ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
38.

Turklāt Tiesa principā ir atzinusi, ka dalībvalsts stimulēšanas pasākumam var būt valsts mērķis, ciktāl stimulējamā joma Savienības tiesībās nav saskaņota ( 16 ). Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru arī dalībvalsts vēlme nodrošināt zināmas saiknes pastāvēšanu starp attiecīgās dalībvalsts sabiedrību un stimulēto pakalpojuma saņēmēju var būt objektīvs vispārējo interešu apsvērums ( 17 ). Līdz ar to tiek arī atzīts, ka saņēmēju loka paplašināšanas sekas var būt pārmērīgs slogs piešķīrējai dalībvalstij, un līdz ar to tā var ietekmēt stimulēšanas līmeni kopumā ( 18 ). Tā tam jābūt arī tad, ja stimula objekts ir nevis konkrēta persona, kurai ir saikne ar dalībvalsts sabiedrību, bet šīs sabiedrības priekšmetiskā daļa – kā šajā gadījumā – nacionālais dabas un kultūras mantojums. Turklāt nav nekādas nozīmīgas atšķirības, vai dalībvalsts izmaksā stimulu tieši vai, kā šajā lietā, piešķir to nodokļu atvieglojuma veidā, tātad atsakoties no nodokļu ieņēmumiem.
29.

Iespēja atzīt tās valsts tiesas jurisdikciju, uz kuru vērsta aizskarošā darbība, ir tikusi apsvērta vairāku valstu tiesās un doktrīnā ( 14 ). Kā zināms, tas ir arī kritērijs, kurš tiek izmantots Regulā Nr. 44/2001 īpašās jurisdikcijas gadījumā patērētājiem, kas ir noteikta 15. panta 1. punkta c) apakšpunktā ( 15 ). Ģenerāladvokāts N. Jēskinens [N. Jääskinen] ar pārliecinošiem argumentiem ierosināja to piemērot savos secinājumos lietā Pinckney ( 16 ), un, lai arī Tiesa konkrētajā gadījumā to noraidīja, tā ir to piemērojusi citos atšķirīgos apstākļos, kas tomēr ir līdzīgi šai lietai, savos spriedumos lietās L’Oreal u.c. ( 17 ), Donner ( 18 ) un Football Dataco u.c. ( 19 ).
24.

Ņemot vērā iepriekš minēto, atšķirībām dažādās Regulas Nr. 492/2011 38. panta valodu redakcijās, uz kurām ir norādījis Eiropas Parlaments, manuprāt, nav nozīmes. Proti, Eiropas Parlaments prasības pieteikuma 64.–68. punktā norāda, ka šīs tiesību normas dažādās valodu redakcijas pieļauj zināmas nianses vērtējumā par pienākumu, kuru likumdevējs beigu beigās ir vēlējies uzticēt Komisijai. Tādējādi 38. panta franču valodas redakcijā ir noteikts, ka Komisija pieņem pasākumus “nécessaires à la mise en application [, kas vajadzīgi, lai piemērotu]” Regulu Nr. 492/2011. Turpretī angļu valodas redakcijā tie ir pasākumi “pursuant to this Regulation for its implementation [saskaņā ar šo regulu tās īstenošanai]”, savukārt itāļu valodas redakcijā ir norāde uz pasākumiem “necessarie per l’applicazione del presente regolamento [, kas vajadzīgi šīs regulas piemērošanai]”. Visbeidzot spāņu valodas redakcijā runa ir par“las medidas de ejecución para la aplicación del presente Reglamento [īstenošanas pasākumiem šīs regulas īstenošanai]”. Uzskatu, ka neatkarīgi no niansēm, kuras var izsecināt no katra no šiem formulējumiem, izšķirošā nozīme ir ne tik daudz tam, vai likumdevējs vairāk vai mazāk precīzi noteicis Komisijai uzticētās rīcības brīvības apjomu, kā tam, vai Komisija ir stingri ievērojusi “īstenošanas pilnvaras”, kuras likumdevējs tai var piešķirt saskaņā ar LESD 291. panta 2. punktu. Citiem vārdiem sakot, lai noteiktu, vai apstrīdētais lēmums ir likumīgs, izšķirošā nozīme ir tam, vai tā saturs atbilst īstenu īstenošanas pilnvaru izmantošanai.
91.

Ministrs noraidīja C. pieteikumu, jo viņš konstatēja, ka i) tas esot nesaskanīgs; ii) tajā neesot informācijas, ciktāl C. nesniedza skaidru aprakstu par to, kā viņš pats sapratis, ka ir homoseksuāls, un iii) filma, kurā C. redzams, veicot seksuālas darbības ar vīrieti, nepierādot C. homoseksuālo orientāciju. Attiecībā uz i) un ii) punktu, ciktāl ministra lēmums ir balstīts uz šiem punktiem, attiecīgajai valsts tiesai viena tiesneša personā, kas izskata lietu pēc būtības, būs jāizlemj, vai C. tika dota pienācīga iespēja sniegt visu būtisko informāciju saskaņā ar Kvalificēšanas direktīvas 4. pantu. Lai nodrošinātu, ka tiek ievērotas C. tiesības uz labu pārvaldību, valsts iestādēm svarīgi ir nodrošināt, lai C. būtu ticis informēts par sadaļām, kur sastāvdaļas, lai pamatotu viņa aprakstu, tikušas atzītas par neesošām, un lai viņam būtu bijusi nodrošināta iespēja atbildēt uz šādām bažām. Attiecībā uz iii) punktu es uzskatu, ka nebūtu saderīgi ar Hartas 3. un 7. pantu valsts iestādēm pieņemt no C. filmu, kurā viņš redzams, veicot seksuālu darbību, kā pierādījumu.
G. Strack arī uzskata, ka Komisijai un Vispārējai tiesai bija jāņem vērā, vai datu subjekti jau iepriekš ir piekrituši savu atkārtotajos pieteikumos minēto personas datu izpaušanai. Vismaz vienā gadījumā tas pat izrietot no viņam nosūtītajiem dokumentiem. Tajos kāds pieteikuma iesniedzējs savu nostāju ir formulējis šādi:

“In view of the public interest, I cannot treat this as confidential. My question was not confidential. The public interest in this issue must prevail.” ( 55 )
10.

Iesniedzējtiesa raksturoja G. Fenoll kā CAT, kuru vada Association de parents et d’amis de personnes handicapées mentales (APEI d’Avignon) [Personu ar garīgās attīstības traucējumiem vecāku un draugu asociācija (Aviņonas APEI)], “iemītnieku”, kurš tajā iestājās 1996. gadā. Sākot no 2004. gada 16. oktobraG. Fenoll bija darbnespējīgs slimības dēļ. Tajā brīdī attiecībā uz references laikposmu no 2003. gada 1. jūnija līdz 2004. gada 31. maijam viņam vēl pienācās 12 dienas apmaksāta atvaļinājuma ( 15 ). G. Fenoll bija darbnespējīgs slimības dēļ līdz 2005. gada 31. maijam, tad atstāja CAT2005. gada 20. jūnijā. CAT uzskatīja, ka par laikposmu no 2004. gada 1. jūnija līdz 2005. gada 31. maijamG. Fenoll, kurš bija nostrādājis tikai 78 dienas, bija tiesības tikai uz sešām apmaksāta atvaļinājuma dienām, par kurām G. Fenoll tiešām saņēma kompensāciju 2005. gada jūlijā.
55.

Runājot Tiesas vārdiem, no iepriekš minētā sprieduma lietā Komisija/Spānija, “interpretējot Kopienu tiesību normu, jāņem vērā ne tikai tās noteikumi, bet arī konteksts un ar tiesisko regulējumu, pie kura pieder šī norma, sasniedzamie mērķi” ( 13 ). Regulas Nr. 3577/92. gadījumā tās mērķis ir “pakalpojumu sniegšanas brīvības ieviešana attiecībā uz jūras kabotāžu saskaņā ar šajā regulā paredzētajiem nosacījumiem un izņēmumiem” ( 14 ). To ņemot vērā, ar tādu interpretāciju, kas izslēgtu no jūras kabotāžas jēdziena transporta pakalpojumus, kuri tikai to mazākajā daļā notiek pa jūru, “šajā regulā paredzētā liberalizācija neaptvertu, iespējams, būtiskus jūras transporta pakalpojumus” ( 15 ).
36.

Šajos noteikumos tiek nošķirta atļauja aktīvai vielai, kas izsniegta Eiropas līmenī, no vienas puses, no atļaujas līdzekļiem, kuru sastāvā ir šīs aktīvās vielas, kas – kā it īpaši izriet no Direktīvas 91/414 3.–6. un 8. panta – ietilpst dalībvalstu kompetencē, no otras puses ( 19 ).
25.

Visbeidzot arī no likumdošanas procesa nevar secināt, ka transportlīdzekļa reģistrēšanas nodokļus nevar ietilpināt patēriņa nodokļu jēdzienā Direktīvas 83/182 1. panta 1. punkta izpratnē, ciktāl tie ir pamatoti ar transportlīdzekļa lietošanas uzsākšanu valsts ceļu tīklā. Komisija savā priekšlikumā gan sākotnēji bija skaidri attiecinājusi piemērošanas jomu uz transportlīdzekļa reģistrēšanas nodokļiem ( 16 ), taču pieņemtajā direktīvā šādas normas vairs nav. No vienas puses, to tomēr var interpretēt tādējādi, ka toreiz Padome nevēlējās, lai klasiskais transportlīdzekļa reģistrēšanas nodoklis, kas ir saistīts tikai ar transportlīdzekļa reģistrēšanu, būtu ietverts [direktīvā]. No otras puses, cita Komisijas priekšlikuma 1. panta 1. un 2. punktā reģistrēšanas nodokļi skaidri tiek saukti par patēriņa nodokļiem ( 17 ).
77.

Otrkārt, ir jānorāda, ka brīdī, kad Minister for Justice, Equality and Law Reform uzsāk alternatīvās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, tas vēl nav pieņēmis rīkojumu par attiecīgās personas nogādāšanu līdz robežai. Saskaņā ar 1999. gada Likuma par imigrāciju 3. panta 3. punktu Minister for Justice, Equality and Law Reform ir tikai informējis par savu nodomu šādu rīkojumu izdot. Ar šo paziņojumu tiek paskaidrots attiecīgajai personai, ka, tā kā ir noraidīts tās pieteikums par bēgļa statusa piešķiršanu, tai vairs nav likumīga pamata uzturēties valsts teritorijā, un šādas sekas tam ir visās dalībvalstīs. Ar to arī tiek paskaidrots, kādas tiesības šajā procedūras stadijā personai ir. Konkrētāk, atbilstoši 2006. gada noteikumu 4. panta 1. punktam ar minēto paziņojumu ieinteresēto personu informē, ka tā var pieprasīt piešķirt alternatīvās aizsardzības statusu, kā arī pagaidu atļauju palikt valstī. Tam ir pievienota informācija par alternatīvo aizsardzību, kā arī formulārs pieteikuma iesniegšanai. Pieteikuma iesniedzējs bez personiskajiem datiem tiek aicināts iesniegt visus papildu dokumentus un detalizēti izklāstīt iemeslus, kas īpaši attiecas uz apstākļiem alternatīvās aizsardzības pieteikuma pamatojumam, tostarp precizējot būtisko kaitējumu, kas tam draudētu, ja tas atgrieztos savā izcelsmes valstī. Ņemot vērā šos apsvērumus, man nešķiet ticami, ka Minister for Justice, Equality and Law Reform“sliecas par labu izraidīšanai”, jo alternatīvās aizsardzības piešķiršana personai ļauj iegūt parastu uzturēšanās atļauju valstī.
113.

Turklāt es neredzu, kāda objektīva iemesla dēļ šai interpretācijai būtu jābūt vēl elastīgākai vai arī tā būtu jāapšauba attiecībās ar trešajām valstīm, kā to apgalvojusi Vācijas valdība. Turklāt šī tēze ir balstīta uz nepierādītu premisu, ka trešo valstu ieguldījumu fondu daļu turētāji arī ir šīs valsts rezidenti vai vismaz nav attiecīgās dalībvalsts rezidenti, un norāda uz to, ka dalībvalsts nodokļu tiesiskā regulējuma saskaņotība neatkarīgi no šī tiesiskā regulējuma mērķa jebkurā gadījumā esot pakļauta tāda nodokļu režīma izvērtēšanai, kas piemērojams tā daļu turētājiem to nodokļu rezidences valstī. Ņemot to vērā, šī argumentācija varētu sagrozīt ar dalībvalsts nodokļu režīma saskaņotību saistītā iemesla izvērtēšanu, jo šādu izvērtēšanu principā varētu veikt, ņemot vērā vienu un to pašu nodokļu režīmu.
49.

No apstrīdētā sprieduma 14. un nākamajos punktos minētajiem faktiem ir skaidrs, ka kopumā saistības, ko uzņēmusies Nīderlande un ING, lai mazinātu konkurences kropļojumus, galvenokārt, tām piemēroja Komisija kā nosacījumu, lai atzītu atbalstu par saderīgu ar iekšējo tirgu. Tomēr atmaksāšanas nosacījumu grozījumi – ar novērtējumu, saistībā ar kuru ir iesniegta šī apelācijas sūdzība, – tika paziņoti Komisijai tikai 2009. gada 22. oktobrī, un apstrīdētajā spriedumā nav norādes uz to, ka pēc tam attiecībā uz saistībām būtu izdarītas jebkādas izmaiņas, ņemot vērā šos grozījumus. Tāpat man šķiet nepārliecinošs fakts, ka EUR 303 miljonu starpība no kopējās summas no EUR 1,79 miljardiem līdz EUR 2,2 miljardiem apmērā (starpība apmēram no 14 % līdz 17 %), būtu ietekmējusi lēmumu par valsts atbalsta pastāvēšanu vai, ja tas pastāvēja, to, vai šis atbalsts bija saderīgs ar iekšējo tirgu. Tomēr es uzskatu vismaz par ticamu to, ka būtu bijis nepieciešams pārskatīt saistības.
“104.

No minētā izriet, kā to pamatoti apgalvo Padome savās atbildēs uz Vispārējās tiesas uzdotajiem jautājumiem [..], ka brīdī, kad Komisija pieņēma apstrīdēto lēmumu, Lēmums 2001/224 joprojām bija spēkā. Uz Lēmumu 2001/224, Padomes lēmumiem par [atbrīvojumu un samazinājumu] atļaušanu, kas bija pieņemti pirms pēdējā minētā lēmuma, kā arī uz Direktīvu 92/81, it īpaši tās 8. panta 4. punktu, attiecas ar ikvienu Savienības tiesību aktu saistāma likumības prezumpcija. Tiem bija visas tiesiskās sekas. Līdz ar to Itālijas Republika, Īrija un Francijas Republika bija tiesīgas pamatoties uz Padomes lēmumiem par [atbrīvojumu un samazinājumu] atļaušanu, no kuriem pēdējais bija Lēmums 2001/224, lai turpinātu piemērot strīdīgos atbrīvojumus attiecīgi Sardīnijā, Šenonas reģionā un Gardannas reģionā it īpaši līdz 2003. gada 31. decembrim. Šie lēmumi principā liedza Komisijai apstrīdētajā lēmumā saistīt minētos strīdīgos atbrīvojumus ar attiecīgajām dalībvalstīm un līdz ar to tos kvalificēt par valsts atbalstiem EKL 87. panta 1. punkta izpratnē, un noteikt pienākumu tos daļēji atgūt, ciktāl tā tos uzskatīja par nesaderīgiem ar iekšējo tirgu EKL 87. panta 3. punkta izpratnē.
13.

Iepriekš Ibero Tours samaksāja nodokļu iekasēšanas iestādei PVN (piemērā EUR 32), kas piemērots visai ceļojumu rīkotāja samaksātajai komisijas naudas summai, proti, piemērā EUR 232, neatskaitot no tās PVN EUR 8,28 apmērā no galapatērētājam piemērotās atlaides, proti, piemērā EUR 60. Tas uzskatīja, ka tādējādi no tā nodokļi ir iekasēti par summu, kas ir lielāka par to, ko tas beigās ir saņēmis. Tas arī uzskatīja, ka tādējādi nodokļu iekasēšanas iestādes ir saņēmušas summu, kura ir lielāka par PVN, ko reāli samaksāja galapatērētājs. Saskaņā ar piemēru atbildētājs uzskata, ka tam ir tiesības saņemt atmaksu EUR 8,28 apmērā, kas veido starpību starp PVN, kurš aprēķināts no tā saņemtās komisijas naudas, neņemot vērā atlaidi, kas piemērota ceļojuma cenai (EUR 32), un no komisijas naudas, kas atlikusi pēc tam, kad aprēķinā ir iekļauta patērētājam piešķirtā atlaide (EUR 23,72).
147.

Pirmkārt, jebkāda kompensācija, kas varētu būt maksājama, nenāktu no pašas Vispārējās tiesas. Tā nāktu no ES budžeta, tātad Vispārējā tiesa nebūtu tieši ieinteresēta attiecībā uz tiesvedības finansiālajām sekām ( 95 ). Otrkārt, lai ievērotu subjektīvo prasību, ka tā ir brīva no personīga rakstura aizspriedumiem ( 96 ), Vispārējai tiesai būtu jānodrošina, ka šādu zaudējumu atlīdzināšanas lietu izskatītu cita tiesnešu palāta, nevis tā pati, kas lietu izskatīja pēc būtības. Treškārt, tādā mērā, ka argumentu, ka ir noticis Hartas 47. panta pārkāpums, būtu drīzāk iespējams izvirzīt apelācijas tiesvedībā, nevis Vispārējā tiesā, Tiesa ir tā, kas izdarītu jebkādu konstatējumu, ka ir notikusi pārmērīga kavēšanās. Vispārējās tiesas loma būtu ierobežota un nepārsniegtu pierādījumu pārbaudi attiecībā uz zaudējumiem un vērtējumu par to apjomu. Ceturtkārt, lai gan situācija, kas ir pamatā tiesvedībai par Hartas 47. panta pārkāpumu, ietilpst Vispārējās tiesas kompetencē, tā būtu Komisijas loma – veicinot Eiropas Savienības vispārējās intereses atbilstoši LES 17. panta 1. punktam, uzņemties atbildētāja funkcijas tiesvedībā minētajā tiesā ( 97 ). Piektkārt, par jebkuru Vispārējās tiesas nolēmumu, protams, varētu veikt Tiesas pārbaudi attiecībā uz tiesību jautājumiem.
1.

Uzņēmumiem, kas vēlas piedalīties publisko būvdarbu līgumu konkursa procedūrā, var tikt izvirzīta prasība par atbilstību minimālajiem līmeņiem attiecībā uz ekonomisko un finanšu stāvokli un tehniskajām un/vai profesionālajām iespējām saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvu 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu [publisko būvdarbu, piegādes un pakalpojumu līgumu] slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (turpmāk tekstā – “Direktīva 2004/18”) ( 2 ). Papildus tam, ka pašam komersantam ir šādas iespējas, tas var izpildīt šīs prasības, atsaucoties uz to, ka tas izmanto “citu juridisko personu kompetenci [iespējas] neatkarīgi no tā, kāds ir to starpā pastāvošo saistību tiesiskais raksturs” ( 3 ).
81.

Regulas Nr. 1612/68 12. pants, kura mērķis ir atļaut migrējoša darba ņēmēja bērnam īstenot un pabeigt mācības tādā veidā, lai darba ņēmēju neatturētu brīvi pārvietoties, ir piemērojams attiecībā uz bijušo migrējošo darba ņēmēju bērniem ( 35 ) un pieprasa vienīgi, lai bērns būtu dzīvojis ar saviem vecākiem vai vienu no viņiem dalībvalstī laikā, kamēr vismaz viens no viņa vecākiem tur uzturējās kā darba ņēmējs ( 36 ). Sasaiste ar saimnieciskās darbības veikšanu, kas tiek uzskatīta kā tāda, kas ļauj prezumēt pietiekamu integrācijas līmeni, līdz ar to var izrādīties ļoti vāja, it īpaši tad, ja Savienības pilsonis, no kura bērnam ir šīs tiesības, ir strādājis ļoti īsu laiku pirms vairākiem gadiem. Tātad šķiet normāli pieprasīt no bērniem, kas mācās, lai viņi paši atbilstu Direktīvas 2004/38 prasībām.
28.

Asociācijas iesniegtajos apsvērumos, apstrīdot Regulas Nr. 1782/2003 69. panta spēkā esamību, uzsvars tiek likts uz to, ka rīcības brīvība, ko Eiropas Savienības likumdevējs ir piešķīris iekšzemes valsts iestādēm, ir pārāk plaša. Saskaņā ar tās viedokli, tas, ka ES likumdevējs ir atļāvis valsts pārvaldes iestādēm 10 % ietvaros brīvi lemt par procentuālo daļu no valstij noteiktā maksimāli pieļaujamā daudzuma, kas ir ieturams un izmantojams papildmaksājumiem, neatbilst dažiem KLP pamatprincipiem un nepamatoti rada konkurences izkropļojumu. Galvenais ar šo rīcības brīvību saistītais iemesls nenovēršami ir tas, ka dažādas dalībvalstis izvēlas dažādu procentuālo daļu no valstij noteiktā maksimāli pieļaujamā daudzuma. Līdz ar to tabakas ražotāji dažādās dalībvalstīs saņemtu atšķirīgas papildmaksājumu summas. Tiek apgalvots, ka Grieķija tā dēļ piedzīvo strauju tabakas ražošanas apjoma samazināšanos.
6.

Šajā lietā atbilstošās tiesību normas nosaka Līgums par Eiropas Savienības darbību (“LESD”), no vienas puses, un Līgums par Eiropas Ekonomikas zonu (“EEZ līgums”), ieskaitot to attiecīgos papildprotokolus, no otras puses ( 4 ).
60.

Es neapstrīdu Spānijas Karalistes norādīto faktu, ka intelektuālais īpašums vispārīgi un patents konkrēti, ņemot vērā to raksturu, nodrošina to īpašniekam monopolu, kas ietekmē konkurenci. Starp citu, attiecībā uz Kopienas preču zīmi Tiesa ir atzinusi, ka tā ir būtisks neizkropļotas konkurences elements, kas savukārt ir viens no Līguma par Eiropas Savienības darbību mērķiem ( 17 ). Ir tiesa, ka no patenta īpašumtiesībām izrietošās tiesības ietekmē preču un pakalpojumu apriti, kā arī konkurences attiecības iekšējā tirgū. Tomēr fakts, ka tāds tiesības apliecinošs dokuments kā vienotais patents varētu ietekmēt iekšējo tirgu, nav pietiekams pamats, lai to atzītu par tiesības apliecinošu dokumentu primārajās tiesībās ietverto konkurences noteikumu, konkrētāk – LESD 3. panta 1. punkta b) apakšpunkta, izpratnē.
1.

Degviela, kas tiek ražota no lauksaimniecībā iegūtām izejvielām, t.s. biodegviela, var aizsargāt klimatu, jo, tai sadegot, izdalās tikai oglekļa dioksīds, kuru tās ražošanā izmantotie augi ir uzņēmuši iepriekš no atmosfēras. Tā kā izejvielas var tikt audzētas uz Eiropas laukiem, to izmantošana ir papildu ienākumu avots Eiropas lauksaimniecībai un tiek mazināta atkarība no naftas. Attiecīgi Direktīvas 2003/30/EK ( 2 ) (turpmāk tekstā – “biodegvielas direktīva”) mērķis bija veicināt biodegvielas plašāku izmantošanu.
25.

Tādējādi vēl vairāk izkristalizējas Eiropas procedūras autonomija attiecībā pret valstu iekšējām procedūrām, jo, izmantojot minētās veidlapas, var izvairīties no formalitātēm un no tā izrietošajām atšķirībām starp valstu tiesību normām, kā arī īstenot procesuālo instrumentu, kas principā ir identisks visā Savienības teritorijā un līdz ar to atšķiras no līdzīgiem instrumentiem, kuri ir spēkā dalībvalstīs.
29.

Tāpat, ja pieņemam šauru normas interpretāciju, izslēgšana no īpašās jurisdikcijas rastos no faktora, kas drīzāk nevis neaizsargātu, bet tieši pastiprinātu patērētāju aizsardzību ar Regulu Nr. 44/2001, proti, no patērētāja pārrobežu pārvietošanās. Būtu paradoksāli, ka tāda instrumenta kā Regula Nr. 44/2001 piemērojamība būtu atkarīga no kādas no līguma pusēm nepārvietošanās, turklāt vājākās puses, kurai tekstā nodrošināta īpaši labvēlīga attieksme, nepārvietošanās ( 20 ).
19.

T. Lassooy iesniedza apelācijas sūdzību Helsingin hovioikeus (Helsinku apelāciju tiesā). Ar 2009. gada 31. augusta spriedumu pēdējā minētā konstatēja, ka Finnair atteica T. Lassooy iekāpšanu pret viņa gribu. Tā uzskatīja, ka lidojums netika atcelts, jo lidmašīna pacēlās T. Lassooy rezervācijas apstiprinājumā norādītajā brīdī, un ka lidojuma identifikācijas dati bija tie paši, kas bija norādīti šajā apstiprinājumā. Helsingin hovioikeus uzskatīja, ka gan no Regulas Nr. 261/2004 teksta, gan no tās travaux préparatoires izrietot, ka tā ir piemērojama ne tikai virsrezervēšanu gadījumā, bet arī noteiktos iekāpšanas atteikuma gadījumos ekspluatācijas iemeslu dēļ. Līdz ar to Finnair nav atbrīvota no atbildības ar streiku saistīto iemeslu dēļ un tai ir jāizmaksā T. Lassooy kompensācija saskaņā ar minētās regulas 7. pantu. Helsingin hovioikeus atcēla 2008. gada 19. decembra lēmumu un piesprieda Finnair samaksāt EUR 400, tiem pieskaitot procentus.
6.

Direktīvas 91/440 6. panta 1.?3. punktā ir paredzēts: “1. Dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu šķirtu peļņas un zaudējumu uzskaites un bilances kārtošanu un publicēšanu, no vienas puses, attiecībā uz dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumu darbību, kura ir saistīta ar transporta pakalpojumu sniegšanu, un, no otras puses, attiecībā uz darbību, kas ir saistīta ar dzelzceļa infrastruktūras pārvaldīšanu. Publisko finansējumu, kas piešķirts vienai no šīm divām darbības jomām, nedrīkst nodot otrai. Šo divu jomu [kontu] uzskaiti veic tā, lai tie atspoguļo šo aizliegumu. 2. Dalībvalstis var arī paredzēt, ka sakarā ar šo nošķīrumu jāorganizē skaidri nošķirtas nodaļas vienotā uzņēmumā vai arī infrastruktūra jāpārvalda atsevišķai struktūrai. 3. Dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu to, ka II pielikumā iekļautās funkcijas, kuras nosaka taisnīgu un nediskriminējošu piekļūšanu infrastruktūrai, uztic iestādēm vai sabiedrībām, kas pašas nesniedz nekādus dzelzceļa pārvadājumu pakalpojumus. Neatkarīgi no organizatoriskajām struktūrām jāpierāda, ka šis mērķis ir sasniegts. Dalībvalstis tomēr var uzdot dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumiem vai jebkurai citai iestādei iekasēt maksājumus un uzņemties atbildību par dzelzceļa infrastruktūras pārvaldīšanu, piemēram, investīcijām, uzturēšanu un finansēšanu.”
26.

Komisijas īstenošanas pilnvaru apjomu un robežas ir noteikusi Tiesa judikatūrā, kurā pirmais spriedums tika pieņemts 70. gados lietā Köster ( 17 ). Lietā, kurā tika pieņemts minētais spriedums, Tiesai bija jāsniedz prejudiciāls nolēmums cita starpā par pārvaldības komitejas, kas bija izveidota ar kādu regulu lauksaimniecības jomā, procedūras likumību. Toreiz Tiesa paskaidroja, ka, pamatojoties uz tajā pašā Līgumā paredzēto nošķirtību starp tiesību aktiem, kuru juridiskais pamatojums ir pašā Līgumā, un to īstenošanai paredzētajiem pasākumiem, likumdevējam ir tiesības pirmajos noteikt “izdodamās tiesību normas būtiskos punktus”, atstājot otrajiem iespēju pieņemt “īstenošanas noteikumus”, lai “praksē īstenotu principus”, kuri ietverti pamataktā ( 18 ). Spriedumā lietā Rey Soda Tiesa precizēja, ka jēdziens “īstenošana” ir jāinterpretē plaši ( 19 ). Minētais secinājums, pēc Tiesas domām, izriet gan no tolaik spēkā esošā EK līguma 155. panta (tagad – EKL 211. pants) būtības, gan no Līguma struktūras, gan no “konkrētām prasībām”. Pēc Tiesas domām, noteiktās jomās, kāda ir kopējā lauksaimniecības politika, Padome var Komisijai uzticēt “plašu vērtēšanas un rīcības brīvību”. Tādos gadījumos, proti, kad Padome ir piešķīrusi Komisijai plašas pilnvaras, tās pilnvaru robežas, pēc Tiesas ieskatiem, ir jānosaka “ne tik daudz atkarībā no pilnvaras burtiskās nozīmes, cik no pamatakta vispārīgajiem būtiskajiem mērķiem” ( 20 ). Spriedumā lietā Zuckerfabrik Franken ( 21 ), interpretējot tādu deleģētu pilnvaru robežas, kas jāīsteno, piemērojot pārvaldības komitejas procedūru, kas ietverta kādā regulā kopējās lauksaimniecības tirgu organizācijas jomā, Tiesa apliecināja, ka, pamatojoties uz minēto pilnvaru, Komisija drīkstēja “veikt visus pasākumus, kas vajadzīgi ( 22 ) vai noderīgi, lai īstenotu pamata regulējumu, ja vien tas [..] nav [..] pretrunā minētajam regulējumam vai Padomes noteiktajām piemērošanas normām”. Citos spriedumos Tiesa ir precizējusi, ka Komisijai ir jārīkojas robežās, kuras var secināt no pamatakta sistēmas kopuma un mērķiem ( 23 ), kā arī no tā noteikumiem ( 24 ).
45.

Ar valsts likumdevēja lēmumu gadījumos, kad ar pakalpojumu sniedzēja reģistrācijas valsti ir noslēgta konvencija par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu, pavisam nenotiek atteikšanās no iekšzemē gūto ienākumu aplikšanas ar nodokli, tomēr netiek apšaubīta pašas nodokļa ieturēšanas ienākumu gūšanas vietā piemērotība efektīvai nodokļu iekasēšanai. No šīs atteikšanās it īpaši nevar secināt, ka nodokļa ieturēšana ienākumu gūšanas vietā nodokļu pārvaldei nedod nekādas priekšrocības salīdzinājumā ar tiešo nodokļa iekasēšanu no pakalpojumu sniedzējiem nerezidentiem. Tieši pretēji, runa ir par apsvērumu, attiecībā uz kuru attiecīgajai dalībvalstij ir zināma rīcības brīvība un kurš var būt daudz sarežģītāks, nekā šķiet. Tādējādi, kā apgalvo Nīderlandes valdība, šī grozījuma pamatā ir bijuši centieni padarīt Nīderlandi pievilcīgāku augsta līmeņa sportistiem.