ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
42

Kā norādījis ģenerāladvokāts savu secinājumu 65. punktā, šī tiesību norma attiecas tikai uz nolēmumu, kas izriet tieši no maksātnespējas procesa un kas ir cieši saistīti ar to, pat ja tos pieņēmusi cita tiesa, atzīšanu un izpildu spēku. Minētajā tiesību normā ir tikai atzīta iespēja, ka tās dalībvalsts tiesas, kuras teritorijā ir uzsākts maksātnespējas process saskaņā ar Regulas Nr. 1346/2000 3. panta 1. punktu, arī var izskatīt prasību, kas tieši izriet no šī procesa, neraugoties uz to, vai tā ir tiesa, kura uzsākusi maksātnespējas procesu atbilstoši minētā 3. panta 1. punktam, vai arī cita šīs pašas dalībvalsts tiesa, kurai ir teritoriālā vai materiālā jurisdikcija (spriedums, 2009. gada 12. februāris, Seagon, C‑339/07, EU:C:2009:83, 26. un 27. punkts).
4

Horvātijas pievienošanās akta V pielikuma nosaukums ir “Pievienošanās akta 18. pantā minētais saraksts: pārejas posma pasākumi” un šī pielikuma 2. nodaļas “Personu pārvietošanās brīvība” 1., 2. un 12. punktā ir paredzēts: “1. Attiecībā uz darba ņēmēju pārvietošanās brīvību un pakalpojumu sniegšanas brīvību, kas saistīta ar darba ņēmēju pagaidu pārvietošanos, kā tā definēta Direktīvas 96/71/EK 1. pantā, LESD 45. pantu un 56. panta pirmo daļu attiecībās starp Horvātiju, no vienas puses, un katru pašreizējo dalībvalsti, no otras puses, pilnībā piemēro, vienīgi ievērojot 2. līdz 13. punktā paredzētos pārejas posma noteikumus. 2. Atkāpjoties no [Eiropas Parlamenta un Padomes] Regulas (ES) Nr. 492/2011 [(2011. gada 5. aprīlis) par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Savienībā (OV 2011, L 141, 1. lpp.)] 1. līdz 6. panta, pašreizējās dalībvalstis divus gadus pēc pievienošanās dienas piemēros attiecīgo valstu pasākumus vai pasākumus, kas izriet no divpusējiem nolīgumiem, kuri reglamentē Horvātijas valstspiederīgo piekļuvi šo valstu darba tirgiem. Pašreizējās dalībvalstis var turpināt šo pasākumu īstenošanu piecus gadus pēc pievienošanās dienas. [..] 12. Lai atsevišķās jutīgās pakalpojumu jomās Vācijas un Austrijas darba tirgū novērstu nopietnus traucējumus vai šādu traucējumu rašanās iespēju, ko dažos reģionos var izraisīt starptautiska pakalpojumu sniegšana, kā tā definēta Direktīvas 96/71/EK 1. pantā, un tiktāl, ciktāl tās atbilstīgi iepriekš izklāstītajiem pārejas posma noteikumiem attiecībā uz Horvātijas darba ņēmējiem īsteno savas valsts pasākumus vai pasākumus, kas izriet no divpusējiem nolīgumiem, Vācija un Austrija var – iepriekš par to informējot Komisiju – atkāpties no LESD 56. panta [pirmās daļas], lai saistībā ar pakalpojumiem, kurus sniedz sabiedrības, kas veic uzņēmējdarbību Horvātijā, ierobežotu tādu darba ņēmēju pagaidu pārvietošanos, kuru tiesībām strādāt Vācijā un Austrijā piemērojami šo valstu iekšējie pasākumi. Pakalpojumu jomas, uz kurām var attiecināt minēto atkāpi, ir šādas: [..] – Austrijā Joma NACE (*) kods, ja nav norādīts citādi [..] Būvniecība, tostarp saistītās nozares 45.1.–45.4.; Darbības jomas, kas uzskaitītas Direktīvas 96/71/EK pielikumā [..] (*) NACE: skat. 31990 R 3037: Padomes Regula (EEK) Nr. 3037/90 (1990. gada 9. oktobris) par saimniecisko darbību statistisko klasifikāciju Eiropas Kopienā [(OV 1990, L 293, 1. lpp.)]. [..] Šā punkta piemērošanas sekas nedrīkst būt tādi darba ņēmēju pagaidu pārvietošanās nosacījumi saistībā ar pakalpojumu starptautisku sniegšanu Vācijā vai Austrijā un Horvātijā, kas būtu vairāk ierobežojoši kā nosacījumi, kuri ir spēkā Pievienošanās līguma parakstīšanas dienā.”
55

Tomēr šāds mērķis nevar attaisnot pamatlietā aplūkojamo ierobežojumu, ievērojot, ka mirušās personas pelni – atšķirībā no mirstīgajām atliekām – no bioloģiskā viedokļa ir inerti, jo karstuma iedarbības rezultātā tie ir kļuvuši sterili, no kā izriet, ka to glabāšana nevar radīt ar sabiedrības veselības apsvērumiem radītu ierobežojumu.
37

Tā, kā to ģenerāladvokāte ir norādījusi secinājumu 32. un 34. punktā, Direktīvas 2000/43 3. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē no jēdziena “izglītība” teleoloģiskas interpretācijas izriet, ka, pirmkārt, piekļuve izglītībai ir uzskatāma par vienu no šī jēdziena pamataspektiem, jo izglītība nedrīkst būt nepieejama, un līdz ar to, ja piekļuves izglītībai stadijā tiek pieļauta diskriminācija, tad šīs direktīvas mērķis – cīnīties pret diskrimināciju izglītības jomā – nav sasniedzams.
7

Eiropas Komisija – veikusi pārskatīšanu atbilstoši Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 (2009. gada 30. novembris) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV 2009, L 343, 51. lpp.), 11. panta 2. punktam sakarā ar pasākumu izbeigšanos – noteica Īstenošanas regulā (ES) 2015/519 (2015. gada 26. marts), ar ko pēc termiņbeigu pārskatīšanas, kas veikta, ievērojot Regulas [..] Nr. 1225/2009 11. panta 2. punktu, konkrētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes dzelzs vai tērauda savienotājelementu importam nosaka galīgo antidempinga maksājumu, kuru attiecina arī uz konkrētu no Malaizijas nosūtītu dzelzs vai tērauda savienotājelementu importu neatkarīgi no tā, vai tiem deklarēta Malaizijas izcelsme (OV 2015, L 82, 78. lpp.), ka spēkā uz vēl pieciem gadiem ir paturams antidempinga maksājums, kas bija noteikts un grozīts attiecīgi Regulā Nr. 91/2009 un Īstenošanas regulā Nr. 924/2012.
9

Šī klauzula, kas rakstīta angļu valodā, izplatīšanas līguma pēdējā versijā, kas ir datēta ar 2005. gada 20. decembri, bija formulēta šādi: “This Agreement and the corresponding relationship between the parties shall be governed by and construed in accordance with the laws of the Republic of Ireland and the parties shall submit to the jurisdiction of the courts of the Republic of Ireland. Apple [Sales International] reserves the right to institute proceedings against Reseller in the courts having jurisdiction in the place where Reseller has its seat or in any jurisdiction where a harm to Apple [Sales International] is occurring.”
6

Minētās direktīvas 42. pantā “Tehniskās specifikācijas” ir paredzēts: “1. Tehniskās specifikācijas, kas definētas VII pielikuma 1. punktā, izklāsta iepirkuma procedūras dokumentos. Tehniskās specifikācijas nosaka būvdarbu, pakalpojuma vai piegādes nepieciešamos raksturlielumus. Minētie raksturlielumi var arī attiekties uz pieprasīto būvdarbu, piegāžu vai pakalpojumu īpašu ražošanas vai sniegšanas procesu vai metodi vai uz īpašu procesu kādam citam to aprites cikla posmam, pat ja šādi faktori nepieder to materiālajai būtībai, ja vien tie ir saistīti ar līguma priekšmetu un atbilst līguma vērtībai un mērķiem. [..] 2. Tehniskās specifikācijas visiem ekonomikas dalībniekiem sniedz vienādu piekļuvi iepirkuma procedūrai, un to sekas nav tādas, ka rodas nepamatoti šķēršļi publiskā iepirkuma atvēršanai konkurencei. 3. Neskarot obligātos valsts tehniskos noteikumus, ciktāl tie ir saderīgi ar Savienības tiesību aktiem, tehniskās specifikācijas formulē kādā no šādiem veidiem: a) ar darbības rezultātiem vai funkcionālām prasībām, ietverot vides raksturlielumus, ar noteikumu, ka šie parametri ir pietiekami precīzi, lai pretendenti varētu noteikt līguma priekšmetu un lai līgumslēdzējas iestādes varētu piešķirt līguma slēgšanas tiesības; b) ar atsauci uz tehniskajām specifikācijām un – vēlamajā secībā – uz valsts standartiem, kuros transponēti Eiropas standarti, Eiropas tehniskiem novērtējumiem, kopējām tehniskajām specifikācijām, starptautiskiem standartiem, citām Eiropas standartizācijas institūciju noteiktām tehnisko atsauču sistēmām vai, ja tādu nav, uz valsts standartiem, valsts tehniskajiem apstiprinājumiem vai valsts tehniskajām specifikācijām attiecībā uz būvdarbu projektēšanu, tāmēšanu un izpildi un piegāžu izmantošanu; katru atsauci papildina ar vārdiem “vai līdzvērtīgs”; c) ar darbības rezultātiem vai funkcionālām prasībām, kā minēts a) apakšpunktā, pievienojot atsauci uz b) apakšpunktā minētajām tehniskajām specifikācijām, kas ļauj uzskatīt, ka ir panākta atbilstība šādiem darbības rezultātiem vai funkcionālajām prasībām; d) ar atsauci uz b) apakšpunktā minētajām specifikācijām attiecībā uz dažiem raksturlielumiem un ar atsauci uz a) apakšpunktā minētajiem darbības rezultātiem vai funkcionālajām prasībām attiecībā uz citiem raksturlielumiem. 4. Izņemot tad, ja līguma priekšmets to attaisno, tehniskajās specifikācijās nemin konkrētus ražotājus vai avotus vai konkrētus procesus, kuri raksturo kāda konkrēta ekonomikas dalībnieka nodrošinātos produktus vai pakalpojumus, vai tirdzniecības markas, patentus, tipus, vai konkrētu izcelsmi, vai ražošanas veidu, kas dažiem uzņēmumiem vai produktiem var nodrošināt priekšrocības vai izraisīt to izslēgšanu. Izņēmuma gadījumos šādu atsauci var iekļaut, ja nav iespējams sagatavot pietiekami precīzu un saprotamu līguma priekšmeta aprakstu saskaņā ar 3. punktu. Šādu atsauci papildina ar vārdiem “vai līdzvērtīgs”. [..]”
4

PVN direktīvas 143. pantā ir noteikts: “1. Dalībvalstis atbrīvo no nodokļa šādus darījumus: [..] d) to preču importu, kas nosūtītas vai transportētas no trešās teritorijas vai trešās valsts uz dalībvalsti, kura nav nosūtīšanas vai transportēšanas galamērķa dalībvalsts, ja saskaņā ar 138. pantu šādu preču piegāde, ko veic importētājs, kurš saskaņā ar 201. pantu noteikts vai atzīts par atbildīgu par PVN nomaksu, ir atbrīvota no nodokļa; [..]. 2. Šā panta 1. punkta d) apakšpunktā noteikto atbrīvojumu piemēro gadījumos, kad pēc preču importa tiek veikta preču piegāde, kam piemēro atbrīvojumu saskaņā ar 138. panta 1. punktu un 2. punkta c) apakšpunktu, tikai tad, ja importa brīdī importētājs ir sniedzis importa dalībvalsts kompetentajām iestādēm vismaz šādu informāciju: a) savu PVN identifikācijas numuru, kas izdots importa dalībvalstī, vai sava pārstāvja nodokļa jautājumos, kas ir atbildīgs par PVN nomaksu, importa dalībvalstī izdotu PVN identifikācijas numuru; b) tā klienta, kuram preces piegādā saskaņā ar 138. panta 1. punktu, PVN identifikācijas numuru, kas izdots citā dalībvalstī, [..]; c) pierādījumu tam, ka importētās preces paredz transportēt vai nosūtīt no importa dalībvalsts uz citu dalībvalsti. Tomēr dalībvalstis var noteikt, ka c) apakšpunktā minēto pierādījumu sniedz kompetentajām iestādēm tikai pēc pieprasījuma.”
4

Atbilstoši 2. pantam “Personas, uz kurām attiecas šī regula”, kas arī ir iekļauts šīs regulas I sadaļā: “1. Šī regula attiecas uz dalībvalstu piederīgajiem, uz bezvalstniekiem un uz bēgļiem, kas dzīvo dalībvalstī, kuri ir pakļauti vai bijuši pakļauti vienas vai vairāku dalībvalstu tiesību aktiem, kā arī uz viņu ģimenes locekļiem un viņu apgādību zaudējušām personām. 2. Tā attiecas arī uz to personu apgādību zaudējušajām personām, uz ko ir attiekušies vienas vai vairāku dalībvalstu tiesību akti, neatkarīgi no minēto personu valsts piederības, ja viņu apgādību zaudējušās personas ir dalībvalstu piederīgie, bezvalstnieki vai bēgļi, kas dzīvo kādā no dalībvalstīm.”
9

2016. gada 1. jūlijā valsts sekretārs šo pieteikumu noraidīja, jo K nebija pierādījusi, ka ir sekmīgi nokārtojusi sabiedriskās integrācijas pārbaudījumu vai arī ka ir atbrīvota no sabiedriskās integrācijas pienākuma. Ar atpakaļejošu spēku no 2011. gada 19. augusta viņš arī atsauca uzturēšanās atļauju, kas K bija izsniegta, lai viņa varētu uzturēties pie sava laulātā, jo viņa no šī datuma vairs nedzīvoja tajā pašā adresē, kurā dzīvoja viņas laulātais.
44

Proti, no Tiesas 2012. gada 13. novembra sprieduma Test Claimants in the FII Group Litigation (C‑35/11, EU:C:2012:707) 82. punkta, lasot to kopsakarā ar 2006. gada 12. decembra sprieduma Test Claimants in the FII Group Litigation (C‑446/04, EU:C:2006:774) rezolutīvo daļu, izriet, ka dalībvalstij, kas ļauj rezidentei sabiedrībai, kura saņem dividendes no citas rezidentes sabiedrības, no summas, kas pirmajai minētajai sabiedrībai bija jāmaksā kā uzņēmumu ienākuma nodoklis, atskaitīt minētā nodokļa summu, kuru ir samaksājusi otrā sabiedrība, ir jāatzīst šāda iespēja rezidentei sabiedrībai, kas saņem dividendes no nerezidentes sabiedrības, attiecībā uz nodokli, kurš atbilst sadalītajai peļņai, neraugoties uz to, vai meitasuzņēmums to ir samaksājis pirmajai sabiedrībai tieši vai netieši.
9

Likuma par ceļu satiksmi 21. pantā ir paredzēts: “(1) Transportlīdzekļa vadītājs vai 21./A panta 2. punktā minētajā gadījumā persona, kam ir uzticēts transportlīdzeklis lietošanai, ir atbildīgs par to, lai transportlīdzekļa ekspluatācijas vai lietošanas laikā tiktu ievēroti noteikumi, kas ir noteikti speciālos noteikumos attiecībā uz [..] h) ceļa nodevu, kas ir samērīga ar veikto attālumu un kas jāmaksā par maksas ceļa posmu. [..] (2) Ja ir pārkāpts kāds no 1. punktā norādītajiem noteikumiem, vadītājs vai – 21./A panta 2. punktā minētajā gadījumā – persona, kam ir uzticēts transportlīdzeklis lietošanai, maksā administratīvu naudas sodu no 10000 līdz 300000 [Ungārijas] forintu [(HUF)] (aptuveni no 32 līdz 974 EUR)] apmērā. Valdība dekrētā nosaka piemērojamo naudas sodu apmēru, ko var uzlikt par minēto tiesību normu pārkāpumiem. Ja ar vienu darbību tiek pārkāpti vairāki noteikumi un tās tiek pārbaudītas vienā procedūrā, par tām tiek uzlikts naudas sods, kura apmērs atbilst to naudas sodu summai, kas paredzēti par katru no šiem pārkāpumiem. [..] (5) Valdība, ņemot vērā 1. punkta noteikumus, dekrētā nosaka to pārkāpumu sarakstu, par kuriem attiecīgā transportlīdzekļa vadītājam [..] ir jāuzliek administratīvais sods.”
12

Saskaņā ar Rules of the Superior Courts (Augstāko tiesu reglaments) 99. pantu “tiesāšanās izdevumus nosaka atkarībā no lietas”. Līdz ar to prasītājam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, principā ir jāatlīdzina savi un otras puses tiesāšanās izdevumi. Šāda ir vispārējā norma, taču High Court (Augstā tiesa) ir rīcības brīvība no tās atkāpties, ja to pamato lietas īpašie apstākļi.
31

Šajā gadījumā no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka strīdīgie pakalpojumi Ryanair tika sniegti tāpēc, ka tai ar paredzēto mērķsabiedrības akciju iegādi bija nodoms sniegt pēdējai minētajai sabiedrībai ar PVN apliekamus pārvaldes pakalpojumus. Tātad Ryanair, šķiet, no vienas puses, ir rīkojusies kā nodokļa maksātājs brīdī, kad tā sedza ar strīdīgo pakalpojumu sniegšanu saistītos izdevumus. Šādi rīkojoties, Ryanair principā ir tiesības nekavējoties atskaitīt PVN saistībā ar šo pakalpojumu sniegšanu, lai arī beigās šī saimnieciskā darbība, kas sastāv no ar nodokli apliekamiem darījumiem, netika veikta un tātad šie darījumi nav notikuši. No otras puses, attiecībā uz nodokļa atskaitīšanas tiesību nosacījumiem un, it īpaši, to tiesību apjomu attiecīgie izdevumi nolūkā iegādāties attiecīgās mērķsabiedrības akcijas ir jāuzskata par tādiem, kas ietilpst minētās saimnieciskās darbības, kura izpaužas tādu darījumu veikšanā, kas piešķir tiesības uz nodokļa atskaitīšanu, ietvarā. Tādējādi šiem izdevumiem ir tieša un tūlītēja saikne ar šīs saimnieciskās darbības kopumu, un līdz ar to tie ir uzskatāmi par tās vispārējiem izdevumiem. Līdz ar to ar tām saistītais PVN nodrošina tiesības uz nodokļa atskaitīšanu pilnībā.
26

Šādos apstākļos Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotās Karalistes Augstākā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Gadījumā, ja vispārējās pieskaitāmās izmaksas, kas ir attiecināmas uz izpirkumnomas darījumiem (kurus veido no nodokļa atbrīvoti finansējuma piešķiršanas darījumi un ar nodokli apliekami transportlīdzekļu nodošanas izmantošanā darījumi), ir iekļautas tikai nodokļu maksātāja izsniegtā finansējuma, kas ir no nodokļa atbrīvots darījums, cenā, vai nodokļu maksātājam ir tiesības atskaitīt visu vai daļu no priekšnodokļa par šīm izmaksām? 2) Kā pareizi interpretēt 2000. gada 8. jūnija sprieduma Midland Bank (C‑98/98, EU:C:2000:300) 31. punktu, it īpaši apgalvojumu, ka vispārējās pieskaitāmās izmaksas “ir daļa no nodokļu maksātāja vispārējām pieskaitāmajām izmaksām un tādēļ tās kā tādas veido daļu no šī uzņēmuma produktu cenas”? Jo īpaši: a) Vai šī frāze ir interpretējama tādējādi, ka dalībvalstij vienmēr ir jānosaka priekšnodokļa daļa katram darījumam ar jebkuru īpašu metodi, kas noteikta saskaņā ar PVN direktīvas 173. panta 2. punkta c) apakšpunktu? b) Vai tas tā ir arī gadījumā, ja faktiski vispārējās pieskaitāmās izmaksas nav iekļautas uzņēmuma ar nodokli apliekamo darījumu cenā? 3) Vai tas, ka vispārējās pieskaitāmās izmaksas faktiski, vismaz zināmā mērā, ir izlietotas, lai veiktu ar nodokli apliekamus transportlīdzekļa pārdošanas darījumus, a) nozīmē, ka ir jāatskaita zināma priekšnodokļa daļa par šīm izmaksām; b) un tas tā ir, pat ja vispārējās pieskaitāmās izmaksas faktiski nav iekļautas ar nodokli apliekamo transportlīdzekļu nodošanas izmantošanā darījumu cenā? 4) Vai būtībā ir tiesiski neņemt vērā ar nodokli apliekamos transportlīdzekļu pārdošanas darījumus (vai to vērtību), lai izmantotu īpašu metodi saskaņā ar PVN direktīvas 173. panta 2. punkta c) apakšpunktu?”
33

No Tiesas judikatūras izriet, ka “darba samaksas” jēdziens LESD 157. panta 2. punkta izpratnē ir jāinterpretē plaši. Tas ietver tostarp jebkuru pašreizēju vai nākotnē paredzētu atlīdzību naudā vai natūrā, ko darba ņēmējs, kaut arī netieši, saņem par darbu no darba devēja neatkarīgi no tā, vai to saņem saskaņā ar darba tiesiskajām attiecībām, tiesību aktiem vai brīvprātīgi. Turklāt apstāklis, ka atsevišķi pabalsti tiek izmaksāti pēc darba tiesisko attiecību izbeigšanās, neliedz tiem pēc to rakstura būt par darba samaksu iepriekš minēto normu izpratnē (spriedumi, 2012. gada 6. decembris, Dittrich u.c., C‑124/11, C‑125/11 un C‑143/11, EU:C:2012:771, 35. punkts, kā arī 2016. gada 2. jūnijs, C, C‑122/15, EU:C:2016:391, 21. punkts).
2

Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp Fremoluc NV, no vienas puses, un Agentschap voor Grond – en Woonbeeleid voor Vlaams-Brabant (Aģentūra zemesgabalu un dzīvokļu jautājumos Flāmu Brabantē, Beļģija; turpmāk tekstā – “Vlabinvest APB”), Vlaams Financieringsfonds voor Grond – en Woonbeleid voor Vlaams-Brabant (Finansējuma fonds zemesgabalu un dzīvokļu jautājumos Flāmu Brabantē, Beļģija), Vlaamse Maatschappij voor Sociaal Wonen NV (Flāmu sociālo mājokļu sabiedrība, Beļģija; turpmāk tekstā – “VMSW”), Vlaams Gewest (Flandrijas reģions, Beļģija) un Christof De Knop u.c. (turpmāk tekstā – “De Knop un partneri”), no otras puses, par to, vai ir spēkā pirkuma līgums, ko noslēguši De Knop un partneri ar Vlabinvest APB, pēdējai minētajai izmantojot likumā paredzētās pirmpirkuma tiesības.
12

2006. gada 28. februārī publicētajos KN skaidrojumos (OV 2006, C 50, 1. lpp.) attiecībā uz KN – tās redakcijā, kas izriet no Komisijas Regulas (EK) Nr. 1810/2004 (2004. gada 7. septembris) (OV 2004, L 327, 1. lpp.), – attiecībā uz apakšpozīcijām no 85281290 līdz 85281295 ir precizēts: “videoskaņotāji (“video tuners”) Šajā aparatūrā ir iebūvētas selektorshēmas, kuras ļauj izvēlēties vajadzīgo kanālu vai nesējfrekvenci, kā arī demodulācijas shēmas. Parasti tās ir konstruētas tā, lai darbotos ar atsevišķu antenu vai dalītu (kopīgu) antenu sistēmu (augstas frekvences kabeļu izplatība). Izejošo signālu var izmantot kā ieejošo signālu videomonitoriem vai video ierakstīšanas vai atskaņošanas aparatūrai Tā sastāvā ir oriģinālais kameras signāls (tas ir, tas nav modulēts pārraidīšanas nolūkiem). Dažreiz aparatūra ir aprīkota ar dekoderu (krāsas) vai separatora shēmu sinhronizācijai.”
6

Šī paša protokola 8. pants “Piemērojamo tiesību aktu izvēle” ir formulēts šādi: “1. Neskarot 3. līdz 6. pantu, uzturēšanas līdzekļu kreditors un parādnieks var jebkurā laikā izvēlēties kādu no turpmāk norādītajiem tiesību aktiem, lai tos piemērotu uzturēšanas saistībai: [..] b) tās valsts tiesību aktus, kurā izvēles brīdī ir pastāvīgā dzīvesvieta kādai no pusēm; [..] 3. Šā panta 1. punktu nepiemēro uzturēšanas saistībām pret personām, kas vēl nav sasniegušas 18 gadu vecumu, vai pieaugušajiem, kas personisko spēju traucējuma vai nepietiekamības dēļ nespēj aizstāvēt savas intereses. 4. Neatkarīgi no tā, kādus tiesību aktus puses ir izvēlējušās saskaņā ar 1. punktu, jautājumu par to, vai kreditors var atteikties no tiesībām uz uzturēšanas līdzekļiem, risina saskaņā ar tās valsts tiesību aktiem, kurā kreditoram izvēles brīdī ir pastāvīgā dzīvesvieta. 5. Pušu izvēlētos tiesību aktus nepiemēro tad, ja, piemērojot šos izvēlētos tiesību aktus, iznākums varētu būt acīmredzami netaisnīgs vai nepamatots attiecībā uz kādu no pusēm, izņemot gadījumus, kad izvēles brīdī puses ir bijušas pilnībā par to informētas un apzinājušās izvēles sekas.”
99

Kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 132.–138. punkta, Komisija esot uzskatījusi, ka šajā pētījumā neesot pierādīta būtisku abu platformu izmaksu atšķirība un ka pētījuma rezultāti neesot uzticami. Apstiprinādama Komisijas vērtējumu par tehnoloģiskās neitralitātes principa neievērošanu, Vispārējā tiesa neesot veikusi pārbaudi tiesā atbilstoši judikatūrai, kas izriet no 2005. gada 15. februāra sprieduma Komisija/Tetra Laval (C‑12/03 P, EU:C:2005:87, 39. punkts). Spānijas Karaliste būtībā apgalvo, ka “trūkumi” 2008. gada salīdzinošajā pētījumā, kurus Vispārējā tiesa ir identificējusi pārsūdzētā sprieduma 143., 145. un 148. punktā, patiesībā izriet no kļūdainiem Komisijas metodoloģiskajiem pieņēmumiem, kurus Vispārējā tiesa nav pārbaudījusi. Šī dalībvalsts no tā secina, ka šajā pētījumā izmantotā pieeja bijusi pareiza un ka tā bijusi būtiska, lai saprastu, kāpēc satelītu platforma bija dārgāka par zemes platformu galvenokārt jau esošās zemes infrastruktūras dēļ.
29

Šādas prasības nevar tikt secinātas arī no šo direktīvu sistēmas un mērķa. Minēto direktīvu mērķis, kā izriet no Direktīvas 2005/85 5. apsvēruma, attiecīgi ir principā ieviest Eiropas Savienībā minimālu satvaru attiecībā uz bēgļa statusa piešķiršanas un atņemšanas procedūrām, kā arī saskaņā ar Direktīvas 2008/115 2. un 4. apsvērumu ieviest efektīvu izraidīšanas un atgriešanas politiku, pilnībā ievērojot attiecīgo personu pamattiesības, kā arī cieņas neaizskaramību (attiecībā uz Direktīvu 2008/115 skat. spriedumu, 2018. gada 19. jūnijs, Gnandi, C‑181/16, EU:C:2018:465, 48. punkts un tajā minētā judikatūra). Savukārt no šo direktīvu apsvērumiem nekādi neizriet, ka to mērķis būtu paredzēt dalībvalstīm pienākumu ieviest otrā līmeņa tiesas.
47

Lai atbildētu uz šo jautājumu, vispirms jāuzsver, ka no iesniedzējtiesas lēmuma izriet, ka A. C. I. M. van der Schoot tiek apsūdzēts par svētku uguņošanas ierīču pārdošanu, kuras ietilpst 2. un 3. kategorijā Direktīvas 2007/23 izpratnē un kuru propelenta masa pārsniedz 1 kg, privātpersonai, kam nebija šajā ziņā vajadzīgās atļaujas. Tā kā šie fakti notika 2012. gada 23. decembrī un līdz ar to, kā tas izriet no Direktīvas 2013/29 48. un 49. panta, pirms tās pieņemšanas un stāšanās spēkā, Direktīva 2007/23 pamatlietā ir piemērojama rationae temporis.
200

Šajā gadījumā vispirms no apstrīdētā lēmuma un no pārsūdzētā sprieduma 215., 229. un 231. punktā Vispārējās tiesas izdarītajiem konstatējumiem neapšaubāmi izriet, ka, lai gan šajā lēmumā Komisija ir konstatējusi, ka pastāv vienots un turpināts pārkāpums, šī iestāde apelācijas sūdzības iesniedzēju ir atzinusi par atbildīgu par šo pārkāpumu tikai saistībā ar tā prettiesisko saziņu ar Samsung un Renesas laikposmā no 2003. gada 24. septembra līdz 2005. gada 31. martam. Tādējādi apelācijas sūdzības iesniedzējam ir noteikta atbildība par attiecīgo pārkāpumu tikai saistībā ar vienpadsmit divpusējas saziņas gadījumiem, kas attiecībā uz to ir konstatēti apstrīdētajā lēmumā un ko tas ir apstrīdējis Vispārējā tiesā.
2)

Direktīvas 2008/94 8. pantam tādos apstākļos kā pamatlietā ir tieša iedarbība, kā rezultātā uz to valsts tiesā var atsaukties atsevišķs darbinieks, lai apstrīdētu tādas struktūras kā The Board of the Pension Protection Fund (Pensiju aizsardzības fonda valde, Apvienotā Karaliste) lēmumu.