10

Minētā rīkojuma 22.–30. punktā Pirmās instances tiesa savu lēmumu argumentēja šādi: “22 Pirmās instances tiesa norāda, kā apgalvo prasītāja, ka apstrīdētā lēmuma nosūtīšana ar kurjerpastu, tādu kā sabiedrība DHL, nav atrodama starp Regulas Nr. 2868/95 61. noteikuma 2. punktā paredzētajiem paziņošanas veidiem. Turklāt ir jākonstatē, ka nedz ITSB, nedz arī prasītāja, kas pat tieši norāda, ka piegāde ar sabiedrību DHL nav paziņošana pa pastu, neuzskata, ka DHL pasts, kas prasītājai piegādāts 2005. gada 28. oktobrī, tika nosūtīts ierakstītas vēstules formā, nedz arī vispārīgi, ka sabiedrība DHL ir tiesīga veikt šādus sūtījumus Vācijā, nedz, visbeidzot, ka apstrīdētais lēmums prasītājai tika paziņots, izmantojot kādu citu no Regulas Nr. 2868/95 61. noteikuma 2. punktā un šīs pašas regulas 62.–66. noteikumā paredzētajiem paziņošanas veidiem. Šajā sakarā turklāt ir jānorāda, ka prasītājai piegādātajā DHL pasta pavadvēstulē nekādā veidā nav norādīts, ka tā ir ierakstīta vēstule, bet gan uzsvērts, ka par šī pasta piegādi “ir paziņojusi vienīgi DHL”. 23 No visa iepriekš minētā izriet, ka apstrīdētais lēmums netika paziņots prasītājai atbilstoši prasībām, kas izriet no Regulas Nr. 2868/95 61. un 62. noteikuma piemērošanas. 24 Tomēr pretēji prasītājas apgalvojumiem šis apstāklis nevar radīt pamatu secinājumiem, ka šī prasība ir celta, ievērojot termiņus. 25 Šeit jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 2868/95 68. noteikumu ar virsrakstu “Neprecizitātes izziņošanā”“gadījumos, ja dokuments ir sasniedzis adresātu un [ITSB] nevar pierādīt, ka paziņojums adresātam ir veikts pienācīgi, vai ja noteikumi attiecībā uz paziņošanu adresātam nav ievēroti, dokumentu uzskata par paziņotu dienā, ko [ITSB] noteicis kā saņemšanas dienu”. 26 Šis noteikums, kopumā ņemot, ir jāsaprot kā tāds, ar ko tiek atzīts, ka [ITSB] ir iespēja noteikt datumu, kurā adresāts ir saņēmis dokumentu, ja [ITSB] nespēj pierādīt, ka paziņojums ir veikts pienācīgi, vai ja noteikumi attiecībā uz paziņošanu adresātam nav ievēroti, un ka ar minēto noteikumu šim apliecinājumam ir piešķirtas pienācīgas paziņošanas juridiskās sekas (Pirmās instances tiesas 2005. gada 19. aprīļa spriedums apvienotajās lietās T-380/02 un T-128/03 Success-Marketing/ITSB — Chipita (“PAN & CO”), Krājums, II-1233. lpp., 64. punkts). 27 Šajā lietā lietas dalībnieki ir vienisprātis, ka DHL pastu prasītāja ir saņēmusi 2005. gada 28. oktobrī, kā to arī apliecina Apelāciju padomju kancelejas rīcībā esošā sūtījuma reģistrācijas lapa. 28 Saskaņā ar Regulas Nr. 2868/95 68. noteikumu tādējādi ir uzskatāms, ka apstrīdētais lēmums prasītājai ir paziņots 2005. gada 28. oktobrī, no kā izriet, ka Regulas Nr. 2868/95 62. noteikuma 3. punktā paredzētā prezumpcija šajā lietā nav piemērojama. Turklāt tas atbilst Regulas Nr. 2868/95 70. noteikuma 2. punktam, saskaņā ar kuru, “ja [..] procesuālais pasākums ir paziņojums, vērā ņemamais notikums ir piesūtītā dokumenta saņemšana, ja vien nav paredzēts citādi”. Līdzīgi saskaņā ar pastāvīgo judikatūru attiecībā uz EKL 230. panta piekto daļu gadījumā, ja apstrīdētais akts ir paziņots adresātam, termiņa ritējums prasības celšanai sākas ar dienu, kad minētais adresāts aktu ir saņēmis (šajā sakarā skat. Pirmās instances tiesas 1991. gada 29. maija spriedumu lietā T-12/90 Bayer/Komisija, Recueil, II-219. lpp., 19. punkts, ko apelācijas tiesvedībā apstiprina Tiesas 1994. gada 15. decembra spriedums lietā C-195/91 P Bayer/Komisija, Recueil, I-5619. lpp.). 29 Šajos apstākļos un ņemot vērā, ka saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 63. panta 5. punktu prasību Pirmās instances tiesā ceļ divu mēnešu laikā no Apelāciju padomes lēmuma paziņošanas brīža, ko saskaņā ar Reglamenta 102. panta 2. punktu pagarina par fiksētu desmit dienu termiņu, ir jākonstatē, ka prasības par apstrīdēto lēmumu celšanas termiņš ir beidzies 2006. gada 9. janvārī. 30 Tādējādi šī prasība, kas ir celta 2006. gada 16. janvārī, ir novēlota un ir noraidāma kā nepieņemama.”