LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 64/15

Apelācija, ko 2007. gada 19. novembrī ierosinājusi Saint-Gobain Glass Deutschland GmbH par Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2007. gada 11. septembra rīkojumu lietā T-28/07 Fels-Werke GmbH, Saint-Gobain Glass Deutschland GmbH, Spenner-Zement GmbH &Co. KG/Eiropas Kopienu Komisija

(Lieta C-503/07 P)

(2008/C 64/24)

Tiesvedības valoda — vācu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Saint-Gobain Glass Deutschland GmbH (pārstāvji — H. Posser un S. Altenschmidt, Rechtsanwälte)

Citi lietas dalībnieki: Fels-Werke GmbH, Spenner-Zement GmbH &Co. KG, Eiropas Kopienu Komisija

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— atcelt Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2007. gada 11. septembra rīkojumu lietā T-28/07 Fels-Werke u.c./Eiropas Kopienu Komisija, ciktāl tas attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju;

— atzīt par spēkā neesošu 1. panta 2. daļu Komisijas 2006. gada 29. novembra lēmumā par valsts sadales plānu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai, ko Vācija iesniegusi saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/87/EK (dokumenta numurs nav atklāts), ciktāl tajā Vācijas valsts sadales plāna 6.2. nodaļā zem virsraksta “Kvotas saskaņā ar ZuG 2007 8. pantu” aprakstītās pirmajā tirdzniecības periodā garantētās kvotas ir atzītas par neatbilstošām Direktīvai 2003/87/EK;

— atzīt par spēkā neesošu šī lēmuma 2. panta 2. daļu, ciktāl tajā Vācijas Federatīvajai Republikai dotas norādes Vācijas valsts sadales plāna 6.2. nodaļā zem virsraksta “Kvotas saskaņā ar ZuG 2007 8. pantu” aprakstīto pirmajā tirdzniecības periodā garantēto kvotu piemērošanai un šajā sakarā arī noteikts tāds pats izpildes faktors kā citām līdzīgām jau pastāvošām iekārtām;

— pakārtoti, atcelt pirmajā ievilkumā minēto rīkojumu un lietu nodot atpakaļ izskatīšanai Pirmās instances tiesā;

— piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Pārsūdzētajā rīkojumā Pirmās instances tiesa noliedza, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja būtu skarta individuāli un tāpēc kā nepieņemamu noraidīja tās prasību daļēji atcelt Komisijas 2006. gada 29. novembra lēmumu par Vācijas paziņoto plānu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai.

Apelācijas sūdzības pamatojumā apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka ir pārkāpta tās interesēs esošā procesuālā un materiālā Kopienu tiesību norma — EKL 230. panta 4. daļa.

Pirmkārt, Pirmās instances tiesa esot pārkāpusi taisnīgas tiesas principu un nav nodrošinājusi tiesības tikt uzklausītam. To, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja nav skarta individuāli, Pirmās instances tiesa galvenokārt pamatoja ar to, ka nebija pierādīta tās apgalvotā piederība pie noslēgta uzņēmumu loka un it īpaši nebija iesniegts saraksts ar uzņēmumiem, kuriem ir piemērojama ZuG 2007 8. panta 1. daļa. Pirmās instances tiesa tomēr procesa laikā nebija pieprasījusi apelācijas sūdzības iesniedzējai iesniegt sarakstu ar uzņēmumiem, kuriem garantētas kvotas. Arī citu iemeslu dēļ nebija svarīgi, lai apelācijas sūdzības iesniedzēja iesniegtu šādu sarakstu, jo uzņēmumu, kuriem garantētas kvotas, ierobežotais skaits un to nemainīgums jau izrietot no Pirmās instances tiesā iesniegtā ZuG 2007 juridiski saistošās struktūras. Turklāt, pieprasot iesniegt šādu sarakstu, Pirmās instances tiesa pieprasot kaut ko tādu, ko apelācijas sūdzības iesniedzēja reāli nevar izpildīt.

Otrkārt, Pirmās instances tiesa EKL 230. panta 4. daļu esot pārkāpusi tāpēc, ka tā ir nelikumīgi atzinusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja nav skarta individuāli. Personu loks, kam ir piemērojams apstrīdētais lēmums, ir nevis, kā norādījusi Pirmās instances tiesa, “daudz maz precīzs”, bet gan ir galīgi nosakāms saskaņā ar likumu, pamatojoties uz pagātnē notikušiem faktiem, un, loģiski domājot, nav paplašināms. Turklāt saistībā ar uzņēmumiem, kuriem ZuG 2007 8. pantā ir garantētas kvotas, apstrīdēto lēmumu varētu uzskatīt par individuālu lēmumu kopumu, jo katram no tiem tiek atteiktas garantētās kvotas nākotnē.