ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Lieta C‑676/16

CORPORATE COMPANIES s.r.o.

pret

Ministerstvo financí ČR

(Nejvyšší správní soud lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Finanšu sistēmas izmantošanas noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijai un terorisma finansēšanai nepieļaušana – Direktīva 2005/60/EK – Piemērošanas joma – 2. panta 1. punkta 3) apakšpunkta c) punkts un 3. panta 7. punkta a) apakšpunkts – Uzņēmuma darbības joma, ko veido komercreģistrā ierakstītu sabiedrību pārdošana, kuras ir dibinātas tikai pārdošanas mērķiem – Pārdošana, kas veikta kā uzņēmuma dalības iepriekš dibinātā sabiedrībā nodošana

Kopsavilkums – Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 17. janvāra spriedums

Tiesību aktu tuvināšana – Finanšu sistēmas izmantošanas noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijai un terorisma finansēšanai novēršana – Direktīva 2005/60 – Piemērojamība – Uzņēmums, kura darbības joma ir iepriekš dibinātu sabiedrību pārdošana – Iekļaušana

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2005/60 2. panta 1. punkta 3. apakšpunkta c) punkts un 3. panta 7. punkta a) apakšpunkts )

Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2005/60/EK (2005. gada 26. oktobris) par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai, 2. panta 1. punkta 3) apakšpunkta c) punkts, to lasot kopā ar šīs direktīvas 3. panta 7. punkta a) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka šīs tiesību normas attiecas uz tādu personu kā pamatlietā aplūkotā, kuras uzņēmējdarbības pamatā ir tādu sabiedrību pārdošana, ko šī persona pati ir izveidojusi, nepastāvot tās potenciālo klientu iepriekšējam pieprasījumam, ar mērķi pārdot šīs sabiedrības saviem klientiem, pārdošanu īstenojot ar sev piederošu kapitāldaļu pārdodamajā sabiedrībā nodošanu.

(skat. 34. punktu un rezolutīvo daļu)
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/18/EK (2004. gada 31. marts) par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, it īpaši tās 15. panta c) punkts, ir interpretējama tādējādi, ka tā nepieļauj, ka dalībvalsts tiesiskajā regulējumā saistībā ar publiska līguma piešķiršanas procedūru, kas ir uzsākta pēc dalībvalsts pievienošanās Eiropas Savienībai, lai īstenotu projektu, kurš ir uzsākts, pamatojoties uz finansēšanas līgumu, kas ar Eiropas Investīciju banku ir noslēgts pirms minētās pievienošanās, ir paredzēts piemērot īpašus kritērijus, kuri ir paredzēti Eiropas Investīciju bankas Pamatnostādņu par publisku līgumu piešķiršanu noteikumos, kas neatbilst šīs direktīvas noteikumiem.

Kā tas ir konstatēts šī sprieduma 41. punktā, pamatlietā aplūkotais paziņojums par līgumu tika publicēts pēc Rumānijas pievienošanās Savienībai. Šādos apstākļos tādu procedūru kā pamatlietā aplūkotā nevar uzskatīt par tādu, ko reglamentē konkrētas kādas starptautiskās organizācijas procesuālās normas Direktīvas 2004/18 15. panta c) punkta izpratnē. Tādējādi Rumānija pēc pievienošanās Savienībai nevar atsaukties uz izņēmumu, kas attiecas uz konkrētu kādas starptautiskās organizācijas noteikumu ievērošanu un kas ir paredzēts Direktīvas 2004/18 15. panta c) punktā.

(skat. 47.‑49. un 52. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Lieta C‑651/16

DW

pret

Valsts sociālās apdrošināšanas aģentūru

(Augstākās tiesas lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālais nodrošinājums – Maternitātes pabalsts – Pabalsta apmēra noteikšana, ņemot vērā apdrošinātās personas ienākumus 12 mēnešu atsauces laikposmā – Persona, kas šajā laikposmā ir bijusi nodarbināta Eiropas Savienības iestādē – Valsts tiesiskais regulējums, ar ko attiecīgā pabalsta apmērs noteikts 70 % apmērā no vidējās apdrošināšanas iemaksu algas – Darba ņēmēju pārvietošanās brīvības ierobežojums – Lojālas sadarbības princips

Kopsavilkums – Tiesas (desmitā palāta) 2018. gada 7. marta spriedums

Personu brīva pārvietošanās – Darba ņēmēji – Vienlīdzīga attieksme – Valsts tiesiskais regulējums par maternitātes pabalsta piešķiršanu – Apmēra aprēķins – Nodarbinātības laikposma Savienības iestādē pielīdzināšana laikposmam bez nodarbinātības, piemērojot minētajā dalībvalstī noteikto vidējo iemaksu algu – Būtiska maternitātes pabalsta apmēra samazināšana ārpus šīs dalībvalsts veiktas profesionālās darbības dēļ – Nepieļaujamība

(LESD 45. pants)

LESD 45. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā, atbilstoši kuram, nosakot vidējo apdrošināšanas iemaksu algu maternitātes pabalsta apmēra noteikšanai, atsauces laikposma mēneši, kuru laikā attiecīgā persona ir bijusi nodarbināta Savienības iestādē un nav bijusi sociāli apdrošināta šajā dalībvalstī, tiek pielīdzināti laikposmam bez nodarbinātības un attiecībā uz šiem mēnešiem tiek piemērota minētajā dalībvalstī noteiktā vidējā iemaksu alga, kam ir tādas sekas, ka tiek ievērojami samazināts šai personai piešķirtā maternitātes pabalsta apmērs salīdzinājumā ar to pabalsta apmēru, ko persona būtu varējusi saņemt, ja būtu bijusi nodarbināta vienīgi šajā dalībvalstī.

Šajā ziņā ir būtiski norādīt, ka, pat ja piemērojamajos valsts tiesību aktos tiesību uz maternitātes pabalstu piešķiršana pati par sevi nav pakļauta nosacījumam, ka personai atsauces laikposmā ir jābūt bijušai valsts sociālās apdrošināšanas iemaksu veicējai, tomēr attiecīgā pabalsta aprēķināšanas metodes piemērošana rada līdzīgu iznākumu, jo darba ņēmējai, kas ir bijusi nodarbināta Savienības iestādē, piešķirtā pabalsta apmērs ir ievērojami zemāks par to, kuru tā būtu varējusi saņemt, ja tā būtu bijusi nodarbināta attiecīgajā dalībvalstī un būtu veikusi iemaksas tās sociālā nodrošinājuma sistēmā.

No tā izriet, ka tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā var radīt šķērsli un tātad atturēt no profesionālās darbības veikšanas ārpus attiecīgās dalībvalsts vai nu citā dalībvalstī, vai Savienības iestādē, vai citā starptautiskā organizācijā, ciktāl, pieņemot šādu darba piedāvājumu, darba ņēmēja, kas iepriekš vai vēlāk ir bijusi apdrošināta attiecīgās dalībvalsts sociālā nodrošinājuma sistēmā, atbilstoši šai sistēmai saņem ievērojami zemāka apmēra pabalstu salīdzinājumā ar to, uz kuru tai būtu bijušas tiesības, ja viņa nebūtu izmantojusi savas tiesības uz brīvu pārvietošanos.

(skat. 25., 27., 38. punktu un rezolutīvo daļu)
Turklāt nav strīda par to, ka, piemērojot šo valsts noteikumu, tiek samazināta kopējā pabalsta summa, uz ko attiecīgajai personai ir tiesības.

Līdz ar to attiecīgais valsts noteikums pamatlietā ir jāuzskata par tādu, kas attiecas uz pabalstiem, ko ieinteresētā persona saņem citā dalībvalstī vai Šveicē, jo, runājot par pēdējo minēto valsti, Šveices Konfederācija, piemērojot Regulu Nr. 1408/71, ir jāpielīdzina Savienības dalībvalstij (spriedums, 2010. gada 18. novembris, Xhymshiti, C‑247/09 , EU:C:2010:698 , 31. punkts).

Piemaksa pie pilnīgas pastāvīgas darbnespējas pensijas, kas piešķirta darba ņēmējam saskaņā ar kādas dalībvalsts tiesību aktiem, tāda kā pamatlietā aplūkotā, un vecuma pensija, ko šis pats darba ņēmējs ir ieguvis Šveicē, ir jāuzskata par tāda paša veida pabalstiem Regulas Nr. 1408/71, redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Padomes Regulu Nr. 118/97, kas grozīta ar Regulu Nr. 592/2008, izpratnē.

Šajā lietā, runājot par 20 % piemaksas priekšmetu un mērķi, no lēmuma lūgt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka šī piemaksa ir paredzēta, lai aizsargātu īpašu, sevišķi neaizsargātu darba ņēmēju kategoriju, proti, darba ņēmējus vecumā no 55 līdz 65 gadiem, kuriem ir tikusi atzīta pilnīga pastāvīga darbnespēja un kuriem ir grūti atrast darbu profesijā, kas atšķiras no iepriekš īstenotās.

Lai sasniegtu šo mērķi, šiem darba ņēmējiem tiek piešķirta tāda piemaksa pie pilnīgas pastāvīgas darbnespējas pensijas, kuras summa tiek noteikta, pamatojoties uz aprēķina bāzi, kas ņemta vērā, lai noteiktu darbnespējas pensijas apmēru.

No iepriekš izklāstītā izriet, ka 20 % piemaksai, kā arī pilnīgas pastāvīgas darbnespējas pensijai, kurai tā veido pilnīgi likumīgu papildinājumu, ir vecuma pabalstam analoģiskas īpašības, jo vecuma pabalsts ir vērsts uz to, lai nodrošinātu aizstājošus līdzekļus darba ņēmējiem, kuri tikuši deklarēti kā pilnīgi pastāvīgi nespējīgi strādāt savā ierastajā profesijā un kuriem, sasniedzot noteiktu vecumu, turklāt ir grūtības atrast darbu citā jomā, nevis ierastajā profesijā.

Tādējādi gadījumā, ja pilnīgas pastāvīgas darbnespējas pensijas saņēmējs spēj no jauna ienākt darba tirgu citā darbā, nevis iepriekš īstenotajā, pilnīgas pastāvīgas darbnespējas pensijas piešķīrums tam paliek garantēts, un tikai 20 % piemaksa tiek apturēta tādēļ, ka viņš strādā šajā jaunajā darbā, kas tam ļauj segt daļu trūkstošu profesionālo ienākumu.

(skat. 51.–53., 56. un 61. punktu un rezolutīvās daļas 3) punktu)
Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 184. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā pantā minētais pienākums koriģēt nepamatotus pievienotās vērtības nodokļa (PVN) atskaitījumus attiecas arī uz gadījumiem, kad nav bijis tiesiska pamata veikt sākotnējo atskaitījumu, jo tas ir attiecies uz darījumu, kas ir atbrīvots no PVN. Savukārt Direktīvas 2006/112 187.–189. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka šajos pantos paredzētais nepamatotu PVN atskaitījumu korekcijas mehānisms neattiecas uz tādiem gadījumiem, kāds it īpaši aplūkots pamatlietā, kurā sākotnēji veiktais PVN atskaitījums bija nepamatots tāpēc, ka tas attiecās uz zemes piegādes darījumu, kas ir atbrīvots no PVN.

(skat. 45. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)
Lieta C‑463/16

Stadion Amsterdam CV

pret

Staatssecretaris van Financiën

(Hoge Raad der Nederlanden lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļi – Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) – Direktīva 77/388/EEK – 12. panta 3. punkta a) apakšpunkta trešā daļa – Samazināta PVN likme – H pielikuma 7. kategorija – Vienots pakalpojums, ko veido divas atsevišķas sastāvdaļas – Samazinātas PVN likmes selektīva piemērošana vienai no šīm sastāvdaļām – Ekskursija “World of Ajax” – AFC Ajax muzeja apmeklējums

Kopsavilkums – Tiesas (devītā palāta) 2018. gada 18. janvāra spriedums

Nodokļu tiesību aktu saskaņošana – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma – Dalībvalstu izvēles iespēja piemērot samazinātu likmi konkrētām preču piegādēm un konkrētai pakalpojumu sniegšanai – Vienots pakalpojums, ko veido divi atsevišķi pakalpojumi, no kuriem viens ir galvenais un otrs – papildu – Elementi, kam tiktu uzliktas dažādas likmes. ja tie tiktu sniegti atsevišķi – Pienākums piemērot vienu likmi, kas tiek noteikta atkarībā no galvenā elementa – Iespējamība noteikt cenu, kas atbilst katram atsevišķajam elementam – Ietekmes neesamība

(Padomes Direktīvas 77/388, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2001/4, 12. panta 3. punkta a) apakšpunkts)

Padomes Direktīvas 77/388/EEK (1977. gada 17. maijs) par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķina bāze, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes Direktīvu 2001/4/EK (2001. gada 19. janvāris), jāinterpretē tādējādi, ka vienotam pakalpojumam, kāds ir aplūkots pamatlietā un ko veido divas dažādas sastāvdaļas, no kurām viena ir galvenā, bet otra – papildelements, kam, ja tās tiktu sniegtas atsevišķi, tiktu uzliktas dažādas pievienotās vērtības nodokļa likmes, ir jāuzliek viena pievienotās vērtības nodokļa likme, kas piemērojama šim vienotajam pakalpojumam un kas tiek noteikta atkarībā no galvenās sastāvdaļas, un tas tā ir arī tad, ja var tikt identificēta katras sastāvdaļas cena, kas veido patērētāja maksāto kopējo cenu, lai varētu saņemt šo pakalpojumu.

(skat. 36. punktu un rezolutīvo daļu)
Lieta C‑165/16

Toufik Lounes

pret

Secretary of State for the Home Department

(High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) (Augstā Karaliskā tiesa (Anglija un Velsa) Karaļnama kompetences lietu departaments (Administratīvā tiesa), Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Savienības pilsonība – LESD 21. pants – Direktīva 2004/38/EK – Saņēmēji – Dubultā pilsonība – Savienības pilsonis, kas ir ieguvis uzņēmējas dalībvalsts pilsonību, vienlaikus saglabājot savu izcelsmes pilsonību – Trešās valsts valstspiederīgā, kas ir Savienības pilsoņa ģimenes loceklis, tiesības uzturēties šajā dalībvalstī

Kopsavilkums – Tiesas (virspalāta) 2017. gada 14. novembra spriedums

Savienības pilsonība–Tiesības uz brīvu pārvietošanos un uzturēšanos dalībvalstu teritorijā–Direktīva 2004/38/EK–Saņēmēji–Savienības pilsoņa ģimenes locekļi, kas ir trešās valsts valstspiederīgie un kas uzturas dalībvalstī, kuras pilsonība ir šim pilsonim–Izslēgšana–Savienības pilsonis, kas ir ieguvis uzņēmējas dalībvalsts pilsonību, vienlaikus saglabājot savu izcelsmes pilsonību–Ietekmes neesamība (Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/38 3. panta 1. punkts, 7. panta 1. punkts un 16. panta 1. punkts) Savienības pilsonība–Līguma normas–Tiesības uz brīvu pārvietošanos un uzturēšanos dalībvalstu teritorijā–Savienības pilsoņa ģimenes locekļi, kas ir trešās valsts valstspiederīgie un kas uzturas uzņēmējā dalībvalstī–Savienības pilsonis, kas ir ieguvis uzņēmējas dalībvalsts pilsonību, vienlaikus saglabājot savu izcelsmes pilsonību–Atvasinātās uzturēšanās tiesības uzņēmējā dalībvalstī–Nosacījumi (LESD 21. panta 1. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/38 7. panta 1. punkts un 16. panta 1. punkts)
Padomes Direktīvas 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 2. panta 2. punkta b) apakšpunkta i) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to ir aizliegts tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka darba devējs var atlaist no darba darbinieku epizodiskas prombūtnes no darba, pat ja tā ir attaisnota, dēļ situācijā, kad šī prombūtne ir radusies ar invaliditāti saistītu saslimšanu dēļ, no kurām cieš šis darbinieks, ja vien šis tiesiskais regulējums, lai gan tas ir paredzēts leģitīma mērķa sasniegšanai cīņā pret prombūtni no darba, nepārsniedz nepieciešamo, lai sasniegtu šo mērķi, bet tas ir jāizvērtē iesniedzējtiesai.

Šajā ziņā ir jākonstatē, ka darba ņēmējs ar invaliditāti principā ir vairāk pakļauts riskam, ka viņam tiks piemērots Darba likuma 52. panta d) apakšpunkts, nekā darba ņēmējs bez invaliditātes. Salīdzinājumā ar darba ņēmēju bez invaliditātes darba ņēmējs ar invaliditāti papildus ir pakļauts ar viņa invaliditāti saistītas slimības riskam. Tātad viņam pastāv palielināts risks uzkrāt prombūtnes slimības dēļ dienas un tātad sasniegt maksimālo robežu, kas paredzēta Darba likuma 52. panta d) apakšpunktā. Tātad šķiet, ka šajā normā paredzētais noteikums var radīt nelabvēlīgāku situāciju darba ņēmējiem ar invaliditāti un līdz ar to radīt atšķirīgu attieksmi, kas netieši balstīta uz invaliditāti, Direktīvas 2000/78 2. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē (šajā ziņā skat. spriedumu, 2013. gada 11. aprīlis, HK Danmark, C‑335/11 un C‑337/11, EU:C:2013:222, 76. punkts).

Šajā lietā ir jāuzskata, ka cīņa pret prombūtni no darba var atzīt par leģitīmu mērķi Direktīvas 2000/78 2. panta 2. punkta b) apakšpunkta i) punkta izpratnē, jo runa ir par pasākumu, kurš pieder pie nodarbinātības politikas (šajā ziņā skat. spriedumu, 2013. gada 11. aprīlis, HK Danmark, C‑335/11 un C‑337/11, EU:C:2013:222, 82. punkts).

Tomēr ir svarīgi pārbaudīt, vai valsts tiesiskajā regulējumā ieviestie līdzekļi šī mērķa sasniegšanai ir atbilstoši un nepārsniedz to, kas ir nepieciešams mērķa sasniegšanai.

(skat. 39., 44., 45. un 57. punktu un rezolutīvo daļu)
No tā izriet, ka ar darbinieka personu nesaistīti iemesli, kuru dēļ ir veikta kolektīvā atlaišana Direktīvas 98/59 1. panta 1. punkta izpratnē, ietilpst ārkārtējos gadījumos, kas nav saistīti ar darbinieču stāvokli Direktīvas 92/85 10. panta 1. punkta izpratnē.

Savukārt lēmums, kas pieņemts laikā no grūtniecības sākumposma līdz grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma beigām ar darbinieces grūtniecības stāvokli nesaistītu iemeslu dēļ, nav pretrunā šim 10. pantam, tomēr ar nosacījumu, ka darba devējs rakstveidā norāda atlaišanu pamatojošos iemeslus un ka viņas atlaišana tiek pieļauta attiecīgajos tiesību aktos un/vai valsts praksē saskaņā ar Direktīvas 92/85 10. panta 1. un 2. punktu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2010. gada 11. novembris, Danosa, C‑232/09 , EU:C:2010:674 , 63. punkts).

Direktīvas 92/85 10. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka šis noteikums nepieļauj valsts tiesisko regulējumu, kas principā neaizliedz strādājošu grūtnieču, pēcdzemdību periodā strādājošu sieviešu vai tādu sieviešu, kas baro bērnu ar krūti, atlaišanu un kas paredz, ka šāda atlaišana nav spēkā, ja tā ir prettiesiska, paredzot atlīdzinājumu.

Šādi Direktīvas 92/85 10. pantā tiek skaidri nošķirta, no vienas puses, aizsardzība pret atlaišanu kā tādu preventīvi un, no otras puses, aizsardzība no atlaišanas sekām atlīdzinājuma veidā. Tādējādi šā panta pareiza transpozīcija liek dalībvalstīm noteikt šo divkāršo aizsardzību.

Tieši apsverot draudus, ko iespējama atlaišana no darba var radīt strādājošu grūtnieču, pēcdzemdību periodā strādājošu sieviešu vai tādu sieviešu, kas baro bērnu ar krūti, psihiskajam un fiziskajam stāvoklim, ieskaitot ļoti nopietnu risku mudināt strādājošu grūtnieci brīvprātīgi izbeigt grūtniecību, Savienības likumdevējs saskaņā ar Direktīvas 92/85 10. pantu ir paredzējis īpašu sievietes aizsardzību, nosakot aizliegumu viņu atlaist no darba laikā no grūtniecības sākuma līdz grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma beigām (spriedumi, 1994. gada 14. jūlijs, Webb, C‑32/93, EU:C:1994:300, 21. punkts, un 2010. gada 11. novembris, Danosa, C‑232/09, EU:C:2010:674, 60. punkts).

Ņemot vērā Direktīvas 92/85 un, konkrētāk, tās 10. panta mērķus, šajā tiesību normā strādājošām grūtniecēm, pēcdzemdību periodā strādājošām sievietēm vai sievietēm, kas baro bērnu ar krūti, paredzētā aizsardzība liedz pieņemt lēmumu atlaist no darba un veikt atlaišanas no darba sagatavošanas darbus, piemēram, meklēt un paredzēt attiecīgās darbinieces pastāvīgu aizstājēju grūtniecības un/vai bērna piedzimšanas dēļ (šajā ziņā skat. spriedumu, 2007. gada 11. oktobris, Paquay, C‑460/06, EU:C:2007:601, 33. punkts).

Ņemot vērā risku strādājošu grūtnieču, pēcdzemdību periodā strādājošu sieviešu vai tādu sieviešu, kas baro bērnu ar krūti, fiziskajam un psihiskajam stāvoklim, ko var radīt atlaišanas risks, aizsardzība atlīdzinājuma veidā, pat ja tādējādi atlaistā darbiniece tiek atjaunota darbā un tiek izmaksāta alga, kas nav saņemta atlaišanas dēļ, nevar aizstāt preventīvo aizsardzību.

(skat. 59., 62.–64., 66. punktu un rezolutīvās daļas 3) punktu)
Padomes 1975. gada 16. jūnija Direktīvas 75/363/EEK par normatīvo un administratīvo aktu noteikumu koordinēšanu attiecībā uz ārstu darbību, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1982. gada 26. janvāra Direktīvu 82/76/EEK, 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts, kā arī Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/16/EEK par ārstu brīvas pārvietošanās veicināšanu un viņu diplomu, sertifikātu un citu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu savstarpēju atzīšanu 24. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā, saskaņā ar kuru valsts stipendijas piešķiršana ir paredzēta tādu mācību finansēšanai, kas notiek citā dalībvalstī, kuru noslēgumā tiek iegūts ārsta speciālista diploms, un tās piešķiršana ir pakļauta nosacījumam, ka ārsts saņēmējs nostrādā piecus gadus šajā pirmajā dalībvalstī desmit gadu ilgā laikposmā pēc šīs specializācijas iegūšanas vai – pretējā gadījumā – tam ir jāatmaksā līdz 70 % no saņemtās stipendijas, šai summai pieskaitot procentus.

(skat. 31. punktu un rezolutīvās daļas 1) daļu)
Lieta C‑308/16

Kozuba Premium Selection sp. z o.o.

pret

Dyrektor Izby Skarbowej w Warszawie

(Naczelny Sąd Administracyjny lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļi – Kopējā pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma – Direktīva 2006/112/EK – 12. panta 1. un 2. punkts – 135. panta 1. punkta j) apakšpunkts – Ar nodokli apliekami darījumi – No nodokļiem atbrīvotas ēku piegādes – Jēdziens “pirmreizēja izmantošana” – Jēdziens “pārbūve”

Kopsavilkums – Tiesas (otra palāta) 2017. gada 16. novembra spriedums

Nodokļu tiesību aktu saskaņošana – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma – Atbrīvojumi no nodokļa – Darījums, kas attiecas uz ēku vai to daļas un zem tām esošās zemes nodošanu – Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts nosacījums tādas pirmās izmantošanas atbrīvojumam, kas notiek ar nodokli apliekama darījuma ietvaros – Nepieļaujamība – Valsts tiesiskais regulējums, kurā esošas ēkas uzlabošanas gadījumā atbrīvojumam ir paredzēts nosacījums, ka tas nepārsniedz tās sākotnējās vērtības robežvērtību – Pieļaujamība – Nosacījums – Valsts tiesiskajā regulējumā paredzētā jēdziena “uzlabojumi” interpretācija, kurš ir identisks Direktīvā 2006/112 minētajam jēdzienam “pārbūve” – Valsts tiesas kompetencē esoša pārbaude

(Padomes Direktīvas 2006/112 12. panta 1. un 2. punkts un 135. panta 1. punkta j) apakšpunkts)

Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 12. panta 1. un 2. punkts un 135. panta 1. punkta j) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kāds ir pamatlietā, kurā attiecībā uz ēku piegādēm atbrīvojumam no pievienotās vērtības nodokļa ir paredzēts nosacījums, ka to pirmreizējā izmantošana notiek ar nodokli apliekama darījuma ietvaros. Šīs pašas tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka tām nav pretrunā tas, ka šādā valsts tiesiskajā regulējumā šādam atbrīvojumam ir paredzēts nosacījums, ka pastāvošas ēkas “uzlabošanas” gadījumā izdevumi nepārsniedz 30 % no tās sākotnējās vērtības, ja minētais “uzlabošanas” jēdziens tiek interpretēts tāpat kā Direktīvas 2006/112 12. panta 2. punktā minētais “pārbūves” jēdziens, tas ir, tādējādi, ka attiecīgajā ēkā ir jābūt izdarītām būtiskām izmaiņām nolūkā mainīt tās izmantošanu vai ievērojami mainīt tās izmantošanas nosacījumus.

(sal. ar 59. punktu un rezolutīvo daļu)