Lieta T‑527/14

Paul Rosenich

pret

Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroju

Iekšējais tirgus – EUIPO lēmums, ar kuru ir noraidīts pieteikums par iekļaušanu profesionālo pārstāvju sarakstā – Nosacījums attiecībā uz uzņēmējdarbības vietas Savienībā esamību – Regulas (EK) Nr. 207/2009 93. panta 2. punkta b) apakšpunkts – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – EEZ līguma 36. pants – Atbilstīga interpretācija

Kopsavilkums – Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2017. gada 13. jūlija spriedums

No LESD 216. panta 2. punkta izriet, ka Savienības noslēgtie starptautiskie nolīgumi ir saistoši Savienības iestādēm un dalībvalstīm. No pastāvīgās judikatūras izriet, ka šādu nolīgumu normas no to spēkā stāšanās brīža ir Savienības tiesību sistēmas sastāvdaļa. Šajā ziņā Tiesa jau ir precizējusi, ka, ņemot vērā Savienības noslēgto starptautisko nolīgumu primāro raksturu attiecībā pret Savienības atvasināto tiesību aktiem, pēdējie minētie, ciktāl tas ir iespējams, ir jāinterpretē atbilstoši šiem nolīgumiem. No iedibinātās judikatūras tāpat izriet, ka šāda nolīguma normām var būt tiešā iedarbība, ja šīs normas ir beznosacījuma un pietiekami precīzas. Tomēr, lai Savienības tiesa varētu pārbaudīt apgalvoto Savienības tiesību akta nesaderīgumu ar šāda nolīguma noteikumiem, ir vajadzīgs arī tas, lai nolīguma raksturs un sistēma tam nebūtu pretrunā. (skat. 52.–55. punktu)

Līguma par Eiropas Ekonomikas zonas izveidošanu (EEZ līgums) noteikumi, tostarp, ciktāl tas attiecas uz Lihtenšteinu, ir Savienības tiesību sistēmas sastāvdaļa. Saskaņā ar EEZ līguma preambulas piekto daļu šis līgums ir vērsts tostarp uz to, lai nodrošinātu visplašāko iespējamo preču, personu, pakalpojumu un kapitāla brīvu apriti visā Eiropas Ekonomikas zonā, lai iekšējā tirgū, kas ir izveidots Savienības teritorijā, tiktu iekļautas EBTA valstis. Šajā ziņā noteikumi, kas ir piemērojami attiecībām starp līgumslēdzējām pusēm tajās jomās, uz ko attiecas EEZ līgums, būtībā atbilst attiecīgajiem LESD un aktu, kas ir pieņemti šī līguma piemērošanai, normu noteikumiem. Šādā kontekstā daudzu EEZ līguma normu mērķis ir nodrošināt pēc iespējas vienveidīgāku tā interpretāciju visā EEZ. Tiesai šajā ziņā ir jānodrošina, lai EEZ līguma normas, kuras būtībā ir identiskas LESD normām, Savienības tiesību sistēmā tiktu interpretētas vienādi. Jau ir ticis nospriests, ka EEZ līguma 36. panta 1. punktā paredzētajiem noteikumiem, ar kuriem ir aizliegti pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumi, ir tāda pati juridiskā piemērošanas joma kā LESD 56. pantā paredzētajiem noteikumiem. Tāpēc aplūkotajā jomā EEZ līguma un LESD noteikumi ir interpretējami vienveidīgi. Tomēr Savienības judikatūru attiecībā uz pārvietošanās brīvību īstenošanas Savienībā ierobežojumiem nevar pilnībā attiecināt uz brīvībām, ko nodrošina EEZ līgums, jo pēdējo minēto brīvību pastāvēšana iekļaujas atšķirīgā juridiskā kontekstā. (skat. 56.–59., 61. un 62. punktu)

LESD 56. pants, kurā, tāpat kā Līguma par Eiropas Ekonomikas zonas izveidošanu (EEZ līgums) 36. panta 1. punktā, ir paredzēta pakalpojumu sniegšanas brīvība, ir pietiekami precīzs un beznosacījuma, no kā izriet, ka tam ir tiešā iedarbība. Attiecībā uz EEZ līguma raksturu un sistēmu nedz Apelācijas padome, nedz arī Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs nav norādījis argumentus, ar ko varētu pierādīt, ka privātpersonas uz to nevarētu tieši atsaukties. Tieši pretēji, šī iespēja izriet no EEZ līguma preambulas astotās daļas, kurā ir uzsvērta svarīgā loma, kas privātpersonām ir EEZ, tām izmantojot tiesības, kuras šis līgums piešķir, un aizstāvot šīs tiesības tiesā. Turklāt ir jānorāda, ka Tiesa jau ir veikusi Savienības tiesību akta saderīguma ar EEZ līgumu pārbaudi. (skat. 65. punktu)

LESD 56. pantā ir paredzēta ne tikai jebkādas diskriminācijas novēršana attiecībā uz pakalpojumu sniedzēju, kas veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī, tā pilsonības dēļ, bet arī jebkāda ierobežojuma atcelšana, pat ja tas ir vienādi piemērojams gan konkrētas valsts, gan citu dalībvalstu pakalpojumu sniedzējiem, ja šis ierobežojums aizliedz, apgrūtina vai padara mazāk pievilcīgus tā pakalpojuma sniedzēja pakalpojumus, kas veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī, kurā tas likumīgi sniedz līdzīgus pakalpojumus. No Tiesas judikatūras izriet, ka fakts, ka citas dalībvalsts patentu birojā atzītam patentpilnvarniekam, kas vēlas sniegt pakalpojumus, ir izvirzīta prasība, lai viņam būtu pastāvīga uzņēmējdarbības vieta uzņemošajā dalībvalstī, vai pat prasība, lai viņš ieceltu uzņēmējdarbības vietas turētāju, ir pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums. Tādējādi Regulas Nr. 207/2009 par Eiropas Savienības preču zīmi 93. panta 2. punkta b) apakšpunktā paredzētais nosacījums, ka profesionālajiem pārstāvjiem uzņēmējdarbības vieta atrodas Savienībā, ir pakalpojumu sniegšanas brīvības Eiropas Ekonomikas zonā (EEZ) ierobežojums. Tomēr valstu pasākumi, kas var traucēt vai padarīt par mazāk pievilcīgu ar LESD nodrošināto pamatbrīvību īstenošanu, ir uzskatāmi par saderīgiem ar šo līgumu, ja tie atbilst četriem nosacījumiem, tas ir, tie tiek piemēroti bez diskriminācijas, tie ir pamatoti ar primāriem vispārējo interešu apsvērumiem, tie ir piemēroti, lai nodrošinātu mērķa, uz ko tie ir vērsti, sasniegšanu, un nepārsniedz to, kas šī mērķa sasniegšanai ir nepieciešams. Lai gan Savienības atvasināto tiesību aktu atbilstīgā interpretācija nevar būt pamats šo aktu interpretācijai contra legem, tas tā nav attiecībā uz nosacījumu par profesionāla pārstāvja uzņēmējdarbības vietu Savienībā. Nedz no Regulas Nr. 207/2009 redakcijā, kas ir piemērojama pirms Regulas Nr. 2015/2424, ar kuru groza Regulu Nr. 207/2009, stāšanās spēkā, nedz no Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja norādītajiem tiesiskajiem un faktiskajiem apstākļiem neizriet, ka Savienības likumdevēja īpašā griba būtu izslēgt personas, kuru uzņēmējdarbības vieta ir Eiropas brīvās tirdzniecības asociācijas valstī, kas ir piederīga EEZ, tādā kā Lihtenšteina, no piekļuves profesionālo pārstāvju sarakstam. Savienības likumdevējs nodoms drīzāk bija nodrošināt, lai saziņai starp Biroja un ieinteresētajām pusēm būtu zināma kvalitāte un zināma uzticamība. Šāds mērķis ne obligāti prasa ieinteresētās personas uzņēmējdarbības vietu Savienības teritorijā. Šo interpretāciju apstiprina Regula Nr. 2015/2424, ar kuru it īpaši saistībā ar Regulas Nr. 207/2009 93. pantā paredzētajiem ierakstīšanas profesionālo pārstāvju sarakstā nosacījumiem atsauces uz Savienības teritoriju ir aizstātas ar atsaucēm uz EEZ teritoriju. Lai gan runa ir par grozījumu, kuram ir būtiska praktiskā ietekme, nekādi nav secināms, ka tas izrietētu no vēlēšanās mainīt politiku attiecībā uz EBTA valstīm, kas ir piederīgas EEZ. Pirmkārt, šis grozījums nav norādīts Komisijas 2013. gada 27. marta likumdošanas priekšlikumā COM(2013) 161 final, un likumdošanas procesā tas ir ticis iekļauts tikai vēlāk. Otrkārt, likumdevējs savu rīcību nekādi nav paskaidrojis Regulas Nr. 2015/2424 preambulā. Tādējādi šis grozījums ir uzskatāms par tehniska rakstura pielāgojumu, kura mērķis ir tikai saskaņot Savienības atvasinātās tiesības ar pienākumiem, kas izriet no Līguma par Eiropas Ekonomikas zonas izveidošanu. (skat. 66.–69. un 83.–86. punktu)