa ir par atšķirīgiem kritērijiem.
6

Ar 2018. gada 19. jūnija Lēmumu Nr. 05/2018 (turpmāk tekstā – “aģentūras lēmums”) ACER noraidīja lūgumu piešķirt atbrīvojumu attiecībā uz starpsavienojumu Aquind. Tā uzskatīja, ka, lai gan prasītāja atbilst Regulas Nr. 714/2009 17. panta 1. punkta a) un c)–f) apakšpunktā uzskaitītajiem nosacījumiem atbrīvojuma saņemšanai, nav izpildīts šīs pašas tiesību normas b) apakšpunktā paredzētais nosacījums, atbilstoši kuram ar ieguldījumiem saistītais riska līmenis ir tāds, ka bez atbrīvojuma ieguldījumi netiktu veikti. It īpaši tā norādīja, ka, tā kā 2018. gada aprīlī starpsavienojums Aquind ir ieguvis kopīgu interešu projekta statusu, prasītāja tādēļ var prasīt piemērot Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 347/2013 (2013. gada 17. aprīlis), ar ko nosaka Eiropas energoinfrastruktūras pamatnostādnes un atceļ Lēmumu Nr. 1364/2006/EK, groza Regulu (EK) Nr. 713/2009, Regulu (EK) Nr. 714/2009 un Regulu (EK) Nr. 715/2009 (OV 2013, L 115, 39. lpp.), 12. pantu, kurā ir paredzēta izmaksu pārrobežu sadales iespēja, taču tā to nav darījusi. Tādējādi tā uzskatīja, ka nevar tikt izslēgts, ka starpsavienojumam Aquind ir pieejams reglamentētajā sistēmā paredzētais finansiālais atbalsts, un no tā secināja, ka tā nevar ar nepieciešamo pārliecību identificēt tādu risku, kā iemesls ir finanšu atbalsta neesamība, izmantojot reglamentēto sistēmu attiecībā uz minēto starpsavienojumu. Turklāt tā uzskatīja, ka ar ieņēmumiem saistītais risks, ar tirgu saistītais īpašais risks, risks, kas saistīts ar tiešu konkurenci ar citiem starpsavienojumiem, un neskaidrība par ieņēmumiem no pārslodzes, Lielbritānijas tīkla pārrāvumu risks, risks, kas saistīts ar starpsavienojuma Aquind būvniecību, kā arī politiskie un makroekonomiskie riski, kas it īpaši ir saistīti ar Brexit, nav pietiekami vai nav pierādīti.
124

Civildienesta noteikumu 45. panta 1. punktā ir noteikts, ka, lai veiktu salīdzinošo nopelnu izvērtējumu, iecēlējinstitūcija it īpaši ņem vērā ziņojumus par ierēdņiem. Turklāt VĪN 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā tostarp ir noteikts, ka, lai veiktu amatā paaugstināmo ierēdņu salīdzinošo nopelnu izvērtējumu, iecēlējinstitūcija it īpaši ņem vērā: “ziņojumus par ierēdņiem kopš to pēdējās paaugstināšanas amatā vai to neesamības gadījumā – kopš to pieņemšanas darbā, un it īpaši novērtējuma ziņojumus, kas sastādīti atbilstoši Civildienesta noteikumu 43. panta vispārīgiem īstenošanas noteikumiem”.
81

Turklāt ECB arguments, ka tā pirms pārsūdzētā lēmuma pieņemšanas esot veikusi individuālu pārbaudi saistībā ar ietekmes novērtējumu, arī nevar tikt atzīts par pamatotu. Proti, šāda pārbaude neparedz vairāk kā novērtēt pasākuma piemērošanas sekas saistībā ar sasniedzamajiem mērķiem. Ir pavisam skaidrs, ka ietekmes novērtējums var būt lietderīgs aplūkojamā pasākuma samērīguma vērtēšanai, kā tas būtībā izriet no ECB argumentācijas, kurā tā uzsver, ka minētais pētījums pierādot, ka pasākumam ir tikai neliela ietekme papildu pašu kapitāla izteiksmē, un ka līdz ar to neesot tā, ka tas prasītājai katrā ziņā radītu nesamērīgu slogu. Tomēr šim pētījumam ir cits mērķis un tā pamatā esošā loģika atšķiras no tās, uz kuru balstīta izvērtēšana, kas ECB ir jāveic, pamatojoties uz Regulas Nr. 1024/2013 4. panta 1. punkta f) apakšpunktu un 16. panta 1. punkta c) apakšpunktu un 2. punkta d) apakšpunktu. Saskaņā ar šo normu ECB faktiski ir pienākums novērtēt nepieciešamību piemērot aplūkojamo pasākumu, ņemot vērā attiecīgās kredītiestādes individuālo stāvokli un tajā skaitā eventuālus pasākumus, stratēģijas, procesus vai mehānismus, kurus tā būtu ieviesusi.
47

Tādējādi Itālijas tiesa ir uzdevusi Tiesai jautājumu par tiesiskajām sekām, kādas rodas, Regulas Nr. 1370/2007 5. pantā, to skatot kopā ar 8. panta 3. punktu, paredzētās līguma slēgšanas tiesības piešķirot uz termiņu, kas pārsniedz 30 gadus un beidzas 2039. gada 3. decembrī. Uzdodama šo jautājumu, tā uzskata, ka minētās regulas 8. panta 3. punktā paredzētais 30 gadu termiņš sākas no šīs regulas spēkā stāšanās dienas. Tomēr šī prezumpcija Tiesai nav saistoša. Tas pats attiecas arī uz ģenerāladvokāta H. Saugmandsgora Ēes [H. Saugmandsgaard Øe] secinājumiem apvienotajās lietās Mobit un Autolinee Toscane (C‑350/17 un C‑351/17, EU:C:2018:869), kuri tika pieņemti pēc apstrīdētā lēmuma un līdz ar to, kā tas izriet no šā sprieduma 36. punkta, šajā lietā nav ņemami vērā.
84

Tomēr, kā ir konstatēts iepriekš 54. punktā, tā kā viens no vārda “cinkciarz” neatņemamajiem raksturojumiem, proti, tas, ka ar to apzīmē slepenu un nelikumīgu darbību, ir pilnīgā pretrunā vienam no attiecīgo valūtas maiņas pakalpojumu raksturojumiem, tas ir, to viennozīmīgi likumīgajam raksturam, konkrētā sabiedrības daļa varēs nodibināt saikni starp apstrīdēto preču zīmi un likumīgiem valūtas maiņas pakalpojumiem tikai tad, ja tā pārvarēs šo pretrunu, lai izdarītu secinājumu, ka, uztverot ironiski un veicot domu spēli, minētā preču zīme ‑ pretēji tās nozīmei – aptver likumīgi sniedzamus valūtas maiņas pakalpojumus. No tā izriet, ka attiecībā uz šiem pakalpojumiem šis vārds no konkrētās sabiedrības daļas prasa interpretācijas piepūli un šī iemesla dēļ tam ir zināma oriģinalitāte un izteiksmīgums, kas to padara par viegli iegaumējamu (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2010. gada 21. janvāris, Audi/ITSB, C‑398/08 P, EU:C:2010:29, 59. punkts), un tas ir piemērots, lai norādītu patērētājam attiecīgo preču un pakalpojumu izcelsmi. Tātad minētajam vārdam ir jāatzīst atšķirtspēja saistībā ar valūtas maiņas pakalpojumiem.
62

Tāpat no selekcionāra 2015. gada 6. augusta oficiālās deklarācijas izriet, ka ar roku rakstītās piezīmes, kas redzamas 1984. gada 3. septembris memorandā, atspoguļo tā tikšanās ar Departamenta “Dārzkopības” nodaļas atbildīgo personu 1985. gada 3. aprīlī, kuras laikā tika apspriests minētā memoranda saturs, rezultātu. It īpaši no selekcionāra oficiālās deklarācijas izriet, ka anotācija “Two varieties, Sundowner and Pink Lady to be released” (divas izplatāmās šķirnes, ‘Sundowner’ un ‘Pink Lady’) nozīmē, ka tā pieteikums izplatīt minētās šķirnes ražošanas nozarē “padziļinātiem izmēģinājumiem un to novērtējumam komercapstākļos” ir ticis apstiprināts.
84

Dizainparauga individuāla rakstura vērtējums tiek veikts, salīdzinot ar vienu vai vairākiem agrākiem dizainparaugiem, aplūkojot tos individuāli no visiem tiem dizainparaugiem, kuri ir agrāk darīti pieejami sabiedrībai, nevis salīdzinot ar izolēti aplūkotu elementu kombināciju, kas ņemti no vairākiem agrākiem dizainparaugiem (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2014. gada 19. jūnijs, Karen Millen Fashions, C‑345/13, EU:C:2014:2013, 25. un 35. punkts, un 2017. gada 21. septembris, Easy Sanitary Solutions un EUIPO/Group Nivelles, C‑361/15 P un C‑405/15 P, EU:C:2017:720, 61. punkts). Konfliktējošo dizainparaugu radīto kopējo iespaidu salīdzinājumam ir jābūt sintētiskam, un tas nevar būt ierobežots vienīgi ar līdzību un atšķirību uzskaitījuma analītisku salīdzinājumu. Šim salīdzinājumam ir jābūt balstītam uz pazīmēm, kas ir nodotas atklātībā ar apstrīdētu dizainparaugu, un tam jāattiecas tikai uz aizsargātām īpašībām, neņemot vērā no aizsardzības izslēgtas – it īpaši tehniskas – īpašības. Šādam salīdzinājumam ir jābūt veiktam attiecībā uz dizainparaugiem, kādi tie ir reģistrēti, turklāt no pieteikuma atzīt par spēkā neesošu iesniedzēja nevar prasīt sniegt izvirzīta dizainparauga grafisku attēlojumu, kas ir salīdzināms ar apstrīdētā dizainparauga reģistrācijas pieteikumā norādīto attēlojumu (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2013. gada 7. novembris, Lecošs kaķu dzimtas dzīvnieks, T‑666/11, nav publicēts, EU:T:2013:584, 30. punkts un tajā minētā judikatūra; 2017. gada 13. jūnijs, Ball Beverage Packaging Europe/EUIPO – Crown Hellas Can (Skārdenes), T‑9/15, EU:T:2017:386, 79. punkts, un 2017. gada 17. novembris, Ģitāras grifa galvas attēlojums, T‑684/16, nav publicēts, EU:T:2017:819, 43. punkts).
INFORMĀCIJA PAR NEPUBLICĒTAJIEM NOLĒMUM IEM 
Jud ikatūr as krājums 
Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2 0 1 9 . gada 6. jūnija spriedums –  
Rietze/EUIPO – Volkswagen (T ransportlīdzeklis “VW Caddy Maxi”)  
(lieta T-1 9 1 / 1 8 )  
Kopienas dizainparaugs –Spēkā neesamības atzīšanas process –Reģistrēts Kopienas dizainparaugs,  
kurā attēlots transportlīdzeklis “VW Caddy Maxi”–Agrāks Kopienas dizainparaugs –  
Spēkā neesamības atzīšanas pamats –Individuāls raksturs –Informēts lietotājs –Atšķirīgs kopējais  
iespaids –Regulas (EK) Nr. 6/2002 6. pants un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts –Spēkā neesamības  
atzīšanas pieteikuma iesniedzēja pierādīšanas pienākums –Prasības saistībā ar agrākā  
dizainparauga attēlu  
1. Kopienas dizainparaugi – Spēkā neesamības pamati – Individuāla rakstura neesamība – 
Dizainparaugs, kas informētam lietotājam nerada no agrāka dizainparauga atšķirīgu kopējo 
iespaidu – Visaptverošs visu agrākā dizainparauga elementu vērtējums 
(Padomes Regulas Nr. 6/2002 6. panta 1. punkts un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts) 
(skat. 16., 17. punktu) 
2. Kopienas dizainparaugi – Spēkā neesamības pamati – Individuāla rakstura neesamība – 
Informēts lietotājs – Jēdziens 
(Padomes Regulas Nr. 6/2002 6. panta 1. punkts un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts) 
(skat. 25.–27. punktu) 
3. Kopienas dizainparaugi – Spēkā neesamības pamati – Individuāla rakstura neesamība – 
Dizainparaugs, kas informētam lietotājam nerada no agrāka dizainparauga atšķirīgu kopējo 
iespaidu – Transportlīdzekļa “VW Caddy Maxi” attēls 
(Padomes Regulas Nr. 6/2002 6. panta 1. punkts un 25. panta 1. punkta b) apakšpunkts) 
(skat. 29., 42.–46., 52., 57.–60. punktu) 
4. Tiesvedība – Pieteikums par lietas ierosināšanu – Formas prasības – Izvirzīto pamatu 
kopsavilkums – Līdzvērtīgas prasības attiecībā uz pamata pamatojumam izvirzītajiem 
iebildumiem 
(Tiesas statūtu 21. panta 1. daļa un 53. panta 1. daļa; Vispārējās tiesas Reglamenta 177. panta 
1. punkta d) apakšpunkts) 
LV 
ECLI:EU:T:2019 :378 1 
INFORMĀCIJA PAR NEPUBLICĒTAJIEM NOLĒMUM IEM 
(skat. 51. punktu) 
Priekšmets 
Prasība par EUIPO Apelācijas trešās padomes 2018 . gada 11. janvāra lēmumu lietā R 1203 /2016 -3 
attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Rietze un Volkswagen. 
Rezolutīvā daļa 
1) Prasību noraidīt.  
2) Rietze GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.  
ECLI:EU:T:2019 :378 2
86

Otrkārt, otrā apstrīdētā lēmuma sadaļā Information on the liquidity situation and the capital ratios of BPE (Informācija par BPE [Banco Popular Español] likviditātes stāvokli un kapitāla rādītājiem) ECB norāda: “in your confirmatory application you do not contest the ECB’s reasoning and arguments put forward as justification for the non‑disclosure of the liquidity situation and the capital ratios of BPE” (Jūsu atkārtotajā pieteikumā Jūs neapstrīdat ECB domu gaitu un argumentus, kas izvirzīti nolūkā pamatot BPE likviditātes stāvokļa un kapitāla rādītāju neizpaušanu) un “the Executive Board takes the view that such data are protected under Article 4(1)(c) (“protected as such under Union law”) and the first indent of Article 4(2) (“the commercial interests of a natural or legal person”) of Decision ECB/2004/3” (valde uzskata, ka šī informācija ir aizsargāta ar Lēmuma ECB/2004/3 4. panta 1. punkta c) apakšpunktu (“informācijas konfidencialitāte aizsargāta saskaņā ar Eiropas Savienības tiesībām”) un ar 4. panta 2. punkta pirmo ievilkumu (“fiziskas vai juridiskas personas komerciālās intereses”)). Šie teikumi nerada nekādas šaubas par to, ka Lēmuma 2004/258 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta pirmajā, otrajā un septītajā ievilkumā paredzētie izņēmumi neattiecas uz informāciju par Banco Popular likviditātes stāvokli un tās kapitāla rādītājiem.