Saistībā ar prasību atcelt tiesību aktu iestādes, kas ir pieņēmusi apstrīdēto tiesību aktu, kompetences trūkums ir absolūts tiesību akta atcelšanas pamats, kas Savienības tiesai ir jānorāda pēc savas ierosmes, lai gan neviens no lietas dalībniekiem tai nav lūdzis to darīt. Attiecībā uz jautājumu par tās iestādes kompetences neesamību, kas ir pieņēmusi tiesību aktu, uz kura pamata ir ticis pieņemts apstrīdētais tiesību akts, ir jānorāda, ka, lai gan Savienības tiesai nav pienākuma šo jautājumu izvirzīt pēc savas ierosmes, tai var nākties to darīt. Šāds gadījums var izrietēt no lietas materiālos norādītajiem faktiem vai arī, ja runa ir par nepilnību, kas ir acīmredzama, citiem vārdiem sakot, ja Savienības tiesa to var viegli atklāt un kā tādu identificēt.

Ne no EKL 274. panta, ne Regulas Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam, normām neizriet, ka Komisijai būtu skaidri noteikta kompetence pieņemt Lēmumu 2008/969 par agrās brīdināšanas sistēmu Komisijas kredītrīkotāju un izpildaģentūru vajadzībām, lai cīnītos pret krāpšanu un ikvienu citu prettiesisku darbību, kas kaitē Savienības finanšu interesēm. Ir tiesa, ka saskaņā ar EKL 274. pantu Komisija uzņemas atbildību par Savienības budžeta izpildi atbilstīgi regulām, kas pieņemtas saskaņā ar EKL 279. pantu. Pēdējā minētajā ir paredzēta parastās likumdošanas procedūras piemērošana. Toties Regulā Nr. 1605/2002, kuras juridiskais pamats ir EKL 279. pants, nav minēta tāda sistēma kā agrās brīdināšanas sistēma. Minētās regulas 95. panta 1. punktā ir vienīgi paredzēta tādas centrālas datubāzes izveide, kurā iekļauti dati par kandidātiem un pretendentiem, uz kuriem attiecas kāds no regulā minētajiem obligātajiem izslēgšanas gadījumiem.

Tāpat, lai gan brīdināšanas sistēma var būt noderīgs līdzeklis Komisijas kā Savienības budžeta uzraudzītājas un izpildītājas uzdevumu veikšanā, tas neļauj secināt netiešu pilnvaru esamību pieņemt Lēmumu 2008/969. Lai arī Komisija ir pilnvarota organizēt savu iekšējo darbību pēc iespējas efektīvi, tomēr atbilstoši Regulas Nr. 1605/2002 51. pantam un 59. panta 2. punktam Komisijas pašregulācijas pilnvaras ir ierobežotas tai piešķirto pilnvaru apjomā. Lai gan iekšējie pasākumi izraisa sekas tikai attiecībā uz iestādes iekšējo darbību un nerada nekādas tiesības vai pienākumus trešām personām, tas tā nav Lēmuma 2008/969 gadījumā, kura mērķis ir radīt uz āru vērstas tiesiskas sekas.

Turklāt, lai gan Savienības likumdevējs ir radījis juridisko pamatu izslēgšanas brīdinājumiem, tas nav uzskatījis par lietderīgu to darīt attiecībā uz citiem Lēmumā 2008/969 ietvertajiem brīdinājumiem. Piedevām pretēji W5 brīdinājumiem, kuru pamatā ir objektīvi un zināmā mērā apstiprināti apstākļi, W1a vai W1b brīdinājuma reģistrācija atbilstoši Lēmumam 2008/969 ir Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai izmeklēšanas sekas, kaut gan konstatējumi par krāpnieciskām darbībām vai administratīvām kļūdām vēl nav pierādīti. Tāpat, neignorējot pamattiesības, starp kurām ir Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 48. panta 1. punktā nostiprinātā nevainīguma prezumpcija, nevar piekrist maksimai “qui potest majus potest et minus”. Nav noliedzams, ka W1a un W1b brīdinājums atšķirībā no izslēgšanas brīdinājumiem attiecas uz situāciju, kad vēl notiek izmeklēšana, un līdz ar to tiesa vēl nav atzinusi vainas pastāvēšanu. Tādējādi, ja Komisija uzskata par vajadzīgu veikt preventīvus pasākumus izmeklēšanas sākumposmā, tai vēl jo vairāk šī iemesla dēļ ir vajadzīgs juridiskais pamats, kas ļauj izveidot šādu brīdināšanas sistēmu un veikt ar to saistītus pasākumus, un šai sistēmai ir jābūt tādai, saistībā ar kuru tiek ievērotas tiesības uz aizstāvību, samērīguma princips, kā arī tiesiskās noteiktības princips, pēdējais no kuriem nozīmē, ka tiesību normām ir jābūt skaidrām un precīzām un to iedarbībai jābūt paredzamai, it īpaši, ja tās var nelabvēlīgi ietekmēt indivīdus un uzņēmumus.

(sal. ar 43., 45., 58., 59. un 61.–67. punktu)