Saistībā ar Lēmumu 2011/72/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Tunisijā, Padomei principā nav pašai jāpārbauda un jāizvērtē to pierādījumu elementu atbilstība un pareizība, ar kuriem ir pamatoti tiesas procesi, kas ierosināti attiecībā uz personām, kuru vārdi ir iekļauti šī lēmuma pielikumā ietvertajā sarakstā. Būtībā, pieņemot šo lēmumu un turpmākos lēmumus, Padome ir vēlējusies nevis pati piemērot sodu par valsts līdzekļu nelikumīgu piesavināšanos, saistībā ar kuru Tunisijas iestādes veic izmeklēšanu, bet gan saglabāt šīm iestādēm iespēju konstatēt minēto piesavināšanos un atgūt šīs piesavināšanās rezultātā iegūtos līdzekļus. Tādējādi Tunisijas kompetentās iestādes ir tās, kurām ir jāizvērtē minētie pierādījumu elementi un jāizdara no tiem atbilstoši secinājumi. Līdz ar to Padomei un Vispārējai tiesai principā ir jāizvērtē nevis šādu procesu pamatotība, bet vienīgi lēmuma par līdzekļu iesaldēšanu pamatotība, ņemot vērā Tunisijas iestāžu iesniegtos pierādījumu elementus. Pretējā gadījumā varētu pastāvēt situācijas, kad Padomei būtu jāizdara priekšlaicīgi secinājumi par minētās izmeklēšanas pamatotību, kas varētu atšķirties no pašu Tunisijas iestāžu izdarītajiem secinājumiem. Šādai situācijai varētu būt tāds paradoksāls rezultāts, ka brīdī, kad attiecīgā persona tiks tiesāta un šīs iestādes attiecīgā gadījumā atzīs to par atbildīgu par valsts līdzekļu nelikumīgu piesavināšanos, vairs nepastāvēs tās līdzekļu iesaldēšana Eiropas Savienībā, kas ļautu atgūt tai inkriminētās piesavināšanās rezultātā iegūtos līdzekļus. Lēmuma 2011/72 lietderīgā iedarbība acīmredzami netiktu nodrošināta.

Saistībā ar Lēmumu 2011/72/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Tunisijā, Padome nevar pilnīgi visos gadījumos apstiprināt Tunisijas tiesu iestāžu konstatējumus, kas ietverti to iesniegtajos dokumentos. Tai ir pienākums rūpīgi un objektīvi izvērtēt pierādījumu elementus, ko tai ir iesniegušas kompetentās iestādes, ņemot vērā it īpaši prasītāja iesniegtos apsvērumus un iespējamos attaisnojošos pierādījumus. Šis pienākums izriet arī no Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantā ietvertā labas pārvaldības principa. Padomei, lai izpildītu savu pienākumu veikt rūpīgu un objektīvu pārbaudi, ir jāizvērtē nepieciešamība iegūt papildu informāciju vai pierādījumus no kompetentajām iestādēm, ņemot vērā prasītāja iesniegtos apsvērumus un faktiskos pierādījumu elementus. It īpaši, lai arī Padomei nav jāaizstāj Tunisijas tiesu iestādes, novērtējot attiecībā uz prasītāju veiktās kriminālizmeklēšanas pamatotību, nevar izslēgt, ka šai iestādei var būt jāpieprasa paskaidrojumi saistībā ar informāciju, ar kuru šī izmeklēšana ir pamatota. Tā kā Padome ir iesniegusi pierādījumus par tiesas izmeklēšanu, kas ir uzsākta attiecībā uz prasītāju, un tā kā šo pierādījumu uzticamība nav tikusi apstrīdēta, prasītājam ir jānorāda konkrēti pierādījumu elementi, uz kuriem viņš atsaucas, lai apstrīdētu šīs izmeklēšanas pamatotību.

Šajā ziņā tiesiskas valsts un cilvēktiesību, kā arī cilvēka cieņas ievērošanas principi ir jāievēro attiecībā uz jebkuru Savienības darbību, tostarp kopējās ārpolitikas un drošības politikas jomā, kā tas, kopā ņemot, izriet no LES 21. panta 1. punkta pirmās daļas, 2. punkta b) apakšpunkta un 3. punkta un 23. panta. It īpaši ir jānorāda, ka LES 21. panta 1. punktā ir noteikts, ka Savienības starptautiskās darbības mērķis ir veicināt visā pasaulē demokrātiju, tiesiskumu, universālu un nedalāmu cilvēktiesību un starptautisko tiesību ievērošanu. Princips par saprātīgu lietas izspriešanas termiņu ir tiesību uz taisnīgu tiesu sastāvdaļa, ko aizsargā vairāku juridiski saistošu starptautisko tiesību instrumentu noteikumi. Līdz ar to nevar izslēgt, ka, pastāvot objektīvai, ticamai, konkrētai un saskanīgai informācijai, kas var radīt pamatotas bažas par attiecīgās personas tiesību uz saprātīgu lietas izspriešanas termiņu ievērošanu attiecībā uz to veiktajā tiesas izmeklēšanā, kas ir bijis pamats tās līdzekļu iesaldēšanai Savienībā, Padomei var būt pienākums veikt vajadzīgās pārbaudes.

(skat. 41., 42., 48., 64. un 65. punktu)