Lieta C‑5/14

Kernkraftwerke Lippe-Ems GmbH

pret

Hauptzollamt Osnabrück

(Finanzgericht Hamburg lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — LESD 267. pants — Blakusprocess par atbilstības konstitūcijai pārbaudi — Valsts likuma atbilstības pārbaude gan Savienības tiesībām, gan attiecīgās dalībvalsts konstitūcijai — Valsts tiesas iespēja vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu — Valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēts iekasēt nodokli par kodoldegvielas izmantošanu — Direktīvas 2003/96/EK un 2008/118/EK — LESD 107. pants — EAEKL 93., 191. un 192. pants”

Kopsavilkums – Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 4. jūnija spriedums

LESD 267. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesa, kurai ir šaubas gan par valsts tiesību akta atbilstību Eiropas Savienības tiesībām, gan par atbilstību attiecīgās dalībvalsts konstitūcijai, nezaudē iespēju, ne arī attiecīgajā gadījumā tā netiek atbrīvota no pienākuma vērsties Tiesā ar jautājumiem par minēto tiesību interpretāciju vai spēkā esamību, tādēļ ka valsts tiesā, kurai ir pienākums veikt šo pārbaudi, norisinās blakusprocess par šo pašu tiesību aktu atbilstības konstitūcijai pārbaudi. Pirmkārt, valsts tiesām ir visplašākās tiesības vērsties Tiesā, ja tās uzskata, ka tajās izskatāmā lieta rada jautājumus par Savienības tiesību noteikumu interpretāciju vai to spēkā esamības vērtējumu un ka ir vajadzīgs nolēmums par tiem. Otrkārt, Savienības tiesību efektivitāte tiktu apdraudēta un LESD 267. panta lietderīgā iedarbība tiktu vājināta, ja valsts tiesa tiktu kavēta vērsties Tiesā ar prejudiciāliem jautājumiem un nekavējoties piemērot Savienības tiesības atbilstoši Tiesas nolēmumam vai judikatūrai tādēļ, ka nav noslēdzies blakusprocess atbilstības konstitūcijai pārbaudei. Visbeidzot, valsts procesuālās normas esamība nevar apdraudēt valsts tiesu tiesības iesniegt Tiesā lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ja tās, līdzīgi kā izskatāmajā lietā, šaubās par Savienības tiesību interpretāciju. (sal. ar 31., 36., 37. un 39. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

Direktīvas 2003/96, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai, 14. panta 1. punkta a) apakšpunkts un Direktīvas 2008/118 par akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu, ar ko atceļ Direktīvu 92/12, 1. panta 1. un 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts iekasēt nodokli par kodoldegvielas izmantošanu rūpnieciskā elektroenerģijas ražošanā. Minētās direktīvas 14. pantā ierobežojošā veidā ir uzskaitīti obligātie atbrīvojumi, kas dalībvalstīm ir jāparedz nodokļu uzlikšanas energoproduktiem un elektroenerģijai ietvaros un ir skaidri noteikti produkti, kuriem piemērojams atbrīvojums. Attiecībā uz pirmo minēto tiesību normu Direktīvas 2003/96 2. panta 1. punktā lietotais jēdziens “energoprodukti” šajā direktīvā ir definēts, izveidojot izsmeļošu to produktu sarakstu, kas ietilpst šī jēdziena definīcijā, atsaucoties uz kombinētās nomenklatūras kodiem. Kodoldegviela, tā kā tā šajā sarakstā nav iekļauta, nav energoprodukts Direktīvas 2003/96 izpratnē un līdz ar to neietilpst šīs direktīvas 14. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētā atbrīvojuma piemērošanas jomā. Turklāt ar iespējamo valsts tiesību aktu nesaderību ar Savienības politiku CO2 emisiju samazināšanas jomā nevar pamatot – ja vien pretēji skaidrajai Savienības likumdevēja gribai radikāli netiktu mainīta Direktīvas 2003/96 2. panta 1. punkta un 14. panta 1. punkta a) apakšpunkta piemērojamība –, to, ka šīs tiesību normas ir interpretējamas tādējādi, ka tās ir piemērojamas citiem produktiem, kas nav energoprodukti un elektroenerģija šīs direktīvas izpratnē. Attiecībā uz Direktīvas 2008/118 1. panta 1. un 2. punktu, ar valsts likumu ieviestais nodoklis, kas netiek tieši vai netieši uzlikts Direktīvā 2003/96 paredzētajam elektroenerģijas patēriņam vai kādai citai akcīzes precei, neietilpst Direktīvas 2008/118 1. panta 1. vai 2. punkta piemērošanas jomā. Tā tas ir tāda nodokļa gadījumā, kas, pirmkārt, ir jāmaksā, kad degvielas kasetes vai degvielas stieņi kodolreaktorā tiek izmantoti pirmo reizi, uzsākot pašpietiekamu ķēdes reakciju, lai rūpnieciski ražotu elektroenerģiju, un kas tiek iekasēts no elektroenerģijas ražotāja, un, otrkārt, tiek aprēķināts no izmantotā kodoldegvielas daudzuma, piemērojot visiem degvielas veidiem paredzēto vienoto likmi, lai gan elektroenerģijas daudzums, kas tiek saražots vienā atomelektrostacijas reaktorā, nav tieši atkarīgs no izmantotā kodoldegvielas daudzuma, bet var atšķirties atkarībā no izmantotās kodoldegvielas veida un īpašībām, kā arī attiecīgā reaktora kapacitātes līmeņa, un ieviestais nodoklis varētu tikt iekasēts arī tādēļ, ka tika uzsākta pašpietiekama ķēdes reakcija, pat obligāti nesaražojot noteiktu elektroenerģijas daudzumu un tātad arī to nepatērējot. (sal. ar 45.–48., 52., 62.–64., 66. un 68. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)

LESD 107. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kurā uz noteiktu laiku tiek ieviests nodoklis par kodoldegvielas izmantošanu rūpnieciskā elektroenerģijas ražošanā, ar mērķi radīt nodokļu ieņēmumus, kam fiskālās konsolidācijas kontekstā, piemērojot principu “piesārņotājs maksā”, ir jāpalīdz mazināt federālā budžeta izdevumus nepieciešamajai pazemes raktuves, kurā tiek glabāti radioaktīvie atkritumi, kas radušies no kodoldegvielas izmantošanas, sanācijai. Šis režīms, kas ieviests ar aplūkoto valsts tiesisko regulējumu, neattiecas uz citām elektroenerģijas ražošanas metodēm, kuras neizmanto kodolenerģiju, un tās katrā ziņā, ņemot vērā šī režīma mērķi, neatrodas salīdzināmā faktiskā un tiesiskā situācijā ar tām elektroenerģijas ražošanas metodēm, kurās tiek izmantota kodoldegviela, jo tās vienīgās rada radioaktīvos atkritumus, kas izriet no šādas izmantošanas. No tā izriet, ka minētais tiesiskais regulējums nav selektīvs pasākums LESD 107. panta 1. punkta izpratnē un līdz ar to tas nav valsts atbalsts, kas ir aizliegts ar šo tiesību normu. (sal. ar 78.–80. un 82. punktu un rezolutīvās daļas 3) punktu)