ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
9.

Vācijas Federatīvā Republika ar 2000. gada likumu ( 4 ), kas stājas spēkā sākot ar 2001. fiskālo gadu, likvidēja minēto sistēmu un aizstāja to ar tā saucamo Halbeinkünftsverfahren [“procedūra, kas attiecināma uz pusi no ienākumiem”], kam atbilstoši tikai puse no akcionāru saņemtajām dividendēm tiek apliktas ar ienākuma nodokli. Šāda metode ļauj izvairīties no dividenžu dubultās aplikšanas ar nodokļiem vai vismaz to samazināt, vienlaicīgi nepiemērojot nodokļu atlaides ( 5 ).
1.

Šis process par valsts pienākumu neizpildi līdzīgi paralēli uzsāktajam procesam par valsts pienākumu neizpildi ( 2 ) skar jautājumu par to, kādas prasības izriet no primārajām Kopienu tiesībām attiecībā uz publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras pārskatāmību. It sevišķi šajā procesā runa ir par pienākumiem, kurus var atvasināt no pamatbrīvībām un vispārējiem tiesību principiem attiecībā uz tā dēvētajiem pakalpojumiem, kas nav prioritāri, t.i., pakalpojumiem, kuriem Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīva 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai ( 3 ) (turpmāk tekstā — “Direktīva 92/50”) — pa šo laiku aizstāti ar tā saukto tiesību aktu paketi — paredz speciālu režīmu, proti, atvieglotu režīmu.
35

Šajā ziņā visu iesaistīto pušu interešu līdzsvarošana pamatojot to, ka šī atkāpe ir attiecināma tikai uz tām prasībām, kas celtas nogaidīšanas termiņā, jo līgumslēdzējai iestādei un izraudzītajam pretendentam ir tiesības uz tiesisko drošību un savu likumīgo interešu aizsardzību ātrai līguma noslēgšanai, kā to apstiprina gan Tiesas, gan Vispārējās tiesas judikatūra. No 2014. gada 11. septembra sprieduma Fastweb (C‑19/13, EU:C:2014:2194), kā arī no Tiesas priekšsēdētāja vietnieka 2021. gada 1. decembra rīkojuma Inivos un Inivos/Komisija (C‑471/21 P(R), EU:C:2021:984) arī izrietot, ka nogaidīšanas termiņa mērķis ir ļaut publiskā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu apstrīdēt tiesā līdz līguma noslēgšanas brīdim.
2

Lēmumā (ES) 2016/1699 (2016. gada 11. janvāris) par valsts atbalsta shēmu attiecībā uz atbrīvojumu no nodokļa par virspeļņu SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN), ko īsteno Beļģija (OV 2016, L 260, 61. lpp.; turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”), Eiropas Komisija uzskatīja, ka daži Beļģijas Karalistes piešķirtie atbrīvojumi ir uzskatāmi par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, kas ir nesaderīgs ar iekšējo tirgu un ir ticis īstenots, pārkāpjot LESD 108. panta 3. punktu. Komisija uzdeva šādi piešķirto atbalstu atgūt no saņēmējiem, kuru galīgais saraksts vēlāk bija jāizveido Beļģijas Karalistei.
8

Šīs regulas 13. pantā “Tiesības uz atlīdzinājumu” ir noteikts: “Ja apkalpojošais gaisa pārvadātājs izmaksā kompensāciju vai pilda citas saistības, kas izriet no šīs regulas, šīs regulas noteikumus nevar interpretēt kā tādus, kas ierobežo pārvadātāja tiesības prasīt kompensāciju no kādas personas, tostarp trešām pusēm, saskaņā ar piemērojamiem tiesību aktiem. Šī regula nekādā ziņā neierobežo apkalpojošā gaisa pārvadātāja tiesības prasīt atlīdzinājumu no ceļojuma rīkotāja vai citas personas, ar kuru minētajam pārvadātājam ir līgums. Tāpat šīs regulas noteikumus nevar interpretēt kā tādus, kas ierobežo ceļojumu rīkotāja vai trešās personas, kas nav pasažieris un ar kuru gaisa pārvadātājam ir līgums, tiesības prasīt atlīdzinājumu vai kompensāciju no gaisa pārvadātāja saskaņā ar piemērojamiem tiesību aktiem.”
15

Šī tiesa uzskatīja, ka attiecībā uz parādu, kas ir fiskālās piedziņas procedūras priekšmets, ir iestājies noilgums un ka līdz ar to šī procedūra ir jāizbeidz. No tās sprieduma izriet, ka lietas noilguma termiņš, kas saskaņā ar Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punktu ir četri gadi, bija sācies lauksaimniecības atbalsta pēdējā maksājuma dienā, proti, 2005. gada 4. martā, un ka līdz ar to šis termiņš jau bija beidzies 2010. gadā.
239

No judikatūras izriet, ka tiesību akta piemērošanas apturēšana nav nosakāma, ja apgalvoto kaitējumu būtībā ir izraisījuši faktori, kas nav atkarīgi no minētā tiesību akta, un ja nav konstatēts šā tiesību akta izšķirošais ieguldījums minētā kaitējuma rašanās procesā. Šādā gadījumā minētā piemērošanas apturēšana nevar tikt uzskatīta par piemērotu, lai novērstu būtisku un neatgriezenisku kaitējumu lietas dalībniekam, kas to prasa.
45

Dalībvalsts pienākums – pirmkārt, izsniegt bērnam, šīs dalībvalsts valstspiederīgajam, kurš dzimis citā dalībvalstī un kura dzimšanas apliecībā, ko izsniegušas šīs citas dalībvalsts iestādes, kā vecāki ir norādītas divas viena dzimuma personas, personu apliecinošu dokumentu vai pasi un, otrkārt, atzīt izcelšanās saikni starp šo bērnu un katru no šīm abām personām, šim bērnam īstenojot savas tiesības saskaņā ar LESD 21. pantu un ar to saistītajiem atvasināto tiesību aktiem, – nenozīmē, ka dalībvalstij, kuras valstspiederīgais ir attiecīgais bērns, savās valsts tiesībās ir jāparedz viena dzimuma personu kā viņa vecāku statuss vai citu tiesību, nevis to, ko šis bērns gūst no Savienības tiesībām, īstenošanai jāatzīst izcelšanās saikne starp minēto bērnu un personām, kuras uzņēmējas dalībvalsts iestāžu izdotajā dzimšanas apliecībā ir minētas kā bērna vecāki (spriedums, 2021. gada 14. decembris, Stolichna obshtina, rayon “Pancharevo”, C‑490/20, EU:C:2021:1008, 56. un 57. punkts un tajos minētā judikatūra).
9

2015. gada 6. aprīlī OF saņēma vēstuli no IFAP, kurā norādīts, ka šā rīkojuma 7. punktā minētā piemaksa bija izmaksāta nepamatoti. Tā kā OF atteicās to atmaksāt, IFAP2015. gada 20. aprīlī pieņēma lēmumu par atgūšanu.
34

Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka PVN direktīvas 392. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek izslēgts peļņas daļas aplikšanas ar nodokli režīmu piemērot apbūves zemesgabalu piegādes darījumiem, ja šie iegādātie apbūvētie zemesgabali laikā no to iegādes brīža līdz to atkārtotas pārdošanas brīdim, ko veic nodokļu maksātājs, ir kļuvuši par apbūves zemesgabaliem, bet ar to šo režīmu nav liegts piemērot apbūves zemesgabalu piegādes darījumiem, ja laikposmā no to iegādes brīža līdz brīdim, kad tos nodokļu maksātājs pārdod tālāk, tajos ir veiktas izmaiņas, piemēram, zemesgabalu sadalīšana parcelēs.
14

Otrkārt, Vispārējā tiesa pārsūdzētā rīkojuma 33. punktā atzina, ka Fastweb nav sniedzis pierādījumu, ka tam bija vai faktiski būtu bijis jāpiesakās uz savu pārraides iekārtu mitināšanas pakalpojumiem no INWIT, un ka tādējādi tas nav izpildījis tam uzlikto pierādīšanas pienākumu. Šajā ziņā Vispārējā tiesa it īpaši šī rīkojuma 26., 29. un 31. punktā norādīja, ka no strīdīgā lēmuma, kā arī Komisijas apsvērumiem izriet, ka Fastweb izmanto INWIT pasīvās infrastruktūras alternatīvas un nav pierādījis, ka šīs alternatīvas varētu izrādīties nepietiekamas tā vajadzību apmierināšanai vai varētu tikt apšaubītas starp Fastweb un citiem operatoriem izveidotās partnerības un sadarbības neveiksmes dēļ.
8

Padome it īpaši norāda, ka šajā lietā tiesvedība neattiecas uz KĀDP un ka tāpēc Tiesas pieņemtais risinājums nevar ietekmēt Augstā pārstāvja tiesisko stāvokli. Turklāt Augstā pārstāvja stāvoklis attiecībā pret Padomes stāvokli būtu atšķirīgs no Komisijas stāvokļa. Šajā ziņā Padome norāda, ka Augstais pārstāvis saskaņā ar LES 27. panta 1. punktu vada Ārlietu padomi un tāpēc pats var iecelt personu, kas ir pilnvarota noslēgt starptautisku nolīgumu KĀDP jomā. Tādējādi Augstā pārstāvja tiesiskais stāvoklis atšķiroties no Komisijas tiesiskā stāvokļa, ja, kā šajā gadījumā, starptautisks nolīgums tiek noslēgts par jautājumu, kas neietilpst KĀDP jomā.
21

Turklāt, kā izriet no Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58.a panta trešās daļas, to aplūkojot kopsakarā ar Reglamenta 170.a panta 1. punktu un 170.b panta 4. punktu, pieteikumā par apelācijas sūdzības atzīšanu par pieļaujamu ir jāietver visi elementi, kas nepieciešami, lai Tiesa varētu lemt par apelācijas sūdzības pieļaujamību un, ja tā tiek atzīta par daļēji pieļaujamu, noteikt apelācijas sūdzības pamatus vai to daļas, uz kuriem ir jāattiecas atbildes rakstam uz apelācijas sūdzību. Proti, tā kā minēto statūtu 58.a pantā paredzētā iepriekšēja apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma mehānisma mērķis ir ierobežot Tiesas kontroli, to attiecinot vienīgi uz jautājumiem, kas ir nozīmīgi Savienības tiesību vienotībai, konsekvencei vai attīstībai, Tiesai apelācijas tiesvedībā ir jāizskata vienīgi tie pamati, kuros ir izvirzīti šādi jautājumi un kurus ir pierādījis apelācijas sūdzības iesniedzējs (skat. tostarp rīkojumus, 2019. gada 24. oktobris, Porsche/EUIPO, C‑613/19 P, EU:C:2019:905, 14. punkts, kā arī 2021. gada 11. novembris, Sun Stars & Sons/EUIPO, C‑425/21 P, nav publicēts, EU:C:2021:927, 13. punkts).
30

Kā izriet no iesniedzējtiesas nolēmuma, gan pamatlietā aplūkotās lietošanas nodevas apmērs, gan papildu nodevas apmērs ir paredzēts šajā rīkojumā, taču prasītājai pamatlietā nav nekādas rīcības brīvības attiecībā uz to piemērošanas lietderību. Turklāt, lai gan papildu nodeva būtiski palielina sākotnēji maksājamo summu, no Tiesas rīcībā esošās informācijas neizriet, ka tas būtu sods par jebkādu ceļu satiksmes noteikumu pārkāpumu. Proti, kā minētā prasītāja precizē savos rakstveida apsvērumos, pienākums maksāt lietošanas nodevu un papildu nodevu atšķiras no kompetentās iestādes pilnvarām uzlikt naudas sodu, kura apmērs var svārstīties no 10000 HUF līdz 300000 HUF (aptuveni 25 līdz 830 EUR), pamatojoties uz Ceļu satiksmes likuma 21. panta 2. punktu, ja transportlīdzekļa turētājs nepilda savu pienākumu samaksāt ceļu nodevas.
8

Līdz ar to saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 40. panta otro daļu tādas Savienības struktūras vai organizācijas kā EMA var iestāties lietā, ko izskata Tiesa, starp dalībvalstīm, starp Savienības iestādēm vai starp dalībvalstīm, no vienas puses, un Savienības iestādēm, no otras puses, ar nosacījumu, ka tās pierāda “ieinteresētību attiecībā uz lietas iznākumu”.
22

No minētā izriet, ka tiesu organizāciju dalībvalstīs regulējošās valsts tiesību normas var tikt pārbaudītas prasības sakarā ar pienākumu neizpildi kontekstā, raugoties no LES 19. panta 1. punkta otrās daļas skatpunkta, un līdz ar to uz tām var tikt attiecināti tādi pagaidu pasākumi, kuru mērķis tostarp ir apturēt minēto tiesību normu darbību un kurus Tiesa nosaka saskaņā ar LESD 279. pantu šajā pašā kontekstā (Tiesas priekšsēdētāja vietnieces rīkojums, 2021. gada 14. jūlijs, Komisija/Polija, C‑204/21 R, EU:C:2021:593, 54. punkts).
13

2021. gada 1. martāMinistrstvo za notranje zadeve Republike Slovenije (Slovēnijas Republikas Iekšlietu ministrija, turpmāk tekstā – “Iekšlietu ministrija”), pamatojoties uz ZMZ‑1 84. panta 1. punkta trešo ievilkumu, formāli pieņēma lēmumu, nosakot J.A. aizturēšanu Postojnas [Postojna] (Slovēnija) aizturēto ārvalstnieku izmetināšanas centrā uz laikposmu no 2021. gada 27. februāra līdz brīdim, kad beidzas aizturēšanas iemesli, bet viņa aizturēšana tomēr bija jāpārtrauc 2021. gada 27. maijā, neskarot iespēju to pagarināt uz mēnesi. Šis lēmums bija pamatots ar to, ka J.A. saskaņā ar Likumu par ārvalstniekiem jau bija aizturēts pret viņu uzsāktās atgriešanas procedūras dēļ un pastāvēja pamatoti iemesli uzskatīt, ka jaunais starptautiskās aizsardzības pieteikums ir iesniegts tikai tādēļ, lai aizkavētu vai traucētu viņa izraidīšanu, jo J.A. bija iespēja iesniegt šādu pieteikumu iepriekšējā stadijā.
21

Attiecībā uz iesniedzējtiesas izvirzītajiem apstākļiem, pirmkārt, ir jānorāda – kā izriet no Tiesas pastāvīgās judikatūras –, ka tiesiskā nenoteiktība, kas, no vienas puses, var kavēt vienas no strīda pušu darbību valsts tiesā, saistībā ar kuru kompetentā tiesa uzskata par nepieciešamu vērsties Tiesā ar jautājumiem par Savienības tiesību interpretāciju, un, no otras puses, šīs puses likumīgā interese pēc iespējas ātrāk uzzināt, kādas tiesības tai izriet no Savienības tiesībām, ir apstākļi, kas var rasties daudzos strīdos, un tādēļ tie nevar pamatot Reglamenta 105. pantā paredzētās paātrinātās tiesvedības piemērošanu kādai prejudiciālajai tiesvedībai (šajā nozīmē skat. Tiesas priekšsēdētāja rīkojumu, 2017. gada 20. decembris, M. A. u.c., C‑661/17, nav publicēts, EU:C:2017:1024, 16. punkts, kā arī spriedumu, 2021. gada 14. janvāris, The International Protection Appeals Tribunal u.c., C‑322/19 un C‑385/19, EU:C:2021:11, 47. punkts).
2)

Regula Nr. 1393/2007 ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir noteikts, ka nav spēkā tāda tiesas dokumenta izsniegšana citā dalībvalstī, kas ir veikta, šā akta adresātu ar šīs regulas II pielikumā paredzētās veidlapu neinformējot par tiesībām atteikties pieņemt minēto dokumentu gadījumā, ja tas nav uzrakstīts kādā no šīs regulas 8. panta 1. punktā minētajām valodām vai ja tam nav pievienots tulkojums kādā no šīm valodām, neatkarīgi no tā, vai šajā valsts tiesiskajā regulējumā ir vai nav noteikts konkrēts termiņš, kurā šis adresāts var celt iebildi par šo spēkā neesamību.
33

No šīs judikatūras var izdarīt skaidru secinājumu, ka, ja mehāniskais transportlīdzeklis nav piemērots braukšanai tehniskā stāvokļa dēļ, nav reģistrēts un turklāt ir ticis likumīgi noņemts no uzskaites saskaņā ar piemērojamiem valsts tiesību aktiem, uz to neattiecas Direktīvas 2009/103 3. panta pirmajā daļā paredzētais apdrošināšanas pienākums. Proti, šāda likumīga noņemšana no uzskaites objektīvi pierāda, ka attiecīgais transportlīdzeklis nav piemērots braukšanai un līdz ar to nav izmantojams kā pārvietošanās līdzeklis, un tam nepiemīt “transportlīdzekļa” statuss Direktīvas 2009/103 1. panta 1. punkta izpratnē (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2021. gada 29. aprīlis, Ubezpieczeniowy Fundusz Gwarancyjny, C‑383/19, EU:C:2021:337, 58. un 59. punkts). Šajā gadījumā nav nozīmes tam, ka šī noņemšana no uzskaites ir uz laiku, jo nekas nenorāda, ka šis apstāklis apdraudētu attiecīgā transportlīdzekļa noņemšanas no uzskaites faktisko raksturu tās laikā.
29

Turpinājumā tā norāda, ka PVN likuma 9. nodaļas 11. panta noteikumiem nav tieša ekvivalenta PVN direktīvā un ka tāpēc jānosaka, kā to norāda Ieņēmumu dienests, vai šie noteikumi tiešām atbilst katras dalībvalsts rīcības brīvībai, kas dalībvalstīm ir piešķirta saskaņā ar minētās direktīvas 137. pantu, lai precizētu izvēlēto nodokļu režīmu attiecībā uz nekustamā īpašuma izīrēšanu. Atbildi uz šādu jautājumu nevar izsecināt no Tiesas judikatūras, un it īpaši to nevar izsecināt no spriedumiem, 2006. gada 12. janvāris, Turn‑und Sportunion Waldburg (C‑246/04, EU:C:2006:22), 2006. gada 30. marts, Uudenkaupungin kaupunki (C‑184/04, EU:C:2006:214), un 2018. gada 28. februāris, Imofloresmira – Investimentos Imobiliários (C‑672/16, EU:C:2018:134).
20

Viņa apgalvo, ka ne tikai no LESD 263. panta formulējuma dažādās valodu redakcijās, bet arī no šī panta izstrādes vēstures un mērķa, kā arī no Tiesas judikatūras izriet, ka minētā panta piemērošanas joma ir jāinterpretē plaši, neatkarīgi no tā, vai runa ir par aktiem, uz kuriem tas attiecas, vai par to autoriem.
8

2020. gada 29. janvārī Dalībvalstu valdību pārstāvju konference pieņēma deklarāciju par Apvienotās Karalistes izstāšanās no Savienības sekām attiecībā uz Tiesas ģenerāladvokātiem, kurā tā atgādināja, ka, tā kā Apvienotā Karaliste ir sākusi LES 50. pantā paredzēto procedūru, lai izstātos no Savienības, Līgumi šai dalībvalstij vairs nebūs piemērojami no izstāšanās līguma spēkā stāšanās dienas. Tā arī atgādināja, ka līdz ar to Savienības iestāžu, struktūru, biroju un aģentūru locekļu, kas ir izvirzīti, iecelti vai ievēlēti amatā saistībā ar Apvienotās Karalistes dalību Savienībā, pilnvaru termiņš beigsies izstāšanās dienā. Tā norādīja, ka no tā izriet, ka pastāvīgā ģenerāladvokāta amats, kas Apvienotajai Karalistei tika piešķirts ar deklarāciju attiecībā uz Līguma par Eiropas Savienības darbību 252. pantu par ģenerāladvokātu skaitu Tiesā, kas pievienota Starpvaldību konferences, kura pieņēma Lisabonas līgumu, Nobeiguma aktam, tiks iekļauts dalībvalstu rotācijas sistēmā ģenerāladvokātu iecelšanai. Tā norādīja, ka atbilstoši protokolārajai kārtībai nākamā dalībvalsts, kurai ir tiesības iecelt savu ģenerāladvokātu, esot Grieķijas Republika. Konferences dalībnieki vienojās, ka, ņemot vērā ārkārtas apstākļus, kādos šī iecelšana esot jāveic, un lai ievērotu noteikumu par Tiesas locekļu daļēju nomaiņu ik pēc trim gadiem un noteikumu par viņu pilnvaru sešu gadu termiņu, kas ir minēti LESD 253. pantā, ģenerāladvokāta, ko Grieķijas Republikas piedāvāja ģenerāladvokāta amatam, kas kļuvis vakants, pilnvaru termiņš beigsies dienā, kad notiks Tiesas locekļu daļēja nomaiņa, proti, 2021. gada 6. oktobrī.
30

Konstatējumu, ka Polijā notārs neveic tiesas funkcijas, neatspēko tas, ka saskaņā ar Polijas procesuālajām tiesībām šis notārs rīkojas kā “pirmās instances” struktūra. Proti, kā atgādināts šā rīkojuma 22. punktā, jautājums par to, vai iesniedzējiestāde ir “tiesa” LESD 267. panta izpratnē, ir vērtējams vienīgi no Savienības tiesību perspektīvas, neņemot vērā attiecīgajā valstī šajā ziņā pastāvošo kvalifikāciju. Turklāt no lietas materiāliem izriet, ka, pārbaudot savu lēmumu par atteikumu taisīt notariālu aktu, notāram nav jāizskata strīds, bet ir atkārtoti jāpārbauda, vai lūgums taisīt šādu aktu ir atbilstošs nosacījumiem, kuri paredzēti tiesību aktos, kas reglamentē prasītā notariālā akta taisīšanu. Šai starpposma procedūrai ir administratīvas sūdzības raksturs, kuras ietvaros notāram ir jāpārskata savs lēmums un attiecīgajā gadījumā jātaisa prasītais notariālais akts pirms vēršanās tiesā.
15

Tādējādi tās skatījumā izskatāmajā lietā aplūkotajā gadījumā, kurā netika slēptas ne attiecības ar piegādātājiem, ne paši piegādātāji, kurā agrākā posmā izdarītā krāpšana ir pilnīgi izbeigta un to vairs nevar ne veicināt, ne atbalstīt un kurā nav kopēja plāna, paredzot, ka piegādes ir daļa no krāpšanas, kas aptver vairākus darījumus, atskaitīšanas tiesības nebūtu jāatsaka. Šādos apstākļos P un HR veikto darījumu varot uzskatīt par piegādes attiecību turpinājumu, kas nav atkarīgas no agrākā posmā veiktās krāpšanas darbības, tādējādi piegādes ķēde esot noslēgusies ar P. Jautājumam par to, vai HR laulātais bija iesniedzis P klientu un preču sarakstu, neesot nozīmes, jo šis apstāklis neatspēko to, ka piegādes, kuras P veica par labu HR, nekādā veidā neesot ietekmējušas krāpšanu, ko šī sabiedrība bija izdarījusi agrākā posmā. Turklāt attiecīgie darījumi neesot izraisījuši kaitējumu PVN jomā, jo P bija jāmaksā rēķinā norādītais PVN, un tie arī neesot radījuši ar Direktīvas 2006/112 mērķiem nesaderīgas nodokļu priekšrocības.
14

Uzskatot, ka šī lieta rada grūtības saistībā ar Savienības tiesību interpretāciju, Pécsi Törvényszék (Pēčas tiesa, Ungārija) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālo jautājumu: “Vai ar samērīguma, nodokļu neitralitātes un efektivitātes pamatprincipiem – it īpaši ņemot vērā [ģenerāladvokātes J. Kokotes] secinājumu lietā Biosafe – Indústria de Reciclagens (C‑8/17, EU:C:2017:927) 63. punktu, kā arī 2017. gada 23. novembra sprieduma Di Maura (C‑246/16, EU:C:2017:887) 27. punktu un 2018. gada 22. februāra sprieduma T‑2 (C‑396/16, EU:C:2018:109) 36. punktu un to, ka dalībvalsts nevar kā PVN iekasēt summu, kas ir lielāka par to, kuru faktiski ir saņēmis preču piegādātājs vai pakalpojumu sniedzējs par attiecīgo preču piegādi vai pakalpojumu sniegšanu, – ir saderīga dalībvalsts prakse, saskaņā ar kuru dalībvalsts, atsaucoties uz to, ka nodokļu bāzes samazinājumam, kas ir piemērojams galīgas nesamaksāšanas gadījumā, atbilstoši PVN direktīvas 90. panta 1. punktam ir ex tunc iedarbība, piecu gadu noilguma termiņu, kādu vispārīgi ir paredzējusi šī dalībvalsts un kurā ir iespējams veikt nodokļu bāzes samazinājumu, aprēķina, sākot no dienas, kad ir notikusi sākotnējā preču piegāde, nevis no dienas, kad attiecīgais prasījums ir kļuvis neatgūstams, un, ņemot vērā minētā noilguma termiņa beigas, labticīgs nodokļu maksātājs zaudē tiesības uz nodokļu bāzes samazinājumu, kādas tam ir gadījumā, kad prasījums ir kļuvis galīgi neatgūstams, apstākļos, kuros no brīža, kad ir notikusi preču piegāde, līdz brīdim, kad prasījums kļūst galīgi neatgūstams, ir pagājuši vairāki gadi un brīdī, kad prasījums kļuva galīgi neatgūstams, dalībvalsts tiesiskais regulējums pretēji Savienības tiesību aktiem neļāva samazināt nodokļu bāzi gadījumā, ja prasījumi bija kļuvuši galīgi neatgūstami?”
8

Šīs regulas 13. pantā ir noteikts: “Ja apkalpojošais gaisa pārvadātājs izmaksā kompensāciju vai pilda citas saistības, kas izriet no šīs regulas, šīs regulas noteikumus nevar interpretēt kā tādus, kas ierobežo pārvadātāja tiesības prasīt kompensāciju no kādas personas, tostarp trešām pusēm, saskaņā ar piemērojamiem tiesību aktiem. Šī regula nekādā ziņā neierobežo apkalpojošā gaisa pārvadātāja tiesības prasīt atlīdzinājumu no ceļojuma rīkotāja vai citas personas, ar kuru minētajam pārvadātājam ir līgums. Tāpat šīs regulas noteikumus nevar interpretēt kā tādus, kas ierobežo ceļojumu rīkotāja vai trešās personas, kas nav pasažieris un ar kuru gaisa pārvadātājam ir līgums, tiesības prasīt atlīdzinājumu vai kompensāciju no gaisa pārvadātāja saskaņā ar piemērojamiem tiesību aktiem.”
19

Šādos apstākļos Obvodní soud pro Prahu 8 (Prāgas 8. rajona tiesa, Čehijas Republika) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai ar jēdzienu “patērētāja domicils” atbilstoši Regulas [Nr. 1215/2012] 17. panta 1. punkta c) apakšpunktam ir jāsaprot patērētāja domicils prasības celšanas dienā vai dienā, kad starp patērētāju un otru līgumslēdzēju pusi tika nodibinātas līgumsaistības (proti, līguma noslēgšanas dienā), tātad, vai tas ir patērētāju līgums minētās regulas 17. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē arī situācijā, kad prasības celšanas dienā patērētāja domicils ir dalībvalstī, kas nav dalībvalsts, kurā otra līgumslēdzēja puse veic savu profesionālo darbību vai komercdarbību? 2) Vai patērētāju, kura domicils ir citā dalībvalstī, atbilstoši [Regulas Nr. 1215/2012] 7. pantam var iesūdzēt tās vietas tiesā, kur saistības tika izpildītas vai tām bija jābūt izpildītām (neatkarīgi no šīs regulas 18. panta 2. punkta un 26. panta 2. punkta), tāpēc ka otra līgumslēdzēja puse neveic profesionālo darbību vai komercdarbību valstī, kurā ir patērētāja domicils prasības celšanas dienā?”
3)

Vienotās noregulējuma valdes 2017. gada 11. aprīļa izpildsesijas lēmuma par ex ante iemaksu Vienotajā noregulējuma fondā par 2017. gadu aprēķinu (SRB/ES/SRF/2017/05), ciktāl tas attiecas uz Portigon AG, iedarbība tiek saglabāta līdz saprātīgā termiņā, kas nepārsniedz sešus mēnešus, sākot no šī rīkojuma parakstīšanas brīža, spēkā stāsies jauns Vienotās noregulējuma valdes rīkojums par ex ante iemaksu noteikšanu šīs iestādes Vienotajā noregulējuma fondā par 2017. gadu.