ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 (2017. gada 14. jūnijs) par Eiropas Savienības preču zīmi (1) 14. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz preču zīmes īpašniekam/tiesai aizliegt trešai personai komercdarbībā izmantot ES preču zīmei identisku vai maldinoši līdzīgu apzīmējumu attiecībā uz automašīnas rezerves daļām (radiatora režģis), ja šo apzīmējumu atveido automašīnas piederuma (emblēma, kas atspoguļo ES preču zīmi) stiprināšanas elements un: — ja no tehniska skatpunkta pastāv iespējas oriģinālo emblēmu, kas atspoguļo ES preču zīmi, uzstādīt uz automašīnas rezerves daļas (radiatora režģis), šajā rezerves daļā neatveidojot apzīmējumu, kas būtu identisks vai maldinoši līdzīgs ES preču zīmei; vai — ja no tehniskā skatupunkta nepastāv iespējas oriģinālo emblēmu, kas atspoguļo ES preču zīmi, uzstādīt uz automašīnas rezerves daļas (radiatora režģis), šajā rezerves daļā neatveidojot apzīmējumu, kas būtu identisks vai maldinoši līdzīgs ES preču zīmei? — Ja uz kādu no 1. punkta a) daļā ietvertajiem jautājumiem tiktu sniegta apstiprinoša atbilde:
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 14. martā iesniedza Curtea de Apel Alba Iulia (Rumānija) – Vantage Logistics S.R.L./Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Alba, Auto Help Alba S.R.L., Banca Transilvania S.A., BRD – Groupe Société Générale S.A., S.C. Croma S.R.L., S.C. Polaris M.Holding, S.C. Elit România Piese Auto Originale S.R.L., S.C. Nedo Auto Service S.R.L., CH Insolvency I.P.U.R.L. kā S.C. Nedo Auto Service S.R.L. maksātnespējas procesa administrators

(Lieta C-200/22)

(2022/C 222/29)

Tiesvedības valoda – rumāņu

Iesniedzējtiesa

Curtea de Apel Alba Iulia

Pamatlietas puses

Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Vantage Logistics S.R.L.

Pārējie lietas dalībnieki: Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Alba, Auto Help Alba S.R.L., Banca Transilvania S.A., BRD – Groupe Société Générale S.A., S.C. Croma S.R.L., S.C. Polaris M.Holding, S.C. Elit România Piese Auto Originale S.R.L., S.C. Nedo Auto Service S.R.L. un CH Insolvency I.P.U.R.L. kā S.C. Nedo Auto Service S.R.L. maksātnespējas procesa administrators

Prejudiciālais jautājums

Vai Savienības tiesību aktus, tiesību uz privātīpašumu ievērošanas un aizsardzības principu, kas izriet no [Eiropas Savienības Pamattiesību] hartas 17. panta, Savienības tiesību pārākuma pār valsts tiesībām principu un it īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2019/1023 (2019. gada 20. jūnijs) par preventīvās pārstrukturēšanas regulējumu, parādsaistību dzēšanu un diskvalifikāciju un ar pārstrukturēšanu, maksātnespēju un parādsaistību dzēšanu saistīto procedūru efektivitātes palielināšanas pasākumiem un ar ko groza Direktīvu (ES) 2017/1132 (Direktīva par pārstrukturēšanu un maksātnespēju) (1) 9. panta 6. punkta pirmo teikumu var interpretēt tādējādi, ka tie nepieļauj tādus valsts tiesību aktus kā pamatlietā aplūkotie [Likuma Nr. 85/2014 139. panta 1. punkta C [apakšpunkts]], kas maksātnespējas procesa ietvaros [ļauj] uzskatīt reorganizācijas/restrukturizācijas plānu par pieņemtu, ja, pastāvot divu vai četru prasījumu kategorijām, par to nobalso vismaz puse no kategorijām, ar nosacījumu, ka viena no neizdevīgā stāvoklī esošām kategorijām pieņem plānu un ka vismaz 30 % no visa kreditoru kopuma, ņemot vērā prasījumu vērtību, pieņem šo plānu?

(1) OV 2019, L 172, 18. lpp.
3)

apstiprinošas atbildes gadījumā uz otro jautājumu tiek uzdots sekojošs jautājums – vai Direktīvas 2014/23/ES (2) 5. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiek izslēgta ar pakalpojumu pārvaldību saistītā operacionālā riska nodošana izraudzītajam pakalpojumu sniedzējam, ja piešķiramais līgums: a) balstās uz bruto izmaksām, ieņēmumi pieder līgumslēdzējai iestādei; b) pakalpojuma sniedzējam kā pamatdarbības ieņēmumus paredz vienīgi [līgumslēdzējas] iestādes samaksātu atlīdzību, kas ir samērīga ar piegādāto pakalpojumu apjomu (tātad izslēdzot pieprasījuma risku); c) atstāj līgumslēdzējas iestādes ziņā pieprasījuma operacionālo risku (atlīdzības samazināšana pie pakalpojumu apjoma samazināšanās, kas pārsniedz iepriekš noteiktus ierobežojumus), regulējuma risku (saistībā ar likumdošanas vai regulējuma izmaiņām, kā arī ar aizkavētu kompetento iestāžu atļauju un/vai sertifikāciju izsniegšanu), finansiālo risku (saistībā ar atlīdzības nemaksāšanu vai nokavējumu, kā arī ar atlīdzības nepielāgošanu), kā arī nepārvaramas varas risku (kas izriet no neparedzamām izmaiņām pakalpojuma sniegšanas nosacījumos); kā arī d) nodod izraudzītajam pakalpojuma sniedzējam piedāvājuma operacionālo risku (saistībā ar izmaksu izmaiņām, ko pakalpojumu sniedzējs nekontrolē – enerģija, izejvielas, materiāli), ar darba attiecībām saistīto risku (kas izriet no personāla izmaksu izmaiņām saskaņā ar koplīgumiem), pārvaldības risku (kas izriet no negatīvas darbības izmaksu dinamikas nepareizu prognožu dēļ), kā arī sociālo un vides risku (kas izriet no negadījumiem, kuri notiek izpildes laikā ar pakalpojuma sniegšanai nepieciešamajiem aktīviem)?
2)

Ja Tiesas sniegtā atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai pieteikuma iesniedzēja individuālās situācijas un personīgo apstākļu novērtējums, veicot vērtējumu saskaņā ar Kvalifikācijas direktīvas 15. panta c) punktu, attiecībā uz kuru Tiesa jau ir precizējusi, ka tie šajā ziņā ir jāņem vērā, ir visaptverošāks nekā novērtējums, pamatojoties uz individualizācijas prasību Eiropas Cilvēktiesību tiesas sprieduma lietā N. A. pret Apvienoto Karalisti izpratnē (2)? Vai saistībā ar to pašu alternatīvās aizsardzības pieteikumu šos aspektus var ņemt vērā, veicot novērtējumu gan saskaņā ar Kvalifikācijas direktīvas 15. panta b) punktu, gan šīs direktīvas 15. panta c) punktu?
2.

a) Vai [Direktīvas 2001/83] 79. panta b) punkts un 80. panta g) punkts kopsakarā ar LIP pamatnostādņu 2.2. sadaļu ir jāinterpretē tādējādi, ka prasības attiecībā uz darbiniekiem ir izpildītas arī tad, ja, kā tas ir pamatlietā, atbildīgā persona četras stundas (fiziski) neatrodas uzņēmumā, tomēr šajā laikā ir sazvanāma pa telefonu? b) Vai Direktīva 2001/83, it īpaši tās 79. pants un 80. panta g) punkts kopsakarā ar LIP pamatnostādņu 2.3. sadaļas pirmo daļu ir jāinterpretē tādējādi, ka no šajās normās vai attiecīgi pamatnostādnēs ietvertās prasības attiecībā uz darbiniekiem ir izpildītas, ja, kā tas ir pamatlietā, atbildīgās personas prombūtnes gadījumā, kā aprakstīts 2.a jautājumā, darba vietā esošie darbinieki, piemēram, dalībvalsts kompetentās iestādes veiktas pārbaudes gadījumā nespēj paši sniegt informāciju par rakstveidā noformētajām procedūrām, kuras attiecas uz viņu atbildības jomu? c) Vai Direktīva 2001/83, it īpaši tās 79. pants un 80. panta g) punkts kopsakarā ar LIP pamatnostādņu 2.3. sadaļu ir jāinterpretē tādējādi, ka, novērtējot, vai visos zāļu vairumtirdzniecības darbības posmos ir nodrošināts pietiekams skaits kompetentu darbinieku, ir jāņem vērā arī darbības, kuru izpilde ir nodota ārpakalpojumus sniedzošām trešām personām (vai attiecīgi – darbības, ko trešās personas veic pēc pasūtījuma), kā tas ir pamatlietā, un vai minētā direktīva nepieļauj, ka šāda novērtējuma vajadzībām tiek saņemts eksperta atzinums, vai pat tā paredz, ka šāds atzinums ir nepieciešams?
3)

Vai Pamattiesību hartas 47. pants, vajadzības gadījumā lasot to kopā ar 41. un 52. pantu, no pušu procesuālo tiesību vienlīdzības un efektīva tiesību aizsardzības līdzekļa viedokļa ir jāsaprot tādējādi, ka ar to netiek pieļauts valsts tiesiskais regulējums, ar kuru, kā Kriminālprocesa kodeksa 18. pantā, lasot to kopā ar 99. panta 1. punktu, tiek pieļauts, ka mobilais telefons tiek digitāli analizēts, pirms tam vai vismaz pēc pasākuma piemērošanas neinformējot par to datu subjektu?
1)

Vai ar Savienības tiesībām un it īpaši PVN direktīvas (1) 9. panta 1. punktu un 10. pantu, kā arī ar nodokļu neitralitātes principu ir saderīga tāda nodokļu iestādes prakse, saskaņā ar kuru tā – automātiski un neveicot nekādu pārbaudi – no fakta, ka fiziska persona, kas uztur tiesiskas attiecības ar juridisku personu, kura rīkojas kā nodokļu maksātāja aģents, kura ir neatkarīga no nodokļu maksātāja kā principāla un kurai ir juridiskās personas statuss, šai fiziskajai personai neesot juridiski saistītai ar nodokļu maksātāju, ir rīkojusies apzināti, izsecina – neņemot vērā principāla un aģenta starpā noslēgtā līguma noteikumus, kā arī ārvalstu tiesības, kuras regulē pārstāvības tiesiskās attiecības – faktu, ka nodokļu maksātājs arī ir rīkojies apzināti?
2)

Vai gadījumā, ja šie atlīdzinājumi ir jāsaprot kā atlīdzinājumi naudā, ar Covid-19 epidēmiju saistītā veselības krīze un tās sekas uz ceļojumu uzņēmumiem, kuri šīs krīzes dēļ ir cietuši ārkārtēju apgrozījuma samazināšanos, ko var novērtēt apmērā no 50 % līdz 80 %, un kuri atspoguļo 7 % no Francijas iekšzemes kopprodukta, un komplekso ceļojumu organizētāju gadījumā tie Francijā nodarbina 30 000 darbiniekus ar apgrozījumu gandrīz 11 miljardu EUR apmērā, var pamatot, un, ja jā, tad ar kādiem nosacījumiem un ierobežojumiem, īslaicīgu atkāpi no organizētājam noteiktā pienākuma atlīdzināt ceļotājam saistībā ar komplekso pakalpojumu veiktos maksājumus pilnā apmērā četrpadsmit dienu laikā pēc līguma izbeigšanas, kas paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes 2015. gada 25. novembra Direktīvas par kompleksiem ceļojumiem un saistītiem ceļojumu pakalpojumiem 12. panta 4. punktā?
2)

Par obligāti norādāmo informāciju atbilstoši Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punktam a) Vai Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punkta p) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka kredītlīgumā norādāmajam dienā maksājamo procentu apmēram ir jāizriet aritmētiski no līgumā norādītās līgumiskās aizņēmuma likmes? b) Par Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punkta r) apakšpunktu: aa) Vai šī tiesību norma ir jāinterpretē tādējādi, ka kredītlīgumā ietvertajai informācijai par kredīta pirmstermiņa atmaksas gadījumā piemērojamo pirmstermiņa atmaksas kompensāciju ir jābūt tik precīzai, ka patērētājs vismaz aptuveni var aprēķināt maksājamās kompensācijas apmēru? (ja uz iepriekšējo aa) jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši) bb) Vai Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punkta r) apakšpunktam un 14. panta 1. punkta otrajam teikumam ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram nepilnīgas informācijas gadījumā Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punkta r) apakšpunkta izpratnē atteikuma tiesību termiņu tomēr sāk skaitīt no līguma noslēgšanas brīža un zūd tikai kreditora tiesības uz kompensāciju par priekšlaicīgu kredīta atmaksu? Ja vismaz uz vienu no iepriekšējiem jautājumiem 2.a) vai b) tiek atbildēts apstiprinoši: c) Vai Direktīvas 2008/48/EK 14. panta 1. punkta otrā teikuma b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka atteikuma termiņu sāk skaitīt tikai tad, kad ir tikusi sniegta pilnīga un satura ziņā pareiza informācija atbilstoši Direktīvas 2008/48/EK 10. panta 2. punktam? Ja atbilde ir noliedzoša: d) Kādi ir noteicošie kritēriji, lai, neņemot vērā nepilnīgu un satura ziņā nepareizu informāciju, izraisītu atteikuma termiņa skaitīšanas sākumu? Ja uz iepriekšējo jautājumu 1.a) un/vai vismaz vienu no jautājumiem 2.a) vai b) tiek atbildēts apstiprinoši:
Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 30. martāFoundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2021. gada 20. janvāra spriedumu lietā T-328/17 RENV Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO – M. J. Dairies (“BBQLOUMI”)

(Lieta C-201/21 P)

(2021/C 263/09)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (pārstāvji: S. Malynicz QC, S. Baran, Barrister, V. Marsland, Solicitor)

Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), M. J. Dairies EOOD

Ar 2021. gada 21. maija Tiesas priekšsēdētāja rīkojumu Tiesa noraidīja apelācijas sūdzību kā nepieņemamu un piesprieda Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.
Vai LESD 63. pants saistībā ar LESD 65. panta 1. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā dalībvalsts nodokļu režīms saistībā ar tiešo nodokli, ar kuru tiek aplikti fizisko personu ienākumi un kurā attiecībā uz nodokļu maksātājiem nerezidentiem un ienākumiem no kapitāla pieauguma no nekustamā īpašuma, kas gūts, pārdodot nekustamos īpašumus, kas atrodas šajā dalībvalstī, vienlaicīgi pastāv divi tiesiskie regulējumi, vienā no tiem i) piemērojot īpašu vienotu 28 % likmi visiem ienākumiem no kapitāla pieauguma (tax base [nodokļa bāze]), kas aprēķināti atbilstoši vispārējiem šādu ienākumu noteikšanas noteikumiem (kvantitatīvā noteikšana, quantum), savukārt otrā ii) piemērojot uz rezidentiem attiecināmu režīmu, saskaņā ar kuru, pēc tam, kad atbilstoši šiem pašiem vispārējiem noteikumiem ir aprēķināti ienākumi no kapitāla pieauguma, tiek ņemta vērā (tax base) vienīgi puse no šiem ienākumiem (50 %) un šie ienākumi (50 % apmērā no kapitāla pieauguma) obligāti ir jāakumulē (palielinot, saskaitot) ar pārējiem ienākumiem, kurus nodokļu maksātājs attiecīgajā gadā guvis visā pasaulē, lai vēlāk noteiktu nodokļu likmi, kas saskaņā ar vispārēju rezidentiem piemērojamu skalu ir piemērojama visiem šiem ienākumiem (progresīvas likmes pa daļām robežās no 14,5 % līdz 48 %, kuras gadījumā, ja kopējais ienākumu apmērs pārsniedz noteiktus sliekšņus, var tikt palielinātas par likmi, kas nepārsniedz 5 %), šī nodokļu likme nerezidentu gadījumā tiktu piemērota vienīgi minētajiem ieņēmumiem, proti, ieņēmumiem no kapitāla pieauguma no nekustamā īpašuma, kas tiktu ņemti vērā 50 % apmērā (savukārt rezidentu gadījumā šādi aprēķināta likme tiktu piemērota šiem ienākumiem, kā arī visiem pārējiem attiecīgajā gadā gūtajiem ienākumiem)?

Jānorāda, ka nodokļu maksātājam nerezidentam ienākumu deklarācijā, kura tam katrā ziņā ir jāiesniedz dalībvalstī (Portugālē), ir jāizvēlas viens vai otrs no iespējamajiem režīmiem, neatkarīgi no tā, vai viņš izvēlas tikt aplikts ar nodokli atbilstoši vispārējam nerezidentu režīmam [izklāstīts iepriekš i) punktā], vai tikt aplikts ar nodokli atbilstoši režīmam, kas piemērojams rezidentiem [izklāstīts iepriekš ii) punktā], un viena no šīm divām iespējām ir jāatzīmē ienākumu deklarācijā. Jāpiebilst, ka pienākums iesniegt deklarāciju nerezidentiem (ienākumu deklarācijas iesniegšana, 3. modelis) pastāvēja vēl pirms grozījumu veikšanas tiesību aktos, oficiālajā minētās deklarācijas modelī iekļaujot iespēju izvēlēties režīmu, kas piemērojams rezidentiem.

Jānorāda, ka, izvēloties aplikt ar nodokli saskaņā ar režīmu, kas piemērojams rezidentiem, nerezidentam (šajā pašā deklarācijā) ir jānorāda kopējā visu to ienākumu summa, ko viņš gada laikā ir guvis visā pasaulē.
—

līdz ar to apmierināt prasītāju prasījumus pirmajā instancē un tātad: — atcelt prasītāju 2018. gada februāra paziņojumos par algu ietverto lēmumu pamatalgas ikgadējo korekciju ierobežot līdz 0,7 % par 2018. gadu, un līdz ar to atcelt arī līdzīgos lēmumus, kas ietverti turpmāko mēnešu paziņojumos par algu; — piespriest atbildētājai atlīdzināt materiālo kaitējumu, samaksājot i) algas starpību, kas atbilst par 2018. gadu piemērojamajai ikgadējai korekcijai, proti, palielinājumu 1,4 % apmērā par laikposmu no 2018. gada 1. janvāra līdz 2018. gada 31. decembrim; ii) algas starpību, kas izriet no tā, ka par 2018. gadu tika piemērota ikgadējā korekcija 0,7 % apmērā attiecībā uz algām, kas tiks izmaksātas no 2018. gada janvāra; iii) nokavējuma procentus attiecībā uz algas starpību par laikposmu līdz vēl maksājamo [algas] summu pilnīgai samaksai, un piemērojamā nokavējuma procentu likme ir jāaprēķina, pamatojoties uz Eiropas Centrālās bankas noteikto likmi galvenajiem refinansēšanas darījumiem, kas piemērojama attiecīgajā laikposmā, tai pieskaitot 3 procentpunktus;
C 163/22

Prasība, kas celta 2021. gada 5. martā – Eiropas Parlaments/Eiropas Komisija

(Lieta C-144/21)

(2021/C 163/27)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Prasītājs: Eiropas Parlaments (pārstāvji: L. Visaggio, C. Ionescu Dima, M. Menegatti)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasītāja prasījumi Tiesai ir šādi:

— atcelt Komisijas Īstenošanas lēmuma Nr. C(2020)8797 (2020. gada 18. decembris), ar ko daļēji tiek piešķirta atļauja konkrētai hroma trioksīda izmantošanai atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 1907/2006 (1) (Chemservice GmbH un citi) 1. panta 1. un 5. punktu, 2., 3., 4. 5., 7., 9. un 10. pantu, ciktāl tie attiecas uz 2., 4., 5. izmantošanu (un 1. izmantošanu saistībā ar maisījumiem formulēšanai 2., 4. un 5. izmantošanai) un kuriem ir numuri no REACH/20/18/0 līdz REACH/20/18/27;

— pakārtoti, pilnībā atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu C(2020)8797 (2020. gada 18. decembris);

— piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Savas prasības pamatojumam prasītājs izvirza vienu pamatu, kurā tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums esot pieņemts, pārkāpjot regulējumu, kurš noteikts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1907/2006 60. panta 4. un 7. punktā, un tādēļ tas esot jāatceļ, ciktāl tas attiecas uz atļauju 2., 4., 5. izmantošanai (un 1. izmantošanai saistībā ar maisījumiem formulēšanai 2., 4. un 5. izmantošanu) un kurām ir numuri no REACH/20/18/0 līdz REACH/20/18/27. Pakārtoti, ja Tiesa uzskatītu, ka atļaujas apstrīdētajā lēmumā 6. izmantošanai ar numuriem no REACH/20/18/28 līdz REACH/20/18/34 ir tik nesaraujami saistītas ar citiem izmantošanas veidiem, ka piešķirtās atļaujas 2., 4., 5. izmantošanai (un 1. izmantošanai saistībā ar maisījumiem formulēšanai 2., 4. un 5. izmantošanai) nav nošķiramas no apstrīdētā lēmuma, prasītājs uzskata, ka lēmums ir jāatceļ pilnībā.

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1907/2006 (2006. gada 18. decembris), kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH) un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (OV L 2006, L 396, 1. lpp.).
5)

Ja uz iepriekšējo jautājumu tiks sniegta apstiprinoša atbilde – vai Direktīvas 5. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesas piemēroti efektīvi pasākumi konfidenciālas informācijas aizsardzībai var radīt situāciju, kurā prasītājam, citiem procedūras dalībniekiem vai to pilnvarotajiem pārstāvjiem var tikt liegta piekļuve iesniegtajiem pierādījumiem, pirms tiesa ir pieņēmusi galīgu lēmumu par to, vai iesniegtie pierādījumi vai daži no tiem ietilpst Direktīvas 6. panta 5. punkta a) apakšpunktā minētajā pierādījumu kategorijā?
1)

Vai piemērojamās Eiropas Savienības tiesību normas, kas izriet no [Eiropas Parlamenta un Padomes[Direktīvas 2008/50/EK (2008. gada 21. maijs) par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai (1) 13. panta 1. punkta un 23. panta 1. punkta, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tām, ja Eiropas Savienības dalībvalsts pietiekami būtiski neizpilda no tām izrietošos pienākumus, privātpersonas iegūst tiesības saņemt no attiecīgās dalībvalsts atlīdzinājumu par kaitējumu, kas ietekmē viņu veselību un attiecībā uz kuru ir noteikta tieša un neapšaubāma cēloņsakarība ar gaisa kvalitātes pasliktināšanos?
2)

Vai Regulas Nr. 561/2006 13. panta 1. punkta b) apakšpunkta tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka, veicot minētajā tiesību normā paredzētos pārvadājumus, no kuriem mēneša laikā daži notiek 100 km rādiusā no transportlīdzekļa bāzes vietas un citi pārsniedz šo rādiusu, apstākļos, kad valsts tiesiskais regulējums izslēdz Regulas Nr. 561/2006 13. panta 1. punkta b) apakšpunktā minēto situāciju no šīs regulas tiesību normu piemērošanas, no regulas piemērošanas ir izslēgti visi attiecīgie pārvadājumi, [vai] tikai pārvadājumi, kas ir veikti, [ne]pārsniedzot 100 km rādiusu, vai arī neviens no tiem?
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 22. decembrī iesniedza High Court of Justice Business and Property Courts of England and Wales (Apvienotā Karaliste) – London Steam-Ship Owners’ Mutual Insurance Association Limited/Spānijas Karaliste

(Lieta C-700/20)

(2021/C 110/19)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

High Court of Justice Business and Property Courts of England and Wales

Pamatlietas puses

Prasītāja: London Steam-Ship Owners’ Mutual Insurance Association Limited

Atbildētāja: Spānijas Karaliste

Prejudiciālie jautājumi

1. Ņemot vērā jautājumus, kas jāizlemj valsts tiesai, lemjot par sprieduma ar šķīrējtiesas nolēmumu pasludināšanu atbilstoši 1996. gada Šķīrējtiesas likuma 66. pantam, vai spriedums, kas pasludināts saskaņā ar šo tiesību normu, var tikt uzskatīts par attiecīgo tās dalībvalsts “spriedumu”, kurā tiek lūgta atzīšana Regulas (EK) Nr. 44/2001 (1) 34. panta 3. punkta izpratnē?

2. Ņemot vērā, ka tāds spriedums ar šķīrējtiesas nolēmumu, kurš ir pasludināts atbilstoši 1996. gada Šķīrējtiesas likuma 66. pantam, ir spriedums, kas neietilpst Regulas Nr. 44/2001 materiālajā piemērošanas jomā tās 1. panta 2. punkta d) apakšpunktā paredzētā šķīrējtiesas izņēmuma dēļ, vai šādu spriedumu var uzskatīt par attiecīgo tās dalībvalsts “spriedumu”, kurā tiek lūgta atzīšana Regulas (EK) Nr. 44/2001 34. panta 3. punkta izpratnē?

3. Ja nav piemērojams Regulas Nr. 44/2001 34. panta 3. punkts – vai gadījumā, ja citas dalībvalsts sprieduma atzīšana un izpilde būtu pretrunā valsts sabiedriskajai kārtībai, jo ar to tiktu pārkāpts res judicata princips agrāka valsts šķīrējtiesas nolēmuma dēļ vai tāda agrāka sprieduma ar šķīrējtiesas nolēmumu dēļ, kuru pasludinājusi tās dalībvalsts tiesa, kurā tiek prasīta atzīšana, būtu pieļaujams atsaukties uz Regulas Nr. 44/2001 34. panta 1. punktu kā atzīšanas vai izpildes atteikuma pamatu, vai arī regulas 34. panta 3. un 4. pantā ir paredzēti izsmeļoši pamati gadījumos, kad res judicata un/vai spriedumu nesavienojamība var radīt šķērsli sprieduma, uz kuru attiecas regula, atzīšanai un izpildei?

(1) Padomes Regula (EK) Nr. 44/2001 (2000. gada 22. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2001, L 12, 1. lpp.).
3)

Vai Savienības tiesības, it īpaši 1. jautājumā minētās tiesību normas, ir jāinterpretē tādējādi, ka tās liedz atzīt saistošu spēku 1. jautājumā minētajai atļaujai, it īpaši attiecībā uz tiesneša atstādināšanu no amata, ņemot vērā, ka to ir izdevusi tāda iestāde kā Disciplinārlietu palāta, un tādējādi: a) jebkurai valsts iestādei (tostarp iesniedzējtiesai, kā arī iestādēm, kuru kompetencē ir noteikt un mainīt valsts tiesas sastāvu, it īpaši tiesas priekšsēdētājam) ir pienākums ignorēt šādu atļauju un ļaut valsts tiesas tiesnesim, uz kuru attiecas šī atļauja, piedalīties šīs tiesas iztiesāšanas sastāvā; b) tiesa, kuras iztiesāšanas sastāvā vairs nav tiesneša, kurš tika sākotnēji nozīmēts lietas izskatīšanai, – tikai tāpēc, ka uz minēto tiesnesi tika dota minētā atļauja – nav uzskatāma par tiesību aktos noteiktu tiesu un tādējādi tā nevar lemt kā “tiesa” par jautājumiem, kas saistīti ar Savienības tiesību piemērošanu vai interpretāciju?