Ietekme uz Kopienas iekšējo tirdzniecību parasti izriet no vairāku apstākļu apvienojuma, no kuriem katrs atsevišķi var arī nebūt noteicošais. Lai pārbaudītu, vai aizliegta vienošanās ievērojami ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm, tas ir jāpārbauda tās ekonomiskajā un tiesiskajā kontekstā. Šajā ziņā nav nozīmes tam, vai aizliegtās vienošanās ietekme uz tirdzniecību ir nelabvēlīga, neitrāla vai labvēlīga. Konkurences ierobežojums var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm, ja tas var izjaukt tirdzniecības plūsmu parasto virzību, kas tām citādi būtu.

Oligopolā tirgū, kas ir spēcīgi koncentrēts, informācijas apmaiņa tirgū pēc sava rakstura ļauj uzņēmumiem noskaidrot to konkurentu pozīciju tirgū un komerciālo stratēģiju un tādējādi ievērojami mainīt konkurenci, kas pastāv starp tirgus dalībniekiem. Apmaiņa ar informāciju obligāti nenozīmē detalizētu informāciju. Saistībā ar oligopolu tirgu apmaiņa ar informāciju, pat ja tā ir vispārīga rakstura, kas it īpaši attiecas uz uzņēmuma komerciālo stratēģiju, var būt vērsta pret konkurenci. Turklāt, ciktāl uzņēmums, kas piedalās darbību saskaņošanā, turpina darboties attiecīgajā tirgū, cēloņsakarības starp saskaņošanu un šī uzņēmuma rīcību tirgū prezumpcija ir piemērojama pat tad, ja darbību saskaņošanā pamatojas tikai uz vienu attiecīgo uzņēmumu sanāksmi.

Lai gan šī patstāvības prasība neizslēdz saimnieciskās darbības subjektu tiesības saprātīgi piemēroties konstatētai vai sagaidāmai to konkurentu rīcībai, tomēr tā strikti iestājas pret jebkādu tiešu vai netiešu kontaktu nodibināšanu starp saimnieciskās darbības subjektiem, lai to rezultātā vai nu ietekmētu faktiska vai potenciāla konkurenta rīcību tirgū, vai nu to informētu par savu paša īstenošanai paredzēto vai ieplānoto rīcību tirgū, ja šo kontaktu mērķis vai sekas ir konkurences nosacījumu rašanās, kas, ņemot vērā sniegto preču vai pakalpojumu raksturu, uzņēmumu lielumu un skaitu un minētā tirgus apmēru, neatbilst normāliem attiecīgā tirgus nosacījumiem.

Saistībā ar procesu konkurences jomā lēmums, ar kuru konstatē pārkāpumu, nav sankcija Regulas Nr. 1/2003 25. panta izpratnē un tātad uz to neattiecas šajā normā paredzētais noilgums. Regulas Nr. 1/2003 VI nodaļa par noilgumu attiecas tikai uz naudas sodiem vai kavējuma naudām, un neviena no šīs regulas normām neļauj uzskatīt, ka Komisijas lēmumi, kuri ir minēti tās 7. pantā, ar kuriem tā konstatē EKL 81. vai 82. panta normu pārkāpumu, attiecas uz iepriekš minētajā nodaļā minētajam sankcijām. Tādējādi noilgums saistībā ar pilnvarām uzlikt naudas sodus un kavējuma naudas nenozīmē netieši norādīto pilnvaru konstatēt pārkāpumu noilgumu.

EKL 81. un 82. pants attiecas tikai uz pret konkurenci vērstām darbībām, kuras uzņēmumi veic pēc savas iniciatīvas. Ja kāda uzņēmuma konkurenci ierobežojošu darbību paredz valsts tiesību normas vai tās rada tiesisku pamatu, kas izslēdz jebkādu iespēju šiem uzņēmumiem darboties konkurences apstākļos, tad šādā gadījumā EKL 81. un 82. pants nav piemērojams. Šādā situācijā uzņēmuma autonomā rīcībā, kā to netieši nosaka arī šie noteikumi, nav konkurences ierobežojuma. Savukārt EKL 81. un 82. pants var tikt piemērots, ja tiek konstatēts, ka valsts tiesību aktos ir paredzēta konkurences iespēja, kas var tikt novērsta, ierobežota vai izkropļota ar uzņēmumu patstāvīgo rīcību.

Tādējādi attiecībā uz valsts tirgu, kuru raksturo ar likumu noteikta monopola pastāvēšana, Komisija var konstatēt EKL 81. panta pārkāpumu, ja attiecīgā dalībvalsts nav tiesību normās noteiktajā termiņā transponējusi direktīvu, ar kuru ir paredzēts izveidot tirgu, kurā darbotos konkurence, un ja valsts tiesisko regulējumu, pat ja formāli tas vēl bija spēkā, praksē vairs nevarēja uzskatīt, ka ar to attiecīgajiem uzņēmumiem tiek noteikta pret konkurenci vērsta rīcība vai arī ka ar to ir noteikts tiesiskais ietvars, kas pats par sevi izslēdz jebkādu attiecīgo uzņēmumu konkurējošu rīcību.

Valsts iestādēm bija pienākums, sākot no direktīvas, kuras mērķis bija radīt gāzes tirgu, kurā darbotos konkurence, transponēšanas termiņa beigām, nepiemērot jebkuru ar to pretrunā esošu tiesību normu. Tās tostarp nebija tiesīgas piemērot šādas tiesību normas uzņēmuma, kas vēlējās ienākt valsts tirgū, konkurentiem. Savienības tiesību pārākums paredz, ka jebkura valsts tiesību norma, kas ir pretrunā ar Kopienu tiesību normu, nav jāpiemēro neatkarīgi no tā, vai tā ir tikusi pieņemta pirms vai pēc šīs Kopienu tiesību normas. Turklāt pie tādām organizācijām, attiecībā pret kurām var atsaukties uz direktīvas noteikumiem, kuriem var būt tieša iedarbība, pieder organizācija, kurai neatkarīgi no tās juridiskās formas ar publiskās iestādes aktu ir uzdots – minētajai iestādei īstenojot kontroli – sniegt pakalpojumus sabiedrības interesēs un kurai šajā ziņā ir plašākas pilnvaras salīdzinājumā ar tiesību normām, kas ir piemērojamas attiecībās starp privātpersonām.

(sal. ar 312.–314., 317. un 323. punktu)