ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 20. decembrī iesniedza Győri Ítélőtábla (Ungārija) – JZ/OTP Jelzálogbank Zrt. un citi

(Lieta C-932/19)

(2020/C 161/29)

Tiesvedības valoda – ungāru

Iesniedzējtiesa

Győri Ítélőtábla

Pamatlietas puses

Apelācijas sūdzības iesniedzējs: JZ

Atbildētājas apelācijas instancē: OTP Jelzálogbank Zrt., OTP Bank Nyrt., OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt.

Prejudiciālie jautājumi

Vai Padomes Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) 6. panta 1. punkts nepieļauj tādu valsts tiesību normu, kas ar patērētājiem noslēgtajos aizdevuma līgumos par spēkā neesošu uzskata ikvienu noteikumu – izņemot līguma noteikumus, kas tikuši individuāli apspriesti –, saskaņā ar kuru finanšu iestāde aizdevuma vai līzinga objekta iegādei paredzēto naudas līdzekļu piešķiršanai paredz piemērot valūtas pirkšanas kursu, bet atmaksāšanai – valūtas pārdošanas kursu vai citu valūtas maiņas kursu, kas atšķiras no valūtas kursa, kas noteikts, piešķirot naudas līdzekļus, un aizstāj spēkā neesošos noteikumus – gan attiecībā uz naudas līdzekļu piešķiršanu, gan atmaksāšanu – ar noteikumu, kas piemēro attiecīgajai valūtai noteikto Ungārijas Valsts bankas oficiālo valūtas maiņas kursu, neatkarīgi no tā, vai minētais noteikums – ņemot vērā visus līguma noteikumus – patiesi aizsargā patērētāju no īpaši nelabvēlīgām sekām, kā arī tas nedod patērētājam iespēju paust savu gribu par to, vai viņš vēlas izmantot minētajā tiesību normā paredzēto aizsardzību?

(1) OV 1993, L 95, 29. lpp.
3)

Vai ar Direktīvas 2006/112 normām par [PVN atskaitīšanu] un ar nodokļu neitralitātes un efektivitātes principiem ir saderīga valsts sniegtā juridiskā interpretācija un piekoptā prakse, saskaņā ar ko nodokļa maksātājam, kurš izmanto preces saviem ar nodokli apliekamiem un dalībvalstī veiktiem darījumiem un kura rīcībā ir saskaņā ar Direktīvu 2006/112 izsniegts rēķins, tiek liegts īstenot tiesības [atskaitīt PVN], pamatojoties uz to, ka nav zināmi visi ķēdes locekļu veiktā [darījuma] elementi, vai arī atsaucoties uz apstākļiem, kuri attiecas uz ķēdes locekļiem, kas atrodas augšup no rēķina izsniedzēja, un kurus nodokļa maksātājs nekādi nevarēja ietekmēt no viņa neatkarīgu apsvērumu dēļ, un saskaņā ar ko tiesības [atskaitīt PVN] tiek pakļautas nosacījumam, ka nodokļa maksātājs, īstenojot no viņa pamatoti sagaidāmos pasākumus, pilda vispārējo pienākumu veikt pārbaudi ne tikai pirms līguma noslēgšanas, bet arī tā izpildes laikā un pēc tā izpildes. Vai šajā kontekstā nodokļa maksātājam ir jāatturas no tiesību [atskaitīt PVN] īstenošanas, ja pēc līguma noslēgšanas, tā izpildes laikā vai pēc tā izpildes attiecībā uz kādu no rēķinā norādītā saimnieciskā darījuma elementiem tas konstatē kādu neatbilstību vai tam kļūst zināms apstāklis, kura dēļ saskaņā ar nodokļu iestādes praksi tiek piemērots liegums īstenot tiesības [uz PVN atskaitīšanu]?
1)

Vai Tālpārdošanas direktīvas (1) 9. pants un Patērētāju tiesību direktīvas (2) 27. pants, skatot to kopsakarā ar Negodīgas komercprakses direktīvas 5. panta 5. punktu un I pielikuma 29. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka pastāv dzeramā ūdens nepasūtīta piegāde šo noteikumu izpratnē, ja dzeramā ūdens piegādātāja komercprakse ir šāda: (i) Saskaņā ar likumu dzeramā ūdens piegādātājam ir a) ekskluzīva kompetence un pienākums veikt dzeramā ūdens piegādi pa cauruļvadiem tam piešķirtajā apgādes zonā, kā arī b) pienākums personām, kuras to lūdz, izteikt piedāvājumu par pieslēgumu centralizētajai dzeramā ūdens apgādei un dzeramā ūdens piegādi; (ii) dzeramā ūdens piegādātājs saglabā patērētāja dzīvokļa pieslēgumu centralizētajai dzeramā ūdens apgādei tādā kārtībā, kāds tas bija pirms patērētāja ievākšanās dzīvoklī, tādējādi ūdens cauruļvados patērētāja dzīvoklī ir nodrošināts spiediens un patērētājs, veicot aktīvu un apzinātu darbību, ko veido ūdenskrāna atgriešana vai tai līdzvērtīga darbība, attiecīgā gadījumā var iegūt dzeramo ūdeni, arī pēc tam, kad viņš ir paziņojis, ka nevēloties slēgt līgumu par dzeramā ūdens piegādi, un (iii) dzeramā ūdens piegādātājs pieprasa samaksu, ciktāl patērētājs, veicot aktīvu un apzinātu darbību, faktiski ir patērējis dzeramo ūdeni, turklāt piemērotie tarifi ir izmaksas sedzoši, pārskatāmi un nediskriminējoši, un to kontrolē valsts iestādes?
11

Vai Direktīvas 2014/24 57. panta 4. punkta h) apakšpunkts, piemērojot to kopā ar šīs direktīvas 18. panta 1. punktā noteikto samērīguma principu, ir jāinterpretē un jāpiemēro tādējādi, ka gadījumos, kad valsts tiesības paredz papildu sankcijas (izņemot izslēgšanu no iepirkuma procedūras) attiecībā uz nepatiesas informācijas iesniegšanu, tās var piemērot tikai uz personiskās atbildības pamata, jo īpaši, ja faktiski nepatiesu informāciju iesniedz tikai daļa no kopējiem iepirkuma dalībniekiem publiskā iepirkuma procedūrā (piemēram, viens no vairākiem partneriem)?
2)

Ja uz pirmo prejudiciālo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši: a) vai PVN direktīvas 11. panta otrā daļa, ņemot vērā samērīguma un neitralitātes principu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to var pamatot tāda veida personālsabiedrību, kas minētas pirmajā prejudiciālajā jautājumā, izslēgšanu no uzņēmumu kopības apgrozījuma nodokļa vajadzībām, jo saskaņā ar valsts tiesībām personālsabiedrībām attiecībā uz sabiedrības līgumu noslēgšanu un grozījumiem nav paredzēta obligāta forma un tikai mutiskas vienošanās gadījumos dažkārt var pastāvēt grūtības pierādīt saistītās sabiedrības finanšu integrācijas esamību? b) Vai tas liedz piemērot PVN direktīvas 11. panta otro daļu, ja valsts likumdevējs nodomu novērst krāpšanu nodokļu jomā vai izvairīšanos no nodokļu maksāšanas nav precizējis jau pasākuma pieņemšanas brīdī?
1)

Vai Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkta otrā daļa, to aplūkojot kopsakarā ar minētā Līguma 2. pantu un tajā izpausto tiesiskuma vērtību, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2016/343 (1) 6. panta 1. un 2. punkts, tos aplūkojot kopsakarā ar minētās direktīvas 22. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka prasības par efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, tostarp tiesu varas neatkarību, un no nevainīguma prezumpcijas izrietošās prasības ir pārkāptas, ja tiesvedība, tāda kā kriminālprocess pret personu, kura notiesāta saistībā ar pieteikumu par sprieduma, ar ko nosaka kumulatīvu sodu, taisīšanu, ir organizēta tādējādi, ka: — iztiesāšanas sastāvā ietilpst tiesnesis (KL), kas ar Minister Sprawiedliwości (tieslietu ministrs) vienpersoniski pieņemto lēmumu ir norīkots darbā no par vienu līmeni zemāk hierarhijā esošās tiesas, turklāt nav zināmi kritēriji, pēc kuriem vadījās tieslietu ministrs, norīkojot šo tiesnesi, savukārt valsts tiesībās nav paredzēta šāda lēmuma kontrole tiesā un tieslietu ministram ir ļauts jebkurā brīdī atsaukt tiesneša norīkojumu?
2.

Vai Eiropas Regulas Nr. 561/2006 3. panta a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka vadītājam ir atļauts atkāpties no Regulas Nr. 3821/85 15. panta 2. un 7. punkta normām, saskaņā ar kurām pēc pilnvarota inspektora pieprasījuma transportlīdzekļa vadītājam ir pienākums uzrādīt reģistrācijas diagrammas un visus pierakstus par konkrēto dienu un iepriekšējām divdesmit astoņām dienām, ja viņi divdesmit astoņu dienu laikposmā izmantojuši transportlīdzekli pārvadājumos, no kuriem uz dažiem attiecas iepriekš minētā izņēmuma normas, bet citi nepieļauj nekādus izņēmumus no reģistrācijas kontrolierīces izmantošanas?
1)

Vai Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkta otrā daļa, to aplūkojot kopsakarā ar minētā Līguma 2. pantu un tajā izpausto tiesiskuma vērtību, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2016/343 (1) 6. panta 1. un 2. punkts, tos aplūkojot kopsakarā ar minētās direktīvas 22. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka prasības par efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, tostarp tiesu varas neatkarību, un no nevainīguma prezumpcijas izrietošās prasības ir pārkāptas, ja tiesvedība, tāda kā kriminālprocess pret Kriminālkodeksa 280. panta 1. punktā paredzēto noziedzīgo nodarījumu izdarīšanā apsūdzētajām personām, ir organizēta tādējādi, ka: — iztiesāšanas sastāvā ietilpst tiesnesis, kas ar Minister Sprawiedliwości (tieslietu ministrs) vienpersoniski pieņemto lēmumu ir norīkots darbā no par vienu līmeni zemāk hierarhijā esošās tiesas, turklāt nav zināmi kritēriji, pēc kuriem vadījās tieslietu ministrs, norīkojot šo tiesnesi, savukārt valsts tiesībās nav paredzēta šāda lēmuma kontrole tiesā un tieslietu ministram ir ļauts jebkurā brīdī atsaukt tiesneša norīkojumu?
1)

Vai Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkta otrā daļa, to aplūkojot kopsakarā ar minētā Līguma 2. pantu un tajā izpausto tiesiskuma vērtību, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2016/343 (1) 6. panta 1. un 2. punkts, tos aplūkojot kopsakarā ar minētās direktīvas 22. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka prasības par efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, tostarp tiesu varas neatkarību, un no nevainīguma prezumpcijas izrietošās prasības ir pārkāptas, ja tiesvedība, tāda kā kriminālprocess pret Nodokļu kriminālkodeksa 62. panta 2. punktā paredzētā un citu noziedzīgo nodarījumu izdarīšanā apsūdzēto personu, ir organizēta tādējādi, ka: — iztiesāšanas sastāvā ietilpst tiesnesis (JM), kas ar Minister Sprawiedliwości (tieslietu ministrs) vienpersoniski pieņemto lēmumu ir norīkots darbā no par vienu līmeni zemāk hierarhijā esošās tiesas, turklāt nav zināmi kritēriji, pēc kuriem vadījās tieslietu ministrs, norīkojot šo tiesnesi, savukārt valsts tiesībās nav paredzēta šāda lēmuma kontrole tiesā un tieslietu ministram ir ļauts jebkurā brīdī atsaukt tiesneša norīkojumu?
1)

Vai Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkta otrā daļa, to aplūkojot kopsakarā ar minētā Līguma 2. pantu un tajā izpausto tiesiskuma vērtību, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2016/343 (1) 6. panta 1. un 2. punkts, tos aplūkojot kopsakarā ar minētās direktīvas 22. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka prasības par efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, tostarp tiesu varas neatkarību, un no nevainīguma prezumpcijas izrietošās prasības ir pārkāptas, ja tiesvedība, tāda kā kriminālprocess pret personu, kura notiesāta saistībā ar pieteikumu par sprieduma, ar ko nosaka kumulatīvu sodu, taisīšanu, ir organizēta tādējādi, ka: — iztiesāšanas sastāvā ietilpst tiesnesis (MJ), kas ar Minister Sprawiedliwości (tieslietu ministrs) vienpersoniski pieņemto lēmumu ir norīkots darbā no par vienu līmeni zemāk hierarhijā esošās tiesas, turklāt nav zināmi kritēriji, pēc kuriem vadījās tieslietu ministrs, norīkojot šo tiesnesi, savukārt valsts tiesībās nav paredzēta šāda lēmuma kontrole tiesā un tieslietu ministram ir ļauts jebkurā brīdī atsaukt tiesneša norīkojumu?
2)

Ja atbilde ir apstiprinoša: vai tas nav pretrunā iekšējā tirgus neitralitātes un vienlīdzīgas attieksmes principiem, ja aptieka savā valstī var samazināt nodokļu bāzi, bet to nevar darīt aptieka, kas no citas dalībvalsts veic no nodokļiem atbrīvotas piegādes Kopienas iekšienē obligātās apdrošināšanas slimokasei?
3)

Vai EG–FGV 6. un 27. pants vai Direktīvas 2007/46/EK 18. panta 1. punkts, 26. panta 1. punkts un 46. pants un Regulas (EK) Nr. 715/2007 5. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka minētā pārkāpuma gadījumā, no galalietotāja zaudējuma daļēji vai pilnībā (attiecīgā gadījumā – kādā veidā vai kādā apmērā?) ir jāveic atlīdzības par lietošanu atskaitīšana par transportlīdzekļa faktisku lietošanu, ja galalietotājs šī pārkāpuma dēļ var pieprasīt un pieprasa transportlīdzekļa pirkuma līguma atcelšanu? Vai interpretācija ir citāda, ja pārkāpums ir saistīts ar apstiprinātāju iestāžu un galalietotāju maldināšanu par to, ka ir izpildīti visi apstiprināšanas nosacījumi un ka transportlīdzekļa izmantošana ceļu satiksmē ir atļauta bez ierobežojumiem, un pārkāpums un maldināšana notiek, lai, izmantojot lielus pārdošanas apjomus, samazinātu izmaksas un palielinātu peļņu, vienlaikus radot konkurences priekšrocību uz klientu, kas par to neko nezina, rēķina?
C 19/34

Prasība, kas celta 2019. gada 8. novembrī — Eiropas Komisija/Ungārija

(Lieta C-821/19)

(2020/C 19/36)

Tiesvedības valoda – ungāru

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: M. Condou-Durande, J. Tomkin un A. Tokár)

Atbildētāja: Ungārija

Prasītājas prasījumi

Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

a) atzīt, ka: — ieviešot jaunu patvēruma pieteikumu nepieņemamības pamatu papildus tiem, kas skaidri noteikti Direktīvā 2013/32/ES, Ungārija nav izpildījusi minētās direktīvas 33. panta 2. punktā paredzētos pienākumus; — veicot pasākumus, ar kuriem organizatoriska darbība, kas veikta, lai būtu iespējams uzsākt patvēruma procedūru personām, kuras neatbilst valsts tiesību kritērijiem, kas noteikti tiesību aktos patvēruma jomā, tiek kvalificēta kā noziedzīgs nodarījums un ar kuriem tiek paredzēts noteikt ierobežojošus pasākumus attiecībā uz personām, kas apsūdzētas šāda noziedzīga nodarījuma izdarīšanā vai notiesātas par tā izdarīšanu, Ungārija nav izpildījusi Direktīvas 2013/32/ES 8. panta 2. punktā, 12. panta 1. punkta c) apakšpunktā un 22. panta 1. punktā, kā arī Direktīvas 2013/33/ES 10. panta 4. punktā paredzētos pienākumus;

b) piespriest Ungārijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Tā kā kopš 2015. gada pēkšņi pieauga patvēruma pieteikumu skaits, Ungārija vairākkārtīgi izdarīja grozījumus savā patvēruma sistēmā. 2018. gadā būtiski tika grozīti Ungārijas tiesību akti patvēruma tiesību jomā. 2018. gada 20. jūnijā Ungārijas parlaments apstiprināja az egyes törvényeknek a jogellenes bevándorlás elleni intézkedésekkel kapcsolatos módosításáról szóló, 2018. Évi VI. törvény (2018. gada Likums VI, ar ko tiek izdarīti grozījumi noteiktos likumos saistībā ar pasākumiem pret nelikumīgu imigrāciju) un septītos grozījumus Ungārijas Konstitūcijā. Šis likumdošanas pasākumu kopums ir pazīstams arī kā Likums “Stop Soros”. Ar šiem grozījumiem vēl vairāk tika ierobežots to personu loks, kuras var iegūt patvēruma tiesības, jo atbilstoši grozījumiem Likumā par patvēruma tiesībām par nepieņemamu tiek uzskatīts pieteikums, ko iesniedz persona, kura Ungārijas teritorijā ir ieradusies no valsts, kurā tā nebija pakļauta vajāšanai vai tiešiem vajāšanas draudiem. Šādā pat nozīmē tika grozīts arī Büntető Törvénykönyv (Kriminālkodekss). Tādējādi organizatoriska darbība ar mērķi padarīt iespējamu patvēruma procedūras uzsākšanu personām, kuras savā izcelsmes valstī, pastāvīgās dzīvesvietas valstī vai citā valstī, no kuras tās ieradušās [Ungārijā], netiek vajātas rases, valstspiederības, piederības noteiktai sociālai grupai, reliģiskās vai politiskās pārliecības dēļ, vai personām, kurām nav pamatotu baiļu tikt tieši vajātām tika kvalificēta kā noziedzīgs nodarījums.

Uzskatīdama, ka 2018. gadā pieņemtās tiesību normas ir pretrunā Savienības tiesībām, Komisija uzsāka pārkāpuma procedūru pret Ungāriju. Ņemot vērā, ka pirmstiesas procedūrā Ungārijas izklāstītie apgalvojumi nav kliedējuši Komisijas šaubas, Komisija nolēma celt prasību Tiesā.
1)

Vai Direktīvas 2006/112/EK (1) 59.a panta b) punkts tā redakcijā, kas izriet no Direktīvas 2008/8/EK (2) 2. panta, ir jāinterpretē tādējādi, ka “galalietotāja, kas nav nodokļu maksātājs”, kurš īslaicīgi uzturas iekšzemē, viesabonēšanas izmantošana dalībvalstī, piekļūstot iekšzemes mobilo sakaru tīklam, lai izveidotu ienākošos un izejošos savienojumus ir “lietošana un izmantošana” iekšzemē, kas dod tiesības pārvietot piegādes vietu no trešās valsts uz šo dalībvalsti, neraugoties uz to, ka gan mobilo sakaru operators, kurš sniedz pakalpojumu, gan galalietotājs nav rezidents Kopienas teritorijā un galalietotājam nav arī pastāvīgā adrese vai parastā dzīvesvieta Kopienas teritorijā?
4)

Vai ar Direktīvu 93/13, kas ir interpretēta, ņemot vērā Kopienas tiesību efektivitātes principu, netiek pieļauta valsts judikatūra, saskaņā ar kuru tāds līguma noteikums vai noteikumu kopums kā pamatlietā aplūkotais ir “vienkāršs un skaidri saprotams” direktīvas izpratnē, pamatojoties uz to, ka: — pirms aizdevuma sagatavotajā piedāvājumā ir sīki izklāstīti valūtas maiņas darījumi aizdevuma visas pastāvēšanas laikā un ir precizēts, ka izmantotais euro valūtas maiņas kurss pret Šveices frankiem būs tas, kuru piemēro divas darba dienas pirms notikuma, kas nosaka darījumu un kurš ir publicēts Eiropas Centrālās bankas tīmekļa vietnē; — piedāvājumā ir minēts, ka aizņēmējs piekrīt valūtas maiņas darījumiem no Šveices frankiem euro un no euro Šveices frankos, kas nepieciešami aizdevuma darbībai un atmaksāšanai, un ka aizdevējs konvertēs ikmēneša atmaksas maksājumu, kas veikti euro valūtā, atlikumu Šveices frankos pēc ar aizdevumu saistīto papildu izdevumu samaksas; — piedāvājumā ir norādīts, ka, ja valūtas maiņas darījuma rezultātā maksājamā summa Šveices frankos atmaksas termiņa beigās ir mazāka, kapitāla amortizācija būs lēnāka un konkrētā atmaksas termiņa iespējamā neamortizētā kapitāla daļa tiks iegrāmatota kā debeta atlikums Šveices franku kontā, un ir precizēts, ka aizdevuma kapitāla amortizācija mainīsies atkarībā no valūtas maiņas kursa, ko piemēro ikmēneša atmaksas maksājumiem, svārstībām uz augšu vai uz leju, [un] ka šīs izmaiņas var izraisīt aizdevuma amortizācijas ilguma pagarināšanos vai samazināšanos un, iespējams, grozīt kopējo atmaksas apmēru; — punktos “iekšējais euro konts” un “iekšējais Šveices franku konts” ir sīki izklāstītas darbības, kas tiek veiktas katra atmaksas maksājuma brīdī katra konta kredītā un debetā, un līgumā pārskatāmi ir izklāstīts konkrētais ārvalstu valūtas maiņas mehānisma darbības veids, lai gan piedāvājumā konkrēti nav skaidri minēts “valūtas maiņas kursa risks”, kas ir jāuzņemas aizņēmējam, ņemot vērā, ka viņš nesaņem ienākumus norēķinu valūtā, kā arī nav skaidri minēts “procentu likmes risks”?
5)

Vai saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas [..] spriedumā C-331/2017 (3) izstrādāto judikatūru var uzskatīt, ka 2008. gada ekonomiskā krīze in abstracto var būt pamatots iemesls tam, ka nav paredzēts nekāds preventīvs līdzeklis pret secīgu darba tiesisko attiecību uz noteiktu laiku Pamatlīguma 5. klauzulas 1. punkta izpratnē ļaunprātīgu izmantošanu, kas varētu novērst prasītājas un Madrides kopienas darba tiesisko attiecību ilgšanu laikposmā no 2003. līdz 2008. gadam un to vēlāku pagarināšanu līdz 2016. gadam, tādējādi pagarinot pagaidu nodarbinātību 13 gadu garumā, vai arī atturēt no tās?
—

piespriest kompensāciju par mantisko un nemantisko kaitējumu, kas nodarīts apelācijas sūdzības iesniedzējai ar to, ka atbildētāja nav pieņēmusi atbilstošus noteikumus attiecībā uz novērtēšanu, pārkvalificēšanu un līgumu pagarināšanu, un ar to saistīto kaitējumu, kas izriet no šādu noteikumu neesamības;
2)

Vai katrā ziņā – neskarot iepriekš minēto un ja iepriekš minētais neīstenojas –, ar Spānijas valsts RD 240/2007 7. panta automātisku piemērošanas praksi ir pārkāpts [LESD] 20. pants iepriekš minētajos apstākļos, kad, atsakot uzturēšanās atļauju Savienības pilsoņa, kurš nekad nav īstenojis brīvas pārvietošanās tiesības, ģimenes loceklim tā iemesla dēļ vien, ka Savienības pilsonis nav izpildījis šajā tiesību normā paredzētos nosacījumus, un konkrēti un individuāli nepārbaudot, vai starp šo Savienības pilsoni un trešās valsts valstspiederīgo pastāv tādas atkarības attiecības, kuru ietekmē jebkāda iemesla dēļ un, ņemot vērā attiecīgos apstākļus, gadījumā, ja trešās valsts valstspiederīgajam tiek atteiktas uzturēšanās tiesības, Savienības pilsonis nevarētu šķirties no ģimenes locekļa, kurš no viņa ir atkarīgs, un viņam būtu jāizceļo no Savienības? Jautājuma kontekstā ir ņemta vērā Eiropas Savienības Tiesas judikatūra, tostarp 2018. gada 8. maija spriedums C-82/16 K.A. u.c. pret Belgische Staat (1).
1.

Vai, lai nereģistrēta Kopienas dizainparauga aizsardzība saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 6/2002 (2001. gada 12. decembris) (1) (turpmāk tekstā – “Regula”) 11. pantu rastos tāpēc, ka dizainparaugs tiek darīts pieejams sabiedrībai 11. panta 1. punkta izpratnē, atklāšanas notikumam 11. panta 2. punkta izpratnē ir jānotiek Kopienas ģeogrāfiskajās robežās, vai arī pietiek ar to, ka notikums, lai kur tas notiktu, ir tāds, ka par to parastā uzņēmējdarbības gaitā saprātīgi ir varējis uzzināt to personu loks, kuras ir specializējušās attiecīgajā nozarē un darbojas Kopienā (pieņemot, ka dizainparaugs netika atklāts konfidencialitātes apstākļos 11. panta 2. punkta pēdējā teikuma izpratnē)?
1)

Vai risinājumi, kas izriet no 2019. gada 24. janvāra sprieduma lietā Morgan Stanley & Co International plc pret Ministre de l’Économie et des Finances C-165/17, ir piemērojami gadījumā, kad filiāle kādā dalībvalstī, pirmām kārtām, veic darījumus, kas ir apliekami ar PVN, un, otrām kārtām, sniedz pakalpojumus tās saimnieciskās darbības pastāvīgajai vietai un filiālēm, kas veic uzņēmējdarbību trešajā valstī?
2.

Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: a) Vai ir pietiekami tam, lai uzņēmēju atzītu par sociāla rakstura struktūru Direktīvas 2006/112/EK 132. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē, ka tas sniedz pakalpojumus kā apakšuzņēmējs tādas struktūras uzdevumā, kas saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir atzīta par sociālo struktūru Direktīvas 2006/112/EK 132. panta 1. punkta g) apakšpunkta nozīmē? b) Ja atbilde uz 2. jautājuma a) punktu ir noraidoša: vai tādos apstākļos kā pamatlietā, kad Kranken- un Pflegekassen pilnībā apmaksā Direktīvas 2006/112/EK 132. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē atzītas struktūras izdevumus, šis fakts ir pietiekams, lai arī šīs struktūras apakšuzņēmēju uzskatītu par atzītu struktūru? c) Ja atbilde uz 2. jautājuma a) un b) punktu ir noliedzoša: vai dalībvalsts var noteikt, ka atzīšana par sociālo struktūru ir atkarīga no tā, vai nodokļu maksātājs faktiski ir noslēdzis līgumu ar sociālās aprūpes vai sociālā nodrošinājuma iestādi, vai arī atzīšanai pietiek ar to, ka līgums varētu tikt noslēgts saskaņā ar valsts tiesību aktiem?
2)

Ja atbilde ir apstiprinoša, vai tādējādi interpretēts minētais regulējums liedz iekļaut individuālajos references daudzumos piena kvotas, kas paredzētas eksportam uz trešajām valstīm paredzētu sieru ar ACVN ražošanai, kā izriet no 2. panta 2003. gada 28. marta Dekrētlikumā Nr. 49, kas ar grozījumiem pārveidots 2003. gada 30. maija Likumā Nr. 119. un no 2. panta 1992. gada 26. novembra Likumā Nr. 468 daļā, kurā uz to ir atsauce minētajā Dekrētlikuma Nr. 49/2003 2. pantā? Pakārtoti, ja tiktu uzskatīts, ka šāda interpretācija nav pareiza,
3.

Vai pirmajā un otrajā jautājumā izklāstītajiem konkrētajiem apstākļiem ir nozīme pareizā līdzsvara noteikšanā starp intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu, no vienas puses, un Hartā garantētajām tiesībām un brīvībām, piemēram, privātās dzīves neaizskaramību un personas datu aizsardzību, no otras puses, it īpaši saistībā ar samērīguma pārbaudi?