Lai noteiktu, vai Savienības tiesību akts skar prasītāju tieši, šis nosacījums prasa, lai šis akts tieši ietekmētu prasītāja tiesisko situāciju un nedotu nekādu novērtējuma brīvību šī akta adresātiem, kas ir atbildīgi par tā ieviešanu, kura ir pilnībā automātiska un izriet vienīgi no Savienības tiesiskā regulējuma, pastarpināti nepiemērojot citus noteikumus.

No Savienības tiesas veiktā šīs elementu virknes novērtējuma var secināt, ka, jo tiešākas ir konkurences attiecības starp prasītāju un konkrēto konkurentu vai nu tāpēc, ka tirgū aktīvo uzņēmēju skaits ir neliels, vai tāpēc, ka konkrētais uzņēmums ir galvenais prasītājas konkurents, un jo nopietnākas ir negatīvās sekas šai pēdējai, jo vairāk ir jāsecina, ka apstrīdētais akts to skar individuāli.

Konkrētāk, runājot par antidempinga jomu, lai gan, ņemot vērā LESD 263. panta ceturtās daļas kritērijus, regulām, ar kurām nosaka antidempinga maksājumus, to veida un piemērojamības dēļ ir normatīvs raksturs, jo tās ir piemērojamas visiem ieinteresētajiem saimnieciskās darbības subjektiem, tomēr nav izslēgts, ka konkrētas šo regulu normas konkrētus saimnieciskās darbības subjektus var skart individuāli.

Lai noskaidrotu, vai prasītāja ir individuāli skarta, personas, kas nav tiesību akta adresāti, var apgalvot, ka akts tās skar LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē, tikai tad, ja šis tiesību akts tās skar šīm personām raksturīgu īpašu pazīmju dēļ vai tādu faktisko apstākļu dēļ, kas šīs personas atšķir no visām citām personām un tādējādi tās individuāli izceļ tieši tāpat kā tiesību akta adresātu.

Ja prasība ir nevis par seku, kas izriet no apstrīdētā akta, atcelšanu, bet par to aizstāšanu ar stingrāku pasākumu, kurš ietver lielāku antidempinga maksājumu piemērošanu, Savienības tiesa var izmantot tai ar LESD 264. panta otro daļu piešķirtās tiesības, lai saglabātu spēkā ar apstrīdēto regulu noteiktos antidempinga maksājumus līdz brīdim, kad kompetentās iestādes būs pieņēmušas pasākumus, kas ietver sprieduma izpildi. Šādos apstākļos Savienības ražotājiem konkurentiem ir interese lūgt atcelt regulu, ar kuru pavisam nedaudz tiek palielināti antidempinga maksājumi un kas tika pieņemta pēc šo ražotāju konkurentu pieteikuma par daļēju starpposma pārskatīšanu, kas var tiem radīt labumu.

Turklāt nepietiek ar to vien, ka jaunā metode ir atbilstošāka par iepriekšējo, ja tā tomēr ir saskaņā ar Regulas Nr. 1225/2009 2. pantu.

Turklāt no Regulas Nr. 1225/2009 11. panta 9. punkta izriet, ka parasti pārskatīšanas laikā Savienības iestādēm ir jāpiemēro tā pati metode, ieskaitot, lai salīdzinātu eksporta cenu ar normālo vērtību, kāda tika izmantota sākotnējās izmeklēšanas laikā, kuras beigās tika noteikti maksājumi. Šajā pašā tiesību normā ir paredzēts viens izņēmums, kas ļauj iestādēm piemērot citu metodi nekā sākotnējā izmeklēšanā izmantotā, ja ir mainījušies apstākļi. No šīs pašas normas izriet, ka piemērojamai metodei jāatbilst Regulas Nr. 1225/2009 2. panta noteikumiem.

Saskaņā ar Regulas Nr. 1225/2009 2. panta 7. punkta b) apakšpunktu attiecībā uz importu no valsts, kurā nav tirgus ekonomikas, normālā vērtība tiek noteikta izņēmuma kārtā atbilstoši šīs regulas 2. panta 1.–6. punktam, ja ir pierādīts, ka tirgus ekonomikas nosacījumi prevalē pār šī ražotāja vai ražotāju nosacījumiem. Jāatgādina, ka Regulas Nr. 1225/2009 2. panta 1. līdz 6. punkts ietver normas, ka ir piemērojamas normālās vērtības noteikšanai par importu no valstīm, kurās ir tirgus ekonomija.

Noteikumi normālās vērtības aprēķināšanai ir definēti Regulas (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis 2. panta 1.–7. punktā (tagad – Regulas 2016/1036 2. panta 1.–7. punkts). Attiecībā uz importu no valsts, kurā nav tirgus ekonomikas un kas ir Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) dalībniece dienā, kad ir uzsākta izmeklēšana, normālā vērtība principā tiek noteikta pēc īpašas metodes, kas ir paredzēta Regulas Nr. 1225/2009 2. panta 7. punkta a) apakšpunktā. Saskaņā ar šo metodi normālo vērtību tostarp nosaka, pamatojoties uz cenu vai salikto vērtību kādā trešā valstī ar tirgus ekonomiku, proti, analogā valstī.

Ir loģiski, ka, līdzko vairākiem ražotājiem eksportētājiem tiek piešķirts uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos (SEM) statuss, katram no tiem ir atšķirīga normālā vērtība, jo to aprēķina, pamatojoties uz viņu attiecīgajiem datiem. Savukārt nav iemesla, kādēļ normālā vērtība atšķirtos vairāku ražotāju eksportētāju gadījumā, kuriem tiek atteikts SEM statuss, jo šādā situācijā normālās vērtības aprēķini ir balstīti uz analogās valsts datiem un tātad ir neatkarīgs no viņu attiecīgajiem datiem. Šajā pēdējā gadījumā ražotājs eksportētājs vienmēr var lūgt piemērot individuālu pieeju, kas nozīmē, ka tiks aprēķināta individuāla dempinga starpība, salīdzinot normālo vērtību, kas ir vienāda visiem, ar viņa paša eksporta cenām, nevis salīdzinot normālo vērtību ar ražošanas nozares eksporta cenām.

(skat. 141. punktu)