Keywords

Summary



Keywords

1. Kopējā tirdzniecības politika – Aizsardzība pret dempinga praksi – Dempinga starpība

(Padomes Regulas Nr. 384/96 2. panta 7. punkta a), b) un c) apakšpunkts, 11. panta 3. punkts un 20. pants)

2. Kopējā tirdzniecības politika – Aizsardzība pret dempinga praksi – Dempinga starpība

(Padomes Regulas Nr. 384/96 6. panta 1. punkts)

Summary

1. Kaut arī ar antidempinga Pamatregulas Nr. 384/96 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta pēdējo teikumu tiek aizliegts iestādēm dempinga konstatēšanas nolūkā pārskatīt informāciju, kas bija to rīcībā jau no sākuma, nosakot uzņēmuma, kurš darbojas ekonomikas apstākļos, statusu, ar to nevar tikt radīta situācija, kurā attiecīgo produktu parastā vērtība tiek noteikta atbilstoši normām, kas piemērojamas valstīs, kurās ir tirgus ekonomika, ja izmeklēšanas laikā un attiecīgā gadījumā pēc pagaidu pasākumu piemērošanas izrādās, ka attiecīgais lietas dalībnieks nedarbojas tirgus ekonomikas apstākļos pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta nozīmē.

Pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkts paredz īpašu parastās vērtības noteikšanas metodi gadījumā, ja imports tiek veikts no valstīm, kurās nav tirgus ekonomikas, tieši tāpēc, ka informācija, pamatojoties uz kuru tiek noteikta parastā vērtība, kas ir paredzēta šī paša panta 1.–6. punktā, netiek uzskatīta par drošu elementu parastās vērtības noteikšanai. Kaut arī pamatregulas 2. panta 7. punkta b) apakšpunkts attiecībā uz dažām valstīm paredz izņēmumu no 7. punkta a) apakšpunktā paredzētā parastās vērtības noteikšanas veida, šis izņēmums ir interpretējams šauri un tāpēc to nevar piemērot tad, ja pēc izmaiņām faktiskajā situācijā vai jaunu pierādījumu rašanās, par kuriem Komisija nevarēja zināt, nosakot uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statusu trīs mēnešu laikā pēc antidempinga procedūras uzsākšanas, izrādās, ka attiecīgais ražotājs neatbilst kritērijiem, kuriem ir jāatbilst uzņēmumam, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos.

Tāpēc pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta pēdējais teikums neaizliedz uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statusu nesaglabāt, ja izmaiņas faktiskajā situācijā, pamatojoties uz kuru šis statuss tika piešķirts, vairs neļauj uzskatīt, ka attiecīgais ražotājs darbojas tirgus ekonomikas apstākļos.

Tā kā uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statusa atņemšana atbilstošajos apstākļos konstatēto izmaiņu dēļ rada sekas tikai nākotnē un tādējādi rada tikai ex nunc sekas, ar to nekādā ziņā netiek apdraudētas attiecīgā uzņēmuma iegūtās tiesības.

Turklāt uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statusa atņemšana nav jāveic atbilstoši pamatregulas 11. panta 3. punktā paredzētajai procedūrai, jo šī norma attiecas tikai uz antidempinga procedūras beigās veikto galīgo pasākumu pārskatīšanu. Pārskatīšanas procedūras mērķis ir uzliktos maksājumus pielāgot atbilstoši pēc šo maksājumu piemērošanas notikušajām to apstākļu izmaiņām, pamatojoties uz kuriem šie maksājumi tika noteikti, un parasti tai tiek izmantots izmeklēšanas laika posms pēc tajā pārskatāmo galīgo pasākumu ieviešanas. Savukārt pārskatīšanas procedūras mērķis nav pārskatīt apstākļus, pamatojoties uz kuriem tika noteikti šie maksājumi, ja tie nav mainījušies, jo faktiski šāda pārskatīšana ir sākotnējās procedūras atkārtota uzsākšana.

Visbeidzot, tā kā attiecīgais uzņēmums varēja izteikt savus apsvērumus par to, kā Komisija bija paredzējusi rīkoties to jauno pierādījumu dēļ, kas tai bija kļuvuši zināmi, šis uzņēmums nevar apgalvot, ka ir pārkāptas aizstāvības tiesības, kas ir atzītas atbilstoši vispārējiem Kopienu tiesību principiem un ieviestas ar Pamatregulas 20. pantu.

(sal. ar 44.–47., 53., 54. un 56. punktu)

2. Izmeklēšanas laika posma noteikšana un aizliegums ņemt vērā pēc izmeklēšanas radušos apstākļus ir paredzēti, lai garantētu, ka izmeklēšanas rezultāti ir reprezentatīvi un ticami. Šajā sakarā antidempinga Pamatregulas Nr. 384/96 6. panta 1. punktā paredzētais izmeklēšanas laika posms ir paredzēts, lai garantētu, ka apstākļus, pamatojoties uz kuriem ir konstatēts dempings un kaitējums, neietekmē attiecīgo ražotāju rīcība pēc antidempinga procedūras uzsākšanas, un ka tādējādi ar galīgo procedūras beigās uzlikto maksājumu faktiski tiek segts ar dempingu radītais kaitējums.

Turklāt, tā kā antidempinga maksājumu piemērošana nav sods par agrāku rīcību, bet gan aizstāvības un aizsardzības pasākums pret prettiesisku konkurenci, ko rada dempinga prakse, izmeklēšana ir jāveic, pamatojoties uz cik vien iespējams jaunu informāciju, lai varētu noteikt tādus antidempinga maksājumus, kas aizsargā Kopienas nozari pret dempinga praksi.

No tā izriet, ka, izmantojot terminu “parasti”, pamatregulas 6. panta 1. punkts pieļauj izņēmumus no aizlieguma ņemt vērā informāciju, kas attiecas uz laika posmu pēc izmeklēšanas laika posma. Tādējādi, ja apstākļi par laika posmu pēc izmeklēšanas laika posma attaisno antidempinga maksājuma piemērošanu vai palielināšanu, jo tie atspoguļo attiecīgo uzņēmumu pašreizējo rīcību, iestādēm ir tiesības vai pat pienākums tos ņemt vērā.

No tā izriet, ka Padome pareizi ir piemērojusi pamatregulas 6. panta 1. punktu, ņemot vērā uzņēmuma dalību ražotāju grupā, kuras mērķis bija izvairīties no antidempinga maksājumiem, pēc izmeklēšanas laika posma un tādēļ atņemot tai uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statusu, lai novērstu acīmredzami neatbilstošu galīgo pasākumu piemērošanu.

(sal. ar 59.–61. un 63. punktu)