Lieta C‑381/10

Astrid Preissl KEG

pret

Landeshauptmann von Wien

(Unabhängiger Verwaltungssenat Wien lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Rūpniecības politika – Pārtikas produktu higiēna – Regula (EK) Nr. 852/2004 – Izlietnes ierīkošana pārtikas produktus tirgojoša uzņēmuma tualetēs

Sprieduma kopsavilkums

Sabiedrības veselības aizsardzība – Pārtikas produktu higiēna – Roku mazgāšanai paredzētu izlietņu ierīkošana pārtikas produktus tirgojoša uzņēmuma tualetēs

(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 852/2004 II pielikuma I nodaļas 4. punkts)

Regulas Nr. 852/2004 par pārtikas produktu higiēnu II pielikuma I nodaļas 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā normā nav noteikts, nedz ka izlietnei tās izpratnē jābūt paredzētai vienīgi roku mazgāšanai, nedz ka ūdenskrānu, kā arī roku nosusināšanas iekārtu jāvar izmantot nepieskaroties.

(sal. ar 31. punktu un rezolutīvo daļu)

TIESAS SPRIEDUMS (astotā palāta)

2011. gada 6. oktobrī ( )

Rūpniecības politika – Pārtikas produktu higiēna – Regula (EK) Nr. 852/2004 – Izlietnes ierīkošana pārtikas produktus tirgojoša uzņēmuma tualetēs

Lieta C‑381/10

par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Unabhängiger Verwaltungssenat Wien (Austrija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2010. gada 22. jūlijā un kas Tiesā reģistrēts 2010. gada 29. jūlijā, tiesvedībā

Astrid Preissl KEG

pret

Landeshauptmann von Wien.

TIESA (astotā palāta)

šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Šīmans [K. Schiemann], tiesneši A. Prehala [A. Prechal] (referente) un E. Jarašūns [E. Jarašiūnas],

ģenerāladvokāts J. Mazaks [J. Mazák],

sekretārs A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],

ņemot vērā rakstveida procesu,

ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:

– Čehijas valdības vārdā – M. Smoleks [M. Smolek] un J. Vlāčils [J. Vláčil], pārstāvji,

– Īrijas vārdā – D. O’Hagans [D. O’Hagan], pārstāvis,

– Eiropas Komisijas vārdā – B. Šima [B. Schima] un A. Markuli [A. Marcoulli], pārstāvji,

ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,

pasludina šo spriedumu.

Spriedums

1 Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulas (EK) Nr. 852/2004 par pārtikas produktu higiēnu (OV L 139, 1. lpp.; OV Īpašais izdevums latviešu valodā, 13. nod., 34. sēj., 319. lpp., un labojums – OV L 226, 3. lpp.; turpmāk tekstā – “Regula”) II pielikuma I nodaļas 4. punkta interpretāciju.

2 Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp Astrid Preissl KEG un Landeshauptmann von Wien (Vīnes federālās zemes ministru prezidents) par lēmumu jautājumā par izlietnes ierīkošanu prasītājas pamatlietā vadītā uzņēmuma, kurā tiek tirgoti pārtikas produkti, personāla tualetē.

Atbilstošās tiesību normas

Savienības tiesiskais regulējums

3 Regulas preambulas 7. apsvērumā ir noteikts:

“Jauno vispārējo un īpašo higiēnas noteikumu galvenais mērķis ir nodrošināt augsta līmeņa patērētāju aizsardzību pārtikas nekaitīguma ziņā.”

4 Regulas 1. panta ar virsrakstu “Piemērošanas joma” 1. punktā ir paredzēts:

“Šī regula nosaka vispārīgus pārtikas produktu higiēnas noteikumus pārtikas apritē iesaistītajiem tirgus dalībniekiem, īpaši ņemot vērā šādus principus:

a) galvenie atbildīgie par pārtikas nekaitīgumu ir pārtikas apritē iesaistītie tirgus dalībnieki;

[..]

d) pēc HACCP [risku un kritisko kontroles punktu analīzes principi] principiem izveidoto procedūru vispārējai īstenošanai un labas higiēnas prakses piemērošanai jāpastiprina pārtikas apritē iesaistīto tirgu[s] dalībnieku atbildība;

[..].”

5 Saskaņā ar Regulas 2. panta 3. punktu:

“Šīs regulas pielikumos izteicieni “vajadzības gadījumā”, “attiecīgā gadījumā”, “atbilstoši” un “pietiekami” attiecīgi nozīmē vajadzības gadījumā, attiecīgā gadījumā, atbilstoši vai pietiekami, lai sasniegtu šīs regulas mērķus.”

6 Regulas 4. panta ar virsrakstu “Vispārīgās un īpašās higiēnas prasības” 2. punktā ir noteikts:

“Pārtikas apritē iesaistītie tirgus dalībnieki, kas darbojas kādā no pārtikas ražošanas, pārstrādes un izplatīšanas posmiem pēc tiem posmiem, uz ko attiecas 1. punkts, izpilda II pielikumā noteiktās vispārīgās higiēnas prasības [..].”

7 Regulas 5. panta ar virsrakstu “Riska analīze un kritiskie kontrolpunkti” 1. un 2. punkts ir izteikti šādā redakcijā:

“1. Pārtikas apritē iesaistītie tirgus dalībnieki ievieš, īsteno un saglabā saskaņā ar HACCP principiem izveidotu pastāvīgu procedūru vai procedūras.

2. HACCP principi, kas minēti 1. punktā, ietver:

a) tādu apdraudējumu noteikšanu, kas jāaizkavē, jānovērš vai jāsamazina līdz pieļaujamam līmenim;

[..].”

8 Regulas II pielikuma ar virsrakstu “Vispārīgās higiēnas prasības visiem pārtikas apritē iesaistītajiem tirgus dalībniekiem (izņemot gadījumus, kad piemērojams I pielikums)” I nodaļā ar virsrakstu “Vispārīgas prasības attiecībā uz uzņēmumu telpām, kur uzglabā pārtiku (kas nav minētas III nodaļā)” ietvertais 4. punkts ir formulēts šādi:

“Jābūt pieejamam atbilstošam skaitam izlietņu, kas piemēroti izvietotas un paredzētas roku tīrīšanai [mazgāšanai]. Izlietnes roku tīrīšanai [mazgāšanai] jāapgādā ar tekošu karsto un auksto ūdeni, materiāliem roku tīrīšanai [mazgāšanai] un higiēniskai nosusināšanai. Vajadzības gadījumā pārtikas [pārtikas produktu] mazgāšanas iekārtas jānovieto atsevišķi no roku mazgāšanas iekārtām.”

Valsts tiesiskais regulējums

9 No iesniedzējtiesas lēmuma izriet, ka saskaņā ar Likuma par pārtikas produktu nekaitīgumu un patērētāju aizsardzību (Lebensmittelsicherheits- und Verbraucherschutzgesetz, BGBl. I, 13/2006) 39. panta 1. punkta 13) apakšpunktu, konstatējot pārtikas produktiem piemērojamā tiesiskā regulējuma pārkāpumus, Landeshauptmann, atbilstoši pārkāpuma iedabai un ņemot vērā samērīguma principu, veic vajadzīgos pasākumus, lai novērstu nepilnību vai samazinātu risku, vajadzības gadījumā vienlaikus nosakot atbilstošu termiņu, kā arī vajadzīgās prasības vai pamatnoteikumus. Šie pasākumi var attiekties it īpaši uz būvniecības, kā arī tehnisku un iekārtu uzlabojumu veikšanu. Šo pasākumu izmaksas sedz uzņēmējs.

10 Saskaņā ar minētā likuma 90. panta 3. punkta 1) apakšpunktu ikviens, kurš pārkāpj tā 96. un 97. panta noteikumus, izdara administratīvu pārkāpumu, par ko rajona pārvaldes iestāde piemēro naudas sodu summā līdz EUR 20 000, kas atkārtota pārkāpuma gadījumā var sasniegt EUR 40 000, un šī naudas soda nesamaksas gadījumā ir sodāms ar to aizstājošu brīvības atņemšanas sodu uz laiku līdz sešām nedēļām.

Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi

11 Ar 2010. gada 10. marta lēmumu Landeshauptmann von Wien prasītājai pamatlietā ir noteicis pienākumu tās vadītā uzņēmuma personāla tualetēs ierīkot izlietni ar karsta un auksta ūdens padevi, ziepju rezervuāru un papīra dvieļu turētāju roku higiēniskai nosusināšanai. Ticis arī noteikts, ka ūdenskrāni nedrīkst būt darbināmi ar rokām.

12 Izskatot prasību par šo lēmumu, iesniedzējtiesa noraidīja Austrijas iestāžu interpretāciju, ka tikai tāda izlietne, kas ir ierīkota tualetē, esot izlietne Regulas II pielikuma I nodaļas 4. punkta izpratnē. Tā uzskata, ka šāds papildu nosacījums minētās regulas tekstā nav ietverts.

13 Minētā tiesa tomēr norāda, ka šajā gadījumā šāds vērtējums nav pietiekams, lai tā varētu izspriest tajā izskatāmo lietu kopumā, jo tai kā pārsūdzības instancei arī pašai ir jāpārbauda, vai attiecīgās iekārtas atbilst minētā 4. punkta prasībām.

14 Šajā ziņā iesniedzējtiesa vērš uzmanību uz to, ka minētajā uzņēmumā, kas ir ēdināšanu, izņemot grauzdiņus, tikpat kā vispār nenodrošinošs bārs, ir ar karsta ūdens padevi aprīkota izlietne, kuru jebkurā brīdī var izmantot roku mazgāšanai, bet kura tiek izmantota arī trauku mazgāšanai. Tā šaubās, vai šī izlietne atbilst no Regulas II pielikuma I nodaļas 4. punkta izrietošajām prasībām.

15 Iesniedzējtiesa paskaidro, ka, ņemot vērā, ka prasītājas pamatlietā vadītajā uzņēmumā tikpat kā vispār netiek pagatavoti svaigi pārtikas produkti, ir jāpieņem, ka šādā situācijā minētā 4. punkta pēdējā teikuma noteikumi nav piemērojami.

16 Iesniedzējtiesa tomēr šaubās, vai termins “Handwaschbecken” Regulas II pielikuma I nodaļas 4. punkta izpratnē attiecas uz visām ar karsta ūdens padevi aprīkotām iekārtām, kurās var mazgāt rokas, vai, ņemot vērā šā 4. punkta redakciju vācu valodā, kurā ir rodams termins “Handwaschbecken”, šajā normā ir noteikts, ka izlietnei jābūt paredzētai vienīgi roku mazgāšanai. Turklāt tai nav skaidrs, vai minētajā punktā ir atļauts prasīt, lai izlietne un iekārta roku nosusināšanai darbotos, nepieskaroties tām.

17 Uzskatot, ka tajā izskatāmās lietas izspriešanai ir vajadzīga minētā 4. punkta interpretācija, Unabhängiger Verwaltungssenat Wien [Vīnes federālās zemes Neatkarīgais administratīvais senāts] nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:

“1) Vai [Regulas] II pielikuma I nodaļas 4. punkta prasība, atbilstoši kurai “jābūt pieejamam atbilstošam skaitam izlietņu, kas [..] jāapgādā ar tekošu karsto un auksto ūdeni”, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar vācu valodā lietoto terminu “Handwaschbecken” saprotama ikviena (ar karsta ūdens padevi aprīkota) roku tīrīšanas iekārta vai tikai izlietne, kas ir paredzēta vienīgi roku mazgāšanai?

2) Pēc kādiem kritērijiem ir jāizvērtē, vai ir izpildīts [Regulas] II pielikuma I nodaļas 4. punktā paredzētais higiēnas nosacījums, kas izteikts, piemēram, ar prasību, ka jābūt arī “materiāliem roku tīrīšanai un higiēniskai nosusināšanai”? Vai šajā pielikumā noteiktais ir jāinterpretē tādējādi, ka roku nosusināšanas iekārta vai ūdenskrāns tikai tad atbilst [šajā normā] paredzētajām higiēnas prasībām, ja šo roku nosusināšanas iekārtu vai ūdenskrānu var izmantot nepieskaroties?”

Par prejudiciālajiem jautājumiem

18 Ar uzdotajiem jautājumiem, kuri jāaplūko vienkopus, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas II pielikuma I nodaļas 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā normā ir noteikts, ka izlietnei tās izpratnē jābūt paredzētai vienīgi roku mazgāšanai un ka ūdenskrānu, kā arī roku nosusināšanas iekārtu jāvar izmantot nepieskaroties.

19 Šajā ziņā jānorāda, ka minētajā 4. punktā ir izklāstīts vispārīgs higiēnas noteikums, kas Regulas 4. panta 2. punktā minētajiem pārtikas apritē iesaistītajiem tirgus dalībniekiem saskaņā ar šo pašu normu ir jāievēro.

20 Tādējādi šajā 4. punktā, lasot to kopā ar Regulas 4. panta 2. punktu, minētajiem tirgus dalībniekiem ir noteikts pienākums ievērot skaidri noteiktas prasības par izlietņu esamību un aprīkojumu to uzņēmumā.

21 Šajā ziņā jākonstatē, pirmām kārtām, ka no pašas Regulas II pielikuma I nodaļas 4. punkta redakcijas nevar secināt, ka izlietnei šīs normas izpratnē jābūt paredzētai vienīgi roku mazgāšanai un ka ūdenskrānu, kā arī roku nosusināšanas iekārtu jāvar izmantot nepieskaroties.

22 Pirmkārt, minētā 4. punkta pēdējā teikumā ir paredzēts, ka “vajadzības gadījumā pārtikas [pārtikas produktu] mazgāšanas iekārtas jānovieto atsevišķi no roku mazgāšanas iekārtām”. Taču, kā pareizi norāda Čehijas valdība un Eiropas Komisija, šim teikumam ir jēga tikai tad, ja a priori šajā normā minētās izlietnes nav paredzētas vienīgi roku mazgāšanai, bet var tikt izmantotas arī pārtikas produktu mazgāšanai.

23 Turklāt, kā izriet no Regulas 2. panta 3. punktā ietvertās definīcijas, ar vārdiem “vajadzības gadījumā” domāts “vajadzības gadījumā [..], lai sasniegtu šīs regulas mērķus”, un tādēļ tie nav jāsaprot tādējādi, kā citstarp norādījusi Īrija, ka vienmēr jābūt vienīgi roku mazgāšanai paredzētai mazgāšanas iekārtai, ja ir iekārta pārtikas produktu mazgāšanai.

24 No iepriekš minētā izriet, ka šā 4. punkta vācu valodas redakcijā, uz kuru savā pirmajā jautājumā atsaucas iesniedzējtiesa, lietoto terminu “Handwaschbecken”, ar kuru atšķirībā no šīs normas citu valodu redakcijās izmantotās terminoloģijas īpaši tiek norādīts uz roku mazgāšanu, šā punkta kopsakarā nevar interpretēt tādējādi, ka tajā būtu norādīts uz iekārtu, kurai obligāti jābūt paredzētai vienīgi roku mazgāšanai.

25 Otrkārt, kā pareizi norāda Čehijas valdība un Komisija, Regulas II pielikuma I nodaļas 4. punkta formulējumā netiek prasīts, ka ūdenskrānu, kā arī roku nosusināšanas iekārtu jāvar izmantot nepieskaroties. Proti, ņemot vērā minētajā normā lietotā termina “higiēnisks” iedabu, šā veida prasība nav vispārināma neatkarīgi no katra gadījuma apstākļiem.

26 Otrām kārtām, plašākā kontekstā, kurā aplūkojams minētais 4. punkts un kas turklāt ir ņemams vērā interpretācijas mērķiem (šajā ziņā skat. 2010. gada 22. decembra spriedumu lietā C‑116/10 Feltgen un Bacino Charter Company, Krājumā vēl nav publicēts, 12. punkts un tajā minētā judikatūra), kā pareizi norāda Čehijas valdība un Komisija, vērība jāpievērš Regulas 5. pantam.

27 Saskaņā ar minētā 5. panta 1. punktu pārtikas apritē iesaistītajiem tirgus dalībniekiem ir jāievieš, jāīsteno un jāsaglabā kāda vai vairākas saskaņā ar HACCP principiem izveidotas procedūras. Viens no šiem principiem ir Regulas 5. panta 2. punkta a) apakšpunktā minētais princips, ka jānosaka ikviens apdraudējums, kas jāaizkavē, jānovērš vai jāsamazina līdz pieļaujamam līmenim.

28 Kā izriet citstarp no Regulas 1. panta 1. punkta a) un d) apakšpunkta, tās 5. panta 1. punktā paredzētajā pienākumā izpaužas Savienības likumdevēja mērķis noteikt, ka galvenā atbildība par pārtikas nekaitīgumu gulstas uz pārtikas apritē iesaistītajiem tirgus dalībniekiem.

29 Šajā ziņā jāatgādina, ka papildus no Regulas II pielikuma I nodaļas 4. punktā skaidri izrietošajām prasībām vajadzības gadījumā, protams, var būt vajadzīgas arī citas prasības, lai sasniegtu pamatmērķi, kuru likumdevējs, pieņemot Regulu, ir tiecies sasniegt un kas, kā izriet no tās preambulas septītā apsvēruma, ir “nodrošināt augsta līmeņa patērētāju aizsardzību pārtikas nekaitīguma ziņā”.

30 Tomēr, ņemot vērā mērķi, kura dēļ minētais likumdevējs Regulā ir ietvēris 5. pantu, kā atgādināts šā sprieduma 28. punktā, jāuzskata, ka tamlīdzīgas papildu prasības vajadzības gadījumā izriet drīzāk no šā panta piemērošanas konkrētā gadījumā, ņemot vērā attiecīgās lietas īpašos apstākļus, nevis neatkarīgi no šiem apstākļiem – vispārīgi no Regulas II pielikuma I nodaļas 4. punkta.

31 Tādējādi uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ka Regulas II pielikuma I nodaļas 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā normā nav noteikts, nedz ka izlietnei tās izpratnē jābūt paredzētai vienīgi roku mazgāšanai, nedz ka ūdenskrānu, kā arī roku nosusināšanas iekārtu jāvar izmantot nepieskaroties.

Par tiesāšanās izdevumiem

32 Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (astotā palāta) nospriež:

Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulas (EK) Nr. 852/2004 par pārtikas produktu higiēnu II pielikuma I nodaļas 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā normā nav noteikts, nedz ka izlietnei tās izpratnē jābūt paredzētai vienīgi roku mazgāšanai, nedz ka ūdenskrānu, kā arī roku nosusināšanas iekārtu jāvar izmantot nepieskaroties.

[Paraksti]