ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Lauksaimniecība – Tirgu kopīgā organizācija – Mājputnu gaļa – Eksporta kompensācijas – Klasifikācija lauksaimniecības produktu nomenklatūrā eksporta kompensācijām

(Komisijas Regulas Nr. 3846/87 I pielikums)

2. Lauksaimniecība – Tirgu kopīgā organizācija – Mājputnu gaļa – Eksporta kompensācijas – Klasifikācija lauksaimniecības produktu nomenklatūrā eksporta kompensācijām

(Komisijas Regulas Nr. 3846/87 I pielikums)

3. Lauksaimniecība – Tirgu kopīgā organizācija – Mājputnu gaļa – Eksporta kompensācijas – Klasifikācija lauksaimniecības produktu nomenklatūrā eksporta kompensācijām

(Komisijas Regulas Nr. 3846/87 I pielikums)

4. Muitas savienība – Muitas deklarācijas – Pēcmuitošanas pārbaude – Vienā un tajā pašā deklarācijā iekļauto preču daļēja pārbaude – Rezultātu attiecināmība uz visām deklarācijā minētajām precēm

(Padomes Regulas Nr. 2913/92 70. panta 1. punkts)

Summary

1. Regulas Nr. 3846/87, ar ko izveido lauksaimniecības produktu nomenklatūru eksporta kompensācijām, I pielikuma apakšpozīcija 0207 12 90 ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā apakšpozīcijā ietilpstošam mājputnu liemenim ir jābūt pilnībā izķidātam tādējādi, ka ar šo tarifa klasifikāciju nav savienojams tas, ka, piemēram, daļa zarnu vai trahejas pēc iekšu izņemšanas procesa beigām joprojām nav atdalītas no liemeņa.

(sal. ar 57. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

2. Regulas Nr. 3846/87, ar ko izveido lauksaimniecības produktu nomenklatūru eksporta kompensācijām, I pielikuma produkta kods 0207 12 90 9990 ir jāinterpretē tādējādi, ka, pirmkārt, vārdu “neregulārs sastāvs” skaidrojums nepieļauj vairāk nekā maksimāli četru no norādītajiem subproduktiem neatdalīšanu no liemeņa vienā vai vairākos eksemplāros, ja tiek ievērots kopējais skaits četri, un, otrkārt, ka mājputna liemenis, kura traheja vēl nav atdalīta no kakla, neietilpst šajā produkta kodā.

(sal. ar 69. un 93. punktu un rezolutīvās daļas 2) un 5) punktu)

3. Regulas Nr. 3846/87, ar ko izveido lauksaimniecības produktu nomenklatūru eksporta kompensācijām, I pielikuma apakšpozīcija 0207 12 10 ir jāinterpretē tādējādi, ka mājputnu liemenis, kurā viens no šajā apakšpozīcijā norādītajiem subproduktiem, proti, kakls, sirds, aknas un šķilvis, ir vairākos eksemplāros, neietilpst šajā apakšpozīcijā. Savukārt šajā apakšpozīcijā ietilpst putna liemenis, uz kura pēc mehāniskās noplūkšanas vēl ir dažas nelielas kontūrspalvas, spalvas, spalvu gali un matiņi, ja šo spalvu palieku esamība ir savienojama ar cepešu cāļu raksturojumu un ar prasību, ka produktiem ir jābūt veseliem, īstiem un tirgum atbilstošā kvalitātē.

(sal. ar 74. un 87. punktu un rezolutīvās daļas 3) un 4) punktu)

4. Muitas pārbaudes laikā ar mērķi noteikt, vai eksportam paredzētās preces atbilst eksporta deklarācijā norādītajai tarifa pozīcijai, daļējas deklarēto preču pārbaudes rezultāti atbilstoši Regulas Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 70. panta 1. punktam attiecas uz visām deklarācijā minētajām precēm. Nedrīkst atzīt pieļaujamo kļūdas robežu, kas ļautu uzskatīt, ka nepilnība neietekmē kompensāciju.

(sal. ar 107. punktu un rezolutīvās daļas 6) punktu)
Keywords

Subject of the case

Rezolutīvā daļa



Keywords

Tiesvedība – Pieteikums par lietas ierosināšanu – Formas prasības – Kopsavilkums par izvirzītajiem pamatiem – Neesamība – Nepieņemamība (Vispārējās tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (sal. ar 42.–45., 52., 55. un 56. punktu)

2. Valsts atbalsts – Jēdziens – Pasākuma selektīvais raksturs – Subsīdija ciparu dekodētāju iegādei, piešķirot priekšrocības zemes ciparu apraidītājiem un kabeļu operatoriem, salīdzinājumā ar satelītu apraidītājiem – Iekļaušana (EKL 87. panta 1. punkts) (sal. ar 36. un 62.–65. punktu)

3. Apelācija – Pamati – Ekonomiskās priekšrocības, kas piešķirta ar valsts atbalsta pasākumu, novērtējums – Pasākums, kas nozīmē faktu vērtējumu, kas ir tikai Vispārējās tiesas kompetencē un uz ko, izņemot sagrozīšanas gadījumu, neattiecas Tiesas kontrole (Tiesas Statūtu 58. pants) (sal. ar 73.–77. punktu)

4. Apelācija – Pamati – Nepietiekams pamatojums – Vispārējās tiesas netiešs pamatojums – Pieļaujamība – Nosacījumi (sal. ar 88. punktu)

5. Valsts atbalsts – Aizliegums – Atkāpes – Atbalsts, kuram var piemērot EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunktā paredzēto atkāpi – Nosacījumi – Subsīdija zemes ciparu dekodētāju iegādei – Izslēgšana (EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunkts) (sal. ar 101.–104. punktu)

6. Iestāžu akti – Pamatojums – Pienākums – Apjoms – Komisijas lēmums valsts atbalsta jomā – Konkurences apdraudējuma un ietekmes uz tirdzniecību starp dalībvalstīm raksturojums (EKL 87. panta 1. punkts un 253. pants) (sal. ar 111., 113. un 115. punktu)

7. Valsts atbalsts – Nelikumīga atbalsta atgūšana – Valsts tiesību piemērošana – Nosacījumi un ierobežojumi (EKL 88. pants; Padomes Regulas Nr. 659/1999 14. panta 1. punkts) (sal. ar 122. un 123. punktu)

8. Valsts atbalsts – Komisijas lēmums, ar kuru konstatēts, ka atbalsts nav saderīgs ar kopējo tirgu, un uzlikts pienākums to atgūt – Iespēja Komisijai atstāt valsts iestāžu ziņā precīzi aprēķināt atgūstamā atbalsta summu – Tiesiskās drošības principa pārkāpums – Neesamība (EKL 88. pants; Padomes Regulas Nr. 659/1999 14. panta 1. punkts) (sal. ar 126.–128. punktu)

Subject of the case

Priekšmets

Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2010. gada 15. jūnija spriedumu lietā T‑177/07 Mediaset /Komisija, ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja prasību daļēji atcelt Komisijas 2007. gada 24. janvāra Lēmumu C(2006) 6634, galīgā redakcija, kurā par nesaderīgu ar kopējo tirgu ir atzītas subsīdijas – ko 2004. un 2005. gadā Itālija piešķīra, lai patērētāji varētu nopirkt vai īrēt interaktīvus ciparu dekodētājus, kas ļauj uztvert programmas ar zemes ciparu tehnoloģijas vai kabeļa palīdzību, – tādēļ, ka tās izslēdz dekodētājus, kuri ļauj uztvert programmas ar satelīta televīzijas apraides tehnoloģijas palīdzību (atbalsts Nr. C 52/2005, ex NN 88/2005, ex CP 101/2004)

Rezolutīvā daļa

Rezolutīvā daļa:

1) apelācijas sūdzību noraidīt;

2) Mediaset SpA sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas un Sky Italia Srl tiesāšanās izdevumus.
Lieta C-30/10

Lotta Andersson

pret

Staten genom Kronofogdemyndigheten i Jönköping, Tillsynsmyndigheten

(Linköpings tingsrätt lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 80/987/EEK — 10. panta c) punkts — Valsts tiesību norma — Darba ņēmēju neizpildīto prasījumu samaksas garantija — Tādu personu izslēgšana, kurām pēdējo sešu mēnešu laikā pirms pieteikuma par sabiedrības, kurā tās ir nodarbinātas, maksātnespēju iesniegšanas ir piederējusi šīs sabiedrības būtiska daļa un bijusi ievērojama ietekme tajā”

Tiesas (astotā palāta) 2011. gada 10. februāra spriedums I - 515

Sprieduma kopsavilkums

Sociālā politika – Tiesību aktu tuvināšana – Darba ņēmēju aizsardzība darba devēja maksātnespējas gadījumā – Dalībvalstu tiesības atteikt vai samazināt samaksas pienākumu vai garantijas pienākumu – Piemērošanas joma

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/94 12. panta c) punkts)

Direktīvas 2008/94 par darba ņēmēju aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā 12. panta c) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek aizliegta tāda valsts tiesību norma, ar kuru darba ņēmējam tiek liegta neizpildīto prasījumu samaksas garantija tāpēc, ka pēdējos sešus mēnešus pirms pieteikuma par attiecīgā uzņēmuma maksātnespēju iesniegšanas viņam pašam vai kopā ar tuviem radiniekiem ir piederējusi būtiska šī uzņēmuma daļa vai ir bijusi ievērojama ietekme uz tā darbību. Šādos apstākļos nevar izslēgt, ka darba ņēmējs, kam atteikta garantija, var būt atbildīgs par attiecīgā uzņēmuma maksātnespēju.

(sal. ar 27. un 28. punktu un rezolutīvo daļu)
33

Pamatojoties uz šiem apsvērumiem, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 59.–61. punktā nosprieda šādi: “59 Tādēļ ir jāsecina, ka Portugāles muitas iestāžu rūpības neesamība to kontroles veikšanas brīdī, kas ir pirms T1 deklarāciju izdošanas, it īpaši saistībā ar vispārējā galvojuma apmēra noteikšanu un kontroli, ir traucējusi paredzēto pārbaudes sistēmu saistībā ar Kopienas ārējā tranzīta procedūru saskaņā ar Muitas kodeksu un Īstenošanas regulu un līdz ar to ir liegusi [Transnáutica] konkrētu iespēju atklāt krāpšanu pirms tās notikšanas. 60 Tomēr par šo rūpības neesamību atbildīgas ir Portugāles muitas iestādes, un sakarā ar to [Transnáutica] ir īpašā situācijā, kas pārsniedz parasto komerciālo risku, kurš saistīts ar tās ekonomisko darbību. 61 No iepriekš minētā izriet, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, secinot, ka [Transnáutica] nav īpašā situācijā saistībā ar to, ka Portugāles muitas iestādes nav izpildījušas kontroles pienākumu attiecībā uz vispārējā galvojuma spēkā esamību un apmēru.”
52

Pat ja saskaņā ar šo noteikumu formulējumu to mērķis ir nodrošināt uzņemošajā dalībvalstī tādu pašu attieksmi kā pret šīs valsts pilsoņiem, ir jākonstatē, ka šādā kontekstā dalībvalstu pilsoņiem it īpaši ir tiesības, kuras tiem tieši izriet no līguma, pamest savu izcelsmes valsti, lai ieceļotu citas dalībvalsts teritorijā un tur uzturētos, lai nodarbotos ar saimniecisko darbību (šajā ziņā skat. it īpaši 1995. gada 15. decembra spriedumu lietā C-415/93 Bosman, Recueil, I-4921. lpp., 95. punkts, un 2008. gada 1. aprīļa spriedumu lietā C-212/06 Gouvernement de la Communauté française et gouvernement wallon, Krājums, I-1683. lpp., 44. punkts).
6

Regulas Nr. 2201/2003 preambulas 33. apsvērumā ir noteikts: “Šajā regulā [tiek] atzītas pamattiesības un respektēti Eiropas Savienības Pamattiesību hartas [proklamēta 2000. gada 7. decembrī Nicā (OV C 364, 1. lpp.; turpmāk tekstā — “Harta”)] principi. Jo īpaši ar to tiek izdarīti centieni nodrošināt to bērna pamattiesību ievērošanu, kas noteiktas [Hartas] 24. pantā.”
No Direktīvas 2003/87, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Direktīvu 96/61, 11. panta 2. punkta nepārprotami izriet, ka tikai dalībvalsts ir kompetenta, pirmkārt, izstrādāt valsts sadales plānu, ar kuru tā piedāvā sasniegt šajā direktīvā noteiktos mērķus attiecībā uz siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijām un kuru tā paziņo Komisijai, un, otrkārt, pieņemt galīgos lēmumus, kuros noteikts kopējo kvotu daudzums, ko dalībvalsts piešķirs katrā piecu gadu laikposmā, un šī daudzuma sadale starp tirgus dalībniekiem. Savukārt no šīs direktīvas 9. panta 3. punkta nepārprotami izriet, ka Komisija tikai pārbauda dalībvalsts valsts sadales plāna atbilstību šīs direktīvas III pielikumā paredzētajiem kritērijiem un tās 10. panta noteikumiem. Tā ir tiesīga pārbaudīt šo atbilstību un noraidīt valsts sadales plānu nesaderīguma ar šiem kritērijiem vai šīm normām dēļ ar lēmumu, kurā norādīts pamatojums. Gadījumā, kad Komisija noraida valsts sadales plānu, dalībvalsts atbilstoši minētās direktīvas 11. panta 2. punktam lēmumu var pieņemt tikai tad, ja Komisija ir apstiprinājusi dalībvalsts piedāvātos plāna grozījumus.

Lai arī, protams, direktīvās dalībvalstīm uzlikto pienākumu veidi un dalībvalstu sasniedzamais rezultāts var ievērojami atšķirties un tāpat lai arī ir nenoliedzami, ka direktīvu noteikumos, kuri attiecas vienīgi uz attiecībām starp dalībvalsti un Komisiju, var nebūt prasīta transponēšanas pasākumu veikšana, nevar tikt noliegts, ka Direktīvas 2003/87 9. un 11. pants regulē Komisijas un dalībvalstu attiecīgās lomas valstu sadales plānu pieņemšanas procesā, proti, jautājumu par pilnvaru sadalījumu starp tām. Ar šiem noteikumiem var noteikt, vai dalībvalstīm ir rīcības brīvība to plānu izstrādē un – attiecīgā gadījumā – kāds ir šīs rīcības brīvības apjoms.

Tāpat nevar tikt noliegts, ka Direktīvā 2003/87 nav paredzēta īpaša valsts sadales plāna izstrādes un kopējā piešķiramo siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisiju kvotu daudzuma noteikšanas metodoloģija. Tieši pretēji, minētās direktīvas III pielikuma 1. punktā nepārprotami ir paredzēts, ka dalībvalstīm ir jānosaka kopējais piešķiramo kvotu daudzums, tostarp ņemot vērā valstu enerģētikas politiku un valsts klimata pārmaiņu programmu.

Tādējādi dalībvalstīm ir noteikta rīcības brīvība izvēlēties pasākumus, kurus tās uzskata par piemērotākajiem, lai, ņemot vērā īpašo valsts enerģētikas tirgus kontekstu, sasniegtu minētajā direktīvā noteikto mērķi.

Runājot par to, ka saskaņā ar šīs direktīvas 9. pantu valstu sadales plānus Komisija izvērtē, veicot ex ante kontroli, nenoliedzami, ka šādas kontroles pilnvaras daudzos aspektos atšķiras no EKL 226. pantā paredzētās ex post kontroles. Šis apstāklis tomēr nevar nozīmēt, ka ex ante kontrolei ir jāpārsniedz tiesiskuma pārbaude.

(sal. ar 49. un 51.–54. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Lauksaimniecība – Tiesību aktu tuvināšana – Dzīvnieku aizsardzība pārvadāšanas laikā – Direktīva 91/628 – Noteikumi, kuros ir paredzētas prasības saistībā ar dzīvnieku izkraušanu, barošanu, dzirdīšanu un minimālo atpūtas laiku pēc to pārvadāšanas – Piemērojamība pārvadājumiem pa dzelzceļu

(Padomes Direktīvas 91/628, kas grozīta ar Direktīvu 95/29, pielikuma VII nodaļas 48. punkta 5. apakšpunkts)

2. Lauksaimniecība – Tirgu kopīgā organizācija – Eksporta kompensācijas – Piešķiršanas nosacījumi – Savienības tiesiskā regulējuma par dzīvu dzīvnieku labturību pārvadāšanas laikā ievērošana

(Komisijas Regulas Nr. 615/98 5. panta 3. punkts; Padomes Direktīva 91/628, kas grozīta ar Direktīvu 95/29)

Summary

1. Direktīvas 91/628 par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā, ar kuru groza Direktīvas 90/425 un 91/496, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 95/29, pielikuma VII nodaļas 48. punkta 5. apakšpunkts ir piemērojams pārvadājumiem pa dzelzceļu.

No dažādu Direktīvas 91/628 pielikuma VII nodaļas 48. punkta apakšpunktu teksta izriet, ka tajos, kuru piemērošanas jomā ietilpst tikai kāds konkrēts transportlīdzekļa veids, šajā ziņā ir iekļauts skaidrs precizējums. Tādējādi no šī 48. punkta 4., 6. un 7. apakšpunkta teksta izriet, ka tie attiecīgi ir piemērojami pārvadājumiem pa autoceļiem, pa dzelzceļu un pa jūru. Tā kā šī punkta 5. apakšpunktā nav šāda precizējuma, ir jāuzskata, ka tas attiecas uz visiem transportlīdzekļu veidiem.

Pirmkārt, interpretāciju, saskaņā ar kuru Direktīvas 91/628 pielikuma VII nodaļas 48. punkta 5. apakšpunkts ir piemērojams pārvadājumiem pa dzelzceļu, pirmkārt, apstiprina šīs direktīvas tiesību normu uzbūve. No šīs direktīvas 2. panta 2. punktā iekļautajām jēdzienu “pārvadāšana” un “atpūtas laiks” definīcijām izriet, ka laika posmi starp dzīvnieku iekraušanu transportlīdzeklī un to izkraušanu no tā noteikti ietilpst vai nu pārvadāšanas, vai atpūtas laikā. Tā kā ir skaidrs, ka Direktīvas 91/628 pielikuma VII nodaļas 48. punkta 2. un 3. apakšpunktā paredzētie noteikumi par maksimālo brauciena ilgumu ir piemērojami pārvadājumiem pa dzelzceļu, ir jāuzskata, ka noteikumi par atpūtas laiku pēc pārvadājuma arī ir piemērojami šim transportlīdzeklim.

Otrkārt, šo interpretāciju apstiprina Direktīvas 91/628 mērķis, kas saskaņā ar tās preambulas devīto apsvērumu ir nodrošināt efektīvāku dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā.

(sal. ar 24.–28. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

2. Gadījumā, ja Direktīvas 91/628 par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā, ar kuru groza Direktīvas 90/425 un 91/496, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 95/29, pārkāpums nav izraisījis pārvadāto dzīvnieku bojāeju, dalībvalstu kompetentajām iestādēm un to tiesām, veicot pārbaudi, Regulas Nr. 615/98, ar kuru paredz sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus eksporta kompensāciju piešķiršanai saistībā ar dzīvu liellopu labturību pārvadāšanas laikā, 5. panta 3. punkts ir jāpiemēro atbilstoši samērīguma principam, atsakoties izmaksāt eksporta kompensāciju attiecībā uz dzīvniekiem, saistībā ar kuriem nav ievēroti minētās direktīvas noteikumi par to labturību.

(sal. ar 41. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Prejudiciāli jautājumi – Pieņemamība – Nepieciešamība sniegt Tiesai pietiekamus precizējumus par faktiskajiem apstākļiem un tiesisko regulējumu – Piemērojamība un ierobežojumi

(LESD 267. pants; Tiesas Statūtu 23. pants)

2. Kapitāla brīva aprite – Ierobežojumi – Nodokļu tiesību akti – Ienākuma nodoklis – Ienākumi no īres

(LESD 63. pants)

Summary

1. Ņemot vērā valstu tiesu un Tiesas kompetenču sadalījumu, uz kuru ir balstīta LESD 267. pantā paredzētā procedūra, nevar prasīt, lai pirms vēršanās Tiesā iesniedzējtiesa veiktu visus faktu konstatējumus un juridiskos vērtējumus, kas tai jāveic tās tiesas spriešanas uzdevuma ietvaros. Pietiek, ja pamata tiesvedības priekšmets, kā arī tās pamatproblēmas attiecībā uz Savienības tiesisko regulējumu izriet no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu un dalībvalstis tādējādi var iesniegt savus apsvērumus atbilstoši Tiesas Statūtu 23. pantam un efektīvi piedalīties tiesvedībā Tiesā.

(sal. ar 19. punktu)

2. LESD 63. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurā, ļaujot nodokļu maksātājam rezidentam atskaitīt vienam no vecākiem, kurš viņam ir nodevis īpašuma tiesības uz šajā valstī esošiem nekustamajiem īpašumiem, maksāto pensiju no šo nekustamo īpašumu radītajiem ienākumiem no izīrēšanas, šāds atskaitījums netiek piešķirts nodokļu maksātājam nerezidentam, ciktāl apņemšanās maksāt šādu pensiju izriet no šo nekustamo īpašumu nodošanas.

Tiktāl, ciktāl nodokļu maksātāja nerezidenta apņemšanās maksāt savam vecākam pensiju izriet no attiecīgajā dalībvalstī esošu nekustamo īpašumu īpašuma tiesību nodošanas viņam, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai, šī pensija ir izdevumi, kas ir tieši saistīti ar šo īpašumu izmantošanu, tādēļ šis nodokļu maksātājs šajā ziņā ir nodokļu maksātāja rezidenta situācijai pielīdzināmā situācijā.

Šajos apstākļos valsts tiesiskais regulējums, kurā ienākumu nodokļa jomā nerezidentiem tiek liegts atskaitīt šādus izdevumus, kas savukārt ir atļauts rezidentiem, ja [tam] nav pienācīga attaisnojuma, ir pretrunā LESD 63. pantam.

(sal. ar 46., 47. un 49. punktu un rezolutīvo daļu)
No EKL 225. panta un Tiesas Statūtu 58. panta pirmās daļas izriet, ka Tiesa nav kompetenta konstatēt faktus vai principā pārbaudīt pierādījumus, ar ko Vispārējā tiesa ir pamatojusi šos faktus. Ja šie pierādījumi ir atbilstoši iegūti un ir ievēroti vispārīgie tiesību principi, kā arī piemērojamie procesuālie noteikumi par pierādīšanas pienākumu un pierādījumu sniegšanu, iesniegto pierādījumu vērtējums Vispārējai tiesai ir jāveic vienīgi pašai. Tādēļ šis vērtējums, ja vien nav sagrozīta pati pierādījumu jēga, nav tiesību jautājums, kas jāpārbauda Tiesai. Turklāt sagrozīšanai acīmredzami ir jāizriet no lietas materiāliem bez nepieciešamības no jauna izvērtēt faktus un pierādījumus.

(sal. ar 51. un 53. punktu)
Jānorāda, ka valsts tiesību akti, kuri pamatojas uz objektīvu un pārbaudāmu faktu izvērtējumu, lai noteiktu, vai darījums ir pilnībā fiktīvs mehānisms, kurš ir izveidots vienīgi nodokļu mērķiem, ir uzskatāmi par tādiem, kuri nepārsniedz to, kas nepieciešams, lai saglabātu sabalansētu nodokļu ieturēšanas kompetenču sadalījumu starp dalībvalstīm un novērstu izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, ja, pirmkārt, katrā gadījumā, kad pastāv aizdomas, ka darījums pārsniedz to, par ko attiecīgās sabiedrības būtu vienojušās neierobežotas konkurences apstākļos, nodokļa maksātājam tiek dota iespēja bez pārmērīgām administratīvām grūtībām iesniegt pierādījumus par iespējamiem komerciālajiem iemesliem, kādēļ šis darījums ir ticis noslēgts (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, 82. punkts, un 2008. gada 23. aprīļa spriedumu lietā C-201/05 Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation, Krājums, I-2875. lpp., 84. punkts).
21

Šīs regulas preambulas no septiņdesmit pirmā līdz septiņdesmit ceturtajam apsvērumam ir izteikti šādā redakcijā: “(71) Kā iepriekš paskaidrots un norādīts, laikā no 1998. gada līdz 2000. gadam Kopienas ražošanas nozare varēja izmantot tirgus apjoma palielinājumu par 34% un ievērojamu pārdošanas apjomu un tirgus daļas palielinājumu. Tomēr pēc tam pārdošanas apjoms un tirgus daļa kļuva inerta, un Kopienas ražošanas nozares finansiālais stāvoklis (cenas, rentabilitāte un naudas plūsma) pasliktinājās. (72) Veicot rūpīgāku pārbaudi, redzams, ka galvenās pozitīvās izmaiņas Kopienas ražošanas nozarē notika laikā no 1998. gada līdz 2000. gadam. Sākot no 2000. gada būtiski uzlabojumi netika novēroti. (73) Uzlabojumi, kas bija vērojami no 1998. gada līdz 2000. gadam, ir tieši saistīti ar lēmumiem, ko pieņēma Kopienas ražošanas nozare 1998. gadā, lai veiktu papildu ieguldījumus Kopienas ražošanas iekārtās. Laikā no 1998. gada līdz 2000. gadam ES ražošanas jauda palielinājās par 26% (no 125000 tonnām līdz158000 tonnām). Šos lēmumus pieņēma, atsaucoties uz antidempinga pasākumiem silīcija importam no Ķīnas, ko, kā norādīts 1. apsvērumā, 1997. gadā paplašināja. [..] Tādēļ redzams, ka Kopienas ražošanas nozare varēja gūt labumu no antidempinga pasākumiem silīcija importam no Ķīnas. No 2000. gada līdz izmeklēšanas laika posmam Kopienas ražošanas nozares stāvoklis pasliktinājās, jo īpaši attiecībā uz cenām, kas samazinājās par EUR 46 par tonnu, rentabilitāti, kas samazinājās par 7,1 procentu punktiem, naudas plūsmu, kas samazinājās par 59%, un ieguldījumiem, kas samazinājās par 55%. Līdz izmeklēšanas laika posmam Kopienas ražošanas nozare konstatēja, ka tā atrodas stāvoklī, kas rada zaudējumus. Šo iemeslu dēļ uzskata, ka izmeklēšanas laika posmā Kopienas ražošanas nozare konstatēja, ka tā atrodas ļoti nestabilā un sliktā stāvoklī. [..] (74) Importa dempinga apjoms no Ķīnas ievērojami palielinājās attiecīgajā periodā, un pastāv varbūtība, ka bez ieviestajiem antidempinga pasākumiem ievērojamus attiecīgā ražojuma palielinātus apjomus nosūtītu uz Kopienas tirgu par ļoti zemām cenām, kas ir zemākas par Kopienas ražošanas nozares cenām. Ņemot vērā spēkā esošā antidempinga maksājuma līmeni, cenu atšķirība starp ievesto ražojumu un to, kuru ražojusi Kopienas ražošanas nozare, varētu pārsniegt 35%, ja antidempinga pasākuma termiņa izbeigšanās netiktu aizkavēta.”
22

Kā to norādījusi iesniedzējtiesa, atbilstoši Čehijas augstāko tiesu pastāvīgajai judikatūrai parādnieka identifikācijai jābūt precīzai un neaizstājamai vai vismaz ir jābūt iespējai no izpildes rīkojuma nešaubīgi secināt, kam uzlikts pienākums (Čehijas Republikas Nejvyšší soud1999. gada 25. februāra spriedums ar lietas numuru 21 Cdo 2101/98, publicēts Soudní judikatura 6/1999, 233. lpp.). Arī Čehijas Sociālistiskās Republikas Nejvyšší soud [Augstākā tiesa] deklaratīvajā spriedumā ar lietas numuru Cpj 159/79 (Sbírka soudních rozhodnutí a stanovisek, 1981, 499. lpp.) ir atzīts, ka lēmums, kurā nav identificēts parādnieks, nav nedz izpildāms, nedz arī var būt pamats piedziņas izpildei. Tāpat no iesniedzējtiesas palātas paplašinātā sastāvā sprieduma ar lietas numuru 2 Afs 81/2004-54 izriet, ka izpildu dokumenti, kuru pamatā ir dokumenti, kuros nav pietiekama apjoma informācijas par adresātu, ir jāatceļ.
18

Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru gan no Kopienu tiesību vienveidīgas piemērošanas, gan no vienlīdzības principa izriet prasība, ka Kopienu tiesību norma, kurā tās satura un piemērošanas jomas noskaidrošanai nav nevienas tiešas norādes uz dalībvalstu tiesībām, parasti visā Kopienā ir interpretējama autonomi un vienveidīgi, ņemot vērā normas kontekstu un attiecīgā tiesiskā regulējuma mērķi (skat. it īpaši 1984. gada 18. janvāra spriedumu lietā 327/82 Ekro, Recueil, 107. lpp., 11. punkts; 2000. gada 19. septembra spriedumu lietā C-287/98 Linster, Recueil, I-6917. lpp., 43. punkts, un 2009. gada 16. jūlija spriedumu lietā C-5/08 Infopaq International, Krājums, I-6569. lpp., 27. punkts).