ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Vispārējās tiesas (astotā palāta paplašinātā sastāvā) 2019. gada 26. jūnija spriedums – NRW. Bank/CRU

(lieta T‑466/16)

Prasība atcelt tiesību aktu – Ekonomiskā un monetārā savienība – Banku savienība – Vienots noregulējuma mehānisms kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam (VNM) – Vienotais noregulējuma fonds (VNF) – Ex ante iemaksas noteikšana par 2016. gadu – Termiņš prasības celšanai – Nokavējums – Vispārējās tiesas Reglamenta 76. pants – Nepieņemamība

1. Prasība atcelt tiesību aktu – Termiņi – Termiņa sākums – Tiesību akts, kas nav nedz publicēts, nedz paziņots prasītājam – Satura un pamatojuma precīza pārzināšana – Pienākums saprātīgā termiņā pieprasīt tiesību akta pilnu tekstu, tiklīdz tiek uzzināts par tā pastāvēšanu – Saprātīga termiņa ievērošana – Vērtēšanas kritēriji (LESD 263. panta 6. daļa) (skat. 46.–48., 53.–56. punktu)

2. Prasība atcelt tiesību aktu – Prasība, kas celta par lēmumu, ar kuru apstiprināts termiņā neapstrīdēts agrāks lēmums – Nepieņemamība – Apstiprinoša lēmuma jēdziens – Lēmums, kas pieņemts pēc pieteikuma, kurā apgalvoti jauni un būtiski fakti – Izslēgšana (LESD 263. pants) (skat. 67.–69. punktu)

3. Tiesvedība – Pieteikums par lietas ierosināšanu – Formas prasības – Izvirzīto pamatu kopsavilkums – Neesamība – Nepieņemamība (Vispārējās tiesas Reglamenta 76. panta d) punkts) (skat. 73. punktu)

Priekšmets

Prasība, kas pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko lūgts atcelt, pirmkārt, Vienotās noregulējuma valdes (turpmāk tekstā – “VNV”) 2016. gada 15. aprīļa izpildsesijā pieņemto lēmumu par ex ante iemaksām Vienotajā noregulējuma fondā attiecībā uz 2016. gadu (SRB/ES/SRF/2016/06) un, otrkārt, VNV 2016. gada 20. maija izpildsesijā pieņemto lēmumu par ex ante iemaksu Vienotajā noregulējuma fondā attiecībā uz 2016. gadu pielāgošanu, kurš papildina VNV 2016. gada 15. aprīļa izpildsesijā pieņemto lēmumu par ex ante iemaksām Vienotajā noregulējuma fondā attiecībā uz 2016. gadu (SRB/ES/SRF/2016/13), ciktāl tie attiecas uz prasītāju.

Rezolutīvā daļa

1) Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

2) NRW. Bank sedz savus, kā arī atlīdzina Vienotās noregulējuma valdes (VNV) tiesāšanās izdevumus.
Ar Regulu 2015/2424, ar kuru grozīta Regula Nr. 207/2009 par Eiropas Savienības preču zīmi un Regula Nr. 2868/95, ar ko īsteno Regulu Nr. 40/94, un atcelta Regula Nr. 2869/95 par maksām, kas jāmaksā Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi), tika grozīts Regulas 207/2009 7. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) punkta formulējums, kas attiecas uz materiālu tiesību normu un, konkrēti, uz vienu no absolūtiem preču zīmes reģistrācijas atteikuma pamatiem vai, lasot kopsakarā ar Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunktu, vienu no absolūtiem spēkā neesamības pamatiem, pamatojoties uz ko, preču zīme var tikt atzīta par spēkā neesošu. Tātad Regula 2015/2424 stājās spēkā 2016. gada 23. martā, un no tās formulējuma, mērķa un noteikumu struktūras neizriet, ka Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) punkts tā versijā, kas izriet no Regulas 2015/2424, būtu jāpiemēro attiecībā uz situācijām, kuras radušās pirms tās stāšanās spēkā.

Preču zīmes, kuru reģistrācija var tikt atteikta, pamatojoties uz Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta b)–d) apakšpunktu, saskaņā ar šīs pašas tiesību normas 3. punktu var iegūt atšķirtspēju ar to izmantošanu. Turpretī apzīmējums, kura reģistrācija tiek atteikta, pamatojoties uz Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta e) apakšpunktu, nekad nevarētu iegūt atšķirtspēju 7. panta 3. punkta izpratnē ar tā izmantošanu. Minētā 7. panta 1. punkta e) apakšpunkts tātad attiecas uz dažiem apzīmējumiem, kuri pēc sava rakstura nevar veidot preču zīmes, un tas ir sākotnējais šķērslis tam, lai apzīmējums, kas sastāv tikai un vienīgi no preču formas, varētu tikt reģistrēts.

Līdz ar to apzīmējuma pārbaude saistībā ar Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta e) apakšpunktu, ja tajā tiek konstatēts, ka viens no šajā tiesību normā minētajiem nosacījumiem ir izpildīts, atbrīvo no pienākuma veikt šā apzīmējuma pārbaudi saistībā ar tās pašas regulas 7. panta 3. punktu, jo tad ir acīmredzams, ka nav iespējams reģistrēt šo apzīmējumu. Ar šo atbrīvošanu no pienākuma ir izskaidrojama interese vispirms veikt apzīmējuma pārbaudi saistībā ar Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta e) apakšpunktu, ja ir iespējams piemērot vairākus minētajā 1. punktā paredzētos absolūtos atteikuma pamatus; tomēr šāda atbrīvošana no pienākuma nevar tikt interpretēta tādējādi, ka pastāv pienākums vispirms veikt tā paša apzīmējuma pārbaudi saistībā ar Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta e) apakšpunktu.

(skat. 34. un 35. punktu)
Ja pretendenta iesniegtu lūgumu pārskatīt konkursa atlases komisijas lēmumu Eiropas Personāla atlases birojs (EPSO) noraida novēlošanās dēļ, šim pretendentam ir visas intereses attiecībā uz to, lai Savienības tiesa pārbaudītu šī noraidījuma tiesiskumu. Šāds noraidījums liedz atlases komisijai pašai izskatīt šo pārskatīšanas lūgumu, bet, ja Vispārējā tiesa noraidījumu atceļ, tad tiek pieņemts jauns lēmums attiecībā uz minēto lūgumu.

Proti, ja uz pārskatīšanas lūgumu tiek sniegta labvēlīga atbilde, tad attiecīgā persona tiek atjaunota konkursā tajā posmā, no kura tā ir izslēgta, neatkarīgi no konkursa gaitas. Apstāklis, ka atklātā konkursa procedūra tikmēr ir pabeigta, šo secinājumu nemaina, katrā ziņā prasītājs saglabā interesi tajā, ka tiek pieņemts lēmums par attiecīgās atlases procedūras tiesiskumu, lai varbūtējais prettiesiskums neatkārtotos nākotnē procedūrā, kas līdzīga šajā lietā aplūkotajai procedūrai. Proti, nav izslēgts, ka EPSO varētu līdzīgi rīkoties vēlākā un analogā atlases procedūrā. Šajos apstākļos iestāde nevar atsaukties uz prasības nepieņemamību, pamatojoties uz to, ka atklātā konkursa procedūra tikmēr ir pabeigta.

(skat. 34. un 35. punktu)
Saistībā ar apelāciju, ja attiecībā uz tiesas sastāva, kas ir spriedis pirmajā instancē, neatbilstību tiesiskajam regulējumam ir izteikti iebildumi, kuri nav acīmredzami nenopietni, apelācijas tiesai ir pienākums pārbaudīt tā atbilstību tiesiskajam regulējumam. Pamats, kas attiecas uz iztiesāšanas sastāva neatbilstību tiesiskajam regulējumam, ir absolūts pamats, kas tiesai ir jāizvērtē pēc savas ierosmes pat tad, ja atsaukšanās uz šo neatbilstību tiesiskajam regulējumam pirmajā instancē nav notikusi.

Kā izriet no Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta otrās daļas pirmā teikuma, viena no prasībām saistībā ar to, kā ir jābūt veidotam iztiesāšanas sastāvam, ir tāda, ka tiesām ir jābūt neatkarīgām, objektīvām un iepriekš noteiktām tiesību aktos.

No šīs prasības, kas ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesas izveidei un tās kompetencei ir jābūt iepriekš reglamentētai likumā, izriet likumīgas tiesas princips, kura mērķis ir garantēt tiesu varas neatkarību attiecībā pret izpildvaru.

Pamattiesību hartas 52. panta 3. punkta pirmajā teikumā ir precizēts, ka, ja šajā hartā ir ietvertas tiesības, kuras atbilst Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijā (ECPAK) garantētajām tiesībām, šo tiesību nozīme un apjoms ir tāds pats kā minētajā konvencijā noteiktajām tiesībām.

Atbilstoši LES 6. panta 1. punkta trešajai daļai un Pamattiesību hartas 52. panta 7. punktam, interpretējot pēdējā minētajā noteiktās tiesības, Savienības tiesas pienācīgi ievēro skaidrojumus, kas izstrādāti, lai sniegtu norādes tās interpretācijai.

No tā izriet, ka attiecībā uz Pamattiesību hartas 47. panta otrās daļas pirmo teikumu ir jāņem vērā garantija, kas ir noteikta ECPAK 6. panta 1. punkta pirmajā teikumā, kurā arī ir paredzēts likumīgas tiesas princips.

Ņemot vērā, cik svarīga tiesību subjektu un sabiedrības paļāvībai uz tiesu neatkarību un objektivitāti ir Civildienesta tiesas tiesnešu iecelšanas regulējošo noteikumu ievērošana, tā kā Padome apzināti neievēroja ar publisko aicinājumu pieteikties konkursam noteikto tiesisko regulējumu un Civildienesta tiesas tiesnešu iecelšanu regulējošos noteikumus, tiesnesis, kas ir iecelts, pārkāpjot šos noteikumus, nevar tikt uzskatīts par [atbilstošu] likumīgas tiesas [jēdzienam] Pamattiesību hartas 47. panta otrās daļas pirmā teikuma izpratnē.

(skat. 66.–71., 77. un 78. punktu)
Ja reģistrācijai pieteikto vai reģistrēto preču zīmi veido divdimensiju vai trīsdimensiju ar to aptvertās preces attēls, tās atšķirtspēja ir atkarīga no tā, vai tā būtiski atšķiras no nozares standarta vai ieradumiem un tāpēc var pildīt tās pamatfunkciju norādīt preces izcelsmi.

Tā tas ir arī gadījumā, ja preču zīmi veido ar to aptvertās preces formas daļa, ciktāl konkrētā sabiedrības daļa nepastarpināti un bez tālākām pārdomām to uztvers kā konkrētās preces detaļas vai izskata attēlojumu. Šādā gadījumā izšķirošais elements nav tas, vai attiecīgais apzīmējums kvalificējams kā grafisks, trīsdimensiju vai cits, bet fakts, ka tas ir sajaucams ar aptvertās preces izskatu.

Ja šādā gadījumā preču zīmes atšķirtspējas vērtējums netiktu veikts, ņemot vērā atšķirību, kāda tai ir, salīdzinot ar aptverto preču nozares standartu vai ieradumiem, pietiktu iesniegt apzīmējuma, kurš nepastarpināti ir uztverams kā aptvertās preces daļa, reģistrācijas pieteikumu, lai palielinātu iespēju, ka apzīmējums tiks reģistrēts, kā arī ka gandrīz automātiski tiks piešķirta aizsardzība arī pašas preces izskatam vai formai. Tā kā vidusmēra patērētāji nav pieraduši izdarīt pieņēmumus par preču izcelsmi, balstoties uz preču izskatu vai formu, šī iespēja nozīmētu būtisku Regulas Nr. 207/2009 par Eiropas Savienības preču zīmi 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta apiešanas risku un kaitētu ar šo tiesību normu aizsargātajām sabiedriskajām interesēm.

Runājot par preču zīmēm, kuras veido ar tām aptvertās preces forma, ir ticams, ka kompetentā iestāde galvenās tām raksturīgās iezīmes varētu noteikt, pārbaudot pašu preci. Šāda pārbaude ir veicama, ja preču zīmei galvenās raksturīgās iezīmes noteikšana ir nepieciešama, lai noskaidrotu elementu, kas ir grafiskā attēla daļa, precīzo raksturu, un iespējamos aprakstus, kas pievienoti reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas brīdī, un tādējādi aizsargātu Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) ievilkuma pamatā esošās sabiedriskās intereses. Šīs intereses ir aizliegt uzņēmējiem netaisnīgi piesavināties apzīmējumu, kuru veido preces forma un kas ietver tehnisko risinājumu. Šī problemātika pēc būtības rodas, ja runa ir par preču zīmi, kuru veido konkrētas preces forma, nevis abstrakta forma.

(skat. 37.–40. punktu)
Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2017. gada 20. jūlija spriedums –

Beļģija/Komisija

(lieta T‑287/16)

ELGF un ELFLA – No finansējuma izslēgti izdevumi – Beļģijas izdevumi – Eksporta kompensācijas – Atgūšanas neesamība, kas izriet no dalībvalsts iestādei piedēvējamas nolaidības – Visu tiesību aizsardzības līdzekļu neizsmelšana – Samērīgums

1. Lauksaimniecība – ELVGF, ELGF un ELFLA finansējums – Atbalsta un piemaksu piešķiršana – Dalībvalstu pienākums – Izdevumu likumības nodrošināšanai veikti pasākumi – Apjoms (Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1306/2013 4. pants un 58. panta 1. punkts; Padomes Regulas Nr. 1290/2005 3. pants un 9. panta 1. punkts) (skat. 48. punktu)

2. Lauksaimniecība – ELVGF, ELGF un ELFLA finansējums – Grāmatojumu noskaidrošana – Atteikums segt izdevumus, kas radušies sakarā ar Savienības tiesiskā regulējuma piemērošanas pārkāpumu – Attiecīgās dalībvalsts iebildumi – Pierādīšanas pienākums – Sadale starp Komisiju un dalībvalsti (Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1306/2013 52. pants; Padomes Regulas Nr. 1290/2005 31. pants) (skat. 49. punktu)

3. Lauksaimniecība – ELVGF, ELGF un ELFLA finansējums – Principi – Dalībvalstu pienākums ievērot pienācīgu rūpību, veicot pretlikumīgi pārskaitīto summu atgūšanu – Atgūšanas neesamība, kas izriet no visu tiesību aizsardzības līdzekļu neizsmelšanas valsts tiesās – Pienākumu neizpilde – Attaisnojums, kas ir pamatots ar Kasācijas tiesas advokāta negatīvu atzinumu par iespēju iesniegt kasācijas sūdzību, ierobežojot iespēju iesniegt šādu kasācijas sūdzību tikai ārkārtas situācijās – Nepieļaujamība (Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1306/2013 54. panta 5. punkta c) apakšpunkts un 58. panta 1. punkts; Padomes Regulas Nr. 1290/2005 9. panta 1. punkts un 32. panta 8. punkta a) apakšpunkts) (skat. 56.–62. punktu)

Priekšmets

Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru lūdz atcelt Komisijas 2016. gada 17. marta Īstenošanas lēmumu (ES) 2016/417, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV 2016, L 75, 16. lpp.), ciktāl ar to no minētā finansējuma attiecībā uz Beļģijas Karalisti tiek izslēgta summa EUR 9601619,00 apmērā.

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt;
Lieta T‑580/16

Irit Azoulay u.c.

pret

Eiropas Parlamentu

Civildienests – Ierēdņi – Pagaidu darbinieki – Atalgojums – Ģimenes pabalsti – Pabalsts izglītībai – Atteikums atlīdzināt izglītības izmaksas – Civildienesta noteikumu VII pielikuma 3. panta 1. punkts – Tiesiskā paļāvība – Vienlīdzīga attieksme – Labas pārvaldības princips

Kopsavilkums – Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2017. gada 28. aprīļa spriedums

Ierēdņi–Atalgojums–Ģimenes pabalsti–Pabalsts izglītībai–Izglītības izmaksas–Jēdziens–Iemaksas bezpeļņas apvienībām sakarā ar bērnu piedalīšanos specifiskā projektā un nesubsidētajā apmācībā–Izslēgšana

(Civildienesta noteikumu VII pielikuma 3. panta 1. punkts)

No Civildienesta noteikumu VII pielikuma 3. panta 1. punkta izriet, ka jēdziens “izglītības izmaksas” attiecas uz izmaksām, kuras saistītas ar to, ka ierēdņa apgādājamais bērns regulāri un pilna laika klātienē apmeklē “pamatskolu vai vidusskolu, kas iekasē mācību maksu”.

Atbilstoši Eiropas Parlamenta pieņemto Vispārīgo noteikumu attiecībā uz Civildienesta noteikumu VII pielikuma 3. pantā paredzētā pabalsta izglītībai piešķiršanu 3. pantam, izglītības izmaksās ietilpst “ar reģistrāciju izglītības iestādē un tās apmeklēšanu saistītās izmaksas”. Šādi formulētas izglītības izmaksas ietver gan izmaksas, kas ļauj audzēknim saņemt piekļuvi specifiskam pedagoģiskam projektam (reģistrācijas izmaksas), gan izmaksas, kas ļauj viņam lietderīgi piedalīties šīs pašas iestādes programmās un apmācībā (ar apmeklēšanu saistītās izmaksas).

Jēdziens “izglītības izmaksas” ir autonoms Savienības tiesību jēdziens un līdz ar to valsts līmenī esoši nosaukumi vai izmantotā klasifikācija izglītības izmaksu jomā nevar būt noteicošā. No tā arī izriet, ka to iemaksu nosaukumi vai klasifikācija, kuras vecāki maksā attiecīgajām bezpeļņas apvienībām sakarā ar bērnu piedalīšanos specifiskā projektā un šo skolu nodrošinātajā nesubsidētajā apmācībā, nekādi negroza apstākli, saskaņā ar kuru attiecīgās mācību iestādes nelūdz segt ar reģistrāciju vai apmeklējumu saistītās izmaksas. No tā obligāti izriet, ka minētie maksājumi, kurus šīs bezpeļņas apvienības lūdz veikt, nevar attiekties uz šo skolu izmaksām saistībā ar reģistrāciju un apmeklējumu.

Šajā ziņā Vispārīgo īstenošanas noteikumu 3. pants nepieļauj “jebkādas citas izmaksas”, izslēdzot jebkādu to atlīdzināšanas iespēju. Šī frāze attiecas ne tikai uz “izmaksām, kas nav ar izglītības darbību saistītās izmaksas”, bet arī tieši paredz “pārējās izmaksas, kas saistītas ar apmeklējamās izglītības iestādes mācību programmas izpildi”.

No tā izriet, ka, tā kā attiecīgajām bezpeļņas apvienībām samaksātie līdzekļi nevar tikt kvalificēti kā mācību maksa, tie veido izmaksas, kuru nepieciešamību nosaka ar skolas programmas izpildi saistītās vajadzības un aktivitātes, proti, bērnu piedalīšanās attiecīgo skolu specifiskajā projektā vai nesubsidētajā apmācībā, un ir uzskatāmi par “pārējām izmaksām, kas saistītas ar apmeklējamās izglītības iestādes mācību programmas izpildi” Vispārīgo īstenošanas noteikumu 3. panta izpratnē, kuras atbilstoši šai pašai tiesību normai netiek segtas ar pabalstiem izglītībai.

(sal. ar 20., 30., 36., 38. un 40. punktu)
3.

Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana – Absolūti atteikuma pamati – Preču zīmes, kuras sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kas var kalpot, lai apzīmētu preces vai pakalpojuma īpašības – Jēdziens – Preču zīme, ko veido vārds vai neoloģisms, kas izriet no elementu kombinācijas (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (skat. 19., 20. punktu)
84

Ir tiesa, ka apelācijas spriedumā Tiesa atcēla sākotnējo spriedumu un apstrīdēto lēmumu, jo Komisija un pēc prasītājas prasības noraidīšanas Vispārējā tiesa apšaubīja tās kā starptautiskas organizācijas statusu. Tomēr Tiesa norādīja: “91 [..] jēdziens “starptautiskā organizācija”, kas minēts [2002. un 2012. gada finanšu tiesiskajā regulējumā], tostarp [ietver] “starptautiskas publiskā sektora organizācijas, kas izveidotas ar starpvaldību līgumiem, un specializētas iestādes, ko izveidojušas šādas organizācijas”. 92 Šajā lietā ir jākonstatē, ka Vispārējā tiesa nav pārbaudījusi apstrīdēto lēmumu tiesiskumu, ņemot vērā šo definīciju, bet tikai apgalvoja, ka [prasītājas] sniegtie argumenti un pierādījumi neatspēkojot Komisijas šaubas par [tās] starptautiskās organizācijas statusu. 93 Šajā apgalvojumā ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo ne ar vienu no [..] atgādinātajiem elementiem, ko Vispārējā tiesa izvirzījusi, lai Komisijas šaubas uzskatītu par pamatotām, juridiski tās nevar tikt pamatotas. 94 Proti, runājot par pirmo no šiem elementiem, kurš attiecas uz jautājumu, vai vairākas valstis, ko [prasītāja] minējusi kā tās biedrus, tādas patiešām bija, no pašas Vispārējās tiesas konstatējumiem izriet, ka Komisijas šaubas šajā saistībā attiecas tikai uz “dažiem” no [prasītājas] biedriem, precīzāk, uz pieciem no sešpadsmit. Šādas šaubas, pieņemot, ka tās ir pamatotas, starptautiskajās tiesībās neatņem vienībai, kuras biedri šīs valstis nav – vai vairs nav – “starptautiskās organizācijas” statusu, un tā tās ir vēl jo vairāk tad, ja attiecīgās valstis – kā šajā lietā – veido tikai mazākuma daļu no attiecīgās vienības. 95 Runājot par otro elementu, kurš ir saistīts ar šaubu pastāvēšanu par to personu pilnvarām, kuras pārstāvējušas noteiktas valstis, parakstot [prasītājas] dibināšanas aktu, tāpat ir jānorāda, ka tas varētu likt apšaubīt [prasītājas] dibināšanas akta parakstīšanas spēkā esamību konkrēti no šo valstu puses, nevis tās izveides spēkā esamību kopumā, jo minētie iespējamie pārstāvības pārkāpumi attiecas tikai uz ierobežotu dalībnieču valstu skaitu. [..] 97 Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, ir jāatzīst, ka ir pamatots otrais pamats, ko [prasītāja] izvirzījusi [..] un kas attiecas uz to, ka [..] Vispārējā tiesa esot kļūdaini nospriedusi, ka Komisija nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nedz arī acīmredzamu kļūdu vērtējumā, kad [apstrīdētā lēmuma] pieņemšanu tā pamatoja ar šaubām par [prasītājas] “starptautiskās organizācijas” statusu 2002. un 2012. gada finanšu tiesisko regulējumu izpratnē. 104 Proti, kā izriet no šā sprieduma 92.–96. punkta, [apstrīdētais lēmums] ir prettiesisks, ciktāl elementi, ko Komisija izvirzījusi [tā] pamatojumam, neliek apšaubīt [prasītājas] starptautiskās organizācijas statusu 2002. un 2012. gada finanšu tiesisko regulējumu izpratnē. Tādējādi [minētais lēmums] ir jāatceļ pilnībā.”
48

Iesākumā ir jāatgādina, ka Tiesa 2013. gada 14. novembra spriedumā SFIR u.c. (no C‑187/12 līdz C‑189/12, EU:C:2013:737), konstatējusi, ka “ražošanas iekārtu” jēdziens Regulās Nr. 320/2006 un Nr. 968/2006 nav definēts, pirmkārt, norādīja, ka jēdziens “ražošana” var ietvert arī citus produkta izgatavošanas posmus, kuri noris pirms vai pēc ķīmiskā vai fizikālā pārstrādes procesa, un tātad tas var ietvert tāda cukura uzglabāšanu, kurš netiek iesaiņots tūlīt pēc tā iegūšanas no izejvielas. Līdz ar to tā secināja, ka uzglabāšana var tikt uzskatīta par “tieši saistīt[u] ar cukura [..] ražošanu” Regulas Nr. 968/2006 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē (spriedums, 2013. gada 14. novembris, SFIR u.c., no C‑187/12 līdz C‑189/12, EU:C:2013:737, 26. punkts). Otrkārt, Tiesa secināja, ka silosiem var būt tieša ietekme uz cukura daudzumiem, kas var tikt saražoti, un uz ražošanas procesiem, kas ir atkarīgi no uzglabāšanas iekārtas atrašanās tuvumā, jo tie tostarp ļauj daļēji vai pilnīgi atlikt attiecīgā cukura ražošanas periodā saražotās produkcijas pārdošanu un šādi iespaidot tirgus situāciju Regulas Nr. 320/2006 5. apsvēruma izpratnē (spriedums, 2013. gada 14. novembris, SFIR u.c., no C‑187/12 līdz C‑189/12, EU:C:2013:737, 27.–29. punkts). Treškārt, Tiesa būtībā uzskatīja, ka no Regulas Nr. 320/2006 3. panta 3. punkta a) un b) apakšpunkta izriet, ka principā, lai varētu saņemt restrukturizācijas atbalstu par pilnīgu demontāžu, attiecīgais rūpniecības komplekss pilnībā ir jāizņem no ekspluatācijas un ka iespēja neveikt demontāžu vai nākotnē turpināt izmantot iekārtas, kuras nav ražošanas iekārtas, tajā pašā laikā saglabājot tiesības saņemt atbalstu pilnā apmērā, ir izņēmums, kas interpretējams šauri (spriedums, 2013. gada 14. novembris, SFIR u.c., no C‑187/12 līdz C‑189/12, EU:C:2013:737, 30. punkts).
42

Apstrīdētais lēmums ir formulēts šādi: “1. pants Kompensācijas maksājums, ko [..] šķīrējtiesa [..] ar [..] nolēmumu piesprieda vienai ekonomiskai vienībai, kura ietver Viorel Micula, Ioan Micula, [..] European Food, [..] Starmill, [..] Multipack, European Drinks, Rieni Drinks, Scandic Distilleries, Transilvania General Import‑Export un West Leasing, [LESD] 107. panta 1. punkta izpratnē uzskatāms par valsts atbalstu, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu. 2. pants 1. Rumānija neizmaksā nevienu nesaderīgu atbalstu, kas minēts 1. pantā, un atgūst jebkuru nesaderīgu atbalstu, kurš minēts 1. pantā un kurš jau izmaksāts kādam no subjektiem, kas veido vienu ekonomisku vienību un kas gūst priekšrocības no minētā atbalsta saistībā ar daļēju Šķīrējtiesas [..] nolēmuma īstenošanu vai izpildi, kā arī jebkādu atbalstu, kurš izmaksāts kādam no subjektiem, kas veido vienu ekonomisku vienību un kas gūst priekšrocības no minētā atbalsta saistībā ar turpmāku Šķīrējtiesas [..] nolēmuma īstenošanu, un par kuru Komisija nav informēta vai kurš tiek izmaksāts pēc šā lēmuma pieņemšanas dienas. 2. Viorel Micula, Ioan Micula, [..] European Food, [..] Starmill, [..] Multipack, European Drinks, Rieni Drinks, Scandic Distilleries, Transilvania General Import‑Export un West Leasing ir solidāri atbildīgi par to, lai tiktu atmaksāts valsts atbalsts, ko katrs no viņiem ir saņēmis. 3. Atgūstamas ir tās summas, kas izriet no [..] [šķīrējtiesas] nolēmuma īstenošanas vai izpildes (pamatsumma un procenti). 4. Atgūstamajām summām pieskaita procentus par laikposmu no dienas, kad atbalsts nodots saņēmējiem, līdz to faktiskās atgūšanas dienai. 5. Rumānija norāda precīzus datumus, kad valsts atbalsts nodots attiecīgo saņēmēju rīcībā. 6. Procentus aprēķina pēc salikto procentu formulas saskaņā ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 794/2004 V nodaļu. 7. Rumānija nodrošina to, ka, sākot no šā lēmuma pieņemšanas dienas, netiek veikti nekādi turpmāki maksājumi saistībā ar atbalstu, kas minēts 1. pantā. 3. pants 1. Šā lēmuma 1. pantā minēto atbalstu atgūst nekavējoties un efektīvi. 2. Rumānija nodrošina šā lēmuma īstenošanu četru mēnešu laikā no tā paziņošanas dienas. 4. pants 1. Divu mēnešu laikā pēc šā lēmuma paziņošanas Rumānija Komisijai iesniedz šādu informāciju: a) atbalsta kopējo summu, ko saņēmis katrs subjekts, kurš minēts šā lēmuma 1. pantā; b) sīku aprakstu par pasākumiem, kas jau veikti un paredzēti, lai izpildītu šo lēmumu; c) dokumentus, kas apliecina, ka atbalsta saņēmējiem ir pieprasīts atmaksāt atbalstu. 2. Rumānija līdz 1. pantā minētā atbalsta atgūšanas beigām informē Komisiju par šā lēmuma izpildei noteikto valsts pasākumu īstenošanas gaitu. Pēc Komisijas vienkārša pieprasījuma tā nekavējoties sniedz ziņas par pasākumiem, kas jau veikti un ieplānoti, lai izpildītu šo lēmumu. Tā arī sniedz sīku informāciju par atbalsta un atgūšanas procentu summām, ko saņēmēji jau atmaksājuši. 5. pants Šis lēmums ir adresēts Rumānijai.”