Lieta T‑447/04 R

Capgemini Nederland BV

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

Publiskie pakalpojumu līgumi – Kopienas konkursa procedūra – Pagaidu noregulējuma tiesvedība – Fumus boni juris – Steidzamība

Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja rīkojums 2005. gada 31. janvārī.

Rīkojuma kopsavilkums

1. Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Pagaidu pasākumi – Noteikšanas nosacījumi – Fumus boni juris – Līguma noslēgšana pēc uzaicinājuma iesniegt piedāvājumus – Piedāvājumu finansiālās novērtēšanas sistēma – Nosacījumu saraksta administratīvo instrukciju neievērošana

(EKL 242. un 243. pants; Pirmās instances tiesas Reglamenta 104. panta 2. punkts)

2. Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Pagaidu pasākumi – Noteikšanas nosacījumi – Steidzamība – Būtisks un neatgriezenisks kaitējums – Lēmums noraidīt piedāvājumu uzaicinājuma iesniegt piedāvājumus procedūras ietvaros – Finansiāls zaudējums un reputācijas neiegūšana – Kaitējums, kas nav uzskatāms par neatgriezenisku – Steidzamības neesamība

(EKL 242. un 243. pants; Pirmās instances tiesas Reglamenta 104. panta 2. punkts)

PIRMĀS INSTANCES TIESAS PRIEKŠSĒDĒTĀJA RĪKOJUMS

2005. gada 31. janvārī ( )

Publiskie pakalpojumu līgumi – Kopienas konkursa procedūra – Pagaidu noregulējuma tiesvedība – Fumus boni juris – Steidzamība

Lieta T‑447/04 R

Capgemini Nederland BV, Utrehta [Utrecht] (Nīderlande), ko pārstāv M. Mūlenbelts [M. Meulenbelt] un H. Speijarts [H. Speyart], advokāti,

prasītāja,

pret

Eiropas Kopienu Komisiju, ko pārstāv L. Parpala [L. Parpala], pārstāvis, kas norādīja adresi Luksemburgā,

atbildētāja,

par pieteikumu apturēt, pirmkārt, Komisijas lēmuma piemērošanu, ar kuru noraidīts prasītājas piedāvājums attiecībā uz konkursa paziņojuma procedūru (JAI‑C3‑2003‑01) par otrās paaudzes Šengenas informācijas sistēmas (“SIS II”) izveidošanu un uzstādīšanu un iespējamo vīzu informācijas sistēmas (“VIS”) izveidošanu un uzstādīšanu tieslietu un iekšlietu jomā, un par līguma piešķiršanu citam pretendentam, un, otrkārt, apturēt Komisijas lēmumu par līguma noslēgšanu attiecībā uz SIS II un VIS sistēmām ar citu pretendentu.

EIROPAS KOPIENU PIRMĀS INSTANCES TIESAS PRIEKŠSĒDĒTĀJS

izdod šādu rīkojumu.

Rīkojums

Prāvas rašanās fakti

1 Ar paziņojumu par konkursu, kas 2003. gada 25. jūnijā tika publicēts “Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša” pielikumā (OV 2003, 119. lpp.), Komisija aicināja iesniegt piedāvājumus atbilstoši ierobežotajai procedūrai saskaņā ar konkursa paziņojuma procedūru JAI‑C3‑2003‑01 par otrās paaudzes Šengenas informācijas sistēmas (“SIS II”) izveidošanu un uzstādīšanu un iespējamo vīzu informācijas sistēmas (“VIS”) izveidošanu un uzstādīšanu tieslietu un iekšlietu jomā.

2 Konkursa paziņojuma procedūras noslēgumā prasītājas iesniegto piedāvājumu neizvēlējās. Komisijas lēmums, ar kuru noraidīts prasītājas pieteikums un līgums piešķirts trešai personai, tika tai paziņots 2004. gada 13. septembrī (turpmāk tekstā – “2004. gada 13. septembra lēmums”). Šajā lēmumā Komisija norādīja, ka tā ievēros divu nedēļu periodu pirms SIS II/VIS līguma (turpmāk tekstā arī – “strīdīgais līgums”) noslēgšanas ar pretendentu, kurš bija iesniedzis labāko piedāvājumu.

3 Ar Komisijai adresētu 2004. gada 16. septembra faksu prasītāja lūdza Komisiju precizēt 2004. gada 13. septembra lēmuma pamatojumu atbilstoši 100. panta 2. punktam Padomes 2002. gada 25. jūnija Regulā (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu kopbudžetam (OV L 248, 1. lpp., turpmāk tekstā – “Finanšu regula”). Prasītāja apstrīdēja arī Komisijas nodomu piešķirt līgumu divu nedēļu laikā un šajā sakarā atsaucās uz 1999. gada 28. oktobra spriedumu lietā C‑81/98 Alcatel Austria u.c., Recueil, I‑7671. lpp.

4 Ar 2004. gada 30. septembra vēstuli Komisija apstiprināja savu nodomu līgumu piešķirt trešai personai, balstoties uz 2004. gada augustā novērtēšanas komitejas sagatavoto ziņojumu (turpmāk tekstā – “Novērtēšanas ziņojums”), kas pievienots šai vēstulei. Saskaņā ar Novērtēšanas ziņojumu, divi pretendenti, to skaitā prasītāja, izpildīja tehniskā novērtējuma posmā izvirzītās prasības un tika pielaisti finanšu novērtējuma posmam.

5 Ar 2004. gada 8. oktobra vēstuli prasītāja informēja Komisiju, ka pēc prasītājas domām, ņemot vērā Novērtēšanas ziņojumu, prasītājas iesniegtā piedāvājuma noraidīšana ir pretrunā ar Kopienas tiesībām. Tā rezultātā prasītāja pieprasīja, lai Komisija procedūru neturpinātu un sagaidītu vērtējumu, kuru tā uzņēmās Komisijai iesniegt nedēļas laikā.

6 2004. gada 15. oktobrī prasītāja paziņoja sava vērtējuma rezultātus Komisijai un lūdza paskaidrojumus par metodi, kuru izmantojot aprēķināta tās piedāvājuma kopējā vērtība. Prasītāja no jauna pieprasīja, lai Komisija neturpinātu līguma piešķiršanas procedūru.

7 2004. gada 22. oktobrī Komisija noslēdza strīdīgo līgumu ar uzņēmumu grupu, kuru vada sabiedrības Steria‑France un HP‑Belgium (turpmāk tekstā – “2004. gada 22. oktobra lēmums”).

8 2004. gada 26. oktobrī Komisija publicēja paziņojumu presei Nr. IP/04/1300, paziņojot par minētā līguma, kura kopējais budžets sasniedz 40 miljonus EUR, parakstīšanu ar uzņēmumu grupu, kuru vada sabiedrības Steria‑France un HP‑Belgium (turpmāk tekstā – “Steria‑HP”).

9 2004. gada 5. novembrī prasītāja Komisijai norādīja, ka paziņojumā presei minētā summa – 40 miljoni EUR – pārsniedz kopējo prasītājas iesniegtā piedāvājuma vērtību. Tāpat tā aicināja Komisiju atbildēt uz prasītājas 2004. gada 15. oktobra vēstuli un neslēgt strīdīgo līgumu ar Steria/HP.

10 Ar 2004. gada 11. novembra vēstuli Komisija noraidīja iebildumus, kas izvirzīti prasītājas 2004. gada 8. oktobra un 15. oktobra vēstulēs.

Process

11 Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesā iesniegts 2004. gada 15. novembrī, prasītāja ir lūgusi atcelt, pirmkārt, 2004. gada 13. septembra lēmumu un, otrkārt, 2004. gada 22. oktobra lēmumu.

12 Ar atsevišķu dokumentu prasītāja atbilstoši Pirmās instances tiesas Reglamenta 76.a pantam, iesniedza pieteikumu par lietas izskatīšanu paātrinātā procesā.

13 Ar atsevišķu dokumentu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts tajā pašā dienā, prasītāja iesniedza šo pieteikumu par pagaidu noregulējuma pasākuma noteikšanu, ar kuru tā lūdz:

– ‑ apturēt 2004. gada 13. septembra lēmuma un 2004. gada 22. oktobra lēmuma izpildīšanu līdz brīdim, kad tiks izlemts par šo pieteikumu;

– ‑ apturēt šo lēmumu izpildīšanu līdz brīdim, kad Pirmās instances tiesa būs pieņēmusi nolēmumu attiecībā uz pamata prasību;

– ‑ ja strīdīgais līgums jau būtu noslēgts, apturēt šī līguma izpildīšanu līdz brīdim, kad Pirmās instances tiesa būs pieņēmusi nolēmumu attiecībā uz galveno prasību;

– ‑ piemērot citus pagaidu noregulējuma pasākumus, kādi tiktu uzskatīti par nepieciešamiem;

– ‑ piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

14 Atbildot uz rakstveida jautājumu, kuru 2004. gada 17. novembrī uzdeva tiesas priekšsēdētājs, Komisija nākamajā dienā precizēja datumu, kurā tika noslēgts strīdīgais līgums. Tā tāpat norādīja, ka nav iecerējusi apturēt līguma izpildīšanu līdz tiesas priekšsēdētāja rīkojuma izdošanas brīdim.

15 Ar 2004. gada 18. novembra lēmumu pagaidu noregulējuma tiesnesis, balstoties uz Pirmās instances tiesas Reglamenta 105. panta 2. punkta otro ievilkumu, izdeva rīkojumu par tūlītēju apstrīdētā līguma izpildīšanas apturēšanu līdz brīdim, kad tiks izdots galīgais rīkojums tiesvedībā par pagaidu noregulējuma pasākumu noteikšanu.

16 Komisija savus apsvērumus attiecībā uz pieteikumu par pagaidu noregulējuma pasākumu noteikšanu iesniedza 2004. gada 25. novembrī.

17 Lietas dalībnieki sniedza mutvārdu apsvērumus tiesas sēdē ar tiesas priekšēdētāju 2004. gada 2. decembrī.

18 2004. gada 8. decembrī Pirmās instances tiesa nolēma apmierināt prasītājas pieteikumu par lietas izskatīšanu paātrinātā procesā.

Juridiskais pamatojums

19 Saskaņā ar EKL 242. un EKL 243. pantu, skatot tos kopsakarā ar EKL 225. panta 1. punktu, Pirmās instances tiesa var, ja tā uzskata par nepieciešamu, izdot rīkojumu apturēt apstrīdētā akta piemērošanu vai noteikt vajadzīgos pagaidu pasākumus.

20 Pirmās instances tiesas Reglamenta 104. panta 2. punkts nosaka, ka pieteikumā par pagaidu pasākumu noteikšanu norāda apstākļus, kas nosaka steidzamību, kā arī faktiskos un tiesību pamatus, kuri sākotnēji šķietami (fumus boni juris) pamato prasītos pagaidu pasākumus. Šie nosacījumi ir kumulatīvi, tā ka pieteikums par pagaidu noregulējuma pasākumiem ir noraidāms, ja kaut viens no tiem nav izpildīts (Tiesas priekšsēdētāja 1996. gada 14. oktobra rīkojums lietā C‑268/96 P (R) SCK un FNK/Komisija, Recueil, I‑4971. lpp., 30. punkts).

Lietas dalībnieku izvirzītie argumenti

Par fumus boni juris

21 Attiecībā uz 2004. gada 13. septembra lēmumu prasītāja apgalvo, ka Steria‑HP iesniegtais piedāvājums neatbilst paziņojumā par konkursu aprakstītajiem finanšu un tehniskajiem noteikumiem.

22 Vispirms, vairāku iemeslu dēļ nav ievēroti finanšu noteikumi.

23 Pirmkārt, Komisijas izraudzītā finanšu novērtēšanas metode esot bijusi “neparasta”, jo tā nav balstījusies uz fiksētu projekta cenu vai attiecībā uz katru no 15 projekta pozīcijām piedāvāto cenu summas. Tā bija balstīta uz cenu attiecību, tas ir, attiecību starp pretendenta piedāvāto cenu un zemāko citu pretendentu piedāvāto cenu, kas tika aprēķināta attiecībā uz katru no 15 atsevišķajām pozīcijām atsevišķi. Pēc tam tika noteikta kopējā cenu attiecība, aprēķinot visu 15 pozīciju cenu attiecību vidējo lielumu. Šajā sakarā prasītāja uzsver, ka, kaut arī Komisijai ir tiesības izlemt, kādu cenu novērtēšanas sistēmu tā izmantos, ir skaidrs, ka šī sistēma radīs netaisnīgus rezultātus, ja vien Komisija ar īpašu rūpību nepārbaudīs, vai cenas, kuras pretendenti norādījuši katrai no piedāvājuma pozīcijām, ir ticamas un pareizas, un nav nepamatoti zemas. Nepareizs novērtējums, it īpaši vismazāk nozīmīgo pozīciju nepareizs novērtējums, izraisītu nesamērīgu iespaidu uz kopējo cenu attiecību.

24 Prasītāja uzsver, ka ņemot vērā novērtēšanas metodi, paziņojums par konkursu prasa, lai pretendenti identificētu cenu katrai no projekta 15 pozīcijām. Šajā sakarā tā norāda uz vairākām normām konkursa dokumentos, tostarp uz administratīvo instrukciju 5.4. noteikumu. Pienākums norādīt cenu bija vēl vairāk nepieciešams tāpēc, ka finanšu novērtējums balstījās nevis uz visām 15 pozīcijām piedāvāto cenu kopējo summu, bet gan uz cenu attiecību, kas aprēķināta attiecībā uz katru no pozīcijām.

25 Šajā gadījumā no Novērtējuma ziņojuma skaidri izriet, ka Steria/HP ar nodomu izvēlējās nenorādīt nekādu cenu vai norādīt cenu “nulle” attiecībā uz 6. pozīciju (simulatori), 7. pozīciju (nacionālās saskarnes) un 11. pozīciju (fakultatīvās VIS funkcijas). Tā vietā, lai noraidītu Steria/HP iesniegto piedāvājumu kā neatbilstošu, Komisija to pieņēma, katrā no šīm pozīcijām kā cenu ievadot EUR 0,01, kas nopietni izkropļoja kopējo cenu attiecību.

26 Otrkārt, Steria/HP piedāvātās cenas bija nesamērīgi zemas. Ievērojot Komisijas izvēlēto finanšu novērtēšanas metodi, saskaņā ar kuru 15 pozīcijām bija būtisks iespaids uz kopējo cenu attiecību, noteikumi par nesamērīgi lētiem piedāvājumiem būtu jāpiemēro attiecībā uz katru no 15 pozīcijām. Izskatāmajā gadījumā bez Steria/HP iesniegtā piedāvājuma 6., 7. un 11. pozīcijā, kam netika norādīta cena, šīs uzņēmumu grupas iesniegtajam piedāvājumam attiecībā uz 1. pozīciju (projektu vadīšana) un 2. pozīciju (detalizēts dizains) no Komisijas puses būtu bijis jāizraisa šaubas par nesamērīgi zemu cenu iespējamību. Tomēr no Komisijas 2004. gada 11. novembra vēstules ir skaidrs, ka tā šajā gadījumā nepiemēroja normas, kas regulē nesamērīgi zemas cenas.

27 Treškārt, Komisija nav ievērojusi principu, ka jāizvēlas saimnieciski visizdevīgākais piedāvājums, kā tas paredzēts Komisijas 2002. gada 23. decembra Regulā (EK, Euratom) Nr. 2342/2002, ar ko paredz īstenošanas kārtību Padomes Regulai (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV L 357, 1. lpp., turpmāk tekstā – “Īstenošanas regula”). Tā rezultātā, no Komisijas 2004. gada 26. oktobra paziņojuma presei izriet, ka kopējā Steria/HP iesniegtā piedāvājuma summa bija acīmredzami augstāka nekā prasītājas piedāvātā. Kas attiecas uz kopējo tās piedāvājuma summu, prasītāja apgalvo, ka Komisija ņēmusi vērā tās sākotnējā piedāvājumā iesniegtu nepareizu summu, kura bija lielāka nekā faktiskā summa, tā kā Komisija prettiesiski nav ņēmusi vērā kļūdas labojumu, kas tai tika nosūtīts 2004. gada 26. maijā.

28 Turklāt tika apgalvots, ka nav tikuši izpildīti paziņojumā par konkursu izvirzītie tehniskie noteikumi. Vispirms, Steria/HP iesniegtais piedāvājums neietvēra nacionālo saskarņu izveidošanu atbilstoši paziņojumā par konkursu ietvertajām tehniskajām specifikācijām, kā arī tehniskajām specifikācijām par nacionālo saskarņu uzstādīšanu valsts līmenī. Faktiski prasītājai pieejamie pierādījumi rāda, ka Steria/HP piedāvātais risinājums neietvēra nacionālo saskarņu instalēšanu lietotāja vietnē, proti, dalībvalstīs. Šie pierādījumi tāpat liek domāt, ka Steria/HP nepiedāvāja izveidot vai piegādāt nacionālos simulatorus, kuri bija nepieciešami, lai pārbaudītu, vai nacionālās saskarnes darbojas pienācīgi.

29 Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru piedāvājums, kas neatbilst konkursa dokumentos uzskaitītajām galvenajām tehniskajām prasībām, ir jānoraida. Šis noteikums ir tieši apstiprināts tehnisko specifikāciju 1.3. pantā, saskaņā ar kuru Komisijai saistošs ir visu paziņojuma par konkursu dokumentu kopums. Ja Steria/HP būtu piedāvājusi alternatīvu tehnisku risinājumu (“variantu”), Komisijai tās piedāvājums būtu bijis jānoraida uzreiz.

30 Kas attiecas uz 2004. gada 22. oktobra lēmumu, prasītāja vispirms apgalvo, ka tas būtu jāatceļ, pamatojot ar to, ka Komisija ir pārkāpusi tiesības uz iedarbīgu tiesību aizsardzību (Tiesas 1986. gada 15. maija spriedums lietā 222/84 Johnston, Recueil, 1651. lpp., 18. punkts, un 2002. gada 25. jūlija spriedums lietā C‑50/00 P Unión de Pequeños Agricultores, Recueil, I‑6677. lpp., 39. punkts). Kas attiecas uz valstu iepirkumiem valsts un pašvaldību vajadzībām, šis princips ir izstrādāts Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīvā 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām (OV L 395, 33. lpp.), un to ir apstiprinājusi Tiesa (iepriekš minētais spriedums lietā Alcatel Austria u.c.).

31 Saskaņā ar šo principu līgumslēdzējai iestādei jāļauj paiet saprātīgam laika periodam starp līguma piešķiršanas un tā noslēgšanas brīdi, lai noraidītie pretendenti šī perioda laikā varētu iesniegt pieteikumu par pagaidu noregulējuma pasākumu noteikšanu un lai apturētu lēmuma par līguma piešķiršanu piemērošanu pirms līguma noslēgšanas. Lai gan ne Finanšu regula, ne tās Īstenošanas regula neietver normas par tiesību aizsardzības līdzekļiem Kopienas tiesu iestādēs, izskatāmajā lietā pastāv pienākums, kas ir analoģisks no Direktīvas 89/665 izrietošajam pienākumam, atbilstoši vispārējam principam par tiesībām uz iedarbīgu tiesību aizsardzību.

32 Izskatāmajā gadījumā Komisija nolēma apstrīdēto līgumu noslēgt, pirms tam savā 2004. gada 30. septembra vēstulē, kurā ietverts pirmais pamatojums 2004. gada 30. septembra lēmumam, neparedzot saprātīgu laika periodu. Šis periods būtu ļāvis prasītājai sagatavot iedarbīgus pasākumus par šo lēmumu pieteikuma par pagaidu noregulējuma pasākumu noteikšanu veidā, kas sekotu pēc prasības atcelt lēmumu, ar kuru noraidīts prasītājas piedāvājums. Nosakot divu nedēļu periodu, Komisija de facto pārkāpa prasītājas tiesības celt prasību par atcelšanu un iesniegt pieteikumu par pagaidu noregulējuma pasākumu noteikšanu EKL 230. pantā paredzēto divu mēnešu laikā un tādējādi ir pārkāpusi šo tiesību normu.

33 Bez tam, pieņemot 2004. gada 22. oktobra lēmumu, Komisija ir pārkāpusi Finanšu regulas 103. pantu, kurā noteikts, ka iestāde aptur procedūru, ja pastāv nopietnas kļūdas vai pārkāpuma iespējamība. Turklāt no Īstenošanas regulas 153. panta 1. punkta skaidri izriet, ka problēmu pastāvēšanai nav jābūt neapgāžami pierādītai, lai būtu piemērojama Finanšu regulas 103. panta pirmā daļa.

34 Komisija uzskata, ka nosacījums attiecībā uz fumus boni juris nav izpildīts.

35 Ievadam Komisija atgādina, ka tai ir plaša rīcības brīvība, novērtējot apstākļus, kas jāņem vērā, lai pēc līguma piešķiršanas procedūras izlemtu par līguma piešķiršanu. Turklāt prasītāja piekrita cenu novērtēšanas metodei, administratīvo instrukciju 3.1. punkts skaidri paredz, ka “piedāvājuma iesniegšana nozīmē neatsaucamu pretendenta piekrišanu piedalīties visās šajā konkursa paziņojumā paredzētajās novērtēšanas procedūrās”.

36 Attiecībā uz šķietamo finansiālo prasību neizpildīšanu, Komisija, pirmkārt, apgalvo, ka prasītāja apšauba Steria/HO piedāvājumu tāpēc, ka tajā nav paredzēta cena noteiktām pozīcijām vai noteiktas pozīcijas izcenotas ar cenu “nulle”, kaut arī pati prasītāja ir izdarījusi tieši tāpat attiecībā uz vairākām pozīcijām, tostarp attiecībā uz 8. pozīciju (piegādes lietotājiem).

37 Turklāt saskaņā ar Komisijas viedokli, kaut arī konkursa paziņojuma specifikāciju administratīvo instrukciju 2.8. punkts faktiski pretendentiem lika norādīt cenas visām pozīcijām, cena “nulle” arī ir cena, kas ir jāpieņem. Faktiski, turpina Komisija, iespēja norādīt cenu “nulle” varētu izrietēt tieši no līguma rakstura un tā var būt pilnībā attaisnojama.

38 Šajā sakarā Komisija norāda, ka pretendentiem bija jānorāda vispiemērotākie risinājumi, lai sasniegtu konkursa paziņojumā izvirzītos mērķus un izpildītu stratēģiskās vajadzības. Attiecīgi tika sagaidīts, ka pretendenti piedāvās tehniskos risinājumus. Tādējādi noteiktu pozīciju novērtēšana ar cenu “nulle” nav uzskatāma par manipulēšanu ar cenām.

39 Attiecībā uz Komisijas šķietami veiktajām cenu izmaiņām, tā norāda, ka tā ievadīja cenu EUR 0,01 tikai un vienīgi ar mērķi ļaut veikt matemātisku aprēķinu. Šāds attaisnojošais iemesls bija minēts arī Novērtējuma ziņojumā un tika piemērots visām attiecīgajām pozīcijām un visiem pretendentiem.

40 Otrkārt, Komisija uzskata, ka tā nekādi nav pārkāpusi noteikumus par nesamērīgi zemām cenām. Kopējā SIS II un VIS līgumu vērtība saskaņā ar paziņojumu par konkursu bija no 28 līdz 38 miljoniem EUR. Tā kā parakstītā līguma vērtība bija vairāk nekā 37 miljoni EUR, nevarēja uzskatīt, ka piedāvājums bija nesamērīgi lēts Īstenošanas regulas 139. panta izpratnē.

41 Treškārt, attiecībā uz šķietamo pārkāpumu principam, ka jāizvēlas saimnieciski visizdevīgākais piedāvājums, Komisija apgalvo, ka prasītāja neiesniedza piedāvājumu, kura vērtība būtu zemāka par Steria/HP piedāvāto. Kaut arī ir tiesa, ka prasītāja Komisijai 2004. gada 26. maijā nosūtīja kļūdas labojumu, Komisijai nebija pienākums ņemt to vērā. Saskaņā ar Īstenošanas regulas 148. panta 3. punktu līgumslēdzēja iestāde var sazināties ar pretendentu, ja ir jāizlabo acīmredzamas pārrakstīšanās kļūdas piedāvājumā. Izskatāmajā gadījumā prasītājas kļūda reizinot skaitļus neradīja Komisijai nekādu pienākumu to izlabot.

42 Kas attiecas uz šķietamo tehnisko prasību neievērošanu, Komisija apgalvo, ka ir svarīgi nošķirt, no vienas puses, komunikāciju daļu un, no otras puses, programmatūru. Dalībvalstīs ir jāinstalē tikai komunikāciju daļa, kas neietilpst paziņojumā par konkursu, savukārt programmatūru var instalēt centrālā līmenī. Nacionālās saskarnes definīcija paziņojumā par konkursu nenosaka, vai visas tās daļas ir jāinstalē centrālā vai valsts līmenī, bet skaidri nosaka, ka nacionālā saskarne paliek centrālā domēna atbildība. Faktu, ka nacionālās saskarnes programmatūras daļu ir iespējams instalēt centrāli, apliecina pētījums, kuru Komisija pasūtīja Deloitte & Touche un kas bija pievienots paziņojumam par konkursu kā tehnisko datu dokuments. Šis pētījums attiecas uz priekšrocībām un trūkumiem, kas saistīti ar nacionālās saskarnes programmatūras instalāciju centrālajā vai valsts līmenī. Ja par obligātu tiktu atzīta visu nacionālās saskarnes visu daļu instalācija dalībvalstīs, nebūtu bijis nozīmes pievienot šo pētījumu kā tehnisko datu dokumentu.

43 Turklāt, atbildot uz prasītājas izvirzīto argumentu, Komisija precizē, ka Steria/HP iesniegtajā piedāvājumā skaidri minēti simulatori (6. pozīcija), norādot, ka šo pozīciju ietver 5. pozīcija (centrālais domēns).

44 Kas attiecas uz argumentiem, kas izvirzīti, pamatojot šķietamo 2004. gada 22. oktobra lēmuma nelikumību, Komisija apgalvo, ka tā nekādā veidā nav pārkāpusi principu, kas paredz tiesības uz iedarbīgu tiesību aizsardzību, jo uz šo gadījumu neattiecas Direktīva 89/665 un spriedums lietā Alcatel Austria u.c. Turklāt 2004. gada 13. septembra lēmums un 2004. gada 30. decembra prasītājai adresētā vēstule pilnībā izpildīja pienākumu sniegt pamatojumu, ko Komisijai uzliek Finanšu regulas 100. panta 2. punkts. Faktiski, 2004. gada 30. septembra vēstulē ietvertais pamatojums acīmredzami deva prasītājai iespēju uzsākt tiesvedību.

45 Kas attiecas uz Finanšu regulas 103. pantu, uz kuru atsaucas prasītāja, šī norma nav piemērojama izskatāmajā lietā.

Par steidzamību

46 Prasītāja apgalvo, ka, ja netiks noteikti pieteiktie pagaidu noregulējuma pasākumi, tā cietīs būtisku un neatgriezenisku kaitējumu.

47 Prasītājas ciestais kaitējums ir uzskatāms par būtisku, jo pēdējā līgumu piešķiršanas procedūras posmā tika apskatīti tikai prasītājas un Steria/HP iesniegtie piedāvājumi. Ja būtu noraidīts Steria/HP piedāvājums, līgums tiktu piešķirts prasītājai.

48 Turklāt, tā kā SIS II/VIS ir izcili plaša mēroga projekts, prasītājas ciestais kaitējums ietver reputācijas neiegūšanu, kā arī zaudēto iespēju parādīt tās kapacitāti izveidot IT sistēmas starptautiskā mērogā.

49 Šajā sakarā prasītāja piebilst, ka uzņēmējsabiedrības, kas ir iesaistītas projekta realizēšanā, būs daudz labvēlīgākā pozīcijā, lai nākotnē pretendētu uz ar SIS II un VIS saistītajiem līgumiem, ko piešķirs Komisija, piemēram, par šīs sistēmas paplašināšanu, attiecinot to uz citām dalībvalstīm, un ko piešķirs Šengenas zonas valstis un pašvaldības, piemēram, par to nacionālo informācijas sistēmu aktualizēšanu. Šo sekojošo līgumu vērtība būs būtiski lielāka nekā “centrālās sistēmas” vērtība, par kuru izskatāmajā lietā konkursu izsludināja Komisija.

50 Ciestais kaitējums būtu arī neatgriezenisks. Līguma piešķiršana un, a fortiori, līguma īstenošana un izpildīšana, pat pagaidu noregulējuma pasākumu noteikšanas tiesvedības laikā, liegtu Komisijai atgriezties pie tās pieņemtā lēmuma. Vienīgais veids kā izvairīties no fait accompli būtu tūlītēja šo līgumu darbības apturēšana. Ja netiks noteikti pagaidu noregulējuma pasākumi, Pirmās instances tiesas spriedumam, ar kuru tie tiktu atcelti, nebūtu iespaida. Kā Kopienas tiesu iestādes ir lēmušas, lēmums pēc būtības pēc līguma izpildes nevar novērst kaitējumu, kas nodarīts Kopienas tiesiskajai kārtībai un noraidītajiem pretendentiem (Tiesas priekšsēdētāja 1994. gada 22. aprīļa rīkojums lietā C‑87/94 R Komisija/Beļģija, Recueil, I‑1395. lpp., 32. punkts). No tā izriet, ka zaudējumu atlīdzības piešķiršana nebūtu pienācīga restitūcija.

51 Tiesas sēdē prasītāja turpināja apgalvot, ka izskatāmā lieta atšķiras no lietas, kurā tika izdots Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2004. gada 27. jūlija rīkojums lietā T‑148/04 R TQ3 Travel Solutions Belgium/Komisija, Krājums, II‑0000. lpp., un 2004. gada 10. novembra rīkojums lietā T‑303/04 R European Dynamics/Komisija, Krājums, II‑0000. lpp., ciktāl, salīdzinot ar līgumiem, uz kuriem attiecās minētās lietas, līgums izskatāmajā lietā tā īpašā rakstura Eiropā un, iespējams, visā pasaulē dēļ ir ļoti šaurs. Apskatāmo pieeju tirgum ir iespējams iegūt vienīgi veiksmīgajam pretendentam apskatāmās līguma piešķiršanas procedūras ietvaros.

52 Komisija uzsver, ka prasītājai nav tiesību uz līguma piešķiršanu, pat ja būtu atceļams 2004. gada 13. septembra lēmums un 2004. gada 22. oktobra lēmums. Turklāt tā atzīmē, ka, ja Pirmās instances tiesa atzītu, ka finanšu novērtēšanas laikā ir pieļauta kļūda, šī pati kļūda ir iespaidojusi arī prasītājas iesniegto piedāvājumu, jo tā norādīja cenu “nulle” attiecībā uz noteiktām pozīcijām.

53 Atbilstoši iedibinātajai judikatūrai reputācijas neiegūšana vai iespējas parādīt noteiktu kapacitāti pazaudēšana nerada tādu kaitējumu, kas attaisnotu steidzamu pagaidu noregulējuma pasākumu noteikšanu. Proti, reputācijas neiegūšana neliedz prasītājai nākotnē sekmīgi piedalīties konkursos. Turklāt kaitējums, kas pēc sava rakstura ir hipotētisks, jo tas balstās uz nākotnes nenoteiktiem notikumiem, nevar attaisnot pieteikto pagaidu noregulējuma pasākumu noteikšanu.

54 Kas attiecas uz kaitējuma šķietami neatgriezenisko raksturu, Komisija vispirms uzsver, ka rīkojumam iepriekš minētajā lietā Komisija/Beļģija nav nekādas nozīmes attiecībā uz izskatāmo gadījumu, jo EKL 226. pants un EKL 230. panta ceturtā daļa ir vērsti uz atšķirīgiem mērķiem. Konkrētāk, viens no iemesliem, kāpēc iepriekš minētajā lietā Komisija/Beļģija bija pamats noteikt pagaidu noregulējuma pasākumus, bija tas, ka nepastāvēja nekādi citi pasākumi, kas aizsargātu pretendentu intereses.

55 Turklāt kaitējumu nevar uzskatīt par neatgriezenisku vai pat ne par grūti labojamu, ja pēc tam ir iespējams kaitējumu novērst, ceļot prasību par kaitējuma novēršanu atbilstoši EKL 288. pantam.

56 Visbeidzot, prasītājai ar tās piedāvājuma noraidīšanu nodarītā kaitējuma apjoms un pastāvēšana nav pierādīta, tāpat nav pierādīts kaitējuma būtiskais un neatgriezeniskais raksturs. Prasītāja arī nav pierādījusi, ka tās pastāvēšana būtu apdraudēta vai ka tās stāvoklis tirgū neatgriezeniski mainītos.

57 Saskaņā ar Pirmās instances tiesas iedibināto judikatūru fakts, ka attiecīgais līgums brīdī, kad tiek pasludināts spriedums galvenajā tiesvedībā, tiek pildīts, nav vērā ņemams arguments, lai pierādītu steidzamību (rīkojums iepriekš minētajā lietā TQ3 Travel Solutions Belgium/Komisija, 55. punkts). Faktiski, ja prasītājas iesniegtā piedāvājuma noraidīšana bija nepamatota, to bija iespējams labot: izdevumus, kas saistīti ar piedalīšanos konkursa procedūrā, ir iespējams aprēķināt un atlīdzināt, var paredzēt kompensāciju naudā un prasītājai būtu iespējams piedalīties no jauna izsludinātā konkursā. Tiesas sēdē Komisija šajā sakarā norādīja, ka, ja lēmums tiek atcelts, attiecīgajai iestādei ir atbilstoši EKL 233. pantam jāveic vajadzīgie pasākumi, lai pildītu sprieduma rezolutīvo daļu. Tomēr ne piemērojamās tiesību normas, ne Tiesas un Pirmās instances tiesas spriedumi neparedz sekas gadījumos, kad līgums ir ticis parakstīts un tiek pildīts. Izskatāmais gadījums attiecas uz līgumu, kas saskaņā ar Beļģijas civiltiesībām ir spēkā. Turklāt apstrīdētā lēmuma atcelšana ietvertu ilglaicīgu aizkavēšanos SIS II/VIS projekta īstenošanā, kas kaitētu brīvības, drošības un tiesiskuma telpas izveidošanu un uzturēšanu (LES 2. pants).

Par interešu izsvēršanu

58 Prasītāja apgalvo, pirmkārt, ka Kopienas tiesību normu par valsts līgumiem pārkāpums un kaitējums, ko šāds pārkāpums nodara Kopienas tiesiskajai kārtībai un pārējo pretendentu tiesībām, pats par sevi ir nopietnas intereses, kuras pelna Kopienas tiesu iestāžu aizsardzību (rīkojums iepriekš minētajā lietā Komisija/Beļģija).

59 Otrkārt, tā uzskata, ka ierobežota SIS II/VIS projekta īstenošanas aizkavēšanās nesamērīgi nekaitētu Komisijas un dalībvalstu interesēm. Pastāvošo Šengenas informācijas sistēmu nav nepieciešams aizstāt ar jaunu līdz 2007. gada beigām; tāpat provizoriskajai SIS II sistēmas pieņemšanai nav obligāti jānotiek pirms 2007. gada 31. marta. Vispār nav norāžu, ka nenozīmīga aizkavēšanās radīs nozīmīgu kaitējumu vai ka šādu kaitējumu nebūtu iespējams mazināt līdz pieņemamam līmenim, nedaudz paātrinot instalāciju. Un otrādi, strīdīgā līguma izpildīšana izraisītu vai veicinātu fait accompli, kas būtu būtisks un neatgriezenisks kaitējums gan prasītājai, gan Kopienas tiesiskajai kārtībai.

60 Treškārt, Steria/HP iesniegtā piedāvājuma noraidīšanu un līguma piešķiršanu prasītājai varētu veikt ļoti īsā laika periodā. Ir pieejami citi pasākumi, lai novērstu Kopienas tiesību pārkāpumus, piemēram, atļaujot prasītājai iesniegt piedāvājumu, kas atbilstu kritērijiem, kuri šķietami izmantoti, piešķirot līgumu Steria/HP, vai no jauna izsludinot konkursu.

61 Ceturtkārt, pat pieņemot, ka 2004. gada 13. septembra un 2004. gada 22. oktobra lēmumu izpildīšanas apturēšana nodarītu kaitējumu Komisijai vai dalībvalstīm, iespējamais kaitējums Komisijai ir tās pašas izraisīts. Prasītāja konsekventi rīkojās ļoti ātri, kas ir nozīmīgs faktors, nosakot interešu savstarpējo līdzsvaru (rīkojums iepriekš minētajā lietā Komisija/Beļģija, 34. punkts).

62 Piektkārt, prasītāja tiesas sēdē apgalvoja, ka Komisijas apgalvojumi attiecībā uz projekta izpildes grafiku nav pārliecinoši. Turklāt šie apgalvojumi ir pretrunā ar Padomes 2001. gada 23. novembra dokumentu, ar kuru apmainījās to dalībvalstu delegācijas, kuras ir atbildīgas par SIS sistēmas ieviešanu, un no kā izriet, ka pat 30 dalībvalstis varētu turpināt izmantot šībrīža SIS sistēmu.

63 Sestkārt, prasītāja atsaucās arī uz faktu, ka jau 2001. gadā Padome Komisijai uzticēja uzdevumu izveidot SIS II sistēmu. Turklāt prasītāja norādīja, ka sākotnēji bija paredzēts SIS II/VIS projektu uzsākt 2004. gada maijā. Nevar piekrist, ka Komisija var ar novēlošanos organizēt konkursa procedūru, vienlaicīgi apgalvojot, ka pastāv tāda steidzamība, ka jāizslēdz pagaidu noregulējuma pasākumu noteikšana.

64 Komisija apgalvo, ka pagaidu noregulējuma pasākumu noteikšana radītu kaitējumu Kopienai, Komisijai, dalībvalstīm, trešām valstīm, kā arī personai, kurai piešķirts līgums, un ka šāds kaitējums būtiski pārsniedz jebkādu iespējamo kaitējumu prasītājai, ja netiktu noteikti pagaidu noregulējuma pasākumi.

Tiesas priekšsēdētāja vērtējums

Par fumus boni juris

65 Ir jāatzīmē, ka tās pieteikumā par pagaidu noregulējuma pasākumu noteikšanu, prasītāja nošķir, no vienas puses, pamatojumu 2004. gada 13. septembra lēmuma atcelšanai (skat. šī rīkojuma 21.–29. punktu) un, no otras puses, pamatojumu 2004. gada 22. oktobra lēmuma atcelšanai (skat. šī rīkojuma 30.–33. punktu).

66 Attiecībā uz šo jautājumu Tiesas priekšsēdētājs uzskata, ka, ja atceltu 2004. gada 13. septembra lēmumu, ar kuru noraidīts prasītājas iesniegtais piedāvājums un pieņemts trešās personas iesniegtais piedāvājums, zustu 2004. gada 22. oktobra lēmuma juridiskais pamats. Šis pēdējais lēmums attiecīgi nebūtu spēkā tā pretlikumības dēļ un arī būtu jāatceļ.

67 Tāpēc sākotnējā posmā pietiek izvērtēt, vai pamatojums 2004. gada 13. septembra lēmuma atcelšanai, kā tas izklāstīts pieteikumā par pagaidu noregulējuma pasākumu noteikšanu, šķiet fumus boni juris pamatots.

68 Vispirms būtu jānorāda, ka saskaņā ar Finanšu regulas 89. panta 1. punktu visiem valsts līgumiem, kuri tiek pilnībā vai daļēji finansēti no budžeta, ir jāatbilst pārskatāmības, samērīguma, vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principiem. Turpinājumā, saskaņā ar Finanšu regulas 97. panta 1. punktu, atlases kritēriji, kas ļauj novērtēt piedāvājumu saturu, ir iepriekš jāparedz un jāprecizē paziņojumā par konkursu. Visbeidzot, no iedibinātās judikatūras izriet, ka saskaņā ar vienlīdzīgas attieksmes un pārredzamības principu līgumu piešķiršanas kritēriji ir jāformulē līguma dokumentos vai paziņojumā par konkursu tā, lai ļautu visiem samērā informētajiem un ierasti rūpīgajiem pretendentiem tos interpretēt vienādi (pēc analoģijas skat. Tiesas 2001. gada 18. oktobra spriedumu lietā C‑19/00 SIAC Construction, Recueil, I‑7725. lpp., 42. punkts).

69 Tāpat ievadā ir jāatzīmē, ka saskaņā ar iedibināto judikatūru Komisijai ir plaša rīcības brīvība, novērtējot faktorus, kas ir jāņem vērā, pieņemot lēmumu par līguma piešķiršanu pēc paziņojuma par konkursu, un Kopienas tiesu iestāžu kontrolei būtu jāaprobežojas ar to, ka tiek pārbaudīts, vai nav pieļauta nopietna un acīmredzama kļūda (Tiesas 1978. gada 23. novembra spriedums lietā 56/77 Agence européenne d'intérim/Komisija, Recueil, 2215. lpp., 20. punkts, un Pirmās instances tiesas 1996. gada 8. maija spriedums lietā T‑19/95 Adia interim/Komisija, Recueil, II‑321. lpp., 49. punkts).

70 Pēc šo ievada piezīmju formulēšanas Tiesas priekšsēdētājs uzskata, ka divi no prasītājas izvirzītajiem pamatiem ir nopietni.

71 Pirmais pamats attiecas uz acīmredzamu kļūdu novērtējumā, veicot finanšu novērtējumu Steria/HP iesniegtajam piedāvājumam, kurš izriet no fakta, ka tajā nebija norādīta cena katrai no tās piedāvājuma 15 pozīcijām.

72 Izskatāmajā lietā rodas jautājums par to, vai prasītāja ir iesniegusi pierādījumus, kas ļautu fumus boni juris secināt, ka nevar izslēgt, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā, ciktāl tā piemēroja paziņojumā par konkursu paredzēto finanšu novērtējuma sistēmu tādā veidā, ka finanšu piedāvājumi neatspoguļoja to patieso relatīvo vērtību.

73 Šīs tiesvedības ietvaros Komisija, no vienas puses, apgalvoja, ka konkursa dokumentu administratīvo instrukciju 2.8. noteikums uzdeva pretendentiem norādīt cenas visām pozīcijām un ka nulle arī ir cena, kas bija jāpieņem. Šajā sakarā Steria/HP iesniegtais piedāvājums nenorādīja cenu vai norādīja cenu – nulle 6. pozīcijai (stimulatori), 7. pozīcijai (nacionālās saskarnes) un 11. pozīcijai (fakultatīvās VIS funkcijas), taču katrai no šīm pozīcijām cena bija ietverta citas pozīcijas cenā, ar ko tās no tehniskā viedokļa ir nesaraujami saistītas. Tā 6., 7. un 11. pozīcijas cena attiecīgi bija ietverta 4. pozīcijas (centrālā sistēma); 3. pozīcijas (sistēmas vide) un 2. pozīcijas (detalizēts dizains) cenā.

74 Tāpēc rodas jautājums par to, vai Komisija ir fumus boni juris pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā, pieņemot kā konkursa specifikācijām atbilstošu nenorādītu cenu, vai cenu – “nulle”, ja attiecībā uz šo pozīciju vai pozīcijām piedāvātais risinājums un to cenas bija ietvertas šī piedāvājuma vienā vai vairākās citās pozīcijās.

75 Šajā sakarā būtu jāatzīmē, ka konkursa specifikāciju administratīvo instrukciju 2.8. noteikums paredzēja, ka finanšu novērtējuma veikšanas mērķiem pretendentiem bija jānorāda visu pozīciju cenas un ka, kas attiecas uz finanšu lapām, visām cenām bija jābūt izteiktām EUR, skaidri norādītām, un, attiecīgā gadījumā, jāietver visi izcenošanas elementi attiecībā uz visām pozīcijām un apakšpozīcijām.

76 No šīs normas izriet, ka cena bija jānorāda attiecībā uz katru no pozīcijām, kas ietvertas piedāvājumā, un ka to nevarēja ietvert citā pozīcijā.

77 Šo secinājumu apstiprina pats apstrīdētā paziņojuma par konkursu kontekstā izvēlētās finanšu novērtējuma sistēmas mērķis.

78 Tādējādi konkursa dokumentācijas administratīvo instrukciju 5.4. noteikumā ar virsrakstu “Finanšu novērtējums” ir izvēlēta sistēma, kas balstās uz 15 atsevišķām pozīcijām. Lai veiktu finanšu novērtējumu, iesniegtie piedāvājumi tika vērtēti nevis balstoties uz kopsummu cenām, kas tika piedāvātas katrai no 15 atsevišķajām pozīcijām, bet gan balstoties uz cenu attiecību, kas aprēķināta katrai no pozīcijām. Faktiski, attiecībā uz katru no pozīcijām, Komisijas izmantotā novērtēšanas metode balstījās uz katram pretendentam piešķirtajiem punktiem, kas bija atkarīgi no attiecības starp, no vienas puses, pretendenta piedāvāto cenu, un, no otras puses, zemāko no citu finanšu novērtēšanai izraudzīto pretendentu piedāvātajām cenām. Kā uzsver prasītāja, un pret ko nav iebildusi Komisija, rezultātam katrā no pozīcijām tādējādi tika piešķirta vienāda nozīme, neatkarīgi no atšķirīgu pozīciju apjoma un sarežģītības pakāpes.

79 Attiecīgi, ja pieņem Komisijas argumentu, ka attiecībā uz pozīciju, kas ietvēra tehnoloģisku risinājumu, varēja norādīt cenu “nulle”, būtu jāatzīst, ka pretendents varētu mākslīgi uzlabot savu kopējo cenu attiecību un tādējādi iegūt labāko kopējo cenu attiecību, pat ja tā kopējā piedāvājuma vērtība nav zemākā. Faktiski, kā pareizi atzīmējusi prasītāja, šī sistēma atļāva pretendentam mākslīgi uzlabot savu kopējo cenu attiecību, piemēram, atskaitot EUR 500 000 no divām pozīcijām, kuras katras vērtība ir 1 miljons EUR, un šīs summas pievienot pozīcijai ar vērtību 10 miljoni EUR. Pretendents tāpat varētu nodrošināt nepārspējamu kopējo attiecību, piedāvājot mākslīgi noteiktu cenu, kas būtu uz pusi zemāka par tā konkurentu piedāvāto cenu piecām vai sešām pozīcijām ar zemāko vērtību. Tādējādi varētu nodrošināt labāko kopējo cenu attiecību, kaut arī kopējā piedāvājuma vērtība būtu acīmredzami augstāka par visu pārējo piedāvājumu vērtību. Tiesas priekšsēdētājs atzīmē, ka Komisija nav izskaidrojusi, kā tās izraudzītās finanšu novērtēšanas sistēmas piemērošanu regulējošie noteikumi ļāva izvairīties no šāda riska.

80 Šo vērtējumu nekādi neiespaido Komisijas arguments, ka tā nevēlējas liegt pretendentiem iespēju piedāvāt savus tehniskos risinājums neierobežotā veidā. Kaut arī šis arguments attiecas uz tehnisko novērtējumu, un ne finanšu novērtējumu, netiek pat apgalvots, ka nebūtu bijis iespējams norādīt aptuveno cenu katrai no piedāvājuma pozīcijām, kaut arī tehniskais risinājums būtu ietverts cita pozīcijā.

81 Komisijas ierosinātā konkursa specifikāciju finanšu instrukciju interpretācija nekādi negarantē, ka tiek izraudzīts saimnieciski visizdevīgākais piedāvājums, pretēji šajā lietā piemērojamajam principam, ka ir jāpieņem saimnieciski visizdevīgākais piedāvājums (Paziņojums par konkursu, IV.2. punkts).

82 Šajos apstākļos fumus boni juris ir jāuzskata, ka Komisija nav ievērojusi tehniskās specifikācijas un ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā, pieņemot Steria/HP piedāvājumu, kurā attiecībā uz noteiktām pozīcijām cena nebija norādīta vispār vai bija norādīta cena – nulle, kaut arī nevar izslēgt, ka tās piedāvājums būtu bijis jānoraida, jo tas neatbilda paziņojuma par konkursu nosacījumiem.

83 Otrais pamats, kuru Tiesas priekšsēdētājs uzskata par nopietnu, attiecas uz to, ka nav ievēroti konkursa tehniskie nosacījumi par nacionālajām saskarnēm (7. pozīcija). Prasītāja kritizē Steria/HP piedāvāto risinājumu, jo tas neietver nacionālo saskarņu instalāciju lietotāju vietnēs, tas ir, dalībvalstīs, kaut arī tāda prasība bija ietverta paziņojumā par konkursu.

84 Šajā sakarā ir jākonstatē, ka aicinājuma iesniegt piedāvājumus tehniskā specifikācija fumus boni juris apstiprina vērtējumu, ka nacionālās saskarnes ir jāinstalē lietotāju vietnēs (SIS II moduļa 2.2 punkts; kopējo specifikāciju 2.1.2, 4.1. un 4.3. punkts; administratīvo instrukciju 2.5.2. punkts). Precīzāk, saskaņā ar kopējo specifikāciju 4.1. punktu, nacionālās saskarnes “ir jāinstalē paša lietotāja telpās”. Saskaņā ar administratīvo instrukciju 2.5.2. punktu “līgumā paredzēto uz lietotājiem vērsto pakalpojumu (t.i., nacionālās saskarnes) izpildes vieta [tiks] noteikta, parakstot līgumu”.

85 Turklāt gan tās pieteikumā, gan tiesas sēdes laikā prasītāja detalizētāk izskaidroja iemeslus, kāpēc nacionālo saskarņu instalācija valsts līmenī ir būtiska.

86 Šajā posmā Komisijas atbildes uz šiem argumentiem neļāva novērst neprecizitātes attiecībā uz tehniskajām specifikācijām par vietu, kur instalējamas nacionālās saskarnes.

87 No tā izriet, ka nevar izslēgt, ka prasītājas izvirzītā tehnisko specifikāciju interpretācija ir pareiza un ka, attiecīgi, Steria/HP piedāvājums ir pretrunā ar paziņojumā par konkursu izvirzītajām tehniskajām specifikācijām.

88 Ņemot vērā visu iepriekš minēto, ir jāsecina, ka nosacījums, kas saistīts ar fumus boni juris, ir izpildīts.

Par steidzamību

89 Kā atzīts Tiesas priekšsēdētāja 1999. gada 25. marta rīkojumā lietā C‑65/99 P(R) Willeme/Komisija, Recueil, I‑1857. lpp, pagaidu noregulējuma procesa mērķis ir nevis nodrošināt kaitējuma repariāciju, bet gan nodrošināt pilnīgu sprieduma pēc būtības efektivitāti. Lai šo mērķi sasniegtu, pieteiktajiem pasākumiem jābūt steidzamiem tādā nozīmē, ka, lai novērstu būtisku un neatgriezenisku kaitējumu prasītāja interesēm, tie ir jānosaka un jāīsteno pat pirms lēmuma pamata tiesvedībā (62. punkts). Lietas dalībniekam, kas iesniedz pieteikumu par pagaidu noregulējuma pasākumiem, ir jāiesniedz pierādījumi, ka tas nevar gaidīt pamata tiesvedības iznākumu, neciešot būtisku un neatgriezenisku kaitējumu (Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2000. gada 20. jūlija rīkojums lietā T‑169/00 R Esedra/Komisija, Recueil, I‑2951. lpp., 43. punkts).

90 Izskatāmajā gadījumā prasītāja apgalvo, ka nodarītais kaitējums, ko izraisījis fakts, ka apskatāmais līgums tai netika piešķirts, ir neatgriezenisks, jo 2004. gada 13. septembra lēmuma un 2004. gada 22. oktobra lēmuma atcelšana, ja netiktu noteikti pagaidu noregulējuma pasākumi, nebūs lietderīga.

91 Šādai argumentācijai nevar piekrist.

92 Vispirms, pat pieņemot, ka Pirmās instances tiesa atcels šos lēmumus, pretēji prasītājas apgalvojumiem, nav konstatēts, ka līgums tiktu piešķirts prasītajai. Šajā sakarā, tieši tāpat kā konkursā uzvarējušais pretendents, arī prasītāja attiecībā uz vienu no pozīcijām, proti, attiecībā uz 8. pozīciju, bija norādījusi cenu “nulle”. Tātad prasītājas iesniegtajam piedāvājumam fumus boni juris piemīt tāda pati nepilnība kā konkursā uzvarējušā konkursa dalībnieka iesniegtajam piedāvājumam.

93 Turpinājumā nav pamata secināt, ka, kā norādījusi prasītāja, tās intereses nebūtu adekvāti aizsargātas, ja Pirmās instances tiesa atceltu 2004. gada 13. septembra lēmumu un 2004. gada 22. oktobra lēmumu.

94 Pirmkārt, būtu jāatzīmē, ka nav pareizi apgalvot, ka kompensācija ir vienīgais veids, kā izpildīt spriedumu, ar kuru tiek atcelts akts.

95 Saskaņā ar EKL 233. pantu iestādei, kuras pieņemtais akts ir pasludināts par spēkā neesošu [atcelts], ir jāveic pasākumi, lai pildītu Pirmās instances tiesas spriedumu. No tā, pirmkārt, izriet, ka tiesa, kura atceļ aktu, nav kompetenta norādīt iestādei, kuras aktu tā ir atcēlusi, kā izpildāms spriedums (Tiesas 1995. gada 26. oktobra rīkojums apvienotajās lietās C‑199/94 P un C‑200/94 P Pevasa un Inpesca/Komisija, Recueil, I‑3709. lpp., 24. punkts). Otrkārt, tiesnesis, kas izskata pieteikumu par pagaidu noregulējuma pasākumu noteikšanu, nevar iepriekš paredzēt pasākumus, ko varētu veikt pēc sprieduma par akta atcelšanu. Veids, kādā var izpildīt spriedumu par akta atcelšanu, ir atkarīgs nevien no atceltās normas un attiecīgā sprieduma apjoma, kas ir jāizvērtē nevien saistībā ar tā piemērošanas apjomu (Tiesas 1988. gada 26. aprīļa spriedums apvienotajās lietās 97/86, 193/86, 99/86 un 215/86 Asteris u.c./Komisija, Recueil, 2181. lpp., 27. punkts, un Pirmās instances tiesas 1999. gada 20. aprīļa spriedums apvienotajās lietās T‑305/94, T‑306/94, T‑307/94, no T‑313/94 līdz T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 un T‑335/94 Limburgse Vinyl Maatschappij u.c./Komisija, Recueil, II‑931. lpp., 184. punkts), bet arī saistībā ar citiem faktoriem, kas ir īpaši katrā gadījumā, kā tas, pēc cik ilga laika stājas spēkā apstrīdētā akta atcelšana vai iesaistīto trešo personu intereses.

96 Izskatāmajā lietā, ja tiktu atcelti 2004. gada 13. septembra lēmums un 2004. gada 22. oktobra lēmums, Komisijai, ņemot vērā šīs lietas īpašos apstākļus, būtu jāveic pasākumi, kas nepieciešami, lai nodrošinātu pienācīgu prasītājas interešu aizstāvību (šajā sakarā skat. Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 1994. gada 2. maija rīkojumu lietā T‑108/94 R Candiotte/Padome, Recueil, II‑249. lpp., 27. punkts, un rīkojumus iepriekš minētajās lietās Esedra/Komisija, 51. punkts, un Tq3 Travel Solutions Belgium/Komisija, 55. punkts).

97 Šajā kontekstā ir svarīgi uzsvērt, ka prasītāja iesniedza savu galveno prasību un pieteikumu par pagaidu noregulējuma pasākumu noteikšanu pēc strīdīgā līguma noslēgšanas un ka tāpēc pieteikums par pagaidu noregulējuma pasākumu noteikšanu neļāva Pirmās instances tiesas priekšsēdētājam novērst līguma parakstīšanu, jo prasītāja savu prasību par 2004. gada 13. septembra lēmuma atcelšanu iesniedza vienlaicīgi ar pieteikumu par pagaidu noregulējuma pasākumu noteikšanu, trīs nedēļu laikā, kas pagāja starp datumu, kad Komisija prasītajai paziņoja Novērtējuma ziņojumu (2004. gada 30. septembris) un līguma parakstīšanas datumu (2004. gada 22. oktobris). Tomēr ir norādīts, ka, pirmkārt, pagaidu noregulējuma tiesneša noteikto pagaidu noregulējuma pasākumu (skat. iepriekš, 15. punkts) rezultātā tika apturēta apskatāmā līguma izpilde. Otrkārt, Pirmās instances tiesa piekrita pamata prasību izskatīt paātrinātajā procesā (skat. iepriekš, 18. punkts). Tā rezultātā spriedums tiks pieņemts īsā laika posmā (skat. attiecībā uz līdzīgu situāciju Pirmās instances tiesas 2002. gada 27. septembra spriedumu lietā T‑211/02 Tideland Signal/Komisija, Recueil, II‑3781. lpp.). Šādos apstākļos nevar izslēgt, ka Komisijai var uzdot apskatāmo līgumu izbeigt un organizēt jaunu šī līguma piešķiršanas procedūru, kurā varētu piedalīties arī prasītāja.

98 Otrkārt, ir jāatzīst, ka, pat ja Komisija nolemtu atlīdzināt zaudējumus un procentus, novēršot prasītājai nodarīto kaitējumu, šādā veidā ikviena sprieduma, ar kuru atcelts akts, izpildīšanu atbilstoši iedibinātajai judikatūrai varētu uzskatīt par pienācīgu repariāciju. Tā rezultātā prasītājas potenciāli ciesto kaitējumu nevar uzskatīt par neatgriezenisku, ja to vēlāk iespējams finansiāli kompensēt (skat. rīkojumu iepriekš minētajā lietā Esedra/Komisija, 44. punkts, un rīkojumu iepriekš minētajā lietā TQ3 Travel SolutionsBelgium/Komisija, 43. punkts).

99 Jebkurā gadījumā, pat Komisijai brīvprātīgai neveicot repariāciju, ir jāatzīst, ka prasītāja, nepastāvot norādēm par pretējo, Pirmās instances tiesā varētu celt prasību par zaudējumu atlīdzību, ja līguma pazaudēšana ir kaitējums, par kuru var piešķirt kompensāciju, ceļot prasību EKL 288. panta kārtībā (rīkojums iepriekš minētajā lietā Esedra/Komisija, 47. punkts, Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2002. gada 27. februāra rīkojums lietā T‑132/01 R Euroalliages u.c./Komisija, Recueil, II‑777. lpp., 51.–53. punkts, un rīkojums iepriekš minētajā lietā TQ3 Travel Solutions Belgium/Komisija, 45. punkts).

100 Ņemot vērā šos apsvērumus, ir jākonstatē, ka situācija, kas ir izskatāmā strīda pamatā, būtiski atšķiras no situācijas, kas bija par pamatu rīkojumam iepriekš minētajā lietā Komisija/Beļģija, uz kuru atsaucās prasītāja. Pretēji secinājumiem minētajā lietā, nevar secināt, ka izskatāmajā lietā nolēmums pēc būtības, pat ja tas tiks pieņemts līguma izpildes laikā, neļaus novērst kaitējumu Kopienas tiesiskajai sistēmai un prasītājai.

101 Šo iemeslu dēļ pagaidu noregulējuma pasākumi, par ko iesniegts pieteikums, būtu attaisnojami vienīgi izņēmuma gadījumā, tas ir, ja šķistu, ka, šādus pasākumus nenosakot, prasītāja nonāktu situācijā, kas var apdraudēt tās pastāvēšanu vai neatgriezeniski mainīt tās situāciju tirgū (šajā sakarā skat. rīkojumus iepriekš minētajās lietās Esedra/Komisija, 45. punkts, un TQ3 Travel Solutions Belgium/Komisija, 46. punkts).

102 Šajā sakarā ir jākonstatē, ka, kaut arī prasītāja norāda, ka šī līguma piešķiršana prasītājai dotu labumu, tā nenorāda, ka 2004. gada 13. septembra un 2004. gada 22. oktobra lēmumi rada tādas finansiālās sekas, kas apdraudētu tās pastāvēšanu. Faktiski, prasītāja nav izvirzījusi nevienu apgalvojumu šajā sakarā un nav iesniegusi nevienu pierādījumu, kas attiektos uz tās finansiālo situāciju, kas varētu Tiesas priekšsēdētājam likt domāt, ka tās pastāvēšana ir apdraudēta.

103 Vienīgais reālais iespaids, ko prasītāja saista ar 2004. gada 13. septembra un 2004. gada 22. oktobra lēmuma izpildīšanu, ir būtiska reputācijas neiegūšana un šķietamās grūtības nākotnē veiksmīgi iesniegt piedāvājumus to projektu kontekstā, kas saistīti ar apskatāmo līgumu. Ciktāl šo iespaidu iespējams uzskatīt par tādu, kas parāda šķietamā kaitējuma neatgriezenisko raksturu, pierādījumi lietas materiālos tomēr neļauj novērtēt tā faktisko ietekmi uz prasītājas situāciju. Proti, prasītāja nav parādījusi, ka reputācija tai bija būtiska vai ka nākotnē tai būs liegts īstenot citus šāda paša mēroga projektus. Tāpat tā nav iesniegusi pierādījumus, no kuriem varētu secināt, ka tās reputācijai nodarīts būtisks un neatgriezenisks kaitējums vai a fortiori, ka šāds kaitējums tai liegs nākotnē iesniegt piedāvājumus, atsaucoties uz Komisijas izsludinātajiem konkursiem saistībā ar SIS II un VIS sistēmām. Šajā kontekstā būtu jāpiebilst, ka atbilstoši iedibinātajai judikatūrai jebkurā gadījumā piedalīšanās sabiedriskā konkursā, kas jau pēc sava rakstura ir ar augstu konkurētspēju apveltīts, obligāti ietver visu dalībnieku risku, un pretendenta izslēgšana atbilstoši konkursa noteikumiem pati par sevi nekaitē un tāpēc principā to nevar uzskatīt par kaitējumu reputācijai (šajā sakarā skat. Tiesas priekšsēdētāja 1983. gada 5. augusta rīkojumu lietā 118/83 R CMC/Komisija, Recueil, 2583. lpp., 51. punkts, un rīkojumu iepriekš minētajā lietā Esedra/Komisija, 48. punkts).

104 Šajos apstākļos ir jāsecina, ka prasītājas iesniegtie pierādījumi neļauj atbilstoši juridiskajām prasībām konstatēt, ka, nenosakot pagaidu noregulējuma pasākumus, par kuriem iesniegts pieteikums, prasītājai tiks nodarīts būtisks un neatgriezenisks kaitējums.

105 Ņemot vērā iepriekš iztirzāto, ir jāsecina, ka steidzamības nosacījums nav izpildīts un ka tāpēc pieteikums par pagaidu noregulējuma pasākumu noteikšanu ir jānoraida.

Ar šādu pamatojumu

PIRMĀS INSTANCES TIESAS PRIEKŠSĒDĒTĀJS

izdod šādu rīkojumu:

1) noraidīt pieteikumu par pagaidu noregulējuma pasākumu noteikšanu;

2) atlikt lēmumu par tiesāšanās izdevumiem.

Luksemburgā 2005. gada 31. janvārī.

Sekretārs Priekšsēdētājs