ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Regulas Nr. 2913/92, kurā grozījumi ir izdarīti ar Regulu Nr. 648/2005, 204. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja pienācīgi pierādītas preču daļas bojāejas un neglābjama zuduma dēļ attiecīgajā procedūrā paredzētajā galamērķa muitas iestādē netiek uzrādīts viss tādas preces daudzums, kurai piemērota Kopienas ārējā tranzīta procedūra, šī situācija – kas veido kāda no pienākumiem, kurus uzliek šīs procedūras izmantošana, proti, pienākuma preces neskartas nogādāt galamērķa muitas iestādē, neizpildi – principā rada ievedmuitas parādu attiecībā uz to preču daļu, kas nav nogādāta šajā iestādē. Valsts tiesai ir jāpārliecinās, vai tāds apstāklis kā noliešanas ierīces bojājums šajā gadījumā atbilst kritērijiem, kas raksturo “nepārvaramas varas” un “neparedzamu apstākļu” jēdzienus Regulas Nr. 2913/92, kurā grozījumi ir izdarīti ar Regulu Nr. 648/2005, 206. panta 1. punkta izpratnē, proti, vai tas ir neparasts un ārpus uzņēmēja, kurš darbojas šķidrumu transportēšanas jomā, ietekmes un vai no tā sekām nebūtu varēts izvairīties, neraugoties uz pienācīgu rūpību. Šīs pārbaudes ietvaros šai tiesai ir it īpaši jāņem vērā tas, kā uzņēmēji, proti, principāls un pārvadātājs, ir ievērojuši spēkā esošos noteikumus un prasības par cisternu tehnisko stāvokli un tādu šķidrumu kā šķīdinātājs pārvadājumu drošību;
2)

Regulas Nr. 2913/92, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 2700/2000, 220. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā lietā kā pamatlieta no Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) ziņojumā iekļautās informācijas var tikt secināts, ka importētājs nevar pamatoti atsaukties uz tiesisko paļāvību atbilstoši šai tiesību normai, lai iebilstu pret ievedmuitas nodokļa vēlāku iegrāmatošanu. Tomēr, ja šādā ziņojumā ir tikai attiecīgās situācijas vispārīgs apraksts – un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai –, ar to vien nepietiek, lai no juridiskā viedokļa pietiekami pierādītu, ka šie nosacījumi patiešām ir izpildīti visos aspektos, tostarp attiecībā uz eksportētāja atbilstošo rīcību. Šādos apstākļos principā importēšanas valsts muitas iestādēm, iesniedzot papildu pierādījumus, ir jāpierāda, ka eksportēšanas valsts muitas iestādes nepatiesu “A formas” izcelsmes sertifikātu ir izsniegušas eksportētāja sniegtā nepatiesā faktu izklāsta dēļ. Tomēr, ja importēšanas valsts muitas iestādēm nav iespējams sniegt minēto pierādījumu, attiecīgajā gadījumā importētājam ir jāpierāda, ka minētais sertifikāts tika sagatavots, pamatojoties uz eksportētāja veiktu patiesu faktu izklāstu.
2)

Direktīvas 2006/112 148. panta d) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, pirmkārt, no nodokļa ir atbrīvojami ne tikai tie kravas iekraušanas vai izkraušanas šīs direktīvas 148. panta a) punktā minētā kuģī pakalpojumi, kas veikti šo pakalpojumu tirdzniecības pēdējā stadijā, bet arī agrākās stadijās sniegti pakalpojumi, ja šādu pakalpojumu ir sniedzis tirgus dalībnieka apakšuzņēmējs, kurš pēc tam par to izsniedz rēķinu ekspeditoram vai pārvadājumu uzņēmumam, un, otrkārt, no nodokļa ir atbrīvojami arī kravas iekraušanas un izkraušanas pakalpojumi, kas sniegti šīs kravas īpašniekam, kā tās eksportētājs vai importētājs.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 104/21

Tiesas (devītā palāta) 2017. gada 9. februāra spriedums (Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa) (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Euro Tyre BV/Autoridade Tributária e Aduaneira

(Lieta C-21/16) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - PVN - Direktīva 2006/112/EK - 131. un 138. pants - Nosacījumi piegādes Kopienas iekšienē atbrīvojumam no nodokļa - PVN informācijas apmaiņas sistēma (VIES) - Pircēja iekļaušanas neesamība - Atteikums piešķirt atbrīvojumu - Pieļaujamība)

(2017/C 104/30)

Tiesvedības valoda – portugāļu

Iesniedzējtiesa

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa)

Pamatlietas puses

Prasītāja: Euro Tyre BV

Atbildētāja: Autoridade Tributária e Aduaneira

Rezolutīvā daļa:

Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 131. pants un 138. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem dalībvalsts nodokļu administrācijai ir liegts atteikties piešķirt piegādei Kopienas iekšienē atbrīvojumu no pievienotās vērtības nodokļa tāpēc vien, ka šīs piegādes brīdī pircējs, kas ir reģistrēts galamērķa dalībvalsts teritorijā un kam ir darījumiem šajā valstī derīgs pievienotās vērtības nodokļa identifikācijas numurs, nav iekļauts pievienotās vērtības nodokļa informācijas apmaiņas sistēmā un uz to netiek attiecināts iegādēm Kopienas iekšienē piemērojamais nodokļu režīms, lai gan nav nevienas nopietnas norādes uz to, ka būtu notikusi krāpšana, un ir pierādīts, ka atbrīvojuma materiāltiesiskie nosacījumi ir izpildīti. Šajā gadījumā šīs direktīvas 138. panta 1. punkts, to interpretējot samērīguma principa gaismā, šādam atteikumam pretrunā ir arī tad, ja pārdevējs zināja par apstākļiem, kas raksturoja pircēja situāciju attiecībā uz pievienotās vērtības nodokļa piemērošanu, un bija pārliecināts, ka vēlāk pircējs ar atpakaļejošu spēku tiks reģistrēts kā saimnieciskās darbības veicējs Kopienas iekšienē.

(1) OV C 118, 4.4.2016.
1)

Nenodrošinot, ka papildmaksājums par ražošanas daudzumu, kas Itālijā saražots, pārsniedzot valsts kvotu, no pirmā tirdzniecības gada, kurā papildmaksājums faktiski tika piemērots Itālijā (1995./1996. gads), līdz pēdējam tirdzniecības gadam, kurā Itālijā bija ražošanas pārpalikums (2008./2009. gads), — tiek faktiski iekasēts no individuālajiem ražotājiem, kuri veicinājuši katru attiecīgo ražošanas pārprodukciju, un — to, ka tiešo pārdevumu gadījumā pircējs vai ražotājs, saņemot paziņojumu par maksājamo summu, samaksā minēto maksājumu atbilstošā termiņā, — ja maksājums nav samaksāts noteiktajā termiņā, tas tiek reģistrēts un, ja iespējams, iekasēts piespiedu kārtā no šiem pircējiem vai ražotājiem, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai paredzēti Padomes Regulas (EEK) Nr. 3950/92 (1992. gada 28. decembris), ar ko ievieš papildmaksājumus piena un piena produktu nozarē, 1. un 2. pantā, Padomes Regulas (EK) Nr. 1788/2003 (2003. gada 29. septembris), ar ko ievieš maksājumus piena un piena produktu nozarē, 4. pantā, Padomes Regulas (EK) Nr. 1234/2007 (2007. gada 22. oktobris), ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (“Vienotā TKO regula”), 79., 80. un 83. pantā, kā arī – saistībā ar Komisijas īstenošanas noteikumiem – Regulas (EEK) Nr. 536/93 (1993. gada 9. marts), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par papildmaksājuma piemērošanu pienam un piena produktiem, 7. pantā, Regulas (EK) Nr. 1392/2001 (2001. gada 9. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Regulai Nr. 3950/92, 11. panta 1. un 2. punktā, kā arī, visbeidzot, Regulas (EK) Nr. 595/2004 (2004. gada 30. marts), ar ko nosaka sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Regulai Nr. 1788/2003, ar grozījumiem, kuri izdarīti ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 1468/2006 (2006. gada 4. oktobris), 15. un 17. pantā.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 382/11

Tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 14. septembra spriedums (First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Trustees of the P Panayi Accumulation & Maintenance Settlements/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Lieta C-646/15) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiešie nodokļi - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Kapitāla brīva aprite - Trasts - Pilnvarotie - Citas juridiskas personas - Jēdziens - Kapitāla pieauguma nodoklis par trastam piederošu mantu pilnvaroto nodokļu rezidences vietas pārcelšanas uz citu dalībvalsti dēļ - Nodokļa summas noteikšana šīs pārcelšanas brīdī - Nodokļa summas tūlītēja piedziņa - Pamatojums - Samērīgums)

(2017/C 382/12)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Pamatlietas puses

Prasītāji: Trustees of the P Panayi Accumulation & Maintenance Settlements

Atbildētāji: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Rezolutīvā daļa:

LESD normām par brīvību veikt uzņēmējdarbību tādos apstākļos, kādi ir pamatlietā, kad pilnvarotie saskaņā ar valsts tiesībām tiek aplūkoti kā vienota un pastāvīga personu grupa, kas ir atšķirīga no personām, kuras periodiski var būt pilnvarotie, ir pretrunā tādi dalībvalsts tiesību akti, kādi ir aplūkoti pamatlietā, kuros ir paredzēts uzlikt kapitāla pieauguma nodokli trastam piederošai mantai, ja lielākā daļa pilnvaroto pārceļ savu dzīvesvietu uz citu dalībvalsti, neļaujot vēlāk iekasēt tādējādi maksājamo nodokli.

(1) OV C 48, 8.2.2016.
2)

Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka noilguma termiņu pārkāpumiem, kas pieļauti tādas “vairākgadu programmas” kā attiecīgais projekts pamatlietā ietvaros, sāk skaitīt no attiecīgā pārkāpuma izdarīšanas datuma atbilstoši Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta pirmajai daļai, precizējot, ka, ja runa ir par “nepārtrauktu vai vairākkārtēju” pārkāpumu, atbilstoši Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta otrajai daļai noilguma termiņš sākas dienā, kad pārkāpums ir beidzies. Turklāt “vairākgadu programma” ir uzskatāma par “pilnīgi pabeigtu” Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta otrās daļas otrā teikuma izpratnē šai programmai noteikumos, kas to reglamentē, paredzētajā beigu datumā. Konkrētāk, vairākgadu programma, ko reglamentē Padomes 1994. gada 16. maija Regula (EK) Nr. 1164/94 par Kohēzijas fonda izveidi, kura grozīta ar Padomes 1999. gada 21. jūnija Regulu (EK) Nr. 1264/1999 un ar Padomes 1999. gada 21. jūnija Regulu (EK) Nr. 1265/1999, kā arī ar Aktu par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās Eiropas Savienībai nosacījumiem un pielāgojumiem Līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā, ir jāuzskata par “pilnīgi pabeigtu” minētās tiesību normas izpratnē datumā, kurš Eiropas Komisijas lēmumā, ar ko šis projekts apstiprināts, ir norādīts kā beigu datums darbu pabeigšanai un ar to saistīto atbilstīgo izdevumu maksājumu izpildei, neskarot iespējamo pagarinājumu ar jaunu attiecīgu Komisijas lēmumu.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 293/3

Tiesas (ceturtā palāta) 2017. gada 13. jūlija spriedums (First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – London Borough of Ealing/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Lieta C-633/15) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - Ar sportu cieši saistītu pakalpojumu atbrīvojums - 133. pants - Atbrīvojuma nepiemērošana, ja pastāv risks radīt konkurences izkropļojumus, nostādot neizdevīgā stāvoklī uzņēmumus, kas ir PVN maksātāji - Pakalpojumu sniegšana, ko veic publisko tiesību bezpeļņas organizācijas)

(2017/C 293/03)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Pamatlietas puses

Prasītāja: London Borough of Ealing

Atbildētājs: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Rezolutīvā daļa:

1) Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112 par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 133. panta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tā pieļauj dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurā ir likts ievērot šīs direktīvas 133. panta pirmās daļas d) punktā paredzēto nosacījumu, piešķirot atbrīvojumu no pievienotās vērtības nodokļa (PVN) publisko tiesību subjektiem, kas sniedz pakalpojumus, kuri cieši saistīti ar sportu vai fizisko audzināšanu, minētās direktīvas 132. panta 1. punkta m) apakšpunkta izpratnē, lai gan, pirmkārt, 1989. gada 1. janvārī šī dalībvalsts neaplika visus šos pakalpojumus ar PVN un, otrkārt, aplūkotie pakalpojumi nebija atbrīvoti no PVN, pirms netika noteikta minētā nosacījuma ievērošana.

2) Direktīvas 2006/112 133. panta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tā nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds tiek aplūkots pamatlietā, jo tajā PVN atbrīvojuma piešķiršana bezpeļņas publisko tiesību subjektiem, kas sniedz pakalpojumus, kuri ir cieši saistīti ar sportu vai fizisko audzināšanu, minētās direktīvas 132. panta 1. punkta m) apakšpunkta izpratnē ir pakārtota minētās direktīvas 133. panta pirmās daļas d) punktā paredzētajam nosacījumam, vienlaicīgi nepiemērojot šo nosacījumu citām bezpeļņas organizācijām, kas nav publisko tiesību subjekti, kuras sniedz šādus pakalpojumus.

(1) OV C 59, 15.2.2016.
4)

Direktīvas 2011/16 1. panta 1. punkts un 5. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka pārbaude, ko veic pieprasījuma saņēmēja iestāde, kad pieprasījuma iesniedzēja iestāde tai iesniedz informācijas pieprasījumu atbilstoši šai direktīvai, neaprobežojas ar šī pieprasījuma formālu atbilstību, bet tai ir jāļauj pieprasījuma saņēmējai iestādei pārliecināties, ka nav tā, ka pieprasītajai informācijai nebūtu nekāda prognozējamā svarīguma, ņemot vērā attiecīgā nodokļu maksātāja identitāti un, iespējams, informētās trešās personas identitāti, kā arī attiecīgās nodokļu izmeklēšanas vajadzības. Tās pašas Direktīvas 2011/16 normas un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta normas ir jāinterpretē tādējādi, ka saistībā ar prasību, ko administrācijai pakļauta persona ir cēlusi par sankcijas pasākumu, kuru pieprasījuma saņēmēja iestāde tai ir piemērojusi par to, ka tā nav izpildījusi lēmumu par rīkojuma izdošanu, ko šī iestāde ir pieņēmusi pēc informācijas pieprasījuma, kuru pieprasījuma iesniedzēja iestāde ir iesniegusi atbilstoši Direktīvai 2011/16, valsts tiesai ir neierobežota kompetence pārbaudīt šī lēmuma par rīkojuma izdošanu likumību. Attiecībā uz nosacījumu par minētā lēmuma likumību, kas izriet no pieprasītās informācijas prognozējamā svarīguma, pārbaude tiesā aprobežojas ar pārbaudi par to, ka šāda svarīguma acīmredzami netrūkst;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 277/7

Tiesas (virspalāta) 2017. gada 13. jūnija spriedums (High Court of Justice (England & Wales) Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – The Queen, pēc The Gibraltar Betting and Gaming Association Limited lūguma/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs, Her Majesty's Treasury

(Lieta C-591/15) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 355. panta 3. punkts - Gibraltāra statuss - LESD 56. pants - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Pilnībā iekšēja situācija - Nepieņemamība)

(2017/C 277/08)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

High Court of Justice (England & Wales) Queen's Bench Division (Administrative Court)

Pamatlietas puses

Prasītāja: The Queen, pēc The Gibraltar Betting and Gaming Association Limited lūguma

Atbildētāji: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs, Her Majesty's Treasury

Rezolutīvā daļa:

LESD 355. panta 3. punkts, to lasot kopsakarā ar LESD 56. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka pakalpojumu sniegšana, ko Gibraltārā reģistrēti uzņēmumi veic par labu personām, kuras ir Apvienotās Karalistes rezidentes, no Savienības tiesību viedokļa ir tāda situācija, kurā visi tās elementi ir saistīti tikai ar vienu dalībvalsti.

(1) OV C 27, 25.1.2016.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 202/4

Tiesas (trešā palāta) 2017. gada 27. aprīļa spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Onix Asigurări SA/Istituto per la Vigilanza Sulle Assicurazioni (IVASS)

(Lieta C-559/15) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 73/239/EEK - Direktīva 92/49/EEK - Vienotas licences princips - Piederības dalībvalsts īstenotas uzraudzības princips - 40. panta 6. punkts - “Pārkāpumu” jēdziens - Akcionāru reputācija - Dalībvalstī dibinātam apdrošināšanas uzņēmumam noteikts aizliegums slēgt jaunus līgumus otras dalībvalsts teritorijā)

(2017/C 202/05)

Tiesvedības valoda – itāļu

Iesniedzējtiesa

Consiglio di Stato

Pamatlietas puses

Prasītājs: Onix Asigurări SA

Atbildētājs: Istituto per la Vigilanza Sulle Assicurazioni (IVASS)

Rezolutīvā daļa:

Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīva 92/49/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz tiešo apdrošināšanu, kas nav dzīvības apdrošināšana, ar kuru groza Direktīvu 73/239/EEK un Direktīvu 88/357/EEK (Trešā nedzīvības apdrošināšanas direktīva), un it īpaši tās 40. panta 6. punkts, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie neļauj dalībvalsts uzraudzības iestādēm ar mērķi aizsargāt apdrošināto personu un personu, kam var būt tiesības uz attiecīgo apdrošināšanas segumu, intereses, attiecībā uz apdrošināšanas uzņēmumu, kurš darbojas tiešās apdrošināšanas, kas nav dzīvības apdrošināšana, jomā un veic savu darbību šīs dalībvalsts teritorijā saskaņā ar brīvību sniegt pakalpojumus, steidzami veikt tādus pasākumus kā aizliegums slēgt jaunus līgumus šajā teritorijā, pamatojot ar to, ka tā savas rīcības brīvības robežās ir konstatējusi, ka jau sākotnēji vai arī vēlāk nav izpildīta kāda no subjektīvajām paredzētajām prasībām, lai varētu izdot licenci veikt uzņēmējdarbību apdrošināšanas jomā, kā, piemēram, prasība par reputāciju. Turpretī šī direktīva neliedz šai dalībvalstij, īstenojot pilnvaras, kas tai ir ārkārtējās situācijās, noteikt, vai noteiktas neatbilstības vai neskaidrības saistībā ar attiecīgā apdrošināšanas uzņēmuma vadītāju reputāciju rada reālu un tūlītēju risku, ka varētu rasties pārkāpumi, kaitējot apdrošināto personu vai personu, kam var būt tiesības uz attiecīgo apdrošināšanas segumu, interesēm, un, ja tas tā ir, tūlītēji veikt tādus atbilstošus pasākumus kā attiecīgā gadījumā aizliegums slēgt jaunus līgumus tās teritorijā.

(1) OV C 38, 1.2.2016.
3)

Regulas Nr. 261/2004 5. panta 3. punkts, lasot kopā ar tās preambulas 14. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka “iespējamie pasākumi”, kuri gaisa pārvadātājam ir jāveic, lai samazinātu vai pat novērstu risku sadurties ar putniem un tādējādi atbrīvotos no pienākuma izmaksāt kompensācijas pasažieriem, kas paredzēts minētās regulas 7. pantā, ietver preventīvu pasākumu veikšanu saistībā ar minēto putnu esamību, ar nosacījumu, ka no tehniskā un administratīvā aspekta šis gaisa pārvadātājs šos pasākumus spēj veikt, ka šie pasākumi tam nerada pārmērīgu slogu salīdzinājumā ar tā uzņēmuma iespējām un ka minētais gaisa pārvadātājs ir pierādījis, ka minētie pasākumi tik tiešām ir īstenoti saistībā ar to lidojumu, kura laikā notikusi sadursme ar putnu; par šo nosacījumu izpildi ir jāpārliecinās iesniedzējtiesai;
2)

Direktīvas 2002/22, kurā grozījumi ir izdarīti ar Direktīvu 2009/136, 25. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts, ka uzņēmums, kurš abonentiem piešķir telefona numurus un kuram saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu ir pienākums no saviem abonentiem saņemt piekrišanu izmantot to datus, lai sniegtu telefona uzziņu dienestu un abonentu sarakstu pakalpojumus, šo pieprasījumu formulē tādējādi, ka minētie abonenti savu piekrišanu par šo izmantošanu dod atšķirīgi atkarībā no dalībvalsts, kurā uzņēmumi, kuriem šī informācija ir jālūdz, sniedz šos pakalpojumus.
3)

Kombinētās nomenklatūras, kas ietverta I pielikumā Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulai (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu redakcijās, kas secīgi izriet no Komisijas 2011. gada 27. septembra Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1006/2011, Komisijas 2012. gada 9. oktobra Īstenošanas regulas (ES) Nr. 927/2012 un Komisijas 2013. gada 4. oktobra Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1001/2013, apakšpozīcijas 8525 80 30, 8525 80 91 un 8525 80 99, ņemot vērā šīs kombinētās nomenklatūras skaidrojumus attiecībā uz šīm apakšpozīcijām, ir jāinterpretē tādējādi, ka videosižets, kas ir ilgāks par 30 minūtēm un kas ierakstīts atsevišķās datnēs, kuru atsevišķais ilgums nepārsniedz 30 minūtes, ir jāuzskata par viena vismaz 30 minūšu ilgu videosižeta ierakstu neatkarīgi no tā, vai lietotājs nolasīšanas laikā neuztver pāreju no vienas datnes uz citu vai, tieši pretēji, viņam šīs nolasīšanas laikā principā ir jāatver katra datne atsevišķi;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 168/12

Tiesas (virspalāta) 2017. gada 4. aprīļa spriedums (Verwaltungsgericht Berlin (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Sahar Fahimian/Vācijas Federatīvā Republika

(Lieta C-544/15) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa - Direktīva 2004/114/EK - 6. panta 1. punkta d) apakšpunkts - Trešo valstu valstspiederīgo uzņemšanas nosacījumi - Uzņemšanas atteikums - “Valsts drošības apdraudējuma” jēdziens - Novērtējuma brīvība)

(2017/C 168/14)

Tiesvedības valoda – vācu

Iesniedzējtiesa

Verwaltungsgericht Berlin

Pamatlietas puses

Prasītājs: Sahar Fahimian

Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

piedaloties: Stadt Darmstadt.

Rezolutīvā daļa:

Padomes 2004. gada 13. decembra Direktīvas 2004/114/EK par nosacījumiem attiecībā uz trešo valstu pilsoņu uzņemšanu studiju, skolēnu apmaiņas, prakses vai stažēšanās, nesaņemot atalgojumu, vai brīvprātīga darba nolūkā, 6. panta 1. punkta d) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts kompetentajām iestādēm, kuras saņēmušas no trešās valsts valstspiederīgā vīzas pieteikumu studiju nolūkiem, ir plaša novērtējuma brīvība, lai, ņemot vērā visu atbilstošo informāciju, kas raksturo šī valstspiederīgā situāciju, pārbaudītu, vai šis pēdējais minētais rada valsts drošības apdraudējumu, pat ja tikai potenciālu. Šī tiesību norma ir arī jāinterpretē tādējādi, ka tā neliedz valsts kompetentajām iestādēm atteikties šādiem nolūkiem uzņemt attiecīgās dalībvalsts teritorijā trešās valsts valstspiederīgo, kas ir ieguvis diplomu vienā no universitātēm, uz kurām attiecas Savienības ierobežojošie pasākumi to būtiska līmeņa saistību dēļ ar Irānas valdību militārā jomā vai ar to saistītās jomās, un kas šajā dalībvalstī paredz veikt pētījumu valsts drošībai sensitīvā jomā, ja šo iestāžu rīcībā esošie elementi ļauj uzskatīt, ka šīs personas šajos pētījumos gūtās zināšanas var tikt vēlāk izmantotas valsts drošībai pretējiem mērķiem. Valsts tiesai, kurā iesniegta prasība pret kompetento valsts iestāžu lēmumu, ar ko ir atteikta prasītās vīzas piešķiršana, ir jāpārbauda, vai šis lēmums ir balstīts uz pienācīgu pamatojumu un vai tam ir pietiekami pārliecinošs faktiskais pamats.

(1) OV C 429, 21.12.2015.
1)

Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 17. jūnija Direktīvas 1999/62/EK par dažu infrastruktūru lietošanas maksas noteikšanu smagajiem kravas transportlīdzekļiem, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 27. septembra Direktīvu 2011/76/ES, 9.a pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā norādītajai samērīguma prasībai ir pretrunā tāda sankciju sistēma, kāda ir pamatlietā, kurā ir paredzēta fiksēta naudas soda uzlikšana par visiem to noteikumu pārkāpumiem, neatkarīgi no to veida un smaguma, kas attiecas uz pienākumu iekasēt iepriekšēju ceļa nodevas samaksu par ceļu infrastruktūras izmantošanu;