ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8

Kaut arī apstrīdot Komisijas nostāju, tomēr, lai izbeigtu šo viedokļu atšķirību, Portugāles Republika pieņēma 2008. gada 17. jūlijaLei no 31/2008 Procede à primeira alteração à Lei no 67/2007, de 31 de Dezembro, que aprova o Regime da Responsabilidade Civil Extracontratual do Estado a Demais Entitades Públicas (Likums Nr. 31/2008, ar ko groza Likumu Nr. 67/2007; Diário da República, 1. sērija, Nr. 137, 2008. gada 17. jūlijs), ar kuru ar atpakaļejošu spēku no 2008. gada 30. janvāra groza Likuma Nr. 67/2007 pielikumā esošā valsts un citu publisko iestāžu ārpuslīgumiskās civiltiesiskās atbildības režīma 7. pantu. Komisija tātad uzskatīja, ka Portugāles Republika bija izbeigusi valsts pienākumu neizpildi, kas bija konstatēta 2004. gada 14. oktobra spriedumā Komisija/Portugāle (C‑275/03, nav publicēts, EU:C:2004:632).
5.

Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana — Absolūti atteikuma pamati — Preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var kalpot, lai apzīmētu preces vai pakalpojuma īpašības — Jēdziens — Neoloģisms, kas sastāv no elementiem, kuri apraksta attiecīgo preču vai pakalpojumu īpašības — Iekļaušana, ja kombinācija nav neparasta (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (sal. ar 28. punktu)
[Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru iebildumu procesam nav priekšmeta tādā gadījumā, ja ir pasludināta agrākas preču zīmes, kas ir tā pamatā, spēkā neesamība.] [Līdz ar to tādā gadījumā arī Vispārējā tiesā iesniegta prasība atcelt Apelācijas padomes lēmumu zaudē savu priekšmetu.] [Atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 par Eiropas Savienības preču zīmi 55. panta 2. punktam tiek uzskatīts, ka Eiropas Savienības preču zīmei, kas ir paziņota par spēkā neesošu, jau no paša sākuma nav bijis šajā regulā noteikto seku. No tā izriet, ka ir jāuzskata, ka agrākai preču zīmei nav bijis tās [izraisīto] seku un līdz ar to ar to nevarēja tikt pamatoti iebildumi pret reģistrācijai pieteiktu preču zīmi]

[Kaut gan prasītājs apgalvo, ka Vispārējās tiesas nolēmums par lietas būtību attiecībā uz prasību atcelt tiesību aktu tam radītu labvēlīgas sekas, ir jānorāda, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru interesei celt prasību ir jāturpina pastāvēt līdz tiesas nolēmuma pasludināšanai, pretējā gadījumā tiesvedība ir jāizbeidz; proti, prasības rezultātam ir jāspēj sniegt labumu lietas dalībniekam, kas cēlis šo prasību]

(skat. 20.–22. un 25. punktu)
Pieteikuma par Komisijas lēmuma publisko iepirkumu jomā izpildes apturēšanu ietvaros ir jāsecina, ka par fumus boni juris pastāvēšanu var runāt gadījumā, kad neskaidrība par to, kā interpretēt vārda, kas ir ietverts paziņojuma par paredzamo publisko iepirkumu tehniskajās specifikācijās, klātesamību un tā ietekmi uz attiecīgās publiskā iepirkuma procedūras tiesiskumu, liek pagaidu noregulējuma tiesnesim secināt, ka pastāv būtiskas juridiskas pretrunas, kuru risinājums uzreiz nav skaidrs tādā ziņā, ka prasība sākotnēji nešķiet nepamatota.

Saistībā ar ļoti īpašo tiesvedību par publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu ir jāuzskata, ka, ja noraidītajam pretendentam izdodas pierādīt īpaši nopietna fumus boni juris esamību, no šī pretendenta nevar tikt prasīts, lai tas pierāda, ka tā pieteikuma par pagaidu noregulējumu noraidīšana varētu tam radīt neatgriezenisku kaitējumu, citādi pārmērīgi un nepamatoti tiktu apdraudēta efektīva tiesību aizsardzība tiesā, uz kuru tam ir tiesības saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu. Šāds fumus boni juris pastāv, ja tiek norādīts uz pietiekami acīmredzamu un būtisku pārkāpumu, kura seku rašanās un turpināšanās ir jānovērš cik vien iespējams ātri, ja vien galīgajā rezultātā to pieļauj esošo interešu izsvēršana. Šādos ārkārtas apstākļos vienīgais pierādījums par kaitējuma, ko radītu apstrīdētā lēmuma piemērošanas neapturēšana, būtiskumu ir pietiekams, lai tiktu izpildīts steidzamības nosacījums, ņemot vērā nepieciešamību šāda veida pārkāpumam atņemt iedarbību.

Ja, izvērtējot pamatus, kuri ir izvirzīti pieteikuma par izpildes apturēšanu pamatošanai, tiek konstatēts tikai tas, ka pastāv neskaidrība, kas pagaidu noregulējuma tiesnesim liek uzskatīt, ka viens no šiem pamatiem nav pilnībā neatbilstošs, tad līgumslēdzējas iestādes rīcība un pieņemtie lēmumi nevar tikt uzskatīti par pietiekami acīmredzamiem un būtiskiem Savienības tiesību pārkāpumiem, lai būtu nepieciešams izvairīties no to seku rašanās nākotnē, neprasot prasītājai pierādīt kaitējuma, kuru tā ciestu, ja apstrīdētais lēmums netiktu apturēts, neatgriezeniskumu.

Tādējādi, tā kā pieteikuma par piemērošanas apturēšanu pamatojumam izvirzīto pamatu analīze nav ļāvusi secināt īpaši nopietna fumus boni juris esamību, ir jāizvērtē nosacījums par steidzamību, lai noteiktu, vai prasītāja ir pierādījusi kaitējuma, par kura rašanās risku tā apgalvo, gan būtiska, gan neatgriezeniska rakstura pastāvēšanu.

(sal. ar 62.–64. punktu)
Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2014. gada 6. maija rīkojums – Frucona Košice /Komisija

(lieta T‑103/14 R)

“Pagaidu noregulējums — Valsts atbalsts — Alkohols un spirtoti dzērieni — Nodokļa parāda atcelšana kolektīvā maksātnespējas procesā — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots atgūt atbalstu — Pieteikums par izpildes apturēšanu — Steidzamības neesamība — Fumus boni juris neesamība”

1. Pagaidu noregulējums — Piemērošanas apturēšana — Pagaidu pasākumi — Noteikšanas nosacījumi — Fumus boni juris — Steidzamība — Būtisks un neatgriezenisks kaitējums — Kumulatīvs raksturs — Visu attiecīgo interešu izsvēršana — Izmeklēšanas kārtība un pārbaudes veids — Pagaidu noregulējuma tiesneša novērtējuma brīvība (LESD 256. panta 1. punkts, 278. un 279. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 104. panta 2. punkts) (sal. ar 16.–18., 23. un 67. punktu)

2. Pagaidu noregulējums — Formas prasības — Pieteikumu iesniegšana — Izvirzīto pamatu kopsavilkums — Tiesību pamati, kas nav izklāstīti prasības pieteikumā un rakstos — Vispārēja atsauce uz citiem dokumentiem — Nepieņemamība (LESD 278. un 279. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 104. panta 3. punkts) (sal. ar 22. un 46. punktu)

3. Pagaidu noregulējums — Piemērošanas apturēšana — Pagaidu pasākumi — Noteikšanas nosacījumi — Steidzamība — Būtisks un neatgriezenisks kaitējums — Pierādīšanas pienākums — Finansiāls kaitējums — Situācija, kas varētu apdraudēt prasītājas sabiedrības pastāvēšanu — Izvērtēšana, ņemot vērā grupas, kurā ietilpst uzņēmums, stāvokli (LESD 278. un 279. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 104. panta 2. punkts) (sal. ar 51.–54., 57. un 64. punktu)

4. Pagaidu noregulējums — Piemērošanas apturēšana — Pagaidu pasākumi — Noteikšanas nosacījumi — Steidzamība — Komisijas lēmums, ar kuru uzdots atgūt valsts atbalstu — Tiesību aizsardzības līdzekļu esamība valsts tiesā attiecībā pret valstu izpildes pasākumiem — Savienības tiesas pilnvaras ņemt vērā šādus tiesību aizsardzības līdzekļus, pieteikumu par pagaidu noregulējumu izvērtējot pēc būtības (LESD 263., 267., 278. un 279. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 104. panta 2. punkts) (sal. ar 59. un 60. punktu)

5. Pagaidu noregulējums — Piemērošanas apturēšana — Noteikšanas nosacījumi — Visu attiecīgo interešu izsvēršana — Komisijas lēmums, ar kuru uzdots atgūt valsts atbalstu — Komisijas aizstāvētās vispārējās intereses un atbalsta saņēmēja intereses — Ārkārtas apstākļu neesamība — Vispārējo interešu pārākums (LESD 108. panta 2. punkts, un 278. pants; Padomes Regulas Nr. 659/1999 7. pants) (sal. ar 68. un 69. punktu)

Priekšmets

Prasība apturēt Komisijas 2013. gada 16. oktobra Lēmuma C (2013) 6261, galīgā redakcija, par valsts atbalstu SA.18211 (C 25/2005, ex NN 21/2005), ko Slovākijas Republika piešķīrusi Frucona Košice a.s., ciktāl ar to Slovākijas Republikai uzdots atgūt atbalstu, izpildi

Rezolutīvā daļa:

1) pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;
Pirmkārt, attiecībā uz prasītāju argumentu, saskaņā ar kuru kaitējums to tiesiskajām interesēm izriet no to prasībā izvirzītajiem pamatiem, ir jānorāda, ka vispārēja norāde uz prasības pamatiem nav pietiekama, lai paskaidrotu, kādēļ prasītājas uzskata, ka, ņemot vērā iepriekš 40. punktā minēto judikatūru, pirmais apstrīdētais lēmums tieši skar to tiesisko situāciju, un ka šajā tiesību aktā adresātiem, kas ir atbildīgi par tā ieviešanu, nav paredzēta nekāda rīcības brīvība par konkrēto pasākumu, jo tam ir tīri automātisks raksturs un tas izriet vienīgi no Savienības tiesiskā regulējuma, nepiemērojot citus starpnoteikumus. Lai gan patiesībā prasītājas mēģina atsaukties uz faktu, ka to apgalvoto tiesību aizsardzība tiesā attaisnojot to pārliecību, ka pirmais apstrīdētais lēmums tās skar tieši, ir jākonstatē, ka, pat ja saskaņā ar pastāvīgo judikatūru indivīdiem ir jāvar gūt labumu no efektīvas tiesību aizsardzības tiesā, kas tām izriet no Savienības tiesību sistēmas, ar tiesībām uz šādu aizsardzību tomēr nebūtu apstrīdami LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzētie nosacījumi (skat. rīkojumu Município de Gondomar/Komisija, minēts 40. punktā, EU:C:2009:580, 38. punkts un tajā minētā judikatūra).
49

Visbeidzot, šajā kontaktā ir jāizvērtē prasītāju pieteikuma 80. punktā norādītais apsvērums par to, ka Komisija ir pārpratusi to darbinieku skaita aprēķināšanas metodi, saskaņā ar kuru faktiski bija paredzēts lielāks darbinieku daudzums pirmajā vai otrajā līguma izpildes gadā ar iespēju to ievērojami pēc tam samazināt trešajā un ceturtajā gadā, ņemot vērā būtiskus efektivitātes ieguvumus, pateicoties inovatīvām konsolidācijas pieejām. Ciktāl šo apgalvojumu var saprast kā iepriekš 44.–46. punktā minēto konstatējumu apstrīdēšanu, tas var tikt vienīgi noraidīts. Lai gan nevar noliegt, ka pirmajos gados īstenotu inovatīvu konsolidācijas centienu rezultātā ir iespējams, ka lielāka skaita lietotāju apkalpošanai vēlākajos gados ir vajadzīgs mazāk darbinieku, un līdz ar to varētu tikt aktualizēts jautājums par modeļa, saskaņā ar kuru piedāvājuma iesniedzējiem ir tikai jānorāda darbinieku daudzums uz četriem gadiem, kad to skaits pirmajā, otrajā un trešajā gadā tiek automātiski aprēķināts proporcionāli mazākam lietotāju skaitam, atbilstību, prasītājas nav iesniegušas pierādījumus, kas apliecinātu, ka tās patiešām ir norādījušas šādas metodes savā piedāvājumā, kuras turklāt būtu pārskatāmas, loģiskas, konsekventas, revīzijā kontrolējamas, pilnīgas un praktiskas, kā tas ir noteikts Konkursa specifikācijās (1‑5‑0. iedaļa “Darbinieku skaita aprēķināšanas metode – finansiālie aspekti”, 2.2. nodaļa). Vienīgais efektivitāti veicinošais elements, ko prasītājas minējušas savos mutvārdu apsvērumos, bija to piedāvātā sistēma, saskaņā ar kuru lietotāji pieprasītu IT aprīkojumu, izmantojot interneta platformu, nevis citus telekomunikāciju līdzekļus. Tomēr, lai arī šķiet, ka šāds apsvērums var tikt novērtēts bez to pamatojošiem pierādījumiem, ja šādi līdzekļi veicinātu efektīvu pakalpojuma izmantotāju laika plānojumu, nešķiet, ka tas, nepastāvot tālākam pamatojumam, ievērojami ietekmētu piedāvājuma iesniedzēja darbinieku efektivitāti, it īpaši tāpēc, ka nekāds konkrēts jauninājums, ciktāl tas attiecas uz uzdevumu darīt pieejamu pieprasīto aprīkojumu, netika pieteikts.
Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 16. oktobra rīkojums – Comunidad Autónoma del País Vascoun Itelazpi/Komisija

(lieta T-462/13 R)

“Pagaidu noregulējums — Valsts atbalsts — Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots to atgūt, kā arī atcelt kārtējos maksājumus — Pieteikums par izpildes apturēšanu — Steidzamības neesamība”

1. Pagaidu noregulējums — Piemērošanas apturēšana — Pagaidu pasākumi — Noteikšanas nosacījumi — “Fumus boni juris” — Steidzamība — Būtisks un neatgriezenisks kaitējums — Kumulatīvs raksturs — Visu attiecīgo interešu izsvēršana — Pagaidu noregulējuma tiesneša rīcības brīvība (LESD 256. panta 1. punkts, 278. un 279. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 104. panta 2. punkts) (sal. ar 15.–17. punktu)

2. Pagaidu noregulējums — Piemērošanas apturēšana — Pagaidu pasākumi — Noteikšanas nosacījumi — Steidzamība — Būtisks un neatgriezenisks kaitējums — Pierādīšanas pienākums — Komisijas lēmums, ar kuru uzdots atgūt valsts atbalstu — Situācija, kas var nopietni apdraudēt publiskā valsts teritoriālā subjekta sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevumu izpildi — Neesamība (LESD 278. un 279. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 104. panta 2. punkts) (sal. ar 23. un 24. punktu)

3. Pagaidu noregulējums — Piemērošanas apturēšana — Pagaidu pasākumi — Noteikšanas nosacījumi — Steidzamība — Komisijas lēmums, ar kuru uzdots atgūt valsts atbalstu — Lēmums, kas adresēts dalībvalstij, nevis atbalsta saņēmējam — Valsts īstenošanas pasākumu ņemšana vērā — Nesaistoši pasākumi — Steidzamības neesamība (LESD 278., 279. pants un 288. panta ceturtā daļa; Vispārējās tiesas Reglamenta 104. panta 2. punkts) (sal. ar 29.–31. un 39. punktu)

4. Pagaidu noregulējums — Piemērošanas apturēšana — Noteikšanas nosacījumi — Steidzamība — Būtisks un neatgriezenisks kaitējums — Lēmums, ar kuru uzdots atgūt valsts atbalstu — Tiesību aizsardzības līdzekļu esamība valsts tiesā attiecībā pret valstu izpildes pasākumiem — Savienības tiesas pilnvaras ņemt vērā šādus tiesību aizsardzības līdzekļus, pieteikumu par pagaidu noregulējumu izvērtējot pēc būtības — Neatgriezeniska rakstura neesamība (LESD 278. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 104. panta 2. punkts) (sal. ar 34.–36. punktu)

Priekšmets

Pieteikums apturēt Komisijas 2013. gada 19. jūnija Lēmuma C(2013) 3204, galīgā redakcija, par valsts atbalstu SA.28599 (C 23/2010) (ex NN 36/2010, ex CP 163/2009), ko Spānijas Karaliste īstenojusi ciparformāta televīzijas zemes apraides izvēršanai attālinātos un ne tik urbanizētos apvidos (izņemot Kastīlijā Lamančā esošos), 3. un 4. panta piemērošanu

Rezolutīvā daļa:

1) pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;
18

Sava ceturtā atcelšanas pamata ietvaros Grieķijas Republika uzsver, ka Komisija ir nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu un nepareizi izmantojusi savu rīcības brīvību, kas tai ir valsts atbalsta jomā, jo strīdīgie maksājumi ir jāuzskata par saderīgiem ar iekšējo tirgu, ņemot vērā ļoti būtiskus traucējumus visā Grieķijas tautsaimniecībā. Šī primāro tiesību norma esot tieši jāpiemēro, ja ir izpildīti tajā paredzētie nosacījumi, kas esot noticis konkrētajā gadījumā: starptautiskā finanšu un ekonomikas krīze, kas valda kopš 2008. gada, esot smagi skārusi visas Grieķijas tautsaimniecības nozares un veicinājusi ļoti smagu finanšu krīzi, kura izraisījusi tostarp būtisku likviditātes samazināšanos Grieķijas tirgū, lejupslīdi, kas turpinās jau piekto gadu pēc kārtas un nabadzības palielināšanos vairāku iedzīvotāju kategoriju vidū. Likviditātes trūkums, no kura cieš lauksaimniecības nozare, var radīt sistēmiskus riskus visai Grieķijas tautsaimniecībai, ņemot vērā, ka tā lielā mērā ir balstīta uz primāro ražošanu, jo lauksaimniecības produktu ražotāji veido ievērojamu daļu no Grieķijas tautsaimniecības ražošanas nozares tādējādi, ka to skaits – aptuveni 860000 no kopumā 5 miljoniem – veido nozīmīgu procentuālu daļu no ekonomiski aktīvajiem iedzīvotājiem.
No Tiesas statūtu I pielikuma 11. panta 2. punkta izriet, ka apelācijas sūdzība nevar attiekties vienīgi uz jautājumu par to, kuram ir jāatlīdzina tiesāšanās izdevumi un par to apmēru. No tā izriet, ka tad, ja visi pārējie apelācijas sūdzības pamati ir noraidīti, prasījumi par Civildienesta tiesas nolēmuma par tiesāšanās izdevumiem iespējamo nelikumīgumu ir jānoraida kā nepieņemami.

(sal. ar 76. punktu)

Atsauce

Vispārējā tiesa: 2009. gada 9. septembris, T‑375/08 P Nijs/Revīzijas palāta, Krājums‑CDL, I‑B‑1‑65. un II‑B‑1‑413. lpp., 71. punkts un tajā minētā judikatūra.
No Tiesas statūtu I pielikuma 11. panta, kurā ir pārņemts minēto statūtu 58. panta formulējums, izriet, ka apelācijas sūdzības var iesniegt tikai par tiesību jautājumiem un tām ir jābūt balstītām uz pamatotiem par to, ka Civildienesta tiesai nav bijusi kompetence, Civildienesta tiesā ir pieļauti procesuāli pārkāpumi, kaitējot apelācijas sūdzības iesniedzēja interesēm, vai arī tā ir pārkāpusi Savienības tiesības.

Līdz ar to tikai Civildienesta tiesa ir tiesīga konstatēt faktus, tāpēc faktisko apstākļu novērtējums nav tiesību jautājums, kas kā tāds pakļauts apelācijas tiesas kontrolei. Tomēr Vispārējās tiesas kompetence pārbaudīt Civildienesta tiesas konstatētos faktus attiecas uz to, lai pārbaudītu, vai no tai iesniegtajiem lietas materiāliem izriet tās faktu konstatējuma saturiskā nepareizība, vai pierādījumi nav sagrozīti, kā tie tiesiski ir kvalificējami un vai ir ievēroti noteikumi par pierādīšanas pienākumu un par pierādījumu sniegšanu.

(skat. 20. un 21. punktu)

Tiesa: 2007. gada 25. janvāris, C‑403/04 P un C‑405/04 P Sumitomo Metal Industries un Nippon Steel/Komisija, Krājums, I‑729. lpp., 39. punkts un tajā minētā judikatūra

Vispārējā tiesa: 2010. gada 2. marts, T‑248/08 P Doktor/Padome, 39.–43. punkts un tajos minētā judikatūra
Apstākļa, ka iestāde rakstveidā skaidri izteikusi apņemšanos, ar kuru tā izrādīja savu nodomu noteiktā laikā pieņemt galīgo atbildi uz atkārtoto pieteikumu, Regulas Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem 8. panta 1. un 2. punkta izpratnē sekas nevar būt netieša lēmuma par atteikumu šīs regulas 8. panta 3. punkta izpratnē veidošanās datuma un līdz ar to datuma, no kura attiecībā uz prasītāju tiek skaitīts termiņš prasības atcelt tiesību aktu celšanai, kā arī datuma, kurā tas beidzas, pārcelšana.

Attiecībā uz netieši izteiktu atteikumu Regulas Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem 8. panta 3. punkta izpratnē, kuru rada iestādes atbildes neesamība atkārtotajā pieteikumā noteiktajā termiņā, saskaņā ar minētās regulas 8. panta 1. un 2. punktu termiņš prasības par tiesību akta atcelšanu celšanai saskaņā ar LESD 263. pantu ir jāaprēķina, sākot no dienas, kurā lēmums ir juridiski izveidojies.

Atsauce šīs regulas 8. panta 3. punktā uz jēdzienu “paredzētais termiņš”, tā vietā, lai atsauktos uz noteiktu termiņu, izskaidrojama ar to, ka saskaņā ar minētās regulas 8. panta 1. un 2. punkta normām termiņa ilgums atkārtota pieteikuma izskatīšanai var atšķirties no vismaz 15 darbdienām līdz ne vairāk kā 30 darbdienām pēc pieteikuma reģistrācijas dienas. Līdz ar to Regulas Nr. 1049/2001 8. panta 3. punkta izpratnē paredzētā termiņa ilgums, kuram izbeidzoties, rodas netieši izteikts atteikums, ir jāaprēķina, ņemot vērā, kā katrā konkrētajā gadījumā attiecīgajā iestādē noritējusi tai iesniegto atkārtoto pieteikumu izskatīšanas procedūra atbilstoši šīs regulas 8. panta 1. un 2. punkta normām.

(sal. ar 36.–38. punktu)
Principā nav pieņemama uzņēmuma prasība atcelt Komisijas lēmumu, ar kuru tiek aizliegta nozares atbalsta shēma, ja šis lēmums skar to tikai tāpēc, ka šis uzņēmums pieder pie attiecīgās nozares un ir potenciāls minētā atbalsta saņēmējs. Attiecībā uz šo uzņēmumu šāds lēmums ir vispārpiemērojams pasākums, kas tiek piemērots objektīvi noteiktās situācijās un kam ir tiesiskās sekas attiecībā uz vispārīgā un abstraktā veidā noteiktu personu kategoriju. Tomēr tad, ja uzņēmumu, kas ir prasītājs, attiecīgais lēmums skar ne tikai kā uzņēmumu, kas darbojas attiecīgajā nozarē un kas ir potenciālais atbalsta shēmas saņēmējs, bet arī kā faktisku tāda individuālā atbalsta saņēmēju, kurš piešķirts atbilstoši šai atbalsta shēmai un kuru Komisija uzdevusi atgūt, šis lēmums to skar individuāli un līdz ar to tā prasība par šādu lēmumu ir pieņemama. No šī formulējuma, kurā atgūšanas pienākums ir noteikts par tikpat svarīgu kā prasītāja faktiskā atbalsta saņēmēja statuss, nevar secināt, ka prasībai par šādu pienākumu būtu sekundāra nozīme vai pat ka tā būtu lieka.

Tā kā uz prasītāju neattiecas pienākums atmaksāt atbalstu, to nevar uzskatīt par individuāli skartu ar šādu lēmumu.

(sal. ar 22., 23., 27. un 31. punktu)
Pieņemamības nosacījums, kā tas noteikts LESD 263. panta ceturtajā daļā, ka lēmumam, kas ir prasības priekšmets, fiziska vai juridiska persona ir jāskar tieši, principā prasa, lai vienlaikus tiktu izpildīti divi kritēriji, proti, lai apstrīdētais pasākums, pirmkārt, tieši ietekmētu indivīda tiesisko stāvokli un, otrkārt, nepieļautu nekādas izvērtēšanas iespējas šī pasākuma adresātiem, kuri ir atbildīgi par tā ieviešanu, kas ir pavisam automātiska un izriet tikai no Eiropas Savienības tiesiskā regulējuma, nepiemērojot citus starpnoteikumus.

Līdz ar to arodbiedrību konfederāciju, kuras visi biedri būtībā ir publisko tiesību juridiskās personas ierēdņi un darbinieki, kā arī šīs konfederācijas biedrus Padomes lēmums, ar kuru dalībvalsts tiek brīdināta, ka tai jāveic pasākumi tās pārmērīga budžeta deficīta situācijas novēršanai, tieši neskar.

Šī lēmuma norma attiecībā uz pasākumiem, kas dalībvalstij jāveic pārmērīga budžeta deficīta samazināšanai, tā kā ar to attiecīgajai dalībvalstij tiek noteikts pienākums sasniegt budžeta mērķi, proti, ietaupīt konkrētu summu gadā ar ierēdņiem maksāto prēmiju samazināšanas palīdzību, nenosakot ne šīs samazināšanas nosacījumus, ne arī ar to skarto ierēdņu kategorijas, – kas ir elementi, kuru izvērtēšana ir atstāta šīs dalībvalsts ziņā, – neietekmē tieši prasītāju tiesisko stāvokli, jo dalībvalsts iestādēm ir plaša novērtējuma brīvība saistībā ar tā īstenošanu.

Tāpat attiecīgā lēmuma norma, kurā ir paredzēts dalībvalsts pienākums pieņemt likumu, ar ko tiek veikta pensiju sistēmas reforma, lai nodrošinātu tās ilgtspēju vidējā termiņā un ilgtermiņā, – ja ir jāpieņem šāds likums, kas tad tiek īstenots un kas dotu dalībvalstij plašu novērtējuma brīvību šī likuma satura definēšanā, ja vien ar to tiek nodrošināta pensiju sistēmas ilgtspēja vidējā termiņā un ilgtermiņā –, šos prasītājus tieši neskar, jo tikai šis likums eventuāli var tieši ietekmēt viņu tiesisko stāvokli.

Turklāt šī paša lēmuma norma, kurā ir paredzēts maksimālais valsts iestāžu [darba ņēmēju] skaits, kas tiek aizstāts, kad tie pensionējas, ir vispārējs valsts pārvaldes organizācijas un pārvaldības pasākums, un tātad tā neietekmē tieši prasītāju tiesisko stāvokli. Tiktāl, ciktāl šis noteikums veicinātu valsts dienestu darbības pasliktināšanos un pasliktinātu prasītāju darba nosacījumus, tas attiektos uz apstākli, kas ietekmē nevis prasītāju tiesisko stāvokli, bet tikai to faktisko stāvokli.

Visbeidzot, tā kā galīgais mērķis ir samazināt valsts pārmērīgo valsts budžeta deficītu, normām, kurās ir paredzēts, ka attiecīgajai dalībvalstij ir jāveic budžeta konsolidācijas pasākumi, lai stiprinātu budžeta uzraudzību un disciplīnu, kā arī strukturāli pasākumi, lai it īpaši uzlabotu ekonomikas konkurētspēju kopumā, ņemot vērā to apmēru, ir nepieciešami valsts īstenošanas pasākumi, kas konkretizēs to saturu. Veicot šādu īstenošanu, minētās dalībvalsts iestādēm ir plaša novērtējuma brīvība, ja vien tiek ievērots galamērķis par pārmērīga budžeta deficīta samazināšanu. Tie būs valsts pasākumi, kas, iespējams, tieši ietekmēs prasītāju tiesisko stāvokli.

(sal. ar 64., 70., 72.–74., 76., 78., 80. un 84. punktu)
LV
Jud ikatūr askrājums
ECLI:EU:T:2010 :170 1VISPĀRĒJĀS TIESAS PR IEKŠSĒDĒTĀJA RĪKOJUMS
2010 . gada 28 . aprīlī
Lieta T-103/10 P(R)-R
Eiropas Parlaments
pret
U
Pagaidu no regulējums — Civildienests — Ierēdņi — Lēmums par atlaišanu — Eiropas Savienības 
Civildienesta tiesas priekšsēdētāja rīkojums pagaidu no regulējuma tiesvedībā — Pieteikums par izpildes 
apturēšanu — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas
PriekšmetsPrasība a pturēt Eiropas S avienības C ivildienesta tiesas p riekšsēdētāja 2009 . gada 
18. decembra r īkojuma lietā F-92/09 R U /Parlaments (Krājums-CDL, I-A-1-511. un 
II-A-1-2771 . lpp.) izpildi
NolēmumsIzbeigt tiesvedību par Eiropas Parlamenta pieteikumu par pagaidu no regulējumu. Lēmuma 
par tiesāšanās izdevumiem p ieņemšanu atlikt.
Kopsavilkums
Pagaidu n oregulējums — Izpildes a pturēšana — Pieteikums, k am z udis p riekšmets — 
Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas
(LESD 278 . pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 104 . panta 2. punkts)