ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Kaut gan dalībvalstīm ir iespēja apliecināt, ka uzņēmumi bauda dominējošu stāvokli (attiecīgi uzliekot tiem specifiskus pienākumus), vai ir vai nav pretrunā Eiropas Savienības tiesībām un it īpaši LESD 63. pantā minētajam kapitāla brīvas aprites principam noteikums, kas minēts 2005. gada 31. jūlija Leģislatīvā dekrēta Nr. 177 43. panta 11. punktā, redakcijā, kas bija spēkā apstrīdētā lēmuma pieņemšanas dienā un saskaņā ar kuru “uzņēmumi, arī ar kontrolētu vai saistītu sabiedrību starpniecību, kuru ieņēmumi elektronisko komunikāciju nozarē, kā definēts saskaņā ar 2003. gada 1. augusta Leģislatīvā dekrēta Nr. 259 18. pantu, pārsniedz 40 % no kopējiem minētās nozares ieņēmumiem, nevar integrētajā komunikāciju sistēmā gūt ieņēmumus, kas pārsniedz 10 % no pašas sistēmas”; attiecībā uz iepriekš minēto – caur atsauci uz 2003. gada 1. augustaDecreto legislativo no 259 –Codice delle comunicazioni elettroniche (Leģislatīvais dekrēts Nr. 259 par elektronisko komunikāciju kodeksu) 18. pantu – konkrētā nozare tiek ierobežota līdz tirgiem, kuri pakļauti ex ante tirgus regulēšanai, kaut gan ir kopīga pieredze, atbilstīgi kurai informācija (uz kuras plurālisma nodrošināšanu ir vērsta tiesību norma) tiek aizvien vairāk nodota, izmantojot internetu, personālo datoru un ar mobilajiem telefoniem, tā ka var būt pat nesaprātīgi no pašas nozares izslēgt it īpaši mobilo telefonu mazumtirdzniecības pakalpojumus tikai tāpēc, ka tie darbojas pilnā konkurences režīmā. Attiecībā uz iepriekš minēto, ievērojot arī to, ka Autorità ir noteikusi elektronisko komunikāciju nozares robežas, nolūkā piemērot minētā 43. panta 11. punktu, tieši aplūkojamajā lietā, ņemot vērā tikai tos tirgus, par kuriem ir veikta vismaz viena analīze pirms Elektronisko komunikāciju kodeksa (CCE) stāšanās spēkā, tātad no 2003. gada līdz šodienai, un ar ieņēmumiem, kas gūti kopš pēdējās lietderīgās konstatācijas, kas veikta 2015. gadā?
4)

Vai LES 2., 3. un 6. pants, LESD 14. pants, 15. panta 1. punkts, 126. pants un 151. panta 1. punkts, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 1. punkts, Eiropas sociālo tiesību pīlāra 5., 6. un 10. pants nepieļauj tādu valsts tiesību normu, kāds ir likuma Nr. 147/2013 1. panta 489. punkts, kurā ar šajā normā paredzētajiem nosacījumiem darba ņēmējam ir atļauts veikt Itālijas valsts iestāžu labā darbu, pilnībā vai daļēji atsakoties no attiecīgas atlīdzības, arī tad, ja šādas atteikšanās rezultātā netiek paredzētas nekādas izmaiņas darba struktūrā – ne no darba laika viedokļa, ne no prasītā darba apjoma un kvalitātes viedokļa, un no tā izrietošās atbildības viedokļa – un tāpēc pat tad, ja atteikšanās no atlīdzības daļas rada būtiskas izmaiņas darba līdzsvarā gan no proporcijas viedokļa starp darbu samaksu un veiktā darba kvalitāti un apjomu, gan tāpēc, ka šādā veidā darba ņēmējam tiek prasīts veikt darbību darba apstākļos, kuri nav optimāli un kuros priekšroka tiek dota mazākam darba ieguldījumam un kas ir priekšnoteikums mazāk efektīvai administrācijas darbībai?
C 93/19

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 27. aprīlī iesniedza Amtsgerichts Kassel Zweigstelle Hofgeismar (Vācija) – Petra Breyer, Heiko Breyer/Sundair GmbH

(Lieta C-292/18)

(2019/C 93/25)

Tiesvedības valoda – vācu

Iesniedzējtiesa

Amtsgerichts Kassel Zweigstelle Hofgeismar

Pamatlietas puses

Prasītājas: Petra Breyer, Heiko Breyer

Atbildētāja: Sundair GmbH

Prejudiciālais jautājums

Ar 2018. gada 6. decembra rīkojumu Tiesa nolēma:

Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, 3. panta 5. punkts saistībā ar 2. panta a) punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka tādai sabiedrībai, kāds ir pamatlietas dalībniece, kas ir iesniegusi uzņēmējdarbības licences pieprasījumu, bet plānotā lidojuma veikšanas brīdī to vēl nav saņēmusi, šī regula nav piemērojama, un līdz ar to attiecīgajiem pasažieriem nav tiesību uz kompensāciju saskaņā ar šīs regulas 5. panta 1. punkta c) apakšpunktu un 7. panta 1. punktu.
—

atcelt un/vai grozīt Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2018. gada 18. oktobra spriedumu lietā T-387/16 un līdz ar to galvenokārt atcelt Eiropas Komisijas 2016. gada 23. maija lēmumu ar atsauces numuru ENER/SRD.3/JCM/clD (2016)2952913, ar kuru apstiprināts agrākais 2015. gada 6. jūlija lēmums ar atsauces numuru Move.srd.3.dir(2015)2669621, kā arī Eiropas Komisijas 2016. gada 14. jūnija lēmumu ar atsauces numuru SRD.3/JCM/cl/D(2016)4477388, ar kuru tiek nosūtīts paziņojums par parādu Nr. 3241608548, kurā prasīts līdz 2016. gada 28. jūlijam samaksāt 494 871,39 EUR, atceļot Eiropas Komisijas 2015. gada 6. jūlija lēmumu ar atsauces numuru Move.srd.3.dir(2015)2669621, ciktāl ar to no atmaksas tiek izslēgti Terna izdevumi saistībā ar projektiem Nr. 2009-E255/09-ENER/09-TEN-ES 12.564583 un Nr. 2007-E221/07/2007-TREN/07TEN-E-S 07.91403 un noteikts pienākums atmaksāt saistībā ar iepriekš minētajiem projektiem atzītās summas, ciktāl tas norādīts apstrīdētā lēmuma pielikumā pievienotajā tabulā;
1)

Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa ir kļūdaini piemērojusi Regulas Nr. 207/2009 (1) 76. panta 1. punktu (tagad Regulas 2017/1001 (2) 95. panta 1. punkts) un Regulas Nr. 207/2009 65. pantu (tagad Regulas 2017/1001 72. pants), pasludinot apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentus, kas attiecas uz agrākās preču zīmes zemo atšķirtspēju iebildumu procesā, par nepieņemamiem, jo tie ir pirmo reizi iesniegti Vispārējā tiesā (pārsūdzētā sprieduma 87.–90. punkts). a. Vispārējai tiesai ir jāizvērtē fakti un argumenti, lai gan tie ir pirmo reizi iesniegti šajā tiesā, ja EUIPO Apelācijas padomei būtu bijuši tie jāņem vērā pēc savas ierosmes. b. Preču zīmes daļas nozīme ES valodā ir vispārzināms fakts un kā tāds būtu jāizvērtē Birojam pēc savas ierosmes. Līdz ar to argumenti, kas uz to attiecas, būtu rūpīgi jāanalizē Vispārējai tiesai, arī izvērtējot argumentus, kas pirmo reizi iesniegti tajā. c. Prasītājai tiesvedībā Vispārējā tiesā ir tiesības apstrīdēt vispārzināmu faktu vērtējumu, kuru veikusi EUIPO Apelācijas padome, šai prasītājai arī iesniedzot jaunus argumentus Vispārējā tiesā un pierādījumus šo argumentu atbalstam. d. Vispārējā tiesa, neizvērtējot faktus un argumentus, kuri Birojam būtu bijuši jāņem vērā pēc savas ierosmes (ieskaitot vispārzināmus faktus, kas attiecas uz to preču zīmju nozīmi, saistībā ar kurām notiek iebildumu process), ir pārkāpusi vispārējos procesuālos noteikumus un ir kļūdaini izvērtējusi jautājumus, kuri ir nozīmīgi lietā Apelācijas padomē.
1)

Kļūda tiesību piemērošanā un tiesiskās drošības principa pārkāpums – Regulas (EK) Nr. 73/2009 (2) 24. panta un Regulas (EK) Nr. 1122/2009 (3) 54. panta 1. punkta c) apakšpunkta otrās daļas un 71. panta 1. punkta noteikumu pārkāpums un acīmredzama pretruna – kas izriet no kļūdas tiesību piemērošanā – ar to, kas ir noteikts pārsūdzētā sprieduma 43. un 44. punktā, jo, atzīstot, ka Komisijas izvirzītais otrais pamats ir nepamatots, Vispārējā tiesa prezumēja, ka Portugāles savstarpējās atbilstības kontroles sistēma ir efektīva kontroles sistēma, un tādējādi, pamatu atzīstot par nepamatotu un neatceļot apstrīdēto lēmumu, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu tiesību piemērošanā un ir nonākusi pretrunā ar judikatūru, kā arī ir pārkāpusi tiesiskās drošības principu.
5)

Neatkarīgi no atbildēm uz iepriekšējiem četriem jautājumiem, vai LESD 268. pantu, 274. pantu un 340. panta otro daļu var interpretēt, ņemot vērā Līguma par Eiropas Savienību 2. pantu, 4. panta 2. un 3. punktu, 6. panta 1. punktu, 9. pantu, 10. panta 1. punktu un 17. panta 1. punktu kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, tādējādi, ka prasība par ārpuslīgumisko atbildību pret Savienību nevar tikt izņemta no valsts tiesu piekritības tādā gadījumā kā aplūkojamajā lietā, kurā tādu Savienības tiesību nepiemērošana valsts tiesību sistēmā, kas garantē tiesu neatkarības un objektivitātes principu, ir noteikta kā viens no Komisijas kvalificētiem blakusiemesliem to uzdevumu un pienākumu pārkāpumam, kuri izriet no tās kā Līgumu izpildes uzraudzītājas lomas un no Komisijas rīcības brīvības lemt par to, vai un kad būtu jāsāk pārkāpuma procedūra, vai arī lieta jāiesniedz Tiesā, kuras judikatūrā tiek atzīts fakts, ka fiziskās personas nevinnēs pret Komisiju celtās prasībās, ja tā ir atteikusies ierosināt pārkāpuma procedūru, padarot tādējādi par neefektīvu Tiesas kompetenci ekskluzīvi izspriest pret Savienību ierosināto lietu par ārpuslīgumisko atbildību?
C 4/16

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 18. oktobrī iesniedza Administrativen sad Haskovo (Bulgārija) – SZ/Mitnitsa Burgas

(Lieta C-652/18)

(2019/C 4/21)

Tiesvedības valoda – bulgāru

Iesniedzējtiesa

Administrativen sad Haskovo

Pamatlietas puses

Kasācijas sūdzības iesniedzējs: SZ

Atbildētājs kasācijas tiesvedībā: Mitnitsa Burgas

Prejudiciālais jautājums

Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1889/2005 (1) (2005. gada 26. oktobris) par skaidras naudas kontroli, kuru ieved Kopienas teritorijā vai izved no tās, 9. panta 1. punkts, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāda valsts tiesību norma kā Valuten Zakon (Valūtas likums) 20. panta 1. punkts, kurā regulas 3. pantā noteiktā deklarēšanas pienākuma neizpildes gadījumā papildus naudas soda piemērošanai saskaņā ar Valuten Zakon 18. panta 1. punktu no 1 000 BGN līdz 3 000 BGN apmērā kumulatīvi ir paredzēta nedeklarētās skaidrās naudas pilnīga konfiskācija neatkarīgi no tās izcelsmes un izmantošanas mērķa?

(1) OV 2005, L 309, 9. lpp.
1)

Vai Pamatlēmuma 2002/584/TI (1) 8. panta 1. punkta f) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pietiek ar to, ka Eiropas apcietināšanas orderī izsniegšanas tiesu iestāde min vienīgi izpildāmu brīvības atņemšanas sodu, kas ticis piespriests, bet nemin papildsodu, kas piespriests par to pašu noziedzīgo nodarījumu un ar to pašu tiesas nolēmumu, tādu kā nodošana kriminālsodu izpildes tiesas uzraudzībā, kas paredz reālu brīvības atņemšanu tikai pēc sākotnējā brīvības atņemšanas soda izpildes, turklāt vienīgi pēc tieša lēmuma, ko šajā sakarā pieņēmusi tādu kā kriminālsodu izpildes tiesa?
2)

Vai Direktīvas 93/13 4. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdzienus “līguma galvenais priekšmets” un “cenas un atlīdzības[, no vienas puses,] atbilstīgums pakalpojumiem [un] precēm, kas par to saņemtas[, no otras puses]”, var attiecināt uz diviem atsevišķi neapspriestiem noteikumiem patērētāja ar uzņēmēju noslēgtā līgumā, ar kuriem, pirmkārt, ir mīkstināts iepriekšējā starp abiem noslēgtajā līgumā iekļautais noteikums – aizstājot to ar citu noteikumu, kas nodara mazāku kaitējumu patērētājam –, un, otrkārt, patērētājs atsakās no savām tiesībām iebilst pret šī noteikuma pārskatāmības iespējamo trūkumu tiesā vai ārpustiesas kārtībā un šī pārskatāmības trūkuma dēļ radītajām sekām?
1.

i) Vai LES 2. pantā aizsargātā “tiesiskuma” vērtība ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts likumdevējam, pieņemot tiesību aktus dalībvalstī, ir pienākums ņemt vērā Eiropas Savienības Tiesas judikatūrā un Komisijas 2014. gada 11. marta Paziņojumā Eiropas Parlamentam un Padomei “Jauns ES mehānisms tiesiskuma nostiprināšanai” izstrādātos un minētos tiesiskos principus un kritērijus, kuri raksturo “tiesiskumu”? ii) Vai LES 2. pantā nostiprinātā “tiesiskuma” vērtība un tās pamatprincipi – likumība, tiesiskā noteiktība, neatkarīga un efektīva pārbaude tiesā, ņemot vērā arī pamattiesību ievērošanu un vienlīdzību likuma priekšā – ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir tādas valsts tiesību normas kā Zakon za izmenenie i dopalnenie na Zakona za bankovata nesastoyatelnost (Likums, ar ko groza un papildina Likumu par banku maksātnespēju, turpmāk tekstā – “ZIDZBN”) Pārejas un nobeiguma noteikumu 5. pants pieņemšana, kurā ārpus kārtas no jauna tiek reglamentētas sociālās attiecības, kas ir saistītas ar nodrošinājuma tiesību reģistrāciju valsts reģistros par labu konkrētam privāto tiesību subjektam? Konkrētajā gadījumā ar valsts tiesību normu reģistros ierakstītā tādu nodrošinājuma tiesību dzēšana, kas tika nostiprinātas par labu maksātnespējīgai KTB AD, ar atpakaļejošu spēku tiek atzīta par spēkā neesošu un tiek radīta tiesiskā nenoteiktība, jo tajā ir reglamentēts, ka maksātnespējīgā KTB AD pret trešajām personām ex lege var izmantot par dzēstām uzskatāmās nodrošinājuma tiesības, lai gan saistības, uz kurām tika nostiprinātas nodrošinājuma tiesības, tika izpildītas. iii) Tiesai ir jāsaņem interpretācija jautājumā, vai tā var pamatoties uz LES 2. pantu tieši un to piemērot, ja tā konstatē, ka veids, kā ZIDZBN Pārejas un nobeiguma noteikumu 5. panta valsts tiesību normā no jauna ar atpakaļejošu spēku ir reglamentētas nodrošinājuma tiesību reģistrācijas valsts reģistros par labu maksātnespējīgai KTB AD juridiskās sekas, ir pretrunā “tiesiskuma” vērtībai un tās iepriekš minētajiem pamatprincipiem? iv) Kādi kritēriji un nosacījumi valsts tiesai ir jāpiemēro, pārbaudot, vai “tiesiskuma” vērtība LES 2. panta izpratnē pieļauj tādas valsts tiesību normas kā ZIDZBN Pārejas un nobeiguma noteikumu 5. pants pieņemšanu? v) Vai LESD 67. panta 1. punkts, atbilstoši kuram Savienība veido brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, ievērojot pamattiesības un dalībvalstu atšķirīgās tiesību sistēmas un tradīcijas, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir valsts tiesību normas, kas rada nenoteiktību civiltiesiskajās un komercdarījumu attiecībās vai priekšlaicīgi izlemj izskatīšanā esošās tiesvedības?
3)

Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noraidoša un, tā kā dalībvalsts var piemērot citas prasības, kas nav noteiktas 10. panta 2. punktā (ka tie ir “atkarīgi no bēgļa”), vai tas nozīmē, ka dalībvalstij, ja vien tā uzskata atbilstošu, ir tiesības noteikt jebkuru prasību, tostarp 4. panta 2. un 3. punktā noteiktās prasības attiecībā uz citiem ģimenes locekļiem, vai arī tā var piemērot tikai direktīvas 4. panta 3. punktā minēto prasību? Šajā gadījumā kāda faktiskā situācija ietver direktīvas 4. panta 3. punktā noteikto prasību “objectively unable to provide for teir own needs on account of their state of health”? Vai tā ir jāinterpretē tādējādi, ka ģimenes loceklis nevar [nodrošināt] “savas vajadzības”, vai tādējādi, ka viņš “nespēj” rūpēties “par sevi”, vai attiecīgā gadījumā tā ir jāinterpretē citādi?
1)

konstatēt, ka, sistemātiski un ilgstoši pārsniedzot PM10 koncentrācijas vērtības, kas joprojām turpinās, a) saistībā ar dienas robežlielumiem — no 2008. gada šādās zonās: IT1212 (Valles Delsako zona); IT1215 (Romas aglomerācija); IT1507 (bijusī IT1501 zona, sanitārā zona – Neapoles un Kazertas teritorija); IT0892 (Emīlija-Romanja, Rietumu līdzenums); IT0893 zona (Emīlija-Romanja, Austrumu līdzenums); IT0306 (Milānas aglomerācija); IT0307 (Bergāmo aglomerācija); IT0308 (Brešas aglomerācija); IT0309 (Lombardija, līdzenums ar lielu urbanizāciju A); IT0310 (Lombardija, līdzenums ar lielu urbanizāciju B); IT0312 (Lombardija, zemiene D); IT0119 (Pjemontas līdzenums); IT0120 zona (Pjemontas pakalns); — no 2009. gada šādās zonās: IT0508 un IT0509 (bijusī IT0501 zona, Venēcijas-Trevizo aglomerācija); IT0510 (bijusī IT0502 zona, Padujas aglomerācija); IT0511 (bijusī IT0503 zona, Vičencas aglomerācija), IT0512 (bijusī IT0504 zona, Veronas aglomerācija); IT0513 un IT0514 (bijusī IT0505 zona; A1 zona – Venēcijas province); — zonā IT0907 (Prato Pistoijas zona) no 2008. līdz 2013. gadam un pēc tam atkal no 2015. gada; IT0909 zonās (Arno upes ielejas ap Pizu [Valdarno Pisano] un Lukas līdzenuma zonas) un IT0118 (Turīnas aglomerācija) no 2008. līdz 2012. gadam un tad atkal no 2014. gada; IT1008 zonās (Terni ielejas zona) un IT1508 (bijusī IT1504 zona, Benevento piekalnes zona), no 2008. līdz 2009. gadam un pēc tam atkal no 2011. gada; IT1613 zonā (Apūlija – rūpnieciskā zona) 2008. gadā un pēc tam atkal no 2011. gada; IT1911 zonā (Palermo aglomerācija) no 2008. līdz 2012. gadam, 2014. gadā un no 2016. gada un b) saistībā ar gada robežlielumiem zonās: IT1212 (Valle Delsako) no 2008. gada un bez pārtraukuma vismaz līdz 2016. gadam; IT0508 un IT0509 (bijusī IT0501 zona, Venēcijas-Trevizo aglomerācija) 2009. un 2011. gadā un no 2015. gada; IT0511 (bijusī IT0503 zona, Vičencas aglomerācija) 2011. un 2012. gadā un no 2015. gada; IT0306 (Milānas aglomerācija), IT0308 (Brešas aglomerācija), IT0309 (Lombardija, līdzenums ar lielu urbanizāciju A) un IT0310 (Lombardija, līdzenums B) no 2008. līdz 2013. gadam un no 2015. gada; IT0118 (Turīnas aglomerācija) no 2008. līdz 2012. gadam un no 2015. gada, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumu, kas ir noteikts Direktīvas 2008/50/EK 13. pantā un tās XI pielikumā, un
1.

Ungārijas valdība uzskata, ka, balsojot par apstrīdēto rezolūciju, Eiropas Parlaments ir būtiski pārkāpis LESD 354. pantā un savā reglamentā noteikto. No balsošanas laikā nodotajām balsīm saskaitītas esot tikai Eiropas Parlamenta locekļu balsis par un pret, bet neesot tikušas ņemtas vērā to locekļu balsis, kuri atturējās, un tas esot pretrunā LESD 354. pantā un Eiropas Parlamenta Reglamenta 178. panta 3. punktā noteiktajam. Ja būtu tikušas saskaitītas to locekļu balsis, kuri atturējās, balsojuma rezultāts būtu bijis citāds (pirmais pamats).
1.

Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, nospriežot, ka Regulas Nr. 1/2003 (1) 20. pants neliedz Komisijai ņemt vērā darbinieku visu cieto disku kriminālistikas attēlus, neizvērtējot to saturu un turpinot to pārbaudi Komisijas telpās Briselē. Normas pareiza interpretācija ir tāda, ka pārbaudes var veikt tikai uzņēmuma telpās, un Komisija var izņemt tikai to dokumentu kopijas, kurus tā ir pārbaudījusi un uzskatījusi par atbilstīgiem. Ņemot vērā iejaukšanos uzņēmumu un to darbinieku pamattiesībās, tādu praksi kā visu cieto disku kriminālistikas attēlu iegūšana nevajadzētu novirzīt uz paskaidrojošu piezīmi, kas piešķir Komisijai pilnīgu rīcības brīvību, bet tai vajadzētu būt likumīgai atbilstoši tiesiskuma principam.
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 28. jūnijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Itālija) – Consorzio Nazionale Servizi Società Cooperativa (CNS)/Gruppo Torinese Trasporti Gtt SpA

(Lieta C-425/18)

(2018/C 399/25)

Tiesvedības valoda – itāļu

Iesniedzējtiesa

Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

Pamatlietas puses

Prasītājs: Consorzio Nazionale Servizi Società Cooperativa (CNS)

Atbildētāja: Gruppo Torinese Trasporti Gtt SpA

Prejudiciālais jautājums

Vai Direktīvas 2004/17/EK (1) 53. panta 3. punkta un 54. panta 4. punkta noteikumi, kopā ņemti, no vienas puses, un Direktīvas 2004/18/EK (2) 45. panta 2. punkta d) apakšpunkta noteikumi, no otras puses, nepieļauj tādu noteikumu kā Itālijas Republikas Leģislatīvā dekrēta Nr. 163/2006 38. panta 1. punkta f) apakšpunkts, kā to interpretējusi valsts tiesa, kas izslēdz no jēdziena “smaga profesionālās ētikas pārkāpuma”, kurā vainīgs saimnieciskās darbības subjekts, tvēruma rīcību, kas ir konkurences normu pārkāpums, kuru Autorità nazionale antitrust [Valsts pretmonopola iestāde] ir konstatējusi un par kuru tā ir noteikusi sodus ar tiesas apstiprinātu lēmumu, tādējādi a priori neļaujot līgumslēdzējām iestādēm autonomi novērtēt šādus pārkāpumus, lai eventuāli, bet ne obligāti, izslēgtu šādu saimnieciskās darbības subjektu no izsludinātas publiskās iepirkuma procedūras?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/17/EK (2004. gada 31. marts), ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs (OV 2004, L 134, 1. lpp.).

(2) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/18/EK (2004. gada 31. marts) par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV 2004, L 134, 114. lpp.).
3)

Vai pārjaunojuma līgumā iekļautā atteikšanās no prasības celšanas arī ir jāuzskata par spēkā neesošu, ciktāl līgumos, kurus parakstīja klienti, viņi netika informēti par tajos iekļautu spēkā neesošu noteikumu, ne arī par tiesībām saņemt naudas summu vai finanšu vērtību kā procentu, kas ir samaksāti atbilstoši sākotnēji iekļautajam “noteikumam par procentu likmes minimumu”, atmaksu. Tādējādi ir norādīts, ka klients paraksta atteikšanos no prasības celšanas tiesā, bankai neinformējot par to, no kā un cik lielas naudas summas viņš atsakās.
—

atskaitījums par riska kapitālu tiek samazināts par tādu atskaitījumu par riska kapitālu, kuru aprēķina pēc pozitīvās starpības starp pastāvīgā uzņēmuma aktīvu neto uzskaites vērtību, no vienas puses, un to pasīvu kopsummu, kuri neietilpst sabiedrības pašu kapitālā un ir attiecināmi uz pastāvīgo uzņēmumu, no otras puses, un
1)

Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 1. punkts un 47. pants, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2007/66/EK (2007. gada 11. decembris), ar ko Padomes Direktīvas 89/665/EEK un 92/13/EEK groza attiecībā uz pārskatīšanas procedūru efektivitātes uzlabošanu valsts līgumu piešķiršanas jomā (1), 2., 25., 27. un 36. apsvērums, Padomes Direktīvas 89/665/EEK (1989. gada 21. decembris) par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām (2), 1. panta 1. un 3. punkts, kā arī šajā kontekstā tiesiskās drošības princips – kā Savienības tiesību vispārējs princips – un prasība par to, ka publiskā iepirkuma jomā pieejamajai iespējai pārbaudīt līgumslēdzēju iestāžu lēmumus ir jābūt efektīvai un ātrai, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj dalībvalsts tiesisko regulējumu, ar kuru attiecībā uz pirms tā stāšanās spēkā noslēgtiem publiskiem līgumiem pēc tam, kad beidzies iepriekšējos dalībvalsts tiesību aktos noteiktais pārbaudes ierosināšanas termiņš, lai veiktu izmeklēšanu attiecībā uz pirms minētā tiesiskā regulējuma stāšanās spēkā izdarītiem pārkāpumiem publiskā iepirkuma jomā, ar šo regulējumu izveidotajai kompetentai (uzraudzības) iestādei vispārīgā veidā ir piešķirtas pilnvaras minētajā tiesiskajā regulējumā noteiktajā termiņā pašai uzsākt procedūru, lai izmeklētu konkrētu pārkāpumu publiskā iepirkuma jomā, un līdz ar to konstatēt pārkāpuma izdarīšanas faktu, uzlikt naudas sodu publiskā iepirkuma jomā un piemērot publiskā līguma atzīšanas par spēkā neesošu sekas?
—

lemt par tiesībām uz apelācijas sūdzības iesniedzējai piešķiramo kompensācijas summu par morālo kaitējumu, kas izriet no nepamatotām apsūdzībām pirms jebkāda izmeklēšanas slēdziena paziņošanas, no viņas tēla aizskāruma un no apstrīdētā lēmuma izraisītiem būtiskiem sarežģījumiem viņas personiskajā un politiskajā dzīvē;
1)

Vai Uzņēmumu ienākuma nodokļa kodeksa 23. panta 1. punkta c) apakšpunkts redakcijā, kas bija spēkā 2013. gadā, un šā kodeksa 23. panta 1. punkts un 2. punkta c) apakšpunkts redakcijā, kas bija spēkā 2014. gadā, – tos interpretējot tādējādi, ka pēc attiecīgās apgrieztās apvienošanās procentu maksājumi par aizdevumiem, kas no trešajām personām saņemti, lai iegādātos iegūstošās sabiedrības kā meitasuzņēmuma kapitālu (un kurus iegūtā sabiedrība būtu varējusi atskaitīt gadījumā, ja apvienošanās nebūtu bijis), šīs apvienošanās rezultātā būdami pārnesti, vairs nav atskaitāmi no iegūstošās sabiedrības apliekamās peļņas – būtu saderīgi ar Savienības tiesībām, it īpaši ņemot vērā, ka šo procentu maksājumu neatskaitāmība var būt šķērslis vai ierobežojums Padomes Direktīvā 2009/133/EK (1) aptvertajām koncentrācijas darbībām, kas būtu pretējs minētās direktīvas principiem un mērķiem, kā arī tās 4. pantā noteiktajam?
4)

Vai “tiesības rīkoties ar precēm kā īpašniekam” PVN direktīvas nozīmē iegūst nodokļa maksātājs, kurš pērk preces no cita nodokļa maksātāja tieši konkrētam klientam, lai izpildītu jau esošu pasūtījumu (norādot preču veidu, daudzumu, izcelsmes vietu un piegādes laiku), ja viņš pats fiziski ar precēm nerīkojas, jo, noslēdzot pārdošanas līgumu, viņa pircējs piekrīt organizēt preču transportēšanu no to izcelsmes vietas, tā, ka viņš tikai nodrošina piekļuvi pieprasītajām precēm, izmantojot savus piegādātājus, un dara zināmu informāciju, kas vajadzīga preču pieņemšanai (viņa vārdā vai viņa apakšpiegādātāju vārdā, kas iesaistīti pārdošanas ķēdē), un viņa peļņa no darījuma ir starpība starp šādu preču iepirkšanas un pārdošanas cenu bez preču, par kurām izraksta rēķinu, transportēšanas izmaksām?