Staff case summary



Staff case summary

Kopsavilkums

1. Ierēdņi – Sociālais nodrošinājums – Apdrošināšana pret nelaimes gadījumiem un arodslimībām – Medicīniskā ekspertīze – Ārstu komisijas novērtējuma brīvība – Pārbaude tiesā – Robežas – Pienākums norādīt pamatojumu – Piemērojamība

(Civildienesta noteikumu 73. pants; Noteikumu par apdrošināšanu pret nelaimes gadījumu un arodslimību riskiem 23. pants)

2. Ierēdņi – Sociālais nodrošinājums – Apdrošināšana pret nelaimes gadījumiem un arodslimībām – Lūguma atzīt slimības kā arodslimības izcelsmi izskatīšana – Saprātīga termiņa ievērošana – Pārkāpums – Ietekme uz ārstu komisijas slēdzienu – Robežas – Piedēvēšana administrācijai – Nosacījumi

(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 1. punkts)

1. Atbilstoši Noteikumu par ierēdņu apdrošināšanu pret nelaimes gadījumu un arodslimību riskiem 23. pantā paredzētajam ārstu komisijas uzdevumam objektīvi un neatkarīgi veikt izvērtējumu par medicīniska rakstura jautājumiem, pirmkārt, šīs komisijas rīcībā jābūt visai vajadzīgajai informācijai un, otrkārt, tai jābūt pilnīgai novērtējuma brīvībai. Ārstu komisijas sniegtais medicīniskais atzinums ir uzskatāms par galīgu, ja tas ir pieņemts likumīgos apstākļos. Tiesa var pārbaudīt vienīgi, pirmkārt, to, vai minētā komisija ir likumīgi izveidota un darbojas likumīgi un, otrkārt, vai tās slēdziens ir likumīgs, tostarp, vai tajā ir ietverts pamatojums, kas ļauj izvērtēt apsvērumus, uz kuriem tas ir balstīts, un vai tajā ir saprotama saikne starp tajā ietvertajiem medicīniskajiem konstatējumiem un tajā izdarītajiem secinājumiem. Ja ārstu komisijai ir jāizskata sarežģīti medicīniska rakstura jautājumi tostarp saistībā ar grūti uzstādāmu diagnozi, tad tai savā slēdzienā tostarp ir jānorāda tie lietas fakti, uz kuriem tā pamatojas, un būtisku atšķirību gadījumā jāprecizē iemesli, kuru dēļ tās secinājumi atšķiras no tiem, kas izdarīti noteiktos iepriekšējos atbilstošos ārstu atzinumos, kuri ir ieinteresētajai personai labvēlīgāki.

Ar apstākli, ka ārstu komisija savā ziņojumā skaidri neatsaucas uz noteiktiem dokumentiem, nedz arī a fortiori uz to dokumentu saturu, kuri ir sagatavoti pēc prasītāja pieprasījuma, nepietiek, lai mazinātu šo secinājumu derīgumu. Attiecībā uz medicīniska rakstura jautājumiem, par kuriem ārstu komisijai ir jālemj objektīvi un neatkarīgi, jānorāda, ka tās novērtējuma brīvībai ir jābūt pilnīgai. Līdz ar to šai komisijai ir jāizlemj, ciktāl ir jāņem vērā iepriekšējie ārstu atzinumi. Turklāt jautājums par to, vai ir jāveic citi medicīniskie izmeklējumi, ir medicīniska rakstura jautājums, uz kuru neattiecas Savienības tiesas pārbaude, tā kā ārstu komisijas izvērtējums ir noticis likumīgos apstākļos.

(skat. 42., 43., 48., 49. un 51. punktu)

Atsauces

Tiesa: 1984. gada 29. novembris, 265/83 Suss /Komisija, 13. punkts; 1988. gada 19. janvāris, 2/87 Biedermann /Revīzijas palāta, 19. punkts; 1996. gada 24. oktobris, C‑76/95 Komisija/ Royale belge , 73. punkts.

Pirmās instances tiesa: 1999. gada 15. decembris, T‑300/97 Latino /Komisija, 30., 41., 68., 78. un 87. punkts; 2003. gada 26. februāris, T‑145/01 Latino /Komisija, 47. punkts.

Civildienesta tiesa: 2006. gada 28. jūnijs, F‑39/05 Beau /Komisija, 35. punkts; 2010. gada 14. septembris, F‑79/09 AE /Komisija, 64. un 65. punkts.

2. Pienākums ievērot saprātīgu termiņu administratīvajā procesā ir Savienības tiesību vispārīgs princips, kura ievērošanu nodrošina Tiesa un kas turklāt kā tiesību uz labu pārvaldību sastāvdaļa ir pārņemts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 1. punktā. Tomēr šī principa pārkāpums parasti neattaisno tāda lēmuma atcelšanu, kas ir pieņemts administratīvā procesa beigās. Proti, principa ievērot saprātīgu termiņu pārkāpums ietekmē administratīvā procesa spēkā esamību vienīgi tad, ja ir pagājis tik pārmērīgi ilgs laiks, lai tas varētu ietekmēt administratīvajā procesā pieņemtā lēmuma pašu saturu.

Šajā ziņā lūguma atzīt slimības kā arodslimības izcelsmi vai tādas daļējas pastāvīgas invaliditātes saasinājumu, kas tostarp ir saistīts ar negadījuma sekām, iespējami pārmērīgi ilga izskatīšana faktiski nevar ietekmēt nedz ārstu komisijas pieņemtā slēdziena saturu, nedz arī iestādes pieņemtā galīgā lēmuma saturu. Būtībā šāds [pārmērīgs] ilgums, izņemot ārkārtas situāciju, nevar grozīt ārstu komisijas vērtējumu par to, vai attiecīgā ierēdņa slimībai ir arodslimības izcelsme, vai par daļējas pastāvīgas invaliditātes saasinājumu saistībā ar negadījuma, kurā viņš ir cietis, sekām. Savienības tiesai, atceļot minēto galīgo lēmumu, faktiski rastos pretdabisks rezultāts – procesa pagarināšana, lai gan tas jau ir pārāk ilgs.

Turklāt iestāde ir atbildīga par to ārstu veikto darbu savlaicīgumu, kurus tā ir norīkojusi slēdziena sniegšanai par daļējas pastāvīgas invaliditātes iespējamību. Tomēr, ja ir konstatēts, ka ārstu komisijas darbu kavēšanās ir notikusi ierēdņa vai ārsta, kurš viņu ir nosūtījis, īstenotas novilcinošas vai pat traucējošas rīcības dēļ, iestāde nevar tikt atzīta par atbildīgu par šādu kavēšanos. Turklāt tas, ka ierēdnis izmanto tiesību aizsardzības līdzekļus, ir uzskatāms par objektīvu faktu, kuru pašu par sevi nevar pārmest iestādei, ja vien nevar pierādīt tai piedēvējamu kavējošu rīcību.

(skat. 60.–62., 66., 69. un 76. punktu)

Atsauces

Tiesa: 2000. gada 13. decembris, C‑39/00 P SGA /Komisija, 44. punkts.

Pirmās instances tiesa: 1999. gada 20. aprīlis, no T‑305/94 līdz T‑307/94, no T‑313/94 līdz T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 un T‑335/94 Limburgse Vinyl Maatschappij u.c./Komisija, 123. punkts; 2004. gada 13. janvāris, T‑67/01 JCB Service /Komisija, 36. un 40. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra; 2006. gada 11. aprīlis, T‑394/03 Angeletti /Komisija, 152., 154., 162. un 163. punkts.

Vispārējā tiesa: 2012. gada 6. decembris, T‑390/10 P Füller-Tomlinson /Parlaments, 115. un 116. punkts.

Civildienesta tiesa: 2010. gada 1. jūlijs, F‑97/08 Füller-Tomlinson /Parlaments, 167. punkts; AE /Komisija, minēts iepriekš, 101. punkts; 2011. gada 14. septembris, F‑12/09 A /Komisija, 226. punkts; 2013. gada 13. marts, F‑91/10 AK /Komisija, 78. punkts, par ko Eiropas Savienības Vispārējā tiesā ir iesniegta apelācijas sūdzība, lieta T‑288/13 P.