ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

pakārtoti, apstrīdēto lēmumu atcelt tiktāl, ciktāl a) tas skar prasītāju, b) ar to Rumānija tiek kavēta izpildīt šķīrējtiesas nolēmumu, c) ar to Rumānijai ir uzdots atgūt nelikumīgi iegūto valsts atbalstu un d) noteikts, ka prasītājs ir solidāri atbildīgs par atbalsta atmaksu, ko saņēmusi jebkura no apstrīdētā lēmuma 2. panta 2. punktā minētajām personām;
3.

Ar trešo pamatu tiek apgalvotas kļūdas vērtējumā un samērīguma principa, labas pārvaldības principa un pienākuma norādīt pamatojumu, Regulas Nr. 966/2012 135. panta un Regulas Nr. 1268/2012 208. panta, kā arī Guide to Financial Issues relating to ICT PSP Grant Agreement pārkāpums. — Komisija neesot pareizi novērtējusi katra deliverables dažādo nozīmīgumu visā projektā, tādējādi pārkāpjot tās labas pārvaldības pienākumu, kā arī noteikumus, kuri paredzēti Guide to Financial Issues relating to ICT PSP Grant Agreement. Komisija šajā ziņā pat neesot norādījusi konkrētu un atbilstošu pamatojumu.
—

pakārtoti, atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl: a) tas attiecas uz katru no prasītājām, b) tā dēļ Rumānija nevar izpildīt nolēmumu, c) tajā Rumānijai ir uzlikts atgūt jebkādu nesaderīgu atbalstu, d) tajā ir noteikts, ka prasītājas ir solidāri atbildīgas par jebkuras no apstrīdētā lēmuma 2. panta 2. punktā minētajām vienībām saņemtā atbalsta atmaksāšanu;
1.

Lojālas sadarbības principa pārkāpums, jo Komisija attiecībā uz trūkumiem ZGIS-ĢIS darbībā 2011. gadā nenovērtēja visu Portugāles valsts iestāžu veikto darbu, it īpaši to veiktos pasākumus, kā, piemēram, Darbības plānu, ko apstiprināja sertifikācijas iestāde un kas tika ieviests ar īpašu atsauci uz 2011. gadu, Komisijai to zinot un akceptējot.
—

atcelt Eiropas Komisijas lēmumu, ar ko noraida prasītājas piedāvājumu vai piedāvājumus inovāciju programmām “The Innovation Programme IP 4 – IT Solutions for Attractive Railway Services” un “The Innovation Programme IP 5 – Technologies for Sustainable & Attractive European Freight” saistībā ar projektu “Shift2Rail”;
—

otrkārt, pamatojoties uz LESD 272. pantu, atzīt, ka Komisija nav ievērojusi [Septītās pamatprogrammas piešķīruma nolīguma Vispārīgo nosacījumu (turpmāk tekstā – “Vispārīgie FP7 nosacījumi”)] II.14 punkta 1. daļas a) apakšpunktu un II.22 punkta 5. daļu saistībā ar galīgo ziņojumu par revīziju 11-INFS-025 un revīziju 11-BA119–016, kas veiktas attiecībā uz Rose Vision saistībā ar tās piedalīšanos projektā “Support action to the Integral Satcon Initiative (sISI)”, projektā “Implementing cooperation on Future Internet and ICT Components between Europe and Latin America (FIRST)”, projektā “Supporting the future of the NEM European Technology Platform (FutureNEM)”, projektā “Support Action for the NEM European Technology Platform (4NEM)” un projektā “Structural Funds for Regional Research Advancement (SFERA)”;
3.

Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka, atsakot piekļuvi Komisijas sīki izstrādātajam atzinumam, lai gan esot pastāvējušas sevišķas sabiedrības intereses, ir ticis pārkāpts Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkts. — Tā kā sīki izstrādātais atzinums attiecās uz pasākumu, kuru Parlaments jau izskatīja, un ka tādēļ šis pasākums tika grozīts, tā publiskošana esot vajadzīga, lai Parlamenta locekļi varētu saprast, kādēļ valdības lūdz grozīt tiem iesniegto likumprojektu. Līdz ar to pastāvot sevišķas sabiedrības intereses publiskošanā. Demokrātisks process nevarot pareizi darboties, ja Parlamentam lūdz īstenot Komisijas atzinumus, ja tie netiek publiskoti. — Tā kā paziņošanas procedūras tiesiskums un līdz ar to pieņemtā likumprojekta īstenojamība var būt atkarīga no Komisijas atzinuma teksta, pastāvot sevišķas sabiedrības intereses publiskošanā, kas balstītas uz tiesībām uz tiesisko noteiktību.
2.

Ar otro pamatu attiecībā uz iebildumiem pēc būtības tiek apgalvota Direktīvas 2004/17/EK apakšuzņēmuma pakalpojumu līgumu jomā 14. panta un 37. panta nepareiza piemērošana, izmeklēšanas neveikšana un pamatojuma nenorādīšana apstrīdētajā lēmumā, 2008. gada lēmuma D/207630 III pielikuma III.7. panta 1., 4. un 6. punkta un 2010. gada lēmuma D/7181 III pielikuma III.7. panta 1., 4. un 6. punkta nepareiza piemērošana un no tā izrietoša nepamatota projektu atmaksas samazināšana, pamatojoties uz to, ka Terna, iespējams, nepareizi ir piemērojusi publiskā iepirkuma procedūru. — Šajā ziņā prasītāja it īpaši norāda, ka noteikuma par iespējamu apakšuzņēmuma līgumu iekļaušana pamatnolīgumos starp Terna un CESI tādas sarunu procedūras noslēgumā, par kuru nav publicēts paziņojums par līgumu, nevar tikt uzskatīta par pretēju Direktīvai 2004/17/EK, kā arī uz to nevar pamatoti atsaukties kā uz iespējamo norādi par tehniska rakstura iemeslu nepietiekamību, kas pamato to, ka līguma slēgšanas tiesības ir tikušas piešķirtas konkrētam uzņēmumam. — Lēmumā ir pieļautas arī cita veida kļūdas, kuras ir saistītas ar kļūdainu attiecību starp pamatnolīgumu un individuāliem līgumiem, kuru slēgšanas tiesības Terna ir piešķīrusi CESI, kvalificēšanu.
—

atcelt Padomes lēmumu, kas ir ietverts prasītājas juristiem adresētajā 2015. gada 26. jūnija vēstulē saistībā ar to personu un vienību, kuras ir norādītas Lēmuma 2010/413/KĀDP II pielikumā un Regulas (ES) Nr. 267/2012 IX pielikumā, saraksta pārskatīšanu, ciktāl šis lēmums ir uzskatāms par atteikumu dzēst prasītāju no to personu un vienību saraksta, uz kurām attiecas ierobežojošie pasākumi;
1.

Piespriestā vienotas likmes korekcija EUR 609 337,80 apmērā un piemērotā aprēķina metode ir pretrunā Padomes 2005. gada 21. jūnija Regulas (EK) Nr. 1290/2005 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu 31. panta 2. punktam un Komisijas 1997. gada 23. decembra dokumenta VI/5330/97 un dokumenta AFR-64043–2005 (Communication Irom the Commission, on how the Commission intends in the context 01 the EAGGF-Guarantee clearance procedure to handle shortcomings in the context 01 cross-compliance control system implemented by the Member State) vadlīnijām (vadlīnijas finanšu līdzekļu atgūšanai, sagatavojot lēmumu par ELGF garantiju nodaļas gada noslēgumu), jo nebija jāatsaucas uz vienotās likmes aplēsi tādēļ, ka Spānijas Karaliste iesniedza precīzu reālā riska novērtējumu fondam. Komisijas veiktā piemērošana, papildus tam, kā ir kļūdaina, ir arī nesamērīga un nepamatota.
3.

Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpti LESD 101. pants, Padomes 2002. gada 16. decembra Regulas (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 8. nod., 2. sēj., 205. lpp.) 23. pants, Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai, piemērojot Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta a) apakšpunktu (“Pamatnostādnes”), kā arī samērīguma un vienlīdzīgas attieksmes principi saistībā ar to, kā sankciju aprēķināšanai tika noteikti šādi faktori/parametri: (i) apgrozījums; (ii) soda apmērs pārkāpuma smaguma dēļ; (iii) entry fee; (iv) pamatapmēra pielāgošana (proti, nozarē valdošās krīzes neņemšana vērā); (v) augstākā pieļaujamā robeža saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punktu; un (vi) sankciju nepietiekama samazināšana procedūras ilgstošās norises dēļ; kā arī, visbeidzot, ka saistībā ar to, kā tika noraidīts lūgums piemērot minēto Pamatnostādņu 35. punktu, esot izdarīts LESD 101. panta un Pamatnostādņu pārkāpums un neesot izpildīts pienākums norādīt pamatojumu.
—

daļēji atcelt Komisijas 2015. gada 22. jūnija Lēmumu C(2015) 4076 final, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), ciktāl ar to no Savienības finansējuma izslēgti Francijas Republikas izdevumi saistībā ar atbalstu “Kompensācijas pabalsti nelabvēlīgu dabas apstākļu apgabalos” un agrovides ganību prēmiju, kas attiecas uz Kontinentālās Francijas lauku attīstības programmas 2011., 2012. un 2013. finanšu gadam 2. novirzienu atbalsta apmērā, kas tika izmaksāts par 2011., 2012. un 2013. gada laikā iesniegtajiem pieteikumiem;
3.

Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Līguma 5. panta 3. un 4. punkts un tiesību normas par tā piemērošanu, subsidiaritātes princips un samērīguma princips. Prasītāji uzskata: — Savienības lēmums esot prettiesisks, it īpaši saistībā ar 6. pantu ar nosaukumu “Izskaušanas pasākumi”. Tajā paredzētais esot novirze no normas un nesamērīgi, jo pasākumi jāpiemēro veseliem augiem vai arī tikai tiem augiem, par kuru inficēšanos ir aizdomas, 100 m rādiusā ap inficētiem augiem. Šādi priekšraksti neatbilst nekādai zinātniskai loģikai un it īpaši ir nesamērīgi attiecībā uz mērķi, kāds ar tiem būtu jāsasniedz. — Savienības lēmums esot prettiesisks arī saistībā ar 9. pantu ar nosaukumu “Minēto augu pārvietošana Savienībā”, jo tajā tiek noteikts vispārējs un nepamatots pārvietošanas aizliegums, neatkarīgi no auga veselības stāvokļa. Tas ir jo nopietnāk, ja ņem vērā faktu, ka šis aizliegums ir noteikts gan norobežotajā teritorijā, gan ārpus tās. — Apstrīdētais lēmums pārkāpjot samērīguma un subsidiaritātes principu. — Savienības lēmums esot prettiesisks saistībā ar 9. panta 2. punkta d), f) un h) apakšpunktu, jo, nosakot atkāpi no 1. punkta normas, nosaka 200 metru platu buferzonu ap audzēšanas vietu un paredz virkni prasību šajā pat zonā. Šāda atkāpe ir acīmredzami neizmantojama, jo buferzonā apkārt uzdzēšanas vietai var izvairīties no stādaudzētavu kontroles jebkurā gadījumā tad, ja šī buferzona ir trešo personu īpašums.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 320/39

Prasība, kas celta 2015. gada 30. jūlijā – Fruit of the Loom/ITSB – Takko (“FRUIT”)

(Lieta T-431/15)

(2015/C 320/56)

Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Fruit of the Loom, Inc. (Bowling Green, Savienotās Valstis) (pārstāvji – S. Malynicz, Barrister, un V. Marsland, Solicitor)

Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Takko Holding GmbH (Telgte, Vācija)

Informācija par procesu ITSB

Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “FRUIT” – Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 5 077 508

Process ITSB: atcelšanas process

Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas otrās padomes 2015. gada 12. maija lēmums lietā R 1641/2014–2

Prasītājas prasījumi:

— atcelt apstrīdēto lēmumu;

— piespriest ITSB un otrai procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Izvirzītais pamats:
6.

Ar sesto pamatu, kurš tiek izvirzīts iebildes par prettiesiskumu atbalstam, tiek apgalvots, ka, ja pretēji otrajā pamatā izvirzītajiem argumentiem, Padomes 2014. gada 5. marta Lēmuma 2014/119/KĀDP (ar grozījumiem) 1. panta 1. punkts un Padomes 2014. gada 5. marta Regulas (ES) Nr. 208/2014 (ar grozījumiem) 3. panta 1. punkts ir interpretējami tā, ka a) ar ir tiem aptver jebkuru izmeklēšanu, ko veic Ukrainas iestādes neatkarīgi no tā, vai tās pamatā ir tiesas nolēmums vai process, ar kuru to kontrolē vai pārskata, vai b) jebkuru “amatpersonas dienesta stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, lai panāktu nepamatotas priekšrocības sev vai trešai personai”, neatkarīgi no tā, vai pastāv apsūdzības par valsts līdzekļu piesavināšanos, tad šādam sarakstā ietveršanas kritērijam, ievērojot tā patvaļīgo apjomu un piemērošanas jomu, kura izrietētu no šādas plašas interpretācijas, trūkst juridiskā pamata; un/vai tas ir nesamērīgs ar Lēmuma un Regulas mērķiem. Šī tiesību norma līdz ar to ir prettiesiska.
1.

Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas 2015. gada 11. marta Īstenošanas regula (ES) Nr. 2015/408 par Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1107/2009 attiecībā uz augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū 80. panta 7. punkta īstenošanu un aizstājamo vielu saraksta izveidošanu ir pieņemta uz prettiesiska pamata, jo ar Regulu Nr. 1107/2009, it īpaši tās 24. pantu un II pielikuma 4. punktu ir pārkāptas ES tiesības. — Prasītājs apgalvo, ka pastāv zinātniski pierādījumi, kas norāda uz to, ka noturības, bioakumulācijas un toksicitātes (“PBT”) kritēriji, it īpaši noturības kritērijs, varam nav piemērojami; — turklāt prasītājs uzskata, ka PBT kritēriju piemērošana neorganiskām vielām neatbilst citiem tiesību aktiem, kas ir ieviesti regulētu ķīmisko vielu jomā; — visbeidzot, prasītājs apgalvo, ka, ciktāl tas attiecas uz aizstājamām vielām, PBT kritēriju piemērošana vara savienojumiem pārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu Regulas Nr. 1107/2009 mērķus, un Regulā Nr. 1 nepareizi tiek interpretēts piesardzības princips.
—

Šī pamata pamatošanai Grieķijas Republika norāda uz to, ka nav ekonomiskas priekšrocības un attiecīgie pasākumi nav selektīvi, un it īpaši uz to, ka atbildētāja nav pareizi norādījusi attiecīgo pasākumu atsauces sistēmu, nav novērtējusi būtiski atšķirīgās juridiskās un faktiskās situācijas, kādās atrodas uzņēmumi, kas darbojas publiskās infrastruktūras būvdarbu nozarē, ņemot vērā to koncesijas līgumu īpašās iezīmes, kuru priekšmets ir šie būvdarbi, un ir pārkāpusi pamatprincipus un principus, kas regulē vispārējo nodokļu sistēmu un kas acīmredzami ir attiecīgo pasākumu pamatā.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 294/68

Prasība, kas celta 2015. gada 1. aprīlī – Brinkmann (Steel Trading) u.c./Komisija un ECB

(Lieta T-161/15)

(2015/C 294/83)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāji: Brinkmann (Steel Trading) Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste); Dalmar investments Ltd (Tortola, Britu Virdžīnu salas); Darlows Consultants Ltd (Nassau, Bahamas); Forestborne Ltd (Tortola); International Corporate Management Company SA (Luksemburga, Luksemburga); Kraxis Investments Ltd (Nikosija, Kipra); Magnamox Management Ltd (Nikosija); Megamatic Technologies Ltd (Nikosija); Windward Yachting Ltd (Sliema, Malta); Chupit Ltd (Nikosija); Coburg Investments (Overseas) Ltd (Nikosija); First Trade International Ltd (Tortola); Fitinvest Ltd (Limassol, Kipra); Halman Consultants (Overseas) Ltd (Tortola); Limtan Investments Ltd (Lanarca, Kipra); Minnesota Trading Ltd (Nikosija); Protoconsult Ltd (Nikosija); Transcoal Trading Ltd (Nikosija); un Veft Management Ltd (Nikosija) (pārstāvis – R. Nowinski, Barrister)

Atbildētājas: Eiropas Komisija un Eiropas Centrālā banka

Prasītāju prasījumi:

— piespriest Eiropas Savienībai atlīdzināt zaudējumus, kas prasītājiem radušies Saprašanās memoranda par īpašiem ekonomikas politikas nosacījumiem pieņemšanas un piemērošanas rezultātā, prasības pieteikumā norādītajā apmērā vai tādā apmērā, kādu Tiesa uzskata par nepieciešamu atlīdzināt prasītājiem;

— piespriest Eiropas Savienībai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saistībā ar šī prasības pieteikuma iesniegšanu.

Pamati un galvenie argumenti

Prasības pamatošanai prasītāji izvirza trīs pamatus.

1. Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Līguma par Eiropas Savienības darbību 18. panta un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 21. panta 2. punkta pārkāpums, jo Komisija un ECB esot rīkojušās nelikumīgi, diskriminējot Kipru, un līdz ar to arī tieši diskriminējot noguldītājus Kipras bankās.

2. Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija un ECB esot rīkojušās nelikumīgi, pārkāpjot noguldītāju tiesības uz īpašuma aizsardzību, kas garantētas Eiropas Savienības Pamattiesību hartā.
—

apmierināt Pirelli Tyre SpA prasību par restitutio in integrum atbilstoši Regulas (EK) Nr. 6/2002 par Kopienas dizainparaugiem 67. pantam, atzīstot par likumīgu pārreģistrācijas nodevas par otro piecu gadu periodu samaksu, izmantojot tiešā debeta maksājumu no norēķinu konta Nr. 000069, kas reģistrēts uz Bugnion SpA vārda, un līdz ar to atzīstot, ka attiecīgais īpašumtiesības apliecinošais dokuments joprojām ir spēkā esošs;
—

atzīt prasītājas tiesības paturēt summu EUR 80 242,78 apmērā, kas jau ir saņemta kā “pre-financing payment” un par ko pašreiz Eiropas Komisija – Directorate General Migration and Home Affairs – Directorate E: Migration and Security Funds – Unit E2: Asylum, Migration and Integration Fund – HOME E2/FL/2015 – ir izdevusi parādzīmi 2015. gada 1. aprīlī (prot 1520007), kas attiecas uz HOME/2011/PPRS/AG/2176 TORRE – Transnational Observatory for Refugee’s Resettlement in Europe Nr. 3241503771, kuru atbildētāja ir izdevusi, lai atgūtu iepriekš minēto summu;
—

piespriest EBI atlīdzināt prasītājām nodarītos zaudējumus saistībā ar tām atņemto iespēju iegūt pamatlīguma EBA/2014/06/OPS/SER/RT attiecībā uz 1. daļu slēgšanas tiesības; prasītājas šos zaudējumus ir novērtējušas ex aequo et bono trīssimt tūkstošu euro (EUR 3 00 000) apmērā, pieskaitot procentus, sākot no sprieduma pasludināšanas brīža vai jebkura pasākuma, kuru Vispārējā tiesa uzskatīs par lietderīgu, noteikšanas brīža;
6.

Ar sesto pamatu, kurš izvirzīts paziņojuma par prettiesiskumu atbalstam, tiek apgalvots, ka, ja pretēji otrajā pamatā izvirzītajiem argumentiem Padomes 2014. gada 5. marta Lēmuma 2014/119/KĀDP (ar grozījumiem) 1. panta 1. punkts un Padomes 2014. gada 5. marta Regulas (ES) Nr. 208/2014 (ar grozījumiem) 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem ir aptverta jebkura Ukrainas iestāžu veikta izmeklēšana neatkarīgi no tā, vai ir tiesas nolēmums vai tiesvedība, kas to apstiprina, pārbauda vai pārrauga, iekļaušanas kritērijam, ņemot vērā tādas patvaļas plašumu un piemērošanas jomu, kura izrietētu no šādas plašas interpretācijas, nebūtu atbilstoša juridiskā pamata; un/vai tas būtu nesamērīgs ar Lēmuma un Regulas mērķiem. Tādējādi šāds noteikums būtu prettiesisks.
—

daļēji atcelt Lēmumu C(2015) 53 final, jo ar to no Savienības finansējuma ir izslēgti Francijas Republikas attiecinātie izdevumi par kompensācijas pabalstu nelabvēlīgu dabas apstākļu apgabalos [ICHN] saistībā ar sešdaļīgās lauku atbalsta programmas 2. daļu par 2010., 2011., 2012. un 2013. finanšu gadu. Pakārtoti, daļēji atcelt šo lēmumu, jo ar to no Eiropas Savienības finansējuma tiek izslēgti Francijas Republikas attiecinātie izdevumi saistībā ar atbalstu ICHN par aitām, kuras tika pārbaudītas uz vietas dzīvnieku identifikācijas pārbaudēs;
Ar ceturto pamatu tiek apgalvots LESD 107. panta 1. punkta, 108. panta 2. punkta, kā arī Procedūru regulas 14. panta 1. punkta pārkāpums, jo atbalsta atgūšana attiecās arī uz prasītāju.

Prasītāja apgalvo, ka attiecībā uz to nepastāvot nekāds valsts atbalsts, jo pārdošanas cena esot bijusi tirgus cenas līmenī. Pēc prasītājas domām, Komisijas argumenti un šaubas par to, vai cena, ko Via Chem un pēc tam Fortischem maksāja kā atlīdzību par NCHZ aktīviem, atbilst tirgus cenai, esot kļūdaini vairāku iemeslu dēļ. Pirmkārt, prasītāja apgalvo, ka, ņemot vērā to, ka Komisijai esot pierādīšanas pienākums, nepietiek ar to vien, ka tā izsaka šaubas. Otrkārt, tā kā pārdošana esot notikusi maksātnespējas procedūras ietvaros maksātnespējas lietu tiesneša uzraudzībā, kuram ir pienākums rīkoties maksātnespējīgās sabiedrības kreditoru interesēs, pastāv pieņēmums, ka aktīvi tika pārdoti par pēc iespējas augstāko cenu. Treškārt, uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra esot bijusi atvērta, pārskatāma un beznosacījuma un līdz ar to tā esot nodrošinājusi pēc iespējas augstāko cenu, kāda pastāv tirgū, un izvēle uzņemties saistības, nekādi neesot ietekmējusi pārdošanas cenu. Ceturtkārt, neraugoties uz to, ka tirdzniecības nosacījumiem starp Via Chem un Fortischem neesot nekādas nozīmes, tā kā pirmā pārdošana esot notikusi par tirgus cenu, pārdošanas cena, par ko vienojās tirgus ekonomikas privātie uzņēmēji, esot jāuzskata par tirgus cenu, pat ja netika rīkota uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra.

Prasītāja arī apgalvo, ka ir skaidrs, ka NCHZ aktīvu nodošanu Via Chem un pēc tam prasītājai nevarot uzskatīt par mēģinājumu apiet Komisijas lēmumu par atbalsta atgūšanu divu iemeslu dēļ. Pirmkārt, šī lieta tik ļoti atšķiroties no klasiska apiešanas gadījuma, ka pat Komisija atzīst, ka tai nav pietiekamu pierādījumu, kas liecinātu par nodomu izvairīties no atbalsta atgūšanas. Otrkārt, Komisija tomēr secina, ka pastāv ekonomiskā pēctecība, kas tai ļaujot atbalsta atgūšanu attiecināt arī uz prasītāju. Tomēr Komisijas secinājums izrietot no kļūdaina vērtējuma, kas balstīts uz katra kritērija nepareizu interpretāciju, un tajā neesot ņemts vērā pierādīšanas pienākums, kā arī tas esot balstīts uz ekonomiskās pēctecības jēdziena, kāds pastāv valsts atbalsta lietās, kļūdainu izpratni.

Visbeidzot prasītāja apgalvo, ka Komisijas pieeja esot ekonomiski destruktīva un nevajadzīga, raugoties no konkurences tiesību viedokļa. Pēc prasītājas domām, Komisija vēloties radīt jaunu, daudz stingrāku judikatūru, saskaņā ar kuru darījuma apmērs esot jāuzskata par visnoteicošāko kritēriju un pārdošanas cena tikai par papildkritēriju, ja tā vispār ir uzskatāma par kritēriju.
1.

Pirmais pamats – vērtējot īpašus apstākļus, ECB esot piemērojusi nepareizu pārbaudes kritēriju. — Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka ECB vērtējumu par to, vai prasītāja, kaut arī tā atbilst lieluma kritērijam, pamatojoties uz īpašiem apstākļiem atbilstoši Regulas (ES) Nr. 1024/2013 (1) 6. panta 4. punkta otrajai daļai, skatītai kopā ar Regulas (ES) Nr. 468/2014 (2) 70. panta 1. punktu, esot jāuzskata par mazāk nozīmīgu [kredīt]iestādi, ir balstījusi uz četriem atšķirīgiem un nesaskanīgiem pārbaudes kritērijiem. Katrs no šiem pārbaudes kritērijiem pats par sevi esot kļūdains. — Turpinājumā prasītāja paskaidro, ka atbilstoši Regulas Nr. 468/2014 70. panta 1. punktam īpaši apstākļi ir tad, ja ir “konkrēti un faktiski pastāvoši apstākļi”, pamatojoties uz kuriem klasificēšana par nozīmīgu [kredīt]iestādi un ar to saistītā ECB centrālā uzraudzība būtu “nepiemērota”. Prasītāja uzskata, ka [kredīt]iestādes klasificēšana par nozīmīgu, pamatojoties tikai uz lieluma kritēriju, esot “neatbilstoša” Regulas Nr. 468/2014 70. panta 1. punkta izpratnē, ja tas nav vajadzīgs Regulas Nr. 1024/2013 mērķu sasniegšanai, bet mērķa sasniegšanai pietiek ar valsts kompetentās iestādes uzraudzību ECB veiktā sistēmas darbības pārraudzībā.
—

Prasītāja norāda, ka saskaņā ar Beļģijas Civilkodeksa 1162. pantu, ja rodas šaubas, vienošanās ir jāinterpretē par sliktu tam, kurš ir uzlicis saistības, un par labu tam, kurš ir uzņēmies saistības. FP6 piemērojamie noteikumi izriet no Eiropas Komisijas paredzētajām “standarta” klauzulām, kurām prasītājai neesot bijis citas iespējas kā vien pievienoties, padarot to par pusi, kas uzņemas saistības. Šī situācija, kā arī apstāklis, ka šīs klauzulas rada acīmredzamas interpretācijas problēmas, kā par to liecina Vispārējā tiesā iesniegtais lielais skaits apelācijas sūdzību par tām, pamato to, ka no šīs neskaidrības labumu vajadzētu gūt prasītājai. Beļģijas Civilkodeksa 1162. panta interpretācijas noteikumi ļaujot tiesai slikti izstrādātos vai neskaidros noteikumus interpretēt par sliktu to autoram, proti, Komisijai.
2.

Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Antidempinga pamatregulas (2) 11. panta 10. punkts un pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā saistībā ar Komisijas veikto antidempinga maksājumu atskaitīšanu no aplēstās eksporta cenas. Prasītājas ieskatā, pat izmantojot savu metodoloģiju, Komisijai esot bijis jāsecina, ka 11. panta 10. punkta nosacījumi ir izpildīti vismaz attiecībā uz daļu no atprasītajām summām. Otrajā pamatā tiek arī apgalvots, ka esot izdarīts pamatregulas 11. panta 9. punkta pārkāpums, kas izriet no metodoloģijas, ko Komisijas izmantojusi, lai izvērtētu, vai maksājumi ir pienācīgi atspoguļoti tālākpārdošanas cenā, jo šī metodoloģija atšķiras no tās, kura tikusi izmantota pēdējā izmeklēšanā, kuras iznākumā noteikti šie maksājumi.
—

atcelt Komisijas 2014. gada 19. decembra Īstenošanas lēmumu, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (izziņots ar dokumenta numuru C(2014) 10135) (OV L 369, 71. lpp.), daļā, kurā no Eiropas Savienības finansējuma tiek izslēgti platībatkarīgā atbalsta jomā 2008. pieteikuma gadā veiktie izdevumi, proti: a) 10 % no ganību platībām sniegtā atbalsta izdevumu kopsummas, b) 5 % no saistītā papildatbalsta izdevumu kopsummas un c) 5 % no lauku attīstībai sniegtā atbalsta izdevumu kopsummas.