ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 55/44

Prasība, kas celta 2008. gada 30. decembrī — Cantiere Navale De Poli/Komisija

(Lieta T-584/08)

(2009/C 55/79)

Tiesvedības valoda — itāļu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Cantiere Navale De Poli SpA (pārstāvji — A. Abate un R. Longanesi Cattani, advokāti)

Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

Prasītājas prasījumi:

— atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2008. gada 21. oktobra lēmumu par Itālijas valsts atbalstu Nr. C 20/2008 (ex Nr. 62/2008);

— piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Padomes 2002. gada 27. jūnija Regula (EK) Nr. 1177/2002 (OV L 172, 2.7.2002., 1. lpp.) ir balstīta uz EKL 87. panta 3. punkta e) apakšpunktu un ar to ir noteikti pagaidu aizsargpasākumi kuģu būves nozarē, lai atjaunotu tirgus apstākļus, novēršot Korejas kuģu būvētavu pret konkurenci vērstos pasākumus. Sākotnēji bija paredzēts, ka regula zaudēs spēku 2004. gada 31. martā, bet vēlāk šis termiņš tika pagarināts uz vienu gadu, tādējādi ļaujot Kopienu kuģu būvētājiem līdz 2005. gada 31. martam (regulas jaunajam beigu termiņam) slēgt līgumus par noteikta veida kravas kuģu būvniecību. Lai varētu īstenot attiecīgos līgumus, regulā ir paredzēts atbalsts līdz pat 6 % apmēram no līguma vērtības. Prasītāja ir līgumslēdzēja 5 līgumos, kuri attiecas uz ķīmisku vielu tankkuģu būvniecību.

Ar nolūku kopā finansēt līgumus, kas tiek slēgti 2002.–2005. gada ietvaros, Itālija paziņoja par diviem atbalstiem un katrs no tiem bija 10 miljonu eiro apmērā. Ar 2004. gada 19. maija lēmumu Komisija atļāva pirmo atbalstu, bet otro noraidīja ar apstrīdēto lēmumu. Šajā sakarā Komisja apgalvo, ka papildus finansējums ir “jauns atbalsts” Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regulas Nr. 794/2004 (OV L 140, 30.4.2004., 1. lpp.) 4. panta nozīmē, jo tas pārsniedz 20 % no sākotnējā dotāciju regulējumā noteiktā, turklāt piebilda, ka papildu finansējums nav saderīgs ar Kopējo tirgu, jo par to paziņoja pēc 2005. gada 31. marta — Regulas Nr. 1177/2002 beigu termiņa.

Prasītāja apgalvo, ka Itālijas valdība nevarēja līdz 2005. gada 31. martam sagatavot finansējumu līgumiem, jo tā nevarēja zināt par visiem šiem līgumiem, un tā kā tā bija pēdējā regulas piemērošanas diena, uzņēmumiem līdz šai dienai (2005. gada 31. marts) bija tiesības noslēgt līgumus.

Šo iemeslu dēļ prasītāja apstrīd lēmumu, it īpaši norādot uz šādiem pamatiem:

— pārkāpta Regula Nr. 177/2002, ņemot vērā īpašos mērķus, kurus likumdevējs cenšas sasniegt EKL 87. panta 3. punkta e) apakšpunkta ietvaros;

— pārkāpts Komisijas Regulas Nr. 794/2004 4. panta 2. punkta a) apakšpunkts, uzskatot papildus finansējumu 10 miljonu eiro apmērā par “jaunu atbalstu”;

— nav saistošs PTO Strīdu izšķiršanas institūcijas 2005. gada 20. jūnija ieteikums attiecībā uz atbilstoši Regulai Nr. 1177/2002 tiesiski noslēgtiem kuģu būvniecības līgumiem;

— nav norādīts pietiekošs pamatojums attiecībā uz apgalvojumu, ka trūkst juridiskā pamata, lai varētu atļaut papildus finansējumu;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 313/42

Prasība, kas celta 2008. gada 29. septembrī — SAZAS/Komisija

(Lieta T-420/08)

(2008/C 313/77)

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Združenje skladateljev, avtorjev in založnikov za zaščito avtorskih pravic Slovenije (Sazas), Tržina [Trzin] (Slovēnija) (pārstāvis — M. Favart, advokāts)

Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

Prasītājas prasījumi:

— atcelt Komisijas 2008. gada 16. jūlija Lēmuma procedūrā saskaņā ar EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (lieta COMP/C2/38.698 — CISAC) 3. pantu; un

— piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Ar šo prasību prasītāja saskaņā ar EKL 230. pantu lūdz atcelt Komisijas 2008. gada 16. jūlija Lēmuma C(2008) 3435 procedūrā saskaņā ar EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (lieta COMP/C2/38.698 — CISAC) 3. pantu, kurā apgalvots, ka 24 EEZ esošās CISAC (1) sabiedrības, ieskaitot prasītāju, esot veikušas saskaņotas darbības, “savstarpēji piešķirto savstarpējās pārstāvības pilnvarojumu teritoriālās robežas nosakot tādējādi, ka licence ir derīga tikai katras kolektīvā pārvaldījuma organizācijas valsts teritorijā”.

Galvenie pamati un argumenti ir līdzīgi vai identiski lietā T-413/08 izvirzītajiem.

(1) “Starptautiskā Autoru un komponistu sabiedrību konfederācija” — “International Confederation of Societies of Authors and Composers” (“CISAC”).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 301/56

Prasība, kas celta 2008. gada 29. septembrī — SOZA/Komisija

(Lieta T-413/08)

(2008/C 301/93)

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Prasītājs: Slovenský ochranný Zväz Autorský pre práva k hudobným dielam (SOZA), Bratislava (Slovākijas Republika) (pārstāvis — M. Favart, jurists)

Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

Prasītāja prasījumi:

— atcelt Komisijas 2008. gada 16. jūlija lēmuma par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/C2/38.698 — CISAC) 3. punktu;

— piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasītājs, ceļot prasību, lūdz daļēji atcelt Komisijas 2008. gada 16. jūlija Lēmumu C(2008) 3435 (galīgā redakcija) par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/C2/38.698 — CISAC) un it īpaši tā 3. punktu, kurā noteikts, ka Eiropas Ekonomikas zonas CISAC (1) biedri veica saskaņotas darbības, pārkāpjot EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu, saskaņojot viens otram piešķirto savstarpējās pārstāvniecības mandātu teritoriju robežas tādā veidā, ka licence ir derīga tikai katras autortiesību organizācijas valsts teritorijā.

Prasījumu pamatojumā prasītājs norāda, ka:

i) teritorijas sadalījuma iekļaušana tā savstarpējās pārstāvniecības līgumos nenotika saskaņotu darbību dēļ;

ii) pakārtoti, pat ja pastāvēja saskaņotas darbības teritorijas sadalījuma ziņā, tās neierobežojot konkurenci EKL 81. panta izpratnē.

Pirmajā pamatā prasītājs apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu vērtējumā un pārkāpusi EKL 81. pantu, kā arī EKL 253. pantu, nosakot, ka līdzīgā teritoriālais sadalījuma iekļaušana prasītāja un citu Eiropas Ekonomikas zonas CISAC biedru noslēgtajos savstarpējas pārstāvniecības līgumos notika saskaņotu darbību dēļ, jo lēmumā nav sniegts neviens šādu saskaņotu darbību pierādījums.

Otrajā pamatā prasītājs apgalvo, ka apgalvotās saskaņotās darbības par teritorijas sadalījumu nav nelikumīgas, jo attiecas uz tādu konkurences veidu, kas nav jāaizsargā. Prasītājs turklāt apgalvo, ka, pat ja būtu jāuzskata, ka apgalvotās darbības ierobežo konkurenci, tās nepārkāpj EKL 81. panta 1. punktu, jo ir nepieciešamas likumīga mērķa sasniegšanai un samērīgas ar to.

(1) International Confederation of Societies of Authors and Composers (Starptautiskā autoru un komponistu tiesību aizsardzības sabiedrību konfederācija).
—

atcelt Komisijas 2008. gada 12. jūnija Regulu (EK) Nr. 530/2008, ar ko nosaka ārkārtas pasākumus attiecībā uz seineriem, kas zvejo zilās tunzivis Atlantijas okeānā uz austrumiem no 45° R garuma un Vidusjūrā, kas publicēta 2008. gada13. jūnija OV L 155, tiktāl, ciktāl ar to no 2008. gada 16. jūnija kuģiem ar Itālijas karogu ir aizliegts zvejot zilās tunzivis Atlantijas okeānā uz austrumiem no 45° R garuma un Vidusjūrā un tiktāl, ciktāl ar to ir aizliegts arī paturēt uz kuģa, iesprostot, lai uzbarotu vai audzētu, pārkraut, pārvietot vai izkraut krastā šādus krājumus, ko nozvejojuši minētie kuģi;
—

atcelt paziņojumu par publisko iepirkumu EuropeAid/126225/C/SER/CY, lai piešķirtu tiesības slēgt publiskā iepirkuma līgumu ar nosaukumu “Technical assistance for engineering works for waste management infrastructure and rehabilitation of dumping sites in the northern part of Cyprus”, kurš aptuveni 2007. gada 8. decembrī interneta vietnē http://ec.europa.eu/europaid/tender/data/ tika publicēts tikai angļu valodā, un atcelt šī paziņojuma 5. un 28.2 punktu;
—

atcelt Eiropas Savienības Civildienesta Tiesas (pirmā palāta) 2007. gada 6. decembra rīkojumu lietā F-40/06 Marcuccio/Komisija tiktāl, ciktāl ar to: a) noraidīja prasītāja pirmajā instancē celto prasību, pamatojoties uz jebkuru citu pamatu, bet ne uz pamatu, ka prasītājam nebija intereses celt prasību; kā arī b) noraidīja prasītāja prasījumus, ar kuriem tas vēlējās saņemt atlīdzību par zaudējumiem (esošos un kuri radīsies nākotnē, “ciesto zaudējumu atlīdzība”), kas viņam radās no aktiem pamatlietā, kuri tika noraidīti; un c) prasītājam piesprieda atlīdzināt atbildētājas norādītos tiesāšanās izdevumus;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 64/54

Prasība, kas celta 2008. gada 2. janvārī — Landesanstalt für Medien Nordrhein-Westfalen/Komisija

(Lieta T-2/08)

(2008/C 64/86)

Tiesvedības valoda — vācu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Landesanstalt für Medien Nordrhein-Westfalen (LfM), Diseldorfa (Vācija) (pārstāvji — A. Rosenfeld un G.-B. Lehr, Rechtsanwälte)

Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

Prasītājas prasījumi:

— atcelt Komisijas 2007. gada 23. oktobra galīgo lēmumu C(2007) 5109 par valsts atbalstu, ko Vācijas Federatīvā Republika vēlas piešķirt zemes ciparu televīzijas (DVB-T) iesviešanai Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē;

— piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasītāja vēršas pret Komisijas 2007. gada 23. oktobra galīgo lēmumu C(2007) 5109 par valsts atbalstu C 34/2006 (ex N 29/2005 un ex CP 13/2004), ar ko Komisija ir nolēmusi, ka valsts atbalsts, kuru Vācijas Federatīvā Republika vēlas piešķirt privātiem radio apraides uzņēmumiem zemes ciparu televīzijas Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē ieviešanas ietvaros un kurš tika paziņots Komisijai, ir ar kopējo tirgu nesaderīgs.

Lai pamatotu savu prasību, prasītāja, pirmkārt, norāda, ka apstrīdētais lēmums esot pretrunā EKL 87. panta 1. punktam, jo valsts atbalsta raksturs pasākumam esot atzīts nepamatoti. Šajā sakarā tiek izvirzīts iebildums arī par EKL 253. panta pārkāpumu.

Turklāt tiek norādīts, ka saistībā ar pārbaudi attiecībā uz EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunktu esot tikusi izmantota nepieļaujama pārbaudes shēma. Šajā sakarā prasītāja norāda arī uz kļūdu vērtējumā un pilnvaru nepareizu izmantošanu, kā arī EKL 253. panta pārkāpumu.

Saistībā ar kļūdu vērtējumā un pilnvaru nepareizu izmantošanu papildus tiek izvirzīts iebildums par EKL 87. panta 3. punkta b) un d) apakšpunkta pārkāpumu.

Visbeidzot prasītāja norāda, ka attiecīgajam pasākumam katrā ziņā esot piemērojams EKL 86. panta 2. punktā paredzētais nozares izņēmums. Šajā sakarā tiek arī norādīts uz EKL 253. panta pārkāpumu.
—

principa ne bis in idem pārkāpums, no jauna uzliekot naudas sodu par to pašu nodarījumu;
—

tā drīzāk būtu jāuzskata par “cietušo”, nevis ūdeņraža peroksīda vienošanās dalībnieci. Prasītāja šajā sakarā norāda, ka atbildētāja savā vērtējumā attiecībā uz Caffaro stāvokli attiecīgajā procesā vispār nav ņēmusi vērā to, ka šī pati sabiedrība, negūstot nekādu labumu no attiecīgās vienošanās, bija izstājusies no nātrija perborāta (PBS) tirgus tieši tāpēc, ka tika noslēgti prettiesiski līgumi ūdeņraža peroksīda (HP) tirgū. Prasītāja norādīja Komisijai, ka ražoja tikai PBS, ka bija tikai HP izmantotāja un ka tādējādi nevarēja būt ūdeņraža peroksīda vienošanās dalībniece, jo pati bija cietusi no minētās slepenās vienošanās;
—

nav nošķīrusi rīcību laika posmā no 1995. līdz 1998. gadam no tās, kas tika veikta vēlāk, un nav atzinusi, ka Transcatab bija atbildīga tikai par rīcību pirmajā laika posmā. Uzskatot, ka prasītāja bija atbildīga arī par rīcību laika posmā no 1999. līdz 2002. gadam, Komisija ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, jo attiecībā uz apvienībām tā saskaņā ar neskaidru tiesisko regulējumu ir ņēmusi vērā atbildību mīkstinošu apstākli, bet nav to ņēmusi vērā attiecībā uz pārstrādātājiem;
—

kā to var secināt no valsts noteikumiem, kurus īstenoja Itālijas valdība, un no vienošanām, ko Eurallumina noslēdza ar Sardīnijas reģionu un Ministero dell'Ambiente (Vides ministrija), attiecīgais atbrīvojums bija cieši saistīts ar vides aizsardzības mērķiem;
11

2021. gada 31. augustā prasītāja iesniedza General Council of the Bar of England and Wales (Anglijas un Velsas Advokātu kolēģijas Vispārējā padome, Apvienotā Karaliste) izdotas divas apliecības par reģistrāciju Advokātu kolēģijā, saskaņā ar kurām D. Ivison un K. Nezami ir piešķirts “barrister” statuss un viņi ir tiesīgi praktizēt jebkurā tiesā jebkuras tiesvedības ietvaros.
35

Taču šajā lietā neatkarīgi no tā, cik pamatoti ir apgalvojumi par korupciju, ko prasītājs ir izteicis par Čehijas Republikas valdības vadītāju, un Ústavní soud (Konstitucionālā tiesa) pieņemtais spriedums, ir jākonstatē, kā to apgalvo Eiropadome, ka šai iestādei, kad tā sasauc dalībvalstu vai to valdību vadītājus uz Eiropadomes sanāksmēm, nav nekādas rīcības brīvības LES 15. panta 2. punkta piemērošanā. Tā kā šajā tiesību normā šis jautājums nav precizēts, tā ir jāsaprot kā tāda, kas izriet no pieņēmuma, ka dalībvalstīm ir pienākums veikt valsts pasākumus, tostarp konstitucionālus pasākumus, kuri ļautu noteikt, vai šīs iestādes sanāksmēs tās ir jāpārstāv to attiecīgajiem valstu vadītājiem vai to valdību vadītājiem un – attiecīgā gadījumā – vai pastāv iemesli, kas varētu liegt vienam no viņiem pārstāvēt savu attiecīgo dalībvalsti Eiropadomē.
40

Tāpat no EĀDD iesniegtajiem pierādījumiem izriet, ka tā dienesti, lai nosūtītu apstrīdēto lēmumu prasītājai, izmantoja to pašu e‑pasta adresi, uz kuru iepriekš bija nosūtīts 2018. gada 15. jūnija lēmums, par ko tika iesniegta prasītājas sūdzība, un ka, norādot minēto adresi, tie nebija pieļāvuši kļūdu. Turklāt EĀDD izmantoja to pašu prasītājas padomdevēja e‑pasta adresi, no kuras šis padomdevējs prasītājas vārdā iesniedza 2018. gada 14. septembra sūdzību. No tā izriet, ka e‑pasta adreses, no kurām EĀDD nosūtīja apstrīdēto lēmumu, bija pareizas.
Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2021. gada 24. marta rīkojums –

Graanhandel P. van Schelven/Komisija

(lieta T‑306/19)

Prasība atcelt tiesību aktu – Lauksaimniecības politika – Bioloģiskā ražošana – Regula (EK) Nr. 834/2007 – Bioloģisko produktu ražošana un marķēšana – Savienībā importēti bioloģiskie produkti – Produktu sertifikācija, ko veic kontroles iestāde – Intereses celt prasību neesamība – Tieša skāruma neesamība – Acīmredzama nepieņemamība

Prasība atcelt tiesību aktu – Fiziskas vai juridiskas personas – Tiesību akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli – Tiešs skārums – Kritēriji – Kontroles organizācijas, kas izsniedz inspekcijas sertifikātus, atļaujot no trešajām valstīm importētus produktus laist Savienības tirgū kā bioloģiskus produktus, lēmums par atzīšanas atsaukšanu – Minētā lēmuma eventuāli tiešās ietekmes uz uzņēmuma, kurš veic iepirkumu no minētās organizācijas sertificētiem piegādātājiem, tiesisko stāvokli konstatēšana – Tieša skāruma neesamība – Nepieņemamība

(LESD 263. panta 4. daļa)

(skat. 25., 27., 45., 59., 60. punktu)

Priekšmets

Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas Īstenošanas regulas (ES) 2019/446 (2019. gada 19. marts), ar kuru groza un labo Regulu (EK) Nr. 1235/2008, ar ko nosaka sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 834/2007 par bioloģisko produktu importēšanas kārtību no trešām valstīm (OV 2019, L 77, 67. lpp.), 1. panta 3. punktu, ciktāl ar šo tiesību normu, to aplūkojot kopā ar minētās Īstenošanas regulas II pielikuma 3) punktu, tiek atsaukta “Control Union Certifications” kā tādas iestādes atzīšana, kas ir pilnvarota veikt kontroles un izdot inspekcijas sertifikātus, ar kuriem atļauj laist Savienības tirgū no Kazahstānas, Moldāvijas, Krievijas, Turcijas un Apvienotajiem Arābu Emirātiem importētus produktus kā bioloģiskus produktus.

Rezolutīvā daļa

1) Prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu.

2) Par pieteikumiem par procesa organizatoriskajiem pasākumiem un liecinieku nopratināšanu, kurus iesniedza Graanhandel P. van Schelven BV, nav jālemj.
6

Nosacījumi dalībai ERCEA organizētos uzaicinājumos iesniegt priekšlikumus ir noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1290/2013 (2013. gada 11. decembris), ar ko nosaka pētniecības un inovācijas pamatprogrammas “Apvārsnis 2020” (2014.–2020. gads) dalības un rezultātu izplatīšanas noteikumus un atceļ Regulu (EK) Nr. 1906/2006 (OV 2013, L 347, 81. lpp.). Regulas Nr. 1290/2013 16. pantā it īpaši ir paredzēta novērtējuma pārskatīšanas procedūra attiecībā uz tiem pieteikumu iesniedzējiem, kuri uzskata, ka to priekšlikumu novērtējums nav veikts saskaņā ar procedūrām, kas izklāstītas šajā regulā, attiecīgajā darba programmā, darba plānā vai uzaicinājumā iesniegt priekšlikumus. Saskaņā ar šī panta 2. punktu pārskatīšanas pieprasījums attiecīgajam pieteikuma iesniedzējam ir jāiesniedz 30 dienu laikā no dienas, kad Komisija vai attiecīgā finansēšanas struktūra informē pieteicēju par novērtējuma rezultātiem. Saskaņā ar šī panta 3. punktu Komisija vai attiecīgā finansēšanas struktūra atbild par novērtējuma pārskatīšanas pieprasījuma izskatīšanu. Šī izskatīšana attiecas tikai uz novērtējuma procesuālajiem aspektiem, nevis uz priekšlikuma būtību. Minētajā pantā nav noteikts precīzs termiņš, kādā Komisijai vai attiecīgajai finansēšanas struktūrai ir jāpieņem lēmums par novērtējuma pārskatīšanas pieprasījumu, tā 5. punktā ir vienīgi norādīts, ka tās šādu lēmumu pieņem, lieki nekavējoties. Visbeidzot, saskaņā ar tā paša panta 7. punktu pārskatīšanas procedūra neliedz īstenot citas darbības, ko dalībnieks var veikt saskaņā ar Savienības tiesību aktiem.
Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2018. gada 18. septembra rīkojums –

eSlovensko/Komisija

(lieta T‑664/17)

Prasība atcelt tiesību aktu – Subsīdijas – Pārkāpumu konstatēšana – Komisijas lēmums par administratīvu sodīšanu – Izslēgšana uz diviem gadiem no dalības publiskā iepirkuma un dotācijas piešķiršanas procedūrās, ko finansē no Eiropas Savienības vispārējā budžeta – Ierakstīšana, pamatojoties uz agrīnās atklāšanas un izslēgšanas sistēmas datubāzi – Apstrīdēšana – Vispārējās tiesas Reglamenta 76. panta d) punkts – Formas prasību neievērošana – Nepieņemamība

1. Prasība atcelt tiesību aktu – Savienības tiesas kompetence – Prasījumi nolūkā panākt iestādei adresēta rīkojuma izdošanu – Nepieņemamība (LESD 266. pants) (skat. 25. punktu)

2. Process – Pieteikums par lietas ierosināšanu – Formas prasības – Strīda priekšmeta noteikšana – Izvirzīto pamatu kopsavilkums (Tiesas statūtu 21. panta 1. daļa un 53. panta 1. daļa; Vispārējās tiesas Reglamenta 76. panta d) punkts) (skat. 29. punktu)

Priekšmets

Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Eiropas Komisijas 2017. gada 21. jūnija lēmumu, ar kuru prasītāja tika administratīvi sodīta, to uz 24 mēnešiem izslēdzot no dalības publiskā iepirkuma un dotācijas piešķiršanas procedūrās, ko finansē no Eiropas Savienības vispārējā budžeta, un tā rezultātā prasītāju iekļaujot agrīnas atklāšanas un izslēgšanās sistēmas datubāzē, kas ir paredzēta Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (2012. gada 25. oktobris) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, un par Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 atcelšanu (OV 2012, L 298, 1. lpp.) 108. panta 1. punktā.

Rezolutīvā daļa

1) Prasību noraidīt kā nepieņemamu.
67

Proti, atsaucoties uz vairākiem tās priekšsēdētāja sagatavotajiem dokumentiem, Eiropadome norādīja, ka praktiski Savienības dalībvalstu vai to valdību vadītāji uztic tai uzdevumu savā vārdā pārstāvēt un koordinēt sarunas ar Turcijas Republiku, un tas izskaidro viņa klātbūtni 2016. gada 18. marta sanāksmē. Komisijas priekšsēdētāja klātbūtne šajā sanāksmē esot skaidrojama arī ar to, ka šī sanāksme iekļāvās tā politiskā dialoga ar Turcijas Republiku nepārtrauktībā, kuru 2015. gada oktobrī ir ierosinājusi Komisija pēc 2015. gada 23. septembrī izteiktā Savienības valstu vai to valdību vadītāju uzaicinājuma. Kā to pamatoti uzsver Eiropadome, saistībā ar 2016. gada 18. marta darbu šajos dokumentos skaidri un vairākkārt ir izdarīta atsauce uz Savienības valstu vai to valdību vadītāju sanāksmi ar saviem kolēģiem no Turcijas, nevis uz Eiropadomes sanāksmi. Tā tas it īpaši ir Eiropadomes priekšsēdētāja Paziņojuma Nr. 151/16 gadījumā, kurš sniegts uzreiz pēc 2016. gada 18. marta sanāksmes un kura nosaukums ir “Priekšsēdētāja Donalda Tuska [Donald Tusk] piezīmes pēc sanāksmes starp [Savienības] valstu vai to valdību vadītājiem un Turciju”.
Ar Lisabonas līgumu Eiropadomei ir piešķirts Savienības iestādes statuss. Tādējādi, pretēji tam, ko iepriekš bija konstatējusi Savienības tiesa, šīs iestādes, kura saskaņā ar LES 15. pantu neveic likumdošanas funkciju un kuru veido dalībvalstu vai to valdību vadītāji, kā arī tās priekšsēdētājs un Komisijas priekšsēdētājs, pieņemtie tiesību akti vairs nav ārpus tiesiskuma pārbaudes, kas paredzēta saskaņā ar LESD 263. pantu.

Tāpēc akti, kurus pieņēmuši dalībvalstu pārstāvji, fiziski tiekoties kādas no Savienības iestādēm telpās un rīkojoties nevis Padomes locekļu vai Eiropadomes locekļu statusā, bet dalībvalstu vai to valdību vadītāju statusā, nav pakļauti tiesiskuma pārbaudei, ko īsteno Savienības tiesa. Šajā ziņā LESD 263. panta izriet, ka vispārīgi Savienības tiesas kompetencē nav lemt ne par tiesību akta, kuru pieņēmusi valsts iestāde, tiesiskumu, ne par tiesību akta, kuru pieņēmuši vairāku dalībvalstu valsts iestāžu pārstāvji, rīkojoties Savienības regulā paredzētas komitejas ietvaros, tiesiskumu. Tomēr nepietiek ar to, ka iestāde, kas prasībā tiek aplūkota kā atbildētāja, kvalificē aktu kā Savienības “dalībvalstu lēmumu”, lai šāds akts, proti, šajā lietā – Eiropadomes akti, varētu būt ārpus LESD 263. pantā paredzētās tiesiskuma pārbaudes. Šajā ziņā vēl ir jāpārbauda, vai attiecīgais akts, ņemot vērā tā saturu un visus apstākļus, kādos tas ir pieņemts, patiesībā nav Eiropadomes lēmums.

(skat. 42.–44. punktu)
38

Jēdziens “reglamentējoš[s] akt[s], kas [..] nav saistīts ar īstenošanas pasākumiem” LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē ir jāinterpretē, skatot šajā normā izvirzīto mērķi, proti, novērst to, ka privātpersonai būtu jāpārkāpj tiesības, lai tā varētu iegūt piekļuvi tiesai. Ja reglamentējošs akts tieši ietekmē fiziskas vai juridiskas personas tiesisko stāvokli, bet nav vajadzības veikt īstenošanas pasākumus, pastāvētu risks, ka šī persona nesaņems efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, ja tai nebūtu tiesību celt tiešu prasību Savienības tiesā, lai apstrīdētu šī reglamentējošā akta tiesiskumu. Faktiski fiziska vai juridiska persona, kas nonākusi šādā situācijā, lai arī attiecīgais akts ir to skāris tieši, varētu panākt šā tiesību akta pārbaudi tiesā, tikai pārkāpjot šajā aktā ietvertos noteikumus un atsaucoties uz šī akta noteikumu prettiesiskumu pret to ierosinātajos procesos valstu tiesās (spriedums, 2013. gada 19. decembris, Telefónica/Komisija, C‑274/12 P, EU:C:2013:852, 27. punkts).
18

Juridiska persona nevar tikt uzskatīta par tādu, kurai būtu liegta efektīva piekļuve tiesai Pamattiesību hartas 47. panta izpratnē, tikai tāpēc, ka tās kapitāla tiešie vai netiešie turētāji atsakās no viņu rīcībā esošo resursu izmantošanas, lai ļautu šai juridiskajai personai celt prasību tiesā. Šādos apstākļos no Savienības budžeta, izmantojot Vispārējās tiesas rīcībā nodotos līdzekļus, nav jāvērš par labu to personu bezdarbība, kuras kontrolē konkrēto juridisko personu un kuras faktiski ir tās tiesību aizsardzībā galvenās ieinteresētās personas.
3.

Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana — Absolūti atteikuma pamati — Preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var kalpot, lai apzīmētu preces vai pakalpojuma īpašības — Vārdiska preču zīme “WORLD OF BINGO” (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (sal. ar 18. un 19. punktu)