ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
25.

Otrkārt, katrā ziņā no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem acīmredzami izriet, ka jautājumam par to, vai, lai V pēc 2010. gada 1. maija tiktu piemērots vienīgi tas tiesiskais regulējums, kas ir noteikts atbilstoši Regulai Nr. 883/2004, proti, Luksemburgas tiesiskais regulējums, viņam bija vai nebija jāiesniedz pieprasījums saskaņā ar šīs regulas 87. panta 8. punktu, un jautājumam apstiprinošas atbildes gadījumā par to, kādas sekas rodas no tā, ka šāds pieprasījums tiek iesniegts vairākus gadus pēc šī datuma, ir noteikta ietekme uz iesniedzējtiesas izskatāmā strīda risinājumu. Patiesībā atbildei uz šiem jautājumiem ir tieša ietekme uz to gadu skaitu, par kādu Beļģijas iestādēm būtu tiesības prasīt veikt sociālās iemaksas, kuras attiecīgā gadījumā būtu jāmaksā V.
18.

Alžīrijas Ģimenes kodeksa (turpmāk tekstā – “AĢK”) attiecīgi I sējuma V nodaļā “Par izcelšanos” un II sējuma VII nodaļas “Par likumisko aizbildnību” (kafala)” ir iekļautas šādas normas: 46. pants: “Adopcija (tabanni) ir aizliegta ar šariatu un likumu.” 116. pants: “Likumiskā aizbildnība (kafala) ir brīvprātīga apņemšanās uzņemties atbildību par bērna uzturēšanu, izglītību un aizsardzību tādā pašā veidā, kādā to nodrošinātu vecāks savam bērnam. To nosaka ar tiesību aktu.” 117. pants: “Likumisko aizbildnību piešķir tiesnesis vai notārs ar bērna piekrišanu, ja viņam ir tēvs un māte.” 118. pants: “Likumiskās aizbildnības tiesību turētājam (kafil) ir jābūt musulmanim, saprātīgam, godprātīgam, kā arī jāspēj uzturēt aprūpē nodoto bērnu (makful) un viņu aizsargāt.” 119. pants: “Aprūpē nodotā bērna vecāki var būt zināmi vai nezināmi.” 120. pants: “Aprūpē nodotais bērns saglabā savu sākotnējo izcelšanos, ja viņa vecāki ir zināmi. Pretējā gadījumā viņam piemēro Civilstāvokļa likuma 64. pantu.” 121. pants: “Likumiskā aizbildnība piešķir tās saņēmējam tiesības likumīgi uzņemties rūpes [par bērnu] un saņemt tādus pašus ģimenes un skolas pabalstus, kādi tiek piešķirti par likumīgo bērnu.” 122. pants: “Likumiskās aizbildnības tiesību piešķiršana nodrošina aprūpē nodotā bērna mantoto, kā legātu novēlēto vai dāvināto īpašumu pārvaldību bērna labākajās interesēs.” 123. pants: “Likumiskās aizbildnības tiesību turētājs var novēlēt vai dāvināt trešdaļu no saviem īpašumiem viņa aprūpē nodotajam bērnam. Ja ir novēlēta vairāk nekā trešdaļa, testamenta noteikums ir spēkā neesošs un nav piemērojams, izņemot, ja tam piekrīt mantinieki.” 124. pants: “Ja tēvs vai māte vai viens no viņiem lūdz likumiskā aizbildnībā nodotā bērna nodošanu atpakaļ viņu aizbildnībā, minētais bērns, ja viņš ir sasniedzis saprātīgu vecumu, var izvēlēties, vai viņš atgriezīsies savu vecāku mājās. Ja viņš nav sasniedzis saprāta vecumu, viņš var atgriezties tikai ar tiesneša atļauju, ņemot vērā aprūpē nodotā bērna intereses.” 125. pants: “Pieteikums par atteikšanos no likumiskās aizbildnības ir jāiesniedz tiesā, kas to ir piešķīrusi, paziņojot par to prokuratūrai [..].”
30.

Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru “vienīgi valsts tiesa, kura izskata lietu un kurai ir jāuzņemas atbildība par pieņemamo tiesas nolēmumu, var – ņemot vērā lietas īpatnības – noteikt gan to, cik nepieciešams ir prejudiciālais nolēmums šīs tiesas sprieduma taisīšanai, gan to, cik atbilstoši ir Tiesai uzdotie jautājumi. Līdz ar to, ja uzdotie jautājumi attiecas uz Savienības tiesību normas interpretāciju, Tiesai principā ir par tiem jālemj [..]. No tā izriet, ka uz jautājumiem par Savienības tiesību interpretāciju attiecas atbilstības prezumpcija. Tiesa var atteikties lemt par valsts tiesas uzdotu prejudiciālu jautājumu vienīgi tad, kad ir acīmredzams, ka lūgtajai Savienības tiesību normas interpretācijai nav nekāda sakara ar pamatlietas faktisko situāciju vai tās priekšmetu, kad izvirzītā problēma ir hipotētiska vai kad Tiesai nav zināmi faktiskie vai juridiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai sniegtu noderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem [..]” ( 11 ).
39.

Iesniedzējtiesa uzskata, ka NPK 29. panta 1. punkta 1. apakšpunkta d) punkta atcelšanas rezultātā ir radies jauns judikatūras virziens jautājumā par to, vai pastāv “pamatotas aizdomas, kas ļauj pieņemt”, ka apsūdzētais ir izdarījis noziedzīgo nodarījumu. Šajā ziņā tiesai ar pierādījumiem ir jāiepazīstas vienīgi “pirmšķietami”, nevis detalizēti. No tā izriet, ka tiesa “var tikai uzskaitīt pierādījumu elementus, bet nevar tos ne savstarpēji salīdzināt, ne arī sniegt komentārus par tiem, norādot, kurus no tiem tā uzskata par ticamiem un kāpēc; tā var tikai vispārīgi un nekonkrēti norādīt, ka pastāv zināma iespēja, ka apsūdzētais izdarījis attiecīgo noziedzīgo nodarījumu, aprakstot “aizdomu esamību”; tomēr tiesa nevar paust skaidru pārliecību par to, ka pierādījumu elementi ļauj izdarīt secinājumu, ka pastāv pietiekami pārliecinoša varbūtība, ka apsūdzētais ir izdarījis šo noziedzīgo nodarījumu; visbeidzot tiesa nevar sniegt skaidru un konkrētu atbildi uz apsūdzētās personas advokāta argumentiem, jo tad tai būtu jāpauž kategoriskāks viedoklis par attiecīgā noziedzīgā nodarījuma izdarīšanu un jāapspriež attiecīgās pretrunas starp pierādījumu elementiem vai to ticamības esamību vai neesamību”.
23.

Attiecībā uz pirmo punktu iesniedzējtiesa konstatēja, ka ir skaidri pierādīts, ka pieteikuma iesniedzēja bailes no politiskas vajāšanas ir bijušas pamatotas. Attiecībā uz otro punktu iesniedzējtiesa paziņoja, ka nostājas paziņojuma novērtējums ir acīmredzami pretrunīgs, jo no minētā paziņojuma nav skaidri saprotams, ka pieteikuma iesniedzējs varētu būt bijis iesaistīts ārvalstu slepeno dienestu darbībās, kas varētu apdraudēt Ungārijas neatkarību vai politiskās, ekonomiskās, aizsardzības vai citas attiecīgās intereses, kā arī ar to nevar tikt apstiprināts, ka ir izpildīts Ženēvas 1951. gada Konvencijas par bēgļa statusu 1. panta F punkta c) apakšpunktā paredzētais nosacījums par izslēgšanu [no minētās konvencijas piemērošanas].
74.

Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, es iesaku Tiesai uz pirmajiem diviem Kúria (Ungārijas Augstākā tiesa) uzdotajiem jautājumiem atbildēt šādi: 1) Nedz Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 4. panta 2. punkts, nedz 5. pants nav jāinterpretē tādējādi, ka ar patērētāju noslēgtajā aizdevuma līgumā prasība, ka noteikumi ir jāformulē vienkāršā un skaidri saprotamā valodā, paredz, ka katrā cenu klauzulā ir jāmin konkrēti pakalpojumi, kas par to sniegti, tomēr šādos apstākļos ir nepieciešams, lai šādi sniegto pakalpojumu raksturs varētu tikt secināts vai izrietētu no paša līguma noteikumiem. 2) 1993. gada direktīvas 3. panta 1. punkts nenozīmē, ka apstāklis, ka cenu klauzulā nav minēti konkrēti pakalpojumi, kas par to tiek sniegti, pretēji godprātības prasībai rada ievērojamu nelīdzsvarotību pušu tiesībās un pienākumos, kas izriet no līguma un kas notiek par sliktu patērētājam. Tomēr, ja nav iespējams noteikt par attiecīgo samaksu sniegtos pakalpojumus, tad šādu noteikumu var atzīt par negodīgu.
32.

Divos atsevišķos gadījumos – 2016. gada 27. septembrī un 2017. gada 1. martā – atbildētāji, aktīvistu grupas “Arjēžas brīvprātīgie pļāvēji pret ĢMO” dalībnieki, iekļuva trīs veikalos. Divos no tiem viņi ar krāsām sabojāja glifosātu saturošu herbicīdu (konkrētāk, “Roundup”) kannas. Trešajā veikalā, lai sabojātu Roundup produktus un atsevišķas vitrīnas, viņi izmantoja rullīšus un krāsas no tā paša veikala. Vienā no veikaliem viņi izdalīja brošūras ar nosaukumu “Roundup and Co, mums pietiek, mēs vairs to negribam”. Daži grupas dalībnieki informēja policistus, ka viņu nodoms esot bijis “celt gaismā to”, ka netiekot ievēroti noteikumi par to, ka glifosātu saturošiem līdzekļiem jāatrodas slēgtās vitrīnās un tiem jāpievieno pārdevēja brīdinājums par glifosāta kancerogēno iedarbību.
35.

Šis jautājums bija par ieguldījumiem, kurus SAT jau ir veikusi automaģistrāles būvniecībā un kurus vēl paredzēts veikt līdz 2028. gadam, kopā ar kopējiem ieguldījumiem, no kuriem, kā tika apgalvots, gadījumā, ja koncesija beidzas 2028. gadā, SAT nesaņemtu atbilstošu atdevi. Savā 2018. gada 3. oktobra atbildē Tiesai Itālijas valdība paskaidroja, ka: i) no 2009. gada līdz 2017. gadam SAT divos automaģistrāles posmos no Čečinas (Rosinjano) līdz Sanpietro in Palaci [San Pietro in Palazzi] un no Dienvidtarkvīnas [Tarquina Sud] līdz Čivitavekijai ieguldīja 253,136 miljonus EUR, un tie abi kopš tā laika ir atklāti satiksmei; ii) 2011. gada ekonomiskajā un finanšu plānā, pamatojoties uz 2009. gada līgumu, bija paredzēts, ka SAT ieguldīs 3411,7 miljonus EUR, lai automaģistrāli pabeigtu līdz 2028. gadam, no tiem iepriekš minētie 253,136 miljoni EUR sedza laikposmā no 2009. gada līdz 2015. gadam plānotos darbus. Ja līgums tiktu beigts 2028. gadā, SAT par laikposmu no 2028. gada līdz 2046. gadam negūtu paredzamo peļņu 1135,7 miljonu EUR apmērā; iii) pamatojoties uz apņemšanos, ko Itālija pirmstiesas procedūrā piedāvāja Komisijai, 2016. gada ekonomiskajā un finanšu plānā kopējais SAT veicamais ieguldījums līdz 2023. gadam būtu 1400 miljoni EUR. Tā kā 253,136 miljoni EUR jau bija ieguldīti, vēl bija jāiegulda 1146,86 miljoni EUR. Ja līgums tiktu beigts 2028. gadā, SAT laikā no 2028. gada līdz 2038. gadam (viens no koncesijas beigšanās termiņiem, ko pirmstiesas procedūrā piedāvāja Itālija) ( 15 ) negūtu paredzamo peļņu 505,185 miljonu EUR apmērā.
128.

Ir labi zināms, ka tiesiskās paļāvības aizsardzības princips ir viens no Eiropas Savienības pamatprincipiem un ka tas izriet no tiesiskās drošības principa ( 109 ). Ikvienai personai, attiecībā uz kuru ES iestāde ir devusi pamatotas cerības, ir tiesības balstīties uz šo principu. Par solījumiem, kas varētu radīt šādas cerības, lai arī kāda būtu forma, kurā tie ir paziņoti, ir uzskatāma konkrēta, beznosacījumu un saskaņota informācija no pilnvarotiem un ticamiem avotiem. Turpretim neviens nevar atsaukties uz šī principa neievērošanu, ja administrācija viņam nav sniegusi konkrētus solījumus ( 110 ).
43.

Otrkārt, esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, uzskatot, ka tiesību aizsardzības tiesā iespēja ar likvidatora starpniecību ir efektīva Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. panta izpratnē. Pirmām kārtām likvidatoru ieceļot FKTK, uz kuras ierosinājuma pamata ECB anulēja apelācijas sūdzības iesniedzējai izsniegto atļauju. Šī iemesla dēļ viņš nevarot attiecībās ar šīm iestādēm efektīvi pārstāvēt TKB intereses. Otrām kārtām tikai valde no paša sākuma esot bijusi saturiski iesaistīta licences anulēšanas procesā, tāpēc likvidators nevarot to aizstāt tiesvedības posmā. Trešām kārtām likvidators pieļautu savu pienākumu pārkāpumu, ja viņš mēģinātu panākt licences un līdz ar to – sabiedrības, kuras darbības likvidācija ir viņa šībrīža uzdevums, saimnieciskās darbības atjaunošanu (pirmā apelācijas sūdzības pamata otrā daļa, par to c) iedaļā).
30.

Spāņu valodas versijā a) daļā ir noteikts: “siempre, si el consumidor durante la visita del mensajero no puede tomar conocimiento con libertad del contenido del contrato tipo” ( 5 ). Šajā ziņā itāļu valodas versijā ir teikts: “sempre, qualora il consumatore, al momento della visita del corriere, non possa consultare liberamente il contenuto dei modelli contrattuali” ( 6 ). Vācu valodas versijā lasām: “immer, wenn der Verbraucher beim Besuch des Kuriers den Inhalt der Vertragsmuster nicht ungehindert zur Kenntnis nehmen kann” ( 7 ). Portugāļu valodas versijā ir teikts: “sempre que o consumidor não possa, por ocasião da visita do mensageiro, tomar livremente conhecimento do conteúdo do modelo do contrato” ( 8 ).
47.

Trešā jautājuma b) daļā iesniedzējtiesa interesējas par to, vai Regulu Nr. 651/2014 ir iespējams piemērot ar atpakaļejošu spēku. Pieņemot, ka konkrētā atbalsta shēma atbilst visiem Regulā Nr. 651/2014 paredzētajiem materiālajiem nosacījumiem, šī tiesa vēlas konkrētāk noskaidrot, vai šīs regulas 58. panta 1. punkts atbrīvo konkrēto atbalsta shēmu no paziņošanas pienākuma laikposmā no 2011. gada februāra līdz 2014. gada 30. jūnijam, neskatoties uz to, ka Regula Nr. 651/2014 ir stājusies spēkā vien 2014. gada 1. jūlijā ( 19 ).
93.

No iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem var izsecināt arī to, ka Direktīvas 2011/83 6. panta 1. punkta c) apakšpunktā minētajam sarakstam ir nevis izsmeļošs, bet tikai piemēra raksturs.
21.

FIG un FISE statūtos ir paredzēts, ka to attiecīgās pārvaldes darbības veic vienīgi šo federāciju struktūras. Šo federāciju galvenās vadības struktūras ir to nacionālā asambleja, to priekšsēdētājs, to federālā padome un to ģenerālsekretariāts. Vispārējās vadības pilnvaras ir nacionālajai asamblejai, kas sastāv no pamatkategoriju pārstāvjiem un kas arī ievēl organizācijas galvenos vadītājus kopā ar federālās padomes locekļiem. Abās organizācijās administratīvās pilnvaras ir priekšsēdētājam, ko ievēl federālā asambleja. Federālajai padomei ir tiesības uzraudzīt tehniskās sporta programmas pareizu īstenošanu, novērtēt sporta rezultātus un uzraudzīt vadības pareizu norisi. Tomēr jāatzīmē, ka CONI ir pilnvarota iecelt divus revīzijas padomes locekļus, bet priekšsēdētāju arī ievēl arī nacionālā asambleja.
24.

70. pantā (9. nodaļas “Īpaši no iemaksām neatkarīgi naudas pabalsti” pirmais pants) ir ietverta detalizētāka Regulas Nr. 1408/71 10.a panta versija, un tajā ir noteikts: “1. Šo pantu piemēro īpašiem no iemaksām neatkarīgiem naudas pabalstiem, ko nodrošina saskaņā ar tiesību aktiem, kuriem aptvertā personu loka, mērķu un/vai tiesību nosacījumu dēļ ir gan 3. panta 1. punktā minēto sociālā nodrošinājuma tiesību aktu, gan sociālās palīdzības īpašības. 2. Šajā nodaļā “īpaši no iemaksām neatkarīgi naudas pabalsti” ir tie, kas: a) ir paredzēti, lai nodrošinātu vai nu: i) papildu nodrošinājumu, aizvietojuma nodrošinājumu vai palīgnodrošinājumu pret riskiem, uz kuriem attiecas 3. panta 1. punktā minētās sociālā nodrošinājuma jomas, un kas garantē attiecīgajām personām ienākumus iztikas minimumam, ņemot vērā ekonomikas un sociālo stāvokli attiecīgajā dalībvalstī; vai ii) tikai tādu īpašu aizsardzību invalīdiem, kura cieši saistīta ar minētās personas sociālo vidi attiecīgajā dalībvalstī, un b) ja finansējums tiek gūts tikai no to obligāto nodokļu uzlikšanas, kuri paredzēti, lai segtu vispārējus publiskā sektora izdevumus, un ja pabalstu nodrošināšanas un aprēķina nosacījumi nav atkarīgi no jebkādas iemaksas attiecībā uz saņēmēju. Tomēr pabalstus, ko nodrošina kā piemaksu no iemaksām atkarīgam pabalstam, viena šā iemesla dēļ neuzskata par pabalstiem, kas ir atkarīgi no iemaksām, un c) ir minēti X pielikumā. 3. Šās regulas 7. pantu un citas šās sadaļas nodaļas nepiemēro pabalstiem, kas minēti šā panta 2. punktā. 4. Pabalstus, kas minēti 2. punktā, sniedz tikai dalībvalstīs, kur dzīvo attiecīgās personas, saskaņā ar to tiesību aktiem. Šādus pabalstus sniedz dzīvesvietas iestāde par saviem līdzekļiem.”
78.

Tādēļ uz otro un trešo prejudiciālo jautājumu iesaku atbildēt, ka meklētājprogrammas pakalpojumu sniedzējam ir pienākums izņemt strīdīgās saites no rezultātiem, kuri parādās pēc meklējuma, kas, izmantojot pieprasītāja vārdu, ir veikts kādā Eiropas Savienībā esošā vietā. Šajā kontekstā šim pakalpojumu sniedzējam ir jādara viss tam iespējamais, lai nodrošinātu efektīvu un pilnīgu šo atsauču atsaistīšanu. Tas ietver tostarp tā saukto “ģeobloķēšanas” no IP adreses, par kuru tiek pieņemts, ka tā atrodas kādā no dalībvalstīm, kurām ir piemērojama Direktīva 95/46, tehniku – neatkarīgi no meklēšanu veicošā interneta lietotāja izmantotā domēna nosaukuma paplašinājuma.
60.

No tā jāsecina, ka, ņemot vērā minētās II sadaļas tiesību normu mērķi, kas, kā atgādināts iepriekš 23. un 26. punktā, ir it īpaši novērst to, ka personām, kuras ietilpst šīs regulas piemērošanas jomā, tiktu liegta aizsardzība sociālā nodrošinājuma jomā, jo nav tiesību aktu, kuri būtu tām piemērojami, nosacījumi, kuros pastāv tiesības iesaistīties sociālā nodrošinājuma sistēmā, nevar radīt tādas sekas, ka no attiecīgo tiesību aktu piemērošanas jomas tiek izslēgtas personas, kurām šie tiesību akti ir piemērojami, pamatojoties uz Regulu Nr. 883/2004 ( 31 ).
8.

Lai apvienošanās varētu tikt uzskatīta par kvalificētu apvienošanos, atbilstoši 11. pantam tieši pirms apvienošanās vismaz daļa no pārvedamās uzņēmējsabiedrības ienākumiem no saimnieciskās darbības ir jāapliek ar nodokli Zviedrijā. Turklāt atbilstoši 12. pantam uzreiz pēc apvienošanās saņēmējai uzņēmējsabiedrībai Zviedrijā ir jāmaksā nodoklis par ienākumiem no tās saimnieciskās darbības, attiecībā uz kuru pārvedamā uzņēmējsabiedrība bija nodokļa maksātājs. Ienākumiem nevar tikt pilnībā vai daļēji piemēroti atbrīvojumi no nodokļa maksāšanas Zviedrijā, balstoties uz nolīgumu par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu.
23.

Uzdotais prejudiciālais jautājums turpretim ietver trīs citus aspektus, kurus es aplūkošu atsevišķi. Pirmkārt, iesniedzējtiesa būtībā vēlas zināt, vai no PVN direktīvas 168. panta izriet, ka piegādes ķēdē ar neeksistējošiem darījumiem katru reizi var tikt liegtas tiesības atskaitīt priekšnodokli (par to 1. iedaļā). Otrkārt, rezultātā iesniedzējtiesa vēlas zināt, vai no PVN direktīvas 203. panta izriet, ka neeksistējošā tālākpārdošanā tomēr tiek iekasēts nodoklis (un ir izslēgta nepamatoti samaksāto summu atmaksāšana) (par to 2. iedaļā). Treškārt, iesniedzējtiesa būtībā vēlas zināt, vai šādā gadījumā papildu sods neatskaitāmā priekšnodokļa apmērā ir samērīgs (par to 3. iedaļā).
56.

Kā izriet no Pocar ziņojuma 81. punkta, lai arī Lugāno konvencijas 13. panta pirmās daļas 3. punktā ir minēts “jebkurš cits preču piegādes vai pakalpojumu sniegšanas līgums”, Lugāno II konvencijas 15. panta 1. punkta c) apakšpunkts attiecas uz “vis[iem] ci[iem] gadījum[iem]”, neprecizējot ierobežojumus attiecībā uz attiecīgā līguma priekšmetu. Aprakstot izmaiņas Lugāno konvencijas II daļas 4. iedaļas noteikumu piemērošanas jomā, Pocar ziņojumā ir atsauce uz vairākām Savienības tiesību direktīvām. Taču šīs atsauces nebūtu uztveramas tādējādi, ka šo direktīvu, no vienas puses, un Lugāno konvencijas, no otras puses, piemērošanas jomas būtu rūpīgi saskaņotas. Minētās atsauces savukārt norāda uz līgumiem, kuriem to priekšmeta dēļ ir piemērojami Lugāno II konvencijas II daļas 4. iedaļas noteikumi.
87.

Manā interpretācijā šis pamats principā attiecas uz to, ka Eiropas Savienības Tiesas statūtu 45. panta interpretācija diskriminē tādu lietas dalībnieku kā RF, proti, dalībnieku, kas nemīt ES tiesu tiešā tuvumā. Tas tādēļ, ka saskaņā ar pārsūdzēto spriedumu lietas dalībnieks, kurš vēlas izmantot Vispārējās tiesas Reglamenta 73. panta 3. punktā paredzēto iespēju, proti, faksa un pasta kombināciju, lai nosūtītu Vispārējai tiesai procesuālos dokumentus, nevar atsaukties uz pasta sūtījumu neparastu kavēšanos nolūkā attaisnot noteiktā termiņa neievērošanu. Tādēļ, lai būtu pilnīgi pārliecināts par izvairīšanos no noteiktā termiņa nokavēšanas, RF nevar izmantot Reglamenta 73. panta 3. punktā noteikto iespēju. Tā vietā tam ir jānosūta prasība pa pastu labu laiku pirms noteiktā divu mēnešu termiņa beigām (plus Vispārējās tiesas Reglamenta 60. pantā paredzētais desmit dienu termiņš, kas noteikts, pamatojoties uz apsvērumiem par attālumu).
33.

Jāatgādina, ka no Pamatnolīguma 1. klauzulas izriet, ka tā priekšmets ir īstenot vienu no tā mērķiem, proti, izveidot pamatu, lai novērstu ļaunprātību, ko rada secīgu darba līgumu vai darba attiecību uz noteiktu laiku izmantošana. Šis Pamatnolīgums paredz zināmu skaitu minimālo tiesību aizsardzības normu, kas ir vērstas uz to, lai izvairītos no darbinieku situācijas pasliktināšanās ( 28 ) un tātad no viņu tiesiskā stāvokļa vājināšanās tāpēc, ka viņi ilgu laika posmu ir nodarbināti, pamatojoties uz līgumu uz noteiktu laiku ( 29 ). Šīs kategorijas darbiniekiem pastāv risks, ka ievērojamu savas profesionālās karjeras daļu viņiem nav iespējas baudīt darba stabilitāti, kas tomēr, kā izriet no Pamatnolīguma ( 30 ), ir būtisks darba ņēmēju aizsardzības elements ( 31 ).
93.

Visbeidzot, kārtīgu tiesību aktu (interpretācijas) rezultāts nedrīkstētu būt tāds, ka to adresāti faktiski nespēj izpildīt tajos paredzētos pienākumus. Tādējādi – ja vien (kopīgā) pārziņa jēdziena bargajai definīcijai nav domāts pārtapt likumiskā uzdevumā visām iesaistītajām personām atvienoties un atturēties no jebkādu sociālo tīklu, spraudņu un vispār jebkura cita trešo personu satura izmantošanas –, nosakot pienākumus un atbildību, ir jāņem vērā realitāte, atkal izvērtējot, cik lielā mērā personai ir zināms, kā tā patiesībā spēj aizstāvēt savas intereses un ietekmēt jebkuru no šīm darbībām ( 43 ).
–

Attiecībā uz trešo jautājumu tā apgalvo, ka valsts likumdevējs ir paredzējis, ka organizāciju bezpeļņas raksturs izriet, pirmkārt, no tā, ka tās iesaistās pilsoņu drošības labā ar policiju nesaistītā katastrofu novēršanā un civilajā aizsardzībā un drošībā, un, otrkārt, no tā, ka liela daļa to uzdevumu paredz brīvprātīgo personālu; no šiem apstākļiem izrietošas sekas neesot atšķirīgas no tām, kādas rastos, ja tiktu piemēroti atšķirīgi vai papildu kritēriji.
43.

Plašākā kontekstā Direktīvas 2010/24 14. pantā ir ietverti noteikumi, kas reglamentē strīdus, kuri izriet no direktīvas piemērošanas. Saskaņā ar 14. panta 1. punktu strīdus par prasījumu vai instrumentu, kas atļauj izpildi pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī, un strīdus par pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts kompetentās iestādes veiktās paziņošanas likumību risina pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts kompetentās struktūras. Turpretī atbilstoši 14. panta 2. punktam strīdus par pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī veiktajiem izpildes pasākumiem vai par pieprasījuma saņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes veiktās paziņošanas likumību risina šīs dalībvalsts kompetentā struktūra. No sprieduma Kyrian ir secināms, ka 14. panta 1. un 2. punktā ietvertais pilnvaru dalījums izriet no tā, ka katru no tiesību aktiem vai pasākumiem, kas ir minēti šajās normās, reglamentē atšķirīgi tiesību akti ( 11 ), proti, tās dalībvalsts tiesību akti, kuras iestādes ir veikušas apstrīdēto darbību vai lēmušas par pasākumu. Tādējādi katras dalībvalsts kompetentā iestāde pārbauda tikai to darbību un pasākumu likumību, kurus ir veikušas attiecīgās dalībvalsts iestādes, ņemot vērā tās valsts tiesību aktus ( 12 ).
66.

Protams, kā to atzīst Tiesa, “šim principam, ka valsts tiesības ir jāinterpretē atbilstīgi, ir zināmas robežas. Tādējādi valsts tiesas pienākumu – interpretējot un piemērojot attiecīgās valsts tiesību normas, ņemt vērā pamatlēmuma saturu – ierobežo vispārējie tiesību principi, īpaši tiesiskās drošības princips un atpakaļejoša spēka nepieļaujamības princips. Šie principi it īpaši nepieļauj, ka minētais pienākums, pamatojoties uz pamatlēmumu un neatkarīgi no likuma, kas pieņemts tā īstenošanai, varētu likt noteikt vai pastiprināt to personu kriminālatbildību, kas savā darbībā pārkāpj šīs tiesību normas” ( 29 ).
15.

Vairumā dalībvalstu šī izglītības sistēma balstās uz valsts skolām, kur mācības bieži ir bezmaksas vai daļēji bezmaksas. Protams, uz bezmaksas mācībām neattiecas problēma, kas saistīta ar aplikšanu ar PVN. Valsts skolu sistēmu var papildināt arī privātskolas, kas sniedz izglītības pakalpojumus par atlīdzību. Dažkārt arī valsts skolās daži izglītības pakalpojumi tiek sniegti par atlīdzību. Šādiem pakalpojumiem principā ir jābūt apliktiem ar PVN. Tomēr, lai izvairītos, no vienas puses, no šādu pakalpojumu izmaksu paaugstināšanas pakalpojumu saņēmējiem un, no otras puses, no konkurences traucējumiem starp publiskā un privātā sektora subjektiem, Savienības likumdevējs ir ieviesis Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta i) apakšpunktā paredzēto atbrīvojumu attiecībā uz darbību, kas apzīmēta kā skolas vai universitātes izglītības nodrošināšana. Šis noteikums ir jāsaprot tādējādi, ka tad, ja dalībvalstī pastāvošās vispārējās (skolas) vai augstākās (universitātes) izglītības sistēmas ietvaros daži pakalpojumi tiek sniegti par atlīdzību vai nu valsts skolās (“publisko tiesību subjektos” atbilstoši šā noteikuma terminoloģijai), vai privātskolās (“citas organizācijas, par kurām [attiecīgā dalībvalsts] atzinusi, ka tām ir līdzīgi mērķi”), šie pakalpojumi ir atbrīvoti no PVN.