Lieta C‑282/13

T-Mobile Austria GmbH

pret

Telekom-Control-Kommission

(Verwaltungsgerichtshof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi — Direktīva 2002/20/EK — 5. panta 6. punkts — Radiofrekvenču un numuru izmantošanas tiesības — Direktīva 2002/21/EK — 4. panta 1. punkts — Tiesības celt prasību par valsts regulatīvās iestādes lēmumu — “Uzņēmuma, kuru ir ietekmējis valsts regulatīvās iestādes lēmums” jēdziens — 9.b pants — Radiofrekvenču izmantošanas individuālo tiesību nodošana — Radiofrekvenču izmantošanas tiesību piešķiršana no jauna pēc uzņēmumu apvienošanās”

Kopsavilkums – Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 22. janvāra spriedums

Tiesību aktu tuvināšana – Telekomunikāciju nozare – Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi – Reglamentējošie noteikumi – Direktīva 2002/21 – Tiesības celt prasību par valsts regulatīvās iestādes lēmumu – Dalībvalstu pienākumi – Uzņēmumu, kas konkurē ar valsts regulatīvās iestādes lēmuma adresātu, tiesības celt prasību

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/20, kas ir grozīta ar Direktīvu 2009/140, 5. un 6. pants, un Direktīvas 2002/21, kas ir grozīta ar Direktīvu 2009/140, 4. panta 1. punkts, 8. panta 2. punkts un 9. punkts)

Direktīvas 2002/21 par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem 4. un 9.b pants, kā arī Direktīvas 2002/20 par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu kuras abas ir grozītas ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 25. novembra Direktīvu 2009/140/EK, 5. panta 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka uzņēmums var tikt uzskatīts par ietekmētu Direktīvas 2002/21 4. panta 1. punkta izpratnē, ja šāds uzņēmums, kas nodrošina elektronisko komunikāciju tīklus un/vai pakalpojumus, ir uzņēmuma vai uzņēmumu, kas ir radiofrekvenču izmantošanas tiesību nodošanas atļaujas procedūras dalībnieki un valsts regulatīvās iestādes lēmuma adresāti, konkurents un ja šis lēmums var ietekmēt šī pirmā uzņēmuma stāvokli tirgū.

Direktīvas 2002/21 4. pantā minētajā gadījumā dalībvalstīm ir jāparedz pārsūdzības tiesības tiesā, lai nodrošinātu lietotāju un uzņēmumu no Savienības tiesībām izrietošo tiesību aizsardzību. No tā izriet, ka pienākums nodrošināt efektīvu tiesas aizsardzību, kas ir minētā 4. panta mērķis, ir jāattiecina gan uz lietotājiem, gan uzņēmumiem, kuri var atsaukties uz tiesībām, kas izriet no Savienības tiesiskās kārtības, it īpaši direktīvām par telekomunikācijām, un kuru tiesības aizskar valsts regulatīvās iestādes lēmums. Turklāt Direktīvas 2002/21 8. panta 2. punktā dalībvalstīm ir uzlikts pienākums nodrošināt, ka valsts regulatīvās iestādes veic visus vajadzīgos pasākumus, lai sekmētu konkurenci elektronisko komunikāciju pakalpojumu sniegšanas jomā, garantējot, ka konkurence elektronisko komunikāciju nozarē netiek ne traucēta, ne ierobežota, un novēršot pēdējos šķēršļus šo pakalpojumu sniegšanai.

(sal. ar 34., 38. un 48. punktu)

Lieta C‑282/13

T-Mobile Austria GmbH

pret

Telekom-Control-Kommission

(Verwaltungsgerichtshof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi — Direktīva 2002/20/EK — 5. panta 6. punkts — Radiofrekvenču un numuru izmantošanas tiesības — Direktīva 2002/21/EK — 4. panta 1. punkts — Tiesības celt prasību par valsts regulatīvās iestādes lēmumu — “Uzņēmuma, kuru ir ietekmējis valsts regulatīvās iestādes lēmums” jēdziens — 9.b pants — Radiofrekvenču izmantošanas individuālo tiesību nodošana — Radiofrekvenču izmantošanas tiesību piešķiršana no jauna pēc uzņēmumu apvienošanās”

Kopsavilkums – Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 22. janvāra spriedums

Tiesību aktu tuvināšana — Telekomunikāciju nozare — Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi — Reglamentējošie noteikumi — Direktīva 2002/21 — Tiesības celt prasību par valsts regulatīvās iestādes lēmumu — Dalībvalstu pienākumi — Uzņēmumu, kas konkurē ar valsts regulatīvās iestādes lēmuma adresātu, tiesības celt prasību

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/20, kas ir grozīta ar Direktīvu 2009/140, 5. un 6. pants, un Direktīvas 2002/21, kas ir grozīta ar Direktīvu 2009/140, 4. panta 1. punkts, 8. panta 2. punkts un 9. punkts)

Direktīvas 2002/21 par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem 4. un 9.b pants, kā arī Direktīvas 2002/20 par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu kuras abas ir grozītas ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 25. novembra Direktīvu 2009/140/EK, 5. panta 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka uzņēmums var tikt uzskatīts par ietekmētu Direktīvas 2002/21 4. panta 1. punkta izpratnē, ja šāds uzņēmums, kas nodrošina elektronisko komunikāciju tīklus un/vai pakalpojumus, ir uzņēmuma vai uzņēmumu, kas ir radiofrekvenču izmantošanas tiesību nodošanas atļaujas procedūras dalībnieki un valsts regulatīvās iestādes lēmuma adresāti, konkurents un ja šis lēmums var ietekmēt šī pirmā uzņēmuma stāvokli tirgū.

Direktīvas 2002/21 4. pantā minētajā gadījumā dalībvalstīm ir jāparedz pārsūdzības tiesības tiesā, lai nodrošinātu lietotāju un uzņēmumu no Savienības tiesībām izrietošo tiesību aizsardzību. No tā izriet, ka pienākums nodrošināt efektīvu tiesas aizsardzību, kas ir minētā 4. panta mērķis, ir jāattiecina gan uz lietotājiem, gan uzņēmumiem, kuri var atsaukties uz tiesībām, kas izriet no Savienības tiesiskās kārtības, it īpaši direktīvām par telekomunikācijām, un kuru tiesības aizskar valsts regulatīvās iestādes lēmums. Turklāt Direktīvas 2002/21 8. panta 2. punktā dalībvalstīm ir uzlikts pienākums nodrošināt, ka valsts regulatīvās iestādes veic visus vajadzīgos pasākumus, lai sekmētu konkurenci elektronisko komunikāciju pakalpojumu sniegšanas jomā, garantējot, ka konkurence elektronisko komunikāciju nozarē netiek ne traucēta, ne ierobežota, un novēršot pēdējos šķēršļus šo pakalpojumu sniegšanai.

(sal. ar 34., 38. un 48. punktu)