ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Pieņemot rīcības noteikumus un ar to pasludināšanu paziņojot, ka turpmāk šie noteikumi tiks piemēroti ar tiem saistītajos gadījumos, pati ierobežo novērtējuma brīvības izmantošanas iespējas un nevar atkāpties no šiem noteikumiem, ja vien tā nevēlas attiecīgā gadījumā tikt sodīta par tādu vispārējo tiesību principu kā vienlīdzīgas attieksmes princips vai tiesiskās paļāvības aizsardzības princips pārkāpumu, izņemot, ja tā, ievērojot šos pašus principus, norāda iemeslus, kādēļ tā no saviem noteikumiem atkāpjas. Īpašajā valsts atbalsta jomā Komisija var noteikt pamatnostādnes savu izvērtēšanas pilnvaru īstenošanai un, lai arī tajās nav atkāpe no Līguma noteikumiem, tajās ietvertie indikatīvie noteikumi iestādei ir saistoši.

(sal. ar 151. un 152. punktu)
29

Tāpat no ITSB iekšējo vadlīniju par atcelšanas procesu to 2007. gada novembra redakcijā, proti, šo vadlīniju D nodaļas 2. sadaļas, formulējuma neizriet, ka preču zīmes atcelšanas process ir nepieņemams vai tā izskatīšana ir jāatliek tādēļ, ka iepriekš ir uzsākts un joprojām tiek izskatīts ar preču zīmi, kuras atcelšana tiek lūgta, pamatots iebildumu process. It īpaši prasītājas izvirzītajā šo vadlīniju 3.1.2. punktā par faktisko izmantošanu ir tikai norādīts, ka šādas izmantošanas novērtēšanas līdzekļi procesos Anulēšanas nodaļā ir tādi paši kā tie, kas piemērojami Kopienas preču zīmju izmantošanas pierādījuma novērtēšanā iebildumu procesā, un ka ir jāievēro detalizētās normas, kas ietvertas iekšējo vadlīniju 6. daļā par iebildumu procesu.
2)

Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE sedz 90 % no saviem tiesāšanās izdevumiem un atlīdzina 90 % no Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumiem, un šī pēdējā sedz 10 % no saviem tiesāšanās izdevumiem un atlīdzina 10 % no Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis tiesāšanās izdevumiem.
VISPĀRĒJĀS TIESAS SPRIEDUMS (apelācijas palāta)

2010. gada 27. oktobrī

Lieta T-65/09 P

Enzo Reali

pret

Eiropas Komisiju

Apelācija – Civildienests – Līgumdarbinieki – Pieņemšana darbā – Klasificēšana pakāpē – Profesionālā pieredze – Diploms – Līdzvērtība

Priekšmets Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2008. gada 11. decembra spriedumu lietā F-136/06 (Krājums-CDL, I-A-1-451. un II-A-1-2495. lpp.), ar ko tiek lūgts šo spriedumu atcelt

Nolēmums Apelācijas sūdzību noraidīt. Enzo Reali k-gs sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus šajā instancē.

Kopsavilkums

1. Prasība atcelt tiesību aktu – Pamati – Iestādes, kas pieņēmusi apstrīdēto aktu, kompetences neesamība – Pārbaude pēc tiesas ierosmes

(LESD 263. pants)

2. Ierēdņi – Līgumdarbinieki – Klasificēšana

1. Tiesa pēc savas ierosmes var izvirzīt pamatus par akta ārējo tiesiskumu vai iebildes par nepieņemamību, tādējādi Tiesai pēc savas ierosmes ir jāizvirza pamati, lai apstrīdētu tiesību akta izdevēja kompetenci, pat ja Tiesai to nav lūdzis neviens no lietas dalībniekiem.

(skat. 43. punktu)

Atsauces

Tiesa: 1960. gada 10. maijs, C-19/58 Vācija/Augstā iestāde, Recueil, 471. lpp.; 2000. gada 13. jūlijs, C-210/98 P Salzgitter/Komisija, Recueil, I-5843. lpp., 56. punkts.

2. Nediskriminācijas princips prasa, lai salīdzināmas situācijas netiktu risinātas dažādi un, lai atšķirīgas situācijas netiktu risinātas vienādi, ja vien šāda atšķirība nav objektīvi pamatota.

Šajā ziņā attiecībā uz prasītāja situāciju, kurš pēc četru gadu studijām ir ieguvis “Laurea” diplomu, pirms ar Boloņas deklarāciju tika ieviesta jaunā diplomu sistēma, kaut “Laurea” absolventiem tika piešķirts tituls “Dottore magistrale” tāpat kā šis tituls tika piešķirts “Master” diploma absolventiem, kas to ieguva pēc jaunās sistēmas ieviešanas, nevar uzskatīt par vienādu šāda prasītāja situāciju ar personas, kura ir ieguvusi iepriekš minēto “Master” diplomu, situāciju, tiklīdz pastāv atšķirīgi nosacījumi šādu diplomu iegūšanai, it īpaši attiecībā uz laiku, kas nepieciešams, lai tos iegūtu. Tātad nolūkā klasificēt šo prasītāju par līgumdarbinieku nevar pamatoti uzskatīt, ka viņš ir ieguvis divus diplomus – “Licence” un “Master” –, no kuriem pēdējais ir jāuzskata par viena gada darba pieredzi.

(skat. 62. un 64. punktu)

Atsauce

Vispārējā tiesa: 2006. gada 12. decembris, T-373/94 Werners/Padome un Komisija, Krājums, II-4631. lpp., 98. punkts un tajā minētā judikatūra.
Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 3. jūlija spriedums – Dānija/Komisija

(lieta T-212/09)

“ELVGF — Garantiju nodaļa — Izdevumi, kas ir izslēgti no finansējuma — Laukaugi — Platību atstāšana atmatā”

1. Tiesvedība — Procesa organizatoriskie pasākumi — Lūgums iesniegt dokumentus — Vispārējās tiesas rīcības brīvība (Vispārējās tiesas Reglamenta 46. panta 1. punkta d) apakšpunkts) (sal. ar 24. punktu)

2. Savienības tiesības — Interpretācija — Metodes (sal. ar 29. punktu)

3. Lauksaimniecība — ELVGF — Atbalsta un piemaksu piešķiršana — Dalībvalstu pienākums izveidot efektīvu administratīvās pārbaudes un pārbaudes uz vietas sistēmu — Neuzticamas pārbaudes — Atteikums segt izdevumus no fonda līdzekļiem (Komisijas Regulas Nr. 3887/92 6. panta 1. punkts un Komisijas Regulas Nr. 2419/2001 15. pants) (sal. ar 39., 40. un 160. punktu)

4. Lauksaimniecība — ELVGF — Grāmatojumu noskaidrošana — Atteikums segt izdevumus, kas radušies sakarā ar Kopienu tiesiskā regulējuma piemērošanas pārkāpumu — Attiecīgās dalībvalsts iebildumi — Pierādīšanas pienākums — Sadale starp Komisiju un dalībvalsti (sal. ar 57., 58. un 150. punktu)

5. Savienības tiesības — Principi — Tiesiskās paļāvības aizsardzība — Komisijas atbildes uz vēstuli neesamība — Pārkāpums — Neesamība (sal. ar 134. punktu)

6. Iestāžu akti — Pamatojums — Pienākums — Piemērojamība — Lēmums par grāmatojumu noskaidrošanu ELVGF finansēto izdevumu ietvaros (EKL 253. pants) (sal. ar 139. un 140. punktu)

7. Savienības tiesības — Principi — Samērīgums — Finanšu atbalsta atcelšana pamatsaistību neievērošanas gadījumā — Pieļaujamība (sal. ar 148. un 149. punktu)

8. Lauksaimniecība — ELVGF — Grāmatojumu noskaidrošana — Atteikums segt izdevumus, kas radušies sakarā ar Kopienu tiesiskā regulējuma piemērošanas pārkāpumu — Fonda zaudējumu novērtējums — Neatbilstoši izdevumi, kurus nav iespējams noteikt pietiekami precīzi — Novērtējums, kas balstīts uz vienotas likmes korekciju — Pieļaujamība (sal. ar 152. punktu)

Priekšmets

Prasība atcelt Komisijas 2009. gada 19. marta Lēmumu 2009/253/EK, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu un uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) (OV L 75, 15. lpp.), tiktāl, ciktāl ar to no Kopienu finansējuma ir izslēgti noteikti Dānijas Karalistes izdevumi sakarā ar platību atstāšanu atmatā

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt;
No Lēmuma 2001/431 par Kopienas finanšu iemaksām attiecībā uz konkrētiem dalībvalstu izdevumiem, kas rodas, īstenojot kopējai zivsaimniecības politikai piemērojamās kontroles, pārbaudes un uzraudzības sistēmas, 2. panta e) punkta, 9. panta 1. punkta un 17. panta 2. un 3. punkta izriet, ka Savienības finanšu dalība kuģu, kas faktiski paredzēti zivsaimniecības kontrolei un uzraudzībai, iegādē ir iespējama saskaņā ar šo lēmumu vienīgi, ja šie izdevumi ir veikti saskaņā ar nosacījumiem, kas paredzēti minētajā lēmumā un direktīvās par publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru koordināciju, tostarp Direktīvā 93/36. No tā izriet, ka ir jāuzskata, ka Lēmumā 2001/431, it īpaši tā 17. panta 2. punktā, ir paredzēts, ka Savienības līdzfinansējums prezumē minēto direktīvu ratione materiae piemērojamību.

Prasības ievērot nosacījumus, kas noteikti direktīvās par publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru koordināciju, raksturīgais mērķis ir pirmām kārtām nodrošināt pilnīgu pārskatāmību un Savienības līdzfinansēto iepirkumu pilnīgu kontrolējamību. Turklāt Savienības līdzfinansējums karakuģiem principā neietilpst kopējā zivsaimniecības politikā. Tādējādi saskaņā ar Lēmumu 2001/431 dalībvalsts, pirmkārt, nevar lūgt Savienības līdzfinansējumu kuģu, kuri pilnībā vai daļēji paredzēti zivsaimniecības kontrolei un uzraudzībai, iegādei, kuru veicot saskaņā ar minēto lēmumu ir pilnībā jāievēro noteikumi publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas jomā, un, otrkārt, nolemt nepiemērot tos pašus noteikumus, izvirzot EKL 296. panta 1. punkta b) apakšpunktu sakarā ar iegādātās iekārtas militāro raksturu. Taču EKL 296. panta 1. punkta b) apakšpunkts neiestājas pret to, ka dalībvalstis, kas paredz iegādāties militārās iekārtas, uz kurām attiecas šī tiesību norma, tomēr nolemj izmantot parastās publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras un līdz ar to var pretendēt uz finanšu dalību, kas paredzēta Lēmumā 2001/431.

(sal. ar 38.–40., 42., 45. punktu)
Saskaņā ar EKL 238. pantu Eiropas Savienības tiesu kompetencē ir sniegt spriedumus saskaņā ar visām šķīrējklauzulām, kas ietvertas publisko tiesību vai privāttiesību līgumos, kurus noslēgusi Savienība vai kuri noslēgti tās vārdā. Vispārējās tiesas kompetence saskaņā ar šķīrējklauzulu izskatīt strīdu par līgumu ir izvērtējama saskaņā ar šo tiesību normu un pašas šķīrējklauzulas noteikumiem. Šī kompetence ir atkāpe no vispārīgajām tiesību normām un tātad tā ir šauri interpretējama. Tādējādi Vispārējā tiesa, pirmkārt, var izskatīt vienīgi līgumtiesisku strīdu tikai tad, ja tā puses ir izteikušas gribu tai piešķirt kompetenci un, otrkārt, tā var izskatīt tikai prasības, kas izriet no līguma, kurā ir ietverta šķīrējklauzula, vai tādas, kam ir tiešs sakars ar no tā izrietošajām saistībām.

Turklāt Kopienas tiesību aizsardzības līdzekļu sistēmā kompetence pieņemt lēmumu pamatlietā ietver arī kompetences pastāvēšanu attiecībā uz jebkuru pretprasību, kas ir iesniegta šajā pašā tiesvedībā, kura izriet no tā paša tiesību akta vai faktiem, kuri veido prasības priekšmetu. Šī kompetence ir pamatota ar procesuālās ekonomijas interesēm un tās tiesas prioritāti, kurā prasība ir iesniegta pirmoreiz, šie apsvērumi tiek vispārīgi atzīti dalībvalstu procesuālajās sistēmās.

(sal. ar 37., 38. un 42. punktu)
Tiesas kontrole par zaudējumu draudu pastāvēšanas izvērtēšanu, ja tā nozīmē veikt sarežģītu ekonomisko jautājumu vērtējumu, kā to veic Savienības iestādes antidempinga procedūrā, ir jāierobežo un jāveic tikai par to, vai ir ievēroti procesuālie noteikumi, vai apstrīdētās izvēles izdarīšanai izmantotie fakti ir patiesi, vai faktu vērtējumā nav pieļautas acīmredzamas kļūdas un vai nav nepareizi izmantotas pilnvaras. Šī ierobežotā Tiesas kontrole nenozīmē, ka Savienības tiesa atturas pārbaudīt iestāžu veikto ekonomiska rakstura informācijas interpretāciju. It īpaši Vispārējai tiesai ir jāpārbauda ne tikai iesniegto pierādījumu saturiskā pareizība, ticamība un saskanība, bet arī jāpārliecinās, vai šie pierādījumi veido visu atbilstošo informāciju, kāda ir jāņem vērā, lai novērtētu sarežģītu situāciju, un vai šie pierādījumi ir tādi, ar kuriem var pamatot no šīs informācijas izdarītos secinājumus.

Tādējādi Padome ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā secinot, ka izmeklēšanas periodā Kopienas ražošanas nozare atradās neaizsargātā stāvoklī, ja turpretī visi šajā lietā atbilstošie ekonomiskie dati ir ar plus zīmi, izņemot izmaiņas Kopienas ražošanas nozares tirgus daļā, un kopumā tie raksturo ražošanas nozari, kuras situācija ir spēcīga, nevis trausla vai neaizsargāta.

(sal. ar 53., 61. 66. punktu)
Līdz ar to, lai gan patiešām saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 20. panta 4. punktu pieņemtajā lēmumā par pārbaudes veikšanu Komisijai lēmuma par pārbaudi adresātam nav jāpaziņo visa tās rīcībā esošā informācija par iespējamiem pārkāpumiem un nav jāsniedz šo pārkāpumu precīza juridiska kvalifikācija, tai tomēr ir skaidri jānorāda pieņēmumi, ko tā ir paredzējusi pārbaudīt.

Prasība par aizsardzību no patvaļīgas vai nesamērīgas valsts varas iejaukšanās fizisku vai juridisku personu privātās darbības sfērā ir vispārējs Savienības tiesību princips.

Lai gan Komisijai netiek prasīts saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 20. panta 4. punktu pieņemtajā lēmumā par pārbaudes veikšanu precīzi noteikt konkrētu tirgu, uz kuru attiecas tās veiktā izmeklēšana, tai tomēr ir pietiekami skaidri jāprecizē iespējamā pārkāpuma, uz kuru attiecas izmeklēšana, skartās nozares, lai, no vienas puses, ļautu attiecīgajam uzņēmumam ierobežot savu sadarbību, attiecinot to tikai uz šā uzņēmuma darbībām nozarēs, par kurām Komisijas rīcībā ir pietiekami nopietni netieši pierādījumi, kas ir pamats aizdomām par konkurences tiesību normu pārkāpumu un attaisno iejaukšanos šā uzņēmuma privāto darbību sfērā, un, no otras puses, ļautu Savienības tiesai attiecīgā gadījumā kontrolēt šo netiešo pierādījumu pietiekamību šajā ziņā.

(sal. ar 45. punktu)
Dalībvalstij, kura ir piešķīrusi vai vēlas piešķirt atbalstu, atkāpjoties no EK līguma noteikumiem, ir pienākums sadarboties ar Komisiju tās procedūras ietvaros, kurā tā piedalās un, kuru ievērojot, šai dalībvalstij it īpaši ir pienākums iesniegt visus elementus, kuru raksturs ļautu šai iestādei pārliecināties, ka prasīto atkāpju nosacījumi ir izpildīti. Lēmuma likumība valsts atbalsta jomā jāvērtē, pamatojoties uz informāciju, kāda bija Komisijas rīcībā lēmuma pieņemšanas brīdī. No tā it īpaši izriet, ka valsts atbalsta jēdziens atbilst objektīvai situācijai, kas izvērtējama datumā, kurā Komisija pieņem savu lēmumu, veicot iepriekš minēto tiesas pārbaudi, un ir jāņem vērā šajā datumā veiktais novērtējums. Tātad, ja attiecīgie lietas dalībnieki nav snieguši pretēju informāciju, Komisijai ir tiesības balstīties uz faktiem, pat kļūdainiem, kas ir tās rīcībā galīgā lēmuma pieņemšanas brīdī, ciktāl attiecīgie faktiskie apstākļi ir saistīti ar dalībvalstij izteikto Komisijas pieprasījumu sniegt vajadzīgo informāciju.

Tāpat no Regulas Nr. 659/1999 attiecībā uz EKL 88. panta piemērošanu 13. panta 1. punkta izriet, ka oficiālas izmeklēšanas procedūras attiecībā uz nelikumīgu atbalstu beigās Komisija pieņem lēmumu, pamatojoties uz pieejamo informāciju, it īpaši to informāciju, ko dalībvalsts ir iesniegusi, atbildot uz Komisijas lūgumu sniegt informāciju.

Šādā kontekstā, un ņemot vērā administratīvā procesa efektivitātes principu, dalībvalsts nevar izskatīšanas tiesā stadijā pirmo reizi apšaubīt tādu faktisko apsvērumu saturu, kurus trešā ieinteresētā persona iesniegusi administratīvā procesa laikā, pat ja tie tai bija nosūtīti.

(sal. ar 52., 53. un 55. punktu)
Piemērojot EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunktu, Komisijai ir plaša rīcības brīvība un tās īstenošana ir saistīta ar sarežģīta ekonomiskas un sociālas dabas vērtējuma veikšanu Kopienu kontekstā. Turklāt Komisija var noteikt pasākumus attiecībā uz to, kā tā īstenos savu rīcības brīvību, tādu aktu veidā kā pamatnostādnes attiecībā uz valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai tiktāl, ciktāl šie akti ietver noteikumus, kuri parāda nostāju, kura šai iestādei jāieņem, un kuri nenovirzās no Līguma noteikumiem.

Pārbaudes tiesā ietvaros, kas tiek piemērota attiecībā uz Komisijai saskaņā ar EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunktu piemītošo rīcības brīvības īstenošanu, tiek pārbaudīts tikai tas, vai ir ievērotas procesuālās normas un normas par pamatojumu, kā arī tas, vai vērā ņemtie fakti ir pareizi un vai nav pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, acīmredzama kļūda faktu vērtējumā, kā arī vai nav notikusi pilnvaru ļaunprātīga izmantošana. Turklāt Vispārējai tiesai ir jāpārbauda, vai ir ievērotas prasības, ko Komisija pamatnostādnēs ir paredzējusi pati sev. Savukārt Savienības tiesa nevar aizstāt Komisiju, tās vietā veicot pārbaudi, ko tā nekad nav veikusi, un izdarot pieņēmumus par secinājumiem, ko tā būtu izdarījusi pārbaudes beigās.

(sal. ar 37., 38. un 40.–42. punktu)
Prasītājs, kurš vēlas aizstāvēt tam no EKL 88. panta 2. punkta izrietošās procesuālās tiesības, var pamatoties uz jebkuru EKL 230. panta otrajā daļā minēto pamatojumu, ciktāl tie ir vērsti uz apstrīdētā lēmuma atcelšanu un, galu galā, uz to, lai Komisija sāktu EKL 88. panta 2. punktā paredzēto procedūru. Savukārt Vispārējā tiesa šajā Komisijas veiktās atbalsta pārbaudes stadijā nevar lemt par to, vai atbalsts pastāv un vai tas ir saderīgs ar kopējo tirgu.

Valsts atbalsta kontroles jomā lēmums, ar kuru tiek pabeigta procedūra saskaņā ar EKL 88. panta 2. punktu, individuāli skar uzņēmumus, kuri ir iesnieguši sūdzību, aizsākot šo procedūru, un kuri ir uzklausīti attiecībā uz to apsvērumiem, kas ir noteikuši procedūras norisi, ja vien to stāvokli tirgū būtiski ir ietekmējis atbalsts, par ko ir šis lēmums. Tomēr no tā neizriet, ka uzņēmums nevar citādi, atsaucoties uz īpašiem apstākļiem, kas to individualizē līdzīgi lēmuma adresātam, parādīt, ka tas ir skarts individuāli.

(sal. ar 194. punktu)
Keywords

Subject of the case

Rezolutīvā daļa



Keywords

Kopienas preču zīme – Iebildumi un trešo personu apsvērumi – Iebildumu izskatīšana – Agrākas preču zīmes izmantošanas pierādījums – Biroja noteiktais termiņš – Papildu pierādījumu sniegšana pēc termiņa izbeigšanās jaunu faktoru rašanās gadījumā – Pieļaujamība (Komisijas Regulas Nr. 2868/95 1. pants un 22. noteikuma 1. punkts) (sal. ar 27. un 31. punktu)

2. Kopienas preču zīme – Iebildumi un trešo personu apsvērumi – Iebildumu izskatīšana – Agrākas preču zīmes izmantošanas pierādījums – Faktiska izmantošana – Jēdziens – Vērtējuma kritēriji (Padomes Regulas Nr. 207/09 42. panta 2. un 3. punkts) (sal. ar 51.–53. punktu)

3. Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Relatīvi atteikuma pamatojumi – Agrākas preču zīmes, kas ir identiska vai līdzīga un reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, īpašnieka iebildumi – Sajaukšanas ar agrāku preču zīmi iespēja (Padomes Regulas Nr. 207/09 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) (sal. ar 87., 94. un 97. punktu)

Subject of the case

Priekšmets

Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2009. gada 30. jūlija lēmumu lietā R 1051/2008‑1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Vallis K. – Vallis A. & Co. OE un New Yorker SHK Jeans GmbH & Co. KG

Rezolutīvā daļa

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt;

2) New Yorker SHK Jeans GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
No Tiesas Statūtu I pielikuma 11. panta 1. punkta īpaši izriet, ka apelācijas Vispārējai tiesai iesniedz tikai par tiesību jautājumiem un tās pamato ar to, ka Civildienesta tiesai nav bijis jurisdikcijas kādā jautājumā, tā pārkāpusi savu reglamentu, nelabvēlīgi ietekmējot apelācijas iesniedzēja intereses, vai pārkāpusi tiesību aktus. Turklāt Vispārējās tiesas Reglamenta 138. panta 1. punkta pirmās daļas c) apakšpunktā ir paredzēts, ka apelācijas sūdzībā ietver izvirzītos tiesību pamatus un argumentus.

Līdz ar to apelācijas sūdzībā ir precīzi jānorāda tā sprieduma, kuru ir lūgts atcelt, pārsūdzētie elementi, kā arī juridiskie argumenti, kas īpaši pamato šo lūgumu.

Šim nosacījumam neatbilst apelācijas sūdzība, kurā ir tikai atkārtoti vai burtiski atveidoti Civildienesta tiesā jau izvirzītie pamati un argumenti, ieskaitot tos, kas bijuši balstīti uz faktiem, kurus šī tiesa skaidri noraidījusi; proti, šāda apelācijas sūdzība faktiski ir lūgums vienkārši atkārtoti izvērtēt prasības pieteikumu, kas jau ticis iesniegts Civildienesta tiesā; bet tas nav Vispārējās tiesas kompetencē. Tomēr, ja prasītājs apstrīd Civildienesta tiesas veikto interpretāciju vai tiesību piemērošanu, tiesību jautājumi, kas tikuši izvērtēti pirmajā instancē, var no jauna tikt apspriesti apelācijas stadijā. Proti, ja apelācijas sūdzības iesniedzējs nevarētu balstīt savu apelācijas sūdzību uz pamatiem un argumentiem, kurus tas jau ir izmantojis Civildienesta tiesā, tad minētā tiesvedība zaudētu daļu no savas jēgas.

(skat. 20.–22. punktu)

Tiesa, 1996. gada 17. septembris, C-19/95 P San Marco/Komisija, Recueil, I-4435. lpp., 37. un 38. punkts; 2003. gada 6. marts, C-41/00 P Interporc/Komisija, Recueil, I-2125. lpp., 17. punkts; 2004. gada 22. janvāris, C-353/01 P Mattila/Padome un Komisija, Recueil, I-1073. lpp., 27. punkts.
107

Tomēr jānorāda, ka, neesot vajadzībai lemt par šī pamata pieņemamību, kā tika norādīts iepriekš 86. punktā, Nīderlandes Karaliste izdarīja izvēli iesniegt pieteikumu par piekļuvi lēmuma par ceļu seguma bitumenu konfidenciālajām daļām saskaņā ar Regulu Nr. 1049/2001. Šīs procedūras izvēle ir saistoša gan Nīderlandes Karalistei, gan Komisijai, abām pusēm esot pienākumam ievērot šajā regulā paredzētās prasības. Līdz ar to Komisija nevarēja izvairīties ne no procedūras, ne no iespējām piemērot izņēmumus piekļuves tiesībām, kas paredzēti minētajā regulā, tāpēc vien, ka pieteikumu iesniedza dalībvalsts. Regula Nr. 1049/2001 nepiešķir nekādu īpašu statusu dalībvalstij, kas prasa piekļuvi, un tāpēc uz to attiecas tie paši regulā paredzētie ierobežojumi, kas uz citiem pieteikumu iesniedzējiem. Lojālas sadarbības pienākuma automātiska piemērošana šajā kontekstā piešķirtu dalībvalstīm īpašu statusu, ko Savienības likumdevējs neparedzēja, izstrādājot attiecīgos dažādos tiesību aktus.
12

Apstrīdētajā lēmumā tostarp ir šādas tiesību normas: “1. pants Šādi uzņēmumi ir pārkāpuši [EKL] 81. panta 1. punktu un no 1994. gada 1. janvāra ir pārkāpuši EEZ nolīguma 53. pantu, piedaloties norādītajos periodos turpinātā nolīgumā un/vai [turpinātās] saskaņotās darbībās parafīna vaska nozarē kopējā tirgū un no 1994. gada 1. janvāra EEZ: Eni SpA: 1997. gada [30. un 31.] oktobrī un no 2002. gada 21. februāra līdz 2005. gada 28. aprīlim; [..] 2. pants Par 1. pantā minētajiem pārkāpumiem uzliek šādu naudas sodu: Eni SpA: EUR 29 120 000; Esso Société anonyme française: EUR 83 588 400, no kuriem solidāri ar ExxonMobil Petroleum and Chemical BVBA un ExxonMobil Corporation EUR 34 670 400 apmērā, no kuriem solidāri ar Esso Deutschland GmbH EUR 27 081 600 apmērā; Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG: EUR 12 000 000; Hansen & Rosenthal KG solidāri ar H&R Wax Company Vertrieb GmbH: EUR 24 000 000; no kuriem solidāri ar H&R ChemPharm GmbH EUR 22 000 000 apmērā; MOL Nyrt.: EUR 23 700 000; Repsol YPF Lubricantes y Especialidades SA solidāri ar Repsol Petróleo SA un Repsol YPF SA: EUR 19 800 000 apmērā; Sasol Wax GmbH: EUR 318 200 000, no kuriem solidāri ar Sasol Wax International AG, Sasol Holding in Germany GmbH un Sasol [Ltd] EUR 250 700 000 apmērā; Shell Deutschland Oil GmbH, Shell Deutschland Schmierstoff GmbH, Deutsche Shell GmbH, Shell International Petroleum Company Limited, The Shell Petroleum Company Limited, Shell Petroleum NV un The Shell Transport and Trading Company Limited: EUR 0; RWE‑Dea AG solidāri ar RWE AG: EUR 37 440 000; Total France SA solidāri ar Total SA: EUR 128 163 000.”
153

Kā tas pamatoti norādīts OLAF pirmajā lēmumā, publiska piekļuve šādiem dokumentiem sevišķi kaitētu Komisijas un it īpaši OLAF spējai pildīt savu krāpšanas apkarošanas uzdevumu sabiedrības interesēs. Attiecīgo dokumentu paziņošana atklātībā ievērojami kaitētu Komisijas un OLAF lēmumu pieņemšanas procesam, jo tā nopietni apdraudētu OLAF turpmāko izmeklēšanu pilnīgu neatkarību un to mērķus, izpaužot OLAF stratēģiju un darba metodes un mazinot šā pēdējā minētā [biroja] iespēju no saviem līdzstrādniekiem saņemt neatkarīgu vērtējumu un apspriesties ar Komisijas dienestiem par ļoti jutīgiem tematiem. Tā arī radītu apdraudējumu, ka privātpersonas tiktu atturētas no tādas informācijas sniegšanas, kas saistīta ar iespējamu krāpšanu, un tādējādi OLAF un Komisija nesaņemtu lietderīgu informāciju, lai uzsāktu izmeklēšanas, kuru mērķis ir Savienības finanšu interešu aizsardzība (šajā ziņā skat. spriedumu Catinis/Komisija, minēts 86. punktā, EU:T:2014:267, 54. punkts, attiecībā uz notiekošu OLAF izmeklēšanu, kas saistīta ar izņēmumu attiecībā uz Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta trešajā ievilkumā paredzēto pārbaužu, izmeklēšanas un revīziju mērķu aizsardzību).