Keywords

Summary



Keywords

1. Prejudiciālie jautājumi – Tiesas kompetence

(EKL 234. pants)

2. Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Nolīgumi starp uzņēmumiem

(EKL 81. panta 1. punkts)

3. Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Saskaņotas darbības – Jēdziens

(EKL 81. panta 1. punkts)

4. Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Konkurences apdraudējums

(EKL 81. panta 1. punkts)

5. Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Aizliegums – Atbrīvojums – Nosacījumi

(EKL 81. panta 1. un 3. punkts)

Summary

1. EKL 234. pantā paredzētās procedūras ietvaros, ņemot vērā funkciju sadali starp Tiesu un valsts tiesām, Tiesas kompetencē nav pārbaudīt, vai lēmums par vēršanos tiesā ir pieņemts atbilstoši valsts tiesu iekārtas organizatoriskajiem un procesuālajiem noteikumiem.

Tiesai un valsts tiesām sadarbojoties atbilstoši EKL 234. pantam, tikai valsts tiesai, kas izskata prāvu un kas ir atbildīga par pieņemamo tiesas nolēmumu, ņemot vērā lietas īpašo raksturu, jānovērtē gan tas, cik lielā mērā prejudiciālais nolēmums ir nepieciešams sprieduma taisīšanai, gan arī Tiesai uzdoto jautājumu atbilstība. Tādējādi, tā kā uzdotie prejudiciālie jautājumi ir par Kopienu tiesību interpretāciju, Tiesai principā ir jāpieņem lēmums.

Tomēr izņēmuma gadījumos Tiesai ir jāpārbauda apstākļi, kādos valsts tiesa pie tās ir vērsusies, lai pārbaudītu savu pašas kompetenci. Ņemot vērā to, ka prejudiciālā jautājuma tiesvedībā visbūtiskākā nozīme ir sadarbībai, valsts tiesnesim būtu jāņem vērā Tiesai uzticētais uzdevums, proti, sniegt palīdzību dalībvalstu tieslietu sistēmai, nevis sniegt konsultatīvus atzinumus par vispārīgiem vai hipotētiskiem jautājumiem.

Šajā sakarā iesniedzējtiesas lūgumu var noraidīt tikai tad, ja ir skaidri redzams, ka lūgtajai Kopienu tiesību interpretācijai nav nekādas saistības ar pamata prāvas faktiskajiem apstākļiem vai tās priekšmetu, vai arī ja problēmai ir teorētisks raksturs, vai ja Tiesas rīcībā nav faktisko un tiesību elementu, kas vajadzīgi, lai sniegtu lietderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem.

Tas tā nav, ja strīda, kuru izskata iesniedzējtiesa, risinājums prasa vienlaikus piemērot gan Kopienu tiesības, gan valsts tiesības konkurences jomā un ja ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu valsts tiesa būtībā vēlas nodrošināt Kopienas tiesību pārākuma principa ievērošanu.

(sal. ar 14.–17., 20. un 21. punktu)

2. Par EKL 81. panta 1. punktā iekļautā nosacījuma par nolīgumu ietekmi uz tirdzniecību starp dalībvalstīm interpretācijas un piemērošanas sākuma punktu ir jāuzskata šī nosacījuma mērķis – noteikt jautājumā par konkurences tiesisko regulējumu robežu starp jomām, uz kurām attiecas Kopienu tiesības, attiecībā pret tām, uz kurām attiecas dalībvalsts tiesības. Tādējādi Kopienu tiesību jomā ietilpst jebkura aizliegta vienošanās vai darbība, kas var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm tādā nozīmē, ka tā var traucēt vienota tirgus starp dalībvalstīm mērķu realizāciju, it īpaši nodalot valstu tirgus vai izmainot konkurences uzbūvi kopējā tirgū.

Lai lēmums, nolīgums vai darbība varētu būt tādi, kuru rezultātā tiek ietekmēta tirdzniecība starp dalībvalstīm, ar pietiekamu ticamības pakāpi, pamatojoties uz faktiskiem vai tiesiskiem apstākļiem, ir jābūt iespējamam paredzēt, ka tie var tieši vai netieši, faktiski vai potenciāli ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm, un tam ir jānotiek tādā veidā, lai liktu bažīties, ka to rezultātā var tikt radīti šķēršļi vienota tirgus izveidei starp dalībvalstīm. Turklāt šai ietekmei ir jābūt nozīmīgai.

Tādējādi ietekme uz Kopienas iekšējo tirdzniecību parasti izriet no vairāku apstākļu apvienojuma, kuriem, katram atsevišķi ņemtam, nav noteikti jābūt noteicošiem. Lai pārbaudītu, vai aizliegta vienošanās ievērojami ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm, tas ir jāpārbauda tās ekonomiskajā un tiesiskajā kontekstā.

Šajā ziņā, pirmkārt, tas vien, ka valsts līmeņa aizliegtās vienošanās dalībnieku vidū ir bijuši uzņēmumi arī no citām dalībvalstīm, ir būtisks apstāklis veicamajā vērtējumā, bet pats par sevi tas nav noteicošais, lai varētu secināt, ka ir ticis izpildīts nosacījums par ietekmi uz tirdzniecību starp dalībvalstīm.

Otrkārt, tas, ka aizliegtā vienošanās ir panākta par preču tirdzniecību tikai vienā dalībvalstī, nav pietiekami, lai izslēgtu varbūtību, ka tirdzniecība starp dalībvalstīm varētu tikt ietekmēta. Pašas aizliegtās vienošanās, kas attiecas uz visu dalībvalsts teritoriju, sekas izpaužas kā tirgus sadalīšanas valsts mērogā pastiprināšana, šādi kavējot Līguma vēlamo ekonomisko savstarpējo mijiedarbību.

Turklāt apstāklis, ka nolīgums vai darbība veicina tirdzniecības starp dalībvalstīm apjoma palielināšanos, neizslēdz, ka šis nolīgums vai šī darbība var ietekmēt šo tirdzniecību.

Tātad attiecībā uz informācijas par klientu maksātspēju apmaiņas starp finanšu iestādēm sistēmu valsts tiesai ir jāpārbauda, vai, ņemot vērā attiecīgajam valsts tirgum raksturīgās iezīmes, pastāv pietiekama ticamības pakāpe attiecībā uz to, ka šādas sistēmas ieviešana varētu tieši vai netieši, faktiski vai potenciāli ietekmēt citu dalībvalstu uzņēmēju kredītu piedāvājumu attiecīgajā dalībvalstī un ka šī ietekme ir nozīmīga.

Šī novērtējuma ietvaros valsts tiesai ir jāņem vērā paredzamā konkurences nosacījumu attīstība un tirdzniecības plūsma starp dalībvalstīm. Šajā sakarā tai ir jāievēro, piemēram, iespējamā pārrobežu darbību attīstība un paredzamā iespējamo politisko vai likumdošanas iniciatīvu, kuru mērķis ir tirdzniecības tiesisko un tehnisko šķēršļu samazināšana, ietekme.

(sal. ar 33.–39., 43. un 44. punktu)

3. Līguma konkurences tiesību normām ir raksturīgs, ka ikvienam uzņēmējam ir autonomi jānosaka politika, ko tas īstenos kopējā tirgū. Tādējādi šāda autonomijas prasība neļauj uzņēmējiem veikt nekādu tiešu vai netiešu saziņu, kas varētu vai nu ietekmēt pašreizējā vai potenciālā konkurenta uzvedību tirgū, vai arī atklāt šādam konkurentam, kā tas ir izlēmis rīkoties tirgū pats vai attiecībā pret to, ja šīs saziņas mērķis vai sekas ir tādu konkurences nosacījumu izveidošanās, kas neatbilst normāliem attiecīgā tirgus apstākļiem, ņemot vērā piegādāto preču vai pakalpojumu raksturu, uzņēmumu nozīmi un skaitu, kā arī minētā tirgus apmēru.

Tomēr minētā autonomijas prasība neizslēdz uzņēmēju tiesības gudri piemēroties konstatētajai uzvedībai vai apsteigt savus konkurentus.

Turklāt informācijas par klientu maksātspēju apmaiņas starp finanšu iestādēm sistēmas atbilstību Kopienu konkurences tiesībām nevar novērtēt abstrakti. Tā ir atkarīga no saimnieciskajiem nosacījumiem attiecīgajos tirgos un tādām attiecīgās sistēmas īpatnībām kā tās mērķis, piekļuves apmaiņai un piedalīšanās tajā nosacījumi, kā arī informācijas, ar ko notiek apmaiņa, raksturs – tā, piemēram, var būt publiska vai konfidenciāla, plaša vai konkrēta, vēsturiska vai aktuāla –, tās periodiskums un nozīme, nosakot cenas, piegādes apmēru un nosacījumus.

(sal. ar 52.–54. punktu)

4. Informācijas par klientu maksātspēju apmaiņas starp finanšu iestādēm sistēma pēc sava rakstura uzlabo kredīta piedāvājuma darbību, samazinot to gadījumu skaitu, kad aizņēmēji nepilda savas saistības. Ja finanšu iestāde informācijas par aizņēmēju maksātnespējas risku trūkuma dēļ nevar nodalīt tos, kuru maksātnespējas iespējamība ir ievērojama, tad šo iestāžu risks obligāti pieaug un tas parasti atspoguļojas kredīta izmaksu aprēķinos visiem aizņēmējiem, to skaitā tiem, kam maksātnespējas risks ir vismazākais, tātad tiem ir jāsedz augstākas izmaksas, nekā tās būtu, ja šīs iestādes varētu precīzāk novērtēt kredīta atmaksas varbūtību. Būtībā tāda informācijas apmaiņas sistēma kā iepriekš minētā var samazināt šo tendenci.

Turklāt informācijas par klientu maksātspēju apmaiņas starp finanšu iestādēm sistēma, samazinot finanšu iestāžu rīcībā esošās informācijas par pašu klientiem nozīmi, šķiet, būtībā var uzlabot kredītu ņēmēju mobilitāti un spēj atvieglot jaunu konkurentu ienākšanu tirgū.

Līdz ar to EKL 81. panta 1. punkts ir jāinterpretē tā, ka informācijas par klientu maksātnespēju apmaiņas starp finanšu iestādēm sistēmas sekas būtībā nav konkurences ierobežošana šīs tiesību normas nozīmē ar nosacījumu, ka attiecīgie tirgi nav stipri koncentrēti, ka šī sistēma neļauj identificēt kreditorus un ka piekļuves un lietošanas nosacījumi finanšu iestādēm nav diskriminējoši, ne juridiski, ne faktiski.

(sal. ar 55., 56., 61. un 72. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)

5. Ja informācijas par klientu maksātspēju apmaiņas starp finanšu iestādēm sistēma ierobežo konkurenci EKL 81. panta 1. punkta nozīmē, šī panta 3. punktā paredzētā atbrīvojuma piemērošana ir atkarīga no četriem kumulatīviem nosacījumiem, kas izteikti šajā normā, un valsts tiesai ir jāpārbauda, vai šie nosacījumi ir izpildīti. Lai izpildītu nosacījumu, ka lietotājiem jāsaņem pienācīga daļa no iegūtajiem labumiem, būtībā nav vajadzīgs, lai katrs patērētājs individuāli gūtu labumu no nolīguma, lēmuma vai saskaņotas darbības. Turpretim ir vajadzīgs, lai vispārējā ietekme uz patērētājiem attiecīgajos tirgos būtu labvēlīga.

(sal. ar 72. punktu un rezolutīvās daļas 2. punktu)