ĢENERĀLADVOKĀTA ANTONIO TICANO [ANTONIO TIZZANO] SECINĀJUMI,

sniegti 2004. gada 29. jūnijā ( )

Lieta C‑245/02

Anheuser-Busch Inc.

pret

Budějovický Budvar, národní podnik

[Korkein oikeus (Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu]

TRIPS līgums – 16. pants – Preču zīmes aizsardzība – Komercnosaukuma aizsardzība – Apzīmējuma kā komercnosaukuma izmantošana





1. Izskatāmās lietas pamatā ir Somijā šobrīd aktuāls ilglaicīgs strīds, kas dažādās valstīs ir attīstījies starp Čehijas alus darītavu Budějovický Budvar ( ) (turpmāk tekstā – “alus darītava Budvar” vai vienkārši “Budvar”), kas dibināta Bohēmijā, Česke Budejovice [Česke Budějovice] pilsētā (Čehijas Budveisa [Budweis]) ( ) (Čehijas Republika) un Amerikas sabiedrību Anheuser‑Busch, Inc. ( ) (turpmāk tekstā – “Anheuser‑Busch”), par tiesībām izmantot “Bud”, “Budweiser” un līdzīgus vārdus, lai tirgotu to attiecīgo alu.

2. Šajā gadījumā Tiesai būtībā tiek lūgts precizēt, kāds režīms piemērojams tādai reģistrētas preču zīmes un komercsabiedrības nosaukuma izmantošanai, kuras var nonākt konfliktā, īpaši ņemot vērā Līgumu par ar tirdzniecību saistītajām intelektuālā īpašuma tiesībām ( ) (turpmāk tekstā atbilstoši redakcijai angļu valodā – “TRIPS līgums”).

I – Atbilstošās tiesību normas

A – Starptautiskās tiesības

3. 8. pants Parīzes konvencijā par rūpnieciskā īpašuma aizsardzību ( ) (turpmāk tekstā – “Parīzes Konvencija”) paredz, ka “Firmas nosaukums( ) tiek aizsargāts visās Savienības dalībvalstīs bez obligātas pieteikuma iesniegšanas vai reģistrācijas neatkarīgi no tā, vai tas ir preču zīmes sastāvdaļa vai nav”.

4. TRIPS līguma 2. pants norāda uz vairāku Parīzes Konvencijas materiālo normu režīmu, tostarp tās 8. pantu. Tātad minētā norma ir ietverta Pasaules Tirdzniecības organizācijas (turpmāk tekstā – “PTO”) tiesību režīmā ( ).

5. No TRIPS līguma materiālajām normām šajā lietā nozīme ir 16. panta 1. punktam, kas paredz:

“Reģistrētas preču zīmes īpašniekam ir ekskluzīvas tiesības aizliegt ikvienai trešai personai, kas nav saņēmusi īpašnieka piekrišanu, izmantot identisku vai līdzīgu apzīmējumu tādu preču vai pakalpojumu tirdzniecībā, kas ir identiski vai līdzīgi tiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta konkrētā preču zīme, ja šāda lietošana varētu izraisīt iespējamu neskaidrību. Ja identiskām precēm vai pakalpojumiem tiek izmantoti identiski apzīmējumi, tiek prezumēts, ka pastāv iespēja tos sajaukt. Iepriekš minētās tiesības nekaitē nevienām pastāvošām pirmtiesībām [agrākām pastāvošām tiesībām] ( ), kā arī neietekmē Dalībvalstu iespējas piešķirt tiesības, pamatojoties uz apzīmējuma lietošanu”.

6. TRIPS līguma 70. pants nosaka šādu piemērošanu laikā:

“1. Šis Līgums neuzliek saistības attiecībā uz darbību, kas notikusi pirms Līguma piemērošanas brīža attiecīgajā Dalībvalstī.

2. Ja šis Līgums neparedz citādi, šis Līgums uzliek saistības attiecībā uz visu saturu, kas eksistē šī Līguma piemērošanas brīdī attiecīgajā Dalībvalstī un kas ir aizsargāts šajā Dalībvalstī minētajā brīdī, vai kas atbilst vai turpmāk varētu atbilst aizsardzības kritērijiem saskaņā ar šī Līguma noteikumiem. [..]”

7. TRIPS līgums, tāpat kā PTO līgums, kuram tas ir pievienots, stājās spēkā 1995. gada 1. janvārī, tomēr, saskaņā ar tā 65. panta 1. punktu, dalībvalstīm nav šī Līguma nosacījumi obligāti jāpiemēro pirms viena gada perioda iztecēšanas pēc tā stāšanās spēkā.

B – Kopienu tiesības

8. Kopiena ir iejaukusies, lai reglamentētu komerciālo preču zīmju jautājumu, pieņemot uz izskatāmo lietu attiecināmo Direktīvu 89/104/EKK ( ) (turpmāk tekstā – “Direktīva 89/104” vai “Direktīva”), [kuras prasības] “pilnībā saskan ar Parīzes Konvencijas prasībām” ( ), kas veic dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz noteiktiem jautājuma aspektiem, tomēr neīstenojot pilnīgu saskaņošanu.

9. Šeit ir jāatgādina, ka saskaņā ar Direktīvas 4. panta 1. punktu:

“Preču zīmi nereģistrē vai, ja tā ir reģistrēta, pasludina par spēkā neesošu [..], ja tā ir identiska ar agrāku preču zīmi.”

10. Saskaņā ar šī panta sekojošo – 2. punktu:

“ 'Agrākas preču zīmes' 1. punkta nozīmē ir: [..]

d) preču zīmes, kas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma dienā vai, vajadzības gadījumā, preču zīmes reģistrācijas pieteikumam prasītās prioritātes dēļ ir plaši pazīstamas dalībvalstī nozīmē, kādā vārdi “plaši pazīstams” ir lietoti Parīzes Konvencijas 6.bis pantā.”

11. 4. panta 4. punkta b) apakšpunktā noteikts, ka ikviena dalībvalsts var izlemt, ka preču zīmi nereģistrē, vai, ja tā ir reģistrēta, pasludina par spēkā neesošu, ja “tiesības uz nereģistrētu preču zīmi vai citu tirdzniecībā izmantotu apzīmējumu iegūtas pirms sekojošās preču zīmes reģistrācijas pieteikuma datuma vai pirms datuma, kad pieprasīta prioritāte sekojošās preču zīmes reģistrācijas pieteikumam, un šī nereģistrētā preču zīme vai cits apzīmējums piešķir tās īpašniekam tiesības aizsargāt sekojošās preču zīmes lietošanu”.

12. Savukārt, ciktāl tas mūs interesē, 5. panta 1. punktā noteikts, ka:

“1. Reģistrētā preču zīme piešķir īpašniekam šajā ziņā ekskluzīvas tiesības. Īpašniekam ir tiesības atturēt visas trešās personas, kas nav saņēmušas viņa piekrišanu lietot [izmantot] komercdarbībā:

a) jebkuru apzīmējumu, kas ir identisks preču zīmei, attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kuri ir identiski tiem, attiecībā uz ko ir reģistrēta preču zīme;

b) jebkuru apzīmējumu, ja tā identitātes vai līdzības preču zīmei un preču vai pakalpojumu, uz ko attiecas preču zīme, identitātes vai līdzības dēļ pastāv varbūtība maldināt sabiedrību [sabiedrībai pastāv sajaukšanas iespēja], kas ietver asociācijas iespēju starp apzīmējumu un preču zīmi.”

13. Proti, atbilstoši šī panta 3. punktam var aizliegt apzīmējuma piestiprināšanu precēm vai to iepakojumam.

14. 5. punktā ir precizēts, ka iepriekšējie punkti “neietekmē normas nevienā dalībvalstī attiecībā uz aizsardzību pret šā apzīmējuma lietošanu citos nolūkos, nevis preču un pakalpojumu atšķiršanai, ja apzīmējuma nepamatota lietošana rada negodīgas priekšrocības, kas izriet no preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas, vai kaitē preču zīmes atšķirtspējai vai reputācijai [ja šī apzīmējuma nepamatota izmantošana rada negodīgas priekšrocības, kas izriet no preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas, vai kaitē preču zīmes atšķirtspējai vai reputācijai]”.

C – Valsts tiesības

15. Saskaņā ar Toiminimilaki ( ) (Somijas likuma par komercnosaukumiem, turpmāk tekstā – “Toiminimilaki”) 2. panta 1. punktu, ekskluzīvās tiesības lietot komercnosaukumu iegūst ar šī nosaukuma reģistrāciju vai “tā atzīšanu izmantošanas rezultātā”, proti, ka komercnosaukums ir vispārpazīstams vidē, uz kuru attiecas to lietojošā tirgus dalībnieka darbības.

16. Toiminimilaki 3. panta 2. punkts paredz, ka ar izmantošanu iegūtās ekskluzīvās tiesības ļauj to īpašniekam aizliegt pārējiem tirgus dalībniekiem izmantot komercnosaukumu, kas rada sajaukšanas iespēju ar viņa komercnosaukumu.

17. Saskaņā ar Tavaramerkkilaki ( ) (Somijas likuma par preču zīmēm, turpmāk tekstā – “Tavaramerkkilaki”) 3. panta 1. punktu, ikviens komerciālas darbības ietvaros var izmantot savu komercnosaukumu kā savu preču atšķirīgu apzīmējumu, ja šāda izmantošana nevar radīt sajaukšanas iespēju ar jau aizsargātu preču zīmi.

18. Saskaņā ar Tavaramerkkilaki 4. panta 1. punktu, ekskluzīvo tiesību piestiprināt precei atšķirošu apzīmējumu īpašnieks var ikvienam aizliegt komerciālas darbības ietvaros izmantot apzīmējumus, kas varētu tikt sajaukti ar aizsargāto apzīmējumu. Saskaņā ar šī paša likuma 6. panta 1. punktu, sajaukšanas iespēja pastāv tikai tad, ja abi apzīmējumi izmantoti, lai apzīmētu identiskas vai līdzīgas preces.

19. Ja vairākas personas apgalvo, ka tām ir ekskluzīvās tiesības piestiprināt savām precēm apzīmējumus, kas var tikt sajaukti, Tavaramerkkilaki 7. pantā šī tiesību pretruna ir atrisināta, piešķirot priekšroku agrākajam apzīmējumam, ja vien tiesības, uz kurām atsaucas, nav zaudētas, piemēram, tāpēc, ka īpašnieks nav tās izmantojis.

20. Vienlaicīgi Toiminimilaki 6. panta 1. punkts paredz, ka, ja tas attiecas uz prāvas atrisināšanu par komercnosaukumiem, kurus ir iespējams sajaukt, priekšroka piešķirama tam, kurš var pierādīt agrāku tiesisko pamatu.

21. Kas attiecas uz preču zīmes un komercnosaukuma sajaukšanas iespēju, Tavaramerkkilaki 14. panta 1. punkta 6. apakšpunkts paredz, ka nereģistrē vēlāku preču zīmi, kuru varētu sajaukt ar agrāku komercnosaukumu.

22. Tāpat Toiminimilaki 10. panta 4. punkts nosaka, ka komercnosaukumā jo īpaši nedrīkst ietvert elementu, kas var tikt sajaukts ar cita tirgus dalībnieka preču zīmi.

23. Visbeidzot, kā izriet no rīkojuma par prejudiciālā jautājuma uzdošanu, Somijas judikatūra komercnosaukumu aizsardzību saskaņā ar Parīzes Konvencijas 8. pantu ir paplašinājusi, attiecinot to arī uz citā Parīzes Konvencijas dalībvalstī reģistrētiem komercnosaukumiem, ar nosacījumu, ka komercnosaukuma raksturīgākais elements vismaz zināmā mērā ir pazīstams attiecīgajā profesionālajā vidē Somijā ( ).

II – Fakti un procedūra

24. 1967. gada 1. februārī alus darītava Budvar ierakstīja savu komercnosaukumu Čehoslovākijas komercreģistrā kā kombinētu apzīmējumu, kurš ietvēra vārdu savienojumu “Budějovický Budvar”, kā arī “Budweiser Budvar”, kas nozīmē “Budveisas alus darītava 'Bud' ( )”, kam seko uzņēmuma juridiskās formas norāde gan čehiski (“národní podnik”), gan franciski (“Entreprise Nationale”) un angliski (“National Corporation”) ( ).

25. Turklāt Somijā tā bija īpašniece preču zīmēm attiecībā uz alus šķirnēm “Budvar” un “Budweiser Budvar”, kuras, attiecīgi, bija reģistrētas 1962. gada 21. maijā un 1972. gada 13. novembrī. Tomēr ar 1982. gada 5. aprīļa spriedumu, kas apstiprināts ar 1984. gada 28. decembra spriedumu, Somijas tiesa bija atzinušas no šīm preču zīmēm izrietošās tiesības par zaudētām, pamatojot ar to, ka uzņēmums šīs tiesības nav izmantojis.

26. Pēc tam, laikā no 1985. gada 5. jūnija līdz 1992. gada 5. augustam, konkurējošā alus darītava Anheuser‑Busch Somijā reģistrēja preču zīmes “Budweiser”, “Bud”, “Bud Light” un “Budweiser King of the Beers”, visas attiecībā uz alu.

27. 1996. gada 11. oktobrī Anheuser‑Busch cēla prasību Helsingin käräjäoikeus (Helsinku Pirmās instances tiesa, Somija), lūdzot aizliegt Budvar izmantot preču zīmes “Budějovický Budvar”, “Budweiser Budvar”, “Budweiser”, “Budweis”, “Budvar”, “Bud” un “Budweiser Budbräu”, apzīmējumus, ko Budvar parasti piestiprināja tās ražotā un Somijā tirgotā alus iepakojumam, tāpat lūdzot piespriest čehu alus darītavai atlīdzināt kaitējumu. Saskaņā ar Anheuser‑Busch viedokli, faktiski Budvar izmantotie apzīmējumi var tikt sajaukti ar preču zīmēm, kuras Anheuser‑Busch ir reģistrējusi Somijā.

28. Turklāt Anheuser‑Busch lūdza, lai aizliedz Budvar, nosakot arī soda naudu atbilstoši Toiminimilaki, Somijā lietot komercnosaukumus “Budĕjovický Budvar, národní podnik”, “Budweiser Budvar”, “Budweiser Budvar, national enterprise”, “Budweiser Budvar, Entreprise nationale” un “Budweiser Budvar, National Corporation” un jebkādus līdzīgus apzīmējumus, ko iespējams sajaukt ar tās reģistrētajām preču zīmēm.

29. Budvar savai aizstāvībai apgalvo, ka apzīmējumus, kurus tā izmanto Somijā, nevar sajaukt ar Anheuser‑Busch preču zīmēm. Turklāt Budvar komercnosaukuma reģistrācija tās izcelsmes valstī tai Somijā piešķir agrākas tiesības uz apzīmējumu “Budweiser Budvar”, kas ir aizsargājamas atbilstoši Parīzes Konvencijas 8. pantam.

30. Ar 1998. gada 1. oktobra spriedumu Helsingin käräjäoikeus apstiprināja, ka apzīmējums “Budějovický Budvar”, kas uz sabiedrības etiķetēm galvenokārt izmantots kā komerciāla preču zīme, atšķiras no Anheuser‑Busch reģistrētajām preču zīmēm, tā ka alus šķirnes, kas apzīmētas ar apskatāmajiem apzīmējumiem un preču zīmēm nav savstarpēji sajaucamas.

31. Turklāt tā nolēma, ka apzīmējums “BREWED AND BOTTLED BY BREWERY BUDWEISER BUDVAR NATIONAL ENTERPRISE”, kas izvietots uz etiķetēm zem minētā dominējošā apzīmējuma un ar ievērojami mazākiem burtiem, nav izmantots kā preču zīme, bet tikai norāda čehu alus darītavas komercnosaukumu.

32. Tātad Käräjäoikeus ir atzinusi Budvar tiesības izmantot tās reģistrētā komercnosaukuma anglisko versiju, konstatējot, ka tā, saskaņā ar liecinieku liecībām, laikā, kad Anheuser‑Busch bija pieteikusi savu attiecīgo preču zīmju reģistrāciju, bija pazīstama profesionālajā vidē ar to, ka interesējas par tās darbību.

33. Apelācijā Helsingin hovioikeus (Helsinku Apelācijas tiesa, Somija) savā 2000. gada 27. jūnija spriedumā nosprieda, ka ar iepriekš minētajām liecinieku liecībām nepietiek, lai pierādītu, ka Budvar komercnosaukuma versija angļu valodā Somijā ir bijusi pietiekami pazīstama, tādējādi apstiprinot pirmās instances spriedumu daļā, kura attiecās uz Budvar saskaņā ar Parīzes Konvencijas 8. panta piešķirto aizsardzību.

34. Gan Anheuser‑Busch, gan BudvarKorkein oikeus (Augstākajā Tiesā) ir iesniegusi kasācijas sūdzību par spriedumu apelācijas instancē, izvirzot argumentus, kas pēc būtības ir analoģiski pirmajā instancē izvirzītajiem argumentiem.

35. Saņēmusi lietu, Korkein oikeus nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālos jautājumus:

“1) Ja pastāv konflikts starp preču zīmi un apzīmējumu, kas, iespējams, šai preču zīmei varētu kaitēt, un šis konflikts ir radies pirms TRIPS līguma stāšanās spēkā, vai ir jāpiemēro tā noteikumi, lai noteiktu, kurai no divām tiesībām ir agrāks tiesiskais pamats, ja ir norādīts, ka šis kaitējums preču zīmei ir turpinājies pēc TRIPS līguma spēkā stāšanās Kopienā un tās dalībvalstīs?

2) Ja uz pirmo jautājumu ir sniegta apstiprinoša atbilde:

a) vai sabiedrības komercnosaukums var tikt uzskatīts arī par preču vai pakalpojumu apzīmējumu TRIPS līguma 16. panta 1. punkta pirmā teikuma izpratnē?

b) Ja uz otrā jautājuma a) apakšpunktu sniegta apstiprinoša atbilde, pie kādiem nosacījumiem komercnosaukumu var uzskatīt par preču vai pakalpojumu apzīmējumu TRIPS līguma 16. panta 1. punkta pirmā teikuma izpratnē?

3) Ja uz otrā jautājuma a) apakšpunktu sniegta apstiprinoša atbilde:

a) kā interpretējama TRIPS līguma 16. panta 1. punkta trešajā teikumā izdarītā atsauce uz agrākām pastāvējušām tiesībām? Vai var uzskatīt, ka tiesības, kas attiecas uz komercnosaukumu, arī ir agrākas pastāvošas tiesības 16. panta 1. punkta trešā teikuma izpratnē?

b) Ja uz a) apakšpunktu sniegta apstiprinoša atbilde – kā ir interpretējama iepriekš minētā TRIPS līguma 16. panta 1. punkta trešajā teikumā izdarītā atsauce uz agrākām pastāvošām tiesībām, pastāvot komercnosaukumam, kas nav ne reģistrēts, ne iegūts izmantošanas rezultātā dalībvalstī, kurā ir reģistrēta preču zīme un kurā ir pieprasīta attiecīgā komercnosaukuma aizsardzība, ņemot vērā faktu, ka saskaņā ar Parīzes Konvencijas 8. pantu pastāv komercnosaukumu aizsardzības pienākums neatkarīgi no tā reģistrācijas un ka PTO dalībvalstu pastāvīgā Apelācijas institūcija ir noteikusi, ka TRIPS līguma 2. panta 1. punkta atsauce uz Parīzes Konvencijas 8. pantu norāda, ka PTO dalībvalstīm, piemērojot minēto līgumu, ir pienākums aizsargāt komercnosaukumu atbilstoši šai pēdējai tiesību normai? Tādā gadījumā, ja ir jānosaka, vai komercnosaukumam ir agrāks tiesiskais pamats nekā preču zīmei TRIPS līguma 16. panta 1. punkta trešā teikuma nozīmē, vai par izšķirošu ir uzskatāms:

(i) fakts, ka dalībvalstī, kurā preču zīme ir reģistrēta un ir pieprasīta tās aizsardzība, komercnosaukums ir vismaz zināmā mērā bijis pazīstams attiecīgās valsts ieinteresētajā profesionālajā vidē pirms preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas brīža;

vai ka

(ii) komercattiecībās saistībā ar valsti, kurā preču zīme ir reģistrēta un ir pieprasīta tās aizsardzība, komercnosaukums ir lietots pirms preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas brīža; vai

(iii) jebkurš cits faktors, kas ļauj noteikt, ka komercnosaukums ir uzskatāms par agrākām pastāvošām tiesībām TRIPS līguma 16. panta 1. punkta trešā teikuma izpratnē?”

36. Tiesā uzsāktajā procedūrā rakstveida un mutvārdu apsvērumus iesniedza lietas dalībnieki pamata prāvā, Somijas valdība un Komisija.

III – Juridiskais vērtējums

A – Ievads

37. Ievadā jāatzīmē, ka Anheuser‑Busch uzskata, ka viss lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu nav pieņemams, norādot, ka ne TRIPS līgums, ne Kopienu tiesības izskatāmajā gadījumā nav piemērojamas, jo prāva, uz kuru tas attiecas, radās pirms šī nolēmuma spēkā stāšanās un pirms Somijas Republikas pievienošanās Kopienai; turklāt un jebkurā gadījumā, tas neietilpst PTO līmenī un Kopienu līmenī saskaņoto tiesību normu materiālās piemērošanas jomā.

38. Tomēr Anheuser‑Busch izvirzītais iebildums ir izskatāms, vienlaikus izvērtējot lietas būtības aspektus, kas pirmajā jautājumā attiecīgi ir saistīti ar attiecīgā regulējuma piemērošanu ratione temporis, un trešajā jautājumā – ar piemērošanu ratione materiae. Tādējādi, manuprāt, nav nepieciešams atsevišķi izvērtēt pieņemamības aspektu, es to drīzāk aplūkošu vienlaikus ar prejudiciālo jautājumu būtību.

B – Par pirmo jautājumu

39. Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai TRIPS līgums ir piemērojams tiesvedībā, kas attiecas uz konfliktu starp preču zīmi un apzīmējumu (šajā lietā – komercnosaukumu), kas var to skart, ja minētais konflikts ir sācies pirms šī līguma stāšanās spēkā, bet ir turpinājies pēc šī datuma.

40. Šajā sakarā vispirms ir jāatzīmē, ka, pretēji Anheuser‑Busch norādītajam,TRIPS līgums noteikti ir ratione temporis piemērojams šīs lietas faktiem.

41. Kā to pamatoti ir norādījušas Budvar un Komisija, izskatāmajā lietā valsts tiesai ir jālemj par iespējamiem ar preču zīmēm saistīto tiesību pārkāpumiem, kas ir sākušies 1995. gada beigās un joprojām turpinās. Tādējādi lieta attiecas uz uzvedību, kas tiek turpināta laika periodā pēc TRIPS līguma stāšanās spēkā.

42. Turklāt izskatāmajā lietā prasība tika celta 1996. gada 11. oktobrī, tas ir datumā, kurā šis līgums Somijā bija pilnībā piemērojams, tāpat kā pārējā Kopienas daļā.

43. Tomēr kā Tiesai jau ir bijusi iespēja precizēt spriedumā Schieving‑Nijstad u.c. ( ), TRIPS līgums ir piemērojams arī attiecībā uz prāvām, kuru pamatā ir fakti, kas radušies pirms tā stāšanās spēkā, “ja intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpums turpinās pēc datuma, ar kuru TRIPS tiesību normas ir piemērojamas attiecībā uz Kopienu un dalībvalstīm”( ).

44. Ja tas tā ir gadījumos – kā lietā Schieving-Nijstad u.c. – TRIPS līgums attiecīgajā dalībvalstī kļūst piemērojams “brīdī, kad pirmā tiesa ir uzsākusi lietas izskatīšanu, bet kad tā vēl nav izlemta” ( ), šis līgums ir a fortiori piemērojams par lietu, kas valsts tiesā ierosināta pēc tā stāšanās spēkā, kā tas ir noticis izskatāmajā lietā.

45. Šāds secinājums turklāt pilnībā atbilst PTO Apelāciju institūcijas judikatūrai par TRIPS līguma 70. pantu, saskaņā ar ko šis līgums nerada pienākumus saistībā ar darbībām, kas notikušas pirms tā piemērošanas uzsākšanas brīža.

46. Faktiski Apelāciju institūcijai ir bijusi izdevība precizēt, ka TRIPS līguma 70. panta 1. punkts “tikai izslēdz visus pienākumus attiecībā uz 'darbībām, kas ir tikušas pabeigtas' pirms TRIPS līguma piemērošanas brīža, taču tas neizslēdz tiesības un pienākumus attiecībā uz situācijām, kuras turpinās. Tieši pretēji, 'pastāvoši priekšmeti [..], kas ir aizsargāti' acīmredzami ir situācija, kas turpinās” ( ), kurai tā rezultātā TRIPS līgums ir pilnībā piemērojams atbilstoši TRIPS līguma 70. panta 2. punktam.

47. Tādējādi es piedāvāju uz iesniedzējtiesas pirmo jautājumu sniegt atbildi, ka, ja pastāv konflikts starp preču zīmi un apzīmējumu, par kuru tiek apgalvots, ka tas varētu aizskart minēto preču zīmi, TRIPS līguma normas ir piemērojamas jautājumā par to, kuras no šīm tiesībām ir agrākas to tiesiskā pamata dēļ, pat ja konflikts ir radies pirms TRIPS līguma stāšanās spēkā, ar nosacījumu, ka iespējamais pārkāpums turpinās pēc brīža, kad līgums ir stājies spēkā Kopienā un tās dalībvalstīs.

C – Par otro jautājumu

48. Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa a quo būtībā vaicā, vai un pie kādiem nosacījumiem komercnosaukumu var uzskatīt par apzīmējumu, kas ir konfliktā ar reģistrētu preču zīmi TRIPS līguma 16. panta 1. punkta pirmā teikuma izpratnē, kas tādējādi ļauj aizliegt tās īpašniekam to izmantot.

49. Visi apsvērumus iesniegušie ir vienisprātis, ka, lai gan no abstrakta viedokļa preču zīmes un komercnosaukuma aizsardzība attiecas uz dažādiem līmeņiem, kas nav pretrunā, apzīmējums, kas ir aizsargāts kā komercnosaukums, tomēr pie zināmiem nosacījumiem var nonākt konfliktā ar reģistrētu preču zīmi iepriekš minētā panta izpratnē.

50. Taču ir problemātiski noteikt, kādi ir šie nosacījumi.

51. Šajā sakarā Anheuser‑Busch apgalvo, ka, pamatojoties uz TRIPS līguma 16. panta 1. punkta pirmo teikumu, preču zīmes īpašniekam vienmēr būtu tiesības aizliegt trešai personai izmantot komercnosaukumu, kas sastāv no tam piederošajai preču zīmei identiska vai līdzīga apzīmējuma, ar nosacījumu, ka trešā persona šo apzīmējumu izmanto “tirdzniecībā”.

52. Saskaņā ar Budvar un Somijas valdības viedokli, gluži pretēji, ir jāpārbauda, vai komercnosaukums praksē ir izmantots no tā pamatfunkcijas atšķirīgiem mērķiem un, jo īpaši, lai atšķirtu tā īpašnieka preces no cita tirgus dalībnieka precēm, praksē izraisot sajaukšanas iespēju ar šī tirgus dalībnieka attiecībā uz identiskām precēm reģistrēto preču zīmi. Šāds pienākums pārbaudīt, kā to īpaši uzsver Somijas valdība, pirmām kārtām ir valsts tiesu iestādēm.

53. Visbeidzot, saskaņā ar Komisijas viedokli, šādu konfliktu var atrisināt, piemērojot tiesību normas, kas regulē konfliktus starp preču zīmēm.

54. Pilnībā piekrītu personām, kas iestājušās lietā, kad tās vispārīgi atgādina, ka komercnosaukums pamatā identificē uzņēmumu, kamēr preču zīme atšķir noteiktas preces no citām tāda paša veida precēm. Tātad principā nevar konstatēt preču zīmes sajaukšanas iespēju ar apzīmējumu, kas izmantots kā komercnosaukums.

55. Tas tomēr neizslēdz, ka šis pats apzīmējums, kas galvenokārt ticis izmantots, lai identificētu uzņēmumu, tiek izmantots arī lai pildītu preču zīmes pamatfunkciju – radīt saikni starp preci un to ražojošo (vai izplatošo) uzņēmumu un “garantēt patērētājiem preces izcelsmi” ( ).

56. Ir pilnīgi iespējams, ka atšķirošus apzīmējumus, kuriem principā ir atšķirīga loma, var praktiski izmantot vienam un tam pašam mērķim, un tātad tie sabiedrības uztverē var radīt sajaukšanas iespēju.

57. Šādā gadījumā, kā redzams, 16. panta 1. punkta pirmais teikums reģistrētas preču zīmes īpašniekam piešķir “ekskluzīvas tiesības aizliegt ikvienai trešai personai [..] tirdzniecībā izmantot identisku vai līdzīgu apzīmējumu attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kas ir identiski vai līdzīgi tām precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta preču zīme” (TRIPS līguma 16. panta 1. punkta pirmais teikums).

58. Apzīmējuma kā preču zīmes izmantošana atspoguļo nosacījumu sine qua non attiecībā uz konfliktu starp apzīmējumu un reģistrētu preču zīmi un, tādējādi par reģistrētās preču zīmes īpašnieka ekskluzīvo tiesību īstenošanu, lai novērstu šādu izmantošanu.

59. Tomēr ar šī nosacījuma izpildi nepietiek, lai pastāvētu šāds konflikts starp diviem apzīmējumiem, vismaz gadījumā, ja tie būtu tikai līdzīgi un ne pilnīgi identiski.

60. Kā tas izriet arī no apskatāmās tiesību normas formulējuma, konstatējot, ka pastāv abu apzīmējumu funkciju atbilstība, pēc tam ir jāpārliecinās, vai praktiski tas, ka īpašnieks lieto apzīmējumu, “rada sajaukšanas iespēju” ar reģistrēto preču zīmi.

61. Tikai tad, ja arī uz šo jautājumu var atbildēt apstiprinoši, var apgalvot, ka pastāv atšķirīgs “apzīmējums” attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kas ir konfliktā ar reģistrētu preču zīmi un ka tā izmantošanu var aizliegt, balstoties uz TRIPS līguma 6. panta 1. punkta pirmo teikumu.

62. Tādējādi jāsecina, ka, saskaņā ar TRIPS līguma 16. panta 1. punktu, komercnosaukumu var uzskatīt par “apzīmējumu”, kas ir konfliktā ar reģistrētu preču zīmi, ja tas tiek izmantots ar preču zīmei raksturīgu funkciju – radīt saikni starp preci un to ražojošo (vai izplatošo) uzņēmumu un ja tāpēc tas var no patērētāju viedokļa radīt sajaukšanas iespēju, liedzot tiem viegli saprast, vai apzīmētās preces ir saistītas ar komercnosaukuma īpašnieku vai ar reģistrētās preču zīmes īpašnieku.

63. Tas attiecas uz TRIPS līguma 16. panta interpretāciju. Tomēr, lai sniegtu iesniedzējtiesai lietderīgu atbildi, ir vēl nepieciešams pārliecināties par ierosinātā risinājuma atbilstību izskatāmajā lietā piemērojamajām Kopienas tiesībām.

64. Tāpat kā citās jomās, arī par preču zīmju aizsardzību, valstu tiesību sistēmām jāatbilst ne vien pienākumiem, kas starptautiskā līmenī izriet no dalībvalstu un Kopienas līdzdalības TRIPS līgumā, bet arī – un pirmām kārtām – no pienākumiem, kas izriet no Kopienas tiesībām. Un jo īpaši tāpēc, ka šajā jomā, kā redzams, pastāv Direktīvā 89/104 ietverts saskaņojošs tiesību regulējums, uz kuru es atsaucos ievadā (skat. iepriekš, 8. punkts).

65. Tātad šeit neuzsākot vērtējumu juridiskajām problēmām, kas izriet no Kopienas dalības PTO, ciktāl tam ir nozīme šajā gadījumā, pietiek ar atgādinājumu, ka, kā to izskaidrojusi PTO Apelācijas institūcija, TRIPS līguma 16. pants piešķir reģistrētas preču zīmes īpašniekam “minimālo 'ekskluzīvo tiesību' līmeni, par ko panākta vienošanās starptautiskā līmenī”, kas visām PTO dalībvalstīm jāgarantē savos valsts tiesību aktos ( ).

66. Tātad, lai pareizi noteiktu tiesību principu, kas piemērojams konfliktam starp komecnosaukumu, kas izmantots kā preču zīme, un preču zīmi, ir jāpārbauda, vai un kādā veidā TRIPS līgumā paredzētais aizsardzības “minimālais” līmenis attiecīgi izpaužas Kopienas tiesībās.

67. Tādējādi, ņemot vērā to, ka apzīmējuma kā preču zīmes izmantošana ir pirmais priekšnosacījums, lai pastāvētu šī apzīmējuma un reģistrētas preču zīmes konflikts (skat. iepriekš, 58. punkts), vispirms ir jāatgādina, kādā veidā Tiesa ir definējusi preču zīmes funkciju Kopienas tiesību ietvaros.

68. Saistībā ar šo jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru “preču zīmes pamata funkcija ir garantēt patērētājam vai gala lietotājam ar preču zīmi apzīmētās preces vai pakalpojuma izcelsmes identitāti, viņam bez iespējas sajaukt ļaujot atšķirt preci vai pakalpojumu no precēm un pakalpojumiem ar citādu izcelsmi” ( ). Tiesa atgādināja, ka “[preču zīmei] jāgarantē, ka visas preces un pakalpojumi, ko ar to apzīmē, ir ražoti vai piegādāti viena uzņēmuma kontrolē, kurš ir atbildīgs par to kvalitāti” ( ).

69. Par šo faktu izskatāmajā gadījumā, valsts tiesai ir jāizvērtē, kāda ir Budvar komercnosaukuma izmantošanas funkcija.

70. Pieņemot, ka šī tiesa nonāks pie secinājuma, ka tā ir izmantota ar preču zīmes pamatfunkciju, tas ir, atšķirt preces, uz kurām tas izvietots, piesaistot tās čehu alus darītavai, tai būtu jāizvērtē, vai pastāv šī apzīmējuma un konkurējošās amerikāņu alus darītavas reģistrētās preču zīmes sajaukšanas iespēja, piemērojot valsts tiesību normas, ņemot vērā Direktīvā 89/104 šajā jomā noteiktos kritērijus.

71. Saistībā ar šo vispirms ir jāatgādina, ka 5. panta 1. punkta a) apakšpunktā, neizvirzot citus nosacījumus, preču zīmes īpašniekam ir piešķirtas tiesības aizliegt izmantot identisku apzīmējumu identiskām precēm. Tātad, ja šis nosacījums ir izpildīts, likumdevējs prezumē, ka sajaukšanas iespēja pastāv.

72. Turpretī, ja, lai gan tās nav identiskas, tomēr pastāv apzīmējuma un preču zīmes līdzība, iepriekš minētās normas b) apakšpunktā ir atļauts minētās tiesības izmantot, ja pastāv “sajaukšanas iespēja, kas ietver asociācijas iespēju starp apzīmējumu un preču zīmi”.

73. Acīmredzami valsts tiesai ir jāizvērtē, kurš no tikko iztirzātajiem gadījumiem īstenojas izskatāmajā gadījumā. Šādā nolūkā tai tomēr jāņem vērā norādes, kas šajā sakarā izriet no Kopienas judikatūra.

74. Īpaši Tiesa ir noteikusi, ka “apzīmējuma un preču zīmes identiskuma kritērijs jāinterpretē sašaurināti. Faktiski, paša identitātes jēdziena definīcija ietver to, ka abi salīdzinātie elementi visos punktos ir vienādi” ( ).. Tomēr “apzīmējuma un preču zīmes identiskuma izpratne ir jāizvērtē visaptveroši atbilstoši samērā informēta, uzmanīga un apdomīga vidusmēra patērētāja viedoklim. Taču attiecībā uz šādu patērētāju, apzīmējums rada kopēju iespaidu. Faktiski, šim vidusmēra patērētājam tikai reti ir iespēja tieši salīdzināt apzīmējumus un preču zīmes, tam parasti ir jābalstās uz nepilnīgu attēlu, kas tam palicis atmiņā. Turklāt uzmanības līmenis visdrīzāk mainīsies atkarībā no attiecīgo preču vai pakalpojumu kategorijas” ( ).

75. Tāpēc, ja, balstoties uz iepriekš iztirzāto, valsts tiesa konstatētu apzīmējumu identiskumu, preču zīmes īpašnieks var, bez turpmākiem nosacījumiem, izmantot tiesības aizliegt izmantot šo pašu apzīmējumu. Pretējā gadījumā, tai jāpārliecinās, vai pastāv in concreto sajaukšanas iespēja.

76. Veicot šo pārbaudi, tiesnesim ir jāveic sajaukšanas iespējas “visaptverošs vērtējums”, ņemot vērā visus būtiskos faktorus, tostarp, preču zīmes atpazīstamību. Tai pašai par sevi tomēr nav izšķirošas nozīmes ( ), jo pat attiecībā uz preču zīmi, kas bauda atpazīstamību, “sajaukšanas iespēju nevar prezumēt” ( ) un tas tā arī ir, ja (agrākās) preču zīmes atpazīstamība rada asociācijas iespēju šaurākā nozīmē.

77. Pat šādā gadījumā valsts tiesai faktiski ir pienākums veikt “nepieciešami apstiprinošo konstatāciju par sajaukšanas iespējas pastāvēšanu, kas ir iesniedzamo pierādījumu priekšmets” ( ).

78. Tas nozīmē, ka var pāriet uz izvērtējumu jautājumam par to, vai Direktīvas 89/104 5. pantā paredzētā sistēma un Somijas tiesību normas, kas to transponē, ir saderīgas ar “minimālo” tiesisko regulējumu, kas ir paredzēts TRIPS līguma 16. panta 1. punktā.

79. Šādā nolūkā būtu jāuzskata, ka saskaņā ar Tiesas judikatūru, kaut arī TRIPS līgumam nepiemīt tiešā iedarbība Kopienas tiesību sistēmā “dalībvalstu tiesu iestādēm saskaņā ar Kopienas tiesībām, ciktāl tām ir jāpiemēro to valsts tiesības, pieņemot pagaidu pasākumus, lai aizsargātu tiesības, kas saistītas ar šādu jomu, ir pienākums to iespēju robežās darīt, ņemot vērā [TRIPS līguma] tekstu un mērķi” ( ).

80. Manuprāt, šis princips, kas ir apstiprināts par valsts tiesību normām, kas regulē procesu, kuram Kopienas likumdevējs nav paredzējis nekādu saskaņošanu, a fortiori ir jāievēro gadījumā, kad, kā tas ir noticis pamata procesā, ir jāņem vērā materiālās tiesību normas, kas ir bijis tiesību aktu saskaņošanas priekšmets Kopienas līmenī, pieņemot Direktīvu 89/104, kuras 4. un 5. pantā regulēti arī iespējamie preču zīmju un citu apzīmējumu konflikti.

81. Ņemot vērā arī šos apsvērumus, man šķiet, ka nevar pastāvēt šaubas par faktu, ka apskatāmais Kopienas tiesiskais režīms ir pilnībā saderīgs ar TRIPS līgumā ietverto.

82. Problēmas nerodas preču un apzīmējumu dubultas identitātes gadījumā, jo šādā gadījumā Direktīvas 5. panta piemērošanas rezultātā preču zīmes īpašnieks noteikti var izmantot TRIPS līgumā paredzētās ekskluzīvās tiesības.

83. Kas attiecas uz gadījumu, ja preču zīme un apzīmējums, kas potenciāli var nonākt konfliktā, ir tikai līdzīgi, kā minēts iepriekš, Direktīva prasa pārbaudīt, vai praksē pastāv sajaukšanas iespēja. Taču šādu pārbaudīšanu paredz arī TRIPS līgums, turklāt formulējumā, kas ir Kopienas tiesībām līdzīgs (skat. iepriekš, 60. punkts).

84. Ņemot vērā iepriekš iztirzātos apsvērumus, es ierosinu uz otro prejudiciālo jautājumu atbildēt, ka, ja komercnosaukumu var vērtēt kā “apzīmējumu”, kas ir konfliktā ar reģistrētu preču zīmi, preču zīmes īpašnieks var aizliegt tā izmantošanu TRIPS līguma 16. panta 1. punkta un Direktīvas 89/104 5. panta 1. punkta izpratnē, ja komercnosaukumu izmanto ar preču zīmei raksturīgo funkciju – radīt saikni starp preci un to ražojošo (vai izplatošo) uzņēmumu, un ja tas var radīt sajaukšanas iespēju no patērētāju viedokļa, liedzot tiem viegli saprast, vai attiecīgās preces ir saistītas ar komercnosaukuma īpašnieku vai arī ar reģistrētās preču zīmes īpašnieku. Sajaukšanas iespēja tiek prezumēta apzīmējumu un preču identiskuma gadījumā, pārējos gadījumos ir jāveic konkrētās situācijas visaptverošs novērtējums.

D – Par trešā jautājuma pirmo daļu

85. Ar trešā jautājuma pirmo daļu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai arī tiesības, kas saistītas ar komercnosaukumu, ir “agrākas pastāvošas tiesības”, ko neiespaido reģistrētas preču zīmes īpašnieka ekskluzīvās tiesības, TRIPS līguma 16. panta 1. punkta trešā teikuma izpratnē.

86. Budvar, Somijas valdība un Komisija ierosina sniegt apstiprinošu atbildi.

87. Savukārt man ir jāsaka, ka principā es dotu priekšroku Anheuser‑Busch ierosinātajai interpretācijai, jo, manuprāt, “agrākas pastāvošas tiesības”, kuras aizsargā TRIPS līguma 16. pants, atbilst tikai tiesībām attiecībā uz apzīmējumu, kas tiek izmantots kā preču zīme, neatkarīgi no tā, vai šis apzīmējums varētu pildīt arī citas funkcijas, tostarp, komercnosaukuma funkciju.

88. Kā redzams, faktiski saskaņā ar TRIPS līguma 16. panta 1. punkta pirmo teikumu reģistrētas preču zīmes īpašnieks, pie iepriekš norādītajiem nosacījumiem, var ikvienam aizliegt izmantot preču zīmei identisku vai līdzīgu apzīmējumu attiecībā uz precēm, kas ir līdzīgas vai identiskas precēm, attiecībā uz kurām reģistrēta preču zīme, taču vienīgi tad, ja attiecīgais apzīmējums tiek izmantots “kā preču zīme”, tas ir, ar funkciju nošķirt citu ražotāju tāda paša veida preces.

89. Tādējādi šķiet pilnīgi loģiski apstiprināt, ka tāpat interpretējama minētajā normā ietvertā norāde uz “tiesībām”, kurām preču zīmes aizsardzība nedrīkst kaitēt.

90. Apskatāmās normas pastāvēšanas mērķis ir novērst, ka preču zīmes īpašnieka ekskluzīvās tiesības nelabvēlīgi iespaido personu, kas, izmantojot to pirms pašas preču zīmes reģistrācijas, ir ieguvusi tiesības izmantot apzīmējumu, kas varētu nonākt konfliktā ar preču zīmi.

91. Turklāt, ja to pienācīgi izvērtē, pretēja interpretācija būtu bezjēdzīga.

92. Ja faktiski nepastāv konflikts starp abiem apzīmējumiem, preču zīmes īpašnieks nevar izmantot savas ekskluzīvās tiesības pret komercnosaukuma īpašnieku un, tātad, nav nepieciešamības, piemērojot TRIPS līguma 16. pantu, paredzēt īpašu komercnosaukuma aizsardzību, ko TRIPS sistēmas ietvaros nodrošina citas, autonomas normas (skat. turpmāk, 108. punkts).

93. Ņemot vērā iepriekš minēto, es iztirzāšu zināmas papildu pārdomas par tiesību “agrāko” un “pastāvošo” raksturu, jo tiesvedības laikā ir atklājusies acīmredzama nevienprātība par šo īpašības vārdu interpretāciju.

94. Kas attiecas uz vārdu “agrākas”, Komisija faktiski uzsvēra, ka apskatāmā tiesību norma ir noteikums, kas paredz likuma piemērošanu laikā, aizsargājot tiesības, kas iegūtas pirms TRIPS līguma stāšanās spēkā: par “agrākām pastāvošām tiesībām” var runāt vienīgi saistībā ar šādām tiesībām.

95. Savukārt Anheuser‑Busch, Somijas valdība un Budvar ierosina pretēju TRIPS līguma 16. panta 1. punkta trešā teikuma interpretāciju. Saskaņā ar šo interpretāciju, kas arī man šķiet pārliecinošāka, to tiesību “agrākums”, kuru aizsardzība ir attiecīgās tiesību normas mērķis, ir jānosaka saistībā ar preču zīmes, ar kuru pastāv konflikts, reģistrāciju. Tas faktiski ietver agrāku ekskluzīvo tiesību prioritātes principa izpausmi, kas ir viens no pamatiem ar preču zīmēm saistītajām tiesībām, un, vispārīgākā veidā, – pamats visām rūpnieciskā īpašuma tiesībām.

96. Kas attiecas uz īpašības vārdu “pastāvošas”, tas, manuprāt, netieši norāda, ka, lai agrāko tiesību īpašnieks varētu efektīvi iestāties pret apgalvojumiem par ar viņa tiesībām konfliktējošu preču zīmi, viņam ir jābūt tiesības baudījušam bez pārtraukuma, jo pretējā gadījumā netiktu vis aizsargātas “pastāvošas” tiesības, bet gan tiktu atļauts atjaunot zaudētas tiesības.

97. Man šķiet, ka Komisijas interpretāciju, kas reducē trešo teikumu uz pārejas perioda normu, ņemot vērā to, ka TRIPS līguma pārejas perioda normas ir ietvertas tā 70. pantā, var kritizēt arī no sistēmas viedokļa.

98. Turklāt saskaņā ar Komisijas interpretāciju TRIPS līguma 16. panta 1. punkta trešais teikums būtu bezjēdzīgs atkārtojums tam, kas jau ir paredzēts TRIPS līguma 70. pantā.

99. Atbilstoši TRIPS līguma 16. pantam tiesību norma par “pastāvošu agrāku tiesību” aizsardzību rezultātā bezjēdzīgi atkārtotu pienākumu, kas PTO dalībvalstīm jau ir jāpilda saskaņā ar TRIPS līguma 70. pantu, proti, aizsargāt “attiecībā uz visu saturu, kas eksistē šī Līguma piemērošanas brīdī attiecīgajā Dalībvalstī un kas ir aizsargāts šajā Dalībvalstī minētajā brīdī”.

100. Attiecībā uz Komisijas piedāvāto interpretāciju, joprojām būtu jāizskaidro, kādā veidā ar TRIPS līgumu ir iecerēts atrisināt konfliktus starp divām tiesībām, kas saistītas ar preču zīmi vai apzīmējumiem, kas izmantoti kā preču zīmes.

101. Ja 16. pantā ietvertā norāde uz “agrākām pastāvošām tiesībām” netiktu interpretēta šeit pieņemtajā nozīmē, būtu jāatzīst, ka starptautiskais tiesiskais regulējums par ar tirdzniecību saistītajām preču zīmju tiesībām ir acīmredzami nepilnīgs un ka tas nespēj sasniegt paša izvirzīto mērķi, proti, novērst šķēršļus brīvai preču apritei, kas rodas rūpnieciskā īpašuma aizsardzības tiesisko režīmu atšķirību dēļ.

102. Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, es ierosinu uz trešā jautājuma pirmo daļu atbildēt, ka komercnosaukums agrākas “pastāvošas” tiesības TRIPS līguma 16. panta 1. punkta izpratnē var ietvert vienīgi tad, ja tas ir ticis izmantots kā preču zīme.

E – Par trešā jautājuma otro daļu

103. Ar trešā jautājuma otro daļu iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot nosacījumus, kurus izpildot, komercnosaukums, kas nav ne reģistrēts, ne tradicionāli izmantots valstī, kurā savukārt ir reģistrēta preču zīme, kas var nonākt konfliktā ar minēto komercnosaukumu, var baudīt aizsardzību, ko “agrākām pastāvošām tiesībām” piešķir TRIPS līguma 16. panta 1. punkta trešais teikums, atceroties, ka saskaņā ar TRIPS līguma 2. pantā ietverto norādi uz Parīzes Konvencijas 8. pantu, PTO dalībvalstīm ir jāaizsargā ārvalstu komercnosaukumi, neatkarīgi no tā, vai tie ir reģistrēti.

104. Konkrētāk, iesniedzējtiesa vaicā, vai, ja šāda aizsardzība ir piešķirama, komercnosaukumam ir jābūt izmantotam tirdzniecībā vai vismaz zināmā mērā jābūt pazīstamam valstī, kurā tiek lūgta aizsardzība.

105. Saskaņā ar Anheuser‑Busch viedokli, TRIPS līguma 2. pantā ietvertā norāde uz Parīzes Konvenciju aprobežojas ar jomām, kuras tieši regulē TRIPS līguma II, III un IV daļas un kuras neietver komercnosaukumu aizsardzību. Ja tiktu apgalvots, ka norāde ietver arī komercnosaukumu aizsardzību, būtu jāatzīmē, ka Parīzes Konvencijas 8. pants neregulē jautājumu par komercnosaukuma pastāvēšanu un tā atzīšanu izmantošanas rezultātā, nemaz neminot jautājumu par prioritāti starp komercnosaukumu un tiesībām, kas ir ar to konfliktā un kas ir valsts tiesību jautājums.

106. Līdz ar to Tiesai nav kompetences lemt par jautājumiem, kurus Somijas tiesa ir izvirzījusi šajā trešajā jautājuma daļā.

107. Katrā ziņā un pakārtoti tā ir norādījusi, ka, saskaņā ar teritorialitātes principu, kas ir vispāratzīts saistībā ar intelektuālā īpašuma tiesībām, tostarp tiesībām, kas saistītas ar komercnosaukumiem, nosacījumi, kas regulē ārvalstu komercnosaukumu Somijā, ir nosakāmi saskaņā ar Somijas tiesībām. Šī iemesla dēļ Tiesai nav kompetences interpretēt attiecīgās valsts tiesību normas.

108. Es šādam viedoklim nepiekrītu, jo, manuprāt, TRIPS līguma 2. pantā ietvertā norāde uz Parīzes Konvenciju nozīmē, ka komercnosaukumu aizsardzības jautājums ietilpst TRIPS līguma piemērošanas sfērā.

109. Ir jāatgādina, ka PTO Apelācijas institūcija ir tieši atzinusi, ka TRIPS līgums uzliek PTO dalībvalstīm pienākumu aizsargāt arī komercnosaukumus, jo TRIPS līguma 2. pantā ietvertās norādes rezultātā Parīzes Konvencijas 8. pants ir inkorportēts TRIPS tiesiskajā režīmā. ( )

110. Tomēr ir jāatzīst, ka Anheuser‑Busch iebilduma nopelns ir tāds, ka ir izvirzīts jautājums par ierobežojumiem Tiesas kompetencei interpretēt starptautisku vienošanos, tādu kā TRIPS līgums.

111. Nekavējoties pie šī jautājuma vispārējiem aspektiem, es aprobežošos ar shematisku norādi, ka Tiesa ir deklarējusi, ka principā tai nav kompetences lemt par starptautiskajiem līgumiem, kas atrodas ārpus Kopienas tiesību sfēras. ( )

112. Turklāt tā ir izskaidrojusi, ka, ja vienošanos ir kopīgi slēgušas Kopiena un tās dalībvalstis, kā tas ir TRIPS līguma gadījumā, Tiesai ir kompetence interpretēt tās līgumu kam ir iespaids, pat ja tas ir tikai netiešs iespaids, uz Kopienas tiesību normu regulētajiem jautājumiem ( ). Tā kā Kopiena nav nodarbojusies ar likumdošanu komercnosaukumu aizsardzības jomā ( ), varētu secināt, ka uz TRIPS līguma 2. panta pamata ar TRIPS līgumu inkorporētās tiesību normas, kas attiecas uz komercnosaukumu aizsardzību – un tātad jo īpaši Parīzes Konvencijas 8. pants – interpretācija neietilpst Tiesas kompetencē.

113. Tomēr, manuprāt, pēc izskatāmās lietas faktiem komercnosaukuma īpašniekam piešķirtās aizsardzības paplašināšanai arī var būt netiešs iespaids uz aizsardzību, kas piešķirta preču zīmes īpašniekam un tāpēc tā var iespaidot jomu, kas ietilpst Kopienas kompetencē.

114. Kā norādīts iepriekš, atbildot uz otro jautājumu un trešā jautājuma pirmo daļu, noteiktos apstākļos un, jo īpaši, ja tas tiek izmantots kā preču zīme – komercnosaukuma izmantošana var būt konfliktā ar ekskluzīvajām tiesībām, kuras Kopienas tiesības piešķir reģistrētas preču zīmes īpašniekam.

115. Konkrēti izskatāmajā lietā, ciktāl a priori nevar izslēgt šāda konflikta pastāvēšanu, principā nevar izslēgt arī Tiesas kompetenci.

116. Tāpēc, lai izslēgtu jebkādas šaubas par šīs kompetences pastāvēšanu un robežām, manuprāt, jautājums būtu jāpārformulē šādi:

“Vai Kopienas sistēmā preču zīmei garantētā aizsardzība nosaka ierobežojumus aizsardzībai, kas dalībvalstīm ir jāgarantē saskaņā ar atbilstošajām Parīzes Konvencijas normām, uz ko norādīts TRIPS līguma 2. pantā, ja komercnosaukums tiek izmantots kā preču zīme; un pie kādiem nosacījumiem šāda veida apzīmējums var baudīt aizsardzību, ko “agrākām pastāvošām tiesībām” piešķir TRIPS līguma 16. panta 1. punkta trešais teikums?”

117. Man šķiet skaidrs, ka Parīzes Konvencijas garantētā komercnosaukuma aizsardzība nevar ierobežot aizsardzību, ko TRIPS līgums un Kopienas tiesības piešķir reģistrētas preču zīmes īpašniekam, ja komercnosaukums tiek izmantots kā preču zīme.

118. Faktiski šādā gadījumā aizsardzības priekšmets ir ne tik daudz tiesības izmantot komercnosaukumu kā uzņēmuma identificēšanas instrumentu, bet kā tiesības izmantot šo komercnosaukumu kā atšķirīgu apzīmējumu attiecībā uz precēm, tas ir, tieši kā preču zīmi.

119. Ja tas tā ir, tad kritērijs, lai noteiktu, kurām no konfliktējošajām tiesībām ir dodama priekšroka, ir jāatvasina no noteikumiem, kas ir spēkā attiecībā uz preču zīmēm, un, proti, TRIPS līguma 16. pantā paredzētā agrākuma noteikuma (skat. iepriekš, 95. punktu), kas ir pamata kritērijs, risinot konfliktus starp intelektuālā īpašuma tiesībām, kuras pilda vienu un to pašu funkciju.

120. Manuprāt, īpašo kārtību šī kritērija piemērošanai nevar atvasināt tikai no TRIPS līguma 16. panta, tā kā tas norāda tikai uz šo vispārīgo kritēriju, nenosakot precizējumus; tā obligāti jānoskaidro arī uz Kopienas saskaņošanas tiesību normu, un jo īpaši – Direktīvas 89/104 4. panta – izvērtējuma pamata.

121. Regulējot “reģistrācijas atteikumu” un “pamatus spēkā neesamībai, kas attiecas uz konfliktiem ar agrākām tiesībām”, šī norma faktiski, ciktāl tam ir nozīme izskatāmajā lietā, definē gadījumus, kad reģistrētas preču zīmes aizsardzību ierobežo trešās personas agrākās tiesības.

122. Jo īpaši saskaņā ar Direktīvas 4. punktu, to, kuras no divām konfliktējošām tiesībām ir agrākas, nosaka, pamatojoties uz datumu, kad valstī, kurā tiek lūgta aizsardzība, var uzskatīt, ka apzīmējums, kas veido komercnosaukumu, ir “labi pazīstams” [arguments, kas balstās uz 4. panta 2. punkta d) apakšpunktu], vai datumu, kad attiecīgā apzīmējuma izmantošanas rezultātā “ja tiesības uz nereģistrētu preču zīmi vai citu tirdzniecībā izmantotu apzīmējumu iegūtas pirms sekojošās preču zīmes reģistrācijas pieteikuma datuma” [4. panta 4. punkta b) apakšpunkts].

123. Manuprāt, no lietas materiāliem neizriet, ka Budvar komercnosaukums Somijā ir labi pazīstams. Tomēr šajā jautājumā galīgais lēmums jebkurā gadījumā ir jāpieņem valsts tiesai.

124. Savukārt, kas attiecas uz ar nereģistrētu preču zīmi saistītu tiesību iegūšanu, ietverot tiesības izmantot komercnosaukumu kā preču zīmi, tas jāatstāj katras atsevišķās valsts tiesību sistēmas ziņā, jo, kā tas skaidri izriet no Direktīvas ceturtā apsvēruma, tā nav vērsta uz izmantojot iegūto preču zīmju aizsardzības saskaņošanu. Tāpēc arī nosacījumi, kam pakļautas šīs tiesības, un to iegūšanas datums, ir noteikts dalībvalstu iekšējās tiesībās.

125. Ievērojot iepriekš iztirzātos apsvērumus, es tāpēc ierosinu uz trešā jautājuma otro daļu atbilstoši tās pārformulējumam atbildēt, ka, ja komercnosaukums tiek izmantots kā preču zīme, konflikts starp komercnosaukumu un reģistrētu preču zīmi ir jāatrisina, balstoties uz agrākuma kritēriju; šis agrākums ir nosakāms, pamatojoties uz datumu, kad valstī, kurā tiek lūgta aizsardzība, var uzskatīt, ka apzīmējums, kas veido komercnosaukumu, ir “labi pazīstams”, vai datumu, kad tiesības uz apzīmējumu, kas tiek izmantots kā preču zīme, ir iegūtas izmantošanas rezultātā un saskaņā ar valsts tiesībās paredzēto kārtību.

IV – Secinājumi

126. Ņemot vērā iepriekš iztirzātos apsvērumus, es ierosinu Tiesai uz Korkein oikeus uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:

“1) ja pastāv konflikts starp preču zīmi un apzīmējumu, par kuru tiek apgalvots, ka tas varētu aizskart minēto preču zīmi, TRIPS līguma normas ir piemērojamas attiecībā uz jautājumu par to, kuras no šīm tiesībām ir agrākas to tiesiskā pamata dēļ, pat ja konflikts ir radies pirms TRIPS līguma stāšanās spēkā, ar nosacījumu, ka iespējamais pārkāpums turpinās pēc brīža, kad līgums ir stājies spēkā Kopienā un tās dalībvalstīs;

2) ja komercnosaukumu var vērtēt kā “apzīmējumu”, kas ir konfliktā ar reģistrētu preču zīmi, preču zīmes īpašnieks var aizliegt tā izmantošanu TRIPS līguma 16. panta 1. punkta un Direktīvas 89/104 5. panta 1. punkta izpratnē, ja komercnosaukumu izmanto ar preču zīmei raksturīgo funkciju – radīt saikni starp preci un to ražojošo (vai izplatošo) uzņēmumu, un ja tas var radīt sajaukšanas iespēju no patērētāju viedokļa, liedzot tiem viegli saprast, vai attiecīgās preces ir saistītas ar komercnosaukuma īpašnieku vai arī ar reģistrētās preču zīmes īpašnieku. Sajaukšanas iespēja tiek prezumēta apzīmējumu un preču identiskuma gadījumā, pārējos gadījumos ir jāveic konkrētās situācijas visaptverošs novērtējums;

3) komercnosaukums agrākas “pastāvošas” tiesības TRIPS līguma 16. panta 1. punkta izpratnē var ietvert vienīgi tad, ja tas ir ticis izmantots ka preču zīme;

4) šajā gadījumā, konflikts starp komercnosaukumu un reģistrētu preču zīmi ir jārisina uz agrākuma kritērija pamata; šis agrākums ir nosakāms, pamatojoties uz datumu, kad valstī, kurā tiek lūgta aizsardzība, var uzskatīt, ka apzīmējums, kas veido komercnosaukumu, ir “labi pazīstams”, vai datumu, kad tiesības uz apzīmējumu, kas tiek izmantots kā preču zīme, ir iegūtas izmantošanas rezultātā un saskaņā ar valsts tiesībās paredzēto kārtību.