ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
109

Šāds tiesiskais regulējums, neesot nekādiem precīziem datiem par konkursa procedūru, ar kurām tiek izbeigta aizstāšana, organizēšanu un pabeigšanu, un attiecīgi faktiski neierobežojot aizstāšanas uz gadu skaitu, ko var veikt viens un tas pats darbinieks, lai aizpildītu vienu un to pašu vakanto amata vietu, pārkāpjot pamatnolīguma 5. klauzulas 1. punkta a) apakšpunktu, ļauj atjaunot uz noteiktu laiku noslēgtus darba līgumus, lai segtu vajadzības, kurām faktiski ir nevis pagaidu, bet tieši pretēji – pastāvīgs un ilgstošs raksturs, tā dēļ, ka attiecīgajā dalībvalstī ir strukturāls štata darbinieku amata vietu trūkums. Šķiet, ka šādu konstatējumu apstiprina ne tikai prasītāju pamatlietā situācija, kas aprakstīta šī sprieduma 23. un 37. punktā, bet arī vispārīgāk Tiesai iesniegtie dati šajās lietās. Tādējādi šķiet, ka atkarībā no gadiem un datu avotiem aptuveni 30 % vai pat, kā uzskata Tribunale di Napoli, 61 % no valsts skolu administratīvā, tehniskā un atbalsta personāla ir nodarbināti, izmantojot uz noteiktu laiku slēgtus darba līgumus, un ka laikā no 2006. gada līdz 2011. gadam šajās skolās nodarbinātais mācību personāls, kas tika nodarbināts, izmantojot šādus līgumus, pārstāvēja no 13 % līdz 18 % no visa minētajās skolās nodarbinātā mācību personāla.
7

Regulas Nr. 1083/2006 108. panta ar nosaukumu “Stāšanās spēkā” pirmajā un otrajā daļā ir paredzēts: “Šī regula stājas spēkā nākamajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Šīs regulas 1. līdz 16., 25. līdz 28., 32. līdz 40., 47. līdz 49., 52. līdz 54., 56., 58. līdz 62., 69. līdz 74., 103. līdz 105. un 108. pantu piemēro no šīs regulas spēkā stāšanās dienas vienīgi attiecībā uz programmām laikposmam no 2007. gada līdz 2013. gadam. Pārējos noteikumus piemēro no 2007. gada 1. janvāra.”
8

Turklāt saskaņā ar Republikas prezidenta 1972. gada 26. oktobra Dekrēta Nr. 640 par nodokli par iestudējumiem (decreto del Presidente della Republica n. 640 – imposta sugli spettacoli) (1972. gada 11. novembraGURI Nr. 292 parastais pielikums) 3. pantu, ko groza ar 1999. gada 26. februāra Leģislatīvo dekrētu Nr. 60, azartspēļu organizēšanas uzņēmumi, kas maksā izklaides nodokli, ir atbrīvoti no pienākuma iekasēt nodokli no skatītājiem, dalībniekiem un derību dalībniekiem. Šī nodokļa bāzi veido ienākumi no sabiedrībai pārdotajām ieejas biļetēm, kā arī no dienas pozitīvā atlikuma, ko aprēķina, no dalībai azartspēlēs iekasētajām summām atņemot spēlētājiem laimestos izmaksātās summas, un jebkuriem citiem ar azartspēlēm saistītajiem ieņēmumiem.
14

Ministru kabineta 2006. gada 3. janvāra noteikumu Nr. 20 “Kārtība, kādā nosakāma maksa par aeronavigācijas un valsts akciju sabiedrības “Starptautiskā lidosta “Rīga”” pakalpojumiem, un tās sadales kārtība” (Latvijas Vēstnesis, 2006, Nr. 10) 3.5. punktā ir noteikts, ka jebkurš pārvadātājs, lidojot uz lidostu “Rīga” un no tās, saņem atlaides [no lidostu maksājumiem] atkarībā no gada laikā pārvadāto pasažieru skaita virzienā no Rīgas.
38

Šādā kontekstā ir jāuzsver, ka Direktīvas 80/987 1. panta 2. punkts, ļaujot izņēmuma kārtā neattiecināt šīs direktīvas piemērošanas jomu uz dažu kategoriju darbiniekiem, pamatojoties uz pastāvošām cita veida garantijām, neatbrīvo dalībvalstis no visiem pienākumiem piešķirt šiem darbiniekiem aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā, bet prasa, lai attiecīgajiem darbiniekiem būtu no šīs direktīvas izrietošajai aizsardzībai ekvivalenta aizsardzība.
74

S. Mukarubega uzklausīšana notika 2013. gada 4. martā no plkst. 15.30 līdz 16.20. No šīs uzklausīšanas protokola izriet, ka viņa it īpaši tika uzklausīta par viņas tiesībām uzturēties Francijā. S. Mukarubega tika izjautāta par to, vai viņa piekristu atgriezties savā izcelsmes valstī vai arī vēlētos palikt Francijā.
7

Direktīvas 91/414 9. pantā ir noteikts: “1. Persona (vai kāds cits, kas rīkojas šīs personas vārdā), kas ir atbildīga par augu aizsardzības līdzekļa pirmo laišanu dalībvalsts tirgū, iesniedz augu aizsardzības līdzekļa atļaujas pieteikumu visu to dalībvalstu kompetentajām iestādēm, kurās ir paredzēts laist tirgū šo augu aizsardzības līdzekli. [..] 5. Dalībvalstis nodrošina to, ka par katru pieteikumu tiek izveidota lieta. Katrā lietā ir jābūt vismaz pieteikuma kopijai, ierakstam par dalībvalsts pieņemtajiem administratīvajiem lēmumiem attiecībā uz pieteikumu un 13. panta 1. punktā noteiktajai informācijai un dokumentācijai, kā arī šīs informācijas un dokumentācijas kopsavilkumam. Dalībvalstis pēc pieprasījuma dara pieejamas šajā daļā paredzētās lietas pārējām dalībvalstīm un Komisijai. Pēc pieprasījuma tās nodrošina tām visu to informāciju, kas nepieciešama, lai pilnībā saprastu pieteikumus, un vajadzības gadījumā nodrošina to, lai pieteikuma iesniedzēji iesniedz 13. panta 1. punkta a) apakšpunktā noteiktās tehniskās dokumentācijas kopiju.”
21

Šādos apstākļos Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai saskaņā ar [Regulas Nr. 2252/2004] pielikumu mašīnlasāmas personas datu lapas dalībvalstu izdotajās pasēs izdošanas veidam ir jāatbilst visām obligātajām [ICAO dokumenta 9303 1. daļā] paredzētajām specifikācijām? 2) Ja saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktiem par personvārdiem kādas personas vārds ietver vārdu un uzvārdu, vai šī dalībvalsts saskaņā ar Regulas Nr. 2252/2004 pielikumu, skatot to kopā ar [ICAO dokumenta 9303 1. daļas] IV nodaļas 8.6. punkta noteikumiem, ir tiesīga pases mašīnlasāmās personas datu lapas 6. informācijas laukā kā primāro identifikācijas pazīmi ierakstīt arī dzimto uzvārdu? 3) Ja saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktiem par personvārdiem kāds personas vārds ietver vārdus un uzvārdu, vai dalībvalsts saskaņā ar Regulas Nr. 2252/2004 pielikumu, skatot to kopā ar [ICAO dokumenta 9303 1. daļas] IV nodaļas 8.6. punkta noteikumiem, ir tiesīga pases mašīnlasāmās personas datu lapas 7. informācijas laukā kā primāro identifikācijas pazīmi ierakstīt arī dzimto uzvārdu? 4) Ja atbilde uz otro vai trešo jautājumu ir apstiprinoša, vai dalībvalstij, saskaņā ar kuras tiesību aktiem par personvārdiem kādas personas vārds ietver vārdus un uzvārdu, pamatojoties uz personvārda aizsardzību saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk teksta – “Harta”) 7. pantu un Romā 1950. gada 4. novembrī parakstītās Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 8. pantu, ir pienākums pases mašīnlasāmās personas datu lapas informācijas laukā, kurā tiek ierakstīts dzimtais uzvārds, aprakstā norādīt, ka šajā informācijas laukā tiek ierakstīts arī dzimtais uzvārds? 5) Ja atbilde uz ceturto jautājumu ir noliedzoša, vai dalībvalstij, saskaņā ar kuras tiesību aktiem par personvārdiem kādas personas vārds ietver vārdus un uzvārdu un saskaņā ar kuras tiesību aktiem par pasēm informācijas lauku virsraksti pases mašīnlasāmajā personas datu lapā ir norādīti arī [angļu un franču valodā] un pases mašīnlasāmās personas datu lapas 6. informācijas laukā atsevišķā ailē ir norādāms dzimtais uzvārds un pirms šī dzimtā uzvārda – saīsinājums “geb.”, kas nozīmē “geboren” [dzimis], pamatojoties uz personvārda aizsardzību saskaņā ar Hartas 7. pantu un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 8. pantu, ir pienākums minēto saīsinājumu norādīt arī [angļu un franču valodā]? 6) Ja saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktiem par personvārdiem kādas personas vārds ietver tās vārdus un uzvārdu, vai dalībvalsts saskaņā ar Regulas Nr. 2252/2004 pielikumu, skatot to kopā ar [ICAO dokumenta 9303 1. daļas] IV nodaļas [..] 8.6. punkta noteikumiem, ir tiesīga pases mašīnlasāmās personas datu lapas 13. informācijas laukā kā papildu personas informāciju ierakstīt arī dzimto uzvārdu?”
6

Direktīvas 2008/7 5. pantā “Darījumi, kam neuzliek netiešos nodokļus” ir paredzēts: “1. Dalībvalstis neuzliek kapitālsabiedrībām nekāda veida netiešos nodokļus attiecībā uz šādiem darījumiem: a) kapitāla iemaksas; b) aizņēmumi vai pakalpojumu sniegšana, kas veido daļu no kapitāla iemaksām; c) reģistrācija vai citas formalitātes, kas jānokārto pirms uzņēmējdarbības uzsākšanas un kas kapitālsabiedrībai var būt obligātas tās juridiskā statusa dēļ; d) pārmaiņas kapitālsabiedrības dibināšanas dokumentā vai nolikumā, un jo īpaši šādas darbības: i) kapitālsabiedrības pārveidošana par cita veida kapitālsabiedrību; ii) kapitālsabiedrības faktiskā vadības centra vai juridiskās adreses pārcelšana no vienas dalībvalsts uz citu; iii) kapitālsabiedrības mērķu maiņa; iv) kapitālsabiedrības pastāvēšanas termiņa pagarinājums; e) šīs direktīvas 4. pantā minētās pārstrukturēšanas darbības. 2. Dalībvalstis neuzliek netiešos nodokļus šādiem darījumiem: a) akciju vai citu šāda veida kapitāla vērtspapīru vai to sertifikātu radīšana, emisija, kotēšanas uzsākšana biržā, laišana tirgū vai darījumi ar tiem, neatkarīgi no to emitenta; b) aizņēmumi, tostarp valsts obligācijas, kas ir radušies, emitējot obligācijas vai citus tirgojamus vērtspapīrus, neatkarīgi no to emitenta vai visām ar tiem saistītām formalitātēm vai šādu obligāciju vai citu tirgojamu vērtspapīru radīšana, emisija, kotēšanas sākšana biržā, laišana tirgū vai darījumi ar tiem.”
27

Šajā ziņā no Tiesas judikatūras izriet, ka, tā kā PVN direktīvā nav konkrētu noteikumu par to, kādi pierādījumi nodokļu maksātājiem ir jāiesniedz, lai tie varētu izmantot atbrīvojumu no PVN, atbilstoši šīs direktīvas 131. pantam dalībvalstīm ir jāparedz nosacījumi, ar kādiem piegādes Kopienas iekšienē ir atbrīvotas no nodokļa, lai nodrošinātu minēto atbrīvojumu pareizu un godīgu piemērošanu, kā arī novērstu jebkādu krāpšanu, izvairīšanos [no nodokļu maksāšanas] un iespējamu ļaunprātīgu izmantošanu. Tomēr dalībvalstīm, īstenojot savas pilnvaras, ir jāievēro vispārējie tiesību principi, kas ir daļa no Savienības tiesību sistēmas, tostarp tiesiskās drošības un samērīguma principi (spriedums Mecsek-Gabona, EU:C:2012:547, 36. punkts un tajā minētā judikatūra).
8

Skaidrojošās piezīmes attiecībā uz HS pozīciju 3822 ir formulētas šādi: “Pie šīs pozīcijas ir pieskaitāmi diagnostikas vai laboratorijas reaģenti uz pamatnes, kas nav minēti pozīcijā 3002, diagnostikas reaģenti, ko pielieto pacientiem, un pozīcijas 3006 reaģenti asinsgrupas noteikšanai. Šeit ir pieskaitāmi arī sertificēti references materiāli. Diagnostikas reaģenti tiek izmantoti fizikālu, biofizikālu vai bioķīmisku procesu izvērtēšanā un cilvēku un dzīvnieku veselības stāvokļa noteikšanā. To funkcija izpaužas kā izmērāmas vai novērojamas izmaiņas bioloģiskās vai ķīmiskās vielās, no kurām sastāv reaģents. Šajā pozīcijā minēto sagatavoto diagnostikas reaģentu pamatā var būt tāds pats reakcijas princips kā tas, kas noteikts lietošanā pacientiem (apakšpozīcija 3006 30), izņemot gadījumus, kad tiek pielietoti in vitro, nevis in vivo. Pie sagatavotajiem laboratorijas reaģentiem nepieder vien diagnostikas reaģenti, bet arī citi analītiski reaģenti, ko izmanto citiem mērķiem, nevis pierādīšanai vai diagnostikai. Sagatavotos diagnostikas vai laboratorijas reaģentus var izmantot medicīnā, veterinārajā medicīnā, zinātniskās vai rūpnieciskās laboratorijās, slimnīcās, rūpniecībā, augsnē vai dažos gadījumos – privātajā sfērā. Reaģenti, kas minēti šajā pozīcijā, ir vai nu uznesti uz pamatnes, vai arī tie ir preparāta formā un šādā gadījumā sastāv no vairāk nekā vienas sastāvdaļas. Tie var, piemēram, sastāvēt no divu vai vairāku reaģentu maisījuma, vai arī no viena reaģenta, kurš izšķīdināts šķīdinātājā, kas nav ūdens. Tie var būt arī papīra, plastmasas vai citu materiālu (ko izmanto par substrātu vai nesēju) veidā, kuri piesūcināti vai pārklāti ar vienu vai vairākiem diagnostikas vai laboratorijas reaģentiem, piemēram, lakmusa, pH indikatoru papīri, polu noteikšanas papīri vai iepriekš pārklātas plates imunoloģiskiem testiem. Reaģentus šajā pozīcijā var arī fasēt kā komplektus, kuros ir vairākas sastāvdaļas, pat ja viena vai vairākas sastāvdaļas ir 28. nodaļā vai 29. nodaļā atsevišķi definēti ķīmiski savienojumi, sintētiskas krāsvielas pozīcijā 3204 vai jebkura cita viela, ko atsevišķi varētu klasificēt citā pozīcijā. Kā komplektu piemērus var minēt komplektus glikozes noteikšanai asinīs, ketonu noteikšanai urīnā, kā arī komplektus uz fermentu bāzes. Katrā ziņā ir izslēgti diagnostikas komplekti ar pozīcijas 3002 un 3006 produktu būtiskajām īpašībām (piemēram, komplekti uz monoklonālu vai poliklonālu antivielu bāzes). Reaktīviem šajā pozīcijā ir jābūt skaidri atpazīstamiem kā reaģentiem, kas paredzēti izmantošanai tikai diagnostikā vai laboratorijā. Šai izmantošanai jābūt skaidri saprotamai pēc to sastāva, pēc instrukcijām uz etiķetes attiecībā uz izmantošanu in vitro vai laboratorijā, pēc norādes uz specifisku diagnostikas testu vai pēc to fizikālām īpašībām (piemēram, uz substrāta vai nesēja). Izņemot 28. un 29. nodaļā iekļautos produktus, sertificēto standarta materiālu klasifikācijā pozīcijai 3822 ir priekšroka attiecībā pret visām citām šīs nomenklatūras pozīcijām. [..]”
30

Ceturtkārt, Parlaments apgalvo, ka Komisija, apstrīdētā lēmuma 7. panta 2. un 3. punktā ieviesdama jēdzienu “papildu pakalpojumi”, esot piesavinājusies Savienības likumdevēja lomu. No vienas puses, no apstrīdētā lēmuma 7. panta 3. punkta pirmajā teikumā rodamās “vispārējā pakalpojuma” definīcijas a contrario izrietot, ka papildu pakalpojumi Regulā Nr. 492/2011 nav paredzēti. No otras puses, gadījumā, ja šie pēdējie minētie pakalpojumi būtu paredzēti šajā regulā, būtu jākonstatē, ka tajā dažādie pakalpojumi netiek nošķirti atkarībā no tā, vai tie ir obligāti vai nē. Parlaments vērš uzmanību arī uz to, ka papildu pakalpojumi, lai arī nebūdami obligāti, nav bez tiesiskām sekām. Šajā ziņā tas atsaucas uz apstrīdētā lēmuma 6. panta 5. punktu.
21

Atbildētāja pamatlietā apgalvo, ka AMC ir no ražošanas atdalīts maksājums. Tādējādi, pretēji tam, ko apgalvo prasītāji pamatlietā, AMC nedrīkstot aprēķināt, ņemot vērā pašreizējo cukurbiešu ražošanas apjomu, un piešķirt to tikai tiem lauksaimniekiem, kuri joprojām ražo cukurbietes. Šī atšķirība starp neatdalīto un atdalīto maksājumu esot skaidri parādīta Regulā Nr. 73/2009. 2006. gadā uzsākto cukura tirgus reformu mērķis esot bijis saglabāt pašreizējo cukurbiešu ražošanas apjomu un neveicināt tā palielināšanos. Līdz ar to pašreizējo ražošanas datu izmantošana neesot nepieciešama. Turklāt ar Regulas Nr. 73/2009 126. pantu esot paredzēts ieviest no ražošanas atdalītu maksājumu. Tādējādi, ņemot vērā ne vien šīs normas noteikumus, bet arī tās mērķi, jēdziens “kritēriji, ko attiecīgās dalībvalstis pieņēma 2006. un 2007. gadā” ietverot visas AMC sadales un piešķiršanas metodes, kas paredzētas Regulas Nr. 1782/2003 143.ba panta 1. punktā, proti, gan jēdzienu “atsauces laikposms”, gan arī “objektīvu un nediskriminējošu kritēriju” jēdzienu.
9

OUG Nr. 9/2013 12. panta 1. un 2. punktā ir paredzēts: “(1) Gadījumā, kad samaksātais īpašais nodoklis, kas attiecas uz vieglajām automašīnām un mehāniskajiem transportlīdzekļiem, [piesārņojuma nodoklis] vai arī nodoklis par transportlīdzekļu piesārņojošo vielu emisiju ir lielāks nekā zīmognodeva, kas izriet no šo tiesību normu par vides zīmognodevu piemērošanas, ko aprēķina [RON (Rumānijas lejās)] saskaņā ar lietota transportlīdzekļa reģistrācijas vai īpašumtiesību uz to pārreģistrācijas brīdī spēkā esošo likmi, starpību veidojošo summu var atlīdzināt tikai tai personai, kurai ir šī nodokļa samaksas pienākums, atbilstoši šā steidzamības kārtā pieņemtā rīkojuma īstenošanas metodoloģiskajā kārtībā paredzētajai procedūrai. Atmaksājamo starpību aprēķina pēc formulas, kas ir paredzēta šajā steidzamības kārtā pieņemtajā rīkojumā, izmantojot informāciju, kas tikusi ņemta vērā šī lietotā transportlīdzekļa reģistrācijas vai īpašumtiesību uz to pārreģistrācijas brīdī. (2) Summu, kas ir starpība starp nodokļu maksātāja samaksāto īpašo nodokli, kas attiecas uz vieglajām automašīnām un mehāniskajiem transportlīdzekļiem, [piesārņojuma nodokli] vai nodokli par transportlīdzekļu piesārņojošo vielu emisiju, no vienas puses, un summu, kas ir aprēķināta kā [vides zīmognodeva], no otras puses, atlīdzina [2003. gada 24. decembra steidzamības kārtā pieņemtajā] valdības rīkojumā [Nr. 92 par nodokļu uzlikšanas procedūras kodeksu (Ordonanţa Guvernului nr. 92 privind Codul de procedură fiscală; 2003. gada 29. decembraMonitorul Oficial al României, I sadaļa, Nr. 941)], kas ir ticis publicēts atkārtoti un vēlāk ticis grozīts un papildināts, paredzētajā noilguma termiņā atbilstoši šī steidzamības kārtā pieņemtā rīkojuma īstenošanas metodoloģiskajā kārtībā paredzētajai procedūrai.”
5

Minētās direktīvas 4. pantā ir paredzēts: “1. “Nodokļa maksātājs” nozīmē visas personas, kas patstāvīgi jebkurā vietā veic jebkuru 2. punktā norādītu saimniecisku darbību neatkarīgi no šīs darbības mērķa un rezultāta. 2. Šā panta 1. punktā minētā saimnieciskā darbība aptver visas ražotāju, tirgotāju un pakalpojumu sniedzēju darbības [..]. Ilglaicīga materiāla vai nemateriāla īpašuma izmantošana nolūkā gūt no tā ienākumus arī uzskatāma par saimniecisku darbību. 3. Dalībvalstis var par nodokļa maksātāju uzskatīt arī jebkuru, kas reizumis veic kādu darījumu, kas pieskaitāms 2. punktā minētajām darbībām, it īpaši kādu no šiem darījumiem: a) ēku vai ēku daļu un zem tām esošās zemes pārdošanu (izīrēšanu, iznomāšanu) [piegādi] pirms šo ēku pirmreizējas izmantošanas; dalībvalstis var pieņemt nosacījumus, kā šo kritēriju piemērot ēku pārbūvei un zemei zem tām. Dalībvalstis pirmreizējas izmantošanas vietā var piemērot citus kritērijus [..]. Vārds “ēka” nozīmē jebkuru celtni, kas nostiprināta uz zemes vai zemē; b) apbūves gabala pārdošanu (izīrēšanu, iznomāšanu)[piegādi]; “Apbūves gabals” nozīmē visus neuzlabotus vai uzlabotus zemes gabalus, ko dalībvalstis šādi definējušas. [..] 5. [..] vietējās pārvaldes iestādes [pašvaldības] [..] neuzskata par nodokļa maksātājiem attiecībā uz darbībām vai darījumiem, kuros tās iesaistās kā valsts iestādes, pat ja tās šo darbību vai darījumu sakarā ievāc nodokļus, iemaksas, ziedojumus vai maksājumus. Tomēr, iesaistoties šādās darbībās vai darījumos, tās uzskata par nodokļa maksātājiem attiecībā uz minētajām darbībām vai darījumiem, kuru sakarā to uzskaitīšana par personām, kas nav nodokļa maksātājas, radītu nozīmīgus konkurences izkropļojumus. [..] Dalībvalstis var uzskatīt [pašvaldību] darbības, kuras atbrīvotas no nodokļiem saskaņā ar 13. vai 28. pantu, par darbībām, kurās tās iesaistās kā valsts iestādes.”
54

Attiecībā uz jautājumu par to, vai ar šiem pantiem ir piešķirtas subjektīvās tiesības, uz kurām kā aizstāvības pamatiem var atsaukties pakalpojumu sniedzējs saistībā ar civilprasību par goda un cieņas aizskārumu, ir jāatgādina, ka attiecībā uz strīdiem starp privātpersonām – kā pamatlietā – Tiesa pastāvīgi ir lēmusi, ka ar direktīvu pašu par sevi nevar tikt radīti pienākumi attiecībā uz privātpersonām un līdz ar to uz to nevar atsaukties prasībā pret privātpersonām (skat. it īpaši spriedumus Marshall, 152/84, EU:C:1986:84, 48. punkts, un Faccini Dori, C‑91/92, EU:C:1994:292, 20. punkts); tas tomēr neietekmē iespējamu prasību par atbildības konstatēšanu, kas tiktu celta pret valsti saistībā ar zaudējumiem, kas nodarīti ar Savienības tiesību pārkāpumu, kurā tā ir vainojama (šajā ziņā skat. it īpaši spriedumu Francovich u.c., C‑6/90 un C‑9/90, EU:C:1991:428, 35. punkts).
46

It īpaši, kaut arī Komisijai atbilstoši minētajai lomai ir novērtējuma brīvība ekonomikas nozarē, tostarp saistībā ar sarežģītiem ekonomiskiem vērtējumiem, tas, kā izriet no šī sprieduma iepriekšējā punkta, nenozīmē, ka Vispārējai tiesai būtu jāatturas pārbaudīt Komisijas sniegto ekonomikas datu juridisko kvalifikāciju. Kaut arī šai tiesai Komisijas vērtējums, kuras institucionālajā kompetencē tas ietilpst, nav jāaizstāj ar savu vērtējumu (skat. šai ziņā it īpaši spriedumus Bertelsmann un Sony Corporation of America/Impala, C‑413/06 P, EU:C:2008:392, 145. punkts, kā arī Frucona Košice/Komisija, C‑73/11 P, EU:C:2013:32, 89. punkts un tajā minētā judikatūrā), no pastāvīgās judikatūras izriet, ka Savienības tiesai ir jāpārbauda ne vien iesniegto pierādījumu materiālā precizitāte, to uzticamība un saskanīgums, bet arī jāpārbauda, vai šie pierādījumi veido informācijas kopumu, kas jāņem vērā, izvērtējot sarežģītu situāciju, un vai tie pamato no tā izdarītos secinājumus (skat. šai ziņā spriedumus Chalkor/Komisija, EU:C:2011:815, 54. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī Otis u.c., EU:C:2012:684, 59. punkts).
49

Pieņemot Regulu Nr. 2988/9, it īpaši tās 3. panta 1. punkta pirmo daļu, Savienības likumdevējs tomēr ir paredzējis ieviest vispārēju noilguma normu, kura ir piemērojama šajā jomā un ar kuru tas ir paredzējis, no vienas puses, noteikt minimālu visās dalībvalstīs piemērotu termiņu un, no otras puses, liegt iespēju piedzīt nepamatoti saņemtus Savienības budžeta maksājumus, ja ir pagājis četru gadu termiņš pēc to pārkāpumu izdarīšanas, kas ir saistīti ar strīdīgo maksājumu (spriedums Josef Vosding Schlacht‑, Kühl‑ und Zerlegebetrieb u.c., EU:C:2009:38, 27. punkts).
19

2010. gada 17. decembrī māte iesniedza prasības pieteikumu saskaņā ar 1989. gada likuma par bērnu tiesību aizsardzību Principal Registry of the High Court of Justice (England and Wales), Family Division (Apvienotā Karaliste) 8. punktu. Viņa lūdza pieņemt nolēmumu par dzīvesvietu (“residence order”), grozīt noteikumus, kas ietverti 2010. gada 21. jūlija vienošanās dokumentā saistībā ar saskarsmes tiesībām un 2010. gada 20. oktobra lēmumā (“contact order”), kā arī pieņemt nolēmumu par īpašu jautājumu (“specific issue order”). It īpaši māte lūdza samazināt saskarsmes tiesības, kas tēvam piešķirtas ar šo vienošanos.
3

Atbilstošā tiesvedības priekšvēsture, kas attiecas uz šo apelācijas sūdzību, pārsūdzētā sprieduma 1., 3., 5. un 7.–10. punktā ir izklāstīta šādi: “1 Pēc sūdzības, kas iesniegta 2010. gada 4. janvārī, Eiropas Komisija 2010. gada 17. februārī publicēja Paziņojumu par antidempinga procedūras sākšanu attiecībā uz Bosnijas un Hercegovinas izcelsmes ceolīta A pulvera importu (OV C 40, 5. lpp.). [..] 3 Saskaņā ar Komisijas 2010. gada 15. novembra Regulu (ES) Nr. 1036/2010, ar ko nosaka antidempinga pagaidu maksājumu Bosnijas un Hercegovinas izcelsmes ceolīta A pulvera importam (OV L 298, 27. lpp.; turpmāk tekstā – “pagaidu regula”), Komisija noteica antidempinga maksājumu 28,1 % apmērā no Bosnijas un Hercegovinas izcelsmes ceolīta A pulvera, kas tiek saukts arī par ceolīta NaA vai ceolīta 4A pulveri, importa. Saskaņā ar pagaidu regulas 11. apsvērumu izmeklēšanas laikposms ir no 2009. gada 1. janvāra līdz 31. decembrim. [..] 5 Aprēķinot normālo vērtību, Komisija izmantoja metodoloģiju, kas aprakstīta [pamatregulas] 2. panta 3. punktā, jo [Alumina] veiktās pārdošanas vietējā tirgū nav reprezentatīvas minētās regulas 2. panta 2. punkta nozīmē. Nosakot normālo vērtību, Komisija izmantoja vidējo svērto peļņu, kas gūta no tā, ka grupa, kurā ietilpst [Alumina], pārdeva līdzīgu preci vietējā tirgū (pagaidu regulas 21.–26. apsvērums). [..] 7 Ar 2010. gada 1. decembra vēstuli [Alumina] iesniedza savus apsvērumus, apgalvojot, ka ir pārkāpts pamatregulas 2. panta 3. un 6. punkts, jo, lai noteikto normālo vērtību, ir izmantota peļņas marža, kas gūta, veicot pārdošanas vienīgajam pašmāju klientam, ar kuru ir saistīts paaugstināts nesamaksāšanas vai samaksāšanas ar kavēšanos risks, un līdz ar to tā nav parasta tirdzniecības aprite [operācija]. 8 Ar 2011. gada 16. marta vēstuli Komisija saskaņā ar pamatregulas 20. pantu nosūtīja [Alumina] galīgo informatīvo dokumentu, kā arī atbildi, ar kuru tika noraidīti apgalvojumi par iepriekšējā punktā minēto pārdošanu iekšējā tirgū. Ar 2011. gada 18. marta vēstuli [Alumina] tostarp atkārtoja savu nostāju, kas izklāstīta iepriekšējā punktā. 9 Galīgais antidempinga maksājums 28,1 % apmērā, kas piemērojams preču brīvas robežpiegādes neto cenai pirms atmuitošanas, saskaņā ar [strīdīgo regulu] tika piemērots iepriekš 3. punktā minētajām precēm. 10 Saistībā ar normālās vērtības noteikšanu [..] Padome [strīdīgās] regulas 19. un 20. apsvērumā ir norādījusi, ka vērā ņemtās pārdošanas iekšējā tirgū ir notikušas parastas tirdzniecības gaitā un ka iestādes varēja pamatoties uz no tām izrietošajiem datiem neatkarīgi no tā, ka tās nav reprezentatīvas pamatregulas 2. panta 2. punkta nozīmē. Tā kā attiecīgā pārdošana bija rentabla, saliktā normālā vērtība būtu bijusi identiska tai, kas būtu izrietējusi no pamatregulas 2. panta 1. punkta pirmās daļas piemērošanas.”