A.

Savas prasības atcelt Komisijas 2012. gada 25. janvāra lēmuma 1. un 2. pantu, kā arī 4.-6. pantu pamatošanai prasītājs izvirza desmit pamatus: 1) Ar pirmo pamatu tiek apgalvots LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums — kļūdaina un pretrunā ar Tiesas “Combus” judikatūru (1) esoša bijušā valsts uzņēmuma daļēja Pensions-Altlasten (pensiju legātu) finansējuma no valsts līdzekļiem kvalificēšana kā valsts atbalsts; 2) Ar otro pamatu tiek apgalvots LESD 108. panta 1. punkta un Regulas (EK) Nr. 659/1999 (2) 1. panta b) apakšpunkta pārkāpums — kļūdaina daļēja Pensions-Altlasten finansējuma no valsts līdzekļiem kvalificēšana kā “jauns” atbalsts; 3) Ar trešo pamatu tiek apgalvots LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums — kļūdains reglamentētu tarifu vērtējums kā valsts atbalsta elements, kas ir pretrunā Tiesas “PreussenElektra” judikatūrai (3), kā arī vienkāršas (tā dēvētās) neatbilstošās izmaksu sadales starp divām produktu grupām kā valsts atbalsta apšaubīšana; 4) Ar ceturto pamatu tiek apgalvota kļūda saistībā ar kompetenci un rīcības brīvību, kā arī diskriminācijas aizlieguma neievērošana un lojālas sadarbības ar dalībvalstīm pienākuma neizpilde — retroaktīva iejaukšanās valsts tiesiskajā regulējumā par tarifiem, neraugoties uz ilggadēju informētību par šo regulējumu, un pretruna ar kopējo līdzšinējo Komisijas lēmumu pieņemšanas praksi; 5) Ar piekto pamatu tiek apgalvots LESD 107. panta 1. un 3. punkta pārkāpums — kļūdaina sociālo iemaksu noteikšana, kas jāuzņemas privātajiem konkurentiem (“Benchmark”), kā arī fiktīva faktisko ierēdņu bruto ienākumu kā aprēķina bāzes pielietošana “Benchmark” piemērošanā palielināšana; 6) Pamatojuma neesamība atbilstoši LESD 296. pantam — daļēji neskaidrais, pretrunīgais vai nesaprotamais apstrīdētā lēmuma ārkārtīgi apjomīgais saturs un nespēja viennozīmīgi identificēt saikni starp atsevišķām daļām; 7) Ar septīto pamatu tiek apgalvots tiesiskuma principa un LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums — atmaksājamās summas aprēķina bāzes pretrunīgs apraksts un fakts, ka to nav iespējams identificēt; 8) Ar astoto pamatu tiek apgalvots tiesību uz “pieņemamā termiņā veiktu jautājumu izskatīšanu” kā daļas no tiesībām uz “labu pārvaldību” saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību Hartas (Pamattiesību harta) 41. pantu, kā arī Regulas Nr. 659/1999 10. panta 1. punktu — vairāk nekā divpadsmit gadus ilgās tiesvedības dēļ, sākot no lēmuma par [procedūras aizsākšanu] 1999. gadā līdz pat apstrīdētajam 2012. gada 25. janvāra lēmumam; 9) Ar devīto pamatu tiek apgalvots tiesību uz “labu pārvaldību” saskaņā ar Pamattiesību hartas 41. panta 1. punktu, kā arī Regulas Nr. 659/1999 15. pantu pārkāpums — pilnīga bezdarbība saistībā ar tiesisko regulējumu par tarifiem saskaņā ar PostG 20. panta 2. punktu, kas vēlākais Komisijai bija zināms 1999. gadā, taču tikai vairāk kā pēc vienpadsmit gadiem par procedūras pamatjautājumu ir ticis ar 2011. gada 10. maija lēmumu par paplašināšanu; 10) Ar desmito pamatu tiek apgalvots pamattiesībās nostiprinātā tiesiskās noteiktības principa, pušu procesuālo tiesību vienlīdzības principa un labas pārvaldības principa, kā arī Regulas Nr. 659/1999 7. panta 1. punkta pārkāpums — 2002. gada lēmuma procesu noslēdzoša rakstura neņemšana vērā, kurā — pretēji obligātam pienākumam, kas izriet no Regulas Nr. 659/1999 7. panta 1. punkta, valsts pasākumi, kas bija procesa pamatjautājums un pie kuriem bija pieskaitāmi arī pensiju legāti, saskaņā ar Komisijas apgalvojumu netika noregulēti “galīgi”.