ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 10. septembra rīkojums – ADESO/Komisija

(lieta T‑529/19)

Prasība atcelt tiesību aktu – Dotāciju līgumi projektiem “Your Environment is Your Life” un “Social Safety Net for Poor and Vulnerable Households in Northern Regions of Somalia/Somaliland Phase II” – Neatlīdzināmi izdevumi – Paziņojumi par parādu – Apstiprinājuma vēstule – Apstrīdama tiesību akta statuss – Strīda līgumiskais raksturs – Nepārsūdzams akts – Akts, kurš ir saistīts tikai ar līgumiskām attiecībām un ir no tām nenodalāms – Nepieņemamība

Prasība atcelt tiesību aktu – Pārsūdzami tiesību akti – Jēdziens – Tiesību akti, kas rada saistošas tiesiskās sekas – Prasība, kas faktiski attiecas uz līgumiska rakstura strīdu – Komisijas apstiprinājuma vēstules atcelšana – Vēstule, ar kuru apstiprināta paziņojumos par parādu norādīto summu atgūšana un kurā ir pausta nostāja par revīzijas un atgūšanas procedūru likumību – Savienības tiesas kompetences neesamība – Nepieņemamība

(LESD 263., 272., 274., 288. un 299. pants)

(skat. 18.–23., 32., 33., 36., 37., 44., 46., 49., 54., 57.–60. punktu)

Priekšmets

Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas lēmumu, kurš ietverts Komisijas 2019. gada 10. maija vēstulē par noteiktu summu atgūšanu, kas samaksātas saskaņā ar dotāciju līgumiem projektiem “Your Environment is Your Life” (FED/2013/313‑770) un “Social Safety Net for Poor and Vulnerable Households in Northern Regions of Somalia/Somaliland Phase II” (FED/2013/316‑291).

Rezolutīvā daļa

1) Prasību noraidīt kā nepieņemamu.
17

Protams, kā ir atzīts Eiropas Savienības Tiesas statūtu 53. panta otrajā daļā, strīdiem, kas saistīti ar intelektuālā īpašuma jomu, ir īpašas iezīmes, kurām ir nepieciešamas atkāpes no noteiktām tiesību normām, kas regulē tiesvedību Vispārējā tiesā. Viena no šīm iezīmēm izriet no tā, ka šie strīdi, ciktāl runa ir par iebildumu procesiem, attiecas uz lietām starp privātpersonām. Šim nolūkam tika pieņemti tostarp īpaši noteikumi par personām, kas iestājas lietā (šajā nozīmē skat. rīkojumus, 2016. gada 18. marts, Sociedad agraria de transformación no 9982 Montecitrus/ITSB – Spanish Oranges (MOUNTAIN CITRUS SPAIN), T‑495/15, nav publicēts, EU:T:2016:179, 8. punkts un tajā minētā judikatūra, un 2016. gada 7. decembris, Claranet Europe/EUIPO – Claro (claranet), T‑129/16, nav publicēts, EU:T:2016:728, 8. punkts).
23

Atbildot uz pirmo ECB iebildi par nepieņemamību, prasītāja izvirza vairākus argumentus, lai apstiprinātu, ka apstrīdētie akti ir grozījuši tās tiesisko stāvokli. Pirmkārt, šie akti esot uzskatāmi par formāliem konstatējumiem par reglamentējošos aktos paredzēto pienākumu neizpildi, uz kuriem esot jābūt iespējai attiecināt tiesas kontroli. Otrkārt, apstrīdētie akti esot uzskatāmi par formāliem negatīviem vērtējumiem par katru no bankām, uz kuriem esot jābūt iespējai attiecināt tiesas kontroli. Treškārt, apstrīdēto aktu dēļ bankas tiekot pakļautas noregulējuma pasākumiem, kurus nevarētu veikt, ja nebūtu pieņemti šie akti. Fakts – kuru ECB, prasītājas ieskatā, šķiet, atzīst –, ka šie novērtējumi ir saistoši VNV, nozīmējot, ka neviena no bankām nevar izvairīties no noregulējuma pasākumu veikšanas attiecībā uz šo banku, motivējot ar to, ka tā neatrodas maksātnespējas vai iespējamās maksātnespējas situācijā, pat ja VNV piekrīt šim viedoklim. Ceturtkārt, apstrīdēto aktu dēļ esot notikusi masveida atbildības pārnešana uz VNV un tātad esot ticis grozīts attiecīgās iestādes tiesiskais stāvoklis. Piektkārt, apstrīdēto aktu dēļ esot ticis grozīts banku tiesiskais statuss, un uz to esot jābūt iespējai attiecināt tiesas kontroli. Visbeidzot, sestkārt, faktiski apstrīdēto aktu publicēšanas rezultātā bankas esot tikušas slēgtas, un tātad tie esot nodarījuši kaitējumu katras bankas un katra to akcionāra tiesībām.
39

Šajā saistībā papildus juridiskiem šķēršļiem, kuru esamību nedrīkst pieļaut, kā atgādināts iepriekš 38. punktā, PGNiG Supply min praktisku grūtību pastāvēšanu šādas atcelšanas seku īstenošanā. Tomēr ir jānoraida arī šis iebildums. Būtībā, no vienas puses, kā uz to uzstājīgi norāda gan Vācijas Federatīvā Republika savā iestāšanās rakstā, gan Komisijas savos apsvērumus par šo rakstu, ja Vispārējā tiesa atceļ apstrīdēto lēmumu, tad jaudas produktu rezervēšanas nolīgumus attiecībā uz laikposmu pēc Vispārējās tiesas sprieduma pasludināšanas nevarētu izpildīt. No otras puses, Komisija 2017. gada 5. jūlijā tiesas sēdē uzsvēra, pirmkārt, ka no nolīguma vispārējiem nosacījumiem, kas piemērojami gāzes transportēšanai pa gāzes vadu OPAL, izriet, ka transportēšanas nolīgumu, kurš noslēgts starp tīkla lietotājiem un OGT attiecībā uz jaudas produktu iegādi izsolēs, varēs nekavējoties izbeigt svarīgu iemeslu dēļ, no kuriem viens neapšaubāmi ir tas, ka Vispārējā tiesa ir atcēlusi apstrīdēto lēmumu; otrkārt, šī atcelšana būtu neparedzēts apstāklis, kas nolīgumam radītu juridiskas sekas tajā nozīmē, ka tā pamatotu nolīguma nosacījumu pielāgošanu, un, treškārt, šie vispārējie nosacījumi ļautu OGT nākotnē grozīt nolīguma nosacījumus, ja to prasītu nepieciešamība ņemt vērā izmaiņas tiesiskajā situācijā, piemēram, saistībā ar starptautiskas tiesas pasludinātu spriedumu. Turklāt a priori nešķiet neiespējami, ka, ņemot vērā lietu, kuru izskata Vispārējā tiesa, visos parakstītajos nolīgumos saistībā ar turpmākām izsolēm (piemēram, lejupējos nolīgumos, ko noslēguši Gazprom piegādātās gāzes transportēšanā, izplatīšanā un piegādē iesaistītie uzņēmumi, un arī gāzes tirdzniecības komerclīgumos) tiek ietverta drošības klauzula, paredzot sekas gadījumā, ja apstrīdēto lēmumu, iespējams, no jauna apturētu vai to atceltu. Katrā ziņā, tā kā Vispārējā tiesā ir uzsāktas tiesvedības par apstrīdēto lēmumu, neapšaubāmi pastāv komerciāls risks, ko tirgus dalībnieki nevarēs neņemt vērā.
14

Pirmkārt, no Vispārējās tiesas pastāvīgās judikatūras, kas izstrādāta, ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 25. maija Regulu (EK) Nr. 1073/1999 par izmeklēšanu, ko veic Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) (OV 1999, L 136, 1. lpp., Īpašais izdevums latviešu valodā: 1. nodaļa, 3. sējums, 91. lpp.), izriet, ka ziņojums, ko OLAF sagatavo savas ārējās un iekšējās izmeklēšanas beigās, būtiski negroza to personu tiesisko stāvokli, kas tajos minētas (spriedums, 2006. gada 6. aprīlis, Camós Grau/Komisija, T‑309/03, EU:T:2006:110, 48. punkts; šajā nozīmē skat. arī rīkojumu, 2015. gada 22. jūnijs, In vivo/Komisija, T‑690/13, nav publicēts, EU:T:2015:519, 24. punkts). No tās pašas judikatūras izriet, ka OLAF ziņojuma galīgums attiecībā uz procesu, kas regulē šā biroja izmeklēšanu, tam tomēr nepiešķir tāda akta raksturu, kas rada saistošas tiesiskās sekas (spriedums, 2006. gada 6. aprīlis, Camós Grau/Komisija, T‑309/03, EU:T:2006:110, 49. punkts).
1)

Tiek apturēta Komisijas Lēmuma (ES) 2017/365 (2016. gada 4. jūlijs) par valsts atbalstu SA.36387 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2013/CP), ko Spānija sniegusi Valencia Club de Fútbol Sociedad Anónima Deportiva, Hércules Club de Fútbol Sociedad Anónima Deportiva un Elche Club de Fútbol Sociedad Anónima Deportiva (OV 2017, L 55, 12. lpp.), izpilde attiecībā uz atbalsta atgūšanu no Elche Club de Fútbol, kas šā lēmuma 1. pantā ir identificēts kā 3. pasākums.
2

Saskaņā ar prasības pieteikumā iekļauto informāciju piejūras publisko īpašumu koncesijas piešķiršanas nolūkā ir tikusi organizēta publiska atlases procedūra. Piejūras publisko īpašumu koncesiju atjaunošanai to derīguma termiņa beigās tika piemēroti koncesionāriem labvēlīgi noteikumi, kas izrietēja, pirmkārt, no tā, ka attiecībā uz jaunu pieteikumu izskatīšanu priekšroka tika dota iepriekš piešķirtu koncesiju atjaunošanai, un, otrkārt, no tā, ka no 2001. gada piejūras publisko īpašumu koncesijas ar tūrismu un atpūtu saistītas darbības nolūkam tika atjaunotas automātiski. Šie noteikumi tika atcelti attiecīgi 2009. un 2011. gadā pienākumu neizpildes konstatēšanas procedūras, ko uz LESD 258. panta pamata pret Itālijas Republiku ierosināja Eiropas Komisija, pirmstiesas stadijā. Proti, Komisija uzskatīja, ka iepriekšējam koncesionāram piešķirtā priekšrocība ir pretrunā LESD 49. panta tiesību normām un ka, automātiski atjaunojot koncesijas, tiek pārkāpts gan LESD 49. pants, gan Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīvas 2006/123/EK par pakalpojumiem iekšējā tirgū (OV 2006, L 376, 36. lpp.) 12. pants.
16

Proti, no Regulas Nr. 659/1999 19. panta 1. punkta izriet, ka gadījumā, ja dalībvalsts akceptē Komisijas ierosinātos atbilstīgos pasākumus, pēdējā to dokumentē un par to informē dalībvalsti, kurai līdz ar šo piekrišanu rodas pienākums īstenot šos pasākumus. Atbilstoši judikatūrai Komisijas lēmums par dalībvalsts priekšlikumu apstiprināšanu un šo priekšlikumu noteikšanu par saistošiem saskaņā ar šo pantu ir apstrīdams akts (spriedumi, 2014. gada 27. februāris, Stichting Woonpunt u.c./Komisija, C‑132/12 P, Krājums, EU:C:2014:100, 72. punkts, un 2009. gada 11. marts, TF1/Komisija,T‑354/05, Krājums, EU:T:2009:66, 67.–70. punkts).
49

No iepriekš minētā izriet, ka šī prasība, pamatojoties uz LESD 263. pantu, Vispārējā tiesā pamatoti nevar tikt celta, jo paziņojums par parādu ir saistīts tikai ar līgumiskām attiecībām un no tām nav nodalāms, un nerada saistošas tiesiskās sekas, kas pārsniegtu tās, kuras izriet no vienošanās par subsīdiju piešķiršanu, un kas nozīmētu publiskās varas, kuras piešķirtas Komisijai administratīvas iestādes statusā, priekšrocību īstenošanu.
Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2015. gada 18. maija rīkojums –

Ackermann Saatzucht u.c./Parlaments un Padome

(lieta T‑559/14)

“Prasība atcelt tiesību aktu — Regula (ES) Nr. 511/2014 — No Nagojas Protokola par piekļuvi ģenētiskajiem resursiem un to ieguvumu taisnīgu un godīgu sadali, kas gūti no šo resursu izmantošanas, izrietoši atbilstības pasākumi lietotājiem Savienībā — Individuālas skaršanas neesamība — Nepieņemamība”

1. Prasība atcelt tiesību aktu — Fiziskas vai juridiskas personas — Reglamentējoša akta jēdziens LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē — Jebkurš vispārpiemērojams akts, izņemot leģislatīvus aktus — Regula par no Nagojas Protokola par piekļuvi ģenētiskajiem resursiem un to ieguvumu taisnīgu un godīgu sadali, kas gūti no šo resursu izmantošanas, izrietošiem atbilstības pasākumiem lietotājiem Savienībā — Regula, kas pieņemt saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru — Izslēgšana (LESD 114. pants, 192. panta 1. punkts un 263. panta ceturtā daļa; Eiropas Parlamenta un Padomes Regula Nr. 511/2014) (sal. ar 21.–25. punktu)

2. Prasība atcelt tiesību aktu — Fiziskas vai juridiskas personas — Tiesību akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli — Kumulatīva rakstura nosacījumi — Prasības nepieņemamība viena no šiem nosacījumiem neizpildes gadījumā (LESD 263. panta ceturtā daļa) (sal. ar 28. punktu)

3. Prasība atcelt tiesību aktu — Fiziskas vai juridiskas personas — Tiesību akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli — Regula, kurā ģenētisko resursu lietotājiem ir noteikti informēšanas pienākumi — Prasība, ko cēluši aizsargāto šķirņu selekcionāri, apgalvodami atbrīvojumu no visa veida informēšanas pienākumiem saskaņā ar citu regulu — Šauras saimnieciskās darbības subjektu kategorijas neesamība — Individuālas skaršanas neesamība — Nepieņemamība (LESD 263. panta ceturtā daļa; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 511/2014 4. panta 3. punkta b) apakšpunkts; Padomes Regulas Nr. 2100/94 15. pants) (sal. ar 29.–34., 37. un 38. punktu)

Priekšmets

Prasība atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 16. aprīļa Regulu (ES) Nr. 511/2014 par no Nagojas Protokola par piekļuvi ģenētiskajiem resursiem un to ieguvumu taisnīgu un godīgu sadali, kas gūti no šo resursu izmantošanas, izrietošiem atbilstības pasākumiem lietotājiem Savienībā (OV L 150, 59. lpp.)

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt kā nepieņemamu;

2) nelemt par European Seed Association (ESA) iesniegto pieteikumu par iestāšanos lietā;
Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2015. gada 22. jūlija rīkojums –

European Children's Fashion Association un Instituto de Economía Pública /Komisija un EACEA

(lieta T‑724/14)

“Prasība atcelt tiesību aktu — Šķīrējklauzula — Rīcības programma “Lifelong Learning (2007–2013)” — Projekts “Brand & Merchandising manager for SMEs in the childrens' product sector” — Iepriekšēja informatīva vēstule — Paziņojums par parādu — Atbildētāja noteikšana — Daļēja nepieņemamība”

Prasība atcelt tiesību aktu — Pieņemamības nosacījumi — Prasība pret apstrīdētā tiesību akta autoru — Izņēmumi — Tiesību akti, kas pieņemti saskaņā ar deleģētajām pilnvarām un kas ir piedēvējami deleģējošai iestādei — Akti, ko parakstījusi “Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras” izpildaģentūra (EACEA) — EACEA pilnvaras pieņemt šādus aktus — Prasība, kas vērsta pret Komisiju — Nepieņemamība (LESD 263. pants; Padomes Regula Nr. 58/2003; Komisijas Lēmums 2007/114/EK) (sal. ar 21.–29., 35. un 36. punktu)

Priekšmets

Galvenokārt, ar LESD 272. pantu pamatota prasība, lai par nepamatotu atzītu EACEA prasību atmaksāt pirmajai prasītājai izmaksātās subsīdijas saistībā ar vienošanos, kas noslēgta projekta “Brand & Merchandising manager for SMEs in the childrens' product sector” īstenošanai, un, pakārtoti, prasība atcelt, pirmkārt, EACEA2014. gada 1. augusta iepriekšējo informatīvo vēstuli, ar kuru informē pirmo prasītāju, ka tai ir jāatmaksā summa EUR 82378,81 apmērā pēc audita veikšanas par minēto projektu, un, otrkārt, atcelt EACEA2014. gada 5. augustā izdoto paziņojumu par parādu Nr. 3241401420 minētas summas atmaksai

Rezolutīvā daļa:

1) noraidīt prasību kā nepieņemamu, ciktāl tā ir iesniegta pret Eiropas Komisiju;
Attiecībā uz Savienības ierēdņa celto prasību par Regulu Nr. 1023/2013, ar ko groza Eiropas Savienības Civildienesta noteikumus un Eiropas Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību, kas pieņemta uz LESD 336. panta pamata atbilstoši parastajai likumdošanas procedūrai, apstrīdētās normas ietilpst vispārpiemērojamu leģislatīvu aktu kategorijā, attiecībā uz kuriem LESD 263. panta ceturtajā daļā ir noteikts, ka prasībā atcelt šādus aktus personai jābūt tieši un individuāli skartai.

Šajā ziņā nosacījums par individuālu skaršanu nevar būt balstīts uz Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 27. un 28. pantu. Tas, ka persona tā vai citādi iestājas Savienības tiesību akta pieņemšanas procesā, var šo personu izcelt individuāli attiecībā uz konkrēto tiesību aktu tikai tad, ja piemērojamais Savienības tiesiskais regulējums tai piešķir noteiktas procesuālās garantijas. Taču izņemot gadījumu, ja pastāv tieša pretēja rakstura tiesību norma, ne vispārpiemērojamu aktu izstrādāšanas procesā, ne arī pašos šajos aktos, pamatojoties uz vispārīgiem Savienības tiesību principiem, tādiem kā tiesības tikt uzklausītam, nav paredzēta skarto personu piedalīšanās, jo tiek uzskatīts, ka to intereses pārstāv politiskās varas institūcijas, kas ir kompetentas pieņemt šos aktus. Šajā sakarā ir jākonstatē, ka nekādas procesuālās tiesības individuāliem Savienības iestāžu personāla darbiniekiem nav paredzētas nedz LESD 336. pantā, nedz Civildienesta noteikumu 10. pantā, nedz arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 27. pantā.

Turklāt, lai gan patiešām tiesību akts var skart personu individuāli, jo tā pieder ierobežotam uzņēmēju lokam, ja ar šo aktu tiek grozītas šīs personas iepriekš, pirms tā pieņemšanas iegūtās tiesības, tomēr jākonstatē, ka, pat pieņemot, ka prasītāja faktiski pieder ierobežotam ierēdņu lokam, kuriem ar Regulas Nr. 1023/2013 normām tiek liegts saņemt ceļa izdevumu atmaksu un ceļā pavadītā laika kompensāciju, šis apstāklis neizriet no šo ierēdņu jau iegūto tiesību atcelšanas.

Taču šajā nozīmē nepastāv iegūtas tiesības, jo, kā izriet arī no 2013. gada 31. decembrī piemērojamo Civildienesta noteikumu V pielikuma 7. panta un to pašu Civildienesta noteikumu VII pielikuma 8. panta, tiesības saņemt ceļa izdevumu atmaksu un ceļā pavadītā laika kompensāciju neatkarīgi no ekspatriācijas un ārvalstnieku pabalsta faktiski bija visu Savienības ierēdņu tiesības. Šajā ziņā, ja Parlamenta un Padomes izvēles – ar Regulas Nr. 1023/2013 normām sasaistīt šīs tiesības ar ekspatriācijas un ārvalstnieku pabalstu – rezultātā prasītājai šīs tiesības tika liegtas tās viņas tiesiskās un faktiskās situācijas dēļ, kurā viņa, tāpat kā citi ierēdņi, ir pašlaik, tomēr nevar izslēgt, ka citi ierēdņi nākotnē būs tādā pašā situācijā kā viņa.

Turklāt, iespēja apstrīdētā pasākuma pieņemšanas brīdī vairāk vai mazāk precīzi noteikt to personu skaitu vai pat identitāti, uz kurām attieksies pasākums, nekādā gadījumā nenozīmē, ka šis pasākums tās skar individuāli, ja ir skaidrs, ka šis pasākums ir piemērojams objektīvām tiesiskām vai faktiskām situācijām, kas paredzētas attiecīgajā tiesību aktā.

(sal. ar 25., 31., 32., 37., 41., 45.– 48. punktu)
Prasības atcelt tiesību aktu ietvaros, pamatojoties uz LESD 263. pantu, prasītāju var uzskatīt par apstrīdētā lēmuma adresāti tikai tad, ja, pirmkārt, ir izpildīts formālais nosacījums, proti, viņa ir skaidri norādīta kā adresāte, vai, otrkārt, ir izpildīts saturiskais nosacījums, proti, no minētā lēmuma noteikumiem izriet, ka viņa ir tajā identificēta kā adresāte, jo ar minēto lēmumu, paužot tā autora gribu, ir paredzēts radīt saistošas tiesiskas sekas, kuras spēj ietekmēt viņas intereses, būtiski mainot tās tiesisko stāvokli.

Runājot par saturisko nosacījumu, tāda lietas dalībnieka, kuram Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA) ļāvusi iestāties lietā procesā ECHA Apelācijas padomē saskaņā ar Regulas Nr. 771/2008, ar ko nosaka tās organizācijas un procedūras noteikumus, 8. panta 1. punktu, celtas prasības ietvaros par minētās padomes lēmumu, kas pieņemts attiecībā uz trešo personu, ir jāpārbauda, vai saskaņā ar minētās regulas īpašajiem noteikumiem prasītājai ir piešķirts adresāta statuss attiecībā uz apstrīdēto lēmumu un vai šāds statuss neizriet no paša lēmuma satura. Situācijā, kurā ne ar vienu no Regulas Nr. 771/2008 īpašajiem noteikumiem šādai prasītājai nav piešķirts adresāta statuss attiecībā uz minēto lēmumu, to nevar uzskatīt par Apelācijas padomes lēmuma adresātu, ja ar šo lēmumu nav paredzēts radīt vai grozīt nekādas prasītājas tiesības vai juridiskas saistības. Šajā ziņā minētās regulas 8. panta 3. punktā ir paredzēts, ka pieteikumam par iestāšanos lietā ir jāaprobežojas ar vienas no pušu prasījumu atbalstīšanu vai iebilšanu pret tiem. Tādējādi iestāšanās lietā ir pakārtota pamatprocesam ECHA Apelācijas padomē.

Turklāt iestāšanās priekšmets ir atkarīgs arī no puses iesniegtās apelācijas pieņemamības. Apelācija var tikt atzīta par nepieņemamu, pamatojoties uz Regulas Nr. 771/2008 11. panta 1. punkta d) apakšpunktu, ja apelācijas iesniedzējs nav apelācijā apstrīdētā lēmuma adresāts un nespēj pierādīt, ka lēmums to ietekmē tieši un individuāli. No tā izriet, ka personai, kas iestājas lietā, ir jāpieņem process ECHA Apelācijas padomē tāds, kāds tas ir iestāšanās laikā.

(sal. ar 26., 32., 35.–37. un 44. punktu)
Keywords

Subject of the case

Rezolutīvā daļa



Keywords

Tiesvedība – Pieteikums par lietas ierosināšanu – Formas prasības – Izvirzīto pamatu kopsavilkums (Tiesas statūtu 21. panta pirmā daļa un 53. panta pirmā daļa; Vispārējās tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (sal. ar 20. punktu)

2. Kopienas preču zīme – Atteikšanās, atcelšana un spēkā neesamība – Absolūti spēkā neesamības pamati – Pieteikuma iesniedzējs, kas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas laikā rīkojies ļaunticīgi – Grafiska preču zīme “MANUFACTURE PRIM 1949” (Padomes Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunkts) (sal. ar 54.–59. punktu)

Subject of the case

Priekšmets

Prasība par ITSB Apelāciju ceturtās padomes 2012. gada 5. marta lēmumu lietā R 826/2010‑4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp MPM‑Quality v.o.s. un Eutech a.s. , no vienas puses, un Elton hodinářská a.s. , no otras puses

Rezolutīvā daļa

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt;

2) MPM‑Quality v.o.s. un Eutech a.s. atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
42

Ceturtkārt, runājot par prasītājas izvirzīto argumentu, saskaņā ar kuru tai esot pašai sava interese celt prasību, tāpēc ka Komisija ir noraidījusi tās iebildumu, šis arguments ir balstīts uz kļūdainu pieņēmumu. It īpaši no lietai pievienotajiem materiāliem izriet, ka Komisija par pieņemama iebilduma iesniedzēju ir atzinusi nevis pašu prasītāju, bet gan tikai Vācijas Federatīvo Republiku (apstrīdētās regulas preambulas 2. apsvērums). Šīs prasības ietvaros prasītāja šo secinājumu nav apšaubījusi. Turklāt Komisija uzaicināja nevis prasītāju, bet gan tikai Vācijas Federatīvo Republiku veikt atbilstošas apspriedes saskaņā ar Regulas Nr. 510/2006 7. panta 5. punktu, lai panāktu vienošanos. Līdz ar to Komisija prasītāju nav atzinusi par “ieinteresēto personu” šī panta nozīmē. Šīs prasības ietvaros prasītāja šo secinājumu nav apšaubījusi. Ņemot vērā šos apstākļus, prasītāja nevar pamatoties uz faktu, ka Komisija šajā lietā būtu noraidījusi tās iebildumu. Vēl jānorāda, ka Regulas Nr. 510/2006 7. panta 2. punkta otrajā daļā ir noteikts, ka pamatoti ieinteresētas fiziskas vai juridiskas personas, kas veic uzņēmējdarbību dalībvalstī vai ir tās pastāvīgie iedzīvotāji, var iebilst pret paredzēto reģistrāciju, iesniedzot šajā dalībvalstī attiecīgi pamatotu paziņojumu termiņā, kas ļauj iesniegt iebildumus saskaņā ar šī panta 1. punktu. Pašā Regulas Nr. 510/2006 7. panta 1. punktā ir noteikts, ka “ikviena dalībvalsts” var iebilst pret paredzēto reģistrāciju, iesniedzot Komisijai attiecīgi pamatotu paziņojumu. No tā izriet, ka – pretēji prasītājas apgalvojumiem, kurus tā būtībā paudusi savos rakstveida apsvērumos, – pamatoti ieinteresētas fiziskas vai juridiskas personas, kas veic uzņēmējdarbību dalībvalstī vai ir tās pastāvīgie iedzīvotāji, nevar tieši iesniegt iebildumus Komisijai (šajā ziņā skat. Vispārējās tiesas 2007. gada 11. septembra rīkojumu lietā T-35/06 Honig-Verband/Komisija, Krājums, II-2865. lpp., 51. punkts).
18

Grieķijas Republikas un Komisijas pārstāvji – pēdējiem minētajiem darbojoties eurozonas dalībvalstu vārdā – 2010. gada 3. maijā parakstīja dokumentu ar nosaukumu “Memorandum of Understanding” [Saprašanās memorands], kurā aprakstīta trīs gadu programma, ko izstrādājis Grieķijas finanšu ministrs sadarbībā ar Komisiju, Eiropas Centrālo banku un SVF, un kura mērķis ir uzlabot Grieķijas valsts finanses un atjaunot uzticību tirgos attiecībā uz situāciju valsts finanšu jomā un Grieķijas ekonomiku kopumā. Iepriekš minētais “Memorandum of Understanding” ietver trīs konkrētus memorandus: “Memorandum of Economic and Financial Policies”, “Memorandum of Understanding on Specific Economic Policy Conditionality” un “Technical Memorandum of Understanding”.