ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
147

Tostarp ir iespējams, ka saistībā ar noteiktām precēm vai pakalpojumiem uzņēmēji ir apvienojuši kopā vairākas dalībvalstis vienā un tajā pašā izplatīšanas tīklā un darbojas šajās dalībvalstīs, it īpaši no mārketinga viedokļa, tā, it kā tās veidotu vienu un to pašu valsts tirgu. Šādā gadījumā pierādījumi par apzīmējuma izmantošanu šādā pārrobežu tirgū var būt atbilstīgi saistībā ar visām attiecīgajām dalībvalstīm (spriedums, 2018. gada 25. jūlijs, Société des produits Nestlé u.c./Mondelez UK Holdings & Services, C‑84/17 P, C‑85/17 P un C‑95/17 P, EU:C:2018:596, 81. punkts).
27

Savas prasības pamatojumam prasītājs būtībā izvirza divus pamatus. Pirmais pamats izriet no Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus [LESD] 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 249, 9. lpp.), 1. panta b) punkta i) un v) apakšpunkta pārkāpuma, ciktāl Komisija apstrīdētajā lēmumā esot kļūdaini uzskatījusi, ka atbalsts, kas piešķirts saistībā ar aplūkoto atbalsta shēmu laikā no 1994. gada līdz 2008. gadam, ir jauns atbalsts, kas, to nepaziņojot, tika īstenots prettiesiski. Otrais pamats izriet no pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpuma, ciktāl, veicot novērtējumu saistībā ar strīdīgo subsīdiju kvalificēšanu par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, Komisija neesot pienācīgi pamatojusi, kādēļ šīs subsīdijas ir selektīvas un piešķir nepamatotas ekonomiskas priekšrocības gala saņēmējiem.
75

Papildus tam prasītāji apstrīd, ka Grieķijas Republika šajā gadījumā varētu atsaukties uz rebus sic stantibus principu, lai attaisnotu grozījumus to līgumiskajās tiesībās. Pamatojot šo argumentu, prasītāji uzsver, ka, pirmkārt, strīdīgie parāda vērtspapīri tika emitēti laikā, kad starptautiskā monetārā kopiena jau bija vienprātīgi pieprasījusi valsts parāda vērtspapīru noteikumos iekļaut KRK. Otrkārt, kaut arī prasītāji bija izteikuši šādus lūgumus, Grieķijas Republika esot apzināti atteikusies izmantot KRK strīdīgo parāda vērtspapīru emisijā. Treškārt, dalībvalstis 2003. gada aprīlī esot vienojušās par nepieciešamību iekļaut KRK starptautisko obligāciju emisijas noteikumos (skat. Ekonomikas un finanšu komitejas ziņojuma 1. pielikumu, ECFIN/CEFCPE(2004)REP 50483 final, 2004. gada 12. novembris, 7. lpp.), savukārt Ekonomikas un finanšu komiteja 2003. gada septembrī esot piekritusi klauzulu kopumam, ko bija paredzēts iekļaut obligāciju emisiju reglamentējošajos noteikumos. Ceturtkārt, jau 2004. gada novembrī “G 20 valstu centrālo banku vadītāji” esot ieteikuši KRK iekļaušanu obligāciju emisijas līgumos, lai veicinātu vairākuma lēmumu īstenošanu (skat. 2004. gada 26. oktobra ieteikumu “Report to the EFC‑Implementation of the EU commitment on Collective Action Clauses in documentation of International Debt Insurance”). Piektkārt, bažas par to, ka KRK varētu izraisīt riska prēmiju pieaugumu un tādējādi sadārdzināt ar valsts budžeta finansēšanu saistītās izmaksas, neapstiprinot pētījumi, kurus 2003. gadā veikuši A. Richards un M. Gugiatti (“The Use of Collective Action Clauses in New York Law Bonds of Sovereign Borrowers”. Journal of International Law, 2004, 815. un nākamās lpp.; Szodruch, A., Staateninsolvenz und private Gläubiger, BWV Verlag, 2008, 226. lpp.). Tādēļ prasītāji uzskata, ka tad, ja Grieķijas Republika bija nolēmusi savu Grieķijas parāda vērtspapīru noteikumos neiekļaut KRK, lai arī notika šī diskusija par to iekļaušanu valsts parāda vērtspapīros, tā nedrīkstēja plānot restrukturizāciju ar piespiedu atsavināšanas piemērošanu, kad negaidīti iestājās tieši tādas apstākļu izmaiņas, uz kurām bija paredzēts reaģēt ar šīm KRK.
82

[..] [S]aiknes starp attiecīgajām preču zīmēm no konkrētās sabiedrības daļas viedokļa neesamības konstatējums nevar tikt atspēkots ar prasītājas argumentu, kura mērķis ir norādīt, ka Apelācijas padomei esot bijis jāņem vērā arī preces, attiecībā uz kurām agrākajai Eiropas Savienības grafiskai preču zīmei “MONSTER ENERGY” nebija reputācijas, piemēram, tādas kā 16. klasē ietilpstošās preces – “uzlīmes”, “novelkamās bildes” un “pašlīmējošas novelkamās bildes”, kas aptvertas ar minēto agrāko preču zīmi. Proti, reputācijas neesamība izraisa to, ka nav izpildīts Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta piemērošanas nosacījums un ka tādējādi aplūkotajai agrākajai preču zīmei nevar tikt nodarīts nekāds kaitējums. Citiem vārdiem sakot, tā kā agrākās preču zīmes reputācija ir nepieciešams nosacījums, lai secinātu, ka pastāv kāds no minētās regulas 8. panta 5. punktā minētajiem kaitējumiem, tostarp kaitējums agrākās preču zīmes atšķirtspējai, kas tiek apzīmēts ar jēdzienu “preču zīme vājināšanās”, no tā izriet, ka neviens no minētajā tiesību normā paredzētajiem kaitējumiem nevar tikt konstatēts attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kurus ņemot vērā, nosacījums par agrākās preču zīmes reputāciju nav ticis ievērots. Tādējādi prasītājas ceturtā pamata ietvaros izvirzītais arguments, kura mērķis bija norādīt, ka Apelācijas padome esot pieļāvusi kļūdu, jo, lai pierādītu saini starp attiecīgajām preču zīmēm, tā ir ņēmusi vērā vienīgi preces, attiecībā uz kurām agrākās preču zīmes reputācija ir tikusi pierādīta, ir noraidāms. [..]
25

Izskatāmajā lietā Apelācijas padome norādīja, ka persona, kura iestājusies lietā, pamatoja savu pieteikumu uz Francijas Intelektuālā īpašuma kodeksa L. 711‑4. pantu, papildinot to ar pierādījumiem, kuri apliecina to, kā šis tiesību akts bija piemērojams. Tā norādīja, ka persona, kas iestājusies lietā, bija iesniegusi cour d’appel de Paris [Parīzes apelācijas tiesas] (Francija) 1999. gada 24. novembra spriedumu par konfliktu starp Francijas uzņēmuma nosaukumu, no vienas puses, un jaunāku preču zīmju nosaukumiem, no otras puses. Šajā spriedumā Parīzes apelācijas tiesa bija nospriedusi, ka uzņēmuma nosaukuma uzurpācija vai pārkāpums, veicot tā atveidošanu vai imitāciju, ir atzīstama par negodīgas konkurences darbību, ja tiek pierādīts, ka pastāvēja sajaukšanas iespēja un ka paredzētā aizsardzība atbilstoši Francijas Intelektuālā īpašuma kodeksa L 711‑4. pantam prasa šādas sajaukšanas iespējas esamību. Apelācijas padome uzskatīja, ka no šīs tiesību normas izrietēja, ņemot vērā tās piemērošanas veidu, ka nosacījums, kurš personai, kas iestājusies lietā, ļautu aizliegt apstrīdētās preču zīmes izmantošanu, pamatojoties uz tās uzņēmuma nosaukumu, bija sajaukšanas iespējas esamība.
84

Tādējādi, kā izriet no lietas materiāliem, jāsecina, ka desmit gadu ilgajā atsauces laikposmā no 2006. līdz 2016. gadam prasītājs 2007. gada 21. septembrī bija reģistrējies Itālijas konsulātā Briselē. 2008. gada 6. decembrī viņš Briselē apprecējās ar Beļģijas valstspiederīgo, kura dzīvoja un strādāja Briselē un ar kuru viņam ir trīs [kopīgi] bērni, kas dzimuši Briselē 2010., 2013. un 2015. gadā. Kopš 2009. gada 18. februāra prasītājs ir reģistrēts Šērbēkas iedzīvotāju reģistrā. Tāpat arī jāsecina, ka profesionālā ziņā no 2009. gada 1. augusta līdz 2010. gada 31. janvārim prasītājs strādāja Parlamentā par akreditētu deputāta palīgu, tad no 2010. gada 1. februāra līdz 2013. gada 31. janvārim bija nodarbināts Pētniecības un inovāciju ĢD kā līgumdarbinieks palīguzdevumiem. No 2013. gada 1. februāra līdz 31. jūlijam un no 2013. gada 1. līdz 13. septembrim viņš noslēdza pagaidu darba līgumus ar sabiedrību R. un strādāja kā pagaidu darbinieks Pētniecības un inovāciju ĢD. 2013. gada augustā prasītājs saņēma bezdarbnieka pabalstu. Tad no 2013. gada 16. septembra līdz 2014. gada 15. maijam prasītājs kā līgumdarbinieks strādāja Parlamentā, vēlāk – no 2014. gada 16. maija līdz 2016. gada 15. jūlijam – EASME. Visbeidzot, 2016. gada 16. jūlijā prasītāju kā līgumdarbinieku pieņēma darbā INEA (skat. iepriekš 4., 7., 8., 12., 13. un 18.–20. punktu).
6.

Iestāžu akti – Pamatojums – Pienākums – Piemērojamība – Vienotās noregulējuma valdes (VNV) lēmums par ex ante iemaksu Vienotajā noregulējuma fondā (VNF) aprēķināšanu – Ex ante iemaksu aprēķina nepārskatāmība – Aprēķins, kurā savstarpēji saistītā veidā tiek izmantota citu kredītiestāžu konfidenciālā informācija – Deleģētās regulas 2015/63 4.–7. un 9. panta un I pielikuma prettiesiskums, uz ko norādīts iebildes veidā, kā pienākuma norādīt pamatojumu neizpildes cēlonis saistībā ar “ex ante” iemaksas aprēķina daļu attiecībā uz pielāgošanu atkarībā no riska profila (LESD 296. un 277. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 806/2014 67. panta 4. punkts un 70. panta 2. punkts; Komisijas Regulas 2015/63 4.–7. , 9. pants un I pielikums; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/59 103. pants) (skat. 95., 98., 105., 110., –113., 127., 129. un 131. punktu)
Iestādēm šajā ziņā ir plaša rīcības brīvība, lai noteiktu spēju kritērijus attiecībā uz aizpildāmajām amata vietām un lai atkarībā no šiem kritērijiem un dienesta interesēs noteiktu konkursa organizēšanas nosacījumus un kārtību. Tomēr konkursu organizēšanas jomā, it īpaši saistībā ar pielaišanas nosacījumu noteikšanu, iestādēm rīcības brīvība ir jāizmanto atbilstoši Civildienesta noteikumu 27. panta pirmās daļas un 29. panta 1. punkta imperatīvajām tiesību normām. Civildienesta noteikumu 27. panta pirmajā daļā ir imperatīvi definēts jebkuras darbā pieņemšanas mērķis, bet Civildienesta noteikumu 29. panta 1. punktā ir noteikts procesuālais regulējums, kas ir jāievēro, lai aizpildītu vakances. Tādējādi šī rīcības brīvība vienmēr ir jāizmanto atkarībā no aizpildāmo amata vietu prasībām un – vispārīgāk – dienesta interesēs.

Konkrēti attiecībā uz noteikumiem, ar kuriem tiek ierobežota kandidātu reģistrēšanās konkursam, pat ja ar tiem var tikt ierobežotas iestādes iespējas pieņemt darbā labākos kandidātus Civildienesta noteikumu 27. panta pirmās daļas nozīmē, no tiem tomēr neizriet, ka jebkurš šādi ierobežojošs noteikums būtu pretrunā iepriekš minētajam pantam. Administrācijas rīcības brīvība konkursu organizēšanā un – vispārīgāk – dienesta intereses dod iestādei tiesības izvirzīt nosacījumus, kurus tā uzskata par piemērotiem un kuri, ierobežodami kandidātu piekļuvi konkursam un līdz ar to arī samazinādami konkursam reģistrēto kandidātu skaitu, tomēr neietver risku, ka tiks apdraudēts mērķis nodrošināt, ka piesakās visspējīgākie, visefektīvākie un visgodprātīgākie kandidāti Civildienesta noteikumu 27. panta pirmās daļas nozīmē.

Tādējādi par Civildienesta noteikumu 27. panta pirmajai daļai neatbilstošiem tiek uzskatīti tikai tādi nosacījumi, kuri, ierobežodami kandidātu piekļuvi konkursam, ietver risku, ka tiks apdraudēts mērķis nodrošināt labāko kandidātu pieteikšanos.

Turklāt, ņemot vērā iestādēm šajā jomā piešķirto plašo rīcības brīvību, Vispārējai tiesai, pārbaudot, vai ir ievērots nosacījums par dienesta interesēm, ir jānoskaidro tikai tas, vai iestāde ir rīkojusies saprātīgi un neapstrīdami un nav izmantojusi savu rīcības brīvību acīmredzami nepareizi.

(skat. 30.–34. punktu)
87

Tomēr, kā izriet no šī sprieduma 48. un 49. punkta, būtiskas līdzdalības iegūšanas kredītiestādē jēdziens ir autonoms jēdziens, kas nevar būt atkarīgs no Itālijas sabiedrību tiesībās pastāvošās kvalifikācijas. Tādējādi, ja noteicošais notikums ECB kontrolei ir apvienošanās īstenošana, veicot pievienošanu saskaņā ar Itālijas tiesību aktiem, šādas darbības ietekme ir jāvērtē, ņemot vērā kritērijus, kas izriet tikai no Savienības tiesību piemērošanas. Līdz ar to lietas dalībnieki nevar atsaukties uz to, ka Itālijas tiesību piemērošana šajā ziņā izraisītu to, ka uz attiecīgo apvienošanos nebūtu attiecināma Regulas Nr. 1024/2013 15. pantā un Direktīvas 2013/36 22. un 23. pantā paredzētā procedūra.
174

Visbeidzot, lai arī it īpaši no Lēmuma 22/2004 2. un 4. panta izriet, ka visus dokumentu oriģinālus sagatavo kādā no dokumentu valodām, lai pēc tam iesniegtu Revīzijas palātas kompetentajam dienestam tulkošanai, nešķiet, ka no tā var secināt, kāds konkrēti ir šīs iestādes tulkošanas dienesta iesaistīšanās apjoms. It īpaši aplūkojamajā lēmumā nav precizēts, vai dokumenta sagatavošanu otrajā dokumenta valodā nodrošina dienests, kurš ir atbildīgs par šā dokumenta sagatavošanu pirmajā dokumenta valodā, vai arī tulkošanas dienests. Tādējādi no šā lēmuma nevar izdarīt nevienu derīgu secinājumu par darba valodām vai saziņas valodām, kas tiek lietotas Revīzijas palātas dienestos un, konkrētāk, dienestos, kuros vajadzības gadījumā tiks pieņemti darbā konkursa, uz ko attiecas apstrīdētais paziņojums, veiksmīgie kandidāti (skat. šā sprieduma 138. punktu).
9

2009. gada 14. janvārī Komisija no sabiedrības Koninklijke Philips NV (turpmāk tekstā – “Philips”) saņēma pieteikumu par atbrīvojumu no naudas soda atbilstoši Komisijas paziņojumam par atbrīvojumu no sodanaudas [naudas soda] un sodanaudas [naudas soda] samazināšanu karteļu gadījumos (OV 2006, C 298, 17. lpp.). 2009. gada 29. janvārī un 2. martā šis pieteikums tika papildināts, lai tajā līdzās Philips iekļautu sabiedrības Lite‑On IT Corporation (turpmāk tekstā – “Lite‑On”) un to kopuzņēmumu Philips & Lite‑On Digital Solutions Corporation (turpmāk tekstā – “PLDS”).
91

Tāpat it īpaši progresīvās nodokļu struktūras, tostarp arī būtiski nodokļa bāzes samazinājumi, kas nav izņēmuma samazinājumi dalībvalstu nodokļu sistēmā, pašas par sevi nenozīmē, ka pastāv valsts atbalsta elementi. Paziņojuma par valsts atbalsta jēdzienu 139. punktā Komisija šajā saistībā norāda, ka ienākuma nodokļa progresīvais raksturs var tikt pamatots ar sadalīšanas loģiku, kas ir šāda nodokļa pamatā. Tomēr nekas neļauj šāda veida vērtējumu attiecināt tikai uz ienākuma nodokļiem – kā Komisija to ir darījusi galīgā lēmuma, otrā apstrīdētā lēmuma, 58. un 59. apsvērumā – un izslēgt nodokļus, kas attiecas uz uzņēmumu darbību, nevis uz to neto ienākumiem vai peļņu. Proti, no šā sprieduma 58.–62. punktā atgādinātās judikatūras neizriet, ka, lai nodokļa pielāgošanas pasākums nebūtu jākvalificē par selektīvu priekšrocību, dalībvalsts var izmantot tikai pielāgošanas kritērijus, kas ir ierobežoti ar noteiktiem mērķiem, piemēram, bagātības pārdale vai noteiktu negatīvu seku, ko var radīt attiecīgā darbība, kompensēšana vai novēršana. Šim nolūkam ir vajadzīgs tas, lai vēlamais pielāgojums nebūtu patvaļīgs, atšķirībā no tā, kā tas bija lietā, kurā pasludināts 2008. gada 22. decembra spriedums British Aggregates/Komisija (C‑487/06 P, EU:C:2008:757), kurš minēts šā sprieduma 82. punktā, neatkarīgi no tā, vai tas tiek piemērots diskriminējoši, un lai paliktu saderīgs ar attiecīgā nodokļa mērķi. Piemēram, šā sprieduma 84., 85. un 87. punktā minētie pielāgošanas noteikumi, kurus Tiesa neuzskatīja par selektīviem, neatbilst proporcionālas aplikšanas ar nodokli ar negatīvu ārējo ietekmi loģikai, nedz arī pārdalīšanas loģikai, bet gan citiem mērķiem. Turklāt, kā ir norādīts šā sprieduma 75. punktā, nav izslēgts, ka ar pārdalīšanas loģiku var tikt attaisnots apgrozījuma nodokļa progresīvais raksturs, kā šajā lietā pamatoti apgalvo Polijas valdība. Turklāt ar pārdalīšanas loģiku var tikt attaisnots pat pilnīgs atbrīvojums no nodokļa noteiktiem uzņēmumiem, kā to ilustrē šā sprieduma 86. punktā minētā lieta.
10

Apstrīdētajā lēmumā Komisija, pirmām kārtām, uzskatīja, ka attiecīgais pasākums, ko piešķīris IVF, ir saistīts ar valsts līdzekļiem un ir piedēvējams Spānijas Karalistei. Otrām kārtām, atbalsta saņēmējs esot prasītājs, nevis Fundación Hércules, kurš esot rīkojies kā finanšu instruments, sevišķi ņemot vērā pasākuma mērķi – atvieglot prasītāja kapitāla palielināšanas finansēšanu. Prasītāja finanšu stāvoklis attiecīgā pasākuma piešķiršanas brīdī esot bijis grūtībās nonākušu uzņēmumu stāvoklis Kopienas pamatnostādņu par valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai (OV 2004, C 244, 2. lpp.; turpmāk tekstā – “Pamatnostādnes par glābšanu un pārstrukturēšanu”) 10. punkta a) apakšpunkta, kā arī 11. punkta izpratnē. Ņemot vērā Komisijas paziņojumā par [LESD 107. un 108.] panta piemērošanu valsts atbalstam garantiju veidā (OV 2008, C 155, 10. lpp.; turpmāk tekstā – “Paziņojums par garantijām”) noteiktos kritērijus un prasītāja finanšu stāvokli, kā arī tam piešķirtās publiskās garantijas nosacījumus, Komisija secināja, ka pastāv nepamatota priekšrocība, kas varējusi izkropļot vai draudēt izkropļot konkurenci un ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm. Turklāt Komisija apstrīdētajā lēmumā aprēķināja atbalstu, kas esot piešķirts prasītājam, balstoties uz atsauces likmi, kura piemērojama atbilstoši tās Paziņojumam par atsauces likmes un diskonta likmes noteikšanas metodes pārskatīšanu (OV 2008, C 14, 6. lpp.), jo to nebija iespējams būtiski salīdzināt ar tirgū veiktiem līdzīgiem darījumiem. Aprēķinot strīdīgā atbalsta apmēru, Komisija uzskatīja, ka to prasītāja kapitāla daļu vērtība, kas ieķīlātas IVF kā pretgarantija, ir gandrīz nulle. Visbeidzot, Komisija apstrīdētajā lēmumā uzskatīja, ka strīdīgais atbalsts nav saderīgs ar iekšējo tirgu, it īpaši ņemot vērā principus un nosacījumus, kas paredzēti Pamatnostādnēs par glābšanu un pārstrukturēšanu.
2

No Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu I pielikuma A punkta – redakcijā, kas bija piemērojama no 2004. gada 1. maija līdz 2013. gada 31. decembrim (turpmāk tekstā – “2004. gada Civildienesta noteikumi”), – izriet, ka asistentu funkciju grupas ierēdņi, kas ir klasificēti saskaņā ar minēto noteikumu 5. pantu, varēja virzīties pa karjeras kāpnēm no AST 1 pakāpes līdz AST 11 pakāpei, piemērojot minēto Civildienesta noteikumu 45. panta procedūru, saskaņā ar kuru “paaugstinājumu īsteno, ieceļot ierēdni viņa funkciju grupas nākamajā augstākajā pakāpē”, [to] “veic, izvēloties tikai no to ierēdņu vidus, kuri ir nostrādājuši ne mazāk kā divus gadus savā pakāpē, ņemot vērā uz paaugstinājumu pretendējošo ierēdņu salīdzinošos nopelnus”. Tādējādi šo Civildienesta noteikumu piemērošanas laikā ierēdnim, kas ieņēma AST 9 pakāpes asistenta amatu, bija tiesības saskaņā ar šo noteikumu 45. pantu tikt paaugstinātam AST 10 pakāpē un vēlāk – AST 11 pakāpē.
102

Šādos apstākļos, nepastāvot vajadzībai izvērtēt trešā pamata pieņemamību, ciktāl ar to ir papildināta otrā prasījumu daļa, kurā ir prasīts, lai Vispārējā tiesa – jau sākotnēji pasludinot daļēju apstrīdētā lēmuma atcelšanu – groza finanšu korekcijas summu, ir jākonstatē, ka nekas neliedz minēto pamatu uzskatīt par pieņemamu un ņemt to vērā tādā nozīmē, ka ar to tiek pamatota pirmā prasījumu daļa, kuru mērķis ir atcelt apstrīdēto lēmumu. Turklāt, pretēji tam, ko apgalvo Komisija, un kā izriet no prasības pieteikuma 11. punkta vērtējuma, kas veikts iepriekš 101. punktā, nešķiet, ka šajā jautājumā Zviedrijas Karaliste būtu grozījusi savus prasījumus replikas stadijā.
175

It īpaši saistībā ar pienākuma ņemt vērā ierēdņu intereses neizpildi pārvaldes iestādei esot vajadzējis pabeigt visas iekšējās pārbaudes un, ja nepieciešams, pieņemt lēmumu par kļūdu labošanu un varbūtēju nepamatotu maksājumu atgūšanu termiņā, kas nepārsniedz vienu gadu kopš paziņojuma Nr. 2 pieņemšanas. Turklāt, pieņemot jebkādu lēmumu par grozījumu veikšanu prasītāju tiesībās uz pensiju, pārvaldes iestādei esot vajadzējis ņemt vērā šīs lietas īpašos apstākļus, it īpaši nepilngadīgos bērnus, ģimenes pārcelšanos uz Parmu, grūtības pēc noteikta laika mainīt izvēli, kas izdarīta par labu norīkošanai darbā EFSA. Pirmkārt, pārvaldes iestāde nevarot apgalvot, ka tai šie apstākļi nav bijuši zināmi, ņemot vērā Alberto Spagnolli iniciēto vairākkārtējo vēršanos šajā iestādē, ko apliecina laikposmā no 2011. novembra līdz 2012. gada aprīlim veiktā sarakste, kuru prasītāji ir iesnieguši. Otrkārt, pārvaldes iestāde nevarot apgalvot, ka tā nav zinājusi noteikumus un principus, kas arī Savienības tiesībās reglamentē nepilngadīgo pārcelšanos no vienas dalībvalsts uz citu. Šie noteikumi un principi izrietot it īpaši no 1980. gada 25. oktobrī Hāgā noslēgtās Konvencijas par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem 12. panta un Padomes Regulas (EK) Nr. 2201/2003 (2003. gada 27. novembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu (OV 2003, L 338, 1. lpp.) 10. pantu, saskaņā ar kuriem principā var uzskatīt, ka gadu pēc pārvietošanās nepilngadīgais ir iekārtojies savā jaunajā sociālajā vidē dalībvalstī, kurā tas atrodas, un no tā izrietot pienākums bērna situāciju un tā tiesības noteikt nekavējoties, parasti nepārsniedzot viena gada termiņu. Visbeidzot prasītāji piebilst, ka nosacīto ienākumu (summa A) samazināšana pēc tam, kad Alberto Spagnolli ienākumi tika ieskaitīti nosacīto un faktisko ienākumu (summas A un B) aprēķinos, esot uzskatāma par pienākuma ņemt vērā ierēdņu intereses pārkāpumu, kas pretēji Komisijas apgalvotajam izrietot nevis no tai sasitošas kompetences, bet gan no pārvaldes iestādes rīcības brīvības.
54

Visbeidzot saistībā ar prasītājas norādi uz vienu agrāku kādas EUIPO apelācijas padomes lēmumu, ciktāl šāds iebildums ir attiecināms nevis uz pirmo prasības pamatu, kas noraidīts šā sprieduma 35. punktā, bet uz atsaukšanos uz EUIPO apelācijas padomju lēmumpieņemšanas praksi, no pastāvīgās judikatūras izriet, ka lēmumi, kas EUIPO apelācijas padomēm ir jāpieņem saskaņā ar Regulu Nr. 207/2009 attiecībā uz apzīmējuma kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju, tiek pieņemti, īstenojot saistošo kompetenci, nevis rīcības brīvību. Līdz ar to minēto lēmumu tiesiskums ir jāvērtē, pamatojoties vienīgi uz šo regulu, nevis lēmumpieņemšanas praksi, kas pastāvēja pirms šo lēmumu pieņemšanas. Ir ticis nospriests, ka, ievērojot vienlīdzīgas attieksmes un labas pārvaldības principus, EUIPO, izskatot Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikumu, ir jāņem vērā lēmumi, kas jau pieņemti par līdzīgiem pieteikumiem, un īpaši uzmanīgi jāizskata jautājums par to, vai ir vai nav jālemj tāpat. Tomēr ir piebilsts, ka vienlīdzīgas attieksmes un labas pārvaldības principu piemērošana ir jāsaskaņo ar tiesiskuma ievērošanu. Tādējādi persona, kas lūdz reģistrēt apzīmējumu kā preču zīmi, nevar uz iespējamu prettiesisku rīcību, no kuras cita persona ir guvusi labumu, atsaukties sev par labu, lai panāktu identisku lēmumu. Turklāt tiesiskās noteiktības un, konkrēti, labas pārvaldības apsvērumu dēļ jebkura reģistrācijas pieteikuma izskatīšanai ir jābūt stingrai un pilnīgai, lai preču zīmes netiktu neatbilstoši reģistrētas. Šai izskatīšanai ir jānotiek katrā konkrētajā gadījumā. Proti, apzīmējuma kā preču zīmes reģistrācija ir atkarīga no specifiskiem kritērijiem, kas piemērojami izskatāmās lietas faktiskajos apstākļos un paredzēti, lai pārbaudītu, vai uz attiecīgo apzīmējumu neattiecas atteikuma pamats (skat. spriedumu, 2017. gada 16. februāris, Antrax It/EUIPO – Vasco Group (Radiatoru termosifoni), T‑828/14 un T‑829/14, EU:T:2017:87, 93. punkts un tajā minētā judikatūra).
153

Šajā lietā ir jānorāda, kā arī Padome to ir minējusi savā aizstāvības rakstā, ka strīdīgie pasākumi uz prasītāju tika attiecināti, balstoties uz individuālu izvērtējumu, kas pamatots ar konkrētiem pierādījumiem. Iemesli un pierādījumi, uz kuriem Padome balstījās, lai saglabātu prasītāja vārdu attiecīgajos sarakstos, atšķiras, kā arī tā pati ir atzinusi, no iemesliem un pierādījumiem, uz kuriem minētā iestāde balstījās, saglabājot M. Hamcho un Jaber k‑ga vārdus minētajos sarakstos. Ir skaidrs, ka šo trīs personu vārdi tika iekļauti šajos sarakstos viņu komercdarbību dēļ, jo, pat ja viņu darbības atšķīrās, viņi gūst labumu no Sīrijas režīma un to atbalsta (svarīga uzņēmēja, kas darbojas Sīrijā, kritērijs). Tomēr nekas neliecina par to, ka Padome pret prasītāja situāciju būtu izturējusies tāpat kā pret M. Hamcho un Jaber k‑ga situāciju.
70

No iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka reģistrācijai pieteiktās preču zīmes, no vienas puses, un agrākās Beniluksa preču zīmes Nr. 882400, no otras puses, radītais kopiespaids ir tāds, ka abas preču zīmes ir vidēji līdzīgas no vizuālā viedokļa (skat. iepriekš 62. punktu), taču identiskas no fonētiskā un konceptuālā viedokļa (skat. iepriekš 64. un 68. punktu).