Keywords

Summary



Keywords

1. Pagaidu noregulējums – Pieņemamības nosacījumi – Prasības pamata lietā “prima facie” pieņemamība

(EKL 242. un 243. pants; Pirmās instances tiesas reglamenta 104. panta 2. punkts)

2. Pagaidu noregulējums – Pieņemamības nosacījumi – Prasības pamata lietā “prima facie” pieņemamība

(EKL 242. un 243. pants; Pirmās instances tiesas reglamenta 104. panta 2. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 98/37 2. panta 1. punkts un 7. panta 1. un 2. punkts)

3. Pagaidu noregulējums – Pieņemamības nosacījumi – Prasības pamata lietā “prima facie” pieņemamība

(EKL 230. panta ceturtā daļa un 242. un 243. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 98/37 2. panta 1. punkts un 7. panta 2. punkts)

4. Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Noteikšanas nosacījumi – Steidzamība – Būtisks un neatgriezenisks kaitējums

(EKL 242. pants; Pirmās instances tiesas reglamenta 104. panta 2. punkts)

Summary

1. Lai pieteikums par akta piemērošanas apturēšanu būtu pieņemams, prasītājam jāpierāda noteiktu elementu esamība, kas ļautu sākotnēji šķietami konstatēt pamata prasības, ar kuru ir saistīts pieteikums par pagaidu noregulējumu, pieņemamību, lai, piemērojot pagaidu noregulējuma tiesvedību, netiktu apturēta tāda akta piemērošana, kura atcelšanu Kopienu tiesa noraidītu, atzīstot pamata prasību par nepieņemamu. Šāds pamata lietas prasības pieņemamības izvērtējums katrā ziņā ir virspusējs, ņemot vērā pagaidu noregulējuma tiesvedības steidzamo raksturu. Pieteikuma par pagaidu noregulējumu ietvaros pamata lietas prasības pieņemamību var izvērtēt tikai prima facie , jo mērķis ir noteikt, vai prasītājs ir iesniedzis pietiekamus pierādījumus, kas ļauj a priori secināt, ka prasības pieņemamība pamata lietā nav izslēdzama. Pagaidu noregulējuma tiesnesim vajadzētu atzīt šo prasību par nepieņemamu tikai tad, ja prasības pieņemamība pamata lietā var tikt pilnībā izslēgta. Lemšana par prasības pieņemamību pagaidu noregulējuma tiesvedības stadijā, kad tās pieņemamība nav prima facie pilnībā izslēgta, veicinātu Pirmās instances tiesas lēmuma pamata lietā iepriekšēju izlemšanu.

(sal. ar 31.–33. punktu)

2. Ņemot vērā Direktīvas 98/37 par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz mašīnām sistēmu un mērķi, šķiet, ka saskaņā ar direktīvas 7. panta noteikumiem Komisijai ir nevis vienkārši izvēles iespēja, bet pienākums lemt par tai paziņoto valsts pasākumu. Tāpat sākotnēji šķiet, ka Komisijai ir pienākums lemt nevis par pasākumu projektu, bet par valsts pasākumu, kuru dalībvalsts ir īstenojusi un kas ierobežo attiecīgo mašīnu brīvu apriti.

Turklāt, piemērojot tās pašas direktīvas 2. panta 1. punkta noteikumus, dalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai mašīnas vai drošības sastāvdaļas, uz kurām attiecas šī direktīva, netiek piedāvātas tirgū un nodotas ekspluatācijā, ja tās apdraud cilvēku un attiecīgā gadījumā arī mājdzīvnieku veselību un drošību, kā arī īpašuma drošību.

Līdz ar to pagaidu noregulējuma tiesnesis nevar izslēgt, ka Komisijas atzinums, ka valsts pasākums, kuru dalībvalsts īstenojusi saskaņā ar šīs direktīvas 7. panta 1. punktu, ir pamatots, un šīs informācijas nosūtīšana citām dalībvalstīm saskaņā ar šīs direktīvas 7. panta 2. punktu būtiski maina mašīnu, uz kurām attiecas Komisijas izdots akts, ražotāja tiesisko stāvokli, nepieļaujot šādu mašīnu apriti un nodošanu ekspluatācijā dalībvalstīs, kurām šis akts tiek adresēts. Attiecīgi sākotnēji nevar izslēgt, ka Komisijas izdots akts var radīt saistošas tiesiskas sekas aktā norādīto mašīnu ražotājam.

(sal. ar 39., 40. un 42. punktu)

3. Gadījumā, ja iestāde Kopienu aktu ir adresējusi dalībvalstij un ja darbībai, kas dalībvalstij jāveic šī akta izpildei, ir automātisks raksturs vai ja šim aktam ir nepārprotamas obligātas sekas, tad šis akts tieši skar ikvienu personu, kuru skar šī rīcība. Savukārt, ja akts dalībvalstij atstāj iespēju rīkoties vai nerīkoties vai neliek tai rīkoties kādā noteiktā veidā, tā ir šīs dalībvalsts darbība vai bezdarbība, kas tieši skar ietekmēto personu, un nevis pats tiesību akts.

Ja dalībvalstīm ir adresēts akts, ar kuru Komisija atbilstoši Direktīvas 98/37 par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz mašīnām 7. panta 2. punktam tās informē, ka valsts pasākums, ar kuru aizliedz noteiktu mašīnu piedāvāšanu tirgū vai nodošanu ekspluatācijā, ir pamatots vai daļēji pamatots, tās, sākotnēji šķietami, var tikai ierobežot tādu mašīnu piedāvāšanu tirgū vai nodošanu ekspluatācijā, kas ir norādītas Komisijas izdotā aktā, ar kuru valsts pasākums ir atzīts par pamatotu. Prima facie šķiet, ka tieši Komisija izsver vajadzību veikt šādus pasākumus, un dalībvalstij atbilstoši direktīvas 2. panta 1. punktam ir pienākums veikt vajadzīgos pasākumus, kas izriet no šāda atzinuma, proti, mašīnas izņemt no tirgus un aizliegt to piedāvāšanu tirgū vai nodošanu ekspluatācijā, ja tās apdraud cilvēku veselību vai drošību. Līdz ar to sākotnēji šķietami nav izslēgts, ka dalībvalstīm nav rīcības brīvības, ja tām ir adresēts šāds akts.

Turklāt, lai gan tas ir tiesa, ka citas personas, kas nav lēmuma adresātes, var uzskatīt par individuāli skartām tikai tad, ja šis lēmums tās ietekmē to individuālo īpašību dēļ vai apstākļu, kuru dēļ tās atšķiras no citām personām, dēļ un sakarā ar iepriekš minētajiem faktoriem tās tiek uzskatītas par individualizētām, it kā tās būtu šāda lēmuma adresātes, sākotnēji nevar izslēgt, ka minētais Komisijas akts tieši skar prasītāju, jo tas skaidri attiecas tikai un vienīgi uz prasītājas ražotām mašīnām.

(sal. ar 50.–52., 56. un 57. punktu)

4. Pagaidu noregulējuma tiesvedībā steidzamība ir jāizvērtē saistībā ar nepieciešamību noteikt pagaidu pasākumus, lai izvairītos, ka lietas dalībniekam, kas prasa noteikt pagaidu pasākumus, rodas būtisks un neatgriezenisks kaitējums. Kaut arī finansiāla rakstura zaudējumi nevar, izņemot īpašus apstākļus, tikt uzskatīti par neatgriezeniskiem vai pat grūti labojamiem, jo tie var būt vēlākas kompensācijas priekšmets, pagaidu pasākums ir pamatots, ja ir skaidrs, ka, neveicot šādus pasākumus, prasītājs nonāks stāvoklī, kurā tā pastāvēšana var tikt apdraudēta, pirms spēkā stāsies lēmums, kas noslēdz pamata prāvu. Kaitējuma neizbēgamība nav jāpierāda absolūti droši, bet, sevišķi ja kaitējuma iestāšanās ir atkarīga no apstākļu kopuma iestāšanās, pietiek ar to, ka tas ir paredzams pietiekamā varbūtības pakāpē.

Komisijas lēmums, kura mērķis prima facie ir uzlikt dalībvalstīm pienākumu veikt tādus tirdzniecību ierobežojošus pasākumus kā aizliegt noteiktas mašīnas piedāvāt tirgū un nodot ekspluatācijā sakarā ar iespējamu apdraudējumu cilvēku veselībai un drošībai, var apdraudēt uzņēmuma, kas ražo šīs mašīnas, reputāciju. Līdz ar to jāatzīst, ka šāds apdraudējums rada kaitējumu. Šāds uzņēmuma komerciālās reputācijas apdraudējums un tā preču drošības reputācijas apdraudējums var uzņēmumam radīt kaitējumu, kas tā apgrūtinātā novērtējuma dēļ var būt grūti atlīdzināms. Šādu kaitējumu turklāt var uzskatīt par būtisku tāpēc, ka minētā lēmuma radītam apdraudējumam var būt sekas visās dalībvalstīs un līdz ar to visos, nevis vienā no tirgiem, kuros prasītāja darbojas. Šāds uzņēmuma reputācijas apdraudējums var radīt neatgriezeniskas sekas attiecībā uz tā ražošanu kā attiecīgajā nozarē, tā arī citās darbības nozarēs, un līdz ar to attiecībā uz tā kopējo finansiālo stāvokli. Attiecīgi iespēja, ka prasītājs var ātri nonākt līdz bankrotam, nav tīri hipotētiska, bet, tieši pretēji, ir paredzama ar pietiekamu varbūtības pakāpi.

Ņemot vērā šos apstākļus, Komisijas lēmuma piemērošana var radīt uzņēmumam, prasītājam, būtisku un neatgriezenisku kaitējumu, apdraudot tā pastāvēšanu, kā rezultātā prasīto pasākumu steidzamība šķiet neapstrīdama.

(sal. ar 121.–123., 136., 137., 142.–144. un 146. punktu)