Lieta T‑29/05

Deltafina SpA

pret

Eiropas Komisiju

Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Spānijas jēltabakas iepirkuma un pirmapstrādes tirgus – Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums – Cenu noteikšana un tirgus sadale – Paziņojuma par iebildumiem un apstrīdētā lēmuma savstarpēja atbilstība – Tiesības uz aizstāvību – Konkrētā tirgus definīcija – Naudas sodi – Pārkāpuma smagums – Atbildību pastiprinoši apstākļi – Vadītāja loma – Sadarbība

Sprieduma kopsavilkums

1. Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Uzņēmuma atzīšana par vainojamu – Komisijas lēmums, ar kuru konstatēta tāda uzņēmuma atbildība, kurš aktīvi darbojas attiecīgā tirgus uzreiz lejupējā tirgū un aktīvi un ar nodomu dod ieguldījumu aizliegtās vienošanās īstenošanā

(EKL 3. panta 1. punkta g) apakšpunkts un 81. panta 1. punkts)

2. Konkurence – Administratīvais process – Paziņojums par iebildumiem – Nepieciešamais saturs – Tiesību uz aizstāvību ievērošana – Apjoms

(Padomes Regulas Nr. 17 un Nr. 1/2003)

3. Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Nolīgumi starp uzņēmumiem – Tirdzniecības starp dalībvalstīm ietekmēšana – Novērtējuma kritēriji

(EKL 81. panta 1. punkts)

4. Iestāžu akti – Pamatnostādnes naudas sodu noteikšanai par konkurences tiesību normu pārkāpumu

(Padomes Regulas Nr. 17 15. pants; Komisijas Paziņojums 98/C 9/03)

5. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpuma smagums – Novērtēšana – Novērtējums katrā atsevišķā gadījumā

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts un Regulas Nr. 1/2003 23. panta 3. punkts; Komisijas Paziņojums 98/C 9/03)

6. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpuma smagums – Novērtēšana – Komisijas pieņemtajās pamatnostādnēs tieši minēto trīs kritēriju savstarpēja saistība – Pārkāpuma kvalificēšana par sevišķi smagu pārkāpumu – Kritērija par pārkāpuma raksturu svarīgā loma

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts un Regulas Nr. 1/2003 23. panta 3. punkts; Komisijas Paziņojums 98/C 9/03)

7. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Konkrētā ietekme uz tirgu

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts un Regulas Nr. 1/2003 23. panta 3. punkts; Komisijas Paziņojuma 98/C 9/03 1.A punkta pirmā daļa)

8. Konkurence – Naudas sodi – Atbilstošās tiesību normas – Noteikšana – Komisijas agrākās lēmumu pieņemšanas prakses ietekme – Neesamība

(Padomes Regulas Nr. 17 un Nr. 1/2003)

9. Iestāžu akti – Pamatojums – Pienākums – Apjoms

(EKL 253. pants)

10. Konkurence – Administratīvais process – Paziņojums par iebildumiem – Nepieciešamais saturs – Tiesību uz aizstāvību ievērošana

(Padomes Regulas Nr. 17 un Nr. 1/2003; Komisijas Paziņojuma 98/C 9/03 2. punkts)

11. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpuma smagums – Atbildību pastiprinoši apstākļi – Pārkāpuma aizsācēja loma – Jēdziens

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts un Regulas Nr. 1/2003 23. panta 3. punkts; Komisijas Paziņojuma 98/C 9/03 2. punkts)

12. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Atbildību mīkstinoši apstākļi – Novērtēšana – Nepieciešamība ņemt vērā katru apstākli atsevišķi – Neesamība – Visaptverošs vērtējums

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts un Regulas Nr. 1/2003 23. panta 3. punkts; Komisijas Paziņojuma 98/C 9/03 3. punkts)

13. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Atbildību mīkstinoši apstākļi – Rīcība, kas atšķiras no aizliegtajā vienošanās noteiktās rīcības – Novērtēšana

(Padomes Regulas Nr. 17 15. pants un Regulas Nr. 1/2003 23. pants; Komisijas Paziņojuma 98/C 9/03 3. punkta otrais ievilkums)

14. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Atbildību mīkstinoši apstākļi – Pārkāpuma pārtraukšana pirms Komisijas iejaukšanās – Izslēgšana

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts un Regulas Nr. 1/2003 23. panta 3. punkts; Paziņojuma 98/C 9/03 3. punkta trešais ievilkums)

15. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Naudas soda apmēra samazināšana par apsūdzētā uzņēmuma sadarbību – Nosacījumi

(Padomes Regulas Nr. 17 un Nr. 1/2003; Komisijas Paziņojums 96/C 207/04)

16. Konkurence – Kopienu tiesību normas – Pārkāpumi – Naudas sodi – Noteikšana – Kritēriji – Naudas soda vispārējā līmeņa paaugstināšana – Pieļaujamība – Nosacījumi

(EKL 81. panta 1. punkts un 82. pants; Padomes Regulas Nr. 17 un Nr. 1/2003)

1. Komisija nepārsniedz EKL 81. panta 1. punktā noteiktā aizlieguma ierobežojumus, nosakot, ka uzņēmums ir atbildīgs par šīs tiesību normas pārkāpumu, ja tas, lai arī aktīvi darbojas tirgū, kas ir uzreiz lejupējais tirgus tam tirgum, kurā ir īstenotas konkurenci ierobežojošas darbības, aktīvi un ar nodomu piedalās aizliegtajā vienošanās starp aktīviem ražotājiem tirgū, kas nav tā darbības tirgus.

Uzņēmums var pārkāpt EKL 81. panta 1. punktā paredzēto aizliegumu, ja tā rīcības, to koordinējot ar citu uzņēmumu rīcību, mērķis ir ierobežot konkurenci īpašā konkrētajā tirgū kopējā tirgus iekšienē, kaut arī netiek obligāti prasīts, lai šis uzņēmums pats darbotos minētajā konkrētajā tirgū.

Tādējādi nav izslēgts, ka uzņēmums var piedalīties konkurences ierobežojuma īstenošanā pat tad, ja tas neierobežo pats savu rīcības brīvību tirgū, kurā tas galvenokārt darbojas. Faktiski jebkāda cita interpretācija varētu samazināt EKL 81. panta 1. punktā paredzētā aizlieguma apjomu tādējādi, ka tā nonāktu pretrunā tā lietderīgajai iedarbībai un galvenajam mērķim, kas, aplūkojot [šo pantu] kopsakarā ar EKL 3. panta 1. punkta g) apakšpunktu, ir nodrošināt, lai kopējā iekšējā tirgū netiek izkropļota konkurence, jo tas neļautu uzņēmumam aktīvi piedalīties konkurences ierobežojumā tādēļ, ka šī piedalīšanās neizriet no saimnieciskās darbības, kas tiek veikta konkrētajā tirgū, kurā šis ierobežojums īstenojas vai kurā tam ir paredzēts īstenoties.

Lasot vārdu salikumu “nolīgumi uzņēmumu starpā” kontekstā ar EKL 81. panta 1. punktā un EKL 3. panta 1. punkta g) apakšpunktā izvirzītajiem mērķiem, tie liek apstiprināt tādu aizliegtas vienošanās un uzņēmuma, kas ir pārkāpuma izdarītājs, teorijas izpratni, atbilstoši kurai nav nozīmes nozarei vai tirgum, kurā attiecīgie uzņēmumi darbojas.

Uzņēmuma, kurš piedalījies aizliegtā vienošanās, atzīšana par pilnībā vainojamu pārkāpumā atbilst personiskās atbildības principa prasībām, ja ir izpildīti divi nosacījumi, pirmais – objektīva rakstura un otrais – subjektīva rakstura.

Attiecībā uz pirmo nosacījumu – tas ir izpildīts attiecībā uz saistību starp konkurentiem, kuri darbojas tajā pašā atbilstošajā tirgū, kā arī starp šādiem konkurentiem un to klientiem, ja dalību ņēmušais uzņēmums veicina aizliegtās vienošanās ieviešanu, pat ja tikai pakārtoti, mazsvarīgi vai pasīvi, piemēram, netieši piekrītot vai nepaziņojot par šo aizliegto vienošanos iestādēm.

Attiecībā uz otro nosacījumu – uzņēmuma, kas ir dalībnieks, atzīšana par pilnībā vainojamu pārkāpumā turklāt ir atkarīga no tā paša nodoma izteikšanas, kas parāda, ka tas piekrīt, lai arī netieši, aizliegtās vienošanās mērķiem.

(sal. ar 48., 49., 51., 57., 58. un 62. punktu)

2. Tiesību uz aizstāvību ievērošana visos procesos, kuru rezultātā var tikt noteiktas sankcijas, tostarp naudas sodi vai kavējuma naudas, tostarp prasa, ka paziņojumam par iebildumiem, ko Komisija adresē uzņēmumam, kuram tā paredz uzlikt sodu par konkurences normu pārkāpumu, ir jāietver visi norādītie būtiskie fakti par šo uzņēmumu – tādi kā pārmestie fakti, to kvalificēšana un pierādījumi, uz kuriem pamatojas Komisija, lai šis uzņēmums varētu derīgi izmantot savus argumentus pret to uzsāktajā administratīvajā procesā.

Tiesību uz aizstāvību pārkāpums administratīvā procesā ir jāizvērtē saistībā ar Komisijas izvirzītajiem iebildumiem paziņojumā par iebildumiem un lēmumā, ar ko pabeidz minēto procesu. Šajos apstākļos tiesību uz aizstāvību pārkāpuma konstatēšana prasa, lai iebildumu, par kuru uzņēmums apgalvo, ka paziņojumā par iebildumiem šis iebildums nebija pret to vērsts, Komisija būtu norādījusi galīgajā lēmumā. Vienkārša atšķirība faktu atspoguļojumā, kura mērķis ir to precīzāka ņemšana vērā galīgajā lēmumā, nav būtisks grozījums iebildumos.

(sal. ar 113.–115. un 120. punktu)

3. Lēmums, nolīgums vai darbība var ietekmēt tirdzniecību dalībvalstu starpā tikai tad, ja, ņemot vērā objektīvo tiesisko vai faktisko apstākļu kopumu, ar pietiekamu iespējamības pakāpi var paredzēt, ka tie tieši vai netieši, faktiski vai potenciāli var ietekmēt tirdzniecības plūsmas dalībvalstu starpā tādējādi, ka tas var negatīvi ietekmēt vienotā, starp dalībvalstīm izveidotā tirgus īstenošanu. Turklāt šāda ietekme nevar būt maznozīmīga. Tādējādi ietekme uz Kopienas iekšējo tirdzniecību parasti izriet no vairāku apstākļu apvienojuma, kuriem, katram atsevišķi ņemtam, nav noteikti jābūt noteicošiem.

EKL 81. panta 1. punktā nav prasīts, lai šajā tiesību normā paredzētās aizliegtās vienošanās ievērojami iespaidotu tirdzniecību Kopienas iekšienē, bet tajā ir prasīts, lai šīs aizliegtās vienošanās pēc sava rakstura varētu radīt šādas sekas.

(sal. ar 167.–169. punktu)

4. Lai gan Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, nevar kvalificēt kā tiesību normas, kuras pārvaldes iestādei katrā ziņā ir jāievēro, tās tomēr paredz rīcības normu, kas norāda uz praksi, kura jāievēro un no kuras atsevišķā gadījumā pārvaldes iestādes nevar atkāpties, nenorādot iemeslus, kuri būtu saderīgi ar vienlīdzīgas attieksmes principu.

(sal. ar 230. punktu)

5. Tas, ka Komisija Pamatnostādnēs naudas soda aprēķināšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, ir precizējusi savu pieeju jautājumā par pārkāpuma smaguma novērtējumu, neliedz tai šo kritēriju novērtēt vispārīgi atkarībā no visiem atbilstošajiem apstākļiem, tai skaitā apstākļiem, kas pamatnostādnēs nav minēti tieši.

(sal. ar 230. punktu)

6. Trīs kritēriji, kas ir jāņem vērā, izvērtējot Kopienu konkurences noteikumu pārkāpuma smagumu saskaņā ar Pamatnostādnēm naudas sodu aprēķināšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, ir paša pārkāpuma būtība, tā konkrētā ietekme uz tirgu, ja to var novērtēt, un konkrētā ģeogrāfiskā tirgus apmērs. Šie trīs pārkāpuma smaguma novērtēšanas kritēriji, veicot vispārīgu pārbaudi, nav vienādi nozīmīgi. Pārkāpuma raksturam ir galvenā nozīme, lai pārkāpumus varētu atzīt par “sevišķi smagiem”.

No pamatnostādnēs iekļautā sevišķi smagu pārkāpumu apraksta šajā saistībā izriet, ka nolīgumi vai saskaņotas darbības, kuru mērķis tostarp ir cenu noteikšana vai tirgus sadale, var, pamatojoties uz to atbilstošo raksturu, tikt kvalificēti kā “sevišķi smagi” pārkāpumi, un šādai rīcībai nav jābūt saistītai ar īpašu ģeogrāfisku ietekmi vai izplatību. Šo secinājumu apstiprina tas, ka, ja smagu pārkāpumu aprakstā ir skaidri minēta ietekme uz tirgu un ietekme uz plašām kopējā tirgus zonām, sevišķi smagu pārkāpumu aprakstā savukārt nav minēta neviena prasība, kas saistīta ar konkrētu ietekmi uz tirgu vai ietekmi uz īpašu ģeogrāfisku teritoriju.

Pastāv savstarpēja atkarība starp trim pārkāpuma smaguma novērtēšanas kritērijiem tādā ziņā, ka īpašais pārkāpuma smagums atbilstoši kādam kritērijam var kompensēt to, ka pārkāpums ir mazāk smags citā ziņā.

Attiecībā uz ģeogrāfiskā tirgus lielumu tas ir tikai viens no trim būtiskajiem kritērijiem pārkāpuma kopējā smaguma novērtēšanā un tas nav autonoms kritērijs tādā ziņā, ka tikai pārkāpumi, kas attiecas uz lielāko daļu dalībvalstu, varētu tikt kvalificēti kā “sevišķi smagi”. Ne EK līgums, ne Regula Nr. 17 vai Regula Nr. 1/2003, ne pamatnostādnes, ne judikatūra neļauj uzskatīt, ka tikai ģeogrāfiski ļoti plaši ierobežojumi var tikt šādi kvalificēti. Tādējādi attiecīgā ģeogrāfiskā tirgus ierobežotais izmērs neliedz konstatēto pārkāpumu kvalificēt kā “ļoti smagu”. Šis risinājums ir piemērojams a fortiori attiecībā uz konkrētā preču tirgus ierobežoto izmēru, jo preču tirgus izmērs principā nav obligāti ņemams vērā, bet ir tikai viens no būtiskiem faktoriem, lai novērtētu pārkāpuma smagumu un noteiktu naudas soda summu.

Ir skaidrs, ka tabakas apstrādātājiem un attiecīgajam uzņēmumam, kura darbībās ietilpst apstrādātās tabakas tirdzniecība, pārmestais pārkāpums, kuru veido dažādu jēltabakas šķirņu cenu noteikšana dalībvalstī un no ražotājiem iepērkamās jēltabakas daudzumu sadale, savā būtībā ir ļoti smags pārkāpums. Šāda veida pārkāpumi tiek kvalificēti kā sevišķi smagi, jo tie ietver tiešu iejaukšanos būtiskajos konkurences parametros attiecīgajā tirgū vai acīmredzamus Kopienas konkurences noteikumu pārkāpumus.

(sal. ar 231., 233., 234., 238., 240.–242. punktu)

7. Novērtējot Kopienu konkurences noteikumu pārkāpuma smagumu, lai noteiktu naudas soda apmēru, tam, ka Komisija nav juridiski pietiekami pierādījusi, ka aizliegtajai vienošanās ir konkrēta ietekme tirgū, nav nozīmes, kvalificējot pārkāpumu kā “sevišķi smagu”.

Nepietiekama konkrētās ietekmes tirgū nepierādīšana nevar likt apšaubīt naudas soda sākumsummu, ko Komisija noteikusi atbilstoši pārkāpuma smagumam.

(sal. ar 250. un 251. punktu)

8. Komisijas iepriekšējā lēmumu pieņemšanas prakse pati par sevi nav juridisks pamats naudas soda uzlikšanai konkurences jomā.

(sal. ar 292. un 426. punktu)

9. Individuāla lēmuma pamatojumā skaidri un nepārprotami ir jānorāda iestādes, kas ir akta autore, argumentācija, lai ļautu ieinteresētajām personām zināt veiktā pasākuma pamatojumu un kompetentajai tiesai veikt tā kontroli. Prasība norādīt pamatojumu ir jānovērtē, ņemot vērā lietas faktiskos apstākļus. Netiek prasīts, lai pamatojumā tiktu norādīti visi attiecīgo faktisko un tiesisko apstākļu elementi, jo jautājums par atbilstību EKL 253. panta prasībām ir jānovērtē, ņemot vērā ne tikai attiecīgā akta tekstu, bet arī kontekstu, kurā tas ticis pieņemts, kā arī attiecīgo jomu regulējošo tiesību normu kopumu.

(sal. ar 319. punktu)

10. Tā kā Komisija savā paziņojumā par iebildumiem tieši norāda, ka tā pārbaudīs, vai attiecīgajiem uzņēmumiem uzliekams naudas sods, un tā kā Komisija norāda galvenos faktu un tiesību elementus, uz kuru pamata var piemērot naudas sodu, kā, piemēram, iespējamā pārkāpuma smagumu un ilgumu, un faktu, ka pārkāpums izdarīts “tīši vai nolaidības dēļ”, tā izpilda savu pienākumu ievērot uzņēmumu tiesības tikt uzklausītiem. Šādi rīkojoties, Komisija tiem sniedz informāciju, kas nepieciešama, lai aizstāvētos ne tikai pret apsūdzību pārkāpumā, bet arī pret naudas soda uzlikšanu. Tomēr, ja Komisijai būtu pienākums paziņojuma par iebildumiem sagatavošanas stadijā attiecīgajiem uzņēmumiem sniegt konkrētas norādes par paredzēto naudas sodu apmēru, tai būtu noteikts pienākums nepiemērotā veidā apsteigt savu galīgo lēmumu.

Šajā ziņā uzņēmuma kvalificēšanai par vadītāju ir būtiskas sekas attiecībā uz šim uzņēmumam uzliekamā naudas soda apmēru. Tādējādi saskaņā ar Pamatnostādņu naudas sodu aprēķināšanai 2. punktu, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, runa ir par vainu pastiprinošu apstākli, kas ietver ievērojamu naudas soda pamatsummas palielinājumu. Tāpat saskaņā ar paziņojuma par sadarbību B punkta e) apakšpunktu šāda kvalifikācija uzreiz izslēdz iespēju saņemt naudas soda ļoti būtisku samazinājumu, pat ja uzņēmums, kas kvalificēts kā vadītājs, izpilda visus paredzētos nosacījumus, lai varētu saņemt šādu samazinājumu. Tādējādi Komisijai paziņojumā par iebildumiem esot jānorāda faktori, kurus tā uzskata par būtiskiem, lai ļautu uzņēmumam, kuru varētu kvalificēt kā aizliegtās vienošanās vadītāju, atbildēt uz šādu iebildumu. Tomēr, ņemot vērā faktu, ka šāds paziņojums ir viens posms galīgā lēmuma pieņemšanā un ka tādējādi tā nav Komisijas galīgā nostāja, nevar tikt pieprasīts, lai Komisija jau šajā posmā juridiski kvalificētu faktorus, ar kuriem tā pamatos savu galīgo lēmumu kvalificēt uzņēmumu kā aizliegtās vienošanās vadītāju.

(sal. ar 324., 325. un 327. punktu)

11. Nosakot naudas soda apmēru par Kopienu konkurences noteikumu pārkāpumu, attiecīgajam uzņēmumam, lai tiktu kvalificēts par vadītāju, ir jābūt būtiskam aizliegtās vienošanās dzinējspēkam un jābūt individuālai un īpašai atbildībai par tās darbību.

Lai gan Komisijas norādītie faktori pierāda, ka šim uzņēmumam bija aktīva un tieša loma aizliegtajā vienošanās, ar to tomēr nepietiek, lai konstatētu, ka šis uzņēmums bija būtisks šīs aizliegtās vienošanās dzinējspēks, tostarp, ja nevienā dokumentā lietas materiālos nav norādīts, ka attiecīgais uzņēmums būtu uzņēmies jebkādu iniciatīvu nolūkā izveidot šādu aizliegto vienošanos vai mudināt kādu no citiem uzņēmumiem tai pievienoties, un ja nav faktoru, kas ļautu konstatēt, ka attiecīgais uzņēmums būtu uzņēmies tādu darbību nastu, kas parasti saistās ar aizliegtās vienošanās vadītāja lomu, piemēram, sanāksmju vadīšanu vai noteiktu datu centralizēšanu un izplatīšanu.

(sal. ar 332.–335. punktu)

12. Komisijai principā ir jāievēro savas pamatnostādnes, nosakot naudas sodu apmēru par Kopienas konkurences noteikumu pārkāpumu. Tomēr Pamatnostādnēs naudas sodu aprēķināšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, nav norādīts, ka katrs šo pamatnostādņu 3. punktā uzskaitītais atbildību mīkstinošais apstāklis Komisijai vienmēr ir jāņem vērā atsevišķi un tai šajā sakarā nav pienākuma automātiski piešķirt papildu samazinājumu, jo tas, vai iespējamais naudas soda samazinājums ir piemērots atbilstoši atbildību mīkstinošiem apstākļiem, ir jānovērtē vispārīgi, ņemot vērā visus atbilstošos apstākļus.

Pēc pamatnostādņu pieņemšanas joprojām ir piemērojama iepriekšējā judikatūra, saskaņā ar kuru Komisijai ir rīcības brīvība, ar ko tai ļauts ņemt vai neņemt vērā dažus apstākļus, kad tā atkarībā no attiecīgajā gadījumā pastāvošajiem apstākļiem nosaka uzliekamā naudas soda apmēru.

Tā kā pamatnostādnēs nav obligātas norādes attiecībā uz atbildību mīkstinošiem apstākļiem, kas var tikt ņemti vērā, ir jāuzskata, ka Komisija ir saglabājusi zināmu brīvību, lai vispārīgi novērtētu, kādā mērā naudas soda apmērs atbilstoši atbildību mīkstinošiem apstākļiem, iespējams, ir jāsamazina.

(sal. ar 347. un 348. punktu)

13. Nosakot naudas soda apmēru par Kopienas konkurences noteikumu pārkāpumu, Komisijai nav pienākuma atzīt par atbildību mīkstinošu apstākli faktu, ka aizliegtā vienošanās netika īstenota, izņemot, ja uzņēmums, kas pamatojas uz šo apstākli, var pierādīt, ka tas ir skaidri un būtiski iebildis pret šīs aizliegtās vienošanās īstenošanu, traucējot tās funkcionēšanai, un nav izlicies, ka ievēro šo vienošanos, tādā veidā mudinot citus uzņēmumus īstenot minēto aizliegto vienošanos. Uzņēmumiem būtu pārāk viegli samazināt risku maksāt lielu naudas sodu, ja tie varētu gūt labumu no piedalīšanās nelikumīgā aizliegtā nolīgumā, bet vēlāk panākt naudas soda samazināšanu, aizbildinoties ar to, ka tiem bijusi ierobežota loma pārkāpuma īstenošanā, neņemot vērā, ka to uzvedība bija mudinājusi citus uzņēmumus rīkoties tādā veidā, kas kaitēja konkurencei.

(sal. ar 350. punktu)

14. Nosakot naudas soda apmēru par Kopienas konkurences noteikumu pārkāpumu, Pamatnostādņu naudas sodu aprēķināšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, 3. punkta trešajā ievilkumā norādīto “pārkāpumu pārtraukšana [izbeigšana], tiklīdz iejaucas Komisija (jo īpaši tad, ja tā veic pārbaudes),” loģiski var uzskatīt par atbildību mīkstinošu apstākli tikai tad, ja pastāv iemesli uzskatīt, ka šāda iejaukšanās mudināja minētos uzņēmumus izbeigt savu pret konkurenci vērsto rīcību, ja pārkāpums jau ir beidzies pirms datuma, kad pirmo reizi iejaucās Komisija, uz to šis pamatnostādņu noteikums neattiecas.

(sal. ar 354. un 355. punktu)

15. Komisijai ir plaša rīcības brīvība attiecībā uz naudas soda apmēra noteikšanas metodi par Kopienu konkurences noteikumu pārkāpumiem, un tā šajā sakarā var ņemt vērā vairākus faktorus, tostarp attiecīgo uzņēmumu sadarbību izmeklēšanā, ko veic šīs iestādes dienesti. Komisijai ir plaša rīcības brīvība, izvērtējot uzņēmuma sadarbības kvalitāti un noderīgumu, īpaši salīdzinājumā ar citu uzņēmumu ieguldījumu. Lai pamatotu naudas soda apmēra samazināšanu atbilstoši sadarbībai, uzņēmuma rīcībai ir jāatvieglo Komisijas uzdevums konstatēt Kopienu konkurences tiesību pārkāpumus un uzlikt sodus par tiem. Komisija, vērtējot uzņēmumu īstenoto sadarbību, nevar ignorēt vienlīdzīgas attieksmes principu, kas ir pārkāpts, ja salīdzināmās situācijās tiek izrādīta atšķirīga attieksme vai ja atšķirīgās situācijās tiek izrādīta vienāda attieksme, ja vien šāda attieksme nav objektīvi pamatota.

(sal. ar 389., 390. un 399. punktu)

16. Tas, ka Komisija iepriekš piemērojusi naudas sodus noteiktā apmērā par atsevišķiem pārkāpumu veidiem, neizslēdz tās iespēju palielināt šo sodu apmēru līdz Regulā Nr. 1/2003 norādītajām robežām, ja tas ir vajadzīgs, lai nodrošinātu Kopienas konkurences politikas īstenošanu.

Uzņēmumiem nevar rasties tiesiskā paļāvība, ka tiks saglabāta esošā situācija, ko Komisija var grozīt, piemērojot rīcības brīvību.

Uzņēmumiem, kuri apsūdzēti tāda administratīvā procesa ietvaros, kura rezultātā var noteikt naudas sodu, nevar rasties tiesiskā paļāvība, ka Komisija nepārsniegs līdz šim praksē piemēroto naudas soda līmeni.

Visiem uzņēmumiem, kas ir iesaistīti administratīvajā procesā, kura rezultātā varētu tikt uzlikts naudas sods, ir jāņem vērā iespēja, ka Komisija jebkurā brīdī var nolemt palielināt naudas sodu apmēra līmeni salīdzinājumā ar līmeni, kāds piemērots iepriekš.

(sal. ar 426. un 435. punktu)

VISPĀRĒJĀS TIESAS SPRIEDUMS (ceturtā palāta)

2010. gada 8. septembrī ( )

Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Spānijas jēltabakas iepirkuma un pirmapstrādes tirgus – Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums – Cenu noteikšana un tirgus sadale – Paziņojuma par iebildumiem un apstrīdētā lēmuma savstarpēja atbilstība – Tiesības uz aizstāvību – Konkrētā tirgus definīcija – Naudas sodi – Pārkāpuma smagums – Atbildību pastiprinoši apstākļi – Vadītāja loma – Sadarbība

Lieta T‑29/05

Deltafina SpA, Orvieto (Itālija), ko pārstāv R. A. Džakija [R. Jacchia], A. Terranova [A. Terranova], I. Pičiano [I. Picciano], F. Ferraro [F. Ferraro], Dž. F. Bellī [J.‑F. Bellis] un F. Di Džanni [F. Di Gianni], advokāti,

prasītāja,

pret

Eiropas Komisiju, ko sākotnēji pārstāvēja E. Žipinī Furnjē [É. Gippini Fournier] un F. Amato [F. Amato], pēc tam E. Žipinī Furnjē un V. Di Buči [V. Di Bucci], pārstāvji,

atbildētāja,

par lūgumu atcelt Komisijas 2004. gada 20. oktobra Lēmumu C(2004) 4030, galīgā redakcija, saistībā ar [EKL] 81. panta 1. punktā izklāstīto procesu [par EKL 81. panta piemērošanas procedūru] (Lieta COMP/C.38.238/B.2 – Jēltabaka – Spānija) un pakārtoti – par naudas soda, kas prasītājai uzlikts ar šo lēmumu, samazinājumu.

VISPĀRĒJĀ TIESA (ceturtā palāta)

šādā sastāvā: priekšsēdētājs O. Cūcs [O. Czúcz], tiesneši I. Labucka un K. O’Higinss [K. O’Higgins] (referents),

sekretārs H. Palasio Gonsaless [J. Palacio González], galvenais administrators,

ņemot vērā rakstveida procesu un 2009. gada 9. jūnija tiesas sēdi,

pasludina šo spriedumu.

Spriedums

Tiesvedības priekšvēsture

1 Prasītāja Deltafina SpA ir Itālijas sabiedrība, kuras galvenā darbība ir jēltabakas pirmapstrāde un apstrādātās tabakas tirdzniecība. Tā 100 % pieder ASV sabiedrībai Universal Corp. un, izmantojot pēdējās minētās 100 % meitas uzņēmumu, ASV sabiedrībai Universal Leaf Tobacco Company Inc. (turpmāk tekstā – “Universal Leaf”).

2 Universal Leaf pilnībā pieder arī viss kapitāls Tabacos Españoles, SL (turpmāk tekstā – “Taes”), vienā no četriem tabakas pirmapstrādes uzņēmumiem Spānijā (turpmāk tekstā – “apstrādātāji” vai “Spānijas apstrādātāji”).

3 Turpmāk vārdi “Universal grupa” būs norāde uz grupu, pie kuras pieder dažādās šī sprieduma 1. un 2. punktā minētās sabiedrības.

4 Eiropas Kopienu Komisija, kuras rīcībā bija informācija, ka Spānijas jēltabakas apstrādātāji un ražotāji esot pieļāvuši EKL 81. panta pārkāpumu, 2001. gada 3. un 4. oktobrī veica pārbaudi atbilstoši Padomes 1962. gada 6. februāra Regulas Nr. 17, Pirmās regulas par [EKL 81.] un [EKL 82.] panta īstenošanu (OV 1962, 13, 204. lpp.), 14. pantam triju no šo apstrādātāju telpās, proti, Compañia española de tabaco en rama, SA (turpmāk tekstā – “Cetarsa”), Agroexpansión, SA un World Wide Tobacco España, SA (turpmāk tekstā – “WWTE”), kā arī Asociación Nacional de Empresas Transformadoras de Tabaco (turpmāk tekstā – “Anetab”).

5 Komisija 2001. gada 3. oktobrī veica pārbaudes arī Maison des métiers du tabac un Eiropas Tabakas apstrādātāju federācijas telpās, kā arī Federación nacional de cultivadores de tabaco (turpmāk tekstā – “FNCT”) telpās 2001. gada 5. oktobrī.

6 Ar 2002. gada 16. janvāra vēstuli apstrādātāji un Anetab, atsaucoties uz Komisijas paziņojumu par naudas sodu neuzlikšanu vai to apmēra samazināšanu lietās par aizliegtām vienošanās (OV 1996, C 207, 4. lpp.; turpmāk tekstā – “paziņojums par sadarbību”), pauda Komisijai savu vēlmi sadarboties.

7 Ar 2002. gada 21. janvāra vēstuli tie nosūtīja Komisijai zināmu informāciju.

8 Ar 2002. gada 15. februāra vēstuli Universal Leaf informēja Komisiju, ka tā pilnībā atbalsta Taes iniciatīvu sadarboties atbilstoši paziņojumam par sadarbību. Tā arī norādīja Komisijai, ka Deltafina sadarbojas ar Taes rakstveida ziņojuma sagatavošanā, kurā tiek aprakstīta pēdējās minētās loma un darbības Spānijas tabakas tirgū, un ka tā cer, ka arī Deltafina varētu saņemt no paziņojuma par sadarbību izrietošās priekšrocības.

9 2002. gada 18. februārī Taes nosūtīja Komisijai šī sprieduma 8. punktā minēto rakstveida ziņojumu.

10 Pēc tam, pamatojoties uz Regulas Nr. 17 11. pantu, Komisija nosūtīja vairākus informācijas pieprasījumus Spānijas apstrādātājiem, Anetab un FNCT. Tā lūdza informāciju arī no Spānijas Lauksaimniecības, zvejas un pārtikas ministrijas (turpmāk tekstā – “Lauksaimniecības ministrija”) par Spānijas tiesisko regulējumu lauksaimniecības preču jomā.

11 2003. gada 11. decembrī Komisija uzsāka procedūru, kas ir šīs lietas pamatā, un pieņēma paziņojumu par iebildumiem, ko tā adresēja 20 uzņēmumiem un asociācijām, tostarp Spānijas apstrādātājiem Deltafina, Universal, Universal Leaf, Anetab un FNCT.

12 Attiecīgajiem uzņēmumiem un asociācijām bija piekļuve Komisijas izmeklēšanas lietas materiāliem CD‑ROM kopijas veidā, kas tiem tika nosūtīta, un tie nosūtīja rakstveida apsvērumus, atbildot uz Komisijas norādītajiem iebildumiem. Deltafina savus rakstveida apsvērumus par iebildumiem iesniedza 2004. gada 1. martā.

13 2004. gada 29. martā notika uzklausīšana, kurā piedalījās Deltafina.

14 Pēc konsultācijām ar Konkurences ierobežojumu un monopoluzņēmumu padomdevēju komiteju un ņemot vērā uzklausīšanas amatpersonas galīgo ziņojumu 2004. gada 20. oktobrī Komisija pieņēma Lēmumu C(2004) 4030, galīgā redakcija, saistībā ar [EKL] 81. panta 1. punktā izklāstīto procesu [par EKL 81. panta piemērošanas procedūru] (Lieta COMP/C.38.238/B.2 – Jēltabaka – Spānija) (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), kura kopsavilkums publicēts 2007. gada 19. aprīļa Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (OV L 102, 14. lpp.).

15 Apstrīdētais lēmums attiecas uz divām noslēgtām un Spānijas jēltabakas tirgū īstenotām horizontālām aizliegtām vienošanās.

16 Pirmās aizliegtās vienošanās, kurā piedalījās apstrādātāji un Deltafina, priekšmets bija katru gadu laikposmā no 1996. līdz 2001. gadam noteikt (maksimālās) vidējās piegādes cenas visiem jēltabakas veidiem un savstarpēji sadalīt visus jebkuras šķirnes jēltabakas daudzumus, ko katrs apstrādātājs var iegādāties no ražotājiem (skat. it īpaši apstrīdētā lēmuma 74.–76. un 276. apsvērumu). No 1999. līdz 2001. gadam apstrādātāji un Deltafina arī savstarpēji vienojās par cenu robežām katrai jēltabakas šķirnei pēc kvalitātes, kā tas norādīts “audzēšanas līgumu” pielikumos ietvertajās shēmās, un piemērojamajiem papildnosacījumiem, proti, vidējām minimālajām cenām katram ražotājam un katrai ražotāju grupai (skat. it īpaši apstrīdētā lēmuma 77.–83. un 276. apsvērumu).

17 Šī sprieduma 16. punktā aprakstītā aizliegtā vienošanās turpmāk tiks norādīta ar vārdiem “apstrādātāju aizliegtā vienošanās”.

18 Otrā apstrīdētajā lēmumā norādītā aizliegtā vienošanās attiecas uz trīs Spānijas lauksaimniecības savienībām, proti, Asociación agraria de jóvenes agricultores (turpmāk tekstā – “ASAJA”), Unión de pequeños agricultores (turpmāk tekstā – “UPA”) un Coordinadora de organizaciones de agricultores y ganaderos (turpmāk tekstā – “COAG”), kā arī Confederación de cooperativas agrarias de España (turpmāk tekstā – “CCAE”). Šīs aizliegtās vienošanās mērķis bija katru gadu laikposmā no 1996. līdz 2001. gadam noteikt cenu robežas katrai jēltabakas šķirnei pēc kvalitātes, kā tas norādīts “audzēšanas līgumu” pielikumos ietvertajās shēmās, un piemērojamajiem papildnosacījumiem (skat. it īpaši apstrīdētā lēmuma 77.–83. un 277. apsvērumu).

19 Šī sprieduma 18. punktā aprakstītā aizliegtā vienošanās turpmāk tiks norādīta ar vārdiem “ražotāju pārstāvju aizliegtā vienošanās”.

20 Apstrīdētajā lēmumā Komisija uzskata, ka katra šī aizliegtā vienošanās ir EKL 81. panta 1. punkta vienots un turpināts pārkāpums (skat. it īpaši apstrīdētā lēmuma 275.–277. apsvērumu).

21 Šī lēmuma 1. pantā atbildību par apstrādātāju aizliegto vienošanos tā piedēvē deviņiem uzņēmumiem, tostarp Spānijas apstrādātājiem un Deltafina, un ražotāju pārstāvju aizliegto vienošanos – ASAJA, UPA, COAG un CCAE (turpmāk tekstā visas kopā sauktas – “ražotāju pārstāvji”).

22 Apstrīdētā lēmuma 2. pantā Komisija liek šiem uzņēmumiem un ražotāju pārstāvjiem nekavējoties izbeigt, ja tie to jau nav izdarījuši, 1. pantā minētos pārkāpumus un atturēties no jebkādas ierobežojošas darbības, kam ir tāds pats vai līdzīgs mērķis vai sekas.

23 Apstrīdētā lēmuma 3. pantā tika noteikti šādi naudas sodi:

– Deltafina: EUR 11 880 000;

– Cetarsa: EUR 3 631 500;

– Agroexpansión: EUR 2 592 000;

– WWTE: EUR 1 822 500;

– Taes: EUR 108 000;

– ASAJA: EUR 1000;

– UPA: EUR 1000;

– COAG: EUR 1000;

– CCAE: EUR 1000.

24 Deltafina uzliktā naudas soda summā tiek ņemta vērā it īpaši vadītājas loma, kas tai bija apstrādātāju aizliegtajā vienošanās (apstrīdētā lēmuma 435. un 436. apsvērums). Ņemot vērā šo lomu, Komisija palielināja naudas soda pamatsummu par 50 % vainu pastiprinošu apstākļu dēļ. Deltafina tomēr par 40 % tika samazināta naudas soda pamatsumma vainu mīkstinošu apstākļu dēļ (apstrīdētā lēmuma 437. un 438. apsvērums) un par 10 % tika samazināta naudas sodas summa sakarā ar tās sadarbību administratīvajā procesā (apstrīdētā lēmuma 448.–456. apsvērums).

25 No apstrīdētā lēmuma 3. panta arī izriet, ka WWTE mātes sabiedrības ir solidāri atbildīgas par WWTE uzliktā naudas soda samaksu un Agroexpansión mātes sabiedrība – par Agroexpansión uzliktā naudas soda samaksu.

Procedūra un lietas dalībnieku prasījumi

26 Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas [tagad – Vispārējā tiesa] kancelejā iesniegts 2005. gada 20. janvārī, prasītāja cēla šo prasību.

27 Pēc tiesneša referenta ziņojuma Pirmās instances tiesa (ceturtā palāta) nolēma sākt mutvārdu procesu un tās Reglamenta 64. pantā paredzēto procesa organizatorisko pasākumu ietvaros uzaicināja lietas dalībniekus iesniegt noteiktus dokumentus un rakstveidā atbildēt uz jautājumiem. Lietas dalībnieki izpildīja šos lūgumus noteiktajā termiņā.

28 Tika uzklausīti lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumi un to atbildes uz jautājumiem, kurus Pirmās instances tiesa uzdeva 2009. gada 9. jūnija tiesas sēdē.

29 Deltafina prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

– atcelt apstrīdēto lēmumu;

– pakārtoti – samazināt naudas soda apmēru;

– piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

30 Komisijas prasījumi Vispārējai ir šādi:

– noraidīt prasību kā daļēji nepieņemamu un katrā ziņā kā pilnībā nepamatotu;

– piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;

– pretējā gadījumā katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats, ja prasītājai spriedums ir tikpat nelabvēlīgs kā Komisijai, vai piespriest prasītājai segt savus tiesāšanās izdevumus pašai, kā arī atlīdzināt daļu Komisijas tiesāšanās izdevumu, ja prasītājai spriedums ir lielākajā daļā nelabvēlīgs.

Juridiskais pamatojums

31 Savas prasības pamatojumam Deltafina norāda 11 pamatus par:

– pirmkārt, EKL 81. panta 1. punkta pārkāpumu, Padomes 2002. gada 16. decembra Regulas (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [EKL] 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.), 23. panta 2. punkta a) apakšpunkta pārkāpumu, tiesiskuma principa un personiskās atbildības principa pārkāpumu, kā arī pamatojuma neesamību un pilnvaru nepareizu izmantošanu;

– otrkārt, par Regulas Nr. 1/2003 27. panta 1. un 2. punkta pārkāpumu, tiesību uz aizstāvību pārkāpumu un tiesību uz lietas taisnīgu izskatīšanu pārkāpumu, būtisku formas prasību pārkāpumu un tiesiskuma principa pārkāpumu, tiesiskās noteiktības principa pārkāpumu un samērīguma principa pārkāpumu, kā arī pamatojuma neesamību un pilnvaru nepareizu izmantošanu;

– treškārt, par EKL 81. panta 1. punkta pārkāpumu, Regulas Nr. 1/2003 2. panta pārkāpumu un Pamatnostādņu par [EKL] 81. un 82. pantā esošo jēdzienu “iespaidot tirdzniecību” (OV 2004, C 101, 81. lpp.) 43. punkta pārkāpumu, kā arī pamatojuma nenorādīšanu;

– ceturtkārt, par Regulas Nr. 1/2003 2. panta un 23. panta 2. punkta pārkāpumu, Pamatnostādņu sodanaudas [naudas soda] noteikšanai, piemērojot regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un [EOTK] līguma 65. panta 5. punktu, 1.A punkta un 5. punkta d) apakšpunkta (OV 1998, C 9, 3. lpp.; turpmāk tekstā – “pamatnostādnes”) pārkāpumu un samērīguma principa, vienlīdzīgas attieksmes un vienlīdzīga soda principa pārkāpumu, kā arī par pamatojuma nenorādīšanu un pilnvaru nepareizu izmantošanu;

– piektkārt, par Regulas Nr. 1/2003 23. panta 3. punkta pārkāpumu, pamatnostādņu 1.B punkta pārkāpumu un vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu, kā arī par pilnvaru nepareizu izmantošanu;

– sestkārt, par Regulas Nr. 1/2003 23. panta 3. punkta pārkāpumu un pamatnostādņu 2. punkta pārkāpumu, kā arī par pamatojuma nenorādīšanu un pilnvaru nepareizu izmantošanu;

– septītkārt, par Regulas Nr. 1/2003 23. panta 3. punkta pārkāpumu un pamatnostādņu 3. punkta pārkāpumu, kā arī par pilnvaru nepareizu izmantošanu;

– astotkārt, par Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta pārkāpumu un pamatnostādņu 5. punkta a) apakšpunkta pārkāpumu;

– devītkārt, par Regulas Nr. 1/2003 23. panta 3. punkta pārkāpumu, pamatnostādņu preambulas un 4. punkta pārkāpumu, paziņojuma par sadarbību B punkta e) apakšpunkta un D punkta pārkāpumu un par vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu, kā arī par pamatojuma nenorādīšanu un pilnvaru nepareizu izmantošanu;

– desmitkārt, par Regulas Nr. 1/2003 23. panta 3. punkta pārkāpumu, pamatnostādņu 5. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu un samērīguma principa pārkāpumu, kā arī par pilnvaru nepareizu izmantošanu;

– un vienpadsmitkārt, par vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu, par principa par aizliegumu piemērot sodu ar atpakaļejošu spēku pārkāpumu un par tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu, kā arī par pilnvaru nepareizu izmantošanu.

32 Pirmie trīs pamati ir norādīti primāri un ir saistīti ar prasījumiem atcelt apstrīdēto lēmumu. Nākamie septiņi pamati ir norādīti pakārtoti un ir saistīti ar prasījumiem par naudas soda summas samazinājumu. Pēdējais pamats ir norādīts ļoti pakārtoti gadījumam, ja tiktu noraidīti pirmie septiņi pamati, un tā mērķis ir naudas soda summas samazinājums.

1. Par iebildumu par pilnvaru nepareizu izmantošanu pieņemamību

33 Dažādo pamatu sakarā, kurus Deltafina norāda savas prasības pamatojumam, izņemot trešā un astotā pamata sakarā, tā pārmet Komisijai pilnvaru nepareizu izmantošanu.

34 Šajā sakarā ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru pilnvaru nepareizas izmantošanas jēdziens faktiski attiecas uz administratīvu iestādi, kas savas pilnvaras izmantojusi citiem mērķiem, nevis tiem, kuru sasniegšanai tai šīs pilnvaras piešķirtas. Lēmumā pilnvaras nepareizi izmantotas tikai tad, ja tas, pamatojoties uz objektīvām, nozīmīgām un saskaņotām pazīmēm, izrādās pieņemts tikai vai vismaz lielākā daļā, lai sasniegtu citus mērķus, nevis iecerētos vai lai izvairītos no procedūras, kas īpaši paredzēta EK līgumā, lai novērstu lietas apstākļus (Tiesas 1990. gada 13. novembra spriedums lietā C‑331/88 Fedesa u.c., Recueil, I‑4023. lpp., 24. punkts, un 2007. gada 25. janvāra spriedums lietā C‑407/04 P Dalmine/Komisija, Krājums, I‑829. lpp., 99. punkts).

35 Šajā gadījumā ir jākonstatē, ka Deltafina ļoti abstrakti tikai norāda uz virkni iebildumu par pilnvaru nepareizu izmantošanu, ne mazākajā mērā nesniedzot nevienu norādi vai argumentu to pamatojumam, pat neprecizējot, kāds ir Komisijas patiesais mērķis, pieņemot apstrīdēto lēmumu. Šie iebildumi tā, kā tie ir izklāstīti, neatbilst Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunkta prasībām, jo tie nav pietiekami skaidri un precīzi, lai ļautu atbildētājam sagatavot savu aizstāvību un Vispārējai tiesai spriest par prasību vajadzības gadījumā bez papildu informācijas (šajā ziņā skat. 1998. gada 14. maija spriedumu lietā T‑352/94 Mo och Domsjö/Komisija, Recueil, II‑1989. lpp., 333. un 334. punkts).

2. Par prasījumiem atcelt apstrīdēto lēmumu

Par pirmo pamatu par EKL 81. panta 1. punkta pārkāpumu, Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta a) apakšpunkta pārkāpumu un tiesiskuma principa un personiskās atbildības principa pārkāpumu, kā arī par pamatojuma nenorādīšanu

36 Deltafina pirmais norādītais pamats veidots no četrām daļām. Pirmajā daļā tā kritizē faktu, ka Komisija to uzskata par vainīgu pārkāpumā, kas izdarīts tirgū, kurā Deltafina nedarbojas. Otrajā daļā tā apgalvo, ka rīcība, ko, kā tā uzskata, tai pārmet, nav paredzēta ne EKL 81. panta 1. punktā, ne Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta a) apakšpunktā. Trešajā pamatā tā uzskata, ka Komisija ir kļūdaini kvalificējusi to kā apstrādātāju aizliegtās vienošanās vadītāju. Visbeidzot ceturtajā pamatā tā apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā Komisija nav noteikusi konkrēto tirgu.

37 Vispārējā tiesa izskatīs pirmās divas daļas kopā, pēc tam atsevišķi – trešo un ceturto daļu.

38 Kas attiecas uz iebildumu par pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu, uz ko Deltafina norāda šajā pamatā, nesaistot to ar kādu no četrām daļām, ir jākonstatē, ka tā nesniedz ne mazākos paskaidrojumus tā izskaidrošanai. Tādējādi tas ir jānoraida kā nepieņemams atbilstoši Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunktam (skat. šī sprieduma 35. punktu).

Par pirmo un otro pamatu attiecīgi par to, ka Komisija uzskata Deltafina par vainīgu pārkāpumā, kurš izdarīts tirgū, kurā tā nedarbojas, un ka Deltafina pārmestā rīcība nav paredzēta EKL 81. panta 1. punktā, ne arī Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta a) apakšpunktā

– Lietas dalībnieku argumenti

39 Pirmkārt, Deltafina norāda, ka tā nedarbojas jēltabakas iepirkuma un apstrādes tirgū Spānijā, tādēļ, pat ja to uzskatītu par konkrēto tirgu, to nevar saukt pie atbildības par tajā pieņemto rīcību.

40 Otrkārt, Deltafina apgalvo, ka nav piedalījusies nolīgumu izstrādē, kas noslēgti starp apstrādātājiem, un nav tos ieviesusi, jo tai nav ļauts darboties kā apstrādātājai Spānijā un tādējādi tai nav pilnvaru vienoties un noslēgt līgumus ar Spānijas jēltabakas ražotājiem, ne arī piedalīties iepērkamās jēltabakas daudzumu sadalē. Tā apgalvo, ka tai nevarot piedēvēt “aktivitāšu autores vai līdzautores” lomu un vēl jo mazāk apstrādātāju aizliegtās vienošanās aizsācējas lomu, bet, lielākais, “personas, kura ir objektīvā un subjektīvā ziņā ārpus aizliegtās vienošanās, bet kura netieši atvieglo autoru aktivitātes, klātesot sanāksmēs, informācijas apmaiņā un saziņā, esot par starpnieku starp dalībniekiem, dokumentu un datu saglabāšanā” lomu. Šāda rīcība neesot paredzēta EKL 81. panta 1. punktā, ne arī Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta a) apakšpunktā, un tādējādi par to nevarot sodīt.

41 Savu apgalvojumu pamatošanai Deltafina atsaucas uz Komisijas 2003. gada 10. decembra Lēmumu 2005/349/EK par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/E‑2/37.857 – Organiskie peroksīdi) (OV 2005, L 110, 44. lpp.; turpmāk tekstā – “lēmums par organiskajiem peroksīdiem”). Tā izklāsta, ka šajā lēmumā Komisija attiecībā pret sabiedrību, kura nepiederēja pie attiecīgās aizliegtās vienošanās, proti, padomdevēju uzņēmumu AC‑Treuhand AG, konstatēja EKL 81. panta 1. punkta pārkāpumu zināmu tā pieņemto darbību dēļ, kurām bija līdzības ar tai pārmesto rīcību. Tā norāda, ka šis uzņēmums, lai gan tam bija izšķiroša loma aizliegtās vienošanās organizēšanā un ieviešanā un tas tika uzskatīts par aizliegtās vienošanās “sargātāju”, tika noteikts tikai simbolisks naudas sods EUR 1000 apmērā “situācijas relatīvā nepubliskuma” dēļ.

42 Pirmkārt, Komisija apgalvo, ka Deltafina tēzei, ka EKL 81. panta 1. punkts nav piemērojams uzņēmumiem, kuri nav tieši iesaistīti atbilstošajā tirgū, nav rodams pamatojums šī noteikuma formulējumā. Tā piemērošanas nolūkos esot būtiski, ka attiecīgais uzņēmums ir piedalījies konkurenci ierobežojošā darbībā, kurai vismaz teorētiski ir jūtamas sekas tirdzniecībā starp dalībvalstīm.

43 Otrkārt, Komisija apgalvo, ka Deltafina apgalvojums par to, ka tai pārmestā rīcība neizriet no EKL 81. panta 1. punktā noteiktā aizlieguma, ir ne tikai pilnībā nepamatots, bet arī ir pretrunā vairākām norādēm prasības pieteikumā.

44 Turklāt Komisija norāda, ka Deltafina pati uzskata, ka tās lomu var pielīdzināt AC‑Treuhand lomai lietā, kurā tika pieņemts lēmums par organiskajiem peroksīdiem, un ka par šādu lomu var sodīt saskaņā ar EKL 81. panta 1. punktu.

– Vispārējās tiesas vērtējums

45 Attiecībā uz pirmā pamata pirmo daļu ir jānorāda, ka starp lietas dalībniekiem nav strīda par to, ka Spānijā, kas veido šajā lietā konkrēto ģeogrāfisko tirgu, Deltafina neiepērk jēltabaku no ražotājiem, ne arī veic jēltabakas pirmapstrādes darbības. Šajā dalībvalstī Deltafina ir aktīva tikai nākamajā posmā, šajā gadījumā iepērkot apstrādāto tabaku ar mērķi to tālākpārdot tabakas ražotājiem.

46 Tādējādi ir jākonstatē, ka Deltafina nedarbojās konkrētajā tirgū, proti, kā tas tiks izklāstīts šī sprieduma 82. punktā, Spānijas jēltabakas iepirkuma un pirmapstrādes tirgū.

47 Tomēr no šī secinājuma nebūtu jāsecina, ka Komisijai nebija tiesību sodīt Deltafina par EKL 81. panta 1. punkta pārkāpumu.

48 Kā Pirmās instances tiesa jau nosprieda 2008. gada 8. jūlija sprieduma lietā T‑99/04 AC‑Treuhand/Komisija (Krājums, II‑1501. lpp.) 122. punktā, uzņēmums var pārkāpt EKL 81. panta 1. punktā paredzēto aizliegumu, ja tā rīcības, to koordinējot ar citu uzņēmumu rīcību, mērķis ir ierobežot konkurenci īpašajā konkrētajā tirgū kopējā tirgus iekšienē, lai arī tas obligāti neprasa, lai šis uzņēmums pats darbotos minētajā konkrētajā tirgū.

49 Šādā pašā izpratnē Pirmās instances tiesa precizēja iepriekš 48. punktā minētā sprieduma lietā AC‑Treuhand/Komisija 127. punktā, ka nav izslēgts, ka uzņēmums var piedalīties šāda ierobežojuma īstenošanā pat tad, ja tas neierobežo pats savu rīcības brīvību tirgū, kurā tas galvenokārt darbojas. Faktiski jebkāda cita interpretācija varētu samazināt EKL 81. panta 1. punktā paredzētā aizlieguma piemērojamību tādējādi, ka tas nonāktu pretrunā tā lietderīgajai iedarbībai un galvenajam mērķim, kas, aplūkojot [šo pantu] kopsakarā ar EKL 3. panta 1. punkta g) apakšpunktu, ir nodrošināt, lai kopējā iekšējā tirgū netiek izkropļota konkurence, jo tas neļautu uzņēmumam aktīvi piedalīties konkurences ierobežojumā sakarā ar to, ka šī piedalīšanās neizriet no saimnieciskās darbības, kas izriet no konkrētā tirgus, kurā šis ierobežojums īstenojas vai kurā tam ir paredzēts īstenoties. Šī paša sprieduma 128. punktā Pirmās instances tiesa secina, ka, lasot vārdu salikumu “nolīgumi uzņēmumu starpā” kontekstā ar EKL 81. panta 1. punktā un EKL 3. panta 1. punkta g) apakšpunktā izvirzītajiem mērķiem, tie liek apstiprināt tādu aizliegtas vienošanās un uzņēmuma, kas ir pārkāpuma izdarītājs, teorijas izpratni, atbilstoši kurai nav nozīmes nozarei vai tirgum, kurā attiecīgie uzņēmumi darbojas.

50 Šajā lietā, kas tiks detalizēti izskaidrots šī sprieduma 122.–133. punktā, izrādās, ka Deltafina ir aktīvi un tieši piedalījusies kopā ar apstrādātajiem aizliegtā vienošanās, par kuru tā zināja vai nevarēja ignorēt, ka tās mērķis ir likvidēt vai ierobežot konkurenci jēltabakas nozarē Spānijā.

51 Šī sprieduma 48. punktā izklāstītais Pirmās instances tiesas vērtējums ir turklāt vēl atbilstošāks šajā lietā, jo AC‑Treuhand savā padomdevēja uzņēmuma statusā nekādi nedarbojās attiecīgo ražojumu tirgū, proti, organisko peroksīdu tirgū, kā konkurents vai piedāvājuma vai pieprasījuma pusē, savukārt Deltafina kā galvenais Spānijas apstrādātāju klients darbojās Spānijā tirgū, kas ir tieši pēc tā tirgus, kurā tika īstenotas apstrīdētās konkurenci ierobežojošās darbības. Turklāt Itālijā Deltafina bija klātesoša tajā pašā konkrētajā preču tirgū, par kuru ir šī lieta.

52 No tā izriet, ka pirmā pamata pirmā daļa ir jānoraida kā nepamatota.

53 Attiecībā uz šī pamata otro daļu tas balstās uz pieņēmumu, ka Deltafina nepiedalījās aktīvi un tieši apstrādātāju aizliegtajā vienošanās tāpat kā pēdējie minētie, bet tikai “netieši” atviegloja [tās] īstenošanu.

54 Kā jau norādīts šī sprieduma 50. punktā un kas tiks pierādīts šī sprieduma 122.–133. punktā, šis pieņēmums ir kļūdains.

55 Katrā ziņā Deltafina tēze, ka uzņēmumi, kuri aizliegtā vienošanās piedalās tikai pakārtoti, maznozīmīgi vai pasīvi, nepārkāpj EKL 81. panta 1. punktu un tādējādi nav sodāmi ar naudas sodu saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punktu, arī ir kļūdaina.

56 Tā iepriekš 48. punktā minētajā spriedumā lietā AC‑Treuhand/Komisija Pirmās instances tiesa noraidīja līdzīgu tēzi pēc tam, kad bija atgādinājusi par judikatūru attiecībā uz nosacījumiem, kuriem uzņēmumam kā aizliegtās vienošanās dalībniekam ir jāatbilst, lai to varētu uzskatīt par pilnībā līdzatbildīgu pārkāpumā (129.–136. punkts).

57 Konkrētāk, minētajā spriedumā Pirmās instances tiesa atgādināja, ka uzņēmuma, kurš piedalījies aizliegtā vienošanās, atzīšana par pilnībā vainojamu pārkāpumā atbilst personiskās atbildības principa prasībām, ja ir izpildīti divi nosacījumi, pirmais – objektīva rakstura un otrais – subjektīva rakstura.

58 Attiecībā uz pirmo nosacījumu Pirmās instances tiesa konstatēja, ka saskaņā ar judikatūru tas bija izpildīts attiecībā uz saistību starp konkurentiem, kuri darbojas tajā pašā atbilstošajā tirgū, kā arī starp šādiem konkurentiem un to klientiem, ja dalību ņēmušais uzņēmums veicina aizliegtās vienošanās ieviešanu, pat ja pakārtoti, mazsvarīgi vai pasīvi, piemēram, netieši piekrītot vai nepaziņojot par šo aizliegto vienošanos iestādēm (iepriekš 48. punktā minētais spriedums lietā AC‑Treuhand/Komisija, 133. punkts).

59 Lai nonāktu pie šī secinājuma, Pirmās instances tiesa vispirms norādīja, ka, lai juridiski pietiekami pierādītu, ka uzņēmums bijis aizliegtās vienošanās dalībnieks, pietiek ar to, ka Komisija pierāda, ka attiecīgais uzņēmums ir piedalījies sanāksmēs, kurās slēgti pret konkurenci vērsta rakstura nolīgumi, aktīvi pret tiem neiebilstot (iepriekš 48. punktā minētais spriedums lietā AC‑Treuhand/Komisija, 130. punkts). Pirmās instances tiesa piebilda, ka, lai pierādītu, ka uzņēmums ir piedalījies vienotā nolīgumā, kuru veido darbību, kas nav izdarītas vienlaikus, kopums, Komisijai ir jāpierāda, ka minētais uzņēmums ir centies ar savu rīcību veicināt kopīgo mērķu, uz ko tiecās visi dalībnieki, sasniegšanu un ka tas zināja par faktisko rīcību, ko bija iecerējuši vai īstenojuši citi uzņēmumi, lai sasniegtu to pašu mērķi, vai ka tas varēja paredzēt šādu rīcību un ka tas bija gatavs uzņemties risku. Šajā sakarā Pirmās instances tiesa atgādināja, ka pretlikumīga pasākuma netieša apstiprināšana, publiski nepaziņojot par norobežošanos no apspriedēs nolemtā vai nepaziņojot par to administratīvām iestādēm, veicina pārkāpuma turpināšanos un kavē tā atklāšanu. Pirmās instances tiesa uzsvēra, ka šī līdzdalība ir pasīva piedalīšanās pārkāpumā, kas uzņēmumam var radīt atbildību sakarā ar vienoto nolīgumu. Pirmās instances tiesa precizēja, ka šie principi ir piemērojami mutatis mutandis, ņemot vērā ne tikai sanāksmes, kurās ir piedalījušies ne tikai konkurējoši ražotāji, bet arī sanāksmes, kurās piedalījušies to klienti.

60 Turklāt Pirmās instances tiesa norādīja iepriekš 48. punktā minētā sprieduma lietā AC‑Treuhand/Komisija 131. punktā, ka attiecībā uz uzņēmuma, kura piedalīšanās aizliegtās vienošanās ietvaros nav bijusi tikpat plaša un intensīva kā citu uzņēmumu piedalīšanās, personiskas atbildības noteikšanu no judikatūras izriet, ka, ja nolīgumiem un saskaņotām darbībām EKL 81. panta 1. punkta izpratnē obligāti jāizriet no vairāku uzņēmumu, kuri visi ir pārkāpuma līdzizdarītāji, bet kuru līdzdarbība var notikt dažādās formās atkarībā no attiecīgā tirgus īpatnībām un konkrētā uzņēmuma stāvokļa attiecīgajā tirgū, īstenojamajiem mērķiem un izvēlētā vai paredzētā īstenošanas veida, kā arī savstarpējas sadarbošanās, tomēr konkrēta uzņēmuma atbildību par visu pārkāpumu kopumā, tostarp par darbībām, kuras gan veikuši citi uzņēmumi, bet kurām ir tie paši konkurencei nelabvēlīgie mērķi vai ietekme, nevar izslēgt tāpēc vien, ka katrs uzņēmums citādā veidā iesaistās pārkāpuma izdarīšanā.

61 Visbeidzot Pirmās instances tiesa secināja iepriekš 48. punktā minētā sprieduma lietā AC‑Treuhand/Komisija 132. punktā, ka tam, ka uzņēmums nav piedalījies visās aizliegtu vienošanos veidojošajās daļās vai ka tam bijusi neliela nozīme to darbību izpildē, kurās tas piedalījās, nav nozīmes, pierādot, ka tas ir izdarījis pārkāpumu. Tomēr Pirmās instances tiesa piebilda, ka, pat ja šajā gadījumā attiecīgā uzņēmuma ierobežotās piedalīšanās nozīme nevar atspēkot tā personīgo atbildību par pārkāpumu kopumā, tā tomēr var ietekmēt [šīs piedalīšanās] apmēra un būtiskuma novērtējumu un tātad nosakāmo soda apmēru.

62 Attiecībā uz otro nosacījumu Pirmās instances tiesa atgādināja iepriekš 48. punktā minētā sprieduma lietā AC‑Treuhand/Komisija 134. punktā, ka tas, ka uzņēmums, kas ir dalībnieks, ir atbildīgs par visu pārkāpumu, turklāt ir atkarīgs no tā paša nodoma izteikšanas, kas parāda, ka tas piekrīt, lai arī netieši, aizliegtās vienošanās mērķiem. Pirmās instances tiesa precizēja, ka šis subjektīvais nosacījums, pirmkārt, ir aizliegtās vienošanās netiešai apstiprināšanai, publiski nepaziņojot par norobežošanos no tās satura, raksturīgs kritērijs, jo šie kritēriji paredz prezumpciju, ka attiecīgais uzņēmums joprojām piekrīt aizliegtās vienošanās mērķiem un īstenošanai, un, otrkārt, tas veido pamatojumu, kurš ļauj šo uzņēmumu uzskatīt par līdzatbildīgu, jo tas ir centies ar savu rīcību veicināt kopējo mērķu, uz ko tiecās visi dalībnieki, sasniegšanu un tas zināja par citu dalībnieku pārkāpjošo rīcību vai tas varēja saprātīgi paredzēt šādu rīcību, un tas bija gatavs uzņemties risku.

63 Iepriekš 48. punktā minētā sprieduma lietā AC‑Treuhand/Komisija 136. punktā Pirmās instances tiesa norādīja, ka šī sprieduma 57.–62. punktā izklāstītie principi mutatis mutandis piemērojami tāda uzņēmuma līdzdalībai, kura saimnieciskā darbība un profesionālās zināšanas tam ļauj apzināties attiecīgās rīcības konkurencei nelabvēlīgo raksturu un tādējādi sniegt ievērojamu atbalstu pārkāpuma izdarīšanā.

64 No iepriekš minētā izriet, ka pirmā pamata otrā daļa arī jānoraida kā nepamatota.

Par trešo pamatu, ka Komisija kļūdaini kvalificēja Deltafina par apstrādātāju aizliegtās vienošanās vadītāju

– Lietas dalībnieku argumenti

65 Deltafina norāda, ka Komisija esot to kļūdaini kvalificējusi par apstrādātāju aizliegtās vienošanās vadītāju.

66 Sava apgalvojuma pamatojumam tā norāda šādus faktus, kuri nošķirot tās situāciju no citu uzņēmumu situācijas, kuri tikuši uzskatīti par aizliegtas vienošanās vadītājiem citās lietās:

– tai nebija apstrādātājiem pārmestās rīcības veicinātājas lomas;

– tā netika mudinājusi – un vēl jo mazāk piespiedusi – kādu uzņēmumu pievienoties apstrādātāju aizliegtai vienošanās;

– tā nav ietekmējusi kādu, lai kas tas būtu, un katrā ziņā tai nebija pilnvaru to darīt;

– tai nebija nekādas lomas apstrādātāju aizliegtās vienošanās vadībā vai kontrolē, kurai turklāt nebija “institucionālu vadības orgānu”;

– tās prezidents M. piedalījās tikai četrās apstrādātāju aizliegtās vienošanās sanāksmēs un nav varējis “diriģēt stratēģijas”;

– tā neesot varējusi rīkoties kā “cenu līderis” (price leader) pieprasījuma pusē, jo, nedarbojoties vienā posmā ar Spānijas apstrādātājiem, tā neiepirka jēltabaku no ražotājiem;

– tai nekad nav bijušas tiesiskas vai faktiskas pilnvaras noteikt sodus vai pretpasākumus attiecībā uz apstrādātāju aizliegtās vienošanās biedriem, kas neievēro kopējo rīcību.

67 Turklāt Deltafina apstrīd Komisijas apgalvojumu, ka tai piedēvētā vadītājas loma apstrīdētajā lēmumā tika ņemta vērā tikai kā vainu pastiprinošs apstāklis. Tā apgalvo, ka šī loma faktiski ir vienīgais tai adresētais pārmetums.

68 Vispirms Komisija iebilst, ka, pat ja pieņemtu, ka tā ir pieļāvusi kļūdu, kvalificējot Deltafina par apstrādātāju aizliegtās vienošanās vadītāju, tas neatbrīvojot pēdējo minēto no jebkādas atbildības attiecībā uz tai pārmestajiem pārkāpumiem, bet labākajā gadījumā tai varētu tikt samazināta naudas soda summa. Fakts, ka Deltafina bija apstrādātāju aizliegtās vienošanās vadītāja, esot ņemts vērā apstrīdētajā lēmumā tikai kā vainu pastiprinošs apstāklis naudas soda aprēķinā.

69 Turklāt Komisija uzskata, ka katrā ziņā šī daļa ir jānoraida kā nepamatota. Šajā sakarā, pirmkārt, tā norāda, ka saskaņā ar judikatūru tās iepriekšējā lēmumu pieņemšanas prakse pati par sevi nav juridisks pamats naudas soda uzlikšanai konkurences jomā. Otrkārt, tā atsaucas uz apstrīdētā lēmuma 435. apsvērumu, kurā, kā tā uzskata, pietiekami skaidri un precīzi ir norādīti motīvi, kuru dēļ Deltafina tika uzskatīta par apstrādātāju aizliegtās vienošanās vadītāju.

– Vispārējās tiesas vērtējums

70 Ir jānorāda, ka šo daļu Deltafina ir norādījusi, lai pamatotu savus prasījumus atcelt apstrīdēto lēmumu, un ka, tāpat kā ar pirmajām divām daļām, tās mērķis ir pierādīt, ka Komisija nevarēja to saukt pie atbildības par apstrādātāju aizliegto vienošanos.

71 Kā to pamatoti norāda Komisija, Deltafina piedēvētais apstrādātāju aizliegtās vienošanās vadītāja statuss apstrīdētajā lēmumā tika ņemts vērā, tikai aprēķinot naudas soda summu, kā vainu pastiprinošs apstāklis (skat. apstrīdētā lēmuma 435. un 436. apsvērumu). Pretēji tam, kā to liek saprast Deltafina, nevis konstatējums, ka tai bija apstrādātāju aizliegtās vienošanās vadītājas loma, kas lika Komisijai to atzīt par vainīgu pārkāpumā, bet gan konstatējums, kas pamatots uz dažādiem faktiem, kuri apkopoti apstrīdētā lēmuma 359.–369. apsvērumā, ka tā ir tieši un aktīvi piedalījusies šajā aizliegtajā vienošanās. Citiem vārdiem sakot, Deltafina piedēvētais apstrādātāju aizliegtās vienošanās vadītājas statuss neietekmēja tās saukšanu pie atbildības par pārkāpuma izdarīšanu.

72 Ir skaidrs, ka Deltafina rīcība, uz kuru Komisija pamatojās, lai kvalificētu to kā apstrādātāju aizliegtās vienošanās vadītāju, būtībā ir tāda pati kā tā, pamatojoties uz kuru, tā secināja, ka Deltafina piedalījās šajā aizliegtajā vienošanās. Nemainīgs paliek, kā to pareizi norāda Komisija savos rakstveida iesniegumos, jautājums par to, vai uzņēmums ir piedalījies aizliegtā vienošanās, un, vajadzības gadījumā, par šīs dalības apjomu un intensitāti izriet no diviem atšķirīgiem vērtējumiem; pirmais attiecas uz EKL 81. panta 1. punkta pārkāpuma konstatēšanu un otrs – uz soda līmeņa noteikšanu.

73 No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka pirmā pamata trešā daļa, pat ja tā būtu pamatota, neradītu apstrīdētā lēmuma atcelšanu. Tādējādi šī pamata ietvaros tā ir jānoraida kā neatbilstoša. Tomēr trešā daļa tiks ņemta vērā, pārbaudot sesto pamatu, kas daļēji balstīts uz tiem pašiem argumentiem.

Par ceturto pamatu, ka apstrīdētajā lēmumā Komisija nav noteikusi konkrēto tirgu

– Lietas dalībnieku argumenti

74 Deltafina pārmet Komisijai, ka apstrīdētajā lēmumā tā nav definējusi konkrētos preces un ģeogrāfiskos tirgus.

75 Šajā sakarā vispirms Deltafina atsaucas uz Pirmās instances tiesas 2003. gada 11. decembra sprieduma lietā T‑61/99 Adriatica di Navigazione/Komisija (Recueil, II‑5349. lpp.) 27. un nākamajiem punktiem. Tā norāda, ka saskaņā ar šī sprieduma 30. punktu iebildumi par Komisijas norādīto konkrēta tirgus definīciju var attiekties arī uz faktiem, kas attiecas uz EKL 81. panta 1. punkta piemērošanu, kas nav “aizliegtas vienošanās” esamība starp uzņēmumiem, “ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm” un “konkurences apdraudējums”, proti, tostarp attiecīgās aizliegtās vienošanās apjoms, tās īpašais vai globālais raksturs, kā arī katra attiecīgā uzņēmuma individuālā dalība. Pēdējie minētie faktori ir cieši saistīti ar principu par personisko atbildību par kolektīvi izdarītiem pārkāpumiem, kā arī ar tādiem vispārējiem tiesību principiem kā tiesiskās noteiktības princips un samērīguma princips. Deltafina norāda arī, ka saskaņā ar šī paša sprieduma 32. punktu “tādējādi ir vēlams, ka Komisija, pieņemot lēmumu, ar kuru konstatē uzņēmuma dalību tādā kompleksā, kolektīvā un nepārtrauktā pārkāpumā, kādas bieži ir aizliegtās vienošanās, papildus tam, ka tiek pārbaudīts, vai ir ievēroti īpašie [EKL 81. panta 1. punkta] piemērošanas kritēriji, tiek ņemts vērā fakts, ka, ja šādam lēmumam būtu jārada katra tā adresāta personiskā atbildība, tad tas var būt tikai par to līdzdalību kolektīvajās darbībās, par kurām piemērotas sankcijas un kuras ir pareizi nošķirtas”. Tā piebilst, ka saskaņā ar to pašu punktu, “tā kā šāds lēmums var radīt būtiskas sekas attiecīgo uzņēmumu attiecībām ne tikai ar administrāciju, bet arī ar trešām personām, Komisijai ir jāpārbauda konkrēto vai konkrētos tirgus un to jādefinē lēmuma, ar ko soda par [EKL 81. panta 1. punkta] pārkāpumu, motīvu daļā pietiekami precīzi, lai saprastu tirgus, kurā konkurence ir izkropļota, darbības apstākļus, pilnībā atbilstot tiesiskās noteiktības būtiskajām prasībām”.

76 Turklāt Deltafina apgalvo, ka, tā kā tā nedarbojās tirgū, kurā bijusi konkurenci ierobežojoša rīcība, Komisija nevarēja to atzīt par vainojamu šajā rīcībā un noteikt tai sodu, nepārkāpjot personiskās atbildības principu.

77 Visbeidzot, atsaucoties uz šo pašu motīvu, Deltafina norāda arī to, ka apstrīdētajā lēmumā Komisija nekonstatē “saikni starp [šo] rīcību un sekām tirgū, kurām, pat esot pārkāpumam pēc savas būtības, ir jāizpaužas kā konkurencei kaitīgām sekām”. Tā uzskata, ka Komisijas atsaukšanās apstrīdētā lēmuma 368. apsvērumā uz Pirmās instances tiesas 1998. gada 15. septembra sprieduma apvienotajās lietās T‑374/94, T‑375/94, T‑384/94 un T‑388/94 European Night Services u.c./Komisija (Recueil, II‑3141. lpp.) 136. punktu nav būtiska.

78 Atbildot uz Deltafina argumentiem, Komisija vispirms norāda, ka apstrīdētajā lēmumā tā pietiekami skaidri un detalizēti ir definējusi tirgus, kurā tika ieviestas ierobežojošas darbības, ekonomisko un juridisko kontekstu.

79 Turklāt Komisija noraida Deltafina apgalvojumu, ka tā ir pārkāpusi personiskās atbildības principu, liekot tai atbildēt par attiecīgo konkurenci ierobežojošo rīcību, lai gan šī sabiedrība nedarbojās tirgū, kurā tika atklāta šī rīcība.

80 Visbeidzot Komisija uzskata par “pilnībā bezjēdzīgu” Deltafina argumentu, ka, tā kā pēdējā minētā nebija konkrētajā tirgū, nav saistības starp attiecīgo nelikumīgo darbību un tās ietekmi šajā tirgū. Tā norāda – fakts, ka Deltafina nedarbojas tieši tirgos, kuros tika konstatētas konkurenci ierobežojošas darbības, neatbrīvo to no atbildības par šo darbību ieviešanu, ne arī būtu jāsecina, ka šīs darbības neietekmēja šo tirgu. Šajā sakarā, atsaucoties tostarp uz iepriekš 77. punktā minētā sprieduma apvienotajās lietās European Night Services u.c./Komisija 136. punktu, tā norāda, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, nav jānovērtē tādu vienošanos, par kādām ir šī lieta un kas acīmredzami ierobežo konkurenci, konkrēta iedarbība tirgū.

– Vispārējās tiesas vērtējums

81 Pretēji tam, ko apgalvo Deltafina, Komisija ir definējusi preču tirgu un ģeogrāfisko tirgu, par kuriem ir apstrīdētais lēmums.

82 No šī lēmuma pietiekami skaidri un precīzi izriet, ka konkrētais tirgus ir Spānijas jēltabakas iepirkuma un pirmapstrādes tirgus. Konkrētāk, apstrīdētā lēmuma 19.–65. apsvērumā Komisija detalizēti apraksta Spānijas jēltabakas pirmapstrādes uzņēmumus – tostarp precizējot to jēltabakas iepirkuma un apstrādes darbības, kā arī to savstarpējās komerciālās attiecības –, jēltabakas ražotājus, ražotāju pārstāvjus, dažādus Spānijas jēltabakas nozares aspektus, tostarp ražošanas reģionus, ražošanas apjomu un vērtību, pārdošanas apjomu, dažādās jēltabakas šķirnes un (maksimālās) vidējās piegādes cenas katrai šai šķirnei, kā arī jēltabakai piemērojamo Kopienu un Spānijas tiesisko regulējumu.

83 Turklāt analīze, ko Komisija tādējādi ir veikusi apstrīdētajā lēmumā, ļauj skaidri saprast tirgus, kurā tika izkropļota konkurence, darbības apstākļus, pretēji tam, ko ļauj saprast Deltafina, citējot iepriekš 75. punktā minētā sprieduma lietā Adriatica di Navigazione/Komisija 32. punktu.

84 Deltafina turklāt ir mazāks pamats apgalvot, ka apstrīdētajā lēmumā Komisija nav noteikusi attiecīgo tirgu, kas izriet no vairākām rindkopām tās rakstveida iesniegumos, ka tā pilnībā saprata, ka runa ir par Spānijas jēltabakas iepirkuma un pirmapstrādes tirgu. Tā, lai dotu tikai piemēru, visa argumentācija, ko tā attīsta pirmā pamata pirmās daļas pamatojumam, balstās tieši uz šo definīciju.

85 Tādējādi pirmā pamata ceturtā daļa nav pamatota ar faktiem.

86 Attiecībā uz Deltafina argumentu, ka Komisija nav ievērojusi personiskās atbildības principu, saucot to pie atbildības par aizliegtas vienošanās ieviešanu tirgū, kurā tā nedarbojās, tas nevar tikt pieņemts. Kā jau tika norādīts šī sprieduma 48. un 49. punktā, uzņēmums pārkāpj EKL 81. panta 1. punktā noteikto aizliegumu, ja tā rīcības, kas saskaņota ar citiem uzņēmumiem, mērķis ir ierobežot konkurenci minētajā konkrētā tirgū kopējā tirgus iekšienē, kas noteikti nenozīmē, ka tam jābūt aktīvam šajā minētajā tirgū. Patiesībā, lai uzņēmuma, kas piedalās aizliegtā vienošanās, vainošana pārkāpumā atbilstu personiskās atbildības principam, šis uzņēmumam atbilst diviem objektīviem un subjektīviem nosacījumiem, kuri atgādināti šī sprieduma 57.–63. punktā, kas tā ir Deltafina gadījumā, kā tas tiks izklāstīts šī sprieduma 122.–133. punktā.

87 Visbeidzot pretēji tam, ko šķietami apgalvo Deltafina (skat. šī sprieduma 77. punktu), no fakta, ka tā nedarbojās konkrētajā tirgū, nebūtu jāsecina, ka apstrādātāju aizliegtajai vienošanās nevarēja būt prettiesiska iedarbība uz konkurenci šajā tirgū.

88 Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, pirmā pamata ceturtā daļa ir jānoraida kā nepamatota.

89 No visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka pirmais pamats nevienā no tā daļām nevar tikt pieņemts.

Par otro pamatu saistībā ar Regulas Nr. 1/2003 27. panta 1. un 2. punkta pārkāpumu, tiesību uz aizstāvību un tiesību uz taisnīgu tiesu pārkāpumu, būtisku formas prasību un tiesiskuma principa pārkāpumu, tiesiskās noteiktības un samērīguma principa pārkāpumu, kā arī pamatojuma nenorādīšanu

90 Deltafina otrajam norādītajam pamatam ir četras daļas. Pirmajā daļā tā kritizē faktu, ka apstrīdētajā lēmumā Komisija tai piedēvējusi lomu, kas atšķiras no paziņojumā par iebildumiem norādītās lomas. Otrajā daļā tā apgalvo, ka tai piedēvētā rīcība patiesībā esot piedēvējama tās prezidentam. Trešajā daļā tā apgalvo, ka Komisija atteica tai piekļuvi atsevišķiem apsūdzošiem dokumentiem. Visbeidzot ceturtajā daļā tā apgalvo, ka Komisija nav pietiekami skaidri definējusi paziņojumā par iebildumiem norādītos preču un ģeogrāfisko tirgus.

91 Attiecībā uz iebildumu par pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu, ko Deltafina norāda otrajā pamatā, to skaidri nesasaistot ar kādu no tā sešām daļām, ir jākonstatē, ka tā nesniedz ne visniecīgāko argumentu tā paskaidrošanai. Tādējādi tas jānoraida kā nepieņemams, ņemot vērā Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunktu (skat. šī sprieduma 35. punktu).

Par pirmo daļu saistībā ar to, ka apstrīdētajā lēmumā Komisija ir piedēvējusi Deltafina lomu, kas atšķiras no lomas, ko tā tai pārmetusi paziņojumā par iebildumiem

– Lietas dalībnieku argumenti

92 Deltafina apgalvo, ka Komisija, apstrīdētajā lēmumā saucot to pie atbildības kā pārkāpuma “autori” vai “līdzautori” un kvalificējot to kā apstrādātāju aizliegtās vienošanās vadītāju, tai ir piešķīrusi atšķirīgu – smagāku – lomu nekā tā, ko tā tai inkriminēja paziņojumā par iebildumiem.

93 Savu apgalvojumu pamatojumam Deltafina norāda uz virkni atšķirību starp paziņojuma par iebildumiem tekstu un apstrīdētā lēmuma tekstu. Tā tostarp norāda, ka, lai gan nevienā vietā paziņojumā par iebildumiem tā tai nav pārmetusi dalību nolīgumos un darbībās, par ko ir strīds – šāds pārmetums ir izteikts tikai attiecībā uz Spānijas apstrādātājiem –, apstrīdētajā lēmumā savukārt tā ir parādīta kā tāda, kas tieši un aktīvi piedalījusies šajos nolīgumos un darbībās. Tāpat paziņojumā par iebildumiem netiek minēts apstāklis, ka Deltafina varētu tikt uzskatīta par apstrādātāju aizliegtās vienošanās vadītāju. Turklāt Deltafina kritizē virkni apstrīdētajā lēmumā esošo apsvērumu.

94 Deltafina apgalvo, ka, šādi rīkojoties, Komisija ir ne tikai attīstījusi ar lietas materiāliem nepamatotu tēzi, bet ir arī apdraudējusi tās tiesības uz aizstāvību. Attiecībā uz šo pēdējo punktu tā pārmet Komisijai, ka tā nav tai ļāvusi izteikties par kvalificēšanu par pārkāpuma autori vai līdzautori un apstrādātāju aizliegtās vienošanās vadītāju, kas pret to vērsta apstrīdētajā lēmumā.

95 Komisija apgalvo, ka nekad nav kvalificējusi Deltafina kā inkriminēto ierobežojošo darbību “autori” vai “līdzautori”, norādot, ka šai kvalifikācijai nav “juridiskas nozīmes” konkurences tiesībās. Atsaucoties uz apstrīdētā lēmuma 362.–366. apsvērumā esošajiem faktiem, tā precizē, ka secinājums, kuru tā izdarīja apstrīdētajā lēmumā, ir tāds, ka Deltafina ir pilnībā “piedalījusies” šajās darbībās un ka tādējādi tā bija jāsauc pie atbildības “pilnā mērā” par līdzdalību pārkāpumā.

96 Komisija norāda, ka paziņojumā par iebildumiem tā pamatojās uz tiem pašiem faktiem, lai pierādītu Deltafina dalību apstrādātāju aizliegtajā vienošanās un tā rezultātā tās atbildību par EKL 81. panta pārkāpumu. Tā norāda, ka savā atbildē uz šo paziņojumu par iebildumiem Deltafina turklāt ir sevi plaši aizstāvējusi attiecībā uz lomu, kas tai tādējādi tika piedēvēta apstrādātāju aizliegtajā vienošanās. Tā uzskata, ka neviena no “redakcionālajām atšķirībām” paziņojumā par iebildumiem un apstrīdētajā lēmumā, uz ko norādījusi Deltafina, tādējādi nav tāda, kas pierādītu tās tiesību uz aizstāvību pārkāpuma esamību.

97 Turklāt Komisija noraida kritiku, ko Deltafina norāda attiecībā uz atsevišķiem apstrīdētajā lēmumā esošiem apsvērumiem.

98 Visbeidzot Komisija, atsaucoties uz apstrīdētā lēmuma 363.–365. apsvērumā aprakstīto rīcību, uzskata, ka nekādā ziņā nav “nesaprātīgi” apgalvot, kā tā to darīja apstrīdētā lēmuma 361. apsvērumā, ka Deltafina bija “īpaši aktīva” loma apstrādātāju aizliegtajā vienošanās.

99 Kā uzskata Komisija, no iepriekš minētajiem faktiem izriet, ka tā nav ne pieļāvusi kļūdas novērtējumā, ne pārkāpusi Deltafina tiesības uz aizstāvību, uzskatot to par apstrīdētā lēmuma 1. pantā norādīto ierobežojošo darbību dalībnieci un atzīstot to par atbildīgu par šīm darbībām.

100 Attiecībā uz kritiku, ko Deltafina izsaka attiecībā uz kvalifikāciju par apstrādātāju aizliegtās vienošanās vadītāju, kas pret to vērsta apstrīdētajā lēmumā, Komisija vispirms norāda, ka, pat ja pieņemtu, ka tā ir pamatota, lielākais, ko tas varētu radīt, ir naudas soda summas samazinājums.

101 Pēc tam Komisija atgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, tā kā Komisija savā paziņojumā par iebildumiem tieši norāda, ka tā pārbaudīs, vai attiecīgajiem uzņēmumiem uzliekams naudas sods, un tā kā Komisija norāda galvenos faktu un tiesību elementus, uz kuru pamata var piemērot naudas sodu, kā, piemēram, iespējamā pārkāpuma smagumu un ilgumu, un faktu, ka pārkāpums izdarīts “tīši vai nolaidības dēļ”, tā izpilda savu pienākumu ievērot uzņēmumu tiesības tikt uzklausītiem (Pirmās instances tiesas 2002. gada 20. marta spriedums lietā T‑23/99 LR AF 1998/Komisija, Recueil, II‑1705. lpp., 199. punkts). Visi judikatūrā prasītie faktori paziņojumā par iebildumiem ir.

102 Visbeidzot Komisija norāda, ka katrā ziņā faktam, ka tā nav skaidri norādījusi paziņojumā par iebildumiem savu nodomu par vainu pastiprinošu apstākli uzskatīt īpašo Deltafina lomu apstrādātāju aizliegtajā vienošanās, nebija iedarbības uz šī uzņēmuma aizstāvību. Atbildes uz paziņojumu par iebildumiem 31.–37. lappusē Deltafina ir skaidri norādījusi argumentus savas lomas mazināšanai.

– Vispārējās tiesas vērtējums

103 Šai daļai ir divas pamatdaļas. Pirmkārt, Deltafina norāda uz atšķirībām starp paziņojumu par iebildumiem un apstrīdēto lēmumu attiecībā uz tās lomas vērtējumu apstrādātāju aizliegtajā vienošanās. Otrkārt, tā apstrīd šī vērtējuma pamatotību, kas izmantota apstrīdētajā lēmumā.

104 Abās šajās daļās Deltafina izsaka kritiku par tai piedēvēto apstrādātāju aizliegtās vienošanās vadītājas statusu. Pirmās ietvaros tā pārmet Komisijai, ka paziņojumā par iebildumiem tā nav norādījusi apstākli, ka to varētu uzskatīt par apstrādātāju aizliegtās vienošanās vadītāju, tādējādi pārkāpjot tās tiesības uz aizstāvību. Otrajā tā norāda, ka Komisijas secinājums par to, ka tai ir bijusi šāda loma apstrādātāju aizliegtajā vienošanās, nav pietiekami pamatots.

105 Kā jau tika konstatēts šī sprieduma 71. punktā un kā to pareizi norāda Komisija, Deltafina piedēvētais apstrādātāju aizliegtās vienošanās vadītājas statuss tika ņemts vērā apstrīdētajā lēmumā kā vainu pastiprinošs apstāklis, tikai aprēķinot soda naudas summu. Tādējādi, pat ja tika pierādīts saistībā ar šo statusu norādītais tiesību uz aizstāvību pārkāpums vai ja izrādītos, ka šis statuss juridiski nebija pietiekami pierādīts, tādēļ apstrīdētais lēmums nebūtu jāatceļ, kā to cenšas panākt Deltafina, norādot uz šo daļu, bet, lielākais, varētu tikt samazināta tai noteiktā naudas soda summa. Tādēļ iepriekš minētā kritika ir jānoraida kā neefektīva šajā daļā. Tā tiks izskatīta šī sprieduma sestajā pamatā, kuru Deltafina norāda savu prasījumu atbalstam ar mērķi samazināt tās naudas soda summu un būtībā balstās uz tiem pašiem apsvērumiem.

106 Attiecībā uz pārējo kritiku, ko Deltafina izsaka šīs daļas pamatojumam, tā rada trīs atsevišķus jautājumus, proti, pirmkārt, par to, uz kāda pamata Komisija apstrīdētajā lēmumā ir secinājusi, ka šī sabiedrība ir pārkāpusi EKL 81. pantu, otrkārt, par to, vai šajā sakarā ir atšķirības starp šo lēmumu un paziņojumu par iebildumiem, un, treškārt, par to, vai iepriekš minētais Komisijas secinājums ir juridiski pietiekami pamatots.

107 Kas attiecas uz pirmo jautājumu, ir jāatgādina, kā tas jau tika izklāstīts šī sprieduma 15.–21. punktā, ka apstrīdētais lēmums attiecas uz divām horizontālām aizliegtām vienošanās, kas noslēgtas un īstenotas Spānijas jēltabakas tirgū. Pirmajā iesaistīti Spānijas apstrādātāji un Deltafina un otrajā – ražotāju pārstāvji. Saskaņā ar šo lēmumu abām šīm aizliegtajām vienošanās ir raksturīgas nolīgumu un/vai saskaņot darbību kopums un tie veido vienotu un turpinātu EKL 81. panta 1. punkta pārkāpumu (skat. it īpaši apstrīdētā lēmuma 275.–277. un 296.–298. apsvērumu).

108 Spānijas apstrādātāji un Deltafina tiek saukti pie atbildības par pirmo pārkāpumu kopumā un ražotāju pārstāvji – par otro pārkāpumu kopumā (skat. it īpaši apstrīdētā lēmuma 1. pantu un 358., 359. un 366. apsvērumu).

109 Konkrētāk, no vairākiem apstrīdētā lēmuma apsvērumiem izriet, ka tiek uzskatīts, ka Deltafina tāpat kā Spānijas apstrādātāji ir noslēgusi vairākus nolīgumus un/vai piedalījusies saskaņotās darbībās, kuru mērķis bija katru gadu laikposmā no 1996. līdz 2001. gadam noteikt (maksimālās) vidējās piegādes cenas visām jēltabakas šķirnēm un savstarpēji sadalīt visus jebkuras šķirnes jēltabakas daudzumus, ko katrs apstrādātājs var iegādāties no ražotājiem (skat. it īpaši apstrīdētā lēmuma 85., 88., 112., 144., 274., 276., 278., 279., 281.–283., 285.–287., 301., 303., 305. un 357. apsvērumu). Tiek uzskatīts, ka Deltafina tāpat kā Spānijas apstrādātāji laikposmā no 1999. līdz 2001. gadam ir noslēgusi vienošanās un/vai piedalījusies saskaņotās darbībās, kuru mērķis ir noteikt cenu robežas atbilstoši katras jēltabakas šķirnes kvalitātes šķirai, kas norādītas tabulās audzēšanas līgumu pielikumos, kā arī papildnosacījumus (skat. it īpaši apstrīdētā lēmuma 85., 274., 276., 290. un 357. apsvērumu).

110 Citiem vārdiem sakot, apstrīdētajā lēmumā Deltafina ir pārmesta tieša un aktīva dalība apstrādātāju aizliegtajā vienošanās (skat. it īpaši apstrīdētā lēmuma 357., 361., 366. un 369. apsvērumu). Šajā sakarā ir jānorāda, ka it īpaši apstrīdētā lēmuma 369. apsvērumā Komisija precizē, ka “Deltafina loma šajā lietā ir uzskatāma par tiešu un primāru un neaprobežojas tikai ar ārējā koordinatora un/vai veicinātāja lomu”.

111 Apstrīdētā lēmuma 359.–366. apsvērumā Komisija, atsaucoties uz citiem šī lēmuma apsvērumiem, izklāsta pamatojumu un īpašos faktus, uz kuriem tā pamatojās, lai izdarītu šī sprieduma 109. un 110. punktā izklāstītos secinājumus.

112 Šis pamatojums un šie fakti ir šādi:

– Deltafina ar savu prezidenta starpniecību un dažreiz ar citu pārstāvju starpniecību ir piedalījusies noteiktās apstrādātāju aizliegtās vienošanās sanāksmēs (apstrīdētā lēmuma 67., 112. un 363. apsvērums), šajā gadījumā 1996. gada 13. marta tikšanās Madridē (Spānija) (apstrīdētā lēmuma 88. un 92. apsvērums), 1996. gada 17. decembra tikšanās (apstrīdētā lēmuma 117. apsvērums), 1997. gada 30. janvāra tikšanās Romā (Itālija) (apstrīdētā lēmuma 118. apsvērums) un 1999. gada marta tikšanās (apstrīdētā lēmuma 186. apsvērums);

– Deltafina, ja tā nepiedalījās atsevišķās apstrādātāju aizliegto vienošanos tikšanās reizēs, regulāri saņēma informāciju no apstrādātājiem par stāvokli Spānijas jēltabakas tirgū un to ieviestajām darbībām (apstrīdētā lēmuma 112., 133.–136., 140.–143., 145., 149. un 364. apsvērums);

– 1997. gadā pie Deltafina prezidenta pat tika glabātas piezīmes, ko Spānijas apstrādātāji bija sagatavojuši un parakstījuši kādā no savām tikšanās reizēm un kurās bija norādītas dažādu to panāktu vienošanos detaļas (apstrīdētā lēmuma 122. un 364. apsvērums);

– Deltafina ir iesaistījusies apstrādātāju aizliegtās vienošanās organizācijā, konkrētāk, nosūtot tiem vēstules, lai tiktu labi pildītas nelikumīgās vienošanās, un rīkojoties kā starpnieks to domstarpībās (apstrīdētā lēmuma 140. un 365. apsvērums);

– Deltafina bija centrālā loma, norisinoties pārrunām starp Spānijas apstrādātājiem un ražotāju pārstāvjiem par cenu robežām attiecībā uz 1999. gada ražas pārpalikuma tabaku (apstrīdētā lēmuma 207., 221. un 365. apsvērums).

113 Attiecībā uz otro jautājumu vispirms ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tiesību uz aizstāvību ievērošana visās procedūrās, kuru rezultātā var tikt noteiktas sankcijas, it īpaši naudas sodi vai kavējuma naudas, ir Kopienu tiesību pamatprincips, kas ir jāievēro arī administratīva rakstura procesā (Tiesas 1979. gada 13. februāra spriedums lietā 85/76 Hoffmann-La Roche/Komisija, Recueil, 461. lpp., 9. punkts, un 2003. gada 2. oktobra spriedums lietā C‑176/99 P ARBED/Komisija, Recueil, I‑10687. lpp., 19. punkts).

114 Šis princips tostarp prasa, ka paziņojumam par iebildumiem iebildumu rakstam, ko Komisija adresē uzņēmumam, kuram tā paredz uzlikt sodu par konkurences normu pārkāpumu, ir jāietver visi norādītie būtiskie fakti par šo uzņēmumu – tādi kā pārmestie fakti, to kvalificēšana un pierādījumi, uz kuriem pamatojas Komisija, lai šis uzņēmums varētu derīgi izmantot savus argumentus pret to uzsāktajā administratīvajā procesā (skat. iepriekš 113. punktā minēto spriedumu lietā ARBED/Komisija, 20. punkts un tajā minētā judikatūra).

115 Turklāt tiesību uz aizstāvību pārkāpums administratīvā procesā ir jāizvērtē saistībā ar Komisijas izvirzītajiem iebildumiem paziņojumā par iebildumiem un Lēmumā, ar ko pabeidz šo procesu (Pirmās instances tiesas 1995. gada 29. jūnija spriedumi lietā T‑30/91 Solvay/Komisija, Recueil, II‑1775. lpp., 60. punkts, un lietā T‑36/91 ICI/Komisija, Recueil, II‑1847. lpp., 70. punkts). Šajos apstākļos tiesību uz aizstāvību pārkāpuma konstatēšana prasa, lai iebildumu, par kuru uzņēmums apgalvo, ka paziņojumā par iebildumiem šis iebildums nebija pret to vērsts, Komisija būtu norādījusi galīgajā lēmumā.

116 Šajā lietā paziņojumā par iebildumiem, kā arī apstrīdētajā lēmumā Komisija nošķir abas horizontālās aizliegtās vienošanās, kam raksturīgs nolīgumu un/vai saskaņoto darbību kopums Spānijas jēltabakas tirgū, pirmā attiecas uz pirmapstrādes nozari un otrā – uz ražošanas nozari, un kvalificē katru no šīm aizliegtām vienošanās kā vienotu un turpinātu EKL 81. panta 1. punkta pārkāpumu (skat. it īpaši paziņojuma par iebildumiem 1., 316.–318. un 338.–340. punktu). Tāpat kā apstrīdētajā lēmumā Spānijas apstrādātāji un Deltafina tiek saukti pie atbildības par pirmo pārkāpumu kopumā un ražotāju pārstāvji – par otro pārkāpumu kopumā (skat. it īpaši paziņojuma par iebildumiem 411., 412. un 420. punktu).

117 Konkrētāk, attiecībā uz Deltafina no paziņojuma par iebildumiem skaidri izriet, ka tāpat kā apstrīdētajā lēmumā šai sabiedrībai tika noteikta atbildība par pārkāpumu tās tiešās un aktīvās iesaistīšanās dēļ apstrādātāju aizliegtās vienošanās darbībās. Tā paziņojuma par iebildumiem 415. punkta pirmajā teikumā, kas ir gandrīz tāds pats kā apstrīdētā lēmuma 361. apsvēruma pirmais teikums, Komisija izklāsta, ka “Deltafina ir īpaši aktīva loma Spānijas jēltabakas apstrādātāju aizliegtajā vienošanās”. Tāpat paziņojuma par iebildumiem 420. punktā, kas ir izteikts līdzīgiem vārdiem kā apstrīdētā lēmuma 366. apsvērums, Komisija secina tostarp, ka ir “jāuzskata, ka Deltafina ir aktīvi piedalījusies vienošanās par vidējo cenu un daudzumiem, kas noslēgta starp apstrādātājiem, sākot no 1996. gada, izstrādē un ieviešanā, kā arī vienojoties par pārpalikuma tabakas cenu tabulām 2000. gadā”.

118 Turklāt pamatojums un fakti, uz kuriem pamatojas Komisija, lai pierādītu iebildumu par Deltafina tiešu un aktīvu iesaistīšanos pārkāpumā, būtībā atbilst tam pamatojumam un faktiem, kas norādīti apstrīdētajā lēmumā un kas izklāstīti šī sprieduma 112. punktā (skat. it īpaši paziņojuma par iebildumiem 412.–420. punktu un dažādos šīs paša paziņojuma punktus, uz kuriem ir atsauce tajos).

119 Tādējādi ir jākonstatē, ka pretēji tam, ko norāda Deltafina, attiecībā uz motīviem, kuru dēļ tai noteikta atbildība par pārkāpumu, apstrīdētais lēmums neatšķiras no paziņojuma par iebildumiem. Iepazīstoties ar paziņojumu par iebildumiem, Deltafina bija noteikti jāsaprot, ka, tieši tāpat kā tā to darīja apstrīdētajā lēmumā, Komisija bija iecerējusi pamatoties uz tās tiešu un aktīvu iesaistīšanos apstrādātāju aizliegtās vienošanās darbībās. Tā kā paziņojums par iebildumiem ļāva Deltafina uzzināt ne tikai par iebildumu par tās tiešu un aktīvu iesaistīšanos pārkāpumā, bet arī par faktiem, kurus Komisija atkārtoja apstrīdētajā lēmumā šī iebilduma pamatojumam, prasītāja pilnībā spēja nodrošināt savu aizstāvību administratīvajā procesā.

120 Ir skaidrs, ka vairākās apstrīdētā lēmuma rindkopās Deltafina ir skaidri norādīta līdzās Spānijas apstrādātājiem kā nolīgumu un/vai saskaņotu darbību dalībniece (skat. šī sprieduma 109. punktu), lai arī tā nav minēta atbilstošajās paziņojumā par iebildumiem rindkopās. Tomēr runa ir tikai par vienkāršu atšķirību faktu atspoguļojumā, kura mērķis ir tikai to precīzāka ņemšana vērā apstrīdētajā lēmumā un kas nav būtisks grozījums iebildumos, kādi tie ir izklāstīti paziņojumā par iebildumiem. Šajā sakarā ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Komisijas galīgajam lēmumam nebūt nav jābūt paziņojuma par iebildumiem kopijai (Tiesas 1970. gada 15. jūlija spriedums lietā 41/69 ACF Chemiefarma/Komisija, Recueil, 661. lpp., 91. punkts, un 1983. gada 7. jūnija spriedums apvienotajās lietās no 100/80 līdz 103/80 Musique Diffusion française u.c./Komisija, Recueil, 1825. lpp., 14. punkts; Pirmās instances tiesas 1996. gada 8. oktobra spriedums apvienotajās lietās no T‑24/93 līdz T‑26/93 un T‑28/93 Compagnie maritime belge de transports u.c./Komisija, Recueil, II‑1201. lpp., 113. punkts).

121 Tāpat paziņojuma par iebildumiem 413. punktā Komisija, minot 1980. gada 17. decembra Lēmumu 80/1334/EK par procedūru, piemērojot [EKL 81.] pantu (IV/29.869 – Itālijā liets stikls) (OV L 383, 9. lpp.; turpmāk tekstā – “lietā stikla lēmums”), atzīst, ka saskaņā ar tās lēmumu pieņemšanas praksi, “ja uzņēmums pieļauj un apzināti palīdz īstenot konkurences ierobežojumus, kam ir tāds pats mērķis kā attiecīgajiem nolīgumiem, to var saukt pie “atbildības” par no tā izrietošajām ierobežojošām sekām”. Šis apsvērums, kuram nav līdzvērtīga apstrīdētajā lēmumā un kas ir paziņojuma par iebildumiem daļā, kas veltīta tā adresātiem, un it īpaši Deltafina, pirmajā acumirklī var tikt interpretēts kā tāds, kas nozīmē, ka Komisija pārmet pēdējai minētai nevis tiešu un aktīvu dalību apstrādātāju aizliegtajā vienošanās, bet tikai pārkāpuma īstenošanas atvieglošanu. Šāda interpretācija tomēr nevar tikt pieņemta, jo tajā netiek ņemti vērā paziņojuma par iebildumiem punkti, kas seko šim apsvērumam, un, konkrētāk, 415. un 420. punkts, kuros Deltafina ir skaidri pārmesta aktīva dalība apstrādātāju aizliegtajā vienošanās (skat. šī sprieduma 117. punktu). Patiesībā, izsakot šo apsvērumu paziņojuma par iebildumiem 413. punktā, Komisija – pat ja varētu izteikt nožēlu, ka tā nav izmantojusi šajā sakarā precīzākus vārdus, – bija iecerējusi norādīt, ka uzņēmums var tikt uzskatīts par EKL 81. panta 1. punkta pārkāpēju, ja tā rīcības, kas ir saskaņota ar citiem uzņēmumiem, mērķis ir ierobežot konkurenci konkrētajā attiecīgajā tirgū, kurš ir kopējā tirgus daļa, kas nebūt nenozīmē, ka tam pašam ir jādarbojas šajā konkrētajā tirgū. Tas ir skaidri redzams, ja šo apsvērumu aplūko kontekstā ar to lietā stikla lēmuma rindkopu, no kuras tas izriet.

122 Kas attiecas uz trešo jautājumu, ir jākonstatē, ka Deltafina neapstrīd to, ka fakti, uz kuriem balstās Komisija apstrīdētā lēmuma 359.–366. apsvērumā, lai sauktu to pie atbildības par EKL 81. panta pārkāpumu, un kuri ir atgādināti šī sprieduma 112. punktā, ir apstiprināti ar lietas materiālos esošiem pierādījumiem. Patiesībā pirmajā daļā Deltafina apšauba Komisijas prasījumu, ka šie fakti pamato to, ka pirmais pārkāpums tai ir inkriminēts pilnībā.

123 Šajā sakarā ir jāatgādina, ka, lai uzņēmumam, kurš piedalās aizliegtā vienošanās, varētu inkriminēt pārkāpumu pilnībā, ir jāizpilda divi nosacījumi – viens objektīvas dabas un otrs subjektīvas dabas (skat. šī sprieduma 57.–63. punktu). Attiecībā uz pirmo nosacījumu šim uzņēmumam ir jābūt veicinājušam, pat tikai pakārtoti, papildinoši vai pasīvi, aizliegtās vienošanās īstenošanu. Kas attiecas uz otro nosacījumu, minētajam uzņēmumam jāizsaka paša nodoms, kas parāda, ka tas piekrīt, lai arī netieši, aizliegtās vienošanās mērķiem.

124 Šajā lietā vispirms ir pierādīts, ka Deltafina aktīvi un tieši veicināja apstrādātāju aizliegtās vienošanās īstenošanu pārkāpuma laikā.

125 Tā lietas materiāli pierāda, ka divi Deltafina pārstāvji, šajā gadījumā M., tās prezidents, un C., tās iepirkumu direktors, ir piedalījušies apstrādātāju aizliegtās vienošanās pirmajā tikšanās, proti, 1996. gada 13. martā Madridē, kuras gaitā tika pārrunātas jēltabakas iepirkuma cenas un apjomi 1996./1997. tirdzniecības gadam un tika noslēgta vienošanās par cenām. No telefaksa 1996. gada 10. aprīļa sūtījuma, ko WWTE adresējusi Deltafina un kas minēts apstrīdētā lēmuma 95. apsvērumā, izriet, ka pēdējā minētā ir aktīvi veicinājusi šīs vienošanās noslēgšanu un ir sagatavojusi to saturošo protokolu. No šīs telefaksa sūtījuma kopijas izriet arī, kā arī no viena telefaksa sūtījuma, ko Agroexpansión nosūtījusi Deltafina 1996. gada 22. aprīlī, ka WWTE un Agroexpansión ir sūdzējušās Deltafina par to, ka Cetarsa nepilda vienošanos.

126 Vēl viena apstrādātāju aizliegtās vienošanās sanāksme tika paredzēta 1996. gada 17. decembrī, klātesot M. Pēdējais minētais, kā arī C. piedalījās arī apstrādātāju aizliegtās vienošanās sanāksmē 1997. gada 30. janvārī Romā, kuras laikā tika noslēgtas vienošanās par jēltabakas iepirkuma cenām un apjomiem 1997./1998. tirdzniecības gadam. No lietas materiāliem izriet, ka M. saglabāja piezīmes, kuras Spānijas apstrādātāji sagatavoja un parakstīja šīs pēdējās minētās vienošanās laikā un kurās detalizēti atspoguļotas šīs dažādās vienošanās, un ka vēlāk pēc šo pašu apstrādātāju lūguma viņš tās ir iznīcinājis.

127 Vēlāk vairākkārt WWTE un Agroexpansión informēja Deltafina par situāciju Spānijas jēltabakas tirgū un ir sūdzējušās tai par šī sprieduma 126. punktā minēto vienošanos neizpildi, kā arī par citām vienošanās, kas tika noslēgtas 1997. gada pirmajos mēnešos. Tā 1997. gada 29. aprīlī WWTE nosūtīja telefaksa sūtījumu M., kurā tā viņam norādīja, ka minimālā (vidējā) cena, ko Cetarsa ir piekritusi maksāt ražotājiem, ir vienošanās, ko apstrādātāji noslēdza M. klātbūtnē, pārkāpums un ka tādējādi ir neiespējams pildīt saistības maksāt vidējo cenu 50/60 Spānijas pesetas (ESP) par kilogramu. Atbildot uz šo telefaksa sūtījumu, M. ar tās pašas dienas telefaksa sūtījumu, izmantojot Deltafina veidlapu, aicināja WWTE “saglabāt mieru”, norādot tai, ka “pārmaksāšana nevienam nepalīdz”. 1997. gada 30. aprīlī Agroexpansión nosūtīja M. telefaksa sūtījumu, kurā tā tostarp norādīja, ka “vienošanās un tikšanās ar pārējiem apstrādātājiem [esot] pārāk sterilas un muļķīgas” un ka tā “[ir] ievērojusi kompromisu un nopirk[usi] 5 miljonus kilogramu, tomēr maksājot par to ESP 30 vairāk nekā iepriekšējā gadā”. 1997. gada 9. jūlija telefaksa sūtījumā WWTE no jauna sūdzējās Deltafina par Cetarsa rīcību, tostarp uzsverot nepieciešamību “iegūt mieru nozarē” un panākt “vienošanos nevienojoties”. Šajā telefaksa sūtījumā WWTE arī norādīja: “Kā Tu esi vairākkārt teicis, vienošanās par cenām nav iespējama bez vienošanās par daudzumiem. Vienošanās par daudzumiem nevar būt tikai uz gadu [..]. Ir jāpanāk vienošanās, iespējams, uz pieciem gadiem [vai] kā minimums uz trim gadiem.”

128 Agroexpansión 1997. gada 1. oktobrī nosūtīja telefaksa sūtījumu Deltafina, lai to informētu, ka WWTE ir piekritusi maksāt augstākas cenas nekā tās, par kurām tika panākta vienošanās. Reaģējot uz šo sūtījumu, M. tajā pašā dienā uzrakstīja WWTE, izmantojot Deltafina veidlapu, lai tai norādītu, ka, ja šī informācija izrādītos pareiza, rastos virkne problēmu un ka tās rīcība varētu tikt iztulkota kā “bīstams uzbrukums” Agroexpansión. Ar 1997. gada 2. oktobra telefaksa sūtījumu Deltafina izklāstīja WWTE savu nostāju šajā jautājumā.

129 1997. gada 6. novembrī WWTE nosūtīja Deltafina telefaksa sūtījumu, kurā tostarp norādīja, ka ir mēģinājusi “visiem līdzekļiem” panākt vienošanos par daudzumiem un ka tikšanās reizē, kas būšot 20. novembrī ap pārējiem apstrādātājiem, tā piedāvāšot “depozītu par vienošanos, deponējot būtiskas naudas summas, kas sniedz drošību nolīgumu izpildē”. Šim telefaksa sūtījumam bija pievienota tabula ar informāciju par konkrētām cenām, kuras maksā katrs no Spānijas apstrādātājiem.

130 Taes informēja Deltafina par pamatlīgumu iepirkuma nosacījumiem 1998./1999. tirdzniecības gadam, ko apstrādātāji noslēguši Madrides tikšanās reizē 1998. gada 20. janvārī, sākot ar nākamo dienu pēc šīs tikšanās.

131 No Agroexpansión 1999. gada 6. aprīļa darbības ziņojuma izriet, ka 1999. gada martā M. piedalījās sanāksmē ar Spānijas apstrādātājiem un Anetab, kuras laikā tika pārrunātas jēltabakas cenas un jēltabakas iepirkuma daudzumu sadalījums 1999./2000. tirdzniecības gadam.

132 Visbeidzot 2000. gadā Deltafina piedalījās sarunās starp apstrādātājiem un ražotāju pārstāvjiem par cenu robežām jēltabakas pārpalikumam 1999. gadā. Konkrētāk, ņemot vērā Anetab sanāksmi, kurai bija jānotiek 2000. gada februāra beigās, M. 2000. gada 15. februārī nosūtīja telefaksa sūtījumu uz Deltafina veidlapas Cetarsa, Agroexpansión un WWTE, lai tās varētu izteikt savas domas, padomus un ieteikumus šajā sakarā.

133 Turklāt, ņemot vērā visus objektīvos apstākļus, kas raksturo Deltafina dalību, ir jākonstatē, ka tā veicināja apstrādātāju aizliegto vienošanos, labi zinot iemeslu un ar iepriekšēju nodomu. Deltafina vai nu nevarēja ignorēt, vai acīmredzami zināja par šīs aizliegtās vienošanās pret konkurenci vērsto un nelikumīgo mērķi, mērķi, kas bija acīmredzams tostarp pret konkurenci vērstajās sanāksmēs, jutīgas informācijas apmaiņā, kurā tā aktīvi piedalījās visā pārkāpuma laikā, un no ziņojuma, kas glabājās pie tās un kurā bija detalizēti norādīti atsevišķi nolīgumi par jēltabakas cenām un iepirkuma daudzumiem. Ir jāpiebilst šajā kontekstā, ka, ņemot vērā nozīmīgo vietu, kas tai bija Spānijas apstrādātās jēltabakas iepirkuma tirgū un tās atbildīgo lomu Universal grupas komercdarbības koordinācijā un uzraudzībā Eiropā (skat. tālāk 142. un 268.–272. punktu), Deltafina bija ieinteresēta attiecīgo ierobežojošo darbību īstenošanā.

134 Ņemot vērā visu iepriekš minēto, ir jākonstatē, ka Komisija, juridiski pamatoti un nepārkāpjot Deltafina tiesības uz aizstāvību, apstrīdētajā lēmumā uzskatīja, ka prasītāja ir saucama pie atbildības par pārkāpumu, ko veido apstrādātāju aizliegtā vienošanās.

135 Tādējādi pirmā daļa ir jānoraida kā nepamatota.

Par otro daļu sakarā ar to, ka Deltafina pārmestā rīcība patiesībā ir jāpārmet tās prezidentam

– Lietas dalībnieku argumenti

136 Deltafina norāda, ka tai pārmesto rīcību var piedēvēt tikai tās prezidentam M., tā kā tieši viņš apstrādātāju aizliegtās vienošanās ietvaros rīkojās pats personīgi, nevis kā sabiedrības pārstāvis vai institūcija.

137 Tā precizē, ka Spānijas apstrādātāji izvēlējās M. kā “to nolīgumu sargu” to neitralitātes garantiju dēļ, ko viņš piedāvāja, un autoritātes dēļ, kas viņam bija tabakas industrijā gan Spānijā un Itālijā, gan visā pasaulē.

138 Komisija lūdz noraidīt Deltafina argumentus.

– Vispārējās tiesas vērtējums

139 Ir jākonstatē, ka no virknes pierādījumu lietas materiālos izriet, ka M. piedalījās apstrādātāju aizliegtajā vienošanās nevis personiski, bet kā Deltafina pārstāvis.

140 Šajā sakarā vispirms ir jāatgādina, ka M. ir šīs sabiedrības prezidents.

141 Turklāt ir jānorāda, ka atsevišķās aizliegtās vienošanās sanāksmēs M. pavadīja otrs Deltafina pārstāvis, kurš veica būtiskas funkcijas šajā sabiedrībā (skat. šī sprieduma 125. un 126. punktu). Kā arī ir jākonstatē, ka Romas 1997. gada 30. janvāra tikšanās (skat. šī sprieduma 126. punktu) norisinājās Deltafina telpās un ka dažādie sūtījumi, kurus M. adresēja Spānijas apstrādātājiem apstrādātāju aizliegtās vienošanās ietvaros, bija uz [šīs] sabiedrības veidlapām. Turklāt 1997. gada 29. aprīļa telefaksa sūtījumā WWTE M. blakus savam vārdam norāda sabiedrības nosaukumu (skat. šī sprieduma 127. punktu).

142 Visbeidzot ir skaidrs, ka M. dalības apstrādātāju aizliegtajā vienošanās mērķis bija aizstāvēt Deltafina komercintereses Spānijas tirgū. Tā, pirmkārt, ir jānorāda, ka Deltafina atbild par Universal grupas komercdarbības koordināciju un uzraudzību Eiropā un ka tādējādi tā ir tieši ieinteresēta tās Spānijas māsas sabiedrības Taes jēltabakas iepirkuma darbībās. Otrkārt, Deltafina papildus tam, ka tā ir iegādājusies gandrīz visu Taes apstrādātās tabakas produkciju (apstrīdētā lēmuma 27. apsvērums), noslēdza būtiskus apstrādātās tabakas iegādes līgumus ar Cetarsa (apstrīdētā lēmuma 20. un 29. apsvērums) un ar Agroexpansión (apstrīdētā lēmuma 21. un 29. apsvērums). Kā izriet no vairākiem dokumentiem lietas materiālos un par ko nav strīda lietas dalībniekiem, Spānijas apstrādātāju maksātā cena par jēltabakas iegādi tieši ietekmēja cenu, ko Deltafina maksāja par apstrādātās tabakas iegādi (skat. arī apstrīdētā lēmuma 32. apsvērumu).

143 Ir arī jānorāda, ka Taes savā 2002. gada 18. februāra rakstveida iesniegumā (skat. šī sprieduma 9. punktu) norāda, ka Deltafina bija ieinteresēta līguma noslēgšanā par 1999. gada pārpalikuma jēltabakas iegādes cenām, jo tā vēlējās iegādāties apstrādātās tabakas papilddaudzumus. Ir jāpiebilst, ka vairākkārt vēstuļu apmaiņā starp Deltafina un Spānijas apstrādātājiem apstrādātāju aizliegtās vienošanās ietvaros ir tieši norādīts uz prasītājas situāciju.

144 Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, otrā daļa ir jānoraida kā nepamatota.

Par trešo pamatu sakarā ar to, ka Komisija ir liegusi Deltafina piekļuvi atsevišķiem apsūdzošiem dokumentiem.

– Lietas dalībnieku argumenti

145 Deltafina apgalvo, ka Komisija, liedzot tai piekļuvi dokumentiem, kuros pierādīta tās apstrādātāju aizliegtās vienošanās vadītājas loma, ir aizskārusi tās tiesības uz aizstāvību un tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu.

146 Šajā sakarā tā norāda, ka Komisija nav izskatījusi lūgumu ar mērķi saņemt piekļuvi citu uzņēmumu paziņojuma par iebildumiem adresātu iesniegtajiem apsvērumiem, atbildot uz šo paziņojumu, ko tā nosūtīja ar 2004. gada 23. marta telefaksa sūtījumu un atkārtoja ar 2004. gada 24. novembra telefaksa sūtījumu. Galvenie fakti, uz kuriem Komisija atsaucoties apstrīdētajā lēmumā, lai tai piedēvētu vadītājas lomu, esot atsevišķas rindkopas Agroexpansión un WWTE atbildēs uz paziņojumu par iebildumiem.

147 Komisija apstrīd, ka, lai konstatētu, ka Deltafina bija apstrādātāju aizliegtās vienošanās vadītājas loma, tā esot pamatojusies uz Agroexpansión un WWTE atbildēm uz paziņojumu par iebildumiem. Kā izrietot no apstrīdētā lēmuma 436. apsvēruma, savās atbildēs Agroexpansión un WWTE esot tikai apstiprinājušas šo lomu vai, precīzāk, “faktus, kas izriet no šīs lomas”. Tā neesot norādījusi nevienu faktu, kas jau nebūtu ticis norādīts attiecībā uz Deltafina paziņojumā par iebildumiem un attiecībā uz kuru pēdējā minētā nebūtu varējusi aizstāvēties.

– Vispārējās tiesas vērtējums

148 Tādu pašu iemeslu dēļ, kādi ir minēti šī sprieduma 70.–73. un 105. punktā, apgalvojumi, kurus Deltafina izsaka šīs daļas pamatojumam, ir jānoraida kā neefektīvi. Tie tiks pārbaudīti šī sprieduma sestā pamata ietvaros, kuru Deltafina norāda, lai pamatotu prasījumus ar mērķi samazināt tās naudas soda summu.

Par ceturto daļu sakarā ar to, ka Komisija paziņojumā par iebildumiem nav pietiekami skaidri definējusi konkrēto preču un ģeogrāfisko tirgu

– Lietas dalībnieku argumenti

149 Deltafina norāda, ka Komisija nav pietiekami skaidri definējusi paziņojumā par iebildumiem attiecīgo preču un ģeogrāfisko tirgu un ka šī fakta dēļ tā ir būtiski aizskārusi Deltafina tiesības uz aizstāvību.

150 Kā uzskata Deltafina, ja šis tirgus būtu ticis definēts “ar vēlamo skaidrību” paziņojumā par iebildumiem, tā būtu varējusi norādīt Komisijai faktus un juridiskus argumentus, lai izdarītu citus secinājumus, nevis apstrīdētajā lēmumā esošos. Konkrētāk, tas būtu ļāvis norādīt argumentus par tās esamību attiecīgajā tirgū un tās lomu tajā.

151 Komisija noraida Deltafina apgalvojumus.

– Vispārējās tiesas vērtējums

152 Vispirms ir jākonstatē, ka no paziņojuma par iebildumiem pietiekami skaidri un precīzi izriet, ka konkrētais tirgus ir Spānijas jēltabakas iepirkuma un pirmapstrādes tirgus. Paziņojumā par iebildumiem, tāpat kā apstrīdētajā lēmumā (skat. šī sprieduma 82. un 83. punktu), Komisija detalizēti apraksta jēltabakas pirmapstrādes uzņēmumus Spānijā – tostarp precizējot to jēltabakas iepirkuma un apstrādes darbības, kā arī to savstarpējās komercattiecības –, jēltabakas ražotājus un to pārstāvjus, dažādus jēltabakas nozares aspektus Spānijā, tostarp ražošanas reģionus, ražošanas apjomu un vērtību, apgrozījuma vērtību, dažādās jēltabakas šķirnes un (maksimālās) vidējās piegādes cenas katrai jēltabakas šķirnei, kā arī Kopienu un Spānijas tiesisko regulējumu, kas piemērojams jēltabakai (skat. paziņojuma par iebildumiem 15.–81. punktu). Komisijas šādi veiktā analīze paziņojumā par iebildumiem pilnībā ļauj zināt tirgus, kurā tiek izkropļota konkurence, darbības nosacījumus.

153 Turklāt ir jākonstatē, ka no Deltafina atbildes uz paziņojumu par iebildumiem izriet, ka pēdējā minētā ne tikai bija labi sapratusi veidu, kādā Komisija aptvēra tirgu, par ko ir šī lieta, bet arī izklāstīja savu nostāju par tās lomu šajā tirgū.

154 Šajos apstākļos otrā pamata ceturtā daļa ir jānoraida kā nepamatota.

155 Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, otro pamatu nevar apstiprināt.

Par trešo pamatu sakarā ar EKL 81. panta 1. punkta, Regulas Nr. 1/2003 2. panta un Pamatnostādņu par [EKL] 81. un 82. pantā esošo jēdzienu “iespaidot tirdzniecību” 43. punkta pārkāpumu, kā arī par pamatojuma nenorādīšanu

Lietas dalībnieku argumenti

156 Deltafina apgalvo, ka Komisija nav pietiekami pierādījusi, ka attiecīgās ierobežojošās darbības iespaido tirdzniecību dalībvalstu starpā.

157 Lai pamatotu šo apgalvojumu, vispirms tā izklāsta, ka Komisija nonāk pretrunās, apgalvojot, no vienas puses, apstrīdētā lēmuma 316. apsvērumā, ka “apstrādātāju un Deltafina aizliegtajai vienošanās [..] var būt [..] [tieša vai netieša, faktiska vai potenciāla] ietekme uz tirdzniecības plūsmu starp Spāniju un citām dalībvalstīm, jo [tās] mērķis bija nodrošināt Spānijas apstrādātās tabakas eksportu” un, no otras puses, apstrīdētā lēmuma 412. apsvērumā, ka tai “nav neapstrīdamu faktu par ražotāju un apstrādātāju veikto pārkāpumu reālajām sekām tirgū”.

158 Turklāt Deltafina kritizē to, ka Komisija prezumēja, ka šajā lietā tika iespaidota tirdzniecība starp dalībvalstīm “tikai viena objektīva iemesla dēļ, ka no atbilstošā tirgus iespējami atšķirīga prece varētu tikt dažreiz eksportēta uz citiem tirgiem”. Tā Komisija ņemot vērā lejupējo tirgu attiecībā pret konkrēto tirgu, šim lejupējam tirgum esot apstrādātās tabakas tirgum. Kā arī Komisija neaprakstot ne šajā lejupējā tirgū “esošos spēkus”, ne arī izklāstot, kā to varētu ietekmēt “pret konkurenci vērstā nozīmē” rīcība, kas notiek attiecīgajā tirgū. Deltafina pārmet Komisijai arī to, ka tā nav ņēmusi vērā faktu, ka jēltabakas tirgus ir “tikai nacionāls” tirgus, jo uzņēmumi, kas nav Spānijas uzņēmumi, Spānijā netiek uzskatīti par apstrādātājiem un nevar iegādāties jēltabaku no Spānijas ražotājiem. Tā piebilst, ka Spānijas izcelsmes jēltabaka netiek importēta, ne arī jēltabaka tiek eksportēta uz šo valsti.

159 Deltafina pārmet Komisijai arī, ka tā nav ievērojusi Pamatnostādņu par [EKL] 81. un 82. pantā esošo jēdzienu “iespaidot tirdzniecību” 43. punktu, kurā tostarp ir paredzēts, ka “iespējamība, ka noteiktam nolīgumam ir bijusi netieša vai iespējama ietekme, ir jāizskaidro iestādei [..], kura norāda, ka tirdzniecība var tikt skarta ievērojami,” un ka “hipotētiska vai teorētiska ietekme nav pietiekoša, lai konstatētu, ka piemērojamas Kopienu tiesības”.

160 Visbeidzot Deltafina norāda, ka attiecīgā aizliegtā vienošanās ir līdzīga “aizliegtai vienošanās, kas attiecas uz vienu dalībvalsti” Pamatnostādņu par [EKL] 81. un 82. pantā ietverto jēdzienu “iespaids uz tirdzniecību” 78.–82. punkta izpratnē. Tā piebilst, ka saskaņā ar šīm pašām pamatnostādnēm “spēja, kas ir šīm aizliegtajām vienošanās izkropļot konkurenci, galvenokārt sakņojas to spējā izslēgt konkurentus no citām dalībvalstīm”. Apstrīdētajā lēmumā neesot neviena fakta, kas ļautu pierādīt šādu izslēdzošu iedarbību šajā lietā. Patiesībā, kā uzskata Deltafina, normatīvās barjeras, kas traucē ārvalstu apstrādes uzņēmumiem veikt uzņēmējdarbību Spānijā, un jēltabakas raksturīgās īpašības, kas liek šo produktu apstrādāt tūlīt pēc novākšanas un novākšanas vietas tuvumā, “padara maz iespējamu pat netiešu seku rašanos, kuru iestāšanās pārveidotu pilnībā hipotētisku iespaidu uz tirdzniecību par potenciālu iespaidu”.

161 Komisija uzskata, ka trešais pamats ir jānoraida kā nepamatots.

162 Vispirms tā uzsver, ka nosacījums par iespaidu uz tirdzniecību starp dalībvalstīm ir izpildīts, ja, pamatojoties uz tiesisku un faktisku faktoru kopumu, attiecīgais nolīgums ļauj pietiekami precīzi paredzēt, ka tam varētu būt tieša vai netieša, faktiska va