ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
22

Šajā sakarā jau sākotnēji būtiski uzsvērt, ka Regula Nr. 1408/71 nolūkā koordinēt dalībvalstu invaliditātes apdrošināšanas sistēmas paredz nodalījumu atkarībā no tā, vai darba ņēmējs ir bijis pakļauts tikai tādiem tiesību aktiem, saskaņā ar kuriem pabalsta apmērs nav atkarīgs no laika posmiem, par kuriem veiktas apdrošināšanas iemaksas (A tipa tiesību akti) — situācija, kas aprakstīta šīs regulas 37.–39. pantā, — vai arī darba ņēmējs ir bijis pakļauts vai nu tikai tādiem tiesību aktiem, saskaņā ar kuriem izmaksājamā pabalsta apmērs ir atkarīgs no iepriekš minētā laika posma ilguma (B tipa tiesību akti), vai arī viņš ir bijis pakļauts abu iepriekš minēto tipu tiesību aktiem, kā tas ir šīs regulas 40. pantā aprakstītajā gadījumā.
2

Šis lūgums tika izteikts saistībā ar tiesvedību, pirmkārt, starp Distillerie Smeets Hasselt NV, no vienas puses, un Belgische Staat (État belge) [Beļģijas valsts], De Vos, Bollen, Mathay & Co. BVBA, kas ir Transterminal Logistics NV likvidators, Van den Langenbergh un Firma De Vos NV, no otras puses, otrkārt, starp Belgische Staat un Bollen, Mathay & Co. BVBA, kas ir Transterminal Logistics NV likvidators, un, treškārt, starp De Vos un Belgische Staat par ievedmuitas nodokļu pēcmuitošanas piedziņu.
20

Šajā sakarā vispirms ir jāatgādina, ka it īpaši bankrota procedūras un citas līdzīgas procedūras ir izslēgtas no Briseles konvencijas piemērošanas jomas gan attiecīgo jautājumu specifiskuma dēļ, kas prasa īpašus noteikumus, gan būtisku atšķirību dēļ starp līgumslēdzēju valstu tiesību aktiem (šajā sakarā skat. 1979. gada 22. februāra spriedumu lietā 133/78 Gourdain, Recueil, 733. lpp., 3. punkts, un Ženāra [Jenard] ziņojumu attiecībā uz Briseles konvenciju (OV 1979, C 59, 1. lpp.)).
5

Konvencijas par rūpnieciskā īpašuma aizsardzību, kas ir noslēgta 1883. gada 20. martā Parīzē, pēdējo reizi pārskatīta Stokholmā un grozīta (Apvienoto Nāciju Organizācijas līgumu krājums [Recueil des traités des Nations unies], 828. sējums, Nr. 11851, 305. lpp.; turpmāk tekstā — “Parīzes konvencija”), 1., 6., 6.ter, 6.sexies un 7. pantā noteikts: “1. pants [..] 2) Rūpnieciskā īpašuma aizsardzības objekti ir patenti, lietderīgie modeļi, dizainparaugi, preču zīmes, pakalpojumu zīmes, komercnosaukumi, izcelsmes norādes vai izcelsmes vietu apliecinājumi un negodīgas konkurences ierobežošana. [..] 6. pants 1) Preču zīmju pieteikšanas un reģistrācijas nosacījumi katrā Savienības, [ko veido valstis, attiecībā uz kurām piemēro Parīzes konvenciju], dalībvalstī tiek noteikti tās nacionālajā likumdošanā. [..] 6.ter pants a) Savienības dalībvalstis vienojas noraidīt vai atzīt par spēkā neesošu reģistrāciju un ar atbilstošiem pasākumiem aizliegt bez kompetentu institūciju atļaujas lietot kā preču zīmes vai kā preču zīmju elementus Savienības dalībvalstu ģerboņus, karogus un citus valsts simbolus, to pieņemtās oficiālās kontroles un garantijas zīmes, tai skaitā raudzes zīmes, kā arī jebkuru to atdarinājumu no heraldikas viedokļa. b) Iepriekšminētā a) apakšpunkta noteikumi tāpat piemērojami attiecībā uz starptautisko starpvaldību organizāciju, kuru locekles ir viena vai vairākas Savienības dalībvalstis, ģerboņiem, karogiem un citiem simboliem, saīsinātiem un pilniem nosaukumiem, izņemot tos ģerboņus, karogus un citus simbolus, saīsinātos un pilnos nosaukumus, kas jau ir spēkā esošo to aizsardzības nodrošināšanai paredzēto starptautisko vienošanos priekšmets. c) Nevienai no Savienības dalībvalstīm nav jāpiemēro iepriekšminētā b) apakšpunkta noteikumi, kaitējot tiesību īpašniekiem, kas tās labticīgi ieguvuši pirms šīs Konvencijas stāšanās spēkā attiecīgajā valstī. Savienības dalībvalstīm nav jāpiemēro minētie noteikumi, ja a) apakšpunktā minētā lietošana vai reģistrācija sabiedrībā neradīs iespaidu, ka pastāv sakarība starp attiecīgo organizāciju un ģerboņiem, karogiem, simboliem, saīsinātiem un pilniem nosaukumiem, vai ja šāda lietošana vai reģistrācija acīm redzami nav vērsta uz to, lai maldinātu sabiedrību par sakarības pastāvēšanu starp lietotāju un attiecīgo organizāciju. [..] a) Šo noteikumu piemērošanai Savienības dalībvalstis vienojas ar Starptautiskā biroja starpniecību savstarpēji paziņot valsts simbolu, oficiālo kontroles un garantijas zīmju, tai skaitā raudžu (provju) zīmju, sarakstu, kurām pilnībā vai zināmās robežās tās vēlas vai nākotnē, iespējams, vēlēsies noteikt aizsardzību pēc šī panta, kā arī darīt zināmas visas turpmākās izmaiņas šajā sarakstā. Sarakstus, kas tādā veidā paziņoti, katra Savienības dalībvalsts laikus dara pieejamus sabiedrībai. Tomēr attiecībā uz valsts karogiem šāds paziņojums nav obligāts. [..] [..] 6.sexies pants Savienības dalībvalstis apņemas aizsargāt pakalpojumu zīmes. No tām netiek prasīts paredzēt šādu zīmju reģistrāciju. 7. pants To preču raksturs, uz kurām preču zīmi paredzēts lietot, nekādā gadījumā nevar būt par šķērsli zīmes reģistrācijai.”
47

T-Mobile, KPN un Vodafone norāda, ka neviens no EKL 81. panta vai Tiesas judikatūras izrietošs apstāklis nedod pamatu apstiprināt secinājumu, ka cēloņsakarības prezumpcija būtu minētā EKL 81. panta 1. punktā paredzētā saskaņoto darbību jēdziena sastāvdaļa. Tādējādi tās uzskata, ka atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai, tā kā Kopienu tiesiskā regulējuma šajā jautājumā nav, katras dalībvalsts iekšējā tiesību sistēmā ir jānosaka kompetentās tiesas un tiesvedības procesuālie noteikumi, kam jānodrošina to tiesību aizsardzība, kuras lietas dalībniekiem piešķir Kopienu tiesības; tomēr, no vienas puses, šie noteikumi nedrīkst būt mazāk labvēlīgi par tiem, kas attiecas uz līdzīgām ar valsts tiesībām pamatotām prasībām (līdzvērtības princips), un, no otras puses, tie nedrīkst padarīt praktiski neiespējamu vai pārmērīgi grūtu to tiesību īstenošanu, kas izriet no Kopienu tiesību sistēmas (efektivitātes princips).
33

No iesniedzējtiesas lēmuma izriet, ka šie produkti ir ražoti no sidra, pievienojot tam destilētu spirtu, ūdeni, cukuru sīrupa formā, dažādas aromātvielas un krāsvielas, kā arī Pina Colada un Whiskey Cream — krējuma bāzi. Gala produktiem spirta tilpumkoncentrācija sasniedz 14,5%, no kuriem 2,5% veido raudzēts sidra spirts, bet 12% pievienots destilēts spirts.
10

Pamatlēmuma 27. panta 3. punktā ir noteikts, ka “šā panta 2. punktu nepiemēro šādos gadījumos: a) ja persona, kurai ir bijusi iespēja atstāt tās dalībvalsts teritoriju, kurai tā nodota, nav to izdarījusi 45 dienu laikā no tās galīgās atbrīvošanas, vai ir atgriezusies tās teritorijā pēc tās atstāšanas; b) nodarījums nav sodāms ar brīvības atņemšanas sodu vai piespiedu līdzekli; c) kriminālprocess neļauj piemērot pasākumus, kas ierobežotu personas brīvību; d) ja personu var pakļaut sodam vai pasākumam, kas nav saistīts ar brīvības atņemšanu, ieskaitot naudassodu, vai kādu pasākumu, kas to aizstāj, pat ja tas varētu ierobežot personas brīvību; e) ja persona piekritusi, ka to nodod, attiecīgos gadījumos vienlaikus atteikdamās no specialitātes principa saskaņā ar 13. pantu; f) ja persona pēc tās nodošanas ir noteikti atteikusies no tiesībām piemērot specialitātes principu attiecībā uz noteiktiem nodarījumiem pirms tās nodošanas. [..] g) ja izpildes tiesu iestāde, kas nodevusi personu, dod savu piekrišanu saskaņā ar 4. punktu”.
4

Regulas Nr. 1383/2003 preambulas trešais, piektais, devītais un desmitais apsvērums ir šādi: “(3) Gadījumos, kad viltotas preces, pirātpreces un vispār visas preces, kas pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības, ir cēlušās vai tiek ievestas no trešām valstīm, to ievešana Kopienas muitas teritorijā [..] ir aizliedzama un ir jāizstrādā kārtība, kas ļautu muitas iestādēm pēc iespējas efektīvāk piemērot šo aizliegumu. [..] (5) Muitas iestāžu darbība ietver, laika posmā, kas ir nepieciešams, lai noteiktu, vai aizdomās turamās preces tiešām ir viltotas preces, pirātpreces vai preces, kas pārkāpj atsevišķas intelektuālā īpašuma tiesības, šādu preču laišanas brīvā apgrozībā, izvešanas un atpakaļizvešanas atlikšanu vai [..] šādu preču aizturēšanu. [..] (9) Lai muitas iestādes un tiesību subjekti varētu vieglāk piemērot šo regulu, izstrādā elastīgu kārtību, pēc kuras preces, kas pārkāpj atsevišķas intelektuālā īpašuma tiesības, drīkst iznīcināt, iepriekš neuzsākot procedūras, lai noteiktu, vai saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības. (10) Ir nepieciešams noteikt pasākumus, ko piemēro viltotām precēm, pirātprecēm vai precēm, kas kopumā pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības. Tādiem pasākumiem vajadzētu ne tikai neļaut šādu preču tirgotājiem gūt labumu no šāda darījuma un viņus sodīt, bet arī efektīvi atturēt no līdzīgiem darījumiem nākotnē.”
15

Pamatlēmuma 31. pantā ar nosaukumu “Attiecības ar citiem juridiskajiem aktiem” ir noteikts: “1. Neietekmējot to piemērošanu attiecībās starp dalībvalstīm un trešajām valstīm, šis pamatlēmums no 2004. gada 1. janvāra aizstāj attiecīgās normas šādās konvencijās, ko attiecībā uz izdošanu piemēro attiecībās starp dalībvalstīm: a) 1957. gada 13. decembra Eiropas Konvencija par izdošanu, tās 1975. gada 15. oktobra papildu protokols, tās 1978. gada 17. marta otrais papildu protokols un 1977. gada 27. janvāra Eiropas konvencija par terorisma apkarošanu, ciktāl tā attiecas uz izdošanu; b) 1989. gada 26. maija Nolīgums starp 12 Eiropas Kopienu dalībvalstīm par izdošanas pieprasījumu nodošanas metožu vienkāršošanu un modernizāciju; c) 1995. gada [..] Konvencija […]; d) 1996. gada [..] Konvencija […]; e) III sadaļas 4. nodaļa 1990. gada 19. jūnija Šengenas līguma (1985. gada 14. jūnijs) īstenošanas Konvencijā par kontroles pakāpenisku atcelšanu pie kopīgajām robežām. 2. Dalībvalstis var turpināt piemērot divpusējus vai daudzpusējus nolīgumus vai režīmus, kas ir spēkā šī pamatlēmuma pieņemšanas brīdī, ciktāl šādi nolīgumi vai režīmi ļauj padziļināt vai paplašināt šī pamatlēmuma mērķus un palīdz vienkāršot vai vēl vairāk atvieglot procedūras to personu nodošanai, par kurām ir izsniegts Eiropas apcietināšanas orderis. Dalībvalstis var noslēgt divpusējus vai daudzpusējus nolīgumus vai režīmus pēc tam, kad šis pamatlēmums ir stājies spēkā, ciktāl šādi nolīgumi vai režīmi ļauj paplašināt vai padziļināt šī pamatlēmuma noteikumus par tādu personu nodošanu, uz kurām attiecas Eiropas apcietināšanas orderis, konkrēti, nosakot īsākus termiņus par 17. pantā paredzētajiem, paplašinot 2. panta 2. punktā paredzēto nodarījumu sarakstu, paredzot citus ierobežojumus atteikuma iemesliem, kas minēti 3. un 4. pantā, vai samazinot robežas, kas paredzētas 2. panta 1. vai 2. punktā. Nolīgumi un režīmi, kas minēti punkta otrajā daļā, nekādā gadījumā nevar ietekmēt attiecības ar dalībvalstīm, kas nav to puses. Trīs mēnešu laikā no šī pamatlēmuma stāšanās spēkā dalībvalstis paziņo Padomei un Komisijai par tiem pastāvošiem nolīgumiem un režīmiem, kas minēti pirmajā daļā, kurus tās vēlas turpināt piemērot. Dalībvalstis paziņo Padomei un Komisijai arī par ikvienu jaunu nolēmumu vai režīmu, kā minēts punkta otrajā daļā, trīs mēnešu laikā pēc to parakstīšanas. 3. Ja konvencijas vai nolīgumus, kas minēti 1. punktā, piemēro tādām dalībvalstu teritorijām vai tādām teritorijām, par kuru ārlietām dalībvalstis ir atbildīgas, kurām šo pamatlēmumu nepiemēro, šie tiesību akti turpina regulēt attiecības starp šīm teritorijām un citām dalībvalstīm.”
Eiropas Savienības pilsoņa bērni, kas ir apmetušies dalībvalstī, kamēr viens no viņu vecākiem šajā dalībvalstī izmanto uzturēšanās tiesības kā migrējošs darba ņēmējs, ir tiesīgi tur uzturēties, lai apgūtu vispārējās izglītības programmas saskaņā ar Regulas Nr. 1612/68 par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Kopienā 12. pantu. Tam, ka attiecīgo bērnu vecāki pa to laiku ir šķīrušies, kā arī tam, ka tikai viens no vecākiem ir Savienības pilsonis un ka minētais viens no vecākiem vairs nav migrējošs darba ņēmējs uzņemošajā dalībvalstī, šajā sakarā nav nozīmes.

(sal. ar 29. punktu)
Direktīvas 2004/18 par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts [publiskā iepirkuma] līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, noteikumi un it īpaši tās 1. panta 2. punkta a) apakšpunkts un 8. punkta pirmā un otrā daļa, kuros ir norāde uz jēdzienu “komersants”, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem ir atļauts pakalpojumu publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā piedalīties tādiem subjektiem, kuru galvenais mērķis nav peļņas gūšana, kuriem nav uzņēmuma organizatoriskās struktūras un kuri nenodrošina regulāru darbību tirgū, kā universitātes un pētniecības institūti, kā arī grupas, ko veido universitātes un valsts pārvaldes iestādes.

Pretendēt vai izvirzīt savu kandidatūru var ikviena persona vai subjekts, kurš, ņemot vērā paziņojumā par paredzamo publisko iepirkumu norādītos nosacījumus, uzskata sevi par piemērotu, lai nodrošinātu šī iepirkuma izpildi tieši vai ar apakšuzņēmuma starpniecību, neatkarīgi no tā privāto tiesību vai publisko tiesību subjekta statusa, kā arī neatkarīgi no tā, vai tā darbība tirgū ir sistemātiska vai tikai gadījuma rakstura un vai tas saņem vai nesaņem subsīdijas no valsts līdzekļiem.

Turklāt, pirmkārt, vienlīdzīgas attieksmes princips netiek pārkāpts tikai tādēļ, ka līgumslēdzējas iestādes pieļauj, ka publiskā iepirkuma līguma piešķiršanas procedūrā piedalās subjekti, kuri saņem subsīdijas, kas tiem ļauj piedāvāt ievērojami lētāku piedāvājumu nekā konkurējošiem pretendentiem, kuri nesaņem subsīdijas. Otrkārt, ja Kopienu likumdevējam būtu bijis nodoms noteikt līgumslēdzējām iestādēm pienākumu izslēgt šādus pretendentus, tas to būtu skaidri noteicis.

(sal. ar 40., 42. un 45. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Reģionālo piestāšanas nodokli, kurš attiecas uz transporta līdzekļu īpašniekiem, kas ierodas reģiona teritorijā, nevis pārvadājumu uzņēmumiem, kas savu darbību veic šajā reģionā, pat tad, ja šis nodoklis uz pārvadājuma pakalpojumiem neattiecas, nevar uzskatīt par tādu, kuram vispār nav nekādas saistības ar pakalpojumu sniegšanas brīvību. Lai gan EKL 50. panta trešajā daļā ir minēta tikai aktīvā pakalpojumu sniegšana, kuras ietvaros pakalpojumu sniedzējs pārvietojas pie saņēmēja, tā ietver arī pakalpojumu saņēmēju, tostarp tūristu, brīvību doties uz citu dalībvalsti, kurā atrodas pakalpojumu sniedzējs, lai tur saņemtu šos pakalpojumus. Tā kā personas, kuras nodrošina transporta līdzekli, kā arī personas, kuras šo līdzekli izmanto, saņem attiecīgā reģiona teritorijā vairākus pakalpojumus, piemēram, lidlauku un ostu sniegtos pakalpojumus, tad to piestāšana ir nepieciešams nosacījums, lai saņemtu minētos pakalpojumus, un reģionālajam piestāšanas nodoklim ir noteikta saikne ar šo pakalpojumu sniegšanu.

EKL 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu reģionālās iestādes nodokļu tiesību normu, kurā ir paredzēts maksāt reģionālu nodokli par privātai personu pārvadāšanai paredzēto gaisa kuģu, kā arī izpriecu kuģu piestāšanu tūrisma nolūkos, kurš piemērojams tikai fiziskajām un juridiskajām personām, kuru nodokļu rezidence ir ārpus reģiona teritorijas, līdz ar to šī nodokļu tiesību akta piemērošanas rezultātā visiem nodokļu maksātājiem, kuru nodokļu rezidence ir ārpus reģiona teritorijas un kuri ir reģistrēti citās dalībvalstīs, attiecīgie pakalpojumi ir dārgāki nekā pakalpojumi, kurus sniedz šajā teritorijā reģistrētiem īpašniekiem.

Ir skaidrs, ka tiešo nodokļu jomā rezidentu un nerezidentu situācijas konkrētajā dalībvalstī parasti nav salīdzināmas, jo tām ir objektīvas atšķirības gan no ienākumu avota viedokļa, gan no personīgās nodokļu maksātspējas viedokļa vai arī ņemot vērā personīgo un ģimenes stāvokli. Tomēr, lai salīdzinātu nodokļu maksātāju situācijas, ir jāņem vērā attiecīgā nodokļa specifiskās īpašības. Līdz ar to atšķirīga attieksme pret rezidentiem un nerezidentiem ir ar EKL 49. pantu aizliegts brīvas aprites ierobežojums, ja saistībā ar attiecīgā nodokļa uzlikšanu nav nekādu objektīvu situācijas atšķirību, kas šajā sakarā varētu pamatot atšķirīgu attieksmi pret dažādām nodokļu maksātāju kategorijām.

Šāds ierobežojums nevar tikt pamatots ar apsvērumiem, kas saistīti ar vides aizsardzību, ja reģionālā nodokļa piemērošana ir balstīta uz tādu nošķiršanu starp personām, kam nav nekādas saistības ar šo vides mērķi. Šāds ierobežojums nevar tikt pamatots arī ar attiecīgā reģiona nodokļu sistēmas saskaņotības apsvērumiem, jo rezidentu neaplikšana ar reģionālo piestāšanas nodokli tātad nevar tikt uzskatīta par citu nodokļu, ar kuriem tiek aplikti rezidenti, kompensāciju, tādējādi šim nodoklim nav tāds pats mērķis kā nodokļiem, kurus maksā nodokļu maksātāji, kuri ir minētā reģiona rezidenti.

(sal. ar 31., 34., 35., 45., 48.–50. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Sestās direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, 19. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, kad būvniecības uzņēmums pārdod par saviem līdzekļiem uzceltu nekustamo īpašumu, tas nav kvalificējams par “gadījuma rakstura nekustamo īpašumu darījumu” šīs normas izpratnē tāpēc, ka šī darbība ir tiešs, pastāvīgs un nepieciešams turpinājums ar nodokli apliekamai darbībai. Šajos apstākļos nav konkrēti jāizskata, kādā apmērā šī pārdošana, ja to aplūko atsevišķi, nozīmē, ka tiek izmantotas preces un pakalpojumi, par kuriem jāmaksā pievienotās vērtības nodoklis.

Nodokļu neitralitātes princips neaizliedz, ka būvniecības uzņēmums, kurš maksā pievienotās vērtības nodokli par būvniecības pakalpojumiem, kurus tas veic par saviem līdzekļiem (piegāde savām vajadzībām), nevar pilnībā atskaitīt pievienotās vērtības nodokli saistībā ar vispārējām izmaksām, sniedzot šo pakalpojumu, ja no šādi pārdotām ēkām izrietošais apgrozījums ir atbrīvots no pievienotās vērtības nodokļa.

Ja šis nodokļu neitralitātes princips ir veids, kādā Kopienu likumdevējs ir pārnesis vienlīdzīgas attieksmes principu uz pievienotās vērtības nodokļa jomu, tomēr, lai gan šim pēdējam principam salīdzinājumā ar citiem Kopienu tiesību vispārējiem principiem ir konstitucionāls statuss, nodokļu neitralitātes princips ir jāattīsta likumdošanas veidā, kas nav izdarāms citādi, kā tikai pieņemot atvasinātu Kopienu tiesību aktu. Līdz ar to par nodokļu neitralitātes principu pieņemt tādus precizējumus tiesību aktā, kuri izriet no Sestās direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, 19. panta 1. punkta un 28. panta 3. punkta b) apakšpunkta, kā arī šīs direktīvas F pielikuma 16. punkta vienlaicīgas piemērošanas, atbilstoši kurai nodokļu maksātājs, kurš vienlaikus veic ar nodokli apliekamus un no nodokļa atbrīvotus nekustamā īpašuma pārdošanas darījumus, nevar pilnībā atskaitīt vispārējiem izdevumiem piemērojamo pievienotās vērtības nodokli.

Turklāt nevar lietderīgi atsaukties uz nodokļu neitralitātes principu, lai iebilstu pret valsts tiesību aktos transponētajiem Sestās direktīvas noteikumiem, jo ar apstrīdētajiem noteikumiem, ar kuriem tiek transponēta Sestā direktīva, likumdevējs, atbilstoši ņemot vērā vienlīdzīgas attieksmes principu, ir vēlējies tādus būvniecības uzņēmumus, kuri savas būvniecības uzņēmējdarbības ietvaros veic no nodokļa atbrīvotu nekustamā īpašuma pārdošanu, nostādīt tādā pašā situācijā kā nekustamā īpašuma tirgotājus, kuri tādēļ, ka šī pēdējā darbība ir atbrīvota no nodokļa, nevar atskaitīt pievienotās vērtības nodokli, kurš ir jāmaksā par tiem pieejamiem trešo personu sniegtajiem būvniecības pakalpojumiem, un tas tiek veikts, lai novērstu konkurences traucējumus iekšējā tirgū.

(sal. ar 41.–43., 46. un 47. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Direktīvas 76/207 par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba, profesionālās izglītības un izaugsmes iespējām un darba apstākļiem, kas ir grozīta ar Direktīvu 2002/73, 2. pants, skatīts kopā ar šīs Direktīvas 76/207 3. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurš īpaši attiecas uz Direktīvas 92/85 par pasākumu ieviešanu, lai veicinātu drošības un veselības aizsardzības darbā uzlabošanu strādājošām grūtniecēm, sievietēm, kas strādā pēcdzemdību periodā, vai strādājošām sievietēm, kas baro bērnu ar krūti, 10. pantā paredzēto aizsardzību viņu atlaišanas no darba gadījumā, saskaņā ar kuru strādājošai grūtniecei, kas atlaista no darba grūtniecības laikā, ir atņemtas tiesības celt zaudējumu atlīdzības prasību, lai gan šāda iespēja pastāv visiem pārējiem darbiniekiem, kas atlaisti no darba, jo šāds tiesību aizsardzības līdzekļu ierobežojums ir mazāk labvēlīga attieksme pret sievieti saistībā ar grūtniecību. Tas īpaši attiecas uz gadījumu, kad vienīgajai prasībai, kas pieejama šo darbinieču atlaišanas no darba gadījumā, paredzētie procesuālie noteikumi neatbilst tiesību, kuras attiecīgajai personai piešķirtas Kopienu tiesībās, efektīvas aizsardzības tiesā principam, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

(sal. ar 76. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Direktīvas 2003/30 par biodegvielas un citu atjaunojamo veidu degvielas izmantošanas veicināšanu transportā 3. pants ir interpretējams tādējādi, ka tas pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurš no nodokļu atbrīvojuma režīma, kas tajā paredzēts attiecībā uz biodegvielu, izslēdz tādu produktu, ko veido augu eļļas, fosilās dīzeļdegvielas un speciālu piemaisījumu maisījums.

Pirmkārt, no šīs direktīvas preambulas 19. apsvēruma izriet, ka, kaut arī nodokļu atbrīvojuma režīms ir viens no līdzekļiem, kas ir dalībvalstu rīcībā, lai sasniegtu minētajā direktīvā paredzētos mērķus, var paredzēt arī citus līdzekļus, piemēram, finansiālu atbalstu pārstrādes rūpniecībai vai minimālās biodegvielas procentuālās daļas noteikšanu naftas uzņēmumiem.

Otrkārt, no Direktīvas 2003/30 3. panta 4. punkta izriet, ka dalībvalstīm ir arī plaša rīcības brīvība attiecībā uz produktiem, kuru patēriņu tās vēlas veicināt, lai sasniegtu tajā paredzētos mērķus, jo minētās valstis var izvēlēties prioritāri veicināt atsevišķu veidu biodegvielas izmantošanu, ņemot vērā to vispārējos klimatiskos apstākļus un ekoloģisko situāciju, to rentabilitāti, kā arī konkurētspēju un piegādes drošību.

(sal. ar 36., 37. un 41. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Pirmās direktīvas 89/104, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 8. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka preču zīmes īpašnieks var izmantot šīs preču zīmes piešķirtās tiesības pret licenciātu, kurš pārkāpj licences līguma noteikumu, ar kuru preču zīmes prestiža dēļ ir aizliegta preču pārdošana nocenotu preču tirgotājiem, tiktāl, ciktāl ir noskaidrots, ka attiecīgās lietas apstākļu dēļ šis pārkāpums apdraud prestiža šarmu un tēlu, kas minētajām precēm piešķir greznības iespaidu.

Prestiža preču kvalitāte izriet ne vien no to materiālajām īpašībām, bet arī no to prestiža šarma un tēla, kas tām piešķir greznības iespaidu.

Tā kā prestiža preces ir augstvērtīgi izstrādājumi, to radītais greznības iespaids ir būtisks elements, lai patērētāji tās varētu atšķirt no citām līdzīgām precēm.

Tādējādi minētā greznības iespaida apdraudējums var apdraudēt pašu šo preču kvalitāti.

Tas, vai, ņemot vērā valsts tiesas izskatāmās lietas apstākļus, noteikuma, ar kuru ir aizliegta prestiža preču pārdošana nocenotu preču tirgotājiem, pārkāpums no licenciāta puses apdraud minēto preču greznības iespaidu, ietekmējot to kvalitāti, ir jāpārbauda valsts tiesai.

Šajā sakarā vērā it īpaši ir jāņem, pirmkārt, ar preču zīmi apzīmējamo prestiža preču daba, licenciāta veiktās šo preču pārdošanas nocenotu preču tirgotājiem, kuri nav selektīvās izplatīšanas tīkla dalībnieki, apjoms un sistemātiskais vai arī gadījuma raksturs un, otrkārt, šo nocenotu preču tirgotāju parasti tirgojamo preču raksturs, kā arī to darbības jomā parasti izmantojamā tirdzniecības kārtība.

(sal. ar 24.–26., 31., 32. un 37. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)