ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4

Tādēļ ar 2011. gada 27. jūlija vēstuli IPK prasīja Komisijai atmaksāt pārskaitīto summu. Attiecīgo summu veidoja trīs daļas, proti, pirmā daļa EUR 212 000 apmērā, kas netika izmaksāta IPK, t.i., 40 % no 1992. gadā IPK piešķirtā finanšu atbalsta, otrā daļa EUR 318 000 apmērā, kuru IPK pa to laiku bija atmaksājusi, t.i., 60 % no finanšu atbalsta, kā arī trešā daļa EUR 31 961,63 apmērā, kura atbilda nokavējuma procentiem, kurus IPK bija samaksājusi Komisijai kopā ar otrās daļas atmaksu. IPK turklāt lūdza samaksāt nokavējuma procentus, sākot no 1994. gada 1. janvāra attiecībā uz pirmo daļu un sākot no 2007. gada 18. maija, kas ir nākamā diena, pēc tam, kad IPK bija veikusi jau izmaksāto summu atmaksu, tām pieskaitot nokavējuma procentus, attiecībā uz otro daļu.
45

Pieņemot, ka patērētāju prasības, kuras ir vērstas uz to, lai līguma noteikumi tiktu atzīti par spēkā neesošiem tostarp vai tikai to iemeslu dēļ, kas izriet no Direktīvas 93/13, no vienas puses, un patērētāju prasības, kuras ir vērstas uz to, lai līguma noteikumi tiktu atzīti par spēkā neesošiem tikai to iemeslu dēļ, kas izriet no valsts tiesībām, no otras puses, ir līdzīgas, ir jāizvērtē, vai minēto prasību, kas balstītas uz Savienības tiesībām, procesuālā kārtība nav nelabvēlīgāka par to prasību procesuālo kārtību, kas ir balstītas tikai uz valsts tiesībām.
6

No Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka piešķirtās kompensācijas eksteritoriālo izdevumu segšanai, balstoties uz “migrējošā darba ņēmēja” un darba devēja kopīgo pieteikumu, ir atbrīvotas no nodokļiem 30 % apmērā no nodokļa bāzes, turklāt pierādījumu par šo izdevumu esamību nav jāiesniedz (turpmāk tekstā – “vienotas likmes režīms”). Nodokļa bāzi galvenokārt veido samaksa par darbu un eksteritoriālo izdevumu kompensācija. Ja ir radušies lielāki izdevumi, vienmēr ir iespējams iesniegt attiecīgu pierādījumu un saņemt atbrīvojumu no minētās kompensācijas [aplikšanas ar nodokli] šo izdevumu apmērā. Turklāt, ja citā dalībvalstī pieņemts darba ņēmējs neatbilst nosacījumam par dzīvesvietu vairāk nekā 150 kilometru attālumā no Nīderlandes robežas, viņam arī ir ļauts saņemt atbrīvojumu no kompensācijas par eksteritoriāliem izdevumiem, par kuru rašanos viņš var iesniegt pierādījumu.
16

Apelācijas tiesvedības, ko prasītāja pret šo Rechtbank ’s‑Gravenhage spriedumu bija uzsākusi iesniedzējtiesā, laikā ministrs apgalvoja, ka viņš attiecībā uz B. Martens laikposmā no 2007. gada septembra līdz 2008. gada oktobrim nepiemērotu nosacījumu par trīs no sešiem gadiem tādēļ, ka viņas tēvs šajā laikposmā Nīderlandē strādāja uz nepilnu laiku un ka tātad nosacījums studiju finansējuma saņemšanai bija izpildīts. Nosacījums par trīs no sešiem gadiem turpretī būtu jāpiemēro attiecībā uz laikposmu no 2008. gada novembra līdz 2011. gada jūnijam, jo šajā laikposmā viņas tēvs vairs netika uzskatīts par pārrobežu darba ņēmēju Nīderlandē, jo kopš šīs dienas viņš strādāja tikai Beļģijā.
62

Tādēļ no atbildes uz otro jautājumu lietā C‑144/13, pirmo jautājumu lietā C‑154/13 un jautājumu lietā C‑160/13 izriet, ka, lai noteiktu, vai zobu protēžu iegāde Kopienas iekšienē ir atbrīvojama no nodokļa, ir jāpārbauda, vai šo pašu preču piegāde vai imports ir atbrīvoti no nodokļa galamērķa dalībvalstī. Līdz ar to atsauces kritērijs ir galamērķa dalībvalstī piemērojamais regulējums.
13

Vispārīgajos KN interpretācijas noteikumos, kas ietverti šīs nomenklatūras pirmās daļas I sadaļas A apakšiedaļā, ir noteikts: “[KN] preces klasificē pēc šādiem principiem: 1. Sadaļu, nodaļu un apakšnodaļu virsraksti doti tikai ērtības labad; juridiski klasifikāciju nosaka pozīciju ieraksti un sadaļu un nodaļu piezīmes, kā arī tālāk izklāstītie noteikumi, ja vien pozīcijās un piezīmēs nav noteikts citādi. 2. a) Jebkura norāde uz kādu preci pozīcijas ierakstā attiecas arī uz negatavām vai nepabeigtām precēm, ja uzrādāmajām precēm piemīt gatavas vai pabeigtas preces pamatīpašības. Tāda atsauce attiecas arī uz gatavām vai pabeigtām precēm (vai precēm, kas saskaņā ar šo noteikumu klasificējamas kā gatavas vai pabeigtas), ja tās uzrāda nesaliktas vai izjauktas; b) jebkura atsauce uz kādu materiālu vai vielu pozīcijā attiecas arī uz šā materiāla vai vielas sajaukumu vai apvienojumu ar citiem materiāliem vai vielām. Jebkura atsauce uz precēm no noteikta materiāla vai vielas attiecas uz precēm, kas no šā materiāla vai vielas izgatavotas pilnīgi vai daļēji. Preces, kas izgatavotas no vairākiem materiāliem vai vielām, klasificē atbilstīgi 3. noteikumam. 3. Ja, piemērojot 2. noteikuma b) punktu, vai cita iemesla dēļ preces pēc pirmā acu uzmetiena var klasificēt divās vai vairākās pozīcijās, klasifikāciju izdara šādi: a) priekšroku dod pozīcijai, kurā ir konkrētāks preces apraksts, nevis pozīcijām, kurās preces apraksts ir vispārīgāks. Ja tomēr katra no divām vai vairākām pozīcijām attiecas tikai uz daļu materiālu vai vielu, kas ietilpst jauktās vai saliktās precēs, vai arī tikai uz atsevišķām sastāvdaļām mazumtirdzniecībai paredzētos komplektos, tad šādas pozīcijas uzskata par vienlīdz konkrētām pat tad, ja kādā no tām preču apraksts ir pilnīgāks vai precīzāks; b) ja sajaukumus, saliktas preces, kas izgatavotas no dažādiem materiāliem vai sastāv no dažādiem komponentiem, kā arī preces, kas iesaiņotas komplektos mazumtirdzniecībai, nevar klasificēt atbilstīgi šā noteikuma a) punktam, tās klasificē pēc materiāliem vai sastāvdaļām, kas nosaka preces pamatīpašības, ja vien šo principu iespējams piemērot; c) ja preces nevar klasificēt atbilstīgi šā noteikuma a) vai b) apakšpunktam, tās klasificē pozīcijā ar lielāko kārtas numuru no vienlīdz pieļaujamām pozīcijām. 4. Preces, kuras nevar klasificēt pēc iepriekš minētajiem noteikumiem, klasificē visradniecīgāko preču pozīcijā. [..] 6. Juridiski preču klasifikāciju pozīciju apakšpozīcijās nosaka apakšpozīciju ieraksti un piezīmes, kā arī iepriekš minētie noteikumi pēc analoģijas, ievērojot, ka salīdzināmas ir tikai viena līmeņa apakšpozīcijas. Piemērojot šo noteikumu, ņem vērā arī atbilstīgo sadaļu un nodaļu piezīmes, ja vien konteksts nenosaka citādi.”
44

Lai gan dalībvalstis saglabā kompetenci definēt nosacījumus dalībai to sociālā nodrošinājuma sistēmās, tomēr, īstenojot šo kompetenci, tām ir jāievēro Savienības tiesības. Kā norādīja iesniedzējtiesa, Tiesa ir uzsvērusi, ka tiesību vai pienākuma piedalīties sociālā nodrošinājuma sistēmā pastāvēšanas nosacījumi nevar izraisīt to, ka no valsts tiesību aktu piemērošanas jomas tiek izslēgtas personas, kurām saskaņā ar Regulu Nr. 1408/71 šie paši tiesību akti ir piemērojami (skat. spriedumus Salemink, EU:C:2012:17, 40. punkts, un Bakker, EU:C:2012:328, 33. punkts). No Regulas Nr. 1408/71 13. panta 2. punkta a) apakšpunkta līdz ar to izriet, ka attiecībā uz šajā tiesību normā minētajām personām nevar tikt izmantota piemērojamo valsts tiesību aktu klauzula, saskaņā ar kuru dalībai šajos tiesību aktos paredzētajā sociālā nodrošinājuma sistēmā ir izvirzīts nosacījums par dzīvesvietu attiecīgajā dalībvalstī (šajā ziņā skat. spriedumus Salemink, EU:C:2012:17, 45. punkts, kā arī Bakker, EU:C:2012:328, 35. punkts un tajā minētā judikatūra).
34

Pamatdirektīvas 4. pantā minētajā gadījumā dalībvalstīm ir jāparedz pārsūdzības tiesības tiesā, lai nodrošinātu lietotāju un uzņēmumu no Savienības tiesībām izrietošo tiesību aizsardzību. No tā izriet, ka pienākums nodrošināt efektīvu tiesas aizsardzību, kas ir pamatdirektīvas 4. panta mērķis, ir jāattiecina gan uz izmantotājiem, gan uzņēmumiem, kuri var atsaukties uz tiesībām, kas izriet no Savienības tiesiskās kārtības, it īpaši direktīvām par telekomunikācijām, un kuru tiesības aizskar regulatīvās iestādes lēmums (spriedums Tele2 Telecommunication, EU:C:2008:103, 31. un 32. punkts).
35

Viens no Regulā Nr. 1408/71 paredzētajiem izņēmumiem ir 7. panta 2. punkta c) apakšpunktā minētais izņēmums, saskaņā ar kuru šīs regulas III pielikumā minētie sociālā nodrošinājuma konvenciju noteikumi paliek spēkā neatkarīgi no minētās regulas 6. panta (spriedumi Habelt u.c., C‑396/05, EU:C:2007:810, 87. punkts, kā arī Wencel, C‑589/10, EU:C:2013:303, 35. punkts), ar nosacījumu, ka šie noteikumi ir labvēlīgāki pabalstu saņēmējiem vai ka tie izriet no īpašiem vēsturiskiem apstākļiem un to darbības laiks ir ierobežots.
13

Iesniedzējtiesa izklāsta, ka, lai pamatotu šīs tiesas izvēli, P. Hejduk atsaucas uz Regulas Nr. 44/2001 5. panta 3. punktu. EnergieAgentur ir norādījusi uz iebildi par Handelsgericht Wien starptautiskās un teritoriālās jurisdikcijas neesamību, apgalvojot, ka tās interneta vietne nav vērsta uz Austriju un ka ar to vien, ka ir iespējams ar to iepazīties no šīs dalībvalsts, nepietiek, lai šai tiesai piešķirtu jurisdikciju.
7

Supreme Court of the United Kingdom [Apvienotās Karalistes Augstākā tiesa] 2013. gada 22. maija sprieduma 33. punktā nosprieda, ka, lai piešķirtu grupas nodokļa atvieglojumu, ievērojot tiesību aktus, kas bija spēkā pirms 2006. gada 1. aprīļa un kas interpretēti Savienības tiesību gaismā, ir jāpārbauda, vai prasītāja sabiedrība, pamatojoties uz apstākļiem, kas bija zināmi datumā, kad tā iesniedza savu pieteikumu par grupas nodokļa atvieglojumu, var pierādīt, ka attiecīgos zaudējumus dalībvalstī, kuras rezidente ir saistību nododošā sabiedrība, nebija iespējams ņemt vērā kādā no iepriekšējiem taksācijas gadiem pirms pieteikuma iesniegšanas datuma un ka tos nav iespējams ņemt vērā taksācijas gadā, kurā pieteikums ir iesniegts, vai kādā no nākamajiem taksācijas gadiem.
3

Regulas Nr. 1408/71 1. pantā “Definīcijas” ir noteikts: “Šajā regulā: [..] o) “kompetenta institūcija” nozīmē: i) to institūciju, kurā attiecīgā persona ir apdrošināta brīdī, kad tiek iesniegts pieteikums pabalsta saņemšanai, vai ii) to institūciju, no kuras attiecīgā persona ir tiesīga vai būtu tiesīga saņemt pabalstus, ja šī persona vai kāds tās ģimenes loceklis vai ģimenes locekļi dzīvotu tādā dalībvalstī, kurā atrodas šī institūcija, vai iii) to institūciju, ko norādījusi attiecīgās dalībvalsts kompetentā iestāde, vai iv) tādas sistēmas gadījumā, kura saistīta ar darba devēja atbildību attiecībā uz 4. panta 1. punktā noteiktajiem pabalstiem – vai nu darba devēju vai iesaistīto apdrošinātāju, vai gadījumā, ja tādu nav, organizāciju vai iestādi, ko norīkojusi attiecīgās dalībvalsts kompetentā iestāde; [..] q) “kompetentā valsts” nozīmē to dalībvalsti, kurā atrodas kompetentā institūcija; [..].”
22

Agrooikosystimata pārsūdzēja šo lēmumu. Dioikitiko Efeteio Larisas (Larisas Administratīvā tiesa) tā tostarp apgalvoja, ka gan no Regulas Nr. 2078/92 2. panta 1. punkta, gan no Regulas Nr. 746/96 2. panta 1. punkta, kā arī no Komisijas 1989. gada 26. oktobra Lēmuma 89/651/EEK par vienību definīcijām un lauksaimniecības produktu sarakstiem attiecībā uz lauku saimniecību struktūru Kopienas apsekojumiem 1988.-1997. gada laikposmā (OV L 391, 1. lpp.) un Lēmuma 2000/115 izriet, ka lauksaimniecības zemes ilgtermiņa atstāšanas atmatā shēmu var izmantot jebkura – fiziska vai juridiska – persona, kuras turējumā kā īpašniekam vai valdītājam ir lauksaimniecības zeme, neraugoties uz to, vai lauksaimnieciskā darbība tiek veikta jau darbojošās zemnieku saimniecībās un vai tiek saņemts lauksaimniecības ienākums. Agrooikosystimata uzskata, ka tieši iespējas izmantot attiecīgos zemes gabalus atbilstoši to mērķim liegšana ir Regulā Nr. 2078/92 paredzētās finanšu kompensācijas izmaksas saimniecības turētājam iemesls.
17

Runājot, pirmkārt, par to Savienības tiesību normu precīzu nenorādīšanu, kuru interpretācija tiek lūgta, ir jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas judikatūru, ja prejudiciālais jautājums attiecas uz Savienības tiesībām, taču tajā nav minētas attiecīgās šo tiesību normas, Tiesai no iesniedzējtiesas norādītajiem faktiem un it īpaši no lēmuma lūgt prejudiciālu nolēmumu pamatojuma jāizdala interpretējamie Savienības tiesību noteikumi, ņemot vērā tiesvedības priekšmetu (šajā ziņā it īpaši skat. spriedumu Bekaert, 204/87, EU:C:1988:192, 6. un 7. punkts, kā arī spriedumu Kattner Stahlbau, C‑350/07, EU:C:2009:127, 26. punkts).
33

Kā tas izriet no sprieduma M’Bodj (C‑542/13, EU:C:2014:XXXX) 27., 41., 45. un 46. punkta, Direktīvas 2004/83 2. panta c) un e) punkts un 3. un 15. pants ir interpretējami tādējādi, ka pieteikumi, kas ir iesniegti saskaņā ar šiem valsts tiesību aktiem, nav uzskatāmi par starptautiskās aizsardzības pieteikumiem šīs direktīvas 2. panta g) punkta nozīmē. No tā izriet, ka situācija, kādā ir trešās valsts valstspiederīgais, kurš ir iesniedzis šādu pieteikumu, neietilpst minētās direktīvas piemērošanas jomā, kas ir definēta tās 1. pantā.
31

Uzdodot pirmo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regulas Nr. 2988/95 4. pants vai arī Regulas Nr. 1605/2002 53.b panta 2. punkta ievads un c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka juridiskā pamata neesamības gadījumā valsts tiesībās viena no šīm normām nodrošina juridisko pamatu valsts iestāžu lēmumam, ar kuru koriģē no Eiropas Bēgļu fonda piešķirtas subsīdijas summu šīs subsīdijas saņēmējam nelabvēlīgā veidā saskaņā ar dalītās pārvaldības starp Eiropas Komisiju un dalībvalstīm principu un uzdod atgūt daļu no šī summas.
57

To ņemot vērā, no šī sprieduma 48.–52. pantā izdarītajiem secinājumiem izriet, ka, pirmkārt, EEK un Turcijas nolīguma mērķis – atšķirībā no Tiesas sprieduma lietā Apvienotā Karaliste/Padome (EU:C:2013:589) 50. punktā konstatētā saistībā ar Līgumu par EEZ – nav pēc iespējas pilnīgāk īstenot preču aprites brīvību, personu brīvu pārvietošanos, pakalpojumu un kapitāla brīvu apriti starp līgumslēdzējām pusēm, tādējādi paplašinot Savienībā īstenoto iekšējo tirgu attiecībā uz Turciju, nedz arī – atšķirībā no tā, kas konstatēts sprieduma Apvienotā Karaliste/Padome (EU:C:2014:97) 55. punktā attiecībā uz EK un Šveices nolīgumu par personu brīvu pārvietošanos, – īstenot personu brīvu pārvietošanos starp šīm [līgumslēdzējām] pusēm, un, otrkārt, ka EEK un Turcijas nolīgumā paredzētā darba ņēmēju brīva pārvietošanās nav pilnībā īstenota.
29

Ir arī jāuzsver, ka mērķis veicināt labu tiesvedību ir jāuzlūko nevis vienīgi no maksimāli racionalizētā tiesu organizācijas skatpunkta, bet arī, kā to ģenerāladvokāts norādījis savu secinājumu 69. punktā, no lietas dalībnieku – neatkarīgi no tā, vai ir runa par prasītāju vai atbildētāju –, kuriem ir jābūt iespējai īstenot it īpaši vienkāršu iespēju vērsties tiesā un noteikumu par jurisdikciju paredzamību, interešu skatupunkta.
40

Tiesa ir precizējusi, ka, ja vienība, kas ir izdarījusi konkurences tiesību normu pārkāpumu, izdara juridiskas vai organizatoriskas izmaiņas, šo izmaiņu rezultātā nav obligāti jābūt izveidotam jaunam uzņēmumam, kas atbrīvots no atbildības par iepriekšējās saimnieciskās vienības konkurences tiesību normām pretējo uzvedību, ja no saimnieciskā viedokļa abas vienības ir identiskas. Ja uzņēmumi varētu izvairīties no soda tikai tāpēc, ka to identitāte ir mainīta pārstrukturēšanas, pēctecības vai citu juridisku vai organizatorisku izmaiņu dēļ, tiktu apdraudēts mērķis apkarot konkurences tiesību normām pretēju rīcību un atturēt no tās ar preventīvu sodu palīdzību (spriedums ETI u.c., EU:C:2007:775, 41. un 42. punkts un tajos minētā judikatūra).
9

No “Synflorix” TA, it īpaši no preces īpašību kopsavilkuma, kas ietverts TA I pielikumā, teksta – tā redakcijā, kas piemērojama pamatlietas faktu rašanās brīdī, – izriet, ka “Synflorix” ir vakcīna, kura sastāv no desmit pneimokoku polisaharīdu serotipiem, kas ir sasaistīti ar nesējproteīniem un adsorbēti uz alumīnija fosfāta. Astoņiem no šiem serotipiem D proteīns ir nesējproteīns. TA norādītās terapeitiskās indikācijas ir šādas: “aktīvā imunizācija pret Streptococcus pneumoniae izraisītām invazīvām slimībām un akūtu vidusauss iekaisumu zīdaiņiem un bērniem vecumā no 6 nedēļām līdz 2 gadiem”. No “Synflorix” TA I pielikuma izriet, ka šīs vakcīnas palīgvielas ir nātrija hlorīds un ūdens injekcijām.
67

Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, Grieķijas Republikai jāpiespriež maksāt Komisijai, ieskaitot “Eiropas Savienības pašu resursu” kontā, sākot no šī sprieduma pasludināšanas dienas līdz sprieduma Komisija/Grieķija (EU:C:2005:592) izpildei gadījumā, ja minētajā dienā šī sprieduma 30. punktā konstatētā pienākumu neizpilde vēl pastāvēs, kavējuma naudu ik pēc sešiem mēnešiem, kura par pirmajiem sešiem mēnešiem pēc sprieduma pasludināšanas tiek aprēķināta šī laikposma beigās, no sākotnējās summas, kas noteikta EUR 14 520 000 apmērā, atņemot EUR 40 000 par katru nekontrolētu atkritumu apglabāšanas vietu, uz kuru attiecas konstatētā pienākumu neizpilde un kura pēc 2014. gada 13. maija ir vai nu tikusi slēgta, vai rekultivēta, kā arī EUR 80 000 par tām vietām, kuras pēc šī paša datuma ir tikušas gan slēgtas, gan rekultivētas. Par katru no nākamajiem sešu mēnešu laikposmiem maksājamā kavējuma nauda tiks aprēķināta tā beigās, pamatojoties uz iepriekšējam sešu mēnešu laikposmam aprēķināto kavējuma naudu, no tās veicot šādus pašus atskaitījumus atkarībā no attiecīgajā sešu mēnešu laikposmā veiktajām vietu, uz kurām attiecas konstatētā pienākumu neizpilde, slēgšanām un rekultivēšanām.
28

Attiecībā uz Thermotec sp. z o.o. saistībā ar pārkāpumu tika sagatavots protokols. Turklāt ar 2012. gada 17. februāra lēmumu Thermotec NV un četras fiziskās personas, pret kurām ir vērsta kriminālvajāšana pamatlietā, stājās iesniedzējtiesas priekšā, lai uzņemtos atbildību par diviem pārkāpumiem. Pirmais no tiem attiecas uz nodarījumiem laikā no 2004. gada 27. jūnija līdz 2007. gada 31. martam ieskaitot, un to veido 1978. gada 4. augusta Likuma par tautsaimniecības pārkārtošanu 69. panta 1. punkta pirmās daļas un 2. punkta otrās daļas pārkāpums. Otrais attiecas uz nodarījumiem laikā no 2007. gada 1. aprīļa līdz 2008. gada 18. novembrim ieskaitot, un to veido Ietvarlikuma 141. panta pārkāpums. Par šiem abiem pārkāpumiem ir uzliekams kriminālsods.
51

Visbeidzot, no tiesībām tik uzklausītam pirms atgriešanas lēmuma pieņemšanas izriet kompetento valsts iestāžu pienākums ļaut ieinteresētajai personai paust savu viedokli par viņas atgriešanas kārtību, proti, izceļošanas laikposmu un atgriešanas brīvprātīgo vai piespiedu raksturu. It īpaši no Direktīvas 2008/115 7. panta 1. punkta, kurā paredzēts pienācīgs laikposms no septiņām dienām līdz trīsdesmit dienām, lai atgrieztos izcelsmes valsts teritorijā brīvprātīgas izceļošanas gadījumā, izriet, ka dalībvalstis vajadzības gadījumā saskaņā ar šī panta 2. punktu, ņemot vērā konkrētā gadījuma īpašos apstākļus, piemēram, uzturēšanās ilgumu, to, vai ir bērni, kuri apmeklē skolu, vai citi ģimenes locekļi un sociālās saites, pagarina šo laikposmu uz piemērotu laiku.
13

Laikā no 2007. gada 5. oktobra līdz 2008. gada 11. aprīlimF. Ryneš uzstādīja un izmantoja kameras sistēmu, kura bija novietota zem viņa ģimenes mājas jumta dzegas. Tā tika uzstādīta fiksētā stāvoklī, tā nevarēja griezties, un ar to tika filmēta ieeja šajā mājā, publiskais ceļš, kā arī ieeja pretējā mājā. Sistēma ļāva veikt tikai vizuālu ierakstu, kas tika uzglabāts cirkulējošā ieraksta iekārtā, proti, cietajā diskā. Tiklīdz tas bija pilns, esošais ieraksts tika dzēsts un tika sākts jauns ieraksts. Minētajai ieraksta iekārtai monitora nebija, un līdz ar to nebija iespējams videoierakstu vizualizēt uzreiz. Vienīgi F. Ryneš bija tieša pieeja sistēmai un ierakstītajiem datiem.
14

Likuma Nr. 266/1991 5. pantā ir paredzēts, ka brīvprātīgo organizācijas var gūt savus līdzekļus vienīgi no dalībnieku iemaksām, privātpersonu vai iestāžu maksājumiem, dāvinājumiem un novēlējumiem, atlīdzības, kuru veic, pamatojoties uz līgumiem, un ieņēmumiem, kuri gūti no nebūtiskas komercdarbības vai ražošanas darbībām. Šie pēdējie ir finanšu ministra un ģimenes un sociālās solidaritātes ministra 1995. gada 25. maija Dekrēta par kritērijiem nebūtisku komercdarbību un ražošanas darbību, ko veic brīvprātīgo organizācijas, identificēšanai (Criteri per l’individuazione delle attività commerciali e produttive marginali svolte dalle organizzazioni di volontariato, 1995. gada 10. jūnijaGURI Nr. 134, 28. lpp.) priekšmets. Šajā dekrētā ir norādītas šīs darbības un precizēts, pirmkārt, ka to īstenošanā nevar izmantot profesionāli organizētus līdzekļus (kā, piemēram, reklāma, izgaismotas izkārtnes, telpas, kas iekārtotas saskaņā ar tirdzniecības vietu ieražām, preču zīmes) to konkurētspējas nodrošināšanai tirgū un, otrkārt, ka ieņēmumi no līgumiem, kas noslēgti ar valsts aģentūrām, neveido šādus ieņēmumus.
14

Iesniedzējtiesai ir šaubas par Generali izslēgšanas no minētās publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras iemesla saderīgumu ar Savienības tiesībām. Tā norāda, ka saskaņā ar Direktīvas 2004/18 45. panta 2. punkta pirmās daļas c) un d) apakšpunktu ir atļauts izslēgt komersantu no dalības konkursā tādu objektīvu iemeslu dēļ, kas ir saistīti ar šī komersanta profesionālo darbību. Uzskatīdama, ka šīs direktīvas 45. panta 2. punkta pirmās daļas c) apakšpunkts šīs lietas apstākļos nav piemērojams, jo Generali izdarītais pārkāpums valsts tiesības netiek kvalificēts kā “delikts”, iesniedzējtiesa jautā, vai šādos pašos apstākļos varētu būt piemērojams minētās direktīvas 45. panta 2. punkta pirmās daļas d) apakšpunkts.
34

Ar savu pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Īstenošanas regulas 18. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tajā nav atļauts saņemt kumulatīvas priekšrocības no vairākām šīs regulas un Pamatregulas tiesību normām, uz kurām ir atsauce šajā pantā, tostarp kumulētas priekšrocības no vienas tiesību normas katrā no šīm regulām, vai arī minētais pants aprobežojas tikai ar to, ka tajā ir liegta kumulētu priekšrocību saņemšana no vairākām atbilstošajām tiesību normām vienā un tajā pašā no šīm regulām.
30

Turklāt šī tiesa šaubās par to, vai var uzskatīt, ka lietas apstākļos L. ir “skaidri un nepārprotami piekritusi” Čehijas Republikas tiesas jurisdikcijai. Tā norāda, ka Krajský soud v Českých Budějovicích ir sasaistījusi savu secinājumu par to, ka L. ir piekritusi Čehijas Republikas tiesu jurisdikcijai, ar viņas iesniegto prasības pieteikumu Okresní soud v Českém Krumlově2012. gada 29. oktobrī. Iesniedzējtiesa tomēr norāda, ka neuztver šādu gribas paziņojumu par nepārprotamu. It īpaši tā norāda, ka, ņemot vērā lietas apstākļus, šķiet ticams, ka L. cēla prasību Okresní soud v Českém Krumlově, tikai lai saņemtu informāciju par bērnu atrašanās vietu. Iesniedzējtiesa tādējādi uzskata, ka šajā lietā neesot šādas piekrišanas. Šajā ziņā tā arī norāda, ka pirmajā procesuālajā dokumentā, kas tai bija jāiesniedz M. uzsāktajā tiesvedībā, L. apstrīd tiesas, kurā celta prasība, piekritību.
12

Minētās regulas 2. pantā “Definīcijas” ir paredzēts: “a) “mikroorganismi” ir baktērijas, vīrusi, raugi, pelējuma sēnes, aļģes, parazītiskie vienšūņi, mikroskopiskie parazītiskie helminti, kā arī to toksīni un metabolīti; b) “mikrobioloģiskais kritērijs” ir kritērijs, kas nosaka produkta, pārtikas produktu partijas vai procesa pieņemamību un izriet no mikroorganismu neesamības, esamības vai skaita un/vai to toksīnu/metabolītu daudzuma masas, tilpuma, virsmas vai partijas vienībā(‑ās); c) “pārtikas nekaitīguma kritērijs” ir kritērijs, kas nosaka produkta vai pārtikas produktu partijas pieņemamību, un to piemēro tirgū laistajiem produktiem; d) “procesa higiēnas kritērijs” ir kritērijs, kas norāda uz ražošanas procesa pieņemamu darbību. Šāds kritērijs neattiecas uz produktiem, kas ir laisti tirgū. Tas nosaka piesārņojuma līmeni, kuru pārsniedzot ir nepieciešami korektīvi pasākumi, lai saglabātu procesa higiēnu pārtikas aprites tiesību aktiem atbilstošā līmenī; [..] f) “derīguma laiks” ir vai nu periods, kas atbilst periodam līdz “izlietot līdz”, vai arī minimālais “derīguma termiņš”, kā attiecīgi definēts [Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 20. marta] Direktīvas 2000/13/EK [par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pārtikas produktu marķēšanu, noformēšanu un reklāmu (OV L 109, 29. lpp .)] 9. un 10. pantā; [..].”
31

Faktiski tādi moduļi kā tie, uz kuriem attiecas pamatlieta, no vienkāršas pusvadītāju ierīces vai vienkāršas diodes, kā norāda iesniedzējtiesa, atšķiras ar to, ka tie ir veidoti no vairākām shēmām, kas ir izvietotas uz vairākām pusvadītāju ierīcēm, kā arī no LED un fotodiodes. Līdz ar to neviens no šiem elementiem nepiešķir šiem moduļiem raksturīgu funkciju, jo pēdējos minētos var izmantot vienlaikus gan signālu raidīšanai, gan uztveršanai.