Pagaidu versija

ĢENERĀLADVOKĀTES JULIANAS KOKOTES

[JULIANE KOKOTT] SECINĀJUMI,

sniegti 2018. gada 31. maijā ( )

Lieta C‑245/17

Pedro Viejobueno Ibáñez,

Emilia de la Vara González

pret

Consejería de Educación de Castilla-La Mancha

(Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Kastīlijas-Lamančas Augstā tiesa, Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – Darbs uz noteiktu laiku – UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku – Nediskriminācijas princips – Pagaidu ierēdņi un pastāvīgie ierēdņi Spānijas tiesību aktu nozīmē – Pagaidu ierēdņu statusā nodarbināti mācībspēki – Pirmstermiņa atbrīvošana no amata mācību perioda beigās – Atšķirīga attieksme salīdzinājumā ar salīdzināmiem pastāvīgajiem darba ņēmējiem – Atšķirīgās attieksmes objektīvs pamats





I. Ievads

1. Ņemot vērā joprojām saspringto budžeta situāciju daudzās dalībvalstīs, arī valsts pārvalde ir spiesta samazināt savus izdevumus. Lai reaģētu uz šo izaicinājumu, dalībvalstu skolu sistēmā skolotājiem retāk piešķir ierēdņa statusu vai pieņem darbā uz nenoteiktu laiku un biežāk pieņem darbā uz noteiktu laiku. Turklāt dažas dalībvalstis jau ir ieviesušas kārtību, ka daļa skolotāju tiek nodarbināti nevis visu mācību gadu, bet gan tikai mācību periodu ( ).

2. Spānijā likums par civildienesta ierēdņiem paredz iespēju vajadzības un steidzamības iemeslu dēļ civildienesta ierēdņu vietā pieņemt darbā tā sauktos pagaidu ierēdņus ( ). Pamatojoties uz to, Spānijas skolu sistēmā līdz šim skolotāju trūkuma gadījumā uz visu mācību gadu tika iecelti pagaidu ierēdņi.

3. Uz šā pamata Kastīlijas-Lamančas (Castilla-La Mancha) autonomās kopienas skolu sistēmā uz 2011./2012. mācību gadu tika pieņemti darbā P. Viejobueno Ibáñez un E. de la Vara González – apelācijas sūdzības iesniedzēji pamatlietā. Tomēr mācību perioda beigās, sākoties vasaras brīvlaikam, mācību iestāde paziņoja, ka ir zuduši vajadzības un steidzamības iemesli viņu nodarbinātībai un ar abām personām nekavējoties tika izbeigtas dienesta attiecības.

4. Ņemot vērā iepriekš minēto, izskatāmajā lietā Tiesai jālemj par jautājumu, vai kompetentā mācību iestāde diskriminē noteikta laika pagaidu ierēdņus salīdzinājumā ar pastāvīgajiem ierēdņiem, ja tā pirms termiņa izbeidz ar viņiem darba attiecības mācību perioda beigās. Šajā kontekstā rodas arī jautājums, vai pagaidu ierēdņiem tiek radīti nelabvēlīgāki apstākļi, ja viņi sakarā ar atbrīvošanu no amata, sākoties vasaras brīvlaikam, savas atvaļinājuma dienas vairs nevar izmantot kā faktiskas atpūtas dienas, bet gan saņem tikai proporcionāli samazinātu finansiālu atlīdzību.

5. Spānijas tiesībās paredzēto pagaidu ierēdņu kategorija jau vairākkārt ir bijusi Tiesas spriedumu priekšmets ( ). Izskatāmā tiesvedība no jauna sniegs Tiesai iespēju turpināt konkretizēt noteikta laika darba ņēmēju diskriminācijas aizlieguma principa ietekmi uz šo valsts un pašvaldību iestāžu darbinieku kategoriju.

II. Atbilstošās tiesību normas

A. Savienības tiesības

6. Atbilstošās Savienības tiesību normas šajā lietā ir Padomes Direktīva 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku ( ) (turpmāk tekstā – “Direktīva 1999/70”). Ar šo direktīvu atbilstoši tās 1. pantam tiek ieviests Pamatnolīgums par darba līgumiem uz noteiktu laiku (turpmāk tekstā arī – “Pamatnolīgums”), ko 1999. gada 18. martā savā starpā noslēdza vispārējās starpprofesionālās organizācijas (UNICE, CEEP un EAK) un kas ir pievienots direktīvas pielikumā.

7. Pamatnolīguma mērķis tostarp ir “uzlabot terminētās nodarbinātības kvalitāti, nodrošinot to, ka tiek ievērots diskriminācijas aizlieguma princips [..]” ( ). Šajā ziņā Pamatnolīgums ir balstīts uz apsvērumu, “ka uz nenoteiktu laiku slēgti līgumi ir un joprojām būs vispārpieņemta darba attiecību forma starp darba devējiem un darba ņēmējiem”( ). Tomēr vienlaikus Pamatnolīgumā ir atzīts, ka “noteiktos sektoros, specialitātēs un darbības sfērās uz noteiktu laiku slēgti darba līgumi ir nodarbinātības iezīme, kas var būt noderīga tiklab darba devējiem, kā darba ņēmējiem”( ).

8. Pamatnolīguma 2. klauzulas 1. punktā par tā darbības jomu ir noteikts:

“Šo nolīgumu piemēro noteikta laika darba ņēmējiem, kuriem ir darba līgums vai darba attiecības saskaņā ar likumiem, kolektīvajiem līgumiem vai praksi katrā dalībvalstī.”

9. Pamatnolīguma 3. klauzulā ir ietvertas šādas “definīcijas”:

“1. Šajā nolīgumā jēdziens “noteikt[a] laika darba ņēmējs” ir persona, kurai ir darba līgums vai darba attiecības, ko savā starpā tieši noslēdzis darba devējs un darba ņēmējs, kur darba līguma vai darba attiecību izbeigšanu nosaka tādi objektīvi apstākļi kā noteikta termiņa iestāšanās, konkrēta uzdevuma izpilde vai konkrēta gadījuma iestāšanās.

2. Šajā nolīgumā jēdziens “salīdzināmais pastāvīgais darba ņēmējs” ir darba ņēmējs, kam tajā pašā uzņēmumā ir darba attiecības vai darba līgums uz nenoteiktu laiku un kas nodarbināts tajā pašā vai līdzīgā profesijā, pienācīgi ņemot vērā kvalifikācijas/iemaņas. [..]”

10. Pamatnolīguma 4. klauzulas nosaukums ir “Diskriminācijas aizlieguma princips”, un tās 1. punktā tostarp ir noteikts:

“Darba nosacījumi, ko piemēro noteikta laika darba ņēmējiem, neskatoties uz to, ka ar viņiem slēgts līgums vai darba attiecības uz noteiktu termiņu, nav mazāk izdevīgi par tiem, ko piemēro salīdzināmiem pastāvīgajiem darba ņēmējiem, ja vien atšķirīgiem nosacījumiem nav objektīva pamata.”

11. Turklāt ir jānorāda Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/88/EK (2003. gada 4. novembris) par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem ( ) 7. pants, kuram dots nosaukums “Gadskārtējais atvaļinājums” un kurā ir ietverts šāds tiesiskais regulējums:

“1. Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka katram darba ņēmējam ir tiesības uz apmaksātu ikgadēju, vismaz četras nedēļas ilgu, atvaļinājumu saskaņā ar nosacījumiem par tiesībām uz šāda atvaļinājuma piešķiršanu, ko nosaka valsts tiesību akti un/vai prakse.

2. Obligāto apmaksāto ikgadējā atvaļinājuma laikposmu nevar aizstāt ar finansiālu atlīdzību, izņemot gadījumus, kad pārtrauc darba attiecības.”

B. Valsts tiesības

12. Spānijas Likums 7/2007 ( ) (turpmāk tekstā – “EBEP”) reglamentē valsts un pašvaldību iestāžu darbinieku statusu Spānijas vispārējā valsts pārvaldē un valsts autonomajās kopienās.

13. Saskaņā ar EBEP 8. pantu ir četras valsts un pašvaldību iestāžu darbinieku kategorijas – pastāvīgie ierēdņi, pagaidu ierēdņi, līgumdarbinieki, kurus var pieņemt darbā gan uz noteiktu, gan uz nenoteiktu laiku, un palīgdarbinieki.

14. EBEP 10. pantā ir noteikts:

“1. Pagaidu ierēdņi ir personas, kuri skaidri pamatotu vajadzības un steidzamības iemeslu dēļ tiek ieceltas šajā statusā, lai veiktu pastāvīgo ierēdņu funkcijas vienā no šādiem gadījumiem:

a) tādu vakantu amatu esamība, ko nevar ieņemt pastāvīgie ierēdņi;

b) pastāvīgo ierēdņu pagaidu aizvietošana;

c) pagaidu rakstura programmu īstenošana;

d) pārmērīgs darba apjoms vai darba uzkrāšanās vismaz sešu mēnešu laikā no 12 mēnešiem.

[..]

3. Pagaidu ierēdņu darba attiecības līdztekus 63. pantā minētajiem iemesliem beidzas, ja zūd viņu amatā iecelšanas pamats.

[..]

5. Pagaidu ierēdņiem pēc analoģijas, ciktāl tas atbilst viņu darba tiesisko attiecību raksturam, piemēro vispārīgos civildienesta noteikumus.”

15. EBEP 63. pantā ir noteikti ierēdņa statusa zaudēšanas iemesli.

16. Likumā 4/2011 par nodarbinātību Kastīlijas‑Lamančas valsts un pašvaldību iestāžu dienestā ( ) principā ir iekļauta EBEP 10. panta 1. punktā ietvertā “pagaidu ierēdņa” definīcija ar skaidru piebildi, ka pagaidu ierēdnis “uz noteiktu laiku” veic pastāvīgā ierēdņa funkcijas.

17. Likuma 4/2011 9. panta 1. punkta b) apakšpunktā ir noteikts:

“1. Pagaidu ierēdņu darba attiecības izbeidzas šādu iemeslu dēļ:

[..]

b) vajadzības un steidzamības iemeslu zudums, kas bija amatā iecelšanas pamatā.

[..].”

18. Spānijas Izglītības un zinātnes ministrijas Personāla un dienestu ģenerāldirekcijas un ANPE arodbiedrības starpā noslēgtajā 1994. gada 10. marta nolīgumā ( ), kas ir piemērojams arī Kastīlijas‑Lamančas autonomajā kopienā, ir paredzēts, ka pagaidu ierēdņi, kas līdz attiecīgā gada 30. jūnijam ir skolā nostrādājuši vismaz piecus ar pusi mēnešus, turpina pildīt savus amata pienākumus līdz jaunā mācību gada sākumam un tādējādi vasaras mēnešos turpina saņemt darba samaksu.

19. Likuma 5/2012 par Kastīlijas‑Lamančas autonomās kopienas vispārējo budžetu 2012. gadam 13. papildnoteikumā ( ) ir paredzēts, ka noteikta laika darbinieki atbrīvošanas no amata gadījumā saņem atlīdzību par 22 neizmantotām atvaļinājuma dienām, ja viņi attiecīgajā brīdī jau ir nostrādājuši 12 mēnešus. Gadījumā, ja persona pieņemta darbā mācību gada sākumā septembrī un atbrīvota no amata mācību perioda beigās jūnijā, tiek izmaksāta proporcionāla atlīdzība par atvaļinājuma dienām.

20. Saskaņā ar EBEP 50. panta 1. punktu pastāvīgajiem ierēdņiem ir tiesības uz 22 darba dienu ilgu apmaksātu gadskārtējo atvaļinājumu.

III. Fakti, pamatlieta un prejudiciālie jautājumi

21. P. Viejobueno Ibáñez un E. de la Vara González, apelācijas sūdzības iesniedzēji pamatlietā, bija nodarbināti Kastīlijas-Lamančas autonomās kopienas skolu sistēmā kā tā sauktie pagaidu ierēdņi.

22. Ar Kastīlijas-Lamančas autonomās kopienas Izglītības, kultūras un sporta ministrijas kompetentās Cilvēkresursu un izglītības programmas ģenerāldirekcijas (Dirección General de Recursos Humanos y Programación Educativa) 2011. gada 13. septembra lēmumu apelācijas sūdzības iesniedzēji tika iecelti amatā vakantās vidusskolas skolotāja vai arodmācības skolotājas amata vietas 2011./12. mācību gadā Toledo [Toledo] (Spānija) un Kvenkas [Cuenca] (Spānija) provincēs. Pēc iesniedzējtiesas sniegtās informācijas 2011./2012. mācību gads ilga no 2011. gada 15. septembra līdz 2012. gada 14. septembrim.

23. 2012. gada 29. jūnijā, mācību perioda pēdējā dienā pirms vasaras brīvlaika, Toledo un Kvenkas provinču izglītības koordinatori pieņēma lēmumus par apelācijas sūdzības iesniedzēju atbrīvošanu no amata tajā pašā dienā.

24. Apelācijas sūdzības iesniedzēji par šo lēmumu vispirms iesniedza sūdzību un pēc tam cēla prasību, tostarp prasot atcelt šo lēmumu un atzīt apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesības palikt ieceltajos amatos līdz 2012. gada 14. septembrim.

25. Pirmajā instancē prasība tika noraidīta. Juzgado de lo Contencioso‑Administrativo n.°2 Toledo (Spānija) ( ) pamatojumam norādīja, ka, beidzoties mācību periodam, EBEP 10. panta 3. punkta un Likuma 4/2011 9. panta izpratnē esot zuduši vajadzības un steidzamības iemesli, kuri pamatoja pagaidu ierēdņu iecelšanu amatā. Saskaņā ar Spānijas tiesu judikatūru pagaidu ierēdņiem nav nekādu tiesību palikt amatā līdz kādam noteiktam termiņam jau pašas šā personāla kategorijas iedabas dēļ. Tā tas esot pat tad, ja, ieceļot amatā, esot noteikts konkrēts termiņš atbrīvošanai no amata. Prasītāju gadījumā dokumentā par iecelšanu amatā tā kā tā nebija norādīts konkrēts datums, bet gan tikai 2011./2012. mācību gada laika periods.

26. Apelācijas sūdzības iesniedzēji par šo spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Kastīlijas-Lamančas Augstā tiesa, Spānija). Viņi it īpaši apgalvo, ka atbrīvošana no amata mācību perioda beigās esot pretrunā Pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punktam, jo neesot objektīva pamata atšķirīgai attieksmei salīdzinājumā ar ierēdņa statusā esošiem skolotājiem. Atšķirīgā attieksme izpaužoties arī tajā apstāklī, ka atbrīvošanas no amata dēļ viņi faktiski nevarot izmantot savu gadskārtējo atvaļinājumu un tā vietā tas tiekot finansiāli atlīdzināts. Tomēr saskaņā ar Direktīvas 2003/88 noteikumiem finansiāla atlīdzība par atvaļinājuma dienām esot izņēmuma gadījums.

27. Ņemot vērā iepriekš minēto, Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Kastīlijas-Lamančas Augstā tiesa, Spānija) ir apturējusi tiesvedību un ar 2017. gada 19. aprīļa lēmumu, kas Tiesā saņemts 2017. gada 11. maijā, saskaņā ar LESD 267. pantu uzdod Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:

“1) Vai mācību gada mācību perioda beigas var uzskatīt par objektīvu pamatu, kas pamato atšķirīgu attieksmi pret pagaidu ierēdņu statusā nodarbinātiem mācībspēkiem salīdzinājumā ar pastāvīgajiem ierēdņiem?

2) Vai ar diskriminācijas aizlieguma principu ir saderīgi, ka pagaidu ierēdņu statusā nodarbinātiem mācībspēkiem, kuru dienesta attiecības tiek izbeigtas mācību perioda beigās, nav iespējams izmantot savu atvaļinājumu kā faktiskas atpūtas laiku, tā vietā saņemot atbilstošu atlīdzību?

3) Vai ar šo noteikta laika darba ņēmēju jēdzienam atbilstošo ierēdņu diskriminācijas aizlieguma principu ir saderīga tāda abstrakta tiesību norma kā Likuma 5/2012 13. papildnoteikums, ar kuru nolūkā sasniegt budžeta taupības un deficīta novēršanas mērķus tostarp tika apturēta Izglītības un zinātnes ministrijas un ANPE arodbiedrības starpā noslēgtā nolīguma piemērošana jautājumā par atvaļinājuma naudas maksājumiem par jūliju un augustu personālam, kas aizvieto ilgāk par pieciem ar pusi mēnešiem, kā arī personālam, kas aizpilda vakantās amata vietas, un noteikta laika ārpus universitātes mācībspēkiem tiek noteikts pienākums saņemt atvaļinājuma naudu vai nu par 22 darbadienām gadījumā, ja iecelšana amatā ir bijusi uz visu mācību gada laiku, vai tam proporcionāli atbilstošu dienu skaitu? ”

28. Tiesvedībā Tiesā rakstveida apsvērumus iesniedza Kastīlijas-Lamančas Consejería de Educación [Izglītības ministrija], Spānijas valdība un Eiropas Komisija. 2018. gada 11. aprīļa tiesas sēdē bija pārstāvēti tie paši lietas dalībnieki, kā arī P. Viejobueno Ibáñez.

IV. Juridiskais vērtējums

29. Visi trīs prejudiciālie jautājumi attiecas uz tiesību jautājumu, kā noteikta laika darba ņēmēju diskriminācijas aizlieguma princips ietekmē tā dēvēto pagaidu ierēdņu situāciju Spānijas skolu sistēmā, kuri tiek iecelti amatā uz visu mācību gadu, tomēr mācību perioda beigās, tātad jūnija beigās, ar viņiem tiek izbeigtas darba attiecības.

30. Pirmais jautājums attiecas uz pirmstermiņa atbrīvošanas no amata mācību perioda beigās pamatojumu per se, savukārt ar otro un trešo jautājumu uzmanība tiek pievērsta sekām, kādas atbrīvošana no amata rada pagaidu ierēdņu tiesībām uz atvaļinājumu. Šī iemesla dēļ es pirmo jautājumu izvērtēšu atsevišķi no otrā un trešā jautājuma.

A. Par atlaišanas no amata mācību perioda beigās likumību (pirmais prejudiciālais jautājums)

31. Uzdodot pirmo jautājumu, iesniedzējtiesa principā vēlas noskaidrot, vai ar Pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punktu ir saderīga Spānijā piemērojamā prakse, atbilstoši kurai ar pagaidu ierēdņiem, kas vajadzības un steidzamības iemeslu dēļ tika iecelti amatā uz visu mācību gadu, pirms termiņa tiek izbeigtas darba attiecības mācību perioda beigās. Iesniedzējtiesai šajā jautājumā ir šaubas, vai mācību perioda beigas var būt objektīvs pamats atšķirīgai attieksmei pret pagaidu ierēdņiem salīdzinājumā ar ierēdņu statusā esošiem skolotājiem.

1. Par pirmā prejudiciālā jautājuma pieņemamību

32. Spānijas Karaliste uzskata, ka pirmais prejudiciālais jautājums esot nepieņemams, jo iesniedzējtiesa tādējādi galvenokārt jautājot, vai mācību perioda beigas varot tikt uzskatītas par iemesla zudumu pagaidu ierēdņu iecelšanai amatā EBEP 10. panta 3. punkta izpratnē. Līdz ar to iesniedzējtiesa prasot interpretēt valsts tiesību normas, kas neietilpstot Tiesas kompetencē.

33. Spānijas valdība savu iebildumu pamato tādējādi, ka Savienības tiesībās principā neesot apstrīdēta iespēja izbeigt arī uz noteiktu laiku slēgtus līgumus pirms tajos paredzētā beigu datuma sasniegšanas. Līdzīgi netiekot apšaubīts, ka iecelšanu amatā pamatojošo vajadzības un steidzamības iemeslu zudums varētu būt iemesls līguma pirmstermiņa izbeigšanai. Tādējādi attiecīgā jautājuma vienīgais mērķis esot precizēt, vai mācību perioda beigas saskaņā ar valsts tiesībām varot tikt uzskatītas par vajadzības un steidzamības zudumu.

34. Šis iebildums ir jānoraida. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Tiesai prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā gan nav ļauts izteikt savus apsvērumus par valsts tiesību normu interpretāciju ( ). Tomēr iesniedzējtiesas jautājums skaidri attiecas uz Pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punkta interpretāciju. Pat ja Savienības tiesībās per se nav izslēgta iespēja pirms termiņa izbeigt uz noteiktu laiku slēgtus līgumus, tomēr šajā ziņā ir jābūt objektīvi pamatotai ikvienai atšķirīgai attieksmei pret noteikta laika darba ņēmējiem salīdzinājumā ar pastāvīgajiem darba ņēmējiem ( ). Valsts tiesību normas ir jāinterpretē, ievērojot šo principu. Šajā ziņā Tiesa izskatāmajā prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā var sniegt un tai ir jāsniedz lietderīgas norādes ( ).

35. Tādējādi pirmais prejudiciālais jautājums ir pieņemams.

2. Par atbildi uz prejudiciālo jautājumu

36. Vispirms jānorāda, ka Pamatnolīgums ir piemērojams arī ar iestādēm vai citām publiskā sektora struktūrām noslēgtiem darba līgumiem uz noteiktu laiku un darba attiecībām uz noteiktu laiku ( ). Līdz ar to arī pagaidu ierēdņi saskaņā ar Spānijas tiesību normām ir jāuzskata par darba ņēmējiem Pamatnolīguma 3. klauzulas 1. punkta izpratnē.

37. Pamatlietā apelācijas sūdzības iesniedzēju darbs bija noteikta laika darbs. Tiesas sēdē gan tika noskaidrots, ka dokumentos par iecelšanu amatā nebija norādīts konkrēts beigu datums. Tomēr šķita, ka visi lietas dalībnieki uzskata, ka pagaidu ierēdņu darbam bija jābeidzas ne vēlāk kā 2012. gada 14. septembrī. Arī lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu šis datums ir norādīts kā 2011./2012. mācību gada beigas ( ).

a) Diskriminācijas aizlieguma piemērošana

38. Saskaņā ar Pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punktu darba nosacījumi, ko piemēro noteikta laika darba ņēmējiem, lai gan ar viņiem noslēgts līgums uz noteiktu laiku, nedrīkst būt mazāk izdevīgi par tiem, ko piemēro salīdzināmiem pastāvīgajiem darba ņēmējiem. Attiecīgais noteikums saskaņā ar Tiesas judikatūru ir beznosacījuma noteikums un pietiekoši precīzs, lai indivīdi varētu uz to tieši atsaukties savas valsts tiesās ( ).

39. Tomēr Spānijas valdība apšauba, ka izskatāmajā lietā “darba nosacījumi” ir mazāk izdevīgi. Atšķirīgā attieksme drīzāk izpaužas tādējādi, ka pagaidu ierēdņu līgumi esot slēgti uz noteiktu laiku, savukārt ar pastāvīgajiem ierēdņiem līgumi ir slēgti uz nenoteiktu laiku. Tomēr nevarot būt tā, ka ir jāpamato uz noteiktu laiku slēgta līguma paredzamās beigas. Tas tādēļ, ka Pamatnolīgums nebūt neizslēdzot uz noteiktu laiku slēgtu līgumu izmantošanu. Šī iemesla dēļ jau sākotnēji diskriminācijas aizliegums neesot piemērojams.

40. Šī iebilduma pamatojumam Spānijas valdība un Consejería tiesas sēdē galvenokārt norādīja, ka darbs bija uz noteiktu laiku (katrā ziņā arī) līdz mācību perioda beigām, tātad līdz 2012. gada jūnija beigām – dokumentā par iecelšanu amatā ietvertā atsauce uz “2011./2012. mācību gadu” esot jāinterpretē vai nu tādējādi, ka jau sākotnēji ar to bija domāts tikai laikposms līdz mācību perioda beigām, vai arī darbs patiesībā bija uz noteiktu laiku līdz brīdim, kad zūd vajadzības un steidzamības iemesli, kas esot noticis mācību perioda beigās, un tikai maksimāli līdz jaunajam mācību gadam.

41. Tādēļ noteicošais ir tas, vai un ciktāl pagaidu ierēdņu darbs pamatlietā bija terminēts līdz mācību perioda beigām.

42. Jēdziens “terminēšana” Pamatnolīguma 3. klauzulas 1. punkta izpratnē ir jāinterpretē autonomi saskaņā ar Savienības tiesību normām ( ). Atbilstoši attiecīgā noteikuma formulējumam svarīgi ir tas, vai darba attiecību izbeigšanu nosaka tādi objektīvi apstākļi kā noteikta termiņa iestāšanās vai konkrēta gadījuma iestāšanās.

43. Saistībā ar izskatāmajā lietā esošajām grūtībām viennozīmīgi noteikt, kad zūd “vajadzība un steidzamība”, šī terminēšanas varianta gadījumā jau būtu šaubas par to, vai darba attiecību izbeigšanu vispār nosaka objektīvi apstākļi un konkrēta gadījuma iestāšanās. Proti, tiesas sēdē Consejería pārstāvis apstiprināja, ka a priori neesot iespējams identificēt gadījumu, kuram konkrētajā situācijā jānosaka darba attiecību izbeigšanās. Gluži pretēji, par iemeslu tam, ka zūd amatā iecelšanas pamats, varot būt dažādi apstākļi.

44. Katrā ziņā terminēšanai ir raksturīgi, ka darba attiecības vienmēr automātiski izbeidzas, iestājoties konkrētajam gadījumam ( ). Tomēr daudzu minēto apstākļu dēļ, kuru rezultātā var zust vajadzības un steidzamības iemesli, izglītības iestādei ikreiz ir jāpieņem individuāls lēmums par atbrīvošanu no amata. Tādēļ “vajadzības un steidzamības” zudums ir vien īpašs uzteikuma iemesls, bet ne terminēšanas gadījums Pamatnolīguma 3. klauzulas 1. punkta izpratnē.

45. Kas attiecas uz iespējamo terminēšanu līdz mācību perioda beigām, kura izriet no atsauces uz “2011./2012. mācību gadu”, vienīgi iesniedzējtiesai ir jāizvērtē, vai ar to faktiski bija domāts tikai mācību periods. Gadījumā, ja iesniedzējtiesa lems, ka darba attiecībām a priori bija jābeidzas 2012. gada 30. jūnijā, izskatāmajā lietā ir līdzīga situācija kā lietās Grupo Norte Facility un Montero Mateos. Kā es jau esmu izklāstījis savos apsvērumus, sniedzot secinājumus šajās abās lietās, noteikta laika darba paredzamās beigas pašas par sevi nav diskriminācija Pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punkta izpratnē ( ).

46. Tomēr lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas ir Tiesas sprieduma vienīgais pamats ( ), 2012./2012. mācību gada ilgums ir norādīts no 2011. gada 15. septembra līdz 2012. gada 14. septembrim. Kā tiesas sēdē apstiprināja visi lietas dalībnieki, saskaņā ar līdzšinējo praksi pagaidu ierēdņi arī vienmēr tika nodarbināti visā minētajā laikposmā.

47. Tātad, ņemot vērā šos faktus, runa ir par pirmstermiņa, nevis jau paredzētu noteikta laika darba attiecību izbeigšanu ( ). Saskaņā ar Pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punktu principā nav izslēgta iespēja izbeigt darba attiecības pirms noteiktā termiņa, tomēr tam jānotiek nediskriminējoši ( ).

48. Šī iemesla dēļ Tiesa jau ir precizējusi, ka tāda Pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punktā ietvertā “darba nosacījumu” jēdziena interpretācija, kas izslēdz līguma uzteikuma vai izbeigšanas nosacījumus, ierobežotu noteikta laika darba ņēmējiem piešķirtās aizsardzības pret diskrimināciju piemērošanas jomu, pārkāpjot attiecīgās tiesību normas mērķi ( ). Tiesa it īpaši ir apstiprinājusi, ka uzteikuma termiņš ietilpst darba nosacījumu jēdzienā ( ). Tādēļ tas atbilstoši jāpiemēro izskatāmajā lietā būtiskajiem uzteikuma vai atbrīvošanas no amata iemesliem.

49. Tātad diskriminācijas aizliegums ir piemērojams.

b) Pagaidu ierēdņu un pastāvīgo ierēdņu salīdzināmība

50. Tādējādi kā centrālā problēma jānoskaidro jautājums, vai ierēdņa statusā esošus skolotājus var uzskatīt par “salīdzināmiem pastāvīgiem darba ņēmējiem” Pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punkta izpratnē. Tas tādēļ, kā izriet jau no attiecīgā noteikuma formulējuma, ka Savienības tiesībās ir aizliegta noteikta laika darba ņēmēju diskriminācija tikai salīdzinājumā ar salīdzināmiem pastāvīgiem darba ņēmējiem, taču nav prasīts, lai vienlīdzīga attieksme tiktu piemērota pret tiem noteikta laika darba ņēmējiem un pastāvīgajiem darba ņēmējiem, kuri nav savstarpēji salīdzināmi. Tātad atbrīvošana no amata mācību perioda beigās var būt noteikta laika darba ņēmēju diskriminācija tikai tad, ja situācijas ir salīdzināmas.

51. Turpretim, kā tika uzsvērts arī tiesas sēdē, nozīmes nav varbūtējai atšķirīgai attieksmei starp dažādām noteikta laika darba ņēmēju grupām ( ). Tātad izvērtējuma priekšmets nevar būt jautājums, vai 2012. gadā grozītās prakses dēļ pagaidu ierēdņiem tagad piemēro atšķirīgu attieksmi nekā pagaidu ierēdņiem, kuri skolu sistēmā strādāja pirms 2011./2012. mācību gada un savā amatā parasti palika līdz mācību gada beigām septembrī.

52. Tomēr apelācijas sūdzības iesniedzēji pamatlietā tieši izvirza iebildumu par atšķirīgo attieksmi pret viņiem salīdzinājumā ar pastāvīgajiem ierēdņiem, jo pastāvīgo ierēdņu dienesta attiecības šobrīd nebeidzas ne mācību perioda beigās, ne arī ir pārtrauktas uz vasaras brīvlaika periodu, turpretim pagaidu ierēdņu darba attiecības tiek izbeigtas, sākoties vasaras brīvlaikam. Tādējādi noteicošais faktors ir tas, vai pagaidu ierēdņi un pastāvīgie ierēdņi atrodas salīdzināmā situācijā.

53. Apsvērumi ( ) par noteikta laika un pastāvīgo darba ņēmēju salīdzināmību, kas ir jāizdara iesniedzējtiesai, balstās uz Pamatnolīguma 3. klauzulas 2. punktā ietverto jēdzienu “salīdzināmi pastāvīgie darba ņēmēji”. Saskaņā ar judikatūru jautājums, vai darba ņēmēji veic tādu pašu vai līdzīgu darbu, ir jānoskaidro, pamatojoties uz tādu faktoru kopumu kā darba būtība, prasības attiecībā uz izglītību un darba apstākļi ( ).

54. Atbilstoši lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu norādītajai informācijai izskatāmajā lietā daudzi faktori liecina par to, ka noteikta laika skolotāji attiecībā uz konkrēti darāmo darbu – it īpaši darba būtību, izglītības prasībām un darba apstākļiem – atrodas tādā pašā situācijā kā ierēdņa statusā esošie skolotāji. Saskaņā ar valsts tiesību normām pagaidu ierēdņi tiek iecelti tieši tādos amatos, kurus pagaidām nevar aizpildīt ar pastāvīgajiem ierēdņiem. Šķiet, ka tādējādi pagaidu ierēdņu darba būtība un darba apstākļi ir tādi paši, jo viņi attiecīgi aizstāj pastāvīgo ierēdni. Tāpat ir nepieciešama tāda pati izglītība, lai varētu strādāt skolotāja profesijā, kā arī ir jāiztur konkurss.

55. No šiem vispārīgajiem apsvērumiem tomēr vēl neizriet, ka pagaidu ierēdņi un pastāvīgie ierēdņi ir salīdzināmā situācijā kopumā jebkurā aspektā. Noteicoša nozīme drīzāk ir tam, vai abas darba ņēmēju kategorijas ir salīdzināmā situācijā arī un tieši no strīda pamatā esošā tiesiskā regulējuma viedokļa, tātad izskatāmajā lietā – no darba attiecību pirmstermiņa izbeigšanas viedokļa, sākoties vasaras brīvlaikam ( ).

56. Proti, jautājumā par atbrīvošanu no amata pirms vasaras brīvlaika pagaidu ierēdņu situācija nevarētu būt salīdzināma ar pastāvīgo ierēdņu situāciju tieši tāpēc, ka tikai viņu statuss paredz darba attiecību pirmstermiņa izbeigšanas iespēju, savukārt pastāvīgo ierēdņu nodarbinātība pēc definīcijas ir uz nenoteiktu laiku. Pēc iesniedzējtiesas sniegtās informācijas tā iepriekš īpaši ir balstījusies uz šo apstākli, lai pamatotu pagaidu ierēdņu atbrīvošanas no amata mācību perioda beigās likumību.

57. Tomēr diskriminācijas esamību nevar vienkārši noraidīt, atsaucoties uz valsts tiesisko regulējumu, kurā tieši ir paredzēta strīdīgā atšķirīgā attieksme ( ). Turklāt tā ir cirkulāra pieeja, šajā gadījumā noraidīt abu grupu salīdzināmību, atsaucoties uz pastāvīgo ierēdņu nodarbinātības pastāvīgo raksturu, ja tiek apšaubīta tieši noteikta laika skolotāju darba attiecību pirmstermiņa izbeigšanas likumība. Pretējā gadījumā jautājumā par atbrīvošanu no amata nekad nebūtu iespējama noteikta laika darbinieku un pastāvīgo ierēdņu salīdzināmība un Pamatnolīgums nebūtu piemērojams. Tomēr tas būtu pretrunā Tiesas judikatūrai, kas Pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punktā paredzēto diskriminācijas aizliegumu skaidri piemēro atbrīvošanas no amata nosacījumiem ( ).

58. (Pieļaujamo) atšķirību starp noteikta laika darba ņēmējiem un pastāvīgajiem darba ņēmējiem parāda tikai tādi nelabvēlīgi elementi, kas ir raksturīgi terminēšanai, un tādēļ tie nav uzskatāmi par diskrimināciju. Tas tāpēc, ka attiecībā uz nelabvēlīgumu noteikta laika darbinieki un pastāvīgie darbinieki nav salīdzināmi. Tomēr terminēšanai raksturīgie nelabvēlīgie elementi ir jānošķir no papildu nelabvēlīgajiem elementiem. Izskatāmajā lietā atbrīvošana no amata mācību perioda beigās skar tikai noteikta laika pagaidu ierēdņus. Šī iespēja pirms termiņa izbeigt darba attiecības nekādā ziņā nav apstāklis, kas principā ir raksturīgs nodarbinātības terminēšanai, bet gan tā ir papildu neizdevīgāku nosacījumu piemērošana pagaidu ierēdņiem salīdzinājumā ar pastāvīgajiem ierēdņiem, kas paredzēta Spānijas tiesībās.

59. Pagaidu nodarbinātība vismaz tās paredzētajā termiņā nav saistīta principā ar lielāku nedrošību attiecībā uz tās turpināšanu. Šī iemesla dēļ ar šādu pamatojumu vēl nezūd salīdzināmība ar pastāvīgo ierēdņu situāciju. Kā es nesen norādīju citviet ( ), drīzāk noteikta laika darba ņēmēja darba attiecības viņa līguma darbības laikā ir tikpat aizsargājamas kā pastāvīgā darba ņēmēja darba attiecību pastāvēšana. Izskatāmajā lietā valsts tiesībās gan ir paredzēts, ka vajadzības un steidzamības iemeslu zuduma dēļ pagaidu ierēdņu darba attiecības var izbeigt pirms noteiktā termiņa. Tomēr, ņemot vērā ikgadējās mācību perioda beigas, sākoties vasaras brīvlaikam, tiesību subjektiem noteikti nebija jārēķinās ar to, ka administrācija to varētu kvalificēt kā attiecīgās vajadzības un steidzamības iemeslu zudumu. Arī Komisija tiesas sēdē īpaši uzsvēra šo aspektu. Pretējā gadījumā darba attiecībām jau sākotnēji varēja noteikt termiņu līdz mācību perioda beigām.

60. Tādējādi pagaidu ierēdņi un pastāvīgie ierēdņi jautājumā par darba attiecību saglabāšanu visā 2011./2012. mācību gada laikā atrodas salīdzināmā situācijā Pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punkta izpratnē. Parastā situācijā – it īpaši, ņemot vērā līdzšinējo praksi, – ne pastāvīgajiem ierēdņiem, ne pagaidu ierēdņiem nebija jārēķinās ar to, ka pirms mācību gada beigām ar viņiem var tikt izbeigtas darba attiecības. Kā pamatoti uzsver Komisija, arī iesniedzējtiesa – kura galu galā vienīgā ir pilnvarota izdarīt šādu secinājumu – skaidri uzskata par salīdzināmu pagaidu ierēdņu un pastāvīgo ierēdņu situāciju.

61. Līdz ar to apelācijas sūdzības iesniedzēju atbrīvošana no amata 2011./2012. mācību perioda beigās ir atšķirīga attieksme Pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punkta izpratnē, kas ir attiecīgi jāpamato.

c) Atšķirīgas attieksmes pamatojums

62. Tādējādi visbeidzot ir jāizvērtē, vai šai atšķirīgajai attieksmei var būt objektīvi iemesli.

63. Ar norādi uz objektīviem iemesliem, kas tostarp ir ietverta Pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punktā, Eiropas darba devēji un darba ņēmēji – un, galu galā, arī Savienības likumdevējs – pauž pamatideju, ka darba devēji nedrīkst izmantot noteikta laika darba attiecības nolūkā attiecīgajiem darba ņēmējiem liegt tiesības, kādas ir paredzētas salīdzināmiem pastāvīgajiem darba ņēmējiem ( ).

64. Izsakoties vienkāršoti, judikatūrā par Pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punktu ( ) par objektīvu pamatu atšķirīgas attieksmes piemērošanai pret noteikta laika un salīdzināmiem pastāvīgiem darba ņēmējiem ir atzīti gan darba ņēmēju veicamie uzdevumi, gan attiecīgās dalībvalsts leģitīmie mērķi sociālās politikas jomā. Turklāt pat gadījumā, ja ir konstatējami objektīvi iemesli, atšķirīga attieksme var būt attaisnota tikai tad, ja tā ir saistīta ar precīzi norādītiem konkrētiem apstākļiem un ir ievērots samērīguma princips.

65. Atbilstoši šiem kritērijiem mācību perioda beigas nevar būt objektīvs iemesls, lai apelācijas sūdzības iesniedzējiem pamatlietā piemērotu neizdevīgākus nosacījumus.

66. Pirmkārt, pagaidu ierēdņu darba attiecību raksturs nevar pamatot atšķirīgu attieksmi salīdzinājumā ar ierēdņu statusā esošiem skolotājiem. Tas tādēļ, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru nodarbinātības pagaidu raksturs nevar būt vienīgais diskriminācijas pamatojums ( ).

67. Spānijas valdība un Consejería gan uzsver, ka pagaidu ierēdņiem sava statusa dēļ bija jārēķinās ar pirmstermiņa atbrīvošanu no amata, jo tas ir paredzēts gadījumā, ja zūd amatā iecelšanas pamats. Tomēr nebija konkrēti paredzams, ka mācību perioda beigas varētu tikt kvalificētas kā šāds amatā iecelšanas pamata zudums. Tas tādēļ, ka mācību gada norisei ir raksturīgi, ka mācību periodi mijas ar skolēnu brīvdienām. Mācību perioda beigas jūnijā jau sākotnēji bija droši zināmas un bija noteikts pat konkrēts datums. Šķiet pretrunīgi šo normālo un pilnībā paredzamo norisi bez citu apstākļu iestāšanās kvalificēt kā amatā iecelšanas pamata zudumu. Šādā gadījumā nodarbinātībai jau sākotnēji bija jānosaka termiņš līdz vasaras brīvlaika sākumam, jo visnotaļ loģiski, ka skolēnu brīvdienu laikā jau sākotnēji neeksistētu amatā iecelšanas pamats.

68. Atšķirīga pieeja varētu būt gadījumā, ja iestājas neparedzams notikums, kā, piemēram, privātskolas atvēršana attiecīgās mācību iestādes tuvumā un skolēnu aizplūšanas rezultātā samazināta vajadzība pēc mācībspēkiem vai arī ilglaicīgi slimojoša kolēģa pārsteidzoša izveseļošanās.

69. Otrkārt, mācību perioda beigās samazinātā vai zudusī vajadzība pasniegt stundas vienādā mērā skar pastāvīgos ierēdņus un pagaidu ierēdņus. Tas tādēļ, ka mācīšanas ziņā uzdevumi, kas deleģēti pagaidu ierēdņiem, atbilst pastāvīgo ierēdņu uzdevumiem ( ). Atbilstoši iesniedzējtiesas sniegtajai informācijai arī pastāvīgajiem ierēdņiem brīvlaikā nav ne jāatrodas mācību iestādē, ne arī kādā citā veidā konkrēti jābūt mācību iestādes rīcībā.

70. Pastāvīgajiem ierēdņiem vasaras brīvlaikā gan noteiktu apstākļu gadījumā ir jāgatavojas jaunajam mācību gadam, kas pagaidu ierēdņiem ir jādara tikai tad, ja viņi tiek iecelti amatā vēl uz vienu mācību gadu. Tomēr abām skolotāju grupām vasaras mēneši ir jāizmanto, lai celtu profesionālo kvalifikāciju. Pagaidu ierēdņus tikpat lietderīgi kā pastāvīgos ierēdņus varētu iesaistīt arī eksāmenu pieņemšanā. Tiesas sēdē šajā kontekstā tika apstiprināts, ka nekādā ziņā nav paredzēts, ka eksāmenus var pieņemt tikai pastāvīgie ierēdņi, bet gan to katrā ziņā var veikt arī pagaidu ierēdņi, it īpaši īsākajās skolēnu brīvdienās mācību gada laikā. Tādējādi atšķirīgu attieksmi nepamato nelabvēlīgākā situācijā esošiem darba ņēmējiem deleģēto uzdevumu raksturs.

71. Treškārt, noteikta laika skolotāju atbrīvošanu no amata mācību perioda beigās nevar pamatot tikai ar to, ka viņu nodarbinātības paredzētā turpināšanās vasaras laikā radītu pārāk lielu slogu valsts pārvaldes finansēm.

72. No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka līdz 2011./2012. mācību gadam pagaidu ierēdņi, kuri bija iecelti amatā uz visu mācību gadu, tika nodarbināti arī vasaras brīvlaika periodā. Tomēr, sākot no 2012. gada, šī prakse tikai grozīta nolūkā ietaupīt budžeta līdzekļus un tādēļ tika pieņemts Likums 5/2012 par budžetu, kas paredz pagaidu ierēdņu atbrīvošanu no amata mācību perioda beigās un proporcionālas atlīdzības izmaksu par neizmantotām atvaļinājuma dienām. Iesniedzējtiesa uzskata, ka tādējādi grozītās prakses patiesais mērķis ir budžeta līdzekļu ietaupīšana. Tomēr saskaņā ar pastāvīgo judikatūru budžeta apsvērumus per se nevar izmantot par pamatojumu diskriminācijai ( ).

73. Turklāt nav saprotams, kādēļ tieši pagaidu ierēdņiem jāveicina ietaupīšanas mērķa sasniegšana, pirms termiņa izbeidzot savas darba attiecības. Lēmumu par budžeta līdzekļu izmantošanu gan ir jāpieņem dalībvalstīm, tomēr šis lēmums jāīsteno nediskriminējoši ( ).

74. Ceturtkārt, pat tādā gadījumā, ja budžeta prasītos ietaupījumus noteiktos apstākļos gribētu atzīt par leģitīmu mērķi, šī mērķa īstenošana izskatāmajā lietā tomēr būtu nesamērīga.

75. Proti, judikatūrā īpaši attiecībā uz Pamatnolīgumā paredzētā diskriminācijas aizlieguma piemērošanas jomu ir prasīts, lai, pārbaudot samērīgumu, atšķirīgā attieksme tiktu pamatota, iesaistot objektīvus un pārskatāmus kritērijus ( ).

76. Tomēr Spānijā piemērotā prakse divējādā ziņā ir nepārskatāma. Pirmkārt, pagaidu ierēdņu atbrīvošana no amata, sākoties vasaras brīvlaikam, ir pretrunā 1994. gada koplīgumam, par kura spēkā esamību darbinieki varēja būt droši. Tajā ir paredzēts, ka vasaras mēnešos pagaidu ierēdņiem ir jāturpina strādāt savā amatā, ja 30. jūnijā viņi skolu sistēmā strādā jau vismaz piecus ar pusi mēnešus. Turpretim Likuma 5/2012 mērķis ir apiet koplīgumu, pagaidu ierēdņiem atbrīvošanas no amata gadījumā saņemot tikai proporcionālu atlīdzību par maksimāli 22 atvaļinājuma dienām tā vietā, lai turpinātu saņemt algu skolēnu brīvdienu laikā.

77. Otrkārt, atbilstoši iesniedzējtiesas sniegtajai informācijai piemērotā prakse atbrīvot no amata mācību perioda beigās netiekot īstenota vienveidīgi. Ne visi pagaidu ierēdņi mācību perioda beigās tiekot atbrīvoti no amata. Tādējādi tā vietā, lai izmantotu objektīvus un pārskatāmus kritērijus, mācību iestāde individuālā gadījumā var gandrīz patvaļīgi izlemt, vai pagaidu ierēdnis tiek atbrīvots no amata.

78. Visu iepriekš minēto iemeslu dēļ nevar pamatot atšķirīgo attieksmi pret pagaidu ierēdņiem, tādiem kā apelācijas sūdzības iesniedzēji pamatlietā, salīdzinājumā ar ierēdņu amatā esošiem skolotājiem jautājumā par darba attiecību, kas nodibinātas uz konkrētu mācību gadu, turpināšanu vasaras brīvlaikā.

79. Tādējādi, atbildot uz pirmo jautājumu, Pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz piemērot tādu valsts praksi kā pamatlietā aplūkoto, atbilstoši kurai skolotāji, kuri uz visu mācību gadu iecelti amatā kā pagaidu ierēdņi Spānijas tiesību normu izpratnē, tiek atbrīvoti no amata jau mācību perioda beigās, savukārt darba attiecības ar šajā ziņā salīdzināmiem pastāvīgiem darba ņēmējiem tiek saglabātas arī pēc mācību perioda beigām un netiek arī pārtrauktas.

B. Par atlīdzību par neizmantoto atvaļinājumu (otrais un trešais prejudiciālais jautājums)

80. Tā kā uz pirmo prejudiciālo jautājumu, manuprāt, ir jāatbild noliedzoši, uz otro un trešo prejudiciālo jautājumu nav jāatbild.

81. Tādēļ tikai pakārtoti attiecībā uz otro jautājumu ir jāpiebilst, ka apstāklis, ka pagaidu ierēdņi sakarā ar atbrīvošanu no amata, sākoties vasaras brīvlaikam, nevar vairs izmantot šajā periodā paredzēto atvaļinājumu, ir vien, manuprāt, nelikumīgas atbrīvošanas no amata nenovēršamas sekas. Tomēr tā nav atsevišķa diskriminācija. Ja mācību perioda beigās no amata tiktu atbrīvots pastāvīgs ierēdnis, jo, piemēram, ir iestājies kāds no EBEP 63. pantā minētajiem ierēdņa statusa zaudēšanas iemesliem, arī viņš vairs nevarētu vasaras mēnešos izmantot atvaļinājumu, bet gan saņemtu kompensāciju par EBEP 50. panta 1. punktā paredzētājām tiesībām uz atvaļinājumu. Tādējādi pagaidu ierēdņiem netiek piemēroti neizdevīgāki nosacījumi.

82. Turklāt Direktīvas 2003/88 7. panta 2. punktā tieši ir paredzēts, ka darba attiecību izbeigšanas gadījumā ir jāizmaksā atlīdzība par neizmantoto atvaļinājumu.

83. Kas attiecas uz trešo jautājumu, to uzdodot, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punktā noteiktais diskriminācijas aizlieguma princips nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, ar kuru tiek atcelts iepriekš noslēgts koplīgums, atbilstoši kuram noteikta laika skolotāji, kuri līdz attiecīgā gada 30. jūnijam skolu sistēmā strādā jau vismaz piecus ar pusi mēnešus, turpina pildīt savas funkcijas līdz mācību gada beigām septembrī, un tādējādi jūlijā un augustā viņiem tiek turpināta algas izmaksa.

84. Tā vietā Likumā 5/2012 gan ir paredzēts, ka mācībspēkiem, ar kuriem darba attiecības ir izbeigtas mācību perioda beigās, ir maksājama pro rata temporis atlīdzība par darba attiecību izbeigšanas dēļ “zudušajām” tiesībām uz atvaļinājumu. Tomēr atvaļinājuma tiesību kopējais apmērs – atbilstoši EBEP 50. panta 1. punktam, ko piemēro arī pastāvīgajiem ierēdņiem, – ir tikai 22 dienas ( ). Šķiet, ka apelācijas sūdzības iesniedzēji diskrimināciju saskata tajā apstāklī, ka pastāvīgie ierēdņi jūlijā un augustā faktiski saņem vairāk apmaksātu brīvdienu, proti, aptuveni divtik daudz. Tādējādi rezultātā pagaidu ierēdņiem tiekot atņemta liela daļa apmaksātā atvaļinājuma, kas viņiem pienākas jūlijā un augustā.

85. Tomēr patiesībā arī šis jautājums skar tikai nenovēršamās sekas, ko rada pagaidu ierēdņu atbrīvošana no amata mācību perioda beigās. Ja no Savienības tiesību viedokļa attiecīgo darba ņēmēju atbrīvošana no amata ir prettiesiska, tad vairs nerodas arī jautājums, vai viņiem tā vietā, lai maksātu atalgojumu līdz septembrim, var izmaksāt atlīdzību par 22 neizmantotām atvaļinājuma dienām.

86. Gadījumā, ja Tiesa attiecīgo skolotāju atbrīvošanu no amata mācību perioda beigās neuzskata par diskriminējošu, jānorāda, kā izriet no EBEP 50. panta 1. punkta, ka arī pastāvīgajiem ierēdņiem atbrīvošanas no amata gadījumā mācību perioda beigās būtu tiesības saņemt atlīdzību tikai par 22 atvaļinājuma dienām. Tādējādi arī šajā ziņā pagaidu ierēdņiem nepiemēro neizdevīgākus nosacījumus. Tas apstāklis, ka noteiktos apstākļos situācija ir izdevīgāka, ja skolotājs vasaras mēnešos vienkārši turpina saņemt algu, ir saistīts ar skolu sistēmas īpatnībām, ko raksturo skolēnu brīvdienu un mācību periodu maiņa. Tomēr skolēnu brīvdienas mācību gada laikā nevar kopumā automātiski pielīdzināt atvaļinājuma dienām ( ).

V. Secinājumi

87. Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Kastīlijas-Lamančas Augstā tiesa, Spānija) lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbildēt šādi:

Direktīvas 1999/70/EK pielikumā esošā Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 4. klauzulas 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz piemērot tādu valsts praksi kā pamatlietā aplūkoto, atbilstoši kurai skolotāji, kuri uz visu mācību gadu iecelti amatā kā pagaidu ierēdņi Spānijas tiesību normu izpratnē, tiek atbrīvoti no amata jau mācību perioda beigās, savukārt darba attiecības ar šajā ziņā salīdzināmiem pastāvīgiem darba ņēmējiem tiek saglabātas arī pēc mācību perioda beigām un netiek arī pārtrauktas.