ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kaitējuma būtiskuma analīzē jo īpaši ir jāņem vērā uzņēmuma lielums un apgrozījums un tās grupas raksturojums, kurai tas pieder. Šajā ziņā, no vienas puses, runājot par zaudējumiem, kas atbilst mazāk nekā 10 % no tādu uzņēmumu apgrozījuma, kuri darbojas stingri regulētos tirgos, finanšu grūtības, ar ko minētie uzņēmumi iespējami saskaras, nešķiet tādas, kas varētu apdraudēt pašu to pastāvēšanu, un, otrkārt, runājot par zaudējumiem, kas atbilst gandrīz divām trešdaļām no šādu uzņēmumu apgrozījuma, vienlaikus atzīstot, ka tiem nodarītās finansiālās grūtības varētu būt tādas, kas apdraudētu to pastāvēšanu, šo uzņēmumu pienākums ir – stingri regulētā nozarē, kurā bieži vien ir vajadzīgi nozīmīgi ieguldījumi un kurā kompetentās iestādes var iejaukties, tiklīdz parādās risks sabiedrības veselībai, tādu iemeslu dēļ, kas ne vienmēr attiecīgajam uzņēmumam ir paredzami, ja vien tiem nav pašiem jāsedz kaitējums, kas rodas no šādas iejaukšanās, – pašiem nodrošināties pret tādām sekām ar atbilstošu politiku.

Tomēr, lai novērtētu pārkāpuma būtiskumu, pagaidu noregulējuma tiesnesis nevar mehāniskā un stingrā veidā aprobežoties tikai ar konkrētiem skaitļiem attiecībā uz apgrozījumu, bet viņam ir jāņem vērā arī katras lietas īpašie apstākļi un, pieņemot lēmumu, tie jāsasaista ar nodarīto kaitējumu apgrozījuma ziņā.

(skat. 33., 34. un 39. punktu)
3.

Pagaidu noregulējums–Piemērošanas apturēšana–Pagaidu pasākumi–Piešķiršanas nosacījumi–Steidzamība–Būtisks un neatgriezenisks kaitējums–Iespējas zaudēšana, kas izriet no pretendenta izslēgšanas no iepirkuma procedūras–Līgumslēdzējas iestādes atsaukts lēmums par līguma piešķiršanu–Kaitējuma rašanās atkarībā no nākotnē pieņemamā lēmuma par līguma piešķiršanu–Steidzamības neesamība (LESD 278. pants) (skat. 23., 24. punktu)
62

Šajā ziņā nav strīda par to, ka prasītājs ir viens no advokātu biroja [Z.] dibinātājiem un viens no tā partneriem. Turklāt no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem un it īpaši no veidlapām, ko izmanto prasības pieteikumu iesniegšanai, kā arī no [advokātu] biroja tīmekļvietnē esošās informācijas izriet, ka S. nav advokātu biroja [Z.] partneris. No lietas materiāliem izriet arī, ka advokātu birojs [Z.] ir sabiedrība, kas reģistrēta un juridiski nošķirta no prasītāja pat tad, ja pēdējam minētajam ir atbilstošā kvalifikācija, lai to pārstāvētu (skat. EUIPO2017. gada 23. maijā iesniegto pierādījumu, šī rīkojuma 43.–47. punkts). Turklāt nav strīda par to, ka prasītājs pilnvaroja advokātu biroju [Z.] sevis aizstāvēšanai un ka S. darbojas šī [advokātu] biroja vārdā.
6

Ar 1999. gada 17. augusta un 29. septembra vēstulēm Komisija paziņoja Spānijas iestādēm savu lēmumu uzsākt formālas izmeklēšanas procedūru, kas paredzēta LESD 108. panta 2. punktā, attiecībā uz sešām nodokļu sistēmām, proti, nodokļa atlaidi uzņēmumam, kas vienāda ar 45 % no tā ieguldījumiem, ko ieviesušas Vizcaya un Guipúzcoa provinces (OV 1999, C 351, 29. lpp.), jauno uzņēmumu nodokļa bāzes degresīvo samazinājumu četru gadu laikā, ko ieviesušas Álava, Vizcaya un Guipúzcoa provinces (OV 2000, C 55, 2. lpp.), un nodokļa atlaidi uzņēmumam 45 % apmērā no tā ieguldījumiem, ko ieviesusi Álava province (OV 2000, C 71, 8. lpp.).
40

Šajā saistībā, pirmkārt, prasītāja pauž bažas, ka Gazprom grupai būtiski pieaugšot transportēšanas jaudas, kā arī par to, ka no 2020. gada samazināšoties un pēc 2022. gada pavisam tikšot pārtraukta transportēšanas jaudas izmantošana gāzes vadā Yamal–Europe, pa kuru gāze no Krievijas cauri Baltkrievijai tiek pārvadīta uz Poliju, un tas nostiprināšot Gazprom grupas dominējošo stāvokli un līdz ar to pavājināšot prasītājas stāvokli tirgū. Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka apstrīdētā lēmuma rezultātā pēc gāzes transportēšanas krituma gāzes vadā Yamal–Europe strauji paaugstināšoties tarifi gāzes transportēšanai no Vācijas tirgus uz Poliju, kas samazināšot prasītājas iespējas noslēgt līgumus par gāzes eksportu no Vācijas uz Poliju. Treškārt, prasītāja uzskata, ka ar apstrīdēto lēmumu samazināšoties tās konkurētspēja gāzes vairumtirdzniecības un mazumtirdzniecības tirgos Vācijā attiecībā pret tiem uzņēmumiem, kas ir saistīti ar Gazprom grupu. Ceturtkārt, prasītāja uzsver, ka ar gāzes vada OPAL reglamentētās izmantošanas palielināšanos apstrīdētā lēmuma rezultātā tikšot ierobežota to vairumtirdzniecības tirgus dalībnieku piekļuve gāzes vadam OPAL, kuri nav saistīti ar Gazprom grupu, tostarp, pati prasītāja.
32

Otrām kārtām, Polijas Republika apgalvo, ka šāda iespējamība izmantot lielāku transportēšanas jaudu, ko piedāvā gāzes vads OPAL, ļaus Gazprom grozīt savu komercpraksi, kā rezultātā būtiski samazināsies vai pilnībā tiks pārtraukta šā uzņēmuma ar gāzes vada Yamal-Europe starpniecību veiktā gāzes piegāde Vācijas tirgum un būtiski tiks ietekmēti ar gāzes vadu Yamal-Europe un Fraternité starpniecību veiktās gāzes piegādes nosacījumi Polijas tirgū. Vispirms, ja Gazprom šādā veidā samazina vai pārtrauc darbību, tad, pirmkārt, rastos pienākums sadalīt gāzes vada Yamal-Europe ekspluatācijas izmaksas, ņemot vērā gāzes vidējos apjomus, kas novestu pie transportēšanas izdevumu būtiska pieauguma, kā rezultātā ieinteresētie komersanti nespētu izmantot piekļuvi šai infrastruktūrai vislielākajā robežsavienojuma punktā virzienā no austrumiem (Malnovas [Mallnow], Vācijā, starpsavienojuma punkts), otrkārt, salīdzinājumā ar Gazprom tirgus dalībniekiem samazinātos iespējamība izmantot virtuāli reversos pretpakalpojumus gāzes vadā Yamal-Europe, tādējādi ierobežojot piekļuvi Polijas gāzes tirgum tiem alternatīvajiem piegādātājiem, kuri vēlas pārdot Vācijā iegādāto gāzi, un, treškārt, palielinātos gāzes piegādes izmaksas citos Polijas un Savienības savienojuma punktos, kas izriet no tā, ka palielināsies pieprasījums pēc citām pārrobežu jaudām. Turpinājumā, ņemot vērā gāzes piegādes pārtraukšanu no rietumiem, Gazprom varētu izmantot savu dominējošo stāvokli Polijas tirgū un brīvi noteikt gāzes piegādes cenas Polijai, kā rezultātā paaugstinātos cenas tiešajiem lietotājiem. Visbeidzot, pēc Polijas Republikas domām, piekļuve papildu jaudām gāzes vadā OPAL ļaus Gazprom īstenot gāzes tranzīta pārkārtošanu, novirzot to no Ukrainas teritorijas uz gāzes vadu Nord Stream 1, kas tādējādi padara par neiespējamu saglabāt piegādi Polijas teritorijā ar gāzes vada Fraternité starpniecību Drozdovices [Drozdowicze] punktā uz Polijas un Ukrainas robežas, un tā rezultātā Polijas energoapgādes drošība tiktu apdraudēta, jo nebūs iespējams garantēt piegādes nepārtrauktību klientiem Polijas dienvidaustrumos, kuri tiek apgādāti tieši no Ukrainas.
68

Proti, atsaucoties uz vairākiem tās priekšsēdētāja sagatavotajiem dokumentiem, Eiropadome norādīja, ka praktiski Savienības dalībvalstu vai to valdību vadītāji uztic tai uzdevumu savā vārdā pārstāvēt un koordinēt sarunas ar Turcijas Republiku, un tas izskaidro viņa klātbūtni 2016. gada 18. marta sanāksmē. Komisijas priekšsēdētāja klātbūtne šajā sanāksmē esot skaidrojama arī ar to, ka šī sanāksme iekļāvās tā politiskā dialoga ar Turcijas Republiku nepārtrauktībā, kuru 2015. gada oktobrī ir ierosinājusi Komisija pēc 2015. gada 23. septembrī izteiktā Savienības valstu vai to valdību vadītāju uzaicinājuma. Kā to pamatoti uzsver Eiropadome, saistībā ar 2016. gada 18. marta darbu šajos dokumentos skaidri un vairākkārt ir izdarīta atsauce uz Savienības valstu vai to valdību vadītāju sanāksmi ar saviem kolēģiem no Turcijas, nevis uz Eiropadomes sanāksmi. Tā tas it īpaši ir Eiropadomes priekšsēdētāja Paziņojuma Nr. 151/16 gadījumā, kurš sniegts uzreiz pēc 2016. gada 18. marta sanāksmes un kura nosaukums ir “Priekšsēdētāja Donalda Tuska [Donald Tusk] piezīmes pēc sanāksmes starp [Savienības] valstu vai to valdību vadītājiem un Turciju”.
7

Tādējādi apstrīdētā lēmuma 1. pantā ir noteikts, ka virspeļņas atbrīvošanas no nodokļa režīms ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu un ko Beļģijas Karaliste ir ieviesusi prettiesiski, pārkāpjot LESD 108. panta 3. punktu. Tā 2. panta 1.–4. punktā Beļģijas Karalistei ir uzdots atgūt no saņēmējiem nesaderīgo un prettiesiski piešķirto atbalstu, precizējot, ka atgūstamās summas rada procentus, balstoties uz salikto bāzi, un ka jebkura summa, kuru to saņēmēji vēl nav atmaksājuši, ir jāatgūst no uzņēmumu grupas, kurai saņēmējs pieder. Tā 3. pantā ir paredzēts, ka atgūšanai ir jābūt tūlītējai un efektīvai un ka Beļģija Karalistei ir jānodrošina apstrīdētā lēmuma pilnīga izpilde četru mēnešu termiņā, sākot no tā paziņošanas dienas. Tā 4. pantā Beļģijas Karalistei ir uzdots, pirmkārt, divu mēnešu laikā no šīs paziņošanas darīt zināmu Komisijai tostarp atbalsta saņēmēju sarakstu un kopējo no katra saņēmēja atgūstamo summu (pamatsumma un procenti) un, otrkārt, informēt Komisiju par to valsts noteikto pasākumu īstenošanas gaitu, kas paredzēti, lai īstenotu apstrīdēto lēmumu, līdz piešķirtā atbalsta pilnīgas atgūšanas brīdim.
Ir jāatgādina, ka saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 19. panta trešo un ceturto daļu un 21. panta pirmo daļu, kas tiesvedībai Vispārējā tiesā ir piemērojamas atbilstoši šo pašu statūtu 53. panta pirmajai daļai, kā arī Reglamenta 73. panta 1. punktu lietas dalībnieki, kuri nav dalībvalstis un Eiropas Savienības iestādes, EBTA Uzraudzības iestāde vai valstis, kas ir Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu (EEZ) dalībvalstis, ir jāpārstāv advokātam, kurš atbilst nosacījumam par to, ka ir tiesīgs praktizēt kādas dalībvalsts tiesās vai tādas valsts tiesās, kas ir EEZ līguma līgumslēdzēja puse. Turklāt prasības pieteikumā ir jābūt prasītāja vārdam un pastāvīgajai adresei un ziņām par parakstītāju. Visbeidzot, katra procesuālā dokumenta oriģinālu paraksta attiecīgā lietas dalībnieka pārstāvis vai advokāts.

Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru no iepriekš minētajiem noteikumiem un it īpaši no vārda “pārstāvēt” lietojuma Tiesas statūtu 19. panta trešajā daļā izriet – lai celtu prasību Vispārējā tiesā, “lietas dalībniekam” šī panta izpratnē ir jāizmanto tādas trešās personas pakalpojumi, kurai ir tiesības praktizēt dalībvalstu tiesās vai to valstu tiesās, kas ir Eiropas Ekonomikas zonas līguma līgumslēdzējas puses.

Šajā ziņā būtu jāatgādina, ka uzskats par advokāta lomu Savienības tiesību sistēmā, kurš izriet no dalībvalstu kopīgajām tiesiskajām tradīcijām un uz kuru pamatojas Tiesas statūtu 19. pants, ir tāds, ka advokāts līdzdarbojas tiesas spriešanas procesā un tam neatkarīgi un taisnības interesēs ir jāsniedz klientam nepieciešamā juridiskā palīdzība. Šo pārstāvību sniedz advokāts, kas strukturāli, hierarhiski un funkcionāli ir trešā persona attiecībā pret personu, kura saņem šo palīdzību. Šī nosacījuma par advokāta neatkarību interpretācija ir attiecināma uz pārstāvību Savienības tiesās.

Proti, ir jau nospriests, ka advokāta neatkarības nosacījums nozīmē, ka starp advokātu un tā klientu nevar pastāvēt nekāda veida darba attiecības. Faktiski advokāta neatkarības jēdziens ir formulēts ne tikai pozitīvi – atsaucoties uz profesionālām saistībām, bet arī negatīvi – uzsverot darba tiesisko attiecību neesamību.

Šī argumentācija ar tādu pašu spēku attiecas uz situāciju, kurā advokātu nodarbina vienība, kas ir saistīta ar lietas dalībnieku, kuru viņš pārstāv.

Tika arī nospriests, ka lietas dalībnieka advokāts Eiropas Savienības Tiesas statūtu 19. panta trešās daļas nozīmē nevar būt personiski saistīts ar konkrēto lietu vai atkarīgs no sava klienta tādā veidā, ka tiktu apdraudēta advokāta kā tiesu sistēmai piederīgas personas spēja pienācīgi pildīt savu pamatuzdevumu. Konkrēti, Vispārējā tiesa ir uzskatījusi, ka ekonomiskās vai strukturālās attiecības, ko pārstāvis uztur ar savu klientu, nedrīkst būt tādas, kas var radīt sajaukšanu starp klienta paša interesēm un viņa pārstāvja personīgām interesēm.

Neprivileģētiem lietas dalībniekiem ar Savienības tiesībām uzlikta prasība būt neatkarīgo trešo personu pārstāvētiem Vispārējā tiesā nav jāuztver kā tāda prasība, kas paredzēta tikai, lai izslēgtu pilnvarotāja darbiniekus vai no tā ekonomiski atkarīgās personas.

(skat. 51.–57. punktu)
Vispārējās tiesas 2019. gada 15. februāra rīkojums –

Aresu/Komisija

(lieta T‑524/16 R)

Pagaidu noregulējums – Civildienests – Ierēdņi – Civildienesta noteikumu 2014. gada 1. janvāra reforma – Samazināts ikgadējā atvaļinājuma dienu skaits – Atvaļinājuma dienu par ceļā pavadīto laiku aizstāšana ar atvaļinājumu izcelsmes valsts apmeklēšanai – Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu – Steidzamības neesamība

1. Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Pagaidu pasākumi – Piešķiršanas nosacījumi – “Fumus boni juris” – Steidzamība – Būtisks un neatgriezenisks kaitējums – Kumulatīvs raksturs – Izmeklēšanas kārtība un pārbaudes veids – Pagaidu noregulējuma tiesneša novērtējuma brīvība – Visu attiecīgo interešu izsvēršana (LESD 256. panta 1. punkts, 278. un 279. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 156. panta 4. punkts) (skat. 19.–22. punktu)

2. Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Pagaidu pasākumi – Piešķiršanas nosacījumi – Steidzamība – Būtisks un neatgriezenisks kaitējums – Pierādīšanas pienākums – Tikai un vienīgi hipotētisks kaitējums, kas pamatots ar nenoteiktu notikumu iestāšanos nākotnē – Steidzamības pamatošanai nepietiekams raksturs (LESD 278. un 279. pants) (skat. 32., 33. punktu)

Priekšmets

Pieteikums, kas pamatots ar LESD 278. un 279. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmkārt, apturēt lēmuma, ar kuru attiecībā uz prasītāju tiek samazināts papildu atvaļinājuma dienu skaits no piecām uz divām ar pusi dienām, pamatojoties uz Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu V pielikuma 7. pantu, kurš grozīts ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES, Euratom) Nr. 1023/2013 (2013. gada 22. oktobris) (OV 2013, L 287, 15. lpp.), izpildi un veikt pagaidu pasākumus, kas ļauj prasītājam pagaidu kārtībā turpināt izmantot to pašu skaitu papildu atvaļinājuma dienu par ceļā pavadīto laiku, kas viņam bija pirms 2014. gada 1. janvāra, to darot ar atpakaļejošu spēku no 2014. gada 1. janvāra līdz nolēmuma pasludināšanai pamatlietā, vai, ja tas notiek pirms šīs pasludināšanas – līdz prasītāja pensionēšanās dienai.

Rezolutīvā daļa

1) Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.
Lai noteiktu, vai tiesību akts rada saistošas tiesiskas sekas LESD 263. panta izpratnē, šis akts ir jāaplūko pēc tā būtības. Šādas iedarbības pastāvēšanu nevar pamatot ar citiem elementiem, it īpaši ar uztveri, kāda būtu varējusi būt akta adresātiem. Šāda uztvere pēc sava rakstura ir subjektīva. Taču prasības pieņemamības nosacījumi nevar būt atkarīgi no elementiem, kas var mainīties atkarībā no iestādēm, uzņēmumiem vai indivīdiem.

(skat. 68.,114. un 115. punktu)
Tieša skāruma kritērijs nozīmē, ka apstrīdētajam pasākumam ir tieša iedarbība uz privātpersonas tiesisko stāvokli un tas nepieļauj nekādu rīcības brīvību šī pasākuma adresātiem, kuri ir atbildīgi par tā ieviešanu, kas ir pavisam automātiska un izriet vien no attiecīgā tiesiskā regulējuma, nepiemērojot citus starpnoteikumus. Tā tas ir arī tad, ja šo adresātu iespēja neieviest Savienības tiesību aktu ir tīri teorētiska, bet to griba izdarīt no tā attiecīgus secinājumus nerada nekādas šaubas.

Attiecībā uz Komisijas lēmumu, ar ko groza nosacījumus atkāpē no Savienības noteikumiem par gāzes vada ekspluatāciju, jo īpaši saistībā ar trešo personu piekļuvi, balstoties uz priekšlikuma, ko ir iesniegusi valsts kompetentā iestāde Direktīvas 2009/73 par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu 36. panta izpratnē, sabiedrība, kura ir konkurente šī lēmuma adresātam, nevar tikt uzskatīt par tādu, kuru minētais lēmums skar tieši. Nosacījums, kas attiecas uz adresātu rīcības brīvības neesamību, nav izpildīts tādēļ, ka valsts iestādes lēmums, ar kuru tiek ieviests Komisija lēmums, nav automātisks, jo gan valsts iestādei, gan šī lēmuma adresētam bija iespēja atteikties no piedāvātā pasākuma.

(skat. 31.–33. punktu)
Akti vai lēmumi, par kuriem var celt prasību tos atcelt, ir vienīgi pasākumi ar juridiski saistošu iedarbību, kas var ietekmēt prasītāja intereses, būtiski mainot viņa tiesisko stāvokli.

Kas attiecas uz Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) aktiem, no Regulas Nr. 883/2013 par izmeklēšanu, ko veic Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF), noteikumiem un īpaši no preambulas 31. apsvēruma un šīs regulas 11. panta izriet, ka OLAF sagatavotais ziņojums un ieteikumi pēc ārējas izmeklēšanas, kas nosūtīti attiecīgo dalībvalstu kompetentajām iestādēm, paši par sevi neizraisa administratīvas lietas vai tiesvedības uzsākšanu valsts līmenī, ne a fortiori turpmāku juridisku aktu pieņemšanu. Proti, valsts iestādēm ir jālemj par turpmākajām darbībām pēc to saņemšanas, un tās ir vienīgās iestādes, kuras ir tiesīgas pieņemt tādus lēmumus, kas ietekmētu to personu tiesisko stāvokli, attiecībā uz kurām OLAF būtu ieteicis šādu procedūru uzsākšanu. Tāpat OLAF veikto informācijas nosūtīšanu valsts iestādēm nevar uzskatīt par nelabvēlīgu aktu, jo atbilstīgi Regulas Nr. 883/2013 12. pantam iestādēm, kuras saņem informāciju no OLAF, savu pilnvaru robežās jāizvērtē šīs informācijas saturs un tvērums, un tādējādi turpmāk veicamās darbības.

Turklāt apgalvotie OLAF izdarītie procesuālo tiesību normu, pierādīšanas tiesību, sacīkstes principa, kā arī pamattiesību un prasītājas tiesību uz tiesisko aizsardzību pret nelikumīgiem izmeklēšanas pasākumiem pārkāpumi, kuri esot pieļauti OLAF izmeklēšanas ziņojumā, nevar piešķirt minētajam ziņojumam nelabvēlīga akta raksturu. Proti, šādus pārkāpumus var apstrīdēt tikai, lai pamatotu vēlāku prasību par apstrīdamu aktu, ciktāl tie esot ietekmējuši tā saturu, nevis neatkarīgi no šāda akta. Šajā ziņā iestādes pienākumu apgalvotas neizpildes vai tās izraisītā pamattiesību pārkāpuma smagums neļauj noraidīt absolūtā šķēršļa tiesas procesam piemērošanu, kas paredzēts Līgumā, un uzskatīt par apstrīdamiem aktus, kuri tādi nav, jo tiem nav saistošu tiesisku seku. Proti, tas, ka tiesību akts ir apstrīdams, nevar izrietēt no tā iespējamās nelikumības.

(skat. 13., 22., 29., 42. un 43. punktu)
Ar Lisabonas līgumu Eiropadomei ir piešķirts Savienības iestādes statuss. Tādējādi, pretēji tam, ko iepriekš bija konstatējusi Savienības tiesa, šīs iestādes, kura saskaņā ar LES 15. pantu neveic likumdošanas funkciju un kuru veido dalībvalstu vai to valdību vadītāji, kā arī tās priekšsēdētājs un Komisijas priekšsēdētājs, pieņemtie tiesību akti vairs nav ārpus tiesiskuma pārbaudes, kas paredzēta saskaņā ar LESD 263. pantu.

Tāpēc akti, kurus pieņēmuši dalībvalstu pārstāvji, fiziski tiekoties kādas no Savienības iestādēm telpās un rīkojoties nevis Padomes locekļu vai Eiropadomes locekļu statusā, bet dalībvalstu vai to valdību vadītāju statusā, nav pakļauti tiesiskuma pārbaudei, ko īsteno Savienības tiesa. Šajā ziņā LESD 263. panta izriet, ka vispārīgi Savienības tiesas kompetencē nav lemt ne par tiesību akta, kuru pieņēmusi valsts iestāde, tiesiskumu, ne par tiesību akta, kuru pieņēmuši vairāku dalībvalstu valsts iestāžu pārstāvji, rīkojoties Savienības regulā paredzētas komitejas ietvaros, tiesiskumu. Tomēr nepietiek ar to, ka iestāde, kas prasībā tiek aplūkota kā atbildētāja, kvalificē aktu kā Savienības “dalībvalstu lēmumu”, lai šāds akts, proti, šajā lietā – Eiropadomes akti, varētu būt ārpus LESD 263. pantā paredzētās tiesiskuma pārbaudes. Šajā ziņā vēl ir jāpārbauda, vai attiecīgais akts, ņemot vērā tā saturu un visus apstākļus, kādos tas ir pieņemts, patiesībā nav Eiropadomes lēmums.

(skat. 43.–45. punktu)
Dalībvalstis ir atbildīgas par interesēm, kas valstī tiek uzskatītas par vispārējām. Līdz ar to it īpaši valsts atbalsta jomā tās var nodrošināt to aizsardzību pagaidu noregulējuma tiesvedībā un lūgt noteikt pagaidu pasākumus, apgalvojot, ka apstrīdētais pasākums var būtiski apdraudēt valsts funkciju pildīšanu un sabiedrisko kārtību. Turklāt dalībvalstis var norādīt kaitējumu, kas skar kādu no to tautsaimniecības nozarēm, it īpaši, ja apstrīdētais pasākums var nelabvēlīgi ietekmēt nodarbinātības līmeni un dzīves dārdzību. Turpretī nepietiek ar to, ka tās atsaucas uz kaitējumu, ko varētu ciest ierobežots uzņēmumu skaits, ja šie pēdējie minētie katrs atsevišķi nav uzskatāmi par veselu valsts tautsaimniecības nozari.

Lai izvērtētu steidzamības esamību, piemērojamo nosacījumu mīkstināšana ir tikusi pieņemta tikai attiecībā uz strīdiem par ierobežojošiem pasākumiem kopējās ārpolitikas un drošības politikas jomā, publiskā iepirkuma jomā un piekļuves dokumentiem jomā, kurās sistēmisku apsvērumu dēļ ir pārmērīgi grūti un pat neiespējami izpildīt Reglamentā paredzētos nosacījumus, kas tradicionāli tiek interpretēti judikatūrā.

Izņemot minēto strīdu veidus, prasītājam ir jāpierāda būtiska un neatgriezeniska kaitējuma esamība, jo viena pati fumus boni juris, lai cik spēcīga tā būtu, nevar kompensēt steidzamības neesamību.

(skat. 24., 37.–43. punktu)
3)

Cyprus Turkish Chamber of Industry, Animal Breeders and Producers Association, Milk and Oil Products Production and Marketing Cooperative Ltd, Süt Urünleri İmalatçulari Birliği Milk Processors Association un Fatma Garanti sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus tostarp tos, kas saistīti ar pagaidu noregulējuma tiesvedību;
2.

Eiropas Savienības preču zīme–Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana–Absolūti atteikuma pamati–Preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var kalpot, lai apzīmētu preces vai pakalpojuma īpašības–Jēdziens–Preču zīme, ko veido vārds vai neoloģisms, kas izriet no elementu kombinācijas (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (skat. 16.–19. punktu)
3.

Eiropas Savienības preču zīme–Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana–Absolūti atteikuma pamati–Preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var kalpot, lai apzīmētu preces vai pakalpojuma īpašības–Jēdziens–Preču zīme, ko veido vārds vai neoloģisms, kas izriet no elementu kombinācijas (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (skat. 21. punktu)
2.

Eiropas Savienības preču zīme–Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana–Absolūti atteikuma pamati–Preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var kalpot, lai apzīmētu preces vai pakalpojuma īpašības–Jēdziens–Neoloģisms, kas sastāv no elementiem, kuri apraksta attiecīgo preču vai pakalpojumu īpašības–Iekļaušana, ja kombinācija nav neparasta (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (skat. 19. punktu)
38

Šajā ziņā vispirms no prasības pieteikuma izriet, ka PAN Europe ir Eiropas mēroga vides aizsardzības organizācija, kas darbojas 24 valstīs, no kurām 21 ir Eiropas Savienības dalībvalsts. Atbilstoši tās statūtiem tās mērķis ir it īpaši veicināt aktivitātes ar mērķi samazināt vai pat novērst pesticīdu lietošanu. Piedevām no lietas materiāliem izriet, ka Bee Life ir vides aizsardzības organizācija. Tādējādi saskaņā ar tās statūtiem tās mērķis ir it īpaši atklāt un risināt apputeksnētāju kukaiņu, konkrētāk, medus bišu, vides problēmas un cīnīties par labāku vides aizsardzību, konkrēti lauksaimniecību, kas ir saderīga ar apputeksnētāju labturību un bioloģisko daudzveidību.
53

Tādējādi no šī noteikuma un it īpaši no darbības vārda “varēt” lietojuma izriet, ka EAAPI ir rīcības brīvība attiecībā uz izmeklēšanas veikšanu gan tad, kad tajā pieprasījumu iesniedz kāda no Regulas Nr. 1094/2010 17. panta 2. punktā skaidri minētajām iestādēm, gan tad, kad tā rīkojas pēc savas ierosmes (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2015. gada 9. septembris, SV Capital/ABE, T‑660/14, pārsūdzēts, EU:T:2015:608, 46. punkts).
87

Katrā ziņā jautājums par to, cik lielā mērā iespējami konfidenciālas informācijas publiskošana rada šāda veida kaitējumu, ir atkarīgs no apstākļu kombinācijas, piemēram, tā, cik šī informācija ir būtiska profesionālajiem un komerciālajiem plāniem uzņēmumam, kurš pieprasa tās aizsardzību, un no tās lietderīguma citiem uzņēmumiem, kuri ir pārstāvēti tirgū un kuri varētu ar to iepazīties un vēlāk to izmantot (šajā ziņā skat. rīkojumus Komisija/Pilkington Group, minēts 38. punktā, EU:C:2013:558, 42. punkts; EMA/AbbVie, minēts 79. punktā, EU:C:2013:794, 42. punkts, un Deza/ECHA, minēts 52. punktā, EU:T:2014:686, 82. punkts).