ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

14. klase: “cēlmetāli un to sakausējumi, kas nav paredzēti izmantošanai stomatoloģijā, juvelierizstrādājumi, bižutērija, dārgakmeņi, pulksteņi un hronometriskie izstrādājumi, sudrablietas (trauki), mākslas priekšmeti no cēlmetāliem, kastes, etvijas un šķirstiņi no cēlmetāliem, rokassprādzes (bižutērija), piespraudes (bižutērija), saules pulksteņi, pelnu trauki (no cēlmetāliem), ķēdītes (bižutērija), cepuru dekori (no cēlmetāliem), hronogrāfi (pulksteņi), hronometri, atslēgu piekariņi brīvā formā, kaklarotas (bižutērija), kaklasaites adatas, trauki virtuvei un mājsaimniecība, virtuves un mājsaimniecības piederumi no cēlmetāliem, adatas (bižutērija), pulksteņi, nozīmītes no cēlmetāliem, aproču pogas, naudas maki no cēlmetāliem, pulksteņi, pulksteņu aproces, cēlmetālu izstrādājumi (izņemot nažu izstrādājumus, dakšiņas un karotes), rotaslietas (bižutērija), svārsti (pulksteņu), salvešu turētāji no cēlmetāliem, modinātājpulksteņi, servīzes (trauku) no cēlmetāliem, urnas no cēlmetāliem, sakrālās vāzes no cēlmetāliem”;
Iekams iespējams izvērtēt, vai uzņēmumam ir dominējošais stāvoklis EKL 82. panta izpratnē, ir jānosaka konkrētais tirgus gan no konkrētās preces vai pakalpojuma viedokļa, gan arī no ģeogrāfiskā viedokļa. Šāda norobežošana tiek veikta, lai definētu perimetru, kura ietvaros ir jānovērtē, vai uzņēmums pats ir spējīgs lielā mērā rīkoties neatkarīgi no saviem konkurentiem, klientiem un patērētājiem.

Lai noteiktu konkrēto tirgu EKL 82. panta piemērošanas vajadzībām, konkurences iespējas ir jāvērtē tāda tirgus ietvaros, kurš aptver visas preces vai pakalpojumus, kas atbilstoši to īpašībām ir sevišķi piemēroti pastāvīgu vajadzību apmierināšanai un ir tikai niecīgā mērā aizstājami ar citām precēm vai pakalpojumiem, un šīs konkurences iespējas vēl ir jāvērtē konkurences apstākļu, kā arī pieprasījuma un piedāvājuma struktūras gaismā. Kā izriet no Komisijas paziņojuma par konkrētā tirgus noteikšanu saistībā ar Kopienu konkurences tiesībām 7. punkta, konkrētajā tirgū ietilpst visas preces vai pakalpojumi, ko patērētāji uzskata par savstarpēji aizstājamiem to īpašību, cenu un to paredzētā izmantojuma dēļ.

(skat. 60. un 61. punktu)
1)

ID Fiber Optic Sensing Research (ID FOS Research) atmaksā Eiropas Komisijai summu EUR 21 599,26 apmērā, pieskaitot nokavējuma procentus: — ar likmi 4,75 % gadā, skaitot no 2002. gada 1. jūlija līdz 2002. gada 31. decembrim; — ar likmi 6,75 % gadā no 2003. gada 1. janvāra līdz šī sprieduma pasludināšanai; — ar ikgadējo likmi atbilstoši Anglijas un Velsas tiesiskajam regulējumam, kas pašlaik ir grozītā Judgment Courts Act, 1838, 17. nodaļa, likmes 6,75 % gadā ietvaros, skaitot no šī sprieduma pasludināšanas līdz parāda pilnīgai samaksai;
3)

Eni un Versalis sedz četras piektdaļas no saviem tiesāšanās izdevumiem paši, kā arī atlīdzina četras piektdaļas no Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumiem. Komisija sedz vienu piektdaļu savu tiesāšanās izdevumu pati, kā arī atlīdzina vienu piektdaļu no Eni un Versalis tiesāšanās izdevumiem.
Komisija nav pieļāvusi kļūdu, uzskatot, ka publiskā iepirkuma līgumos ūdensapgādes nozarē ietilpstošo darbu mērķis ir izpildīt vienu un to pašu tehnisko funkciju Direktīvas 93/38, ar ko koordinē līgumu piešķiršanas procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē, 14. panta 10. punkta pirmās daļas izpratnē, ja tā nav izvērtējusi publiskā iepirkuma līgumos ūdensapgādes nozarē ietilpstošos darbus neatkarīgi vienu no otra un novērtējot tiem piemītošo tehnisko funkciju, bet gan ir izvērtējusi, vai darbu iznākumam ir viena un tā pati tehniskā funkcija. Tā tas ir tādu projektu gadījumā, kuru mērķis, pirmkārt, ir tāda kanalizācijas cauruļu tīkla izveide, kas spētu novadīt komunālos notekūdeņus uz galvenajiem kolektoriem, tādējādi izvairoties no plūdiem, pazemes ūdeņu piesārņošanas un nekontrolētām komunālo notekūdeņu noplūdēm, un, otrkārt, kolektoru izbūve, lai apkalpotu tās teritorijas, no kurām notekūdeņi joprojām tiek novadīti tieši upēs, un atjaunotu abas komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtas, uz kurām šie notekūdeņi tiek novadīti, kā rezultātā Komisija ir secinājusi, ka runa ir par darbiem, kuru rezultātā vispārēji tiek uzlabots kanalizācijas tīkls, kura mērķis ir pašam par sevi izpildīt tehnisku funkciju, proti, komunālo notekūdeņu novadīšanu.

(sal. 45.–48., 50., 64., 65., 69., 82., 83., 87., 89., 90. un 118. punktu)
Uzņēmuma tirgus cena, kas parasti ir atkarīga no piedāvājuma un pieprasījuma, atbilst augstākajai cenai, ko privāts ieguldītājs, rīkojoties normālas konkurences apstākļos, būtu maksājis par to. Ja valsts iestāde vēlas pārdot tai piederošu uzņēmumu un ja tā šajā nolūkā izmanto atklātu, pārskatāmu un beznosacījumu konkursa procedūru, var tikt pieņemts, ka tirgus cena atbilst visaugstākajai piedāvātajai cenai, ņemot vērā, ka ir jāpierāda, pirmkārt, ka šis piedāvājums ir saistošs un uzticams un, otrkārt, ka nav pamata ņemt vērā citus ekonomiskus faktorus, piemēram, starp piedāvājumiem pastāvošos ārpusbilances riskus, kā vien tirgus cenu. Tādējādi Komisija nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, nolemjot, ka atbalsta elements ir vērtējams, ievērojot tirgus cenu, ko savukārt veido konkursa procedūrā ietvertie piedāvājumi. Šādos apstākļos Komisijai nevar pārmest, ka tā nav ņēmusi vērā neatkarīgās ekspertīzes.

Patiesībā šādu ekspertīžu izmantošanai uzņēmuma tirgus cenas noteikšanai būtu jēga tikai tādā gadījumā, ja nebūtu bijusi rīkota konkursa procedūra tā pārdošanai vai, iespējams, gadījumā, kad būtu konstatēts, ka rīkotā konkursa procedūra nav bijusi atklāta, pārskatāma un beznosacījumu. Šajā ziņā ir neapstrīdami, ka konkrēta uzņēmuma privatizācijas nolūkā rīkotā konkursa procedūrā saistoši un faktiski iesniegtie piedāvājumi principā labāk atspoguļo aptuveno minētā objekta tirgus vērtību nekā neatkarīgas ekspertīzes. Šādas ekspertīzes, neatkarīgi no to izstrādē izmantotajām metodēm un parametriem, būtībā ir balstītas uz prognozējošu izpēti, un tādējādi to rezultātā attiecīgā uzņēmuma tirgus vērtība tiek noteikta zemāka par to, kas izriet no atbilstoši noteikumiem rīkotā konkursa procedūrā faktiski un saistoši iesniegtajiem piedāvājumiem. Šo pašu iemeslu dēļ Komisijai nevar tikt pārmests, ka tā nav uzskatījusi par vajadzīgu lūgt neatkarīgam ekspertam veikt ex post pētījumu, nedz arī, ka tā nav izpildījusi savu pienākumu rūpīgi un neitrāli pārbaudīt tai zināmos pasākumus.

Turklāt no privāta tirgus dalībnieka, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, aspekta subjektīvi iemesli vai stratēģiski apsvērumi, kurus ievēro pretendents, iesniedzot piedāvājumu par konkrētu summu, nav izšķiroši. Privāts tirgus dalībnieks, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, principā izvēlētos piedāvājumu ar visaugstāko cenu neatkarīgi no iemesliem, kas rosinājuši potenciālos pircējus piedāvāt attiecīgās pirkuma cenas.

(sal. ar 69.–73. un 89. punktu)
56

No iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka, izsecinot reģistrācijai pieteiktā apzīmējuma atšķirtspējas neesamību, tikai sakarā ar to, ka tajā, salīdzinot ar Times New Roman standarta šriftu, nav grafisku izmaiņu vai ornamentu, neveicot tā no mērķauditorijas viedokļa spējas atšķirt attiecīgās preces no precēm, kuru izcelsme ir no prasītājas konkurentiem, konkrētu pārbaudi, Apelāciju padome ir kļūdaini piemērojusi Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu.
98

Komisija norāda, ka no iepriekš minētā 1997. gada 15. maija sprieduma lietā TWD/Komisija (26. punkts) izriet, ka kumulācijas efekta trūkums jaunam atbalstam ar agrāk saņemtu prettiesisku neatlīdzinātu atbalstu ir daļa no vispārējiem nosacījumiem, kas ļauj gūt labumu no kādas no atkāpēm, kas paredzētas līgumā attiecībā uz atbalstu saderību ar kopējo tirgu. Tādējādi bija jāpiemēro pastāvīgā judikatūra, atbilstoši kurai attiecīgās dalībvalsts pienākums ir iesniegt visus elementus, kas pēc to būtības ļautu Komisijai pārliecināties, ka lūgto atkāpju [piešķiršanas] nosacījumi ir izpildīti.
PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS (apelācijas palāta)

2007. gada 12. septembrī

Lieta T‑20/07 P

Eiropas Kopienu Komisija

pret

Eleni Chatziioannidou

Apelācija – Civildienests – Ierēdņi – Pensijas – Komisijas lēmuma par pensijas izdienas gadu aprēķina atcelšana pirmajā instancē – Valsts pensijas tiesību pārcelšana

Priekšmets Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2006. gada 14. novembra spriedumu lietā F‑100/05 Chatziioannidou/Komisija (Krājums‑CDL, I‑A‑1‑129. lpp. un II‑A‑1‑487. lpp.), ar ko lūdz atcelt šo spriedumu

Nolēmums Apelācijas sūdzību noraidīt. Komisija sedz tiesāšanās izdevumus.

Kopsavilkums

Ierēdņi – Pensijas – Iegūtās tiesības uz pensiju pirms darba uzsākšanas Kopienās – Kopienu režīma pārnešana

(Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkts; Padomes Regulas Nr. 1103/97 1. pants un 3. pants un Regulas Nr. 974/98 14. pants)

Saskaņā ar tās 1. pantu, attiecoties gan uz normatīviem, gan administratīviem aktiem, Padomes Regula [EK] Nr. 1103/97 par dažiem noteikumiem attiecībā uz eiro [euro] ieviešanu nebūtu tādējādi jāinterpretē kā tāda, kas vienīgi nosaka līgumu turpinātības principu. Tā tomēr paredz obligātu neitralitāti pārejai uz euro – kas it īpaši līgumu jomā izpaužas kā līgumu turpinātības princips – attiecībā uz visiem tiesiskajiem instrumentiem, kas izriet no tās piemērošanas jomas. It īpaši no Regulas Nr. 1103/97 3. panta izriet, ka normatīvie akti, it īpaši šajā regulā paredzētie, nekādi nav grozīti sakarā ar euro ieviešanu un ka tie nemainīgā veidā attiecas gan uz situācijām, ko tie regulēja pirms euro ieviešanas, gan arī uz tām, ko šie noteikumi regulē pēc šīs ieviešanas. No tā izriet, ka Regula Nr. 1103/97 neparedz jebkādas līgumiskas vai ārpuslīgumiskas saistības esamību pirms euro stāšanās spēkā, lai turpinātības princips attiektos uz situācijām, kuras regulē šajā pantā paredzētie tiesiskie instrumenti.

Tādējādi, ja likumdevējs vai attiecīgās iestādes gatavojas grozīt kāda no Regulas Nr. 1103/97 3. panta piemērošanas jomas izrietoša tiesiska instrumenta noteikumus vai atbrīvot no tā izpildes, ir jāveic skaidrs grozījums šajā tiesiskajā instrumentā. No tā izriet, ka saskaņā ar Regulu Nr. 1103/97 pēc euro ieviešanas Komisijai lūgumiem par dalībvalstīs, kuras ir pieņēmušas šo valūtu, iegūto pensijas tiesību pārcelšanu bija nemainīgi jāpiemēro vidējās precizētās likmes konversijas mehānisms, lai aprēķinātu ikgadējos maksājumus, kas noteikti ar tās pieņemtajiem Civildienesta noteikumu VIII panta 11. panta 2. punkta vispārīgajiem īstenošanas noteikumiem. Savukārt, ja tā vēlējās paredzēt šiem noteikumiem citu piemērojamību, tai bija jāgroza šie noteikumi.

(skat. 34. un 41.–43. punktu)

Atsauce

Tiesa: 1989. gada 22. februāris, 92/87 un 93/87 Komisija/Francija un Apvienotā Karaliste, Recueil, 405. lpp., 22.–24. punkts.
Lieta T-67/07

Ford Motor Co.

pret

Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

“Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes “FUN” reģistrācijas pieteikums — Absolūti atteikuma pamatojumi — Aprakstoša rakstura neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts”

Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 2. decembra spriedums II ‐ 3413

Sprieduma kopsavilkums

Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Absolūti atteikuma pamatojumi – Preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var kalpot, lai norādītu preces īpašības

(Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

Angļu valodā runājošiem vidusmēra patērētājiem vecumā no 18 līdz 70 gadiem nešķiet, ka Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta nozīmē vārdisks apzīmējums “FUN”, ko lūdza reģistrēt attiecībā uz “mehāniskajiem sauszemes transportlīdzekļiem un to detaļām un sastāvdaļām”, kas Nicas nolīguma izpratnē ietilpst 12. klasē, ir aprakstošs attiecībā uz reģistrācijas pieteikumā paredzētajām precēm.

Apzīmējumu “FUN” saistībā ar mehāniskajiem sauszemes transportlīdzekļiem var saprast kā norādi uz to, ka tie var būt uzjautrinoši vai var būt izpriecas avots. Tādēļ apzīmējumu “FUN” var uzskatīt par tādu, kas piešķir precei pozitīvu tēlu, kurš var līdzināties reklāmas tēlam, kas konkrētā patērētāja uztverē rada ideju par to, ka satiksmes līdzeklis var būt izpriecas avots. Tomēr, lai gan atsevišķos gadījumos mehāniskais sauszemes transportlīdzeklis tā vadītājam var būt izpriecas avots, apzīmējums “FUN” nepārsniedz mājienu jomu.

Šādos apstākļos saikne, kas ir starp vārda “fun” jēgu, no vienas puses, un mehāniskajiem sauszemes transportlīdzekļiem, no otras puses, šķiet pārāk neskaidra, nenoteikta un subjektīva, lai šim vārdam piešķirtu aprakstošu raksturu attiecībā uz minētajām precēm.

Atšķirībā no tādām transportlīdzekļa īpašības aprakstošām konkrētām norādēm kā “turbo”, “ABS” vai “4x4” apzīmējums “FUN”, kas izvietots uz transportlīdzekļa ārējās daļas, nevar kalpot, lai tieši norādītu uz mehānisko sauszemes transportlīdzekli vai uz tā būtiskajām īpašībām. Ņemot vērā šādu izvietojumu, konkrētais patērētājs to uztvers kā preces komerciālās izcelsmes apzīmējumu.

Tādas reģistrācijas pieteikumā norādītās preces kā mehānisko sauszemes transportlīdzekļu detaļas un sastāvdaļas ir paredzēts izmantot vienīgi saistībā ar šiem transportlīdzekļiem, nevis autonomi. Reģistrācijas pieteikumā norādītās trasnportlīdzekļu detaļas un sastāvdaļas ir nedalāmi saistītas ar šiem trasnportlīdzekļiem, un tādēļ attiecībā uz tām ir jāpiemēro risinājums, kas ir identisks iepriekš norādītajam risinājumam attiecībā uz mehāniskajiem sauszemes transportlīdzekļiem.

(sal. ar 27., 34.–36. un 44. punktu)
Attiecīgā Kopienas preču zīme:

trīsdimensiju preču zīme, kas ir aprakstīta šādi: “trīsdimensionāls kopums, ko veido daudzi metāla cauruļveida stabi, kas novietoti atstatus viens no otra un ir savstarpēji savienoti, konusveidīgi un nozīmīgi izliekti līkumā un katram no kuriem ir pamata līnija, kas piestiprināta pie pamata, būtībā vertikāli, un līnija ar atvērtiem galiem, kas viegli liecas augšup, liels daudzums metāla cauruļveida elementu, kas novietoti atstatus viens no otra un savstarpēji ir paralēli, un kas piestiprināti šo stabu izliektajām līnijām, kā arī aizēnojošs pārklājs, kas piestiprināts minētajiem cauruļveida elementiem, kuri kopā veido noēnotu nojumi”, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 6. un 19. klasē, — pieteikums Nr. 4837746
245

Ar Regulas Nr. 17 15. panta 1. punkta c) apakšpunktu Komisijai ir paredzēta iespēja katram uzņēmumam, kas nepakļaujas lēmumam veikt pārbaudi, uzlikt naudas sodu, kura maksimālais apmērs ir EUR 5000, un ar tās pašas regulas 15. panta 2. punktu tā ir pilnvarota uzņēmumiem, kas izdara EKL 81. panta 1. punkta noteikumu pārkāpumu, uzlikt naudas sodus, kuru apmērs var būt līdz 10 % no to apgrozījuma un kurus aprēķina atkarībā no pārkāpuma smaguma un ilguma. Tādējādi ar Regulas Nr. 17 15. panta 1. punkta c) apakšpunktu Komisijai ir ļauts uzlikt uzņēmumam naudas sodu par atteikumu sadarboties, veicot pārbaudi, lai gan šāds EKL 81. panta pārkāpums nav konstatēts. Pretēji tam, ko norāda prasītāja, pirms Pamatnostādņu naudas soda noteikšanai stāšanās spēkā Komisijai ne ar vienu Regulas Nr. 17 tiesību normu tātad nebija aizliegts sankciju par atteikumu sadarboties pārbaudes laikā piemērot, nosakot atbilstoši minētās regulas 15. panta 2. punktam uzliktā naudas soda kopējo apmēru, nevis uzlikt uzņēmumam atsevišķu naudas sodu, pamatojoties uz regulas teksta 15. panta 1. punkta c) apakšpunktu.
104

No minētā izriet, kā to pamatoti apgalvo Padome savās atbildēs uz Vispārējās tiesas uzdotajiem jautājumiem (skat. iepriekš 36. punktu), ka brīdī, kad Komisija pieņēma apstrīdēto lēmumu, Lēmums 2001/224 joprojām bija spēkā. Uz Lēmumu 2001/224, Padomes lēmumiem par [atbrīvojumu un samazinājumu] atļaušanu, kas bija pieņemti pirms pēdējā minētā lēmuma, kā arī uz Direktīvu 92/81, it īpaši tās 8. panta 4. punktu, attiecas likumības prezumpcija, kas attiecas uz ikvienu Savienības tiesību aktu. Tiem bija visas tiesiskās sekas. Līdz ar to Itālijas Republika, Īrija un Francijas Republika bija tiesīgas pamatoties uz Padomes lēmumiem par [atbrīvojumu un samazinājumu] atļaušanu, no kuriem pēdējais bija Lēmums 2001/224, lai turpinātu piemērot strīdīgos atbrīvojumus attiecīgi Sardīnijā, Šenonas reģionā un Gardannas reģionā it īpaši līdz 2003. gada 31. decembrim. Šie lēmumi principā liedza Komisijai apstrīdētajā lēmumā saistīt minētos strīdīgos atbrīvojumus ar attiecīgajām dalībvalstīm un līdz ar to tos kvalificēt par valsts atbalstiem EKL 87. panta 1. punkta izpratnē, un noteikt pienākumu tos daļēji atgūt, ciktāl tā tos uzskatīja par nesaderīgiem ar iekšējo tirgu EKL 87. panta 3. punkta izpratnē.
1)

atcelt Komisijas 2006. gada 20. septembra Lēmuma C(2006) 4180 par [EKL] 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/F‑1/38.121 – Savienojumi [Savienotājelementi]) 1. pantu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz Kaimer GmbH & Co. Holding KG un Sanha Kaimer GmbH & Co. KG līdzdalību pārkāpumā laika posmā no 1996. gada 30. jūlija līdz 1997. gada 31. jūlijam un Sanha Italia Srl līdzdalību pārkāpumā laika posmā no 1998. gada 1. janvāra līdz 1999. gada 14. jūlijam;
6

Personai, kas iestājusies lietā, pieder arī starptautiskā preču zīme Nr. 483246 “GENERAL OPTICA” attiecībā uz optiskiem aparātiem, instrumentiem un izstrādājumiem, kas ietilpst 9. klasē, kā arī attiecībā uz optikas produktu, ko ražo un tirgo to attiecīgie īpašnieki, reklāmas un veicināšanas pakalpojumiem, kuri ietilpst 35. klasē. Pēc tam, kad 1997. gada 13. februārī notika atteikšanās no tiesību uz preču zīmi attiecinājuma uz Portugāli, pieteikums par šādu attiecinājumu tika iesniegts no jaunā un attiecinājums tika piešķirts . Šī preču zīme ir attēlota turpmāk:
4

Regulas Nr. 1227/2000 17. pants tika grozīts tostarp ar Komisijas 2003. gada 19. februāra Regulu (EK) Nr. 315/2003 (OV L 46, 9. lpp.) un ar Komisijas 2003. gada 4. jūlija Regulu (EK) Nr. 1203/2003 (OV L 168, 9. lpp.). Tādējādi atbilstoši Regulas Nr. 1227/2000 17. pantam redakcijā, kas piemērojama 2006. finanšu gadam: “1. Katras dalībvalsts faktiskos izdevumus, kas apstiprināti un deklarēti par attiecīgo finanšu gadu, finansē Komisijai paziņoto summu apmērā saskaņā ar 16. panta 1. punkta [a) un] b) apakšpunktu, ja minētās summas nepārsniedz kopējo finansējumu, kas piešķirts dalībvalstij, ievērojot Regulas [..] Nr. 1493/1999 14. panta 1. punktu. [..] 3. Pieprasījumus, ko dalībvalstis iesniedz saskaņā ar 16. panta 1. punkta c) apakšpunktu, akceptē saskaņā ar proporcionalitātes principu, un visām dalībvalstīm izmanto summas, kas ir pieejamas pēc visu to summu atvilkšanas, kuras paziņotas saskaņā ar 16. panta 1. punkta a) apakšpunktu, un to summu atvilkšanas, kuras deklarētas saskaņā ar 16. panta 1. punkta b) apakšpunktu, no kopējās summas, kas dalībvalstīm piešķirta, ievērojot Regulas [..] Nr. 1493/1999 14. pantu. Pēc 30. jūnija Komisija cik iespējams drīz informē dalībvalstis par to, cik lielā mērā varētu tikt akceptēti to pieprasījumi. 4. Neatkarīgi no 1. un 2. punkta, ja kopējā platība, ko dara zināmu saskaņā ar 16. panta 1. punkta a) apakšpunktu, nesasniedz hektāru skaitu, kas norādīts dalībvalstij piešķirtajā finansējumā finanšu gadam saskaņā ar Regulas [..] Nr. 1493/1999 14. panta 1. punktu, attiecīgā finanšu gada deklarētos izdevumus finansē tikai apmērā, kas vienāds ar kopējo platību, kura reizināta ar vidējo atbalsta apjomu par vienu hektāru; šo skaitli aprēķina kā attiecību starp summu, kas piešķirta dalībvalstij, ievērojot Regulas [..] Nr. 1493/1999 14. panta 1. punktu, un paredzamo hektāru skaitu. Katrā ziņā šī summa nevar pārsniegt izdevumus, kas deklarēti saskaņā ar 16. panta 1. punkta a) apakšpunktu. Īstenojot šo punktu, kopējai paziņotajai platībai piemēro 5 % pielaidi, salīdzinot ar platību, kas norādīta finanšu gada piešķīrumā. Summas, ko nefinansē, piemērojot šo punktu, nav pieejamas arī tad, ja piemēro 3. punktu. [..] 8. Atsauces uz attiecīgo finanšu gadu attiecas uz faktiskajiem dalībvalstu maksājumiem, kas veikti laikā no 16. oktobra līdz nākamā gada 15. oktobrim. [..]”
75

Ceturtkārt, attiecībā uz Vācijas Federatīvās Republikas apgalvojumu, ka, izlemjot, vai piešķirtais atbalsts ir attaisnots, Komisijai bija jāizmanto tai ar Regulas Nr. 4253/88 24. panta 2. punktu piešķirtā rīcības brīvība, ir jāatzīmē, ka, pirmkārt, neraugoties uz apstrīdētajos lēmumos norādīto Komisijas apgalvojumu, ka Vadlīnijās definēts, ko tā uzskata par būtisku grozījumu, minētās vadlīnijas var interpretēt tikai tādējādi, ka tajās ir definēts gadījums, kad Komisija uzskata, ka finansēšanas plānu grozījums neattaisno atbalsta samazināšanu. Ir jāatgādina, ka atbalsta samazināšanas iespēja finansēšanas plānu grozījumu gadījumā izriet no pašiem piemērojamiem tiesību aktiem un lēmumiem par Kopienu atbalsta piešķiršanu šajās lietās minētajām attiecīgajām programmām un nav atkarīga no Komisijas rīcības brīvības. Tā turpretī varēja nolemt, ka ar programmām paredzētā laikposma beigām saistīto apstākļu dēļ noteiktie grozījumi nav uzskatāmi par pamatu samazināšanai, un paziņot šo viedokli dalībvalstīm, lai nodrošinātu šo noslēgšanas lēmumu caurskatāmību un garantētu dažādu dalībvalstu vienlīdzību. Saskaņā ar judikatūru, dalībvalstīm paziņojot veidu, kādā tā vēlējās izmantot savu rīcības brīvību, Komisija nevarēja no tā atkāpties, nepārkāpjot vienlīdzīgās attieksmes principu (šajā sakarā skat. 2005. gada 28. jūnija spriedumu apvienotajās lietās C-189/02 P, C-202/02 P, no C-205/02 P līdz C-208/02 P un C-213/02 P Dansk Rørindustri u.c./Komisija, Krājums, I-5425. lpp., 211. punkts). Pārbaudot, kā to prasa Vācijas Federatīvā Republika, vai, ja grozījumi būtu bijuši iesniegti pienācīgā laikā, tos varētu apstiprināt, Komisija Vācijas Federatīvo Republiku nostādītu izdevīgākā stāvoklī, salīdzinot ar citām dalībvalstīm, kas atturējušās no Vadlīnijās paredzētajiem nosacījumiem neatbilstošo grozījumu veikšanas, neprasot Komisijas piekrišanu.
75

No ITSB un prasītājas iepriekš norādītās savstarpēji atbilstošās informācijas attiecībā uz 2006. gada 22. marta telefonsarunu izriet, ka par nelikumību attiecībā uz apelācijas sūdzības valodu prasītāja tika informēta šīs sarunas laikā. Turklāt no administratīvās lietas izriet, ka pirmajā no divām viena no prasītājas pārstāvjiem ITSB pārstāvim 2006. gada 7. aprīlī nosūtītajām vēstulēm ir iekļauta atsauce uz šo pārstāvju telefonsarunu un uz to, ka tajā bija runa par prasītājas nesaņemto 2006. gada 18. janvāra paziņojumu. Ņemot vērā, ka šis paziņojums uz vienas lapas attiecās tikai uz nelikumību saistībā ar apelācijas sūdzības valodu, no tā var saprātīgi secināt, ka šajā telefonsarunā attiecīgā nelikumība tika skarta. Turklāt otrajā 2006. gada 7. aprīļa vēstulē, kas tika nosūtīta uzreiz pēc pirmās, ir norādīts, ka, ņemot vērā ITSB apgalvoto nelikumību attiecībā uz apelācijas sūdzības valodu, drošības labad ir nosūtīta jauna apelācijas sūdzība vācu valodā.