ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Vai tādos apstākļos kā pamatlietā, kad ražotāju organizācija Padomes Regulas (EK) Nr. 2200/96 (1996. gada 28. oktobris) par augļu un dārzeņu tirgus kopējo organizāciju (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 2200/96”) (1) 11. panta 1. punkta un 15. panta izpratnē piegādā saviem biedriem ražotājiem preces un saņem par to no ražotājiem maksājumu, kas nesedz iepirkuma cenu: a) ir jāuzskata, ka tā ir maiņa ar vērtības piemaksu, jo ražotāji ar darījumu ir uzņēmušies līgumisku pienākumu attiecībā pret ražotāju organizāciju piegādāt ražotāju organizācijai saistību perioda laikā augļus un dārzeņus, tāpēc darījuma nodokļa aprēķina bāze ir ražotāju organizācijas piegādātājiem samaksātā iepirkuma cena par kapitālieguldījumu precēm? b) summa, ko darbības fonds par darījumu faktiski maksā ražotāju organizācijai, pilnā apmērā ir “subsīdija, kas tieši saistīta ar šādu piegāžu cenām” Padomes Sestās direktīvas 77/388/EEK (1977. gada 17. maijs) par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (turpmāk tekstā – “Direktīva 77/388/EEK”) (2), 11. panta A daļas 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē, tāpēc nodokļa aprēķina bāze ietver arī finansiālu palīdzību Regulas Nr. 2200/96 15. panta izpratnē, kuru kompetentās iestādes darbības fondam ir piešķīrušas, pamatojoties uz darbības programmu?
C 436/23

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 4. septembrī iesniedza Finanzgericht Baden-Württemberg (Vācija) – TDK-Lambda Germany GmbH/Hauptzollamt Lörrach

(Lieta C-559/18)

(2018/C 436/31)

Tiesvedības valoda – vācu

Iesniedzējtiesa

Finanzgericht Baden-Württemberg

Pamatlietas puses

Prasītāja: TDK-Lambda Germany GmbH

Atbildētāja: Hauptzollamt Lörrach

Prejudiciālais jautājums

Vai Kombinētā nomenklatūra Padomes Regulas (EEK) Nr. 2658/87 (1987. gada 23. jūlijs) par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (1) I pielikumā, ko groza Komisijas Īstenošanas regula (ES) Nr. 1218/2012 (2012. gada 12. decembris), ar ko groza un papildina Padomes Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu I pielikumu (2), ir jāinterpretē tādējādi, ka tādi statiskie pārveidotāji kā izskatāmajā lietā ir klasificējami apakšpozīcijā 8504 4030 tikai tad, ja tos galvenokārt izmanto sakaru iekārtās vai datu automātiskās apstrādes iekārtās un to blokos, vai arī nosacījuma “[paredzēts] izmantošanai” izpildei ir pietiekami, ja statiskos pārveidotājus pēc to objektīvajām īpašībām līdztekus citām izmantošanas jomām var izmantot arī ar sakaru iekārtām un datu automātiskās apstrādes iekārtām un to blokiem?

(1) OV 1987, L 265, 1. lpp.

(2) OV 2012, L 351, 36. lpp.
2)

Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai paralēlas tirdzniecības atļaujas derīguma termiņa mainīšana ir automātiskas, no pašas Regulas (EK) Nr. 1107/2009 izrietošas sekas, ko rada atsauces līdzekļa jauna atļauja? Vai līdz ar to paralēlas tirdzniecības atļaujas jauna derīguma datuma reģistrēšana kompetentās iestādes datubāzē ir vienkārši administratīva darbība, vai arī par to ir jāpieņem lēmums pēc savas iniciatīvas vai pamatojoties uz pieteikumu?
1)

Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 1. punkts un 47. pants, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2007/66/EK (2007. gada 11. decembris), ar ko Padomes Direktīvas 89/665/EEK un 92/13/EEK groza attiecībā uz pārskatīšanas procedūru efektivitātes uzlabošanu valsts līgumu piešķiršanas jomā (1), 2., 25., 27. un 36. apsvērums, Padomes Direktīvas 92/13/EEK (1992. gada 25. februāris), ar ko koordinē normatīvos un administratīvos aktus par to, kā piemēro Kopienas noteikumus par līgumu piešķiršanas procedūrām, ko piemēro subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē (2), 1. panta 1. un 3. punkts, kā arī šajā kontekstā tiesiskās drošības princips – kā Savienības tiesību vispārējs princips – un prasība par to, ka publiskā iepirkuma jomā pieejamajai iespējai pārbaudīt līgumslēdzēju iestāžu lēmumus ir jābūt efektīvai un ātrai, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj dalībvalsts tiesisko regulējumu, ar kuru attiecībā uz pirms tā stāšanās spēkā noslēgtiem publiskiem līgumiem pēc tam, kad beidzies iepriekšējos dalībvalsts tiesību aktos noteiktais pārbaudes ierosināšanas termiņš, lai veiktu izmeklēšanu attiecībā uz pirms minētā tiesiskā regulējuma stāšanās spēkā izdarītiem pārkāpumiem publiskā iepirkuma jomā, ar šo regulējumu izveidotajai kompetentai (uzraudzības) iestādei vispārīgā veidā ir piešķirtas pilnvaras minētajā tiesiskajā regulējumā noteiktajā termiņā pašai uzsākt procedūru, lai izmeklētu konkrētu pārkāpumu publiskā iepirkuma jomā, lemt par lietas būtību un līdz ar to konstatēt pārkāpuma izdarīšanas faktu, uzlikt naudas sodu publiskā iepirkuma jomā un piemērot līguma atzīšanas par spēkā neesošu sekas?
1)

Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) ([“PVN direktīva”]) mērķi, it īpaši tās preambulas 17. un 62. apsvērumā paredzētie nosacījumi, lai novērstu nodokļu kompetenču konfliktus starp dalībvalstīm un nodokļu dubultu uzlikšanu, un Padomes Regula (ES) Nr. 904/2010 (2), it īpaši tās preambulas 5., 7. un 8. apsvērums un 28.–30. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu dalībvalsts nodokļu iestādes praksi, saskaņā ar kuru, piešķirot darījumam kvalifikāciju, kas atšķiras gan no tā paša darījuma un to pašu faktisko apstākļu juridiskās interpretācijas, ko citas valsts nodokļu iestāde ir veikusi, gan no atbildes uz saistošo informācijas pieprasījumu, ko šī pati iestāde ir sniegusi uz šīs interpretācijas pamata, kā arī no minētās nodokļu iestādes secinājumiem veiktajā nodokļu pārbaudē, kurā abas minētās tika apstiprinātas, tā izraisa nodokļu dubultu uzlikšanu nodokļa maksātājam?
1)

Vai Turcijas valstspiederīgais, kurš ir likumīgi nodarbināts dalībvalsts darba tirgū, kurš ir ieguvis šīs dalībvalsts valstspiederību, neatsakoties no savas Turcijas valstspiederības, un pēc tam brīvprātīgi ir atteicies no uzņēmējas dalībvalsts valstspiederības un tāpēc no Savienības pilsonības, var atsaukties uz Lēmuma Nr. 3/80 ( 1 ) 6. pantu, lai izvairītos no TW ( 2 ) paredzētās dzīvesvietas prasības?
1)

Vai PVN direktīvas ( 1 ) normas, kā arī saistībā ar tām pamatprincips par tiesībām uz aizstāvību un Pamattiesību hartas 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā dalībvalsts tiesiskais regulējums un ar to pamatota valsts prakse, saskaņā ar kuru konstatējumi, ko nodokļu iestāde, veicot juridisku attiecību (līgums, darījums) dalībnieku revīziju saistībā ar nodokļu saistībām, ir izdarījusi attiecībā uz vienu no minēto juridisko attiecību dalībniekiem (rēķinu izdevējs pamatlietā) veiktas procedūras beigās un kas ir saistīti ar juridisko attiecību pārkvalificēšanu, nodokļu iestādei ir jāņem vērā pēc savas ierosmes, veicot cita juridisko attiecību dalībnieka revīziju (rēķinu saņēmējs pamatlietā), ņemot vērā, ka citam juridisko attiecību dalībniekam sākotnējā revīzijas procedūrā nav nekādu tiesību, it īpaši to, kuras ir saistītas ar procesa dalībnieka statusu?
1)

Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 987/2009 (2009. gada 16. septembris), ar ko nosaka īstenošanas kārtību Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulai (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (Regula Nr. 883/2004) (1), 60. panta 1. punkta otrais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka pakārtoti kompetentai dalībvalstij (Austrijai) ir jāmaksā vienam no vecākiem, kurš dzīvo un strādā saskaņā ar Regulas Nr. 883/2004 68. panta 1. punkta b) apakšpunkta i) punktu primāri kompetentā dalībvalstī (Vācijā), kā ģimenes pabalsts starpība starp primāri kompetentajā dalībvalstī izmaksāto vecāku pabalstu un no ienākumiem atkarīgo citas dalībvalsts bērna kopšanas pabalstu, ja abi vecāki un to kopīgie bērni dzīvo primāri kompetentajā dalībvalstī un tikai otrs no vecākiem strādā kā pārrobežu darba ņēmējs pakāroti kompetentajā dalībvalstī?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 134/13

Apelācijas sūdzība, ko 2017. gada 13. decembrīToni Klement iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2017. gada 10. oktobra spriedumu lietā T-211/14 RENV Toni Klement/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

(Lieta C-698/17 P)

(2018/C 134/17)

Tiesvedības valoda – vācu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzību iesniedzējs: Toni Klement (pārstāvis: J. Weiser, advokāts)

Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

Prasījumi

Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi:

1. atcelt Vispārējās tiesas 2017. gada 10. oktobra spriedumu lietā T-211/14 RENV un

2. piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Apelācijas sūdzības iesniedzējs būtībā izvirza trīs apelācijas sūdzības pamatus.

Kā pirmo apelācijas sūdzības pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza nepietiekamu pamatojumu attiecībā uz apstrīdētās trīsdimensiju preču zīmes atšķirtspēju. Pārsūdzētajā spriedumā neesot ietverts nekāds pamatojums, kādēļ apstrīdētajai trīsdimensiju preču zīmei būtu piešķirama īpaši augsta atšķirtspēja, lai gan tās forma esot tīri tehniska. Līdz ar to sprieduma pamatojums esot neskaidrs un nesaprotams būtiskā aspektā, un tātad tajā ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā.

Kā otro apelācijas sūdzības pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza pārsūdzētā sprieduma pretrunīgu un nepietiekamu pamatojumu attiecībā uz vārdiskā elementa “Bullerjan”, kas tiek pievienots apstrīdētajai preču zīmei tās izmantošanas laikā, atšķirtspēju. Pārsūdzētajā spriedumā neesot nekādu norāžu par to, kādu atšķirtspējas pakāpi Vispārējā tiesa ir piešķīrusi pievienotajam vārdiskajam elementam. Bez pievienotā vārdiskā elementa atšķirtspējas noteikšanas nevarot tikt novērtēts, vai tas ietekmē apstrīdētās preču zīmes atšķirtspēju. Turklāt pārsūdzētais spriedums šajā aspektā esot pretrunīgs. Piemēram, no vienas puses, Vispārējā tiesa uzskatot, ka vārdiskais elements varot atvieglot preču komerciālās izcelsmes noteikšanu, no otras puses, tā norādot, ka tas neietekmējot apstrīdētās trīsdimensiju preču zīmes atšķirtspēju. Tomēr komerciālās izcelsmes noteikšanas atvieglojums un atšķirtspējas neesamība esot viens otru izslēdzoši aspekti.

Kā trešo apelācijas sūdzības pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza nepareizu juridisko vērtējumu, nosakot apstrīdētās trīsdimensiju preču zīmes atšķirtspēju. Lai noteiktu trīsdimensiju preču zīmes atšķirtspējas pakāpi, esot jāsalīdzina aizsargātā forma ar tirgū pieejamām formām. Tomēr Vispārējā tiesa savā pamatojumā esot balstījusies nevis uz pastāvošajām formām, bet gan uz “krāsns formu vispārēji”. Taču šāda vidusmēra krāsns forma nepastāvot.
3)

Pamats par to, ka kļūdaini esot konstatēts, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja nav pierādījusi Statūtu 45. panta otrajā daļā minēto neparedzēto apstākļu esamību. Apelācijas sūdzības iesniedzēja esot pierādījusi neparedzētu apstākļu esamību. Saistībā ar šiem apstākļiem tā esot ne tikai iesniegusi vairāk pierādījumu nekā vajadzīgs, bet esot izklāstījusi visus tai vispār pieejamos pierādījumus. Attiecībā uz sūdzību saturošā sūtījuma iesniegšanu termiņā apelācijas sūdzības iesniedzēja esot rīkojusies tik rūpīgi, cik no tās var saprātīgi prasīt. Brīdī, kad esot nosūtīts sūtījums apelācijas sūdzības iesniedzēja esot zaudējusi ietekmi uz tā piegādes procesu; no šī brīža apstākļi, kas ietekmē piegādes brīdi, nekādi neesot bijuši atkarīgi no apelācijas sūdzības iesniedzējas.
1)

Vai ir pieļaujama tāda Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 50. panta interpretācija, saskaņā ar kuru principa ne bis in idem piemērošana ir atkarīga ne tikai no pārkāpēja personas un faktiskajiem apstākļiem, bet arī no aizsargājamajām tiesiskajām interesēm?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 52/21

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 24. novembrī iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)/Azienda Napoletana Mobilità SpA

(Lieta C-659/17)

(2018/C 052/30)

Tiesvedības valoda – itāļu

Iesniedzējtiesa

Corte suprema di cassazione

Pamatlietas puses

Prasītājs: Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

Atbildētāja: Azienda Napoletana Mobilità SpA

Prejudiciālais jautājums

Vai Eiropas Komisijas Lēmums (1999. gada 11. maijs) Nr. 2000/128/EK (1) ir piemērojams arī tiem darba devējiem, kuri veic vietējā sabiedriskā transporta pakalpojumus – būtībā bezkonkurences režīmā, sniegtā pakalpojuma ekskluzivitātes dēļ – kas ir izmantojuši atbrīvojumus no sociālās apdrošināšanas maksājumiem, noslēdzot apmācības un darba līgumus, sākot no 1990. gada Likuma Nr. 407 spēkā stāšanās dienas, šajā gadījumā attiecībā uz laikposmu no 1997. gada līdz 2001. gada maijam?

(1) Komisijas Lēmums (1999. gada 11. maijs) par valsts atbalstu, ko Itālija piešķīrusi nodarbinātības veicināšanai (paziņots ar dokumentu Nr. C(1999) 1364) (OV L 42, 1. lpp.)
1)

a. Vai mazumtirgotājs, kurš patērētāja atgrieztu priekšmetu vai priekšmetu, kas kļuvis lieks tā sortimentā, saskaņā ar mazumtirgotāja un tā piegādātāja noslēgtu vienošanos atgriež šim piegādātājam (tātad importētājam, vairumtirgotājam, izplatītājam, ražotājam vai citai personai, no kuras tas ir iegādājies šo priekšmetu), ir uzskatāms par īpašnieku, kurš atbrīvojas no priekšmeta pamatdirektīvas (1) 3. panta 1. punkta izpratnē? b. Vai, atbildot uz 1.a jautājumu, ir būtiski, vai šajā gadījumā runa ir par priekšmetu, kuram ir viegli novēršams trūkums vai bojājums? c. Vai, atbildot uz 1.a jautājumu, ir būtiski, vai šajā gadījumā runa ir par priekšmetu, kuram ir tik apjomīgs vai nopietns trūkums vai bojājums, ka tā dēļ priekšmets vairs nav izmantojams tā sākotnējam lietošanas mērķim?
1)

Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 56. un 63. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir tādas Zakon o ništetnosti ugovora o kreditu s međunarodnim obilježjima sklopljenih u Republici Hrvatskoj s neovlaštenim vjerovnikom (Likums par tādu aizdevumu līgumu ar starptautisku elementu spēkā neesamību, kas noslēgti Horvātijas Republikā ar nelicencētu kreditoru; Narodne novine Nr. 72/2017) tiesību normas, it īpaši minētā likuma 10. panta noteikumi, saskaņā ar kuriem par spēkā neesošiem no to noslēgšanas brīža tiek atzīti aizdevuma līgumi un citi juridiski darījumi, kas izriet no aizdevuma līguma starp parādnieku (minētā likuma 1. panta un 2. panta pirmā ievilkuma izpratnē) un nelicencētu kreditoru (šī paša likuma 2. panta otrais ievilkums), vai arī tie ir uz to balstīti, pat ja tie ir noslēgti pirms minētā likuma stāšanās spēkā, šī spēkā neesamība sāk radīt sekas no brīža, kad līgums ir noslēgts, līdz ar to katrai līgumslēdzējpusei ir pienākums atgriezt visu, ko tā ir saņēmusi uz spēkā neesoša līguma pamata, un, ja tas nav iespējams, vai ja izpildījuma raksturs ir tāds, kas nav saderīgs ar atgriešanu ir jāizmaksā atbilstoša kompensācija naudā atbilstoši cenām, kādas ir spēkā tiesas nolēmuma pieņemšanas laikā?
—

vai šīs tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja pastāv tādi nodokļu piemērošanas noteikumi, ar kuriem ir paredzēta atšķirīga attieksme pret dividendēm atkarībā no tā, vai tās izmaksātas rezidentiem vai nerezidentiem, ir jāsalīdzina katram no tiem uzliktais faktiskais nodokļu slogs saistībā ar šīm dividendēm, kura dēļ kapitāla brīvas aprites ierobežojums, kas izriet no tā, ka šajos noteikumos tikai nerezidentiem ir izslēgta iespēja atskaitīt izdevumus, kas ir tieši saistīti ar pašu dividenžu saņemšanu, varētu tikt uzskatīts par attaisnotu ar piemērojamo nodokļu likmju starpību starp aplikšanu ar nodokļiem atbilstoši vispārējām tiesību normām rezidentiem nākamajā finanšu gadā un ieturējumu ienākumu gūšanas vietā no dividendēm, kas izmaksātas nerezidentiem, ja ar šādu starpību kompensē nodokļa bāzes starpību attiecībā uz samaksāto nodokļa summu?
2.

Pirmā kļūda tiesību piemērošanā ir pieļauta tādējādi, ka pieteikuma veidlapā preču zīmes apzīmējums kā krāsu preču zīme tika uzskatīts par tādu, kas nosaka preču zīmes raksturu no tiesību viedokļa un līdz ar to ietekmē tās raksturīgās atšķirtspējas vērtējumu. Vispārējai tiesai esot vajadzējis nospriest, ka pieteikuma veidlapā preču zīmes apzīmējums kā krāsu preču zīme tiek veikts tikai EUIPO administratīvās ērtības labad, bet tā nav kvalifikācija no tiesību viedokļa. Līdz ar to Vispārējai tiesai, nosakot reģistrējamās preču zīmes raksturu, esot vajadzējis ņemt vērā ne tikai preču zīmes apzīmējumu veidlapā, bet arī visas pieteikuma veidlapas saturu, it īpaši kopā ar pieteikumu veidlapu iesniegto preču zīmes attēlu. Preču zīmes attēlā pieteikuma veidlapā ir redzama grafiska preču zīme, kurai ir tajā redzamās raksturīgās īpašības.
1)

Vai Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīvas 92/83/EEK (1) par to, kā saskaņojams akcīzes nodoklis spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem, 27. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka šī norma ir piemērojama attiecībā uz jebkādiem produktiem, kas nav domāti cilvēku patēriņam, saskaņā ar to pamata (tiešo) izmantošanas mērķi, neatkarīgi no tā, ka dažas personas tādus kosmētikas un higiēnas produktus, kādi aplūkoti pamatlietā, apreibināšanās nolūkos lieto kā alkoholiskos dzērienus?
—

atcelt apstrīdētās direktīvas 1. panta 19. punktu, ciktāl: — ar to Direktīvas 91/477/EEK I pielikuma II daļas A kategorijā ir iekļauts 6., 7. un 8. punkts; — ar to ir grozīta Direktīvas 91/477/EEK I pielikuma II daļas B kategorija; — ar to Direktīvas 91/477/EEK I pielikuma II daļas C kategorijā ir iekļauts 6. punkts; — ar to ir grozīta Direktīvas 91/477/EEK I pielikuma III daļa;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 283/25

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 22. jūnijā iesniedza Supreme Court (Īrija) – The Minister for Justice and Equality Ireland and the Attorney General/Arkadiusz Piotr Lipinski

(Lieta C-376/17)

(2017/C 283/35)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

Supreme Court

Pamatlietas puses

Prasītāji: The Minister for Justice and Equality, Ireland and the Attorney General

Atbildētājs: Arkadiusz Piotr Lipinski

Prejudiciālie jautājumi

1) Ja kompetentā dalībvalsts tiesa ir atzinusi personu par vainīgu un piespriedusi sodu un sākotnējais viņai piespriestais sods pēc tam apelācijas instancē ir grozīts un šā (apelācijas instancē grozītā) soda izpilde vēlāk tiek apturēta, bet pēc tam atjaunota, jo attiecīgā soda izpildes apturēšana ir atcelta, vai Pamatlēmuma (1) 4.a pantā atrodamais jēdziens “lietas izskatīšana” ir jāinterpretē tādējādi, ka a) tas attiecas tikai uz procesu, kura rezultātā tika konstatēta personas vaina un piespriests sods pirmajā instancē (turpmāk tekstā – “pirmajā instancē piespriestais sods”); vai b) tas attiecas uz a) punktā minēto un/vai kādu no vai visiem šiem jautājumiem: i) jebkādu pēc a) punktā minētā procesa sekojošu pārsūdzības procesu, kurā pirmajā instancē piespriestais sods tiek grozīts (turpmāk tekstā – “grozītais sods”); ii) procesu, kura rezultātā tiek apturēta grozītā soda (vai tā daļas) izpilde; iii) procesu, kura rezultātā tiek atcelta grozītā soda (vai tā daļas) izpildes apturēšana?

2) Ja jēdziens “lietas izskatīšana” ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas uz vai ietver jebkādu pārsūdzības procesu, kura rezultātā tika piespriests grozītais sods, vai tas, ka nav ticis norādīts fakts, ka personai, kuras nodošana tiek lūgta, ir ticis paziņots par attiecīgo pārsūdzību un tā ir piedalījusies pārsūdzības tiesvedībā, izraisa Eiropas apcietināšanas ordera spēkā neesamību, kaut arī, ņemot vērā pieprasījumu saņēmušajā valstī notiekošā procesa gaitā sniegtu papildinformāciju, ir konstatēts, ka attiecīgajai personai faktiski ir paziņots par pārsūdzības tiesvedību un viņa šajā tiesvedībā ir piedalījusies?

(1) Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmums par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (OV 2002, L 190, 1. lpp.).
—

atzīt, ka, atstājot spēkā pašreizējos noteikumus, kuru mērķis ir novērst nodokļu dubulto ekonomisko uzlikšanu dividendēm un kuri ļauj mātes sabiedrībai no priekšnodokļa, kas tai ir jāmaksā, sadalot tālāk starp saviem akcionāriem dividendes, kuras tā ir saņēmusi no savām meitas sabiedrībām, atskaitīt nodokļa kredītu, kas ir saistīts ar šo dividenžu izmaksāšanu, ja tās nāk no Francijā reģistrētas meitas sabiedrības, bet šādu iespēju nepiedāvā, ja šīs dividendes ir izmaksājusi citā dalībvalstī reģistrēta meitas sabiedrība, jo šajā pēdējā gadījumā minētie tiesību akti nedod tiesības uz nodokļa kredītu, kas ir saistīts ar šādas meitas sabiedrības izmaksātajām dividendēm, tāpēc ka atbilstoši Conseil d’État [Valsts padomes] judikatūrai prasījumu par tāda priekšnodokļa atmaksu, kas iekasēts, pārkāpjot Savienības tiesības Tiesas sprieduma lietā C-310/09 Accor (1) izpratnē, apmierināšanā tiek ievēroti šie trīs ierobežojumi: — tiesības saņemt nelikumīgi iekasētā priekšnodokļa atmaksu ir ierobežotas ar atteikumu ņemt vērā ārpus Francijas reģistrētām zemāka līmeņa meitas sabiedrībām uzlikto nodokli; — tiesības saņemt nelikumīgi iekasētā priekšnodokļa atmaksu ir ierobežotas ar nesamērīgām pierādīšanas prasībām; — tiesības saņemt nelikumīgi iekasētā priekšnodokļa atmaksu ir ierobežotas ar nodokļa kredīta limitu līdz vienai trešdaļai no Francijā samaksāto dividenžu apjoma, kuras ir saņemtas no ārpus Francijas reģistrētas meitas sabiedrības, un tā kā Conseil d'État [Valsts padome] kā pēdējās instances administratīvā tiesa ir ieviesusi šos ierobežojumus, neiztaujājot Tiesu nolūkā noskaidrot šo ierobežojumu atbilstību Savienības tiesībām, Francijas Republika nav izpildījusi no līdzvērtības un efektivitātes principa un no Līguma par Eiropas Savienības darbību 49., 63. un 267. panta trešās daļas izrietošos pienākumus;
1)

Vai LESD 30. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz tādu valsts tiesību normu kā Slovākijas Republikas valdības noteikumu Nr. 317/2007 par elektroenerģijas tirgus darbību 12. panta 9. punkts, ar ko tiek ieviests īpašs maksājums par elektroenerģijas eksportu no Slovākijas Republikas teritorijas, neatkarīgi no tā, vai elektroenerģija tiek eksportēta no Slovākijas Republikas teritorijas uz Eiropas Savienības dalībvalstīm, vai uz trešajām valstīm, gadījumā, ja elektroenerģijas eksportētājs nepierāda, ka eksportētā elektroenerģija tika importēta Slovākijas Republikas teritorijā, proti, maksājums, ko piemēro vienīgi elektroenerģijai, kas ir ražota Slovākijas Republikas teritorijā, un no turienes eksportēta?