Tādējādi, lai arī nav strīda par to, ka Vispārējā tiesa kā neefektīvu noraida pamatu par Savienības iestādes pieļautu direktīvas publisko iepirkumu jomā, kura pēc definīcijas ir adresēta dalībvalstīm, pārkāpumu, Savienības tiesa tomēr var ņemt vērā Savienības tiesību vispārīgos principus, kuri ir ietverti šajā Savienības tiesību aktā. Šajā gadījumā publisko iepirkumu jomā pieņemtajās direktīvās šajā ziņā vienīgi ir atspoguļots tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā īpaši prioritārais raksturs šajā jomā.

Šādu apsvērumu ietekmes uz pagaidu noregulējuma tiesneša īstenoto kompetenci ņemšanu vērā pamato tas, ka, pirmkārt, tā kā valsts līmenī publiskā iepirkuma procedūrās Procesuālās regulas III sadaļas 1. nodaļā minēto pasākumu mērķis ir nodrošināt efektīvu tiesību aizsardzību tiesā attiecībā uz to, kā Savienības iestādes un struktūras piemēro noteikumus par publisko iepirkumu, kuri galvenokārt balstās uz Direktīvu 2014/24, un, otrkārt, saskaņā ar vispārīgo interpretācijas principu, kurš ir piemērots Tiesas judikatūrā, šajās direktīvās ir izcelts galvenais Savienības publisko iepirkumu tiesību princips – pretendentu efektīva tiesību aizsardzība tiesā, kuras īpašais nozīmīgums izriet no Tiesas judikatūras un, – kurš ir garantēts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā.

Turklāt, kā ir noteikts, pirmkārt, Direktīvas 89/665 par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas [pārskatīšanas] procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām [piešķirot piegādes un būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesības], pirmajos trīs preambulas apsvērumos un, otrkārt, Direktīvas 2007/66, ar ko Direktīvas 89/665 un 92/13 groza attiecībā uz pārskatīšanas procedūru efektivitātes uzlabošanu valsts līgumu piešķiršanas jomā [publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas jomā], preambulas 3. apsvērumā, lai nodrošinātu šādu noteikumu efektīvu piemērošanu, likumdevējs ir uzskatījis par vajadzīgu paredzēt noteiktas procesuālas prasības, lai būtu pieejami operatīvi tiesiskās aizsardzības līdzekļi stadijā, kad pārkāpumi var tikt laboti. Turklāt, kā izriet no Direktīvas 89/665 preambulas otrā, trešā un piektā apsvēruma, kā arī tās 2. panta 1. punkta noteikumiem, īpašajā publisko iepirkumu kontekstā pagaidu noregulējuma pasākumi tiek uzskatīti ne tikai par pasākumiem, lai apturētu līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, bet gan vismaz tādā pašā mērā par pasākumiem, lai izlabotu prettiesiskumu, kas ir mērķis, uz ko citādi attiektos tiesvedība, kurā lieta tiek izskatīta pēc būtības.

Piemērojot noteikumus attiecībā uz pieteikumiem par pagaidu noregulējumu, ir jāņem vērā īpašā pagaidu noregulējuma tiesvedības nozīme attiecībā uz publisko iepirkumu procedūrām. Šajā ziņā ir jāņem vērā arī Eiropas Savienības likumdevēja noteiktās atbilstošās tiesību normas, kas ir piemērojamas attiecībā uz dalībvalstu līgumslēdzēju iestāžu publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrām. It īpaši, kā ir noteikts Deleģētās regulas Nr. 1268/2012 par Regulas Nr. 966/2012 par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, piemērošanas noteikumiem preambulas 40. apsvērumā, to lasot kopā ar Direktīvas 2014/24 par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18 91. panta 2. punktu, materiālās tiesību normas publisko iepirkumu jomā ir jāpamato ar Direktīvas 2014/24 noteikumiem.

Jāsecina, ka īpaši smags fumus boni juris pastāv gadījumā, kad līgumslēdzēja iestāde ir atļāvusi apdrošināšanas brokerim piedalīties uzaicinājumā iesniegt piedāvājumu publiskajā iepirkumā par īpašuma un personu apdrošināšanu kā vienīgajam pretendentam, kuru pilnvarojušas apdrošināšanas sabiedrības, kas ļauj izvērtēt tā piedāvājumu, neņemot vērā to apdrošināšanas sabiedrību ekonomisko un finansiālo spēju, kuras gala rezultātā apdrošinās garantēto risku, pretēji visiem citiem gadījumiem, kuri tieši ir paredzēti iepirkuma procedūras specifikācijās, ja vien šis atšķirīgums attiecībā uz vispārējo struktūru nešķiet objektīvi pamatots. Taču, pirmkārt, pirmšķietami ir padarīta iluzoriska novērtējuma komitejas veiktā piedāvājuma kvalitātes pārbaude salīdzinājumā ar iepirkuma procedūras specifikācijās paredzētajiem nosacījumiem un, otrkārt, šim brokerim ir atļauts attiecīgā gadījumā gūt konkurences priekšrocības pār pārējiem pretendentiem.

Strīdos par publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu tādējādi ir jāuzskata, ka, ja noraidītajam pretendentam izdodas pierādīt īpaši smaga fumus boni juris esamību, no šī pretendenta netiek prasīts, lai tas pierāda, ka tā pieteikuma par pagaidu noregulējumu noraidīšana varētu tam radīt neatgriezenisku kaitējumu, citādi pārmērīgi un nepamatoti tiktu apdraudēta efektīva tiesību aizsardzība tiesā, uz kuru tam ir tiesības saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu. Šāds fumus boni juris pastāv, ja tiek norādīts uz pietiekami acīmredzamu un būtisku pārkāpumu, kura seku rašanās vai turpināšanās ir jānovērš cik vien iespējams ātri, ja vien gala rezultātā to pieļauj izskatāmo interešu līdzsvarošana. Šajos ārkārtas apstākļos vienīgais pierādījums par kaitējuma, ko radot apstrīdētā lēmuma piemērošanas neapturēšana, smagumu ir pietiekams, lai tiktu izpildīts steidzamības nosacījums, ņemot vērā nepieciešamību šāda veida pārkāpumam atņemt iedarbību.

Pieteikuma par lēmuma, ar kuru piešķirtas publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesības, piemērošanas apturēšanu ietvaros prasība par neatgriezeniska kaitējuma rašanos, to piemērojot noraidītā pretendenta situācijai, var tikt izpildīta tikai īpaši sarežģīti. Šāds rezultāts nav saderīgs ar prasībām, kuras izriet no efektīvas pagaidu aizsardzības, kura ir jāgarantē publisko iepirkumu jomā. Turklāt publiskā iepirkuma procedūru noteikumu neievērošana var ne vien radīt zaudējumus noraidītajiem pretendentiem, bet var arī apdraudēt Savienības finanšu intereses. Šie strīdi tādējādi prasa rast jaunu pieeju, kas būtu pielāgota to īpatnībām un kuras mērķis būtu ļaut noraidītajam pretendentam pierādīt steidzamību citādi, nevis visos gadījumos pierādot nenovēršamu neatgriezeniska kaitējuma rašanās risku.

Šajā ziņā, pirmkārt, pagaidu noregulējuma tiesnesis nevar mehāniski un nelokāmi piemērot nosacījumu, kas ir saistīts ar kaitējuma neatgriezeniskumu, kā arī turklāt ar apgalvotā kaitējuma smagumu, bet viņam ir jāņem vērā katru lietu raksturojošie apstākļi. Otrkārt, pagaidu noregulējuma tiesnesim nav liegts tieši piemērot LESD 278. un 279. pantu, kas ir primāro tiesību noteikumi un saskaņā ar kuriem viņam ir atļauts uzdot akta piemērošanas apturēšanu, ja viņš uzskata attiecīgajos apstākļos to par vajadzīgu, un noteikt vajadzīgos pagaidu pasākumus. Treškārt, nav izslēgta iespēja uzdot akta piemērošanas apturēšanu vai pagaidu pasākumu noteikšanu, vienīgi pamatojoties uz acīmredzamu apstrīdētā akta prettiesiskumu, piemēram, ja šis akts nešķiet tiesisks. Šajā kontekstā var uzskatīt, ka pagaidu noregulējuma tiesvedībā publisko iepirkumu jomā steidzamība pamato nepieciešamību pēc iespējas ātrāk atlīdzināt to, kas pirmšķietami šķiet pietiekami acīmredzams un būtisks pārkāpums un tātad īpaši smags fumus boni juris.

(sal. ar 157.–162. punktu)