ĢENERĀLADVOKĀTA PEDRO KRUSA VILJALONA [PEDRO CRUZ VILLALÓN]

SECINĀJUMI,

sniegti 2014. gada 27. februārī ( 1 )

Lieta C‑374/12

“Valimar” OOD

pret

Nachalnik na Mitnitsa Varna

(Varhoven administrativen sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Kopējā tirdzniecības politika — Dempings — Regula (EK) Nr. 384/96 — Krievijas izcelsmes dzelzs un tērauda troses un tauvas — Regula (EK) Nr. 1601/2001 — Cenu saistības — Starpposma pārskatīšana — Termiņa beigu pārskatīšana — Regula (EK) Nr. 1279/2007 — Eksporta cenas noteikšana — Cenu ticamība eksportam uz Eiropas Kopienu — Cenu saistību ņemšana vērā — Apstākļu maiņa — Citas metodes izmantošana nekā sākotnējā izmeklēšanā — Spēkā esamības novērtējums”

1. Šajā lietā Tiesā ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, galvenokārt novērtējot, vai ir spēkā Padomes 2007. gada 30. oktobra Regula (EK) Nr. 1279/2007, ar ko uzliek galīgo antidempinga maksājumu dažu Krievijas Federācijas izcelsmes dzelzs un tērauda trošu un tauvu importam un atceļ antidempinga pasākumus attiecībā uz dažu Taizemes un Turcijas izcelsmes dzelzs un tērauda trošu un tauvu importu ( 2 ).

2. Šis jautājums par spēkā esamību galvenokārt ir atkarīgs no tā, kā tiek interpretēts Padomes 1995. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis ( 3 ), 11. panta 9. punkts, kas ir noteikums, kuru Tiesai ir bijusi iespēja interpretēt un piemērot tikai retu reizi ( 4 ), atšķirībā no Vispārējās tiesas ( 5 ).

3. Precīzāk, Tiesai ir jāatbild uz jautājumu, kādā mērā Eiropas Savienības iestādes, pārskatot eksporta uzņēmumam piemērotos antidempinga pasākumus, var izmantot citu eksporta cenu noteikšanas “metodi” nekā tā, kas izmantota regulā, ar kuru nosaka sākotnējo pasākumu, un tātad jānosaka, kas jāsaprot ar “izmaiņām apstākļos” [apstākļu maiņu], kas minēta[s] pamatregulas 11. panta 9. punktā.

I – Atbilstošās tiesību normas

A – Starptautiskās tiesības

4. Līgums par 1994. gada Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību VI panta īstenošanu ( 6 ) ir ietverts 1.A pielikumā Līgumam par Pasaules Tirdzniecības organizācijas izveidošanu (“PTO”), kas parakstīts Marakešā 1994. gada 15. aprīlī, un ir apstiprināts ar Padomes 1994. gada 22. decembra Lēmumu 94/800/EK par daudzpusējo sarunu Urugvajas kārtā (no 1986. gada līdz 1994. gadam) panākto nolīgumu slēgšanu Eiropas Kopienas vārdā jautājumos, kas ir tās kompetencē ( 7 ).

5. Tā kā pamatregulas mērķis – kā izriet no tās preambulas 5. apsvēruma – ir pēc iespējas ieviest Savienības tiesībās 1994. gada antidempinga kodeksā ietvertos jaunos un sīkākos noteikumus ( 8 ), tad šī kodeksa noteikumi, kuri būs atbilstoši pamatlietas atrisināšanai, pēc vajadzības tiks citēti iztirzājuma gaitā.

B – Savienības tiesības

1) Pamatregula

6. Pamatlietas faktu rašanās laikā bija piemērojama pamatregula ( 9 ), un galvenie atbilstošie noteikumi ir tās 2. panta 8. un 9. punkts un 11. panta 3. un 9. punkts.

7. Pamatregulas 2. panta 8. un 9. punktā bija noteikts: “8. Eksporta cena ir tā cena, kas ir faktiski samaksāta vai maksājama par preci, ko eksportētājvalsts eksportē uz Kopienu pārdošanai. 9. Gadījumos, kad eksporta cenas nav vai izrādās, ka tā nav ticama, jo eksportētājs un importētājs vai trešā persona ir savstarpēji saistīti vai ir vienojušies par kompensāciju mehānismu, eksporta cenu var noteikt, pamatojoties uz cenu, par kādu importētās preces pirmo reizi pārdod tālāk neatkarīgam pircējam, vai arī izmanto kādu citu pieņemamu pamatu, ja preces netiek pārdotas tālāk neatkarīgam pircējam vai tās tiek tālāk pārdotas tādā stāvoklī, kādā tika importētas. [..]”

8. Pamatregulas 11. panta 9. punktā bija noteikts: “Visos pārskatos un izmeklēšanās par atmaksāšanu, kuras, ievērojot šo pantu, veic Komisija ar noteikumu, ka apstākļi nav mainījušies, izmanto tās pašas metodes, kas tika izmantotas izmeklēšanā, kuras rezultātā tika ieviests maksājums, attiecīgi ņemot vērā 2. pantu un jo īpaši tā 11. un 12. punktu, kā arī 17. pantu.”

9. Citi atbilstošie pamatregulas noteikumi vajadzības gadījumā tiks citēti iztirzājuma gaitā.

2) Sākotnējā antidempinga regula un lēmums par cenu saistību pieņemšanu

10. 2001. gada 2. augustā Eiropas Savienības Padome pieņēma Regulu (EK) Nr. 1601/2001, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē antidempinga pagaidu maksājumu attiecībā uz dažu veidu dzelzs vai tērauda trošu un tauvu importu, kuru izcelsme ir Čehijas Republikā, Krievijā, Taizemē un Turcijā ( 10 ). Atbilstoši tās 1. panta 2. punktam Krievijas izcelsmes dzelzs un tērauda trošu un tauvu importam tika piemērota antidempinga maksājuma likme 50,7 % apmērā.

11. Regulas Nr. 1601/2001 preambulas 87. apsvērumā ir norādīts, ka, tā kā nav nekādas jaunas informācijas par eksporta cenu, tiek apstiprināti pagaidu regulas ( 11 ) preambulas 107. apsvērumā ietvertie pagaidu secinājumi. Šajā pēdējā minētajā apsvērumā ir precizēts, ka ražotājam eksportētājam, kurš ir sadarbojies, eksporta cena tiek noteikta, pamatojoties uz cenām, kas ir faktiski samaksātas vai ir maksājamas.

12. 2001. gada 26. jūlijā Komisija pieņēma Lēmumu 2001/602/EK par saistību pieņemšanu, ko piedāvā sakarā ar antidempinga procedūru attiecībā uz Čehijas Republikas, Korejas Republikas, Malaizijas, Krievijas, Taizemes un Turcijas izcelsmes dažu veidu dzelzs vai tērauda trošu un kabeļu importu, un procedūras pārtraukšanu saistībā ar Korejas Republikas un Malaizijas izcelsmes importu ( 12 ). Šī lēmuma 1. pantā ir paredzēts, ka tiek pieņemtas cenu saistības, ko piedāvā, konkrēti, Cherepovetsky Staleprokatny Zavod OAO, sabiedrība ar ierobežotu atbildību ( 13 ).

3) Regula par sākotnējo antidempinga maksājumu pārskatīšanu un lēmums, ar ko atceļ lēmumu par cenu saistību pieņemšanu

13. 2004. gadā ChSPZ saskaņā ar pamatregulas 11. panta 3. punktu lūdza daļēju starpposma pārskatīšanu ( 14 ).

14. 2004. gada 10. augustā Komisija sāka prasīto pārskatīšanas procedūru ( 15 ).

15. 2006. gada 1. janvārīChSPZ kļuva par Closed Joint Stock Company Severstal-Metiz ( 16 ) ar juridisko adresi Čerepovecā (Krievija) – pēc apvienošanās ar Open Joint Stock Company Orlovsky Staleprokatny Zavod un SSM ( 17 ).

16. Komisija 2006. gada 3. augustā sāka arī ar Regulu (EK) Nr. 1601/2001 ieviesto antidempinga pasākumu termiņa beigu pārskatīšanu ( 18 ).

17. 2007. gada 30. oktobrī Padome pieņēma Regulu Nr. 1279/2007, paredzot izbeigt gan termiņa beigu pārskatīšanu, gan SSM prasīto daļējo starpposma pārskatīšanu. Saskaņā ar šīs regulas 1. panta 2. punktu dažu SSM ražoto dzelzs un tērauda trošu un tauvu importam Eiropas Savienībā tika piemērots galīgais antidempinga maksājums 9,7 % apmērā. Minētajā regulā ir arī precizēts, ka cenu saistības, ko SSM piedāvāja pēc galīgās paziņošanas, nav pieņemamas pamatregulas 8. panta 2. punkta izpratnē ( 19 ).

18. Galvenie Regulas Nr. 1279/2007. apsvērumi, kuri ir atbilstoši, lai rastu risinājumu pamatlietā attiecībā uz SSM eksporta cenu noteikšanu, pēc vajadzības tiks minēti iztirzājuma gaitā.

19. Ar tās pašas dienas lēmumu Komisija atcēla Lēmumu 2001/602 par SSM cenu saistību pieņemšanu ( 20 ).

C – Bulgārijas tiesības

20. Muitas likuma (Zakon na Mitnitsite, turpmāk tekstā – “ZM”) 214. pantā, kurā reglamentēta muitas nodokļu atgūšana, ir paredzēts: “1) Muitas nodokļu atmaksa ir pilnīga vai daļēja samaksāto ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļu atlīdzināšana. 2) Atmaksa tiek veikta, ja tiek konstatēts, ka muitas nodokļi to maksāšanas brīdī nav bijuši jāmaksā vai to maksāšanas pamats vairs nepastāv.”

II – Pamatlietas rašanās fakti

21. “Valimar”OOD ( 21 ) ir Bulgārijas sabiedrība, kura galvenokārt nodarbojas ar dažādu valstu izcelsmes stiepļu, trošu, tauvu un tamlīdzīgu tērauda preču, tostarp SSM ražoto, importu un tirdzniecību.

22. Sakarā ar to, ka Bulgārijā laišanai brīvā apgrozībā (nezināmā datumā) tika ievestas īpašiem nolūkiem paredzētas nerūsējošā tērauda troses un tauvas, ko no Krievijas eksportēja SSM, [sabiedrībai] Valimar, piemērojot Regulu Nr. 1279/2007, bija jāsamaksā galīgais antidempinga maksājums 9,7 % apmērā par kopējo summu 2117,01 Bulgārijas levu (BGN).

23. 2011. gada 25. janvārīValimar iesniedza Teritorialno Mitnichesko upravlenie Varna (Varnas Muitas teritoriālā direkcija) pieprasījumu atzīt, ka iepriekš minētie antidempinga maksājumi ir bijuši nepamatoti samaksāti saskaņā ar ZM 214. pantu un Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi ( 22 ) 236. pantu. Tā apgalvoja, ka Regula Nr. 1279/2007 neesot spēkā un ka samaksātie antidempinga maksājumi ir tai jāatmaksā.

24. Ar 2011. gada 24. februāra lēmumu Nachalnik na Mitnitsa Varna (Varnas Muitas pārvaldes direktors) pieprasījumu noraidīja, jo tas esot nepamatots un bez priekšmeta, un šis lēmums tika apstiprināts ar Muitas aģentūras direktora 2011. gada 12. aprīļa lēmumu.

25. Valimar par 2011. gada 24. februāra lēmumu iesniedza prasību Administrativen sad Varna (Varnas Administratīvā tiesa), kura to noraidīja ar 2011. gada 8. novembra spriedumu.

26. Valimar pēc tam iesniedza kasācijas sūdzību Varhoven administrativen sad (Augstākā administratīvā tiesa), it īpaši norādot, ka Regula Nr. 1279/2007 ir spēkā neesoša tiktāl, ciktāl tā tikusi pieņemta, pārkāpjot pamatregulas 11. panta 9. punktu, to lasot kopsakarā ar tās 2. panta 8. punktu. Lai noteiktu SSM eksporta cenas, Padome esot izmantojusi citu metodi nekā tā, kas izmantota Regulā Nr. 1601/2001, ar ko nosaka sākotnējo antidempinga maksājumu, un šī atšķirība neesot pamatota ar to, ka būtu mainījušies apstākļi pamatregulas 11. panta 9. punkta izpratnē.

III – Prejudiciālie jautājumi un tiesvedība Tiesā

27. Šajos apstākļos Varhoven administrativen sad nolēma apturēt tiesvedību lietā un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai [pamatregulas] 11. panta 9. punkts un 10. punkta pirmais teikums, lasot tos kopā ar šīs regulas 2. panta 8. un 9. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja netiek pierādīta apstākļu maiņa [minētā] 11. panta 9. punkta izpratnē, tad šie noteikumi, nosakot eksporta cenu, ir pārāki par jebkurām no pamatregulas 11. panta 3. punkta izrietošām netieši noteiktām iestāžu tiesībām, ieskaitot – kā tas ir [..] Regulas [..] Nr. 1279/2007 gadījumā – iestāžu netieši noteiktās tiesības veikt turpmāko [SSM] eksporta cenu ticamības novērtēšanu, šīs cenas salīdzinot ar minimālajām cenām atbilstoši cenu saistībām un ar pārdošanas cenām trešajās valstīs? Vai atbildi uz šo jautājumu ietekmē fakts, ka iestādes – kā tas ir [SSM] un [..] Regulas [..] Nr. 1279/2007 gadījumā –, īstenojot savas pilnvaras, novērtējot ilgtermiņa apstākļu maiņu attiecībā uz dempinga esamību saskaņā ar [minētā] 11. panta 3. punktu, nolemj grozīt antidempinga pasākumu (samazinot antidempinga maksājuma likmi)? 2) Vai no atbildes uz pirmo jautājumu izriet, ka – apstākļos, kuri ir aprakstīti [..] Regulas [..] Nr. 1279/2007 daļā, kura attiecas uz [SSM] eksporta cenu noteikšanu, un ņemot vērā, ka šajā regulā nav expressis verbis konstatēta [apstākļu] maiņa [pamatregulas] 11. panta 9. punkta izpratnē, kas attaisnotu jaunas metodes izmantošanu, – Komisijai eksporta cenu noteikšanā bija jāizmanto tā pati metode, kura tika izmantota sākotnējā izmeklēšanā, proti, pamatregulas 2. panta 8. punktā minētā metode? 3) Ievērojot atbildes uz pirmo un otro jautājumu: vai [..] Regula [..] Nr. 1279/2007 daļā, kura attiecas uz individuālo antidempinga pasākumu noteikšanu un piemērošanu [SSM] izgatavoto tērauda trošu un tauvu importam, ir pieņemta, pārkāpjot pamatregulas 11. panta 9. un 10. punktu, lasot tos kopsakarā ar šīs pašas regulas 2. panta 8. punktu, proti, balstoties uz spēkā neesošu juridisko pamatu, un tādējādi šī daļa tajā ir jāuzskata par spēkā neesošu?”

28. Atbildētāja pamatlietā, Bulgārijas valdība, kā arī Padome un Komisija iesniedza rakstveida apsvērumus. Valimar, atbildētāja pamatlietā, Bulgārijas valdība, kā arī Padome un Komisija sniedza arī mutvārdu apsvērumus atklātajā tiesas sēdē, kas notika 2013. gada 13. novembrī.

IV – Par lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību

29. Atbildētāja pamatlietā, kā arī Bulgārijas valdība apgalvo, ka, piemērojot judikatūru lietā TWD Textilwerke Deggendorf ( 23 ), lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir nepieņemams. Regula Nr. 1279/2007 [sabiedrību] Valimar – kā [sabiedrības] SSM ekskluzīvu importētāju – EKL 230. panta ceturtās daļas izpratnē skar tieši un individuāli, tāpēc tai esot bijis tieši jāapstrīd šī pēdējā minētā noteikuma spēkā esamība, iesniedzot prasību atcelt tiesību aktu, kā tas paredzēts šajā pēdējā minētajā noteikumā, termiņā, kas noteikts EKL 230. panta piektajā daļā. Savukārt iesniedzējtiesa ir pretējās domās un it īpaši uzsver, ka Valimar bijusi neatkarīga importētāja, nesaistīta ar SSM, un tā nav piedalījusies minētās regulas pieņemšanas procedūrā. Ne Padome, ne Komisija nav izvirzījušas iebildi par prasības nepieņemamību.

30. Tiesas sēdē Valimar, pirmkārt, norādīja, ka, lai gan tā importēja Bulgārijā SSM produktus, nevar tikt uzskatīts, ka tā būtu SSM tirdzniecības pārstāve vai ka tā būtu noslēgusi ekskluzīvās tirdzniecības līgumu ar SSM. Otrkārt, tā apgalvoja, ka dienā, kad tika sākta pārskatīšanas procedūra ( 24 ), Bulgārijas Republika vēl nebija Eiropas Savienības dalībvalsts ( 25 ) un tā neimportēja minētos produktus, tātad nevar tikt uzskatīts, ka Regulas Nr. 1279/2007 pieņemšanas laikā tā būtu bijusi tiesīga celt prasību pret šo regulu.

31. No iepriekš minētā sprieduma lietā TWD Textilwerke Deggendorf izriet, ka fiziska vai juridiska persona, kas valsts tiesā izvirza iebildi par Savienības tiesību akta prettiesiskumu, ir jāatzīst par savas tiesības zaudējušu, ja [šī persona] ir varējusi iesniegt par šo tiesību aktu tiešu prasību par tā atcelšanu, kā tas paredzēts LESD 263. pantā, un tā nav izmantojusi šo iespēju minētajā tiesību normā paredzētajā termiņā. Prejudiciāls jautājums par spēkā esamības izvērtējumu šādā kontekstā līdz ar to ir jāatzīst par nepieņemamu.

32. Tomēr no Tiesas judikatūras arī izriet, ka šī “iebilde par vienlaicīgu prasību” var attiekties uz fizisku vai juridisku personu ( 26 ) tikai ar nosacījumu, ka ir “acīmredzams” ( 27 ), ka tās tiešā prasība atcelt tiesību aktu būtu pieņemama vai tiktu atzīts, ka tā, “bez šaubām”, var celt šādu prasību atcelt tiesību aktu ( 28 ) vai arī ka tai neapšaubāmi vai nepārprotami ( 29 ) ir tiesības iesniegt šādu prasību atcelt tiesību aktu un tā ir informēta par to ( 30 ).

33. Tiesa šajā ziņā ir nospriedusi, ka ir jāuzskata, ka uzņēmumu importētāju, kas ir saistīts ar uzņēmumu, kuram piemēro antidempinga maksājumu un kura preču tālākpārdošanas cenas ir bijušas pamats, lai noteiktu eksporta cenas, kuras izmantotas regulā, ar kuru nosaka šo maksājumu, šīs normas ir skārušas tieši un individuāli un tas, “bez šaubām”, ir tiesīgs celt tiešu prasību Savienības tiesā ( 31 ).

34. Tomēr, kā izriet gan no mutvārdu apsvērumiem, gan no iesniedzējtiesas paskaidrojumiem, Valimar nav bijusi saistīta ar SSM un tās tālākpārdošanas cenas nav bijušas pamatā SSM eksporta cenu noteikšanai, tāpēc nevar tikt uzskatīts, ka tā būtu bijusi tādā pašā situācijā kā uzņēmums lietā, kurā tika pasludināts iepriekš minētais spriedums Nachi Europe.

35. Ciktāl nevar tikt uzskatīts, ka Valimar tiešā prasība par Regulas Nr. 1279/2007 atcelšanu neapšaubāmi tiktu atzīta par pieņemamu, tiktāl lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu nevar tikt atzīts par nepieņemamu. Šajā ziņā var arī piebilst, ka, tā kā Regulas Nr. 1279/2007 noteikumi ir skāruši Valimar ar valsts pasākumu tās īstenošanai starpniecību, Valimar nebūtu varējusi atsaukties uz LESD 263. panta ceturtās daļas noteikumiem – pieņemot, ka tie ir piemērojami –, saskaņā ar kuriem jebkura fiziska vai juridiska persona var celt prasību par reglamentējošu aktu, kas viņu skar tieši, bet nav saistīts ar īstenošanas pasākumiem ( 32 ).

V – Ievada apsvērumi par pamatlietas strīda priekšmetu un prejudiciālo jautājumu formulējumu

36. Ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniedzējtiesa uzdod Tiesai divus jautājumus, galvenokārt, par pamatregulas 11. panta 3. un 9. punkta interpretāciju un vienu jautājumu par Regulas Nr. 1279/2007 spēkā esamības novērtējumu, un tie ir cieši saistīti un samērā sarežģīti. Tā kā šī sarežģītība izriet no Regulas Nr. 1279/2007 duālā rakstura, man šķiet lietderīgi pirms jautājumu noskaidrošanas aplūkot to tiesiskā regulējuma kontekstu.

A – Galvenie pamatregulas noteikumi par antidempinga pasākumu pārskatīšanu

37. Pamatregulas 11. panta, kas veltīts antidempinga pasākumu termiņiem un pārskatiem, 1. punktā ir noteikts, ka antidempinga pasākums paliek spēkā tik ilgi un tādā apmērā, cik nepieciešams, lai neitralizētu dempingu, kas rada zaudējumus. Tā 2. punktā ir noteikts, ka antidempinga pasākuma termiņš principā beidzas piecus gadus pēc tā noteikšanas, precizējot, ka pēc termiņa beigām pasākums var tikt pārskatīts vai nu pēc Komisijas iniciatīvas, vai pēc Savienības ražotāju pieprasījuma vai viņu vārdā, un pārskatīšanas rezultātā antidempinga pasākumu var turpināt vai pārtraukt.

38. Pamatregulas 11. panta 3. punkta pirmajā daļā cita starpā noteikts, ka, ja tiek uzskatīts par lietderīgu, pēc Komisijas vai pēc dalībvalsts pieprasījuma vai pēc kāda eksportētāja vai importētāja pieprasījuma, vai pēc Savienības ražotāju pieprasījuma, ar noteikumu, ka šādā gadījumā pēc galīgā pasākuma ieviešanas ir pagājis vismaz viens gads un šajā pieprasījumā ir ietverti pietiekami pierādījumi, kas pamato nepieciešamību pēc šādas starpposma pārskatīšanas, antidempinga pasākumu var pārskatīt arī pirms tā termiņa beigām.

39. Saskaņā ar pamatregulas 11. panta 3. punkta otro daļu starpposma pārskatīšana var tikt uzsākta tikai tad, ja pieprasījumā ir sniegti pietiekami pierādījumi, ka “pasākuma turpmāka piemērošana, lai neitralizētu dempingu, ilgāk nav nepieciešama” un/vai “nav domājams, ka zaudējumi turpināsies vai atkārtosies, ja pasākumu atceltu vai mainītu”, vai ka “ar esošo pasākumu nepietiek vai vairs nepietiek, lai neitralizētu dempingu, kas rada zaudējumus”.

40. Pamatregulas 11. panta 3. punkta trešajā daļā ir precizēts, ka Komisija starpposma pārskatīšanas izmeklēšanā var arī pārbaudīt, “vai ar dempingu un zaudējumiem saistītie apstākļi ir ievērojami mainījušies” ( 33 ) un vai “esošie pasākumi nodrošina cerētos rezultātus un novērš zaudējumus”, ņemot vērā visus būtiskos pierādījumus ( 34 ).

41. Visbeidzot pamatregulas 11. panta 9. punktā ir paredzēts vispārīgs noteikums, saskaņā ar kuru Komisijai visos pārskatos un izmeklēšanās “ar noteikumu, ka apstākļi nav mainījušies”, ir jāpiemēro tās pašas metodes, kas tikušas izmantotas sākotnējā izmeklēšanā, attiecīgi ņemot vērā minētās regulas 2. pantu.

B – Regulas Nr. 1279/2007 sarežģītība

42. Kā izriet no iepriekš minētā atbilstošo tiesību normu izklāsta, Regula Nr. 1279/2007 vienlaikus ir gan antidempinga maksājuma, kas SSM noteikts ar Regulu Nr. 1601/2001, “regula par daļēju starpposma pārskatīšanu”, kuru pieprasīja arī SSM ( 35 ), gan “regula par termiņa beigu pārskatīšanu par galīgajiem pasākumiem”, kas noteikti ar to pašu Regulu Nr. 1601/2001, kuru pieprasīja Eiropas Savienības Stiepļu trošu ražotāju sadarbības komiteja ( 36 ).

43. Līdz ar to Regula Nr. 1279/2007 tika pieņemta attiecīgi uz pamatregulas 11. panta 3. punkta pamata attiecībā uz daļēju starpposma pārskatīšanu un uz pamatregulas 11. panta 2. punkta pamata attiecībā uz termiņa beigu pārskatīšanu ( 37 ).

44. Regulas Nr. 1279/2007 sarežģītība savukārt izskaidro iesniedzējtiesas uzdoto jautājumu sarežģītību.

45. Šai ziņā vispirms ir jāuzsver, ka atšķirībā no termiņa beigu pārskatīšanas, kas ļauj tikai atcelt spēkā esošos maksājumus vai tos turpināt tādā pašā apmērā, starpposma pārskatīšanas rezultātā var tikt izdarītas izmaiņas maksājumos ( 38 ). Šī atšķirība starp abām procedūrām, manā ieskatā, daļēji izskaidro iesniedzējtiesas pirmā prejudiciālā jautājuma nozīmi un piemērošanas jomu.

46. Turklāt iestādes gan par daļējo starpposma pārskatīšanu, gan par termiņa beigu pārskatīšanu ar Regulu Nr. 1601/2001 pieņemtajiem pasākumiem nolēma, balstoties uz to pašu pieejamo informāciju un tās analīzi, kaut arī laikposmi, par kuriem bija attiecīgās izmeklēšanas, nesakrita.

47. Šajā ziņā Regulas Nr. 1279/2007 preambulas 41. apsvērumā ir noteikts, ka “atbilstības apsvērumu dēļ” iestādes vispirms pārbaudīja, vai pārskatīšanas izmeklēšanas periodos ir konstatējams dempings un vai spēkā esošo pasākumu termiņa beigšanās varētu izraisīt dempinga turpināšanos. Šīs iestādes pēc tam katrā valstī pārbaudīja “starpposma pārskatīšanas procesu iespējam[o] ietekm[i] uz sākotnējās regulas konstatējumiem”.

C – Mana pieeja šajā lietā izskatāmajai problēmai

48. Iepriekš minētie precizējumi ir vajadzīgi, lai saprastu iesniedzējtiesas formulēto prejudiciālo jautājumu nozīmi un piemērošanas jomu, un daži jautājumi ir samērā sarežģīti.

49. Pirmajam jautājumam ir divas daļas. Pirmajā daļā, pieņemot, ka netiek pierādīta apstākļu maiņa, kas attaisnotu eksporta cenu noteikšanas metodes maiņu, pamatregulas 11. panta 9. punkta izpratnē, iesniedzējtiesa jautā, vai šādā situācijā ir jāpiemēro minētās regulas 11. panta 3. punkta normas, it īpaši attiecībā uz eksporta cenu ticamību un ilgtspēju. Otrajā daļā iesniedzējtiesa jautā, vai, atbildot uz iepriekšējo jautājumu, ir saistoši ņemt vērā apstākli, ka iestādes ir mainījušas SSM antidempinga maksājumu un, konkrēti, to samazinājušas.

50. Otrais iesniedzējtiesas uzdotais jautājums ir formulēts daudz vienkāršāk. Iesniedzējtiesa jautā, vai, ņemot vērā, ka Regulā Nr. 1279/2007 nav expressis verbis konstatēta apstākļu maiņa, kas attaisnotu SSM eksporta cenu noteikšanas metodes maiņu pamatregulas 11. panta 9. punkta izpratnē, iestādēm būtu bijusi jāizmanto tā pati metode, kura tika izmantota sākotnējā izmeklēšanā.

51. Trešais jautājums ir vēl vienkāršāks, tā kā tas ir balstīts uz secinājumiem no atbildes uz pirmajiem diviem jautājumiem. Iesniedzējtiesa jautā, vai Regula Nr. 1279/2007, ciktāl ar to ir mainīta SSM eksporta cenu noteikšanas metode, iepriekš nekonstatējot, ka pastāv apstākļu maiņa, ir daļēji jāatceļ kā tāda, kas balstīta uz spēkā neesošu juridisku pamatu.

52. Savu atbildi uz šādi formulētajiem jautājumiem, kas iesniegti saistībā ar šo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, es sniegšu šādi. Iesākumā es pavisam tieši sniegšu noliedzošu atbildi uz šādi formulēto pirmā jautājuma pirmo daļu, un tā būs šāda. Jautājums par to, vai ir ievērots pamatregulas 11. panta 9. punkta noteikums, saskaņā ar kuru eksporta cenu noteikšanas metodes maiņa ir iespējama tikai tad, ja ir mainījušies apstākļi, nav “primārāks” par jautājumu, vai ir bijusi apstākļu maiņa, kas attaisnotu antidempinga pasākuma izbeigšanu vai maiņu minētās regulas 11. panta 3. punkta izpratnē. Pretēji tam, uz ko šķietami cenšas norādīt iesniedzējtiesa ar savu pirmo jautājumu, ne jau tas, vai pastāv apstākļu maiņa, kas minēta pamatregulas 11. panta 9. punktā, nosaka, vai ir piemērojami šīs regulas 11. panta 3. punkta noteikumi. Gluži pretēji, jautājums par to, vai, iespējams, ir piemērojams pamatregulas 11. panta 9. punkts, ir jāizskata, ņemot vērā šīs regulas 11. panta 3. punkta piemērojamību.

53. Uz šādi formulētu pirmā jautājuma pirmo daļu tādējādi ir jāatbild noliedzoši – konstatējums, ka pamatregulas 11. panta 9. punkta izpratnē apstākļi nav mainījušies, nav attaisnojums tam, lai iestādes neņemtu vērā šīs regulas 11. panta 3. punkta noteikumus. Līdz ar to un turpmāk izklāstīto iemeslu dēļ es uzskatu, ka šī atbilde pati par sevi nav pietiekama.

54. Lai iesniedzējtiesai sniegtu lietderīgu atbildi, manuprāt, pirmām kārtām ir jāpārbauda, vai Regula Nr. 1279/2007 ir pareiza, ciktāl tajā ir noteikts, ka tad, ja apstākļi nav ievērojami mainījušies pamatregulas 11. panta 3. punkta izpratnē, nav pamata atcelt antidempinga maksājumus. Varētu iebilst, ka iesniedzējtiesa nav apstrīdējusi formu, kādā Regulā Nr. 1279/2007 ir analizēta SSM eksporta cenu prognožu ticamība, bet gan tikai šo maksājumu aprēķina metodes maiņu. Manuprāt, tomēr ir jāņem vērā veids, kādā Regulā Nr. 1279/2007 ir analizēta SSM eksporta cenu ticamība, lai pareizi novērtētu veidu, kādā ir izskatīts jautājums par eksporta cenu noteikšanas metodi.

55. Un tātad tikai otrām kārtām un balstoties uz secināto par iepriekš ieskicēto jautājumu, es izskatīšu iesniedzējtiesas izvirzītās problēmas būtiskāko jautājumu, proti, vai eksporta cenu noteikšanas metodes maiņa ir veikta saskaņā ar pamatregulas 11. panta 9. punktu. Šādā kontekstā visbeidzot es izskatīšu, vai ir svarīgi ņemt vērā apstākli, ka ar Regulu Nr. 1279/2007 ticis samazināts SSM uzliktais maksājums, un vai ir izšķiroši, ka tajā nav expressis verbis konstatēta apstākļu maiņa pamatregulas 11. panta 9. punkta izpratnē. Kas attiecas uz atbildi uz trešo iesniedzējtiesas uzdoto jautājumu – tā uzreiz izrietēs no atbildes uz pirmajiem diviem jautājumiem.

56. Visbeidzot, šajā pārbaudē būs jāņem vērā atkārtotā Tiesas judikatūra, saskaņā ar kuru kopējās tirdzniecības politikas jomā un it īpaši tirdzniecības aizsardzības pasākumu jomā Savienības iestādēm ir plaša novērtējuma brīvība pārbaudāmo ekonomisko, politisko un tiesisko situāciju sarežģītības dēļ ( 39 ), tāpēc Savienības tiesai jāaprobežojas ar pārbaudi attiecībā uz to, vai ir ievēroti procesuālie noteikumi, vai apstrīdētās izvēles izdarīšanai izmantotie fakti ir patiesi, vai šo faktu vērtējumā nav pieļautas acīmredzamas kļūdas un vai nav nepareizi izmantotas pilnvaras ( 40 ).

VI – Par to, vai pastāv ievērojama apstākļu maiņa pamatregulas 11. panta 3. punkta izpratnē

57. Eksporta uzņēmumam, uz kuru attiecas antidempinga pasākums un kurš prasa to atcelt, ir jāpierāda, ka ar dempingu un zaudējumiem saistītie apstākļi ir ievērojami mainījušies.

58. Pārbaudē, kas Komisijai šajā ziņā ir jāveic, tai var būt jāveic ne tikai situācijas novērtējuma “retrospektīva analīze”, sākot no sākotnējā galīgā maksājuma noteikšanas, novērtējot, vai maksājums, lai neitralizētu dempingu, kas rada zaudējumus, ir jāturpina vai jāmaina, bet arī situācijas iespējamas attīstības “prognozes analīze”, sākot no pārskatīšanas pasākuma noteikšanas, novērtējot galīgā pasākuma izbeigšanas vai maiņas iespējamo ietekmi ( 41 ).

59. Šajā gadījumā iestādes uzskatīja, ka, lai novērtētu SSM prasītās pārskatīšanas pamatotību, tām nākas, ņemot vērā cenu saistības, kurām tā bija piekritusi, veikt padziļinātu tās eksporta cenu ticamības un ilgtspējas analīzi. Tādējādi tās pārbaudīja SSM eksporta cenas, gan novērtējot dempinga turpināšanos un/vai atkārtošanos ( 42 ), gan novērtējot apstākļu maiņas ilglaicīgumu ( 43 ).

60. No cenu saistībām, kuras SSM bija uzņēmusies, tās secināja, ka SSM eksporta cenas Kopienā starpposma pārskatīšanas izmeklēšanas periodā ( 44 ) ir bijušas mākslīgas, nav bijušas ilgtspējīgas un tātad nav bijušas ticamas ( 45 ), un tātad pēc tām nevarēja noteikt dempinga starpību, un līdz ar to tās bija jāprezumē, ņemot vērā eksporta cenas uz trešām valstīm.

61. Šajā ziņā ir precizēts, ka ir ņemta vērā gan SSM iepriekšējā rīcība (retrospektīva analīze), gan iespējamā SSM turpmākā rīcība (prognozes analīze) ( 46 ).

62. Pirmkārt, kas attiecas uz pagātni, iestāžu secinājums ir balstīts uz konstatējumu, ka SSM eksporta cenas Kopienas 15 dalībvalstīs, uz kurām attiecas cenu saistības, bija “zemākas” nekā tās, kas pirms pievienošanās tika praktizētas desmit dalībvalstīs, kuras pievienojās Savienībai starpposma pārskatīšanas izmeklēšanas laikā ( 47 ), un “būtiski zemākas” nekā tās, kas praktizētas trešajās valstīs, vai “vidēji bija būtiski zemākas” par tām ( 48 ) un turklāt eksportētais apjoms bija būtiski lielāks ( 49 ). Vēl ir norādīts, ka izmeklēšana ļāva “secinā[t], ka attiecīgo ražojumu trešās valstīs tirgo par dempinga cenām” ( 50 ).

63. Otrkārt, kas attiecas uz nākotni, iestāžu secinājums ir balstīts uz SSM turpmākā eksporta režīma prognozējošu vērtējumu ( 51 ) un – precīzāk un pēc būtības – uz iespējamību, ka, ja cenu saistības izbeigtos ( 52 ) un ņemot vērā tās ražošanas jaudu, SSM pārdotu savus ražojumus Savienības tirgū būtiskos daudzumos un par dempinga cenām ( 53 ).

64. Tādējādi no iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka iestādes ir secinājušas, ka nav pamata atcelt antidempinga pasākumus pret SSM, jo šī pēdējā minētā nav pierādījusi “apstākļu maiņas” ilgtspēju tieši pamatregulas 11. panta 3. punkta nozīmē attiecībā uz savām eksporta cenām ( 54 ), balstoties uz konstatējumu, ka tas, ka pastāv cenu saistības, kuras tā ir uzņēmusies, ir uzskatāms par “apstākļu maiņu” īpašajā pamatregulas 11. panta 9. punkta nozīmē, kas attaisnotu eksporta cenu noteikšanas metodes maiņu, aprēķinot dempinga starpību.

65. Jāatzīst, ka galvenie šī vērtējuma aspekti nav tikuši apstrīdēti.

66. Tādējādi nekādā ziņā netiek apgalvots, ka, balstoties uz šiem faktiem – kas, starp citu, nav apstrīdēti –, secinādamas, ka nepastāv SSM eksporta cenu uz Kopienu ticamība un ilgtspēja, Savienības iestādes būtu pieļāvušas acīmredzamu kļūdu vērtējumā.

67. Tāpat arī netiek apstrīdēts, ka, lai novērtētu SSM prasītās pārskatīšanas pamatotību, iestādes varēja – proti, tām vajadzēja –, balstoties uz pieejamo informāciju, veikt tās iespējamās rīcības prognozes analīzi, lai novērtētu arī apgalvoto zaudējumu turpināšanās vai atkārtošanās un apstākļu maiņas ilglaicīguma iespējamību pamatregulas 11. panta 3. punkta otrās daļas izpratnē.

68. Līdz ar to, ja vien ir stingra pārbaude, vai ir ievēroti pamatregulā paredzētie procesuālie noteikumi – šis jautājums ir izvērtēts tālāk –, man nešķiet, ka izskatāmās lietas faktiskajos un procesuālajos apstākļos, kā arī, ņemot vērā plašo rīcības brīvību, kas ir iestāžu rīcībā, tās būtu pieļāvušas acīmredzamas kļūdas.

VII – Par to, vai pastāv apstākļu maiņa pamatregulas 11. panta 9. punkta izpratnē, kas attaisnotu eksporta cenu noteikšanas metodes maiņu

69. Ar otro prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa Tiesai pavisam konkrēti jautā, vai, ņemot vērā atbildi uz pirmo jautājumu, tā kā nav “expressis verbis konstatējuma”, ka pastāv apstākļu maiņa pamatregulas 11. panta 9. punkta izpratnē, iestādēm pārskatīšanā bija jāpiemēro tā pati SSM eksporta cenu noteikšanas metode, kura tikusi izmantota sākotnējā izmeklēšanā, proti, tā, kas minēta pamatregulas 2. panta 8. punktā. Šajā kontekstā ir jāaplūko iesniedzējtiesas pirmā jautājuma otrā daļa, ar kuru būtībā tiek jautāts, vai ir būtiski ņemt vērā apstākli, ka iestādes nolēma samazināt SSM uzlikto antidempinga maksājuma likmi.

70. Kā Tiesa ir uzsvērusi ( 55 ), pamatregulas 11. panta 9. punkts – tā kā tajā ir paredzēta atkāpe no vispārējā noteikuma, ka Komisijai visās pārskatīšanas izmeklēšanās ir jāizmanto tā pati metode, kas izmantota sākotnējā izmeklēšanā, – principā ir jāinterpretē šauri ( 56 ), precizējot, ka šī prasība tomēr nevar ļaut iestādēm interpretēt un piemērot šo tiesību normu neatbilstoši tās tekstam un mērķim ( 57 ).

71. Tomēr pamatregulā nav sniegti nedz kādi paskaidrojumi par 11. panta 9. punktā minētā vispārējā noteikuma jēgu, nedz arī precizējumi par to, kas tieši domāts ar atsauci uz “metodi”, vai tiešas norādes kā uz apstākļiem, kuros no tās var atkāpties, tā uz minēto apstākļu veidu un uz prasīto pārmaiņu apjomu.

72. Līdz ar to Tiesai šis noteikums ir jāinterpretē, saskaņā ar tās judikatūru ņemot vērā ne tikai tā formulējumu, bet arī kontekstu, kādā tas iekļaujas, un izvirzītos mērķus ( 58 ), ievērojot pamatregulas vispārējo sistēmu un mērķi ( 59 ). Fakti no tās priekšvēstures vajadzības gadījumā var izrādīties noderīgi tās interpretācijā ( 60 ).

73. Ņemot vērā šo pēdējo apsvērumu, jāatzīst, ka pamatregulas 11. panta 9. punktā iekļautais noteikums parādījās arī regulējumā, kas bija piemērojams antidempinga pasākumu pārskatīšanas procedūrā ( 61 ), kad tika pieņemta Regula (EK) Nr. 3283/94 ( 62 ), un identiskā formā tas atrodams visās vēlākajās regulās ( 63 ).

74. Tomēr regulas priekšdarbi nesniedz nekādas norādes par to, kā būtu interpretējama šī norma, jo Komisijas sākotnējais priekšlikums ( 64 ) nav nekādi būtiski grozīts ( 65 ). Tāpat var tikt atzīmēts, ka GATT 1994. gada antidempinga kodeksā nav pamatregulas 11. panta 9. punkta normai līdzvērtīga noteikuma, un līdz ar to tajā iekļautā norma nevar tikt uzskatīta par šīs regulas sīki izstrādāto noteikumu transponēšanu, bet tā ir interpretējama saskaņā ar to [respektīvi, regulu] ( 66 ).

75. Līdz ar to nevar arī tikt noklusēts apstāklis, ka Regulas Nr. 1225/2009 ( 67 ) pārskatīšanas laikā Komisija ierosināja atcelt šo vispārīgo noteikumu, no vienas puses, norādot, ka tā piemērošana praksē ir radījusi neskaidrības, it īpaši attiecībā uz prasīto apstākļu maiņu, un, no otras puses, ka tā dažkārt ir novedusi pie nepārprotami novecojušu metožu turpinātas lietošanas.

76. Ir skaidrs, ka Regulas Nr. 1279/2007 pieņemšanas dienā bija piemērojamas pamatregulas 11. panta 9. punkta normas, ka tās bija saistošas iestādēm un ka līdz ar to Tiesai tās ir jāinterpretē un jāpiemēro saistībā ar šo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.

77. No pamatregulas 11. panta kopumā un it īpaši no tā 1., 3. un 9. punkta noteikumiem var secināt, ka, ņemot vērā ar regulu izveidoto sistēmu, no vienas puses, metodes identiskums ir loģiski nepieciešams, lai noteiktu, vai dempings, kas ir konstatēts sākotnējās izmeklēšanas laikā, vēl turpinās un vai sākotnēji noteiktie pasākumi ir saglabājami kā formas, tā līmeņa ziņā, vai arī grozāmi vai atliekami ( 68 ). No otras puses, metodes identiskums garantē zināmu paredzamību tiem uzņēmumiem, kuriem tiek piemēroti antidempinga pasākumi, un tātad zināmu tiesisko noteiktību Savienības antidempinga tiesību aktu īstenošanā.

78. Šajā gadījumā nav domstarpību par to, ka iestādes Regulā Nr. 1279/2007 nav izmantojušas to pašu SSM eksporta cenu noteikšanas metodi, kas izmantota Regulā Nr. 1601/2001. Uzskatot, ka SSM eksporta cenas uz Kopienu, kas tika izmantotas sākotnējā izmeklēšanā, nav ne ticamas, ne ilgtspējīgas, jo ir bijušas cenu saistības, ko SSM uzņēmusies, tās prezumēja eksporta cenas, ņemot vērā cenas, ko tā [SSM] praktizēja trešajās valstīs.

79. Tāpat nav arī domstarpību par to, ka Regulā Nr. 1279/2007 nav skaidri minēta “apstākļu maiņas” esamība pamatregulas 11. panta 9. punkta izpratnē, kas pamatotu izmaiņas SSM eksporta cenu noteikšanas metodē. Šis apstāklis vien nevar tomēr likt secināt, ka minētā regula ir prettiesiska.

80. No iepriekš norādītajiem Regulas Nr. 1279/2007 preambulas apsvērumiem netieši, bet skaidri izriet, ka tas, ka pastāv cenu saistības, ko SSM bija uzņēmusies, ir ticis uzskatīts par galveno faktu, kas rada šīs pārmaiņas.

81. Līdz ar to ir radies jautājums, vai ir pareizi uzskatīt, ka cenu saistības pašas par sevi nozīmē apstākļu maiņu pamatregulas 11. panta 9. punkta izpratnē. Šķiet tomēr, ka Regulā Nr. 1279/2007 ir pietiekami plaši noteikumi šajā ziņā ( 69 ) un tajā ir sīki izskaidrots, ka SSM cenas, ko tā piemēroja eksportam uz Kopienu, nebija ne ticamas, ne ilgstošas tieši tāpēc, ka pastāvēja šādas cenu saistības. Citiem vārdiem izsakoties, iemesli, kuru dēļ tika uzskatīts, ka apstākļi saistībā ar dempingu nav mainījušies pamatregulas 11. panta 3. punkta izpratnē, ir tie paši, kas attaisnotu nepieciešamību atteikties no sākotnēji izmantotās eksporta cenu noteikšanas metodes, piemērojot minētās regulas 11. panta 9. punktu. Vienkāršāk sakot, pārskatīšanas ietvaros ticamību ir zaudējusi tieši sākotnēji izmantotā metode. Šajos apstākļos iespējams nonākt tikai pie viena secinājuma, proti, konstatācijas, ka iestādēm vairs nav jāpiemēro pamatregulas 11. panta 9. punktā paredzētais noteikums, kas liek tām izmantot to pašu metodi.

82. Līdz ar to uz iesniedzējtiesas uzdoto otro prejudiciālo jautājumu jāatbild, ka pamatregulas 11. panta 9. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neliek Komisijai antidempinga pasākuma pārskatīšanā izmantot to pašu eksporta cenu noteikšanas metodi, kura tika izmantota sākotnējā izmeklēšanā, ja ir likumīgi ticis konstatēts, ka ar šo metodi noteiktās eksporta cenas nav bijušas ne ticamas, ne ilgstošas tieši tāpēc, ka ir pastāvējušas cenu saistības.

83. Visbeidzot šeit varētu rasties papildu jautājums par SSM eksporta cenu noteikšanā iestāžu izmantotās īpašās metodes likumību, ko uzdod arī iesniedzējtiesa, pat ja tas nav iekļauts tās uzdotajos jautājumos ( 70 ), un uz kuru pamatregulas 11. panta 9. punkts nesniedz skaidru atbildi.

84. Padome savos rakstveida apsvērumos ir norādījusi, ka šajā gadījumā iestādes ir piemērojušas nevis pamatregulas 2. panta 9. punktu, bet tikai minētās regulas 11. panta 3. punktu un ka, ņemot vērā sakarā ar cenu saistībām radušos apstākļu maiņu, tās ir izvēlējušās izmantot SSM eksporta cenas uz trešajām valstīm. Tā ir piebildusi, ka pamatregulas 11. panta 9. punkts ļauj iestādēm izmantot novērtējuma brīvību attiecībā uz eksporta cenu noteikšanu un minētā 2. panta noteikumi esot tikai “pienācīgi jāņem vērā”.

85. Šajā ziņā vispirms jānorāda, ka ir tiesa, ka saistībā ar SSM ( 71 ) Regulā Nr. 1279/2007 nekur ne tieši, ne netieši nav veikta atsauce uz pamatregulas 2. panta 9. punkta noteikumiem.

86. Pēc tam ir jāatzīmē, ka, no vienas puses, kā jau tika norādīts, pamatregulas 11. pantā nekādi nav norādīta metode, pēc kuras konkrēti būtu nosakāmas eksporta cenas, kad tiek veikta pārskatīšanas procedūra minētā panta 9. punkta izpratnē radušās apstākļu maiņas gadījumā ( 72 ).

87. Šajos apstākļos nevar tikt uzskatīts, ka iestādes būtu klaji pārkāpušas savas plašās novērtējuma brīvības robežas, kura tām ir piešķirta saistībā ar [regulas] īstenošanu, novēršot pamatregulas nepilnības.

88. No otras puses, lai gan pamatregulas 2. panta 9. punkta noteikumi, kas piemērojami tikai sākotnējā antidempinga maksājuma noteikšanā, nav gluži vienkārši piemērojami arī pārskatīšanas gadījumā, tie tomēr sniedz zināmu atbalsta punktu. Tā pamatregulas 2. panta 9. punkta pirmajā daļā in fine ir noteikts, ka eksporta cenas, ja vien ir izpildīti tajā paredzētie nosacījumi, var tikt noteiktas, izmantojot “kādu citu pieņemamu pamatu”.

89. No tā var secināt – ja iestādes ir varējušas likumīgi secināt, ka trūkst ticamības SSM eksporta cenām un līdz ar to pastāv apstākļu maiņa pamatregulas 11. panta 9. punkta izpratnē, tad tās varēja atbrīvoties no minētās regulas 2. panta 8. punkta noteikumu burta un izmantot jebkuru eksporta cenu noteikšanas metodi, ja vien tā ir saprātīga.

90. Līdz ar to nešķiet un turklāt netiek arī apgalvots, ka iestādēm būtu neracionāli prezumēt SSM eksporta cenas, izmantojot tās eksporta cenas, kas tiek praktizētas trešajās valstīs.

91. Tāpat jāņem vērā, ka Regulā Nr. 1279/2007 nebūt nav secināts, ka būtu jāsaglabā sākotnēji SSM piemērotais antidempinga pasākums, ņemot vērā, ka pamatregulas 11. panta 3. punkta izpratnē apstākļi nav ievērojami mainījušies, bet, gluži pretēji, ar to galīgi samazināta SSM piemērotā antidempinga maksājuma likme. Ņemot to vērā un ievērojot arī iesniedzējtiesas uzdotā pirmā prejudiciālā jautājuma otro daļu, ir jākonstatē, ka Regula Nr. 1279/2007 pilnībā atbilst pamatregulā nospraustajam pamatmērķiem, kas paredz, ka antidempinga pasākuma noteikšanai jābūt stingri nepieciešamai, lai izskaustu dempingu, kas rada zaudējumus.

92. Šajos apstākļos nešķiet, ka, lemjot par SSM eksporta cenu prezumpciju, balstoties uz eksporta cenām uz trešajām valstīm, iestādes būtu izdarījušas klaji nepiemērotu vai neracionālu izvēli ( 73 ).

93. Līdz ar to jāsecina, ka iesniedzējtiesas uzdoto prejudiciālo jautājumu izskatīšanas gaitā nav atklājušies nekādi fakti, kas varētu ietekmēt Regulas Nr. 1279/2007 spēkā esamību.

VIII – Secinājumi

94. Ņemot vērā iepriekš sniegtos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz Varhoven administrativen sad uzdotajiem jautājumiem atbildēt šādi: 1) Padomes 1995. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis, 11. panta 9. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā nav likts Eiropas Komisijai antidempinga pasākuma pārskatīšanā izmantot to pašu eksporta cenu noteikšanas metodi, kas izmantota sākotnējā izmeklēšanā, ja ir ticis likumīgi konstatēts, ka ar šo metodi noteiktās eksporta cenas nav ne ticamas, ne ilgstošas tieši tāpēc, ka ir pastāvējušas cenu saistības; 2) iesniedzējtiesas uzdoto prejudiciālo jautājumu izskatīšanas gaitā nav atklājušies nekādi fakti, kas varētu ietekmēt Padomes 2007. gada 30. oktobra Regulas (EK) Nr. 1279/2007, ar ko uzliek galīgo antidempinga maksājumu dažu Krievijas Federācijas izcelsmes dzelzs un tērauda trošu un tauvu importam un atceļ antidempinga pasākumus attiecībā uz dažu Taizemes un Turcijas izcelsmes dzelzs un tērauda trošu un tauvu importu, spēkā esamību.

( 1 ) Oriģinālvaloda – franču.

( 2 ) OV L 285, 1. lpp., un labojums OV 2009, L 96, 39. lpp. Par šo regulu skat. Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2010. gada 17. decembra spriedumu lietā T-369/08 EWRIA u.c./Komisija (Krājums, II-6283. lpp.).

( 3 ) OV 1996, L 56, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Pamatregula”.

( 4 ) Skat. 2013. gada 19. septembra spriedumu lietā C‑15/12 P Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Padome.

( 5 ) Ar savu 2008. gada 8. jūlija spriedumu lietā T‑221/05 Huvis/Padome (38.–60. punkts) Vispārējā tiesa atcēla regulu, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu, ar tādu pamatojumu, ka iestādes bija pārkāpušas pamatregulas 11. panta 9. punkta noteikumus, jo tās nebija pierādījušas, ka sākotnējā izmeklēšanā un pārskatīšanā piemērotā eksporta cenu un normālās vērtības salīdzināšanas metodes maiņa būtu attaisnota ar to, ka ir mainījušies apstākļi. Ar savu 2009. gada 17. novembra spriedumu lietā T-143/06 MTZ Polyfilms/Padome (Krājums, II-4133. lpp.) Vispārējā tiesa atcēla regulu, ar ko tiek izbeigta antidempinga pasākuma pārskatīšana, ciktāl iestādes tajā bija noteikušas eksporta cenas, nepiemērojot pamatregulas 2. panta 8. un 9. punktā paredzēto metodi, taču nenorādot uz apstākļu maiņu minētās regulas 11. panta 9. punkta izpratnē. Par šo tiesību normu skat. arī Vispārējās tiesas 2003. gada 8. jūlija spriedumu lietā T-132/01 Euroalliages u.c./Komisija (Recueil, II-2359. lpp., 39.–44. punkts), 2009. gada 18. marta spriedumu lietā T-299/05 Shanghai Excell M&E Enterprise un Shanghai Adeptech Precision/Padome (Krājums, II-565. lpp., 176.–178. punkts), 2011. gada 16. decembra spriedumu lietā T-423/09 Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Padome (Krājums, II-8369. lpp., 54.–65. punkts), kā arī 2013. gada 7. februāra spriedumu lietā T‑118/10 Acron/Padome. Šajā lietā ir iesniegta apelācijas sūdzība, lieta C‑216/13 P Acron/Padome, ko patlaban izskata Tiesa).

( 6 ) OV 1994, L 336, 103. lpp.; turpmāk tekstā – “1994. gada antidempinga kodekss”.

( 7 ) OV L 336, 1. lpp.

( 8 ) Skat. it īpaši 2003. gada 9. janvāra spriedumu lietā C-76/00 P Petrotub un Republica (Recueil, I-79. lpp., 56. punkts).

( 9 ) Šī regula vēlāk tika aizstāta ar Padomes 2009. gada 30. novembra Regulu (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 343, 51. lpp., un labojums OV 2010, L 7, 22. lpp.). Galvenie pamatregulas noteikumi, kas attiecas uz izskatāmo lietu, jaunajā regulā ir palikuši nemainīgi.

( 10 ) OV L 211, 1. lpp.

( 11 ) Komisijas 2001. gada 2. februāra Regula (EK) Nr. 230/2001, ar ko nosaka pagaidu antidempinga maksājumu par dažu veidu Čehijas Republikas, Krievijas, Taizemes un Turcijas izcelsmes dzelzs vai tērauda trošu un tauvu importu un piekrīt dažu Čehijas un Turcijas eksportētāju piedāvātajām saistībām (OV L 34, 4. lpp.).

( 12 ) OV L 211, 47. lpp.

( 13 ) Turpmāk tekstā – “ChSPZ”.

( 14 ) Skat. Regulas Nr. 1279/2007 preambulas 4.–7. apsvērumu.

( 15 ) Skat. Paziņojumu par daļējas pagaidu pārbaudes ierosināšanu par antidempinga pasākumiem attiecībā uz noteiktu Krievijas izcelsmes dzelzs un tērauda trošu un kabeļu importu (OV 2004, C 202, 12. lpp.).

( 16 ) Turpmāk tekstā – “SSM”.

( 17 ) Skat. Paziņojumu par antidempinga pasākumiem, kas ir spēkā saistībā ar dažu dzelzs vai tērauda trošu un tauvu importu Kopienā, kuru izcelsme, cita starpā, ir Krievijā: nosaukuma maiņa uzņēmumam, kurš pieņēma saistības (OV 2006, C 51, 2. lpp.).

( 18 ) Paziņojums par termiņa beigu pārskatīšanas sākšanu attiecībā uz antidempinga pasākumiem, kas piemērojami dažu Krievijas, Taizemes un Turcijas izcelsmes veidu dzelzs vai tērauda trošu un tauvu ievedumiem, un daļējas starpposma pārskatīšanas sākšanu attiecībā uz antidempinga pasākumiem, kas piemērojami dažu Turcijas izcelsmes veidu dzelzs vai tērauda trošu un tauvu ievedumiem (OV 2006, C 181, 15. lpp.).

( 19 ) Skat. Regulas Nr. 1279/2007 preambulas 202. apsvērumu.

( 20 ) Komisijas 2007. gada 30. oktobra Lēmums 2007/704/EK, ar ko atceļ Lēmumu 2001/602 (OV L 285, 52. lpp.).

( 21 ) Turpmāk tekstā – “Valimar”.

( 22 ) OV L 302, 1. lpp.

( 23 ) 1994. gada 9. marta spriedums lietā C-188/92 (Recueil, I-833. lpp.).

( 24 ) Proti, 2004. gada 10. augustā.

( 25 ) Līgums par Bulgārijas Republikas pievienošanos Eiropas Savienībai, kas parakstīts Luksemburgā 2005. gada 25. aprīlī, saskaņā ar tā 4. pantu stājās spēkā 2007. gada 1. janvārī (OV 2005, L 157, 11. lpp.), tāpat kā Akts par Bulgārijas Republikas un Rumānijas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem Līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā (OV 2005, L 157, 203. lpp.).

( 26 ) Šī iebilde nevar tikt izmantota, ja prasību par spēkā esamības izvērtējumu nav iesniegusi fiziska vai juridiska persona, bet izvirzījusi iesniedzējtiesa pēc savas ierosmes. Skat. 2006. gada 10. janvāra spriedumu lietā C-222/04 Cassa di Risparmio di Firenze u.c. (Krājums, I-289. lpp., 72.–74. punkts).

( 27 ) 1996. gada 12. decembra spriedums lietā C-241/95 Accrington Beef u.c. (Recueil, I-6699. lpp., 15. punkts), 1997. gada 11. novembra spriedums lietā C-408/95 Eurotunnel u.c. (Recueil, I-6315. lpp., 29. punkts), kā arī 2006. gada 23. februāra spriedums apvienotajās lietās C-346/03 un C-529/03 Atzeni u.c. (Krājums, I-1875. lpp., 30.–34. punkts).

( 28 ) 1997. gada 30. janvāra spriedums lietā C-178/95 Wiljo (Recueil, I-585. lpp., 21. punkts), 2001. gada 15. februāra spriedums lietā C-239/99 Nachi Europe (Recueil, I-1197. lpp., 30. punkts), 2001. gada 20. septembra spriedums lietā C-390/98 Banks (Recueil, I-6117. lpp., 111. punkts), 2002. gada 22. oktobra spriedums lietā C-241/01 National Farmers’ Union (Recueil, I-9079. lpp., 35. un 36. punkts), 2007. gada 18. jūlija spriedums lietā C-119/05 Lucchini (Krājums, I-6199. lpp., 54.–56. punkts), 2010. gada 29. jūnija spriedums lietā C-550/09 E un F (Krājums, I-6213. lpp., 46.–48. punkts), 2011. gada 17. februāra spriedums lietā C-494/09 Bolton Alimentari (Krājums, I-647. lpp., 22. un 23. punkts), kā arī 2011. gada 9. jūnija spriedums apvienotajās lietās C-71/09 P, C-73/09 P un C-76/09 P Comitato “Venezia vuole vivere” u.c./Komisija (Krājums, I-4727. lpp., 58. punkts), kā arī 2012. gada 27. novembra spriedums lietā C‑370/12 Pringle (41. un 42. punkts).

( 29 ) Spriedums lietā E un F (minēts iepriekš, 52. punkts).

( 30 ) Spriedums lietā Eurotunnel u.c. (minēts iepriekš, 28. punkts).

( 31 ) Spriedums lietā Nachi Europe (minēts iepriekš, 38.–40. punkts).

( 32 ) Pēc analoģijas skat. 2013. gada 19. decembra spriedumu lietā C‑274/12 P Telefónica/Komisija (36. un 58. punkts).

( 33 ) Šeit pagaidām nākas precizēt, ka pamatregulas 11. panta 3. punkta trešajā daļā minētajai apstākļu maiņai nebūt nav jāatbilst minētās regulas 11. panta 9. punktā minētajai apstākļu maiņai.

( 34 ) Skat. pamatregulas 11. panta 3. punkta trešo daļu.

( 35 ) Skat. Regulas Nr. 1279/2007 preambulas 4. apsvērumu.

( 36 ) Skat. Regulas Nr. 1279/2007 preambulas 13. apsvērumu.

( 37 ) Regulas Nr. 1279/2007 juridiskajā pamatā ir minēti šie divi pamatregulas noteikumi.

( 38 ) Tas skaidri izriet no pamatregulas 11. panta 3. punkta trešās daļas, kurā minēts gadījums, kad ar esošo antidempinga pasākumu nepietiek vai vairs nepietiek, lai neitralizētu dempingu, kas rada zaudējumus. Šajā ziņā skat. 2010. gada 11. februāra spriedumu lietā C-373/08 Hoesch Metals and Alloys (Krājums, I-951. lpp., 76.–78. punkts).

( 39 ) Skat. arī 1983. gada 4. oktobra spriedumu lietā 191/82 Fediol/Komisija (Recueil, 2913. lpp., 26. punkts) un 2007. gada 27. septembra spriedumu lietā C-351/04 Ikea Wholesale (Krājums, I-7723. lpp., 40. punkts).

( 40 ) Skat. 1987. gada 7. maija spriedumu lietā 240/84 NTN Toyo Bearing u.c./Padome (Recueil, 1809. lpp., 19. punkts), kā arī spriedumu lietā Ikea Wholesale (minēts iepriekš, 41. punkts).

( 41 ) Par šo divkāršo pārbaudi skat. it īpaši bkp Development, Research & Consulting, Evaluation of the European Union’s Trade Defence Instruments, Final Evaluation Study, 2012. gada 27. februāris, līgums Nr. SI2.581682, it īpaši 402. lpp.

( 42 ) Regulas Nr. 1279/2007 preambulas 41.–102. un it īpaši 59.–63. apsvērums.

( 43 ) Regulas Nr. 1279/2007 preambulas 103.–134. un it īpaši 107.–112. apsvērums.

( 44 ) Regulas Nr. 1279/2007 preambulas 28. apsvērumā precizēts, ka šis laikposms ilga no 2003. gada 1. jūlija līdz 2004. gada 30. jūnijam.

( 45 ) Skat. Regulas Nr. 1279/2007 preambulas 61. apsvērumu.

( 46 ) Skat. Regulas Nr. 1279/2007 preambulas 61. apsvērumu.

( 47 ) Līgums par desmit attiecīgo dalībvalstu pievienošanos Eiropas Savienībai, kas parakstīts Atēnās 2003. gada 16. aprīlī, saskaņā ar tā 2. panta 2. punktu stājās spēkā 2004. gada 1. maijā (OV 2003, L 236, 17. lpp.), tāpat kā Akts par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā (OV 2003, L 236, 33. lpp.).

( 48 ) Skat. Regulas Nr. 1279/2007 preambulas 63. apsvērumu.

( 49 ) Skat. Regulas Nr. 1279/2007 preambulas 107. apsvērumu.

( 50 ) Skat. Regulas Nr. 1279/2007 preambulas 110. apsvērumu.

( 51 ) Skat. Regulas Nr. 1279/2007 preambulas 61. apsvēruma pēdējo teikumu.

( 52 ) Skat. Regulas Nr. 1279/2007 preambulas 108. apsvērumu.

( 53 ) Iestādes nonāk pie tāda paša slēdziena, novērtējot antidempinga pasākumu atcelšanu. Skat. Regulas Nr. 1279/2007 preambulas 126. apsvērumu.

( 54 ) Skat. it īpaši Regulas Nr. 1279/2007 preambulas 112. apsvēruma secinājumu.

( 55 ) Skat. Tiesas spriedumu lietā Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Padome (minēts iepriekš, 17. punkts).

( 56 ) Šajā ziņā skat. arī spriedumu lietā Huvis/Padome (minēts iepriekš, 41. punkts).

( 57 ) Skat. Tiesas spriedumu lietā Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Padome (minēts iepriekš, 19. punkts).

( 58 ) Skat. it īpaši 1993. gada 1. aprīļa spriedumu lietā C-136/91 Findling Wälzlager (Recueil, I-1793. lpp., 11. punkts).

( 59 ) Skat. it īpaši 2008. gada 16. septembra spriedumu lietā C-288/07 Isle of Wight Council u.c. (Krājums, I-7203. lpp., 25. punkts).

( 60 ) Skat. spriedumu lietā Pringle (minēts iepriekš, 135. punkts), kā arī 2013. gada 3. oktobra spriedumu lietā C‑583/11 P Inuit Tapiriit Kanatami u.c./Parlaments un Padome (50. punkts).

( 61 ) Iepriekšējās pamatregulās nebija līdzvērtīgu noteikumu. Skat. arī 14. pantu Padomes 1988. gada 11. jūlija Regulā (EEK) Nr. 2423/88 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām vai subsīdijām, ko piešķir valstis, kas nav Eiropas Ekonomikas kopienas dalībvalstis (OV L 209, 1. lpp.). Tomēr viens līdzīgs noteikums bija iekļauts minētās regulas 16. pantā par nepareizi izmaksāto maksājumu atlīdzināšanu.

( 62 ) Padomes 1994. gada 22. decembra Regula par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 349, 1. lpp.), 11. panta 9. punkts.

( 63 ) Bez pamatregulas skat. arī 11. panta 9. punktu Padomes 2009. gada 30. novembra Regulā (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 343, 51. lpp.).

( 64 ) Skat. Komisijas 1994. gada 5. aprīļa paziņojumu ar nosaukumu “Urugvajas kārtas īstenošanas tiesību akti” (COM(1994) 414, galīgā redakcija, 160. un nākamās lpp., it īpaši 212. lpp.).

( 65 ) Par Eiropas Parlamenta grozījumiem skat. Likumdošanas rezolūciju par Eiropas Parlamenta priekšlikumu Padomes Regulai par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV 1995, C 18, 66. lpp.).

( 66 ) Par šo prasību skat. it īpaši spriedumu lietā Petrotub un Republica (minēts iepriekš, 56. punkts).

( 67 ) Komisijas 2013. gada 10. aprīļa paziņojums Padomei un Eiropas Parlamentam par tirdzniecības aizsardzības instrumentu modernizēšanu, esošos tirdzniecības aizsardzības instrumentus pielāgojot pašreizējām Eiropas ekonomikas vajadzībām (COM(2013) 191, galīgā redakcija). Priekšlikuma Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai, ar kuru groza Regulu Nr. 1225/2009 (COM(2013) 192, galīgā redakcija), kurš sniegts 2013. gada 10. aprīlī, 1. panta 5. punkta b) apakšpunktā līdz ar to piedāvāts vienkārši atcelt pamatregulas 11. panta 9. punktu. Jaunās regulas pieņemšana vēl ir tapšanas procesā.

( 68 ) Skat. it īpaši Müller W., Khan, N. un Scharf, T., EC and WTO Anti-Dumping Law, Oxford University Press, 2009, Nr. 11.41, 2. izdevums, it īpaši 521. lpp.

( 69 ) Skat. it īpaši Regulas Nr. 1279/2007 preambulas 107.–112. apsvērumu.

( 70 ) Iesniedzējtiesa piemin, tomēr necitē iepriekš minēto spriedumu lietā Huvis/Padome. Turklāt jāatgādina, ka iepriekš minētais Tiesas spriedums lietā Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Padome tika pasludināts datumā, kas bija vēlāks par datumu, kurā iesniedzējtiesa iesniedza Tiesā šo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.

( 71 ) Šī norma savukārt tikusi piemērota citiem uzņēmumiem. Skat. Regulas Nr. 1279/2007 preambulas 49., 81. un 87. apsvērumu.

( 72 ) 1994. gada antidempinga kodeksā nebija pamatregulas 11. panta 9. punkta normai līdzvērtīga noteikuma, un, loģiski, tajā par to nekas nav teikts.

( 73 ) Pēc analoģijas skat. 1991. gada 22. oktobra spriedumu lietā C-16/90 Nölle (Recueil, I-5163. lpp., 11.–13. punkts) un 1997. gada 29. maija spriedumu lietā C-26/96 Rotexchemie (Recueil, I-2817. lpp., 9.–12. punkts).