ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 138/31

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 2. februārī iesniedza High Court of Ireland (Īrija) – Gerard Dowling, Padraig McManus, Piotr Skoczylas, Scotchstone Capital Fund Limited/Minister for Finance

(Lieta C-41/15)

(2015/C 138/43)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

High Court of Ireland

Pamatlietas puses

Prasītāji: Gerard Dowling, Padraig McManus, Piotr Skoczylas, Scotchstone Capital Fund Limited

Atbildētājs: Minister for Finance

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai ar Otro uzņēmējdarbības tiesību direktīvu (1) visos apstākļos, arī apstākļos, kādi ir šajā lietā, aizliegts izdot rīkojumu saskaņā ar Credit Institutions (Stabilisation) Act, 2010 9. pantu, pamatojoties uz ministra atzinumu, ka tāds ir nepieciešams, ja šāda rīkojuma sekas ir uzņēmuma kapitāla palielināšana bez kopsapulces piekrišanas; jaunu akciju piešķiršana, nepiedāvājot tās esošajiem akcionāriem ar pirmpirkuma tiesībām, bez kopsapulces piekrišanas; uzņēmuma akciju nominālvērtības pazemināšana bez kopsapulces piekrišanas, un šiem mērķiem uzņēmuma dibināšanas līguma un statūtu mainīšana bez kopsapulces piekrišanas?

2) Vai ar rīkojumu, ko izdeva High Court saskaņā ar Credit Institutions (Stabilisation) Act 2010 9. pantu attiecībā uz Irish Life and Permanent Group Holdings plc un Irish Life and Permanent plc, tika pārkāptas Eiropas Savienības tiesības?

(1) Padomes 1976. gada 13. decembra Otrā direktīva 77/91/EEK par to, kā vienādošanas nolūkā koordinēt nodrošinājumus, ko saistībā ar akciju sabiedrību veidošanu un to kapitāla saglabāšanu un mainīšanu dalībvalstis prasa no sabiedrībām Līguma 58. panta otrās daļas nozīmē, lai aizsargātu sabiedrību dalībnieku un trešo personu intereses.

OV L 26, 1. lpp.
—

pakārtoti, atcelt pārsūdzēto spriedumu, aizstājot to ar spriedumu, ar kuru lēmums tiek atcelts tiktāl, ciktāl ar to ar garantiju saistītais valsts atbalsts atzīts par prettiesisku un nesaderīgu laikposmā no 2008. gada 5. decembra līdz 2009. gada 5. jūnijam;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 89/13

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2014. gada 13. novembra spriedumu lietā T-481/11 Spānija/Komisija 2015. gada 22. janvārī iesniedza Spānijas Karaliste

(Lieta C-26/15 P)

(2015/C 089/14)

Tiesvedības valoda – spāņu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Spānijas Karaliste (pārstāvis – A. Rubio González)

Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— apmierināt šo kasācijas sūdzību un atcelt Vispārējās tiesas 2014. gada 13. novembra spriedumu lietā T-481/11 Spānija/Komisija;

— atcelt Komisijas 2011. gada 7. jūnija Īstenošanas regulas (ES) Nr. 543/2011 (1), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EK) Nr. 1234/2007 piemērošanai attiecībā uz augļu un dārzeņu un pārstrādātu augļu un dārzeņu nozari, I pielikuma [B daļas] 2 daļas VI iedaļas D punkta piekto ievilkumu;

— piespriest atbildētajai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Kļūda tiesību piemērošanā attiecībā uz pienākuma norādīt pamatojumu apjomu. Motīvi, uz kuriem balstās Vispārējā tiesa, neatbilst prasībai par to, ka Regulas pamatojumam jābūt skaidram un tajā nevar būt neskaidrības, lai tas atbilstu LESD 296. panta prasībām. Faktiski Vispārējā tiesa ir aizpildījusi robus apstrīdētās Regulas pamatojumā un aizstājusi apstrīdētā tiesību akta pamatojumu ar savu pamatojumu.

Kļūda tiesību piemērošanā attiecībā uz vienlīdzīgas attieksmes principu. Motīvi, kurus Vispārējā tiesa norādījusi šajā ziņā, nav balstīti uz piemērotiem kritērijiem, lai veiktu salīdzinājumu. Vispārējā tiesa balsta savu argumentāciju uz apgalvoti vispārzināmu faktu, kuram trūkst faktiskā un zinātniskā pamatojuma, proti, faktu par atšķirību starp augļiem ar biezu mizu un plānu mizu un citrusaugļu iekļaušanu pirmajā kategorijā.

Kļūda tiesību piemērošanā attiecībā uz tiesas pārbaudi par samērīguma principu. Vispārējās tiesas pārbaude attiecībā uz iestādes noteikto preču tirdzniecības ierobežojumu ir jāveic, ņemot vērā Komisijas novērtējuma brīvības apmēru. Vispārējā tiesa tomēr nav veikusi savu tiesas pārbaudi atbilstoši judikatūrai Tetra Laval (2). Pirmkārt, tā nav pienācīgi pārbaudījusi to apstākļu attiecināmību un piemērotību, uz kuriem ir balstīts pieņemtais lēmums, saistībā ar iemesliem, kuri attaisno aizliegumu. Otrkārt, tā nav korekti analizējusi secinājumus, kas izriet no šiem apstākļiem, tādējādi aizliegums pārsniedz to, kas nepieciešams īstenojamā mērķa sasniegšanai.

(1) OV L 157, 1. lpp.

(2) 2005. gada 15. februāra spriedums Komisija/Tetra Laval (C-12/03 P, EU:C:2005:87, 39. punkts).
2)

Vai WIB92 198, 10o pants redakcijā, kas ir piemērojama attiecībā uz 2000. un 2001. nodokļu gadiem, ir noteikums, lai novērstu krāpšanu vai ļaunprātīgu izmantošanu 1990. gada 23. jūlija mātesuzņēmumu un meitasuzņēmumu direktīvas (Padomes Direktīva 90/435/EEK) 1. panta 2. punkta izpratnē, un, ja tas tā ir, vai WIB92 198, 10o pants pārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai novērstu šādu krāpšanu vai ļaunprātīgu izmantošanu, ciktāl ar to ir noteikts, ka procenti netiek uzskatīti par uzņēmējdarbības izdevumiem līdz summai, kas atbilst saskaņā ar 202. un 204. pantu atskaitāmajām dividendēm, ko sabiedrība gūst no akcijām, kuras uz to atsavināšanas brīdi tā nav turējusi nepārtrauktu vismaz viena gada laikposmu, un turklāt nav paredzēta atšķirība atkarībā no tā, vai norādītie procenti ir vai nav saistīti ar dalības (finansēšanu), kura ir atbrīvojamo dividenžu pamatā?
3)

Vai Regula (EK) Nr. 1472/2006 tiktāl, ciktāl tā attiecas uz (A), kas ir daļa no (B), kura atrodas Vjetnamā, un (D), kas ir daļa no (E), kura atrodas Ķīnas Tautas Republikā, nav spēkā, ievērojot, ka ir pārkāpts pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunkts, jo Komisija trīs mēnešu laikā no brīža, kad tika uzsākta izmeklēšana, nav veikusi konstatējumu?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 56/4

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 13. novembrī iesniedza Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) – Český telekomunikační úřad/T-Mobile Czech Republic a.s., Vodafone Czech Republic a.s.

(Lieta C-508/14)

(2015/C 056/05)

Tiesvedības valoda – čehu

Iesniedzējtiesa

Nejvyšší správní soud

Pamatlietas puses

Prasītājs: Český telekomunikační úřad

Atbildētājas: T-Mobile Czech Republic a.s., Vodafone Czech Republic a.s.

Pārējie lietas dalībnieki: O2 Czech Republic a.s. (do 20. června 2014 nazývána Telefónica Czech Republic, a.s.), UPC Česká republika, s.r.o.

Prejudiciālie jautājumi:

1) Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/22/EK (1) par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (turpmāk tekstā – “direktīva”) 12. un 13. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tur ietvertais jēdziens “neto izmaksas” saistībā ar šī pakalpojuma sniegšanu liedz pakalpojuma sniedzēja gūto “samērīgo peļņu” iekļaut šī pakalpojumu konstatēto neto izmaksu summā?

2) Ja atbilde uz 1) jautājumu ir apstiprinoša, vai šīm direktīvas normām (12. un 13. pantam) ir tieša iedarbība?

3) Ja direktīvas 12. un 13. pantam ir tieša iedarbība, vai uz šo tiešo iedarbību var atsaukties attiecībā pret sabiedrību, kurā dalībvalstij pieder (atrodas tās kontrolē) 51 % šīs sabiedrības akciju – šajā gadījumā attiecībā uz O2 Czech Republic a. s. (vai to var uzskatīt par “valsts uzņēmumu”)?

4) Ja atbildes uz 1) – 3) jautājumu ir apstiprinošas, vai direktīvu var piemērot arī [tiesiskajām] attiecībām, kas radušās laika posmā pirms Čehijas Republikas pievienošanās Eiropas Savienībai (no 2004. gada 1. janvāra līdz 30. aprīlim)?

(1) OV L 108, 51. lpp.
2.

Vai Eiropas Kopienas Dibināšanas līguma 28. un 30. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj dalībvalsts tiesisko regulējumu, in casu Flandrijas 2000. gada 17. jūlija Dekrētu par elektroenerģijas tirgus organizāciju, aplūkojot to kopsakarā ar Flandrijas valdības 2004. gada 5. marta lēmumu par elektroenerģijas ražošanas no atjaunojamiem enerģijas avotiem veicināšanu, kā to piemēro VREG, kas bezmaksas sadali ierobežo ar elektroenerģiju no ražošanas iekārtām, kuras elektroenerģiju tieši ievada Beļģijā esošā sadales tīklā, un elektroenerģija no ražošanas iekārtām, kuras neveic tiešu ievadi Beļģijā esošā sadales tīklā, neiekļauj bezmaksas sadalē?
1)

Vai situācijā, kad vienā dalībvalstī (iekšzemē) dzīvojošai personai ir tiesības saņemt bērna pabalstu par bērniem, kuri dzīvo citā dalībvalstī (ārvalstīs) pie otra, šķirti dzīvojoša laulātā, ir piemērojams Regulas Nr. 987/2009 (1) 60. panta 1. punkta otrais teikums tādējādi, ka pieņēmums, atbilstoši kuram, piemērojot Regulas Nr. 883/2004 (2) 67. un 68. pantu, ir jāņem vērā visas ģimenes stāvoklis, it kā visas iesaistītās personas būtu pakļautas attiecīgās dalībvalsts tiesību normām un tur dzīvotu, it īpaši attiecībā uz personas tiesībām saņemt pabalstus, nozīmē, ka tiesības saņemt bērna pabalstu ir tikai citā dalībvalstī (ārvalstīs) dzīvojošam vecākam, jo pirmās dalībvalsts (iekšzemes) tiesību normās ir paredzēts, ka gadījumā, ja ir vairākas personas, kurām ir tiesības saņemt bērna pabalstu, tās ir tam no vecākiem, kura mājsaimniecībā bērns dzīvo?
1.

Vai lietā aplūkotie aminoskābju maisījumi (RM0630 un attiecīgi RM0789), no kuriem (kopā ar ogļhidrātiem un taukiem) tiek ražots pārtikas produkts, ar kuru aizstāj principā vitāli svarīgu, parastā uzturā klātesošu, tomēr atsevišķos gadījumos alerģisku vielu, tādējādi izvairoties no alerģijas izraisītiem veselības traucējumiem un ļaujot mazināt vai pat izārstēt jau radušos traucējumus, ir medikaments, kas sastāv no diviem vai vairākiem profilaktiskām vai ārstnieciskām vajadzībām sajauktiem komponentiem Kombinētās nomenklatūras (1) pozīcijas 3003 izpratnē? Ja uz pirmo jautājumu atbilde ir noliedzoša:
2)

Konkrētāk – vai direktīvas 17. panta 2. [punkta] c) [apakšpunkts] ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā zaudējumu atlīdzības un procentu piešķiršanai papildus kompensācijai par klientūru ir paredzēts nosacījums par to, ka pilnvarotājs ir izdarījis līguma pārkāpumu vai kvazideliktu, kam būtu cēloņsakarība ar prasītajiem zaudējumiem, kā arī ka pastāv atsevišķi zaudējumi no tiem, kas tiek atlīdzināti ar vienreizēju kompensāciju par klientūru?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 315/39

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 24. jūnijā iesniedza Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London (Apvienotā Karaliste) – Secretary of State for the Home Department/CS

(Lieta C-304/14)

2014/C 315/62

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London

Pamatlietas puses

Prasītāja: Secretary of State for the Home Department

Atbildētāja: CS

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai Eiropas Savienības tiesības un it īpaši LESD 20. pants liedz dalībvalstij izraidīt no tās teritorijas uz valsti, kas nav Savienības sastāvā, personu, kas nav Savienības pilsone, kura ir māte un galvenā aprūpētāja bērnam, kurš ir šīs dalībvalsts pilsonis (un līdz ar to ir Savienības pilsonis), ja, šādi rīkojoties, tiktu atņemta iespēja bērnam, kurš ir Savienības pilsonis, faktiski izmantot tiesības, kas piešķirtas saskaņā ar viņa kā Eiropas Savienības pilsoņa statusu?

2) Ja atbilde uz 1. jautājumu ir “nē”, kādos apstākļos šāda izraidīšana būtu atļauta saskaņā ar Eiropas Savienības tiesībām?

3) Ja atbilde uz 1. jautājumu ir “nē”, cik lielā mērā, ja vispār, Direktīvas 2004/38/EK (1) (“Pilsoņu direktīva”) 27. un 28. pants ietver atbildi uz 2. jautājumu?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā (OV L 158, 77. lpp.).
1)

Vai Direktīvas 2009/54/EK (1) 8. panta 2. punkta noteikumi ir interpretējami tādējādi, ka “dabīgs minerālūdens no viena un tā paša ieguves avota”: a) ir ūdens no vienas un tās pašas izplūdes vietas, savukārt tas nav ūdens, kas ir iegūts no dažādām izplūdes vietām, kaut arī runa ir par ūdeni, kura ieguves avots atrodas viena un tā paša gruntsūdens objekta vienā un tajā pašā nesējslānī saskaņā ar jēdzienu “ūdens nesējslānis” un “gruntsūdens objekts” definīcijām, kas ir ietvertas Direktīvā 2000/60/EK (2); b) ir ūdens no vienas un tās pašas izplūdes vietas, savukārt tas nav ūdens, kas ir iegūts no citām izplūdes vietām, kaut arī runa ir par ūdeni, kura ieguves avots atrodas viena un tā paša gruntsūdens objekta vienā un tajā pašā nesējslānī saskaņā ar jēdzienu “ūdens nesējslānis” un “gruntsūdens objekts” definīcijām, kas ir ietvertas Direktīvā 2000/60/EK, ja šajā definīcijā ir jāņem vērā arī tādi apstākļi kā attālums starp izplūdes vietām, to dziļums, ūdens, kas tiek iegūts tikai no vienas izplūdes vietas, specifiskās īpašības (piemēram, ķīmiskais un mikrobioloģiskais sastāvs), izplūdes vietu hidrauliskais savienojums, ūdens nesējslāņa slēgtais vai atvērtais raksturs; c) ir jebkāds ūdens, kura ieguves avots atrodas viena un tā paša gruntsūdens objekta vienā un tajā pašā nesējslānī saskaņā ar jēdzienu “ūdens nesējslānis” un “gruntsūdens objekts” definīcijām, kas ir ietvertas Direktīvā 2000/60/EK, neatkarīgi no tā, ka tas iztek virszemē no vairākām izplūdes vietām; d) ir jebkāds ūdens, kura ieguves avots atrodas viena un tā paša gruntsūdens objekta vienā un tajā pašā nesējslānī saskaņā ar jēdzienu “ūdens nesējslānis” un “gruntsūdens objekts” definīcijām, kas ir ietvertas Direktīvā 2000/60/EK, neatkarīgi no tā, ka tas iztek virszemē no vairākām izplūdes vietām, ja šajā definīcijā ir jāņem vērā arī tādi apstākļi kā attālums starp izplūdes vietām, to dziļums, ūdens, kas tiek iegūts tikai no vienas izplūdes vietas, specifiskās īpašības (piemēram, ķīmiskais un mikrobioloģiskais sastāvs), izplūdes vietu hidrauliskais savienojums, ūdens nesējslāņa slēgtais vai atvērtais raksturs?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 52/32

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2013. gada 12. novembra spriedumu lietā T-147/12 Wünsche Handelsgesellschaft International mbH & Co KG/Eiropas Komisija 2014. gada 10. janvārī iesniedza Wünsche Handelsgesellschaft International mbH & Co KG

(Lieta C-7/14 P)

2014/C 52/58

Tiesvedības valoda — vācu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Wünsche Handelsgesellschaft International mbH & Co KG (pārstāvji — K. Landry un G. Schwendinger, advokāti)

Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— pilnībā atcelt Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2013. gada 12. novembra spriedumu lietā T-147/12 un atzīt par spēkā neesošu Komisijas 2011. gada 16. septembra Lēmumu REM 02/09 (C(2011) 6393, galīgā redakcija);

— pakārtoti, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai jauna nolēmuma pieņemšanai;

— piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Kā pirmo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Muitas kodeksa (1) 220. panta 2. punkta b) apakšpunktu, jo tā uzskatīja, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja varēja atpazīt Vācijas muitas iestāžu kļūdu. Tas neesot pareizi. Atsevišķie noteikumi esot sarežģīti un to teksts neskaidrs un mulsinošs. To it īpaši apliecinot vēstuļu apmaiņa starp Federatīvo Finanšu ministriju un Komisiju. Arī Vācijas muitas iestāžu kļūdainās prakses ilgums un apmērs liecinot par to, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja nevarēja kļūdu atpazīt.

Otrkārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Muitas kodeksa 239. panta 1. punkta otro ievilkumu, jo tā kļūdaini esot apstiprinājusi apelācijas sūdzības iesniedzējas acīmredzamu nolaidību.

Treškārt, Vispārējā tiesa neesot pietiekami pamatojusi savu spriedumu divos aspektos, tādēļ apelācijas sūdzības iesniedzējai neesot saprotams sprieduma taisīšanas process.

(1) Padomes 1992. gada 12. oktobra Regula (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.).
Otrkārt, Vispārējā tiesa esot kļūdījusies savā faktu tiesiskajā raksturojumā un neesot pareizi piemērojusi juridiskās prasības, ko tā pati bija noteikusi: pieņemot, ka Vispārējā tiesa pareizi rīkojās, nolemjot, ka Trešās gāzes direktīvas pamatnoteikumu piemērošana ir notikusi ar atpakaļejošu spēku (quod non), jautājums par to, vai Trešās gāzes direktīvas 36. pantā ietvertie noteikumi ir nedalāms veselums, skatoties no tā brīža skatupunkta, kurā tie stājas spēkā, tiks izskatīts, lai novērtētu to, vai Vispārējā tiesa arī pareizi nolēma, ka šajā direktīvā ietverto procesuālo noteikumu piemērošana ar atpakaļejošu spēku tāpat bija aizliegta.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 52/31

Prasība, kas celta 2013. gada 19. decembrī — Eiropas Parlaments/Eiropas Savienības Padome

(Lieta C-679/13)

2014/C 52/56

Tiesvedības valoda — franču

Lietas dalībnieki

Prasītājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji — F. Drexler, A. Caiola un M. Pencheva)

Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

Prasītāja prasījumi:

— atcelt Padomes 2013. gada 7. oktobra Īstenošanas lēmumu 2013/496/ES par kontroles pasākumu piemērošanu vielai 5-(2-aminopropil)indols (1);

— saglabāt Padomes Īstenošanas lēmuma 2013/496/ES sekas līdz brīdim, kad šis lēmums tiks aizstāts ar jaunu tiesību aktu, kas pieņemts pareizā un atbilstošā formā;

— piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Vispirms Parlaments atgādina, ka apstrīdētā lēmuma preambulā ir norāde uz šādiem juridiskajiem pamatiem: Padomes 2005. gada 10. maija Lēmums 2005/387/TI par informācijas apmaiņu, riska novērtējumu un kontroli attiecībā uz jaunām psihoaktīvām vielām (2) un Līgums par Eiropas Savienības darbību. Parlaments no tā secina, ka Padome netieši norāda uz agrākā Līguma par Eiropas Savienību 34. panta 2. punkta c) apakšpunktu.

Parlaments izvirza divus pamatus savas prasības atcelt tiesību aktu pamatošanai.

Pirmkārt, Parlaments apgalvo, ka Padome ir balstījusi savu lēmumu uz juridiskā pamata LES (34. panta 2. punkta c) apakšpunkts), kas ir atcelts kopš Lisabonas līguma stāšanās spēkā. Līdz ar to apstrīdētais lēmums esot balstīts vienīgi uz Lēmumu 2005/387/TI. Šis lēmums esot atvasināts juridiskais pamats un līdz ar to tas esot prettiesisks.

Otrkārt, ņemot vērā iepriekš minēto, Parlaments uzskata, ka lēmumu pieņemšanas procesā ir pieļauti būtiski procedūras noteikumu pārkāpumi. Pirmām kārtām, ja LES 34. panta 2. punkta c) apakšpunkts būtu bijis piemērojams, pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas saskaņā ar LES 39. panta 1. punktu būtu bijis jākonsultējas ar Parlamentu. Taču Parlaments apgalvo, ka tas nenotika. Otrām kārtām, ja uzskata, ka piemērojamās tiesību normas ir Lisabonas līguma noteikumi, tad Parlaments apgalvo, ka to katrā ziņā būtu bijis jāiesaista likumdošanas procesā. Parlaments apgalvo, ka, ja 5-(2-aminopropil)indola pakļaušana kontroles pasākumiem bija būtisks Lēmuma 2005/387/TI elements, īstenojamajam likumdošanas procesam būtu bijis jābūt tam, kas aprakstīts LESD 83. panta 1. punktā, proti, parastajam likumdošanas procesam. Citā gadījumā, ja Lēmumu 2013/496/ES uzskata par vienādiem Lēmuma 2005/387/TI īstenošanas nosacījumiem vai kā pasākumu, ar kuru groza vai papildina šī lēmuma nebūtisku elementu, tad īstenojamajam procesam būtu bijis jābūt tam, kas paredzēts LESD 290. un 291. pantā, lai pieņemtu īstenošanas aktus vai deleģētos aktus. Katrā ziņā, tā kā Parlaments nebija iesaistīts apstrīdētā lēmuma pieņemšanā, tad šajā lēmumā ir pieļauts būtisks procedūras noteikumu pārkāpums.

Visbeidzot, gadījumā, ja Tiesa nolemtu atcelt apstrīdēto lēmumu, Parlaments uzskata, ka saskaņā ar LESD 264. panta otro daļu ir jāsaglabā apstrīdētā lēmuma sekas līdz brīdim, kad tas tiek aizstāts ar pareizā un atbilstošā formā pieņemtu tiesību aktu.

(1) OV L 272, 44. lpp.

(2) OV L 127, 32. lpp.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 31/4

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 19. novembrī iesniedza Cour de cassation (Francija) — Directeur général des finances publiques, Mapfre warranty SpA/Mapfre asistencia compania internacional de seguros y reaseguros, Directeur général des finances publiques

(Lieta C-584/13)

2014/C 31/05

Tiesvedības valoda — franču

Iesniedzējtiesa

Cour de cassation

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāji: Directeur général des finances publiques, Mapfre warranty SpA

Atbildētāji: Mapfre asistencia compania internacional de seguros y reaseguros, Directeur général des finances publiques

Prejudiciālie jautājumi

Vai Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK (1) 2. pants un 13. panta B daļas a) punkts ir interpretējami tādējādi, ka pakalpojumu sniegšana, kuras mērķis ir par vienotas likmes summas samaksu no lietotu transportlīdzekļu tālākpārdevēja neatkarīgam saimnieciskās darbības subjektam garantēt tādu mehānisko bojājumu [novēršanu], kas var skart noteiktas lietotu transportlīdzekļu detaļas, ietilpst to apdrošināšanas darījumu kategorijā, kuri ir atbrīvoti no pievienotās vērtības nodokļa vai, gluži pretēji, ietilpst pakalpojumu sniegšanas kategorijā?

(1) Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 24/11

Prasība, kas celta 2013. gada 20. novembrī — Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika

(Lieta C-591/13)

2014/C 24/20

Tiesvedības valoda — vācu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — W. Mölls, W. Roels)

Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

Prasītājas prasījumi:

— atzīt, ka, pieņemot un saglabājot noteikumus, saskaņā ar kuriem nodoklis par slēptajām rezervēm, kas radušās, pret atlīdzību atsavinot noteiktus pamatlīdzekļus, tiek prolongēts, to “pārceļot” uz no jauna iegādātiem vai saražotiem pamatlīdzekļiem līdz to pārdošanai, ja pēdējie minētie pamatlīdzekļi ietilpst valsts nodokļu maksātāja pastāvīga uzņēmuma pamatlīdzekļos, bet šāda pārcelšana nav iespējama, ja šie paši līdzekļi ietilpst tāda nodokļu maksātāja pastāvīgā uzņēmuma pamatlīdzekļos, kas atrodas citā dalībvalstī vai citā Eiropas Ekonomikas zonas valstī, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi LESD 49. pantā un EEZ līguma 31. pantā (1) paredzētos pienākumus;

— piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Saskaņā ar Vācijas tiesību normām, atsavinot noteiktus uzņēmuma pamatlīdzekļus, gūtie ienākumi netiek uzreiz aplikti ar nodokli, ja nodokļu maksātājs noteiktā laikposmā noteiktus uzņēmuma pamatlīdzekļus iegādājas vai saražo no jauna. Šādā gadījumā minētās peļņas no agrāko pamatlīdzekļu atsavināšanas aplikšana ar nodokli tiek prolongēta, “pārceļot” to uz attiecīgajām slēptajām rezervēm līdz brīdim, kad tiks atsavinātas no jauna iepirktās vai saražotās preces. Šo atlikšanu tomēr var piemērot tikai tad, ja no jauna iegādātas vai saražotas preces ir valstī reģistrēta uzņēmuma pamatlīdzekļi, un nevis tad, ja attiecīgais uzņēmums atrodas citā dalībvalstī vai citā Eiropas Ekonomikas zonas valstī. Komisija uzskata, ka ar šo tiesisko regulējumu tiek pārkāpta brīvība veikt uzņēmējdarbību.

(1) 1992. gada 2. maija Līgums par Eiropas Ekonomikas zonu, OV 1994, L 1, 3. lpp.
2)

Ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša, vai Eiropas Savienības Padomes Direktīvas 2008/118/EK 1. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar šo tiesību normu ir saderīgs, ka valsts tiesībās tiek paredzēts netiešs nodoklis, kas tiek uzlikts akcīzes preču pārdošanai gala patērētājam un tiek izmantots tikai sabiedriskā transporta nodrošināšanai, ja sabiedriskā transporta nodrošināšana ir vietējās pašvaldības, kas iekasē nodokli, pienākums, kas ir jāpilda neatkarīgi no šāda netiešā nodokļa, un sabiedriskā transporta finansējuma apmērs beigu beigās automātiski neizriet no ieņemta nodokļa apmēra, jo summas, kas tiek piešķirta sabiedriskajam transportam, apmērs ir precīzi noteikts tā, ka, ja netiešā nodokļa ieņēmumi ir lielāki, sabiedriskajam transportam tiek attiecīgi piešķirti mazāk citi finanšu līdzekli sabiedriskā transporta nodrošināšanai un otrādi, ja pārdošanas nodoklis tiek ieņemts mazāk, vietējai pašvaldībai ir atbilstoši jāpalielina citi finanšu līdzekļi sabiedriskajam transportam, tomēr attiecībā uz nodokļa ieņēmumiem, kas atšķiras no plānotajiem [oriģ. 2. lpp.] ir iespējams grozīt izdevumu sabiedriskajam transportam apmēru, grozot vietējās pašvaldības budžetu?