Lieta T-156/04

Électricité de France (EDF)

pret

Eiropas Komisiju

“Valsts atbalsts — Francijas iestāžu EDF piešķirtais atbalsts — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu un noteikts to atgūt — Atbalsta saņēmēju procesuālās tiesības — Ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm — Privātā ieguldītāja kritērijs”

Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2009. gada 15. decembra spriedum II ‐ 4508

Sprieduma kopsavilkums

Valsts atbalsts – Jēdziens – Dalībvalsts, kas atbrīvo no nodokļu samaksas un kurai piemīt nodokļu kreditora un valsts uzņēmuma vienīgā akcionāra īpašības, kura kapitāls tiek palielināts, atbrīvojot no nodokļu parāda – Privātā ieguldītāja kritērija piemērojamība

EKL 88. panta 2. punktā paredzētajā izmeklēšanas stadijā Komisijai ir jāļauj ieinteresētajām personām sniegt apsvērumus. Lai gan šīs ieinteresētās personas nevar pamatoties uz tiesībām uz aizstāvību, tām savukārt ir tiesības atbilstošā apmērā, ņemot vērā lietas apstākļus, tikt iesaistītām Komisijas veiktajā administratīvajā procesā. Vēl Komisijai ir jāuzsāk oficiālā izmeklēšanas procedūra, paredzot par to informēt ieinteresētās personas, ja pēc iepriekšējās pārbaudes tai rodas būtiskas šaubas par minētā finanšu pasākuma saderību ar kopējo tirgu. No tā izriet, ka Komisijai nevar likt paziņojumā par šī procesa uzsākšanu sniegt pilnīgu analīzi par attiecīgo atbalstu, bet pietiek ar to, ka tā precīzi nosaka savas pārbaudes ietvarus, lai nezustu jēga ieinteresēto personu tiesībām iesniegt apsvērumus. Turklāt atbilstoši Regulas Nr. 659/1999 6. pantam, ja Komisija nolemj uzsākt oficiālo izmeklēšanas procedūru, lēmumā par procedūras ierosināšanu var tikai apkopot nozīmīgos faktiskos un tiesību jautājumus, ieskaitot attiecīgā valsts pasākuma pagaidu vērtējumu, kura mērķis ir noteikt, vai tam ir atbalsta raksturs, un izklāstīt iemeslus, kas rada šaubas par šī pasākuma saderību ar kopējo tirgu. Lēmumam par procedūras ierosināšanu tātad ir jāļauj ieinteresētajiem lietas dalībniekiem efektīvi piedalīties oficiālajā izmeklēšanas procedūrā, kuras laikā tiem būs iespēja izvirzīt savus argumentus. Šajā nolūkā ir pietiekami, ja ieinteresētie lietas dalībnieki ir informēti par iemesliem, kas Komisijai sākotnēji ir likuši uzskatīt, ka pasākums varētu būt jauns ar kopējo tirgu nesaderīgs atbalsts. (sal. ar 106.–110. punktu)

Prasības atcelt tiesību aktu ietvaros Kopienu tiesību akta tiesiskums ir jānovērtē, izmantojot to informāciju, kas pastāvēja akta pieņemšanas brīdī. It īpaši Komisijas veiktos sarežģītos novērtējumus var pārbaudīt, izmantojot tikai to informāciju, kas tai bija pieejama to veikšanas laikā. Šajā ziņā Komisijai nevar pārmest, ka tā nav ņēmusi vērā iespējamu informāciju, kas tai būtu varējusi tikt sniegta administratīvā procesa laikā, bet netika sniegta, jo Komisijai nav pienākuma pēc savas iniciatīvas un ar pieņēmumu palīdzību pārbaudīt, kādi fakti tai būtu varējuši tikt sniegti. (sal. ar 125. un 126. punktu)

Lai valsts pasākumu varētu atzīt par valsts atbalstu, nav jākonstatē, ka atbalsts tiešām ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm un traucē konkurenci, bet tikai jāpārbauda, vai šis atbalsts var ietekmēt šādu tirdzniecību un traucēt konkurenci. Komisijai nav jāveic attiecīgā tirgus faktiskās situācijas, atbalsta saņēmēju uzņēmumu tirgus daļu, konkurējošo uzņēmumu stāvokļa un attiecīgās dalībvalstu apmaiņas ekonomiskā analīze. Ja dalībvalsts piešķirts atbalsts nostiprina kāda uzņēmuma stāvokli attiecībā pret citiem konkurējošiem uzņēmumiem Kopienas iekšējā tirdzniecībā, ir jāuzskata, ka atbalsts ir ietekmējis minēto tirdzniecību. Šajā sakarā tas, ka kāda tautsaimniecības nozare tiek liberalizēta Kopienas līmenī, var liecināt par faktisku vai iespējamu atbalsta ietekmi uz konkurenci, kā arī par tā ietekmi uz tirdzniecību starp dalībvalstīm. Turklāt nav vajadzīgs, lai uzņēmums, kas saņem atbalstu, pats piedalītos Kopienas iekšējā tirdzniecībā. Ja dalībvalsts piešķir atbalstu kādam uzņēmumam, darbība tā valstī var saglabāties tāda pati vai pieaugt, taču tādējādi tiek samazinātas citās dalībvalstīs reģistrētu uzņēmumu izredzes iekļūt šīs dalībvalsts tirgū. Turklāt tāda uzņēmuma nostiprināšana, kurš līdz šim nav piedalījies Kopienas iekšējā tirdzniecībā, var to nostādīt tādā stāvoklī, kas ļauj tam iekļūt citas dalībvalsts tirgū. (sal. ar 144.–148. punktu)

Tāda uzņēmuma gadījumā, kura pamatkapitāls pieder publiskām iestādēm, it īpaši ir jānovērtē, vai līdzīgos apstākļos tāda lieluma privāts ieguldītājs, ko var salīdzināt ar iestādēm, kas vada publisko sektoru, būtu veicis tikpat lielu kapitālieguldījumu, pamatojoties uz paredzamajām peļņas iespējām un abstrahējoties no jebkādiem sociāla rakstura vai reģionālās vai nozaru politikas apsvērumiem. Tas, ka valsts kā akcionāra rīcība tiek vērtēta salīdzinājumā ar informētu privāto ieguldītāju, kaut gan jebkura privātā ieguldītāja rīcība šādi vērtēta netiek, nav vienlīdzīgas attieksmes pret valsti un šādu privātu ieguldītāju neievērošana, jo valsts akcionārs nav tādā pašā situācijā kā privātais ieguldītājs. Atšķirībā no privāta ieguldītāja, kas, lai finansētu savus ieguldījumus, var rēķināties tikai ar saviem paša resursiem, valstij ir pieejami finanšu resursi, kas izriet no valsts varas izmantošanas, it īpaši resursi no nodokļu ieņēmumiem. Tāpēc tas vien, ka valstij ir pieejami finanšu resursi, kas izriet no valsts varas izmantošanas, neļauj pamatot to, ka valsts darbības tiek uzskatītas par tādām, kas ietilpst valsts varas prerogatīvās. Tādā gadījumā informēta privātā ieguldītāja kritērija piemērošana valsts kā akcionāra rīcībai riskētu tikt reducēta uz nulli vai vismaz nesamērīgi ierobežota, jo kā valstij tai vienmēr ir pieejami finanšu resursi, kas izriet no valsts varas izmantošanas, it īpaši nodokļu ieņēmumi. (sal. ar 230.–232. punktu)