Apglabāšanai paredzētie atkritumi ietilpst jēdzienā “ražojumi” EKL 90. panta izpratnē. Kaut arī šiem atkritumiem nav būtiskas komerciālas vērtības, tie var būt pamats komercdarījumiem saistībā ar to apglabāšanu vai nodošanu atkritumu izgāztuvē. Tāda valsts iekšējā nodeva, kas attiecas uz šiem atkritumiem, operatoram, kas vēlas no tiem atbrīvoties, šos komercdarījumus var sarežģīt vai padarīt dārgākus, un tādēļ tā var tikt uzskatīta par slēptu ierobežojumu minēto atkritumu brīvai apritei, kas ir ierobežojums, kuru ar EKL 90. pantu tieši ir paredzēts novērst gadījumā, ja pastāv diskriminējoša attieksme pret ievestajiem atkritumiem.

EKL 90. pants attiecas uz iekšējiem nodokļiem, kas piemērojami ievestu ražojumu izmantošanai, ja tie galvenokārt paredzēti šādai izmantošanai un ievesti vienīgi šim mērķim. Turklāt nodeva, kas tiek iekasēta nevis par precēm kā tādām, bet par noteiktu uzņēmuma darbību saistībā ar šīm precēm un kas tiek aprēķināta, tostarp ņemot vērā attiecīgo preču svaru, ietilpst EKL 90. panta piemērošanas jomā un tiktāl, ciktāl tā nekavējoties ietekmē valsts un ievesto preču izmaksas, tā attiecībā uz ievestajām precēm ir jāpiemēro nediskriminējošā veidā. Šajā sakarā, runājot par apglabāšanai paredzētajiem atkritumiem, tiktāl, ciktāl vienīgie komercdarījumi, kuru priekšmets iznīcināšanai paredzētie atkritumi vēl var būt, ir ar to iznīcināšanu vai nodošanu atkritumu izgāztuvē saistītie darījumi, pareizais kritērijs, lai novērtētu iespējamos preču aprites brīvības ierobežojumus, ir nodevas ietekme uz komersantu samaksāto cenu, lai atbrīvotos no šiem atkritumiem.

EKL 90. panta pirmā daļa nepieļauj tādu valsts nodokļu noteikumu, kurā atbrīvojums no nodokļa, kas piemērojams atkritumu apglabāšanai uz ilgstošu laiku valsts atkritumu izgāztuvēs, paredzēts tikai saistībā ar atkritumiem, kas radušies valsts teritorijā izvietoto bīstami piesārņoto vai iespējami bīstami piesārņoto platību sanācijas vai drošības pasākumu rezultātā, bet izslēdz tādu atkritumu atbrīvošanu no nodokļa, kas radušies citās dalībvalstīs esošo platību sanācijas vai drošības pasākumu rezultātā.

Kaut arī Kopienu tiesības savā pašreizējā attīstības stadijā neierobežo katras dalībvalsts brīvību noteiktām, pat EKL 90. panta pirmās daļas nozīmē līdzīgām precēm noteikt diferencētu taksācijas sistēmu, kas ir atkarīga no objektīviem kritērijiem, tomēr šāda diferenciācija ar Kopienu tiesībām ir saderīga tikai tad, ja tā ir vērsta uz mērķiem, kas arī paši ir saderīgi ar Līguma prasībām un atvasinātajām tiesībām, un ja tās īstenošanas noteikumi ļauj izvairīties no visām importa no citām dalībvalstīm tiešas un netiešas diskriminācijas formām vai valsts konkurējošo ražojumu aizsardzības. Tomēr tāds nodokļu tiesību noteikums noteiktos gadījumos var būt pamats augstākas nodokļa likmes piemērošanai ievestajai precei nekā valsts precei. Tāpat starp valsts izcelsmes atkritumiem un no citām dalībvalstīm ievestajiem atkritumiem pastāvošās ģeogrāfiskās izcelsmes atšķirības nav pietiekamas, lai izslēgtu, ka šie atkritumi ir līdzīgi ražojumi EKL 90. panta pirmās daļas izpratnē.

Faktiska neiespējamība identificēt bīstami piesārņotās vai iespējami bīstami piesārņotās platības citu dalībvalstu teritorijā nevar pamatot šādu atšķirīgu attieksmi, jo praktiskas dabas grūtības nevar pamatot diskriminējošu iekšējo nodokļu piemērošanu precēm, kuru izcelsme ir citās dalībvalstīs. Turklāt, kaut arī EKL 90. pantā principā nav paredzēts dalībvalstu pienākums novērst objektīvi pamatotu atšķirīgu attieksmi, kāda ar valsts iekšējiem tiesību aktiem ieviesta starp iekšējiem nodokļiem, kas attiecas uz valsts izcelsmes produktiem, tas tā nav gadījumā, ja šis aizliegums ir vienīgais līdzeklis, kas ļauj izvairīties no tiešas vai netiešas diskriminācijas pret ievestajiem izstrādājumiem.

(sal. ar 56., 57., 60., 70., 72. un 73. punktu un rezolutīvo daļu)