ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Staff case summary



Staff case summary

Kopsavilkums

Ierēdņi – Prasība – Termiņi – Iestādei adresēta prasība par zaudējumu atlīdzību – Saprātīga termiņa ievērošana

(Tiesas Statūtu 46. pants; Civildienesta noteikumu 90. pants)

Ierēdņiem vai darbiniekiem ir pienākums saprātīgā termiņā iesniegt iestādē jebkādu lūgumu, lai iegūtu no Kopienas zaudējumu atlīdzību par kaitējumu, kura nodarīšanā tā ir vainojama, sākot no brīža, kad viņi ir uzzinājuši par situāciju, par kuru viņi sūdzas. Termiņa saprātīgais raksturs ir jānovērtē atkarībā no katras lietas apstākļiem un it īpaši no strīda nozīmes ieinteresētajai personai, lietas sarežģītības un attiecīgo lietas dalībnieku rīcības.

Šajā ziņā ir jāņem vērā arī salīdzinošais kritērijs, ko sniedz Tiesas Statūtu 46. pantā ārpuslīgumiskās atbildības prasību jomā paredzētais piecu gadu noilguma termiņš. Tomēr piecu gadu laikposms nav nelokāms un neaizskarams termiņš, kurā būtu jāpieņem ikviena prasība neatkarīgi no tā, cik ilgā laikā prasītājs pārvaldes iestādei savu prasību ir iesniedzis un kādi ir lietas apstākļi.

(skat. 19.–22. punktu)

Atsauces

Pirmās instances tiesa: 2004. gada 5. oktobris, T‑144/02 Eagle u.c./Komisija, Krājums, II‑3381. lpp., 65. un 66. punkts.

Civildienesta tiesa: 2007. gada 1. februāris, F‑125/05 Tsarnavas /Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑1‑43. un II‑A‑1‑231. lpp., 76. un 77. punkts.
8

EESK VĪN 6. punktā angļu valodas redakcijā ir noteikts: “In order to identify which applications best serve the interests of the service and to ensure complete transparency in the drawing‑up of the list of officials who can benefit from the facility, a following points system shall be established based on the following criteria: [..] b) Length of employement [..] [..].”
33

Saistībā ar viņa personīgajām interesēm prasītājs pārmet Komisijai, ka tā nav ņēmusi vērā, ka viņa darba attiecību saglabāšana viņam ļautu būtiski palielināt savas pensijas tiesības un tās paaugstināt no 40 % no viņa pēdējā atalgojuma līdz 50 %, vienlaikus viņam ļaujot turpināt savu profesionālo darbību, kā viņš to bija vēlējies.
Runājot par algas papildu palielinājumu, kas piešķirts Eiropas Centrālās bankas personāla locekļiem, kuru sniegums ir ticis uzskatīts par izcilu divu no trim gadiem laikā pirms lēmuma par šāda palielinājuma piešķiršanu, ciktāl administratīvā apkārtraksta Nr. 1/2011 2. panta 3. punkts, kas attiecas uz šādiem palielinājumiem, personāla pārstāvi nostāda diskriminējošā stāvoklī tādēļ, ka viņam absolūti nav iespējams pierādīt, ka sniegums otrajā gadā ir bijis izcils, tādēļ, ka viņš ir pilnu laiku ticis nodarbināts kā personāla pārstāvis attiecīgajos trijos gados, šī tiesību norma ir prettiesiska. Šajā ziņā nevar pamatoti apgalvot, ka tas, ka ieinteresētā persona ir izmantojusi savas tiesības veltīt savu darba laiku savu pienākumu izpildei personāla komitejā, izriet no paša izvēles. Šī izvēles iespēja pretendēt uz to, lai veltītu darba laiku personāla pārstāvības pilnvaru īstenošanai, ir pamattiesības, kā tas izriet no Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 27. un 28. panta.

Turklāt no Hartas 20. un 21. panta izrietošo pamattiesību uz vienlīdzīgu attieksmi īstenošana nevar tikt ierobežota ar tiesisko regulējumu, kurā personāla pārstāvji tiek nostādīti nelabvēlīgā un diskriminējošā situācijā salīdzinājumā ar citiem personāla locekļiem, lai arī šie ierobežojumi nav nedz vajadzīgi, nedz arī atbilstoši vispārējo interešu mērķim vai vajadzībai aizsargāt citas personas tiesības vai brīvības.

Tomēr, tā kā personāla pārstāvja un personāla locekļa situācijas faktiski atšķiras, tās nevar tikt izskatītas vienādi un tām var piemērot tikai atbilstības algas papildu palielināšanai nosacījumus, kuros ir ņemti vērā personāla locekļu un pārstāvju atšķirīgie statusi, kas arī šiem pārstāvjiem – tāpat kā jebkuram personāla loceklim – ļauj pierādīt, ka triju gadu laikposmā otrā gada sniegums ir bijis izcils, pat ja viņi ir izvēlējušies pilnu laiku un vairāk nekā vienu gadu pildīt pienākumus personāla komitejā.

(skat. 59.–62. un 68. punktu)

Tiesa: spriedums, 2010. gada 14. septembris, Akzo Nobel Chemicals un Akcros Chemicals/Komisija, C‑550/07 P, EU:C:2010:512, 54. un 55. punkts un tajos minētā judikatūra.

Civildienesta tiesa: spriedums, 2014. gada 2. decembris, Migliore/Komisija, F‑110/13, EU:F:2014:257, 40. punkts.
93

Civildienesta tiesa uzskata, ka sprieduma lietā White/Komisija (EU:T:1994:17) 48. punktā izvēlētais risinājums a fortiori ir piemērojams izskatāmajā lietā, ņemot vērā šīs lietas apstākļus, it īpaši prasītāja vēlmi maldināt administrāciju. Tādējādi, pat ja iecēlējinstitūcija ir uzsākusi pārbaudes procedūru par apstrīdētās dienas naudas izmaksas likumību apmēram 10 gadus pēc tās izmaksas un ir spējusi konstatēt šo maksājumu nelikumību un līdz ar to pieprasīt to atgūšanu tikai 14 gadus pēc to izmaksas, šāds termiņš, lai arī tas ir ievērojami ilgs, nav uzskatāms par tik pārmērīgu, lai varētu ietekmēt tiesības atgūt nepamatoto maksājumu.
No LESD 221. panta un Lēmuma 2010/427, ar ko nosaka Eiropas Ārējās darbības dienesta (EĀDD) organizatorisko struktūru un darbību, 5. panta izriet, ka delegācijas nodrošina Savienības diplomātisko pārstāvību saskaņā ar 1961. gada 18. aprīļa Vīnes konvenciju par diplomātiskajām attiecībām, un tās ir pakļautas Savienības Augstajam pārstāvim ārlietās un drošības politikas jautājumos, tādējādi pats lēmums delegācijas vadītāju atsaukt uz iestādes mītnes valsti nevar būt piekritīgs Eiropas Ārējās darbības dienesta izpilddirektoram un cilvēkresursu direktoram.

Tiesības uz aizstāvību ir Savienības tiesību pamatprincips, no kura izriet, ka pirms tāda lēmuma pieņemšanas, kas nelabvēlīgi ietekmē ieinteresēto personu, tai ir jādod iespēja lietderīgi izteikt savu viedokli par to faktu un apstākļu atbilstību īstenībai un nozīmību, pamatojoties uz kuriem ticis pieņemts šis lēmums. Lai tiesību tikt uzklausītam pārkāpuma dēļ varētu atcelt apstrīdēto lēmumu, vēl ir jāpārbauda, vai tad, ja šāda pārkāpuma nebūtu, procedūras iznākums varētu būt bijis citāds. Šādos apstākļos apstiprinājums, ka kompetentā iestāde pat pēc ieinteresētās personas uzklausīšanas būtu pieņēmusi šādu pašu lēmumu, nozīmētu tikai to, ka pamattiesības tikt uzklausītam, kas ir noteiktas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta a) apakšpunktā, zaudētu savu būtību, jo jau šo tiesību saturs nozīmē, ka ieinteresētajai personai ir iespēja ietekmēt attiecīgā lēmuma pieņemšanas procesu.

(skat. 35., 42. un 44. punktu)

Atsauces

Tiesa: 1986. gada 10. jūlijs, 234/84 Beļģija/Komisija, 27. punkts; 2000. gada 5. oktobris, C‑288/96 Vācija/Komisija, 99. punkts; 2006. gada 9. novembris, C‑344/05 P Komisija/De Bry, 37. punkts.

Vispārējā tiesa: 2011. gada 14. septembris, T‑236/02 Marcuccio/Komisija, 115. punkts.

Civildienesta tiesa: 2013. gada 12. decembris, F‑129/12 CH/Parlaments, 38. punkts.
Šie noteikumi var tikt piemēroti priekšatlases komitejai, kas ir daļa no iecelšanas Savienības aģentūras direktora amatā procedūras, jo minētās komitejas, tāpat kā konkursa atlases komisijas, mērķis ir izvēlēties vislabākos kandidātus no tiem, kuri ir pieteikušies, un tai ir plaša rīcības brīvība priekšatlases testu organizēšanā.

Konkursu jomā plašā rīcības brīvība, kāda konkursa atlases komisijai ir piešķirta attiecībā uz mutvārdu pārbaudījumu, kuriem tiek pakļauti kandidāti, kārtības un detalizēta satura noteikšanu, ir jākompensē ar rūpīgu to noteikumu ievērošanu, kuros ir reglamentēta šo pārbaudījumu organizēšana.

Iecelšanas Savienības aģentūras direktora amatā procedūrā Komisijai saskaņā ar labas pārvaldības un vienlīdzīgas attieksmes principiem ir jārūpējas par priekšatlases komitejā notiekošā atlases procedūras pirmā posma labu organizāciju. No tā izriet, ka visiem Komisijas izraudzītajiem priekšatlases komitejas locekļiem ir jābūt neatkarīgiem, kas ir vajadzīgs, lai nevarētu tikt apšaubīta viņu objektivitāte.

Saistībā ar jautājumu, vai persona, kas vienlaikus ir gan priekšatlases komitejas – piedāvātājas instances – dalībniece, gan arī attiecīgas aģentūras valdes – lēmējinstances – locekle, pilda savu objektivitātes pienākumu, ņemot vērā priekšatlases komitejas un valdes atšķirīgo kompetenci, ir jānorāda, ka priekšatlases komitejai ir izšķiroša ietekme uz to kandidātu galīgo sarakstu, kurus Komisija piedāvā minētās aģentūras valdei. Tāpat priekšatlases komitejas dalībniecei, kura vienlaikus ir valdes locekle, būs pilnvaras personiski vai ar savu vietnieku starpniecību valdes sanāksmē balsot par viena no Komisijas piedāvātajiem kandidātiem iecelšanu amatā. Turklāt valdes loceklim var būt īpaši svarīga loma valdes apspriedēs, neatkarīgi no tā, vai viņš izmanto savas balsošanas tiesības, un katrā ziņā viņam ir tieša saikne ar citiem valdes locekļiem.

Tātad priekšatlases komitejas dalībnieces un valdes locekles amatu apvienošana var apdraudēt personas, kas šos amatus apvieno, neatkarību un objektivitāti un līdz ar to, ciktāl katram priekšatlases komitejas loceklim ir jābūt neatkarīgam, lai priekšatlases komitejas objektivitāte kopumā netiktu aizskarta, priekšatlases komitejas objektivitātes pienākums kopumā netika izpildīts.

(skat. 84. un 88.–92. punktu)

Civildienesta tiesa: spriedums CG/EIB, EU:F:2014:187, 61. punkts.
Faktiski no Eiropas Centrālās bankas personāla nodarbināšanas kārtības, kas ir piemērojama no 2009. gada 1. janvāra, 41. panta nepārprotami neizriet, ka uz lēmumiem neapstiprināt darbā darbinieku, kuram ir pārbaudes laiks, attiektos īpašās prasības procedūra. Labas pārvaldības un efektīvas tiesiskās aizsardzības interesēs noteikumiem, kas reglamentē iestādes prasību iekšējās procedūras, ir jābūt skaidriem, precīziem un neapstrīdamiem.

Eiropas Centrālās bankas darbiniekiem piemērojamo noteikumu 2.1.1. pantā paredzētā pārbaudes laika mērķis ir ļaut Bankai konkrēti spriest par kandidāta piemērotību atsevišķam amatam, par attieksmi, ar kādu viņš veic uzdevumus, un par viņa iemaņām darbā. Šajā saistībā pārbaudes laika pagarināšana var būt šim nolūkam atbilstošs pasākums. Tādējādi tas, ka pastāv šaubas, kas ir saistītas ar pieņemtā darbinieka piemērotību, var būt “izņēmuma gadījums” minēto noteikumu 2.1.2. panta izpratnē, kas tādējādi var pamatot pārbaudes laika pagarināšanu. No tā izriet, ka pārbaudes laika beigšanās būtiski maina attiecīgā darbinieka tiesisko stāvokli, jo no šī datuma minēto noteikumu 2.1.3. pants nevar tikt piemērots attiecībā uz darbinieka atbilstību amatam, kurā viņš ir ticis pieņemts darbā, un attiecīgo pienākumu veikšanu pēc pārbaudes laika beigām.

Šajos apstākļos, tā kā pirms pārbaudes laika beigām no administrācijas nav bijušas nekādas pretējas norādes, darbinieks, sākot no ziņojuma par viņa pārbaudes laiku datuma, var likumīgi gaidīt, ka Banka nepieņems lēmumu pagarināt viņa pārbaudes laiku. Faktiski, ja administrācijai tiešām ir plaša novērtējuma brīvība, novērtējot, vai kandidāts atbilst visām individuālajām un profesionālajām prasībām, lai ieņemtu amatu, kurā persona ir pieņemta darbā, un lai izpildītu šim amatam atbilstošos pienākumus, ikvienam individuālam aktam, kas ir pieņemts, īstenojot šo plašo brīvību, kas ir nelabvēlīgs darbiniekam un ietekmē viņa individuālo tiesisko stāvokli, ir jāatbilst tiesiskās noteiktības principam, kas personāla vadības jomā attiecas uz visām Savienības iestādes. It īpaši šis princips nepieļauj, ka individuāla akta piemērojamības laika sākums būtu noteikts pirms tā pieņemšanas datuma. Tomēr izņēmuma kārtā ir pieļaujami citādi gadījumi, ja to prasa sasniedzamais mērķis un tiek pienācīgi ievērota tiesību akta adresāta tiesiskā paļāvība.

Līdz ar to Bankas lēmums pagarināt pārbaudes laiku ar atpakaļejošu spēku ir nelikumīgs, jo ar to ir pārkāpts tiesiskās noteiktības princips.

(sal. ar 61.–64. un 66. punktu)

Atsauces

Tiesa: 1979. gada 25. janvāris, 98/78 Racke, 20. punkts; 1990. gada 13. novembris, C‑331/88 Fedesa u.c., 45. punkts; 2001. gada 22. novembris, C‑110/97 Nīderlande/Padome, 151. punkts; 2005. gada 26. maijs, C‑301/02 P Tralli/ECB, 73. punkts.

Pirmās instances tiesa: 1992. gada 1. aprīlis, T‑26/91 Kupka‑Floridi/ESK, 43. punkts.

Civildienesta tiesa: 2011. gada 26. maijs, F‑83/09 Kalmár/Europol, 92. punkts, par šo spriedumu ir iesniegta apelācijas sūdzība, ko izskata Vispārējā tiesa, lieta T‑455/11 P; 2012. gada 13. jūnijs, F‑31/10 Guittet/Komisija, 63. un 64. punkts un tajos minētā judikatūra.
Staff case summary



Staff case summary

Kopsavilkums

Ierēdņi – Konkurss – Pielaišanas nosacījumi

(Civildienesta noteikumu 27. panta 1. daļa)

Iecēlējinstitūcijai ir plaša rīcības brīvība, lai noteiktu spēju kritērijus, kas tiek pieprasītas vakantajos amatos, un, izmantojot šos kritērijus un dienesta interesēs, noteiktu konkursa norises nosacījumus un kārtību. Tomēr rīcības brīvības, kas iestādēm ir attiecībā uz konkursu organizēšanu, it īpaši attiecībā uz kandidātu pielaišanas nosacījumu noteikšanu, īstenošanu ierobežo saderības prasība ar obligātām normām Civildienesta noteikumu 27. panta pirmajā daļā. 27. panta pirmajā daļā jebkuras pieņemšanas darbā mērķis ir definēts obligātā veidā. Šī norma ir saistoša iecēlējinstitūcijai, un gan prasības saistībā ar vakantajiem amatiem, gan dienesta intereses var tikt definētas, tikai pilnībā ievērojot šo normu. Tomēr, lai gan noteikumi, ar kuriem kandidātu reģistrēšanās konkursam tiek ierobežota, var ierobežot iestādes iespējas pieņemt darbā labākos kandidātus Civildienesta noteikumu 27. panta pirmās daļas nozīmē, no tā tomēr neizriet, ka jebkurš šādi ierobežojošs noteikums ir pretrunā iepriekš minētajam pantam. Administrācijas rīcības brīvība konkursu organizēšanā un vispārīgāk dienesta intereses dod iestādei tiesības noteikt nosacījumus, kurus tā uzskata par atbilstošiem un kuri, ierobežojot kandidātu piekļuvi konkursam un līdz ar to arī samazinot konkursam reģistrēto kandidātu skaitu, tomēr neietver risku, ka tiks apdraudēts mērķis nodrošināt tādu kandidātu reģistrēšanos, kuriem piemīt vislabākās īpašības spēju, efektivitātes un godīguma aspektā Civildienesta noteikumu 27. panta pirmās daļas nozīmē.

Lai gan nosacījumi, kas ierobežo kandidātu piekļuvi konkursam, ietver risku, ka tiek apdraudēts mērķis nodrošināt tādu kandidātu reģistrēšanu, kuriem ir vislabākās īpašības, attiecīgie nosacījumi ir jāuzskata par pretrunā esošiem Civildienesta noteikumu 27. panta pirmajai daļai. Lai norma par pielaišanu konkursam būtu likumīga, tai ir jāizpilda dubults nosacījums, saskaņā ar kura pirmo daļu normai jābūt pamatotai ar prasībām, kas ir saistītas ar vakantajiem amatiem, vispārīgāk ar dienesta interesēm, un saskaņā ar otro daļu tai ir jābūt atbilstošai Civildienesta noteikumu 27. panta pirmās daļas mērķim. Lai gan šīs divas daļas bieži vien pārklājas, tās tomēr attiecas uz dažādām koncepcijām.

(skat. 27.–30., 32. un 35. punktu)

Atsauces

Pirmās instances tiesa: 1990. gada 8. novembris, T‑56/89 Bataille u.c./Parlaments, Recueil , II‑597. lpp., 48. punkts; 1997. gada 6. marts, T‑40/96 un T‑55/96 Kerros un Kohn-Bergé /Komisija, Recueil FP , I‑A‑47. un II‑135. lpp., 40. un 51. punkts; 2005. gada 15. februāris, T‑256/01 Pyres /Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑23. un II‑99. lpp., 36. punkts; 2006. gada 27. septembris T‑420/04 Blackler /Parlaments, Krājums‑CDL, I‑A‑2‑185. un II‑A‑2‑943. lpp., 45. punkts un tajā minētā judikatūra.
Staff case summary



Staff case summary

Kopsavilkums

1. Ierēdņi – Norīkojums dienesta interesēs

(Civildienesta noteikumu 37. panta pirmās daļas a) punkta otrais ievilkums)

2. Ierēdņi – Prasība – Interese celt prasību – Prasība, kas vērsta pret kandidatūras Komisijas pārstāvniecības vadītāja amatam noraidīšanu – Priekšatlases stadijā noraidīta kandidatūra – Pieņemamība

1. Ar Komisijas pārstāvniecības vadītāju pildīto funkciju “politisko un sensitīvo raksturu” pašu par sevi nepietiek, lai pamatotu ierēdņa norīkojuma statusa izmantošanu. Šāda Civildienesta noteikumu 37. panta pirmās daļas a) punkta otrā ievilkuma interpretācija ļautu norīkot pie attiecīgajiem komisāriem visus ierēdņus, kas iestādē veic “politiskas un sensitīvas” funkcijas, kuras parasti veic augstākā līmeņa vadība, un tādējādi apdraudētu pašu Eiropas civildienesta struktūru, kāda tā noteikta Civildienesta noteikumu 35. pantā, tostarp apšaubot hierarhisko attiecību pārskatāmību.

Turklāt norīkojums dienesta interesēs, lai “uz laiku palīdzēt[u] personai, kas ieņem kādu no amatiem, kuri minēti Kopienu dibināšanas līgumos”, paredz, ka starp šo pēdējo personu un norīkoto ierēdni pastāv uzticēšanās intuitu personae , un šīs attiecības nozīmē, ka starp šīm personām var tikt pastāvīgi izveidotas tiešas un ciešas saiknes atkarībā no attiecīgā locekļa un visa viņa kabineta darba metodēm. Tādi apstākļi kā tas, ka pārstāvniecības vadītāja sastādītie ziņojumi tiek nosūtīti tieši atbildīgajam komisāram, ka starp pārstāvniecības vadītāju un komisāru vai viņa kabineta locekļiem pastāv telefoniskie un pasta sakari vai notiek tikšanās vai ka šo sazināšanos saturs ir konfidenciāls, paši par sevi neļauj pierādīt, ka darba attiecībām starp komisāru un attiecīgo pārstāvniecības vadītāju piemistu intuitu personae raksturs.

Civildienesta noteikumu 37. panta pirmās daļas a) punkta otrā ievilkuma piemērojamība ir atkarīga vienīgi no šajā normā minētajiem nosacījumiem un nekādā ziņā ne no administratīvajām sekām, kas izriet no tā piemērošanas. Jebkura cita interpretācija ļautu izmantot Civildienesta noteikumu 37. pantu citiem mērķiem nekā tas, kam tas domāts, un tādējādi leģitimizēt procedūras nepareizu izmantošanu.

(skat. 64., 67., 69. un 71. punktu)

2. Tas apstāklis, ka prasītāja kandidatūra Komisijas pārstāvniecības vadītāja amatam bija tikusi noraidīta priekšatlases stadijā, neatņem viņam jebkādu interesi apstrīdēt turpmākās darbā pieņemšanas procedūras tiesiskumu, ja priekšatlases komisijas vērtējums nevarēja ietekmēt galīgo iecēlējinstitūcijas vērtējumu. Turklāt šādam prasītājam saglabājas interese celt prasību, lai šis prettiesiskums neatkārtotos citā analoģiskā atlases procedūrā.

(skat. 75. punktu)

Atsauces

Tiesa: 2007. gada 7. jūnijs, C‑362/05 P Wunenburger /Komisija, Krājums, I‑4333. lpp., 50. punkts.

Pirmās instances tiesa: 2005. gada 5. jūlijs, T‑370/03 Wunenburger /Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑189. un II‑853. lpp., 20. punkts.
C 73/68

Vispārējās tiesas 2021. gada 26. novembra rīkojums – Cepewa/EUIPO – Out of the blue (“Lieblingsmensch”)

(Lieta T-48/21) (1)

(2022/C 73/86)

Tiesvedības valoda – vācu

Piektās palātas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

(1) OV C 88, 15.3.2021.
C 138/32

Vispārējās tiesas 2021. gada 11. februāra rīkojums – Fryč/Komisija

(Lieta T-92/20) (1)

(Ārpuslīgumiskā atbildība - Valsts atbalsts - Grupu atbrīvojumu regulas - Programma attiecībā uz atbalstu, ko Čehijas iestādes piešķir konkrētiem uzņēmumiem - Komisijas lēmums, ar ko apstiprināta minētā programma - Prasība atcelt aktu, kas noraidīta kā novēlota - Kaitējums, kas esot nodarīts ar Komisijas un Savienības tiesu darbībām - Noilgums - Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama - Cēloņsakarība - Daļēji acīmredzami juridiski nepamatota prasība)

(2021/C 138/43)

Tiesvedības valoda – čehu

Lietas dalībnieki

Prasītājs: Petr Fryč (Pardubice, Čehijas Republika) (pārstāve: Š. Oharková, advokāte)

Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: G. Braga da Cruz, C. Georgieva-Kecsmar un K. Walkerová)

Priekšmets

Prasība, kura ir pamatota ar LESD 268. pantu un ar kuru tiek lūgts atlīdzināt kaitējumu, kas prasītājam esot nodarīts, pirmkārt, ar to, ka ir pieņemta Komisijas Regula (EK) Nr. 800/2008 (2008. gada 6. augusts), kas atzīst noteiktas atbalsta kategorijas par saderīgām ar kopējo tirgu, piemērojot Līguma 87. un 88. pantu (vispārējā grupu atbrīvojuma regula) (OV 2008, L 214, 3. lpp.), otrkārt, ar to, ka ir pieņemts Komisijas 2007. gada 3. decembra lēmums, un ar šā lēmuma nepublicēšanu, treškārt, ar trūkumiem veidā, kā Komisija ir izskatījusi laikposmā no 2016. līdz 2018. gadam iesniegtās prasītāja sūdzības un, ceturtkārt, ar 2019. gada 5. septembra rīkojumu Fryč/Komisija (C-230/19 P, nav publicēts, EU:C:2019:685) un 2019. gada 15. janvāra rīkojumu Fryč/Komisija (T-513/18, nav publicēts, EU:T:2019:22).

Rezolutīvā daļa

1) Prasību noraidīt.

2) Par Čehijas Republikas pieteikumu par iestāšanos lietā nav jālemj.

3) Petr Fryč sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus, izņemot ar pieteikumiem par iestāšanos lietā saistītos tiesāšanās izdevumus.

4) Petr Fryč un Komisija savus ar pieteikumu par iestāšanos lietā saistītos tiesāšanās izdevumus sedz paši.

(1) OV C 161, 11.5.2020.
Vispārējās tiesas 2020. gada 17. decembra rīkojums – Wagenknecht/Komisija

(Lieta T-350/20) (1)

(Prasība sakarā ar bezdarbību - Savienības finanšu interešu aizsardzība - Krāpšanas apkarošana - Komisāru kolēģijas un tās priekšsēdētāja sanāksmes ar Čehijas Republikas pārstāvi - Daudzgadu finanšu shēma 2021. – 2027. gadam - Finanšu regula - Tiešie maksājumi no Savienības budžeta lauksaimniekiem - Apgalvotais Čehijas Republikas premjerministra interešu konflikts - Apgalvotā Komisijas rīcības neesamība - Reglamenta 130. panta 1. punkts - Interese celt prasību - “Locus standi” - Komisijas nostājas formulēšana - Nepieņemamība)

(2021/C 62/44)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Prasītājs: Lukáš Wagenknecht (Pardubice [Pardubice], Čehijas Republika) (pārstāve: A. Koller, advokāte)

Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: F. Erlbacher un M. Salyková)

Priekšmets

Prasība, kura ir pamatota ar LESD 265. pantu un ar kuru ir lūgts konstatēt, ka Komisija ir prettiesiski atturējusies no rīcības, lai pēc prasītāja lūguma saskaņā ar LESD 325. panta 1. punktu un 319. panta 3. punktu, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) 2018/1046 (2018. gada 18. jūlijs) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, ar kuru groza Regulas (ES) Nr. 1296/2013, (ES) Nr. 1301/2013, (ES) Nr. 1303/2013, (ES) Nr. 1304/2013, (ES) Nr. 1309/2013, (ES) Nr. 1316/2013, (ES) Nr. 223/2014, (ES) Nr. 283/2014 un Lēmumu Nr. 541/2014/ES un atceļ Regulu (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (OV 2018, L 193, 1. lpp.), 61. panta 1. punktu noteiktu saistošus un preventīvus pasākumus ar mērķi novērst vai reaģēt uz apgalvoto Čehijas Republikas premjerministra Andrej Babiš interešu konfliktu, proti, pirmkārt, novēršot to, ka komisāru kolēģijas locekļi, it īpaši tās priekšsēdētājs, satiekas un apspriež ar A. Babiš jautājumus saistībā ar Eiropas Savienības daudzgadu finanšu shēmu 2021.–2027. gadam un Savienības budžetu vispārīgi, un, otrkārt, nosakot pasākumus ar mērķi pārtraukt lauksaimniecības tiešo maksājumu no Savienības budžeta izmaksu noteiktiem uzņēmumiem, kurus kontrolējoša persona un faktiskais īpašnieks ir A. Babiš.

Rezolutīvā daļa

1) Nav jāņem vērā dokuments, kas ir iesniegts kā pielikums A.9, kā arī prasības pieteikuma fragmenti, kuros ir atsauces uz šī dokumenta saturu.

2) Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

3) Lukáš Wagenknecht atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

(1) OV C 271, 17.8.2020.