Lieta T‑574/14

European Association of Euro‑Pharmaceutical Companies (EAEPC)

pret

Eiropas Komisiju

Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Zāļu paralēlā tirdzniecība – Līgums, kurā tālākpārdošanai Spānijā noteiktās cenas atšķiras no eksportam uz citām dalībvalstīm noteiktajām cenām – Lūgums atkārtoti izskatīt sūdzību pēc Tiesas un Vispārējās tiesas pasludinātiem spriedumiem – LESD 266. pants – Sūdzības noraidīšana – Savienības interešu neesamība – Pretkonkurences darbības izbeigšana – Paliekošu pretkonkurences seku neesamība – Lietas izskatīšana dalībvalsts konkurences iestādē – Pienākumi saistībā ar sūdzības izmeklēšanu – LESD 105. pants – Regulas (EK) Nr. 1/2003 7. pants – Sūdzības iesniedzēja procesuālās tiesības – Pienākums norādīt pamatojumu

Kopsavilkums – Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 26. septembra spriedums

Konkurence – Pilnvaru sadalījums starp Komisiju un dalībvalstu konkurences iestādēm – Komisijas uzsākta procedūra pret aizliegtu vienošanos – Valsts konkurences iestādes atbrīvošana no tās pienākuma, piemērojot konkurences jomu regulējošos valsts tiesību aktus, sodīt par pretkonkurences sekām, kuras dalībvalsts teritorijā ir radušās attiecīgās aizliegtas vienošanās rezultātā – Valsts konkurences iestādes kompetences atjaunošana, tiklīdz ir pabeigts Komisijas uzsāktais process

LESD 266. pantā ir paredzēts tiesas un administratīvās iestādes kompetenču sadalījums, saskaņā ar kuru iestādei, kas ir izdevusi atcelto aktu, ir jānosaka pasākumi, kas ir vajadzīgi, lai izpildītu atceļošo spriedumu. Savienības tiesu pasludinātiem atceļošiem spriedumiem, tiklīdz tie ir kļuvuši par galīgiem, ir res judicata absolūtais spēks. Tas attiecas ne tikai uz atceļošā tiesas sprieduma rezolutīvo daļu, bet arī uz motīviem, kuri veido rezolutīvās daļas nepieciešamo pamatojumu un tāpēc nav no tās atdalāmi. Tomēr sprieduma res judicata spēks attiecas tikai uz tiem faktiem un tiesību jautājumiem, kuri faktiski vai obligāti ir tikuši izskatīti. Tādējādi saskaņā ar LESD 266. pantu iestādei, kura ir izdevusi atcelto aktu, ir jāveic tikai tādi pasākumi, kas ir vajadzīgi, lai nodrošinātu atceļošā sprieduma izpildi. (skat. 48.–50. punktu)

Savienības tiesību aktu var daļēji atcelt tikai tad, ja elementus, kurus tiek lūgts atcelt, ir iespējams nodalīt no pārējās tiesību akta daļas. Šī prasība nav izpildīta, ja tiesību akta daļēja atcelšana izraisītu šī akta būtības grozīšanu, – tas ir jautājums, kas jāvērtē, pamatojoties uz objektīvu kritēriju, nevis uz subjektīvu kritēriju, kurš saistīts ar iestādes, kas izdevusi apstrīdēto pasākumu, politisko gribu. Procedūra, kuras mērķis ir aizstāt atceltu aktu, ir jāatsāk tieši no tā brīža, kad prettiesiskums ir pieļauts; akta atcelšana ne vienmēr skar sagatavojošus tiesību aktus. Tāda akta atcelšana, ar ko tiek izbeigts administratīvs process, kas ietver dažādus posmus, ne vienmēr izraisa visas procedūras pirms apstrīdētā akta atcelšanas anulēšanu neatkarīgi no atceļošā sprieduma motīviem, vai tie būtu saistīti ar lietas būtību vai procesu. Tāpēc, lai pieņemtu aizstājošu tiesību aktu, akta autoram kā atskaites punkts ir jāizraugās atceltā akta pieņemšanas brīdis. Tomēr savā jaunajā lēmumā tas var izvirzīt motīvus, kas atšķiras no pirmā lēmuma pamatojuma. Turklāt viņam vēlreiz nav jāpauž nostāja par tiem sākotnējā lēmuma aspektiem, kas atceļošajā spriedumā nav tikuši apstrīdēti. (skat. 51. un 52. punktu)

Saskaņā ar iepriekš spēkā esošo Regulā Nr. 17 noteikto administratīvās atļaujas saņemšanas kārtību tikai Komisija varēja pieņemt lēmumu pēc tam, kad tā bija saņēmusi lūgumu piešķirt individuālu atbrīvojumu saskaņā ar LESD 101. panta 3. punktu, un šai iestādei nebija rīcības brīvības lemt par to, vai pārbaudīt vai nepārbaudīt lūgumu piešķirt atbrīvojumu. Turklāt atbilstoši judikatūrai tas, ka ar Regulu Nr. 1/2003, kurā kopš 2004. gada 1. maija ir regulēta LESD 101. un 102. pantā noteikto konkurences noteikumu īstenošana, ir atcelta iepriekšējā paziņošanas procedūra, tāpēc neietekmē sprieduma izpildi, kurā ir apmierināts lūgums atcelt tiesību aktu. Atbilstoši atceļošajam spriedumam Komisijai ir pienākums lemt par lūgumu piešķirt atbrīvojumu vienīgi “ciktāl tai ir pienākums par to lemt”. Citiem vārdiem, tā tiek atbrīvota no šī pienākuma vienīgi gadījumā, ja lūguma iesniedzējs nolemj atsaukt savu lūgumu. (skat. 57. un 58. punktu)

Regulas Nr. 1/2003 7. pantā sūdzības iesniedzējam nav piešķirtas tiesības uzstāt, lai Komisija pieņemtu galīgo lēmumu attiecībā uz apgalvotā pārkāpuma esamību vai neesamību, un Komisijai nav uzlikts pienākums neatkarīgi no apstākļiem turpināt procedūru līdz galīgā lēmuma pieņemšanai. Lai novērtētu, vai izmeklēšana ir jāveic Savienības interešu dēļ, Komisijai ir jāņem vērā šā konkrētā gadījuma apstākļi un, it īpaši, tai iesniegtajā sūdzībā norādītie faktiskie un tiesiskie apstākļi. Pēc tam, kad Komisija ir rūpīgi novērtējusi sūdzības iesniedzēja norādītos faktiskos un tiesiskos apstākļus, Komisijai ir pienākums līdzsvarot iespējamā pārkāpuma smagumu saistībā ar iekšējā tirgus darbību, pārkāpuma konstatēšanas iespējamību un to pārbaudes darbību apjomu, kādas ir nepieciešamas, lai labākajos iespējamajos apstākļos veiktu uzdevumu nodrošināt atbilstību LESD 101. un 102. pantam. Tomēr, ņemot vērā, ka no sūdzības izrietošās Savienības intereses novērtējums ir atkarīgs no katras konkrētās lietas apstākļiem, nav jāierobežo to novērtējuma kritēriju skaits, uz kuriem Komisija var atsaukties, un tāpat arī nav jāuzdod Komisijai izmantot tikai kādus noteiktus kritērijus. Ņemot vērā, ka konkurences tiesību jomā faktiskie un tiesiskie apstākļi katrā lietā var būtiski atšķirties, ir iespējams, pirmkārt, piemērot nevis iepriekš noteiktus un obligāti piemērojamus, bet gan būtiski atšķirīgus kritērijus un, otrkārt, piemērot iepriekš neizmantotus kritērijus vai kā prioritāru izraudzīties tikai vienu kritēriju, lai novērtētu Savienības intereses. Komisijai ir tiesības nepietiekamu Savienības interešu dēļ pieņemt lēmumu izbeigt sūdzības izskatīšanu ne vien pirms lietas izmeklēšanas uzsākšanas, bet arī pēc tam, kad īstenoto izmeklēšanas pasākumu rezultātā Komisija ir nonākusi pie šī konstatējuma šajā procedūras stadijā. Tomēr Komisijas diskrecionārā vara nav neierobežota. Pirmkārt, lai novērtētu, vai lietas izmeklēšana ir jāveic Savienības interešu dēļ, Komisijai ir jāņem vērā visi tiesiskie un faktiskie apstākļi, kuriem ir nozīme, lai pieņemtu lēmumu par turpmāku rīcību attiecībā uz sūdzību. Tai it īpaši ir uzmanīgi jāpārbauda visi faktiskie un tiesiskie apstākļi, ko tai ir darījis zināmus sūdzības iesniedzējs. Šajā ziņā gadījumos, kad iestādēm ir plaša rīcības brīvība, Savienības tiesību sistēmā nodrošināto garantiju ievērošanai administratīvajos procesos ir vēl jo lielāka nozīme, un viena no šīm garantijām it īpaši ir kompetentās iestādes pienākums rūpīgi un objektīvi izvērtēt visus attiecīgajā lietā būtiskos apstākļus. (skat. 71.–76. punktu)

Komisijai, ja tā atsakās izskatīt sūdzību, ir pienākums sniegt pamatojumu. Tā kā pamatojumam ir jābūt pietiekami precīzam un detalizētam, lai Vispārējā tiesa varētu efektīvi pārbaudīt, kā Komisija ir izmantojusi savu rīcības brīvību, lai definētu prioritātes, Komisijai ir jāizklāsta fakti, no kuriem ir atkarīgs lēmuma pamatojums, un juridiskie apsvērumi, kas tai likuši pieņemt šādu lēmumu. Savienības tiesai, pārbaudot, kā Komisija īsteno rīcības brīvību, kas tai ir piešķirta attiecībā uz sūdzību izskatīšanu, Komisijas vērtējums par Savienības interesēm nebūtu jāaizstāj ar savu vērtējumu, bet šai pārbaudei ir jābūt vērstai uz to, lai pārbaudītu, vai strīdus lēmums nebalstās uz būtībā nepareiziem faktiem un vai tajā nav pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, acīmredzama kļūda vērtējumā vai pilnvaru nepareiza izmantošana. Vispārējai tiesai nav pienākuma aizstāt Komisijas vērtējumu par Savienības interesēm ar savējo, pārbaudot, vai papildus tiem kritērijiem, uz kuriem apstrīdētajā lēmumā ir balstījusies Komisija, kādi citi kritēriji Komisijai būtu likuši secināt, ka pastāv lietas izmeklēšanas uzsākšanai nepieciešamās Savienības intereses. Attiecībā uz sūdzību noraidīšanu Komisijas vērtējums par LESD 101. vai 102. panta iespējamo pārkāpumu nozīmē, ka ir jāveic sarežģīti ekonomiski vērtējumi, kas ir vēl sarežģītāki gadījumos, kad Komisija veic prognozes analīzes, attiecībā uz kurām Savienības tiesas īstenotā kontrole aprobežojas ar pārbaudi par to, vai ir ievēroti procesuālie noteikumi un noteikumi par pamatojumu, kā arī pārbaudi par faktu pareizību un to, vai nav pieļauta acīmredzama kļūda faktu vērtējumā un pilnvaru nepareiza izmantošana. (skat. 77. un 78. punktu)

Akta pamatojumam ir jābūt pielāgotam tā būtībai un tam ir skaidri un nepārprotami jāatspoguļo iestādes, kas ir akta autore, argumentācija, lai ļautu ieinteresētajām personām zināt pieņemtā pasākuma pamatojumu un kompetentajai tiesai veikt kontroli. (skat. 91. punktu)

Balstoties uz sūdzību uzsākta procedūra nav uzskatāma par tādu procedūru, kas ir balstīta uz ieinteresēto uzņēmumu sacīkstes principu, bet gan par Komisijas procedūru, ar kuru, saņēmusi sūdzību, Komisija īsteno savu uzdevumu nodrošināt atbilstību konkurences noteikumiem. No tā izriet, ka uzņēmumiem, pret kuriem ir uzsākta procedūra, nav tas pats procesuālais statuss kā uzņēmumiem, kuri ir iesnieguši sūdzību, un ka pēdējie minētie uzņēmumi nevar izmantot tiesības uz aizstāvību. Tomēr sūdzības iesniedzējiem ir jābūt iespējai aizsargāt savas likumīgās intereses Komisijas uzsāktajā procedūrā, un tiem ir arī jābūt tieši saistītiem ar minēto procedūru, pat ja viņu procesuālās tiesības nav tik plašas kā tiesības uz aizstāvību uzņēmumiem, attiecībā uz kuriem Komisija ir vērsusi izmeklēšanu. Trešās personas nevar apgalvot, ka tām ir tiesības piekļūt Komisijas rīcībā esošajiem lietas materiāliem ar tādiem pašiem nosacījumiem, kādi attiecas uz uzņēmumiem, pret kuriem ir vērsta sūdzība. Sūdzības iesniedzējiem ir tiesības piekļūt tikai tiem dokumentiem, uz kuriem Komisija ir balstījusi savu pagaidu novērtējumu, un šo tiesību tvērums nav tāds pats kā personām, uzņēmumiem vai uzņēmumu apvienībām, kuriem Komisija ir adresējusi iebildumus, piešķirto tiesību piekļūt Komisijas lietas materiāliem tvērums, kurš attiecas uz visiem dokumentiem, kuri ir iesniegti Komisijai vai kurus tā ir sagatavojusi vai apkopojusi. (skat. 93. punktu)

Komisijai ir tiesības nolemt, ka nav nepieciešams izskatīt sūdzību par darbībām, kuras jau ir izbeigtas. Turklāt Komisija var uzskatīt, ka pietiekamas Savienības intereses vairs nav konstatējamas gadījumā, kad attiecīgie uzņēmumi ir piekrituši mainīt savu rīcību atbilstoši vispārējām interesēm. Komisija nevar balstīties vienīgi uz apstākli, ka darbības, kas, iespējams, ir pretrunā LESD, ir izbeigtas, lai, atsaucoties uz Savienības interešu nepastāvēšanu, nolemtu izbeigt sūdzības par šīm darbībām izskatīšanu, nepārbaudot, vai pretkonkurences sekas nesaglabājas un vai attiecīgā gadījumā iespējamo konkurences pārkāpumu smagums vai to seku saglabāšanās nepadara šo sūdzību par tādu, kuras izskatīšana ir Savienības interesēs. Šī judikatūra tiek piemērota vienīgi tajos gadījumos, kad Komisija savu lēmumu pamato ar to, ka ir izbeigtas darbības, kas, iespējams, ir uzskatāmas par pretkonkurences darbībām. (skat. 109. un 115. punktu)

Ņemot vērā ar Regulu Nr. 1/2003 izveidoto Komisijas un dalībvalstu konkurences iestāžu savstarpējās sadarbības sistēmu, ir jākonstatē, ka Komisija, nepieļaujot kļūdu vērtējumā, var uzskatīt, ka valsts iestādes ir spējīgas efektīvi īstenot noteikumus, normas un politikas, kas veido Savienības tiesību aktu kopumu. (skat. 127. punktu)

Skat. nolēmuma tekstu. (skat. 124.–135. punktu)