ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Pašreizējā Savienības tiesību stāvoklī Vispārējās tiesas un Civildienesta tiesas attiecīgās kompetences norobežošanas jomā strīds starp ierēdni un iestādi, no kuras viņš ir atkarīgs vai bija atkarīgs, ja tas rodas nodarbinātības attiecībās, kas saista vai saistīja šo personu ar iestādi, ietilpst LESD 270. panta un Civildienesta noteikumu 90. un 91. panta piemērošanas jomā un līdz ar to neietilpst LESD 268. panta un 340. panta, kas reglamentē Savienības vispārīgo ārpuslīgumiskās atbildības režīmu, piemērošanas jomā.

Šajā ziņā attiecībā uz strīdu starp miruša ierēdņa tiesību pārņēmējiem un iestādi, no kuras šis ierēdnis bija atkarīgs, ja viņi rīkojas, lai saņemtu zaudējumu atlīdzību, kas viņiem ir personīga, neatkarīgi no tā vai šis kaitējums ir materiāls vai morāls, personīgais subjektīvais nosacījums, kas saistīts ar ierēdņa, kam piemīt aplūkotās tiesības, statusu, katrā ziņā nav izpildīts un tātad Civildienesta tiesai principā nav kompetences ratione personae lemt atbilstoši LESD 270. pantam un Civildienesta noteikumu 90. un 91. pantam. Šādos apstākļos, ja tiesību pārņēmēji prasa kompensēt ar vienu aktu radītu dažādu kaitējumu, viņiem ir obligāti jāceļ divas prasības, viena – Civildienesta tiesā, otra – Vispārējā tiesā, atkarībā no tā vai viņi pārņem attiecīgā ierēdņa tiesības vai prasa atlīdzināt materiālu vai morālu kaitējumu, kas tām ir personīgs, un šīm divām prasībām ir paredzēti atsevišķi nosacījumi pēc būtības..

Tomēr, ņemot vērā iemeslus, kas saistīti ar tiesisko noteiktību, labu tiesvedību, procesuālo ekonomiju un pretrunīgu tiesas nolēmumu novēršanu, šie tiesību pārņēmēji var likumīgi savas prasības apvienot, ceļot vienu vienotu prasību. Šī vienotā prasība ir jāceļ Vispārējā tiesā, jo tā ne tikai ir vispārīga jeb vispārīgo tiesību tiesa, kurai tādējādi ir pilna jurisdikcija atšķirībā no Civildienesta tiesas, kam ir izņēmuma jurisdikcija, bet arī augstākstāvoša tiesa, kam ir izveidota Civildienesta tiesa atbilstoši terminoloģijai LESD 257. pantā. Piemērojot Tiesas statūtu I pielikuma 8. panta 3. punkta otro daļu, Civildienesta tiesai uzreiz jānoraida sava kompetence, lai Vispārējā tiesa varētu lemt šajās lietās.

(sal. ar 47., 51., 65., 66. un 73.–75. punktu)
Lieta T-671/11

IPK International – World Tourism Marketing Consultants GmbH

pret

Eiropas Komisiju

“Atbalsts ekotūrisma projekta finansēšanai — Atgūto summu atmaksāšana — Lēmums, kas pieņemts pēc tam, kad Vispārējā tiesa atcēla iepriekšējo lēmumu par atbalsta atsaukšanu — Kompensācijas procenti — Nokavējuma procenti — Aprēķināšana”

Kopsavilkums – Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 10. aprīļa spriedums

Eiropas Savienības pašu resursi – Komisijas parāda samaksa – Maksājamie procenti – Aprēķināšana neatkarīgi no procentu nokavējuma vai kompensācijas rakstura – Mērķis izvairīties no nepamatotas iedzīvošanās par labu Savienībai

Ja Komisija savā lēmumā atzīst sevi par parādnieci attiecībā pret prasītāju par noteiktu summu, ieskaitot kompensācijas procentus, tad apstāklis, ka Vispārējā tiesa ar iepriekš pieņemtu spriedumu, atceļot agrāko Komisijas lēmumu, ir konstatējusi prasītāja pieļautās prettiesiskās darbības saistībā ar atbalstu ekotūrisma projekta finansēšanai, nav tāds, ar kuru var apstrīdēt pamatparāda pastāvēšanu, ar to arī nevar apstrīdēt faktu, ka Komisijai šajā ziņā ir pienākums maksāt procentus, kuri jāaprēķina saskaņā ar atbilstošajām tiesību normām. Kaut arī Vispārējā tiesa ir apstiprinājusi Komisijas veiktās faktu konstatācijas par šīm prettiesiskajām darbībām, ar ko principā var attaisnot atbalsta atcelšanu, tomēr Vispārējā tiesa ir vienīgi atcēlusi iepriekšējo Komisijas lēmumu noilguma termiņa neievērošanas dēļ, līdz ar to no šī sprieduma Komisijai neizriet nekāda veida pienākums atmaksāt prasītajam minēto atbalstu. Šī iemesla dēļ Komisijas vēlāk pieņemtais lēmums, ar kuru tā tomēr ir atzinusi galīgo prasītajam izmaksājamo summu, ieskaitot kompensācijas procentus un to aprēķina metodi, ir vienīgais pamatparāda juridiskais pamats. (sal. ar 33. un 34. punktu)

Komisijas pienākums samaksāt parādu pēc sprieduma, ar kuru ir atcelts kāds no tās lēmumiem, attiecas ne tikai uz parāda pamatsummu, bet arī uz procentiem, kas izcēlušies no šīs summas. Šajā ziņā neatkarīgi no to precīzā nosaukuma šie procenti vienmēr ir jāaprēķina, pamatojoties uz Eiropas Centrālās bankas galvenajām refinansēšanas operācijām noteikto procentu likmi, kam tiek pieskaitīti 2 procentu punkti. Tas ir iepriekš noteikts palielinājums, kurš tiek piemērots jebkurā gadījumā, un nav konkrēti jākonstatē, vai šis palielinājums, ņemot vērā naudas vērtības samazināšanos visā attiecīgajā laikposmā dalībvalstī, kur ir reģistrēts kreditors, ir pamatots. Šādu procentu nemaksāšanas sekas varētu būt Savienības nepamatota iedzīvošanās. Iepriekš noteikts procentu likmes palielinājums par 2 procentu punktiem ir noteikts tādēļ, lai jebkādos iespējamos apstākļos izvairītos no šādas nepamatotas iedzīvošanās. (sal. ar 36.–38. punktu)
Restitutio in integrum ir pakļauta diviem nosacījumiem, proti, pirmkārt, tam, ka attiecīgā persona ir rīkojusies ar pienācīgu rūpību atbilstoši apstākļiem, un, otrkārt, tam, ka, ja šī persona to nav darījusi, kā tiešas sekas ir kādu tiesību vai kādas iespējas izmantot tiesību aizsardzības līdzekli zaudēšana. Rūpības pienākums pirmām kārtām gulstas uz preču zīmes īpašnieku. Tātad, ja īpašnieks deleģē administratīvus uzdevumus saistībā ar preču zīmes reģistrācijas pagarināšanu, tam ir jānodrošina, lai izraudzītā persona sniegtu nepieciešamās garantijas, kas ļauj pieņemt, ka minētie uzdevumi tiks izpildīti pienācīgi. Turklāt ir jāpieņem, ka šo uzdevumu deleģēšanas dēļ izraudzītajai personai – pilnīgi tāpat kā īpašniekam – ir saistošs minētais rūpības pienākums. Tā kā izraudzītā persona rīkojas īpašnieka vārdā un labā, tās rīcība ir jāuzskata par īpašnieka rīcību.

Ar vārdu salikumu “pienācīga rūpība atbilstoši apstākļiem”, kas minēts Regulas Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi 81. panta 1. punktā, tiek prasīts ierīkot iekšējo termiņu kontroles un uzraudzības sistēmu, kas visumā, kā tas ir paredzēts Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) norādījumos, izslēdz nejaušu to neievērošanu. No tā izriet, ka vienīgi notikumi, kuriem ir izņēmuma raksturs un kuri tātad nav paredzami atbilstoši pieredzei, var būt pamats restitutio in integrum. Cilvēciskās kļūdas, kas pieļautas pagarināšanas tehniskās pārvaldes laikā, atbilstoši pieredzei nevar tikt uzskatītas par izņēmuma rakstura vai neparedzamiem notikumiem.

Gadījumā, ja preču zīmju pagarināšana ir uzticēta specializētai sabiedrībai, kas izmanto termiņu atgādināšanas datorsistēmu, pienācīga rūpība atbilstoši apstākļiem nozīmē, ka šai sistēmai ir jāsniedz iespēja atklāt un labot jebkādu paredzamo kļūmi datorsistēmas darbībā. Datu “izkropļošana” vai pazaudēšana ir paredzama problēma, kura var rasties jebkurā datorsistēmā.

(sal. ar 20., 24. un 26. punktu)
90

Saistībā ar dažādiem pierādījumiem piešķiramo pierādīšanas spēku ir jāuzsver, ka, lai novērtētu brīvi iesniegtos pierādījumus, vienīgais nozīmīgais kritērijs ir to ticamība (spriedums Dalmine/Komisija, minēts 88. punktā, EU:C:2007:53, 63. punkts; skat. spriedumu, 2004. gada 8, jūlijs, Mannesmannröhren-Werke/Komisija, T‑44/00, Krājums, EU:T:2004:218, 84. punkts un tajā minētā judikatūra; spriedums, JFE Engineering u.c./Komisija, minēts 88. punktā, EU:T:2004:221, 273. punkts). Atbilstoši pierādījumu jomā vispārīgi piemērojamiem noteikumiem dokumenta ticamība un tātad pierādīšanas spēks ir atkarīgs no tā izcelsmes, tā izstrādāšanas apstākļiem, tā adresāta un tā satura (spriedums, 2000. gada 15. marts, Cimenteries CBR u.c./Komisija, T‑25/95, T‑26/95, no T‑30/95 līdz T‑32/95, no T‑34/95 līdz T‑39/95, no T‑42/95 līdz T‑46/95, T‑48/95, no T‑50/95 līdz T‑65/95, no T‑68/95 līdz T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 un T‑104/95, Krājums, EU:T:2000:77, 1053. punkts; tiesneša B. Vesterdorfa [B. Vesterdorf], pildot ģenerāladvokāta pienākumus, sniegtie secinājumi lietā Rhône‑Poulenc/Komisija, T‑1/89, EU:T:1991:38). Liela nozīme ir jāpiešķir it īpaši tam, ka dokuments ir ticis sagatavots tiešā saistībā ar faktiem (spriedums, 1999. gada 11. marts, Ensidesa/Komisija, T‑157/94, EU:T:1999:54, 312. punkts) vai ka to ir sagatavojis šo faktu aculiecinieks (šajā ziņā skat. spriedumu JFE Engineering u.c./Komisija, minēts 88. punktā, EU:T:2004:221, 207. punkts). Dokumenti, no kuriem izriet, ka vairāki uzņēmumi ir savstarpēji sazinājušies tieši ar mērķi iepriekš novērst neziņu par savu konkurentu turpmāko rīcību, tiesiski pietiekami pierāda saskaņotu darbību esamību (šajā ziņā skat. spriedumu, 1975. gada 16. decembris, Suiker Unie u.c./Komisija, no 40/73 līdz 48/73, 50/73, no 54/73 līdz 56/73, 111/73, 113/73 un 114/73, Krājums, EU:C:1975:174, 175. un 179. punkts). Turklāt paskaidrojumi, kas ir pret to sniedzēja interesēm, principā ir uzskatāmi par īpaši ticamiem pierādījumiem (šajā ziņā skat. spriedumu JFE Engineering u.c./Komisija, minēts 88. punktā, EU:T:2004:221, 207., 211. un 212. punkts).
252

Turpinājumā no dažādiem lietas materiāliem pievienotiem dokumentiem un dažādo attiecīgo sanāksmju duālā rakstura atkarībā no attiecīgajiem produktiem izriet, ka praktizētās cenas, kas šajā lietā nelikumīgi tika noteiktas starp konkurentiem, būtiski atšķīrās atkarībā no tā, vai runa ir par alvas savienojumiem vai ESBO/esteru nozari.
54

Saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta c) apakšpunktu, to aplūkojot kopsakarā ar tās pašas regulas 8. panta 4. punktu, apzīmējuma, kas nav preču zīme, pastāvēšana ļauj panākt preču zīmes atzīšanu par spēkā neesošu, ja šis apzīmējums kumulatīvi atbilst četriem nosacījumiem: šis apzīmējums tiek izmantots komercdarbībā; tā mērogs nav tikai vietējs; tiesības uz šo apzīmējumu ir iegūtas saskaņā ar dalībvalsts, kurā tiek izmantots apzīmējums, tiesību aktiem pirms Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas; visbeidzot, šis apzīmējums piešķir īpašniekam tiesības aizliegt vēlākas preču zīmes izmantošanu. Šie četri nosacījumi ierobežo to apzīmējumu skaitu, kas nav preču zīmes un uz kuriem var atsaukties, lai apstrīdētu Kopienas preču zīmes spēkā esamību visā Savienības teritorijā atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 1. panta 2. punktam. Ņemot vērā, ka Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punktā izklāstītie nosacījumi ir kumulatīvi, pietiek ar to, ka nav izpildīts viens no tiem, lai noraidītu Kopienas preču zīmju spēkā neesamības atzīšanas pieteikumu (Vispārējās tiesas 2009. gada 24. marta spriedums apvienotajās lietās no T-318/06 līdz T-321/06 Moreira da Fonseca/ITSB - General Óptica (“GENERAL OPTICA”), Krājums, II-649. lpp., 32. un 47. punkts).
Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 2. oktobra spriedums – ELE.SI.A/Komisija

(lieta T-312/10)

Šķīrējklauzula – Sestā Eiropas Kopienas daudzgadu pamatprogramma pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu pasākumiem, kas veicina Eiropas pētniecības un jauninājumu telpas izveidi (no 2002. līdz 2006. gadam) – Līgums par projektu “I-Way, Intelligent co-operative system in cars for road safety” – Līguma izbeigšana – Prasība atmaksāt izmaksāto finansiālo ieguldījumu – Zaudējumu atlīdzība – Prasība par visa pieprasītā finansiālā ieguldījuma saņemšanu un prasības par atmaksāšanu apstrīdējums – Pretprasība

1. Tiesvedība – Pieteikums par lietas ierosināšanu – Formas prasības – Kopsavilkums par izvirzītajiem pamatiem – Pamats, par kuru nav sniegts neviens precizējums, kas ļautu novērtēt tā pamatotību – Nepieņemamība (Vispārējās tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (sal. ar 76. punktu)

2. Eiropas Savienības budžets – Savienības finanšu atbalsts – Saņēmēja pienākums ievērot atbalsta piešķiršanas nosacījumus – Līgumi, kas noslēgti saskaņā ar konkrētu pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu programmu – Pārkāpumu izvērtēšanas procedūra – Revīzija attiecībā uz grāmatvedības un vadības principiem, kuru kopīgi veic Komisijas darbinieki un ārštata konsultanti – Pienākums nodrošināt tulka palīdzību izjautātajiem darbiniekiem – Neesamība – Revīzija, kas neietilpst Regulas Nr. 2185/96 piemērošanas jomā (Padomes Regula Nr. 2185/96) (sal. ar 77.–93. punktu)

3. Tiesvedība – Vēršanās Vispārējā tiesā, pamatojoties uz šķīrējtiesas klauzulu – Līgumi, kas noslēgti saskaņā ar konkrētu pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu programmu – Līguma izbeigšana otras līgumslēdzējpuses izdarīto pārkāpumu dēļ – Prasība atmaksāt izmaksāto finansiālo ieguldījumu un prasība atlīdzināt zaudējumus – Prasība par visa pieprasītā finansiālā ieguldījuma saņemšanu un prasības par atmaksāšanu apstrīdējums – Pretprasība – No līguma izrietošo saistību neizpildes konstatācija – Komisijas tiesības saņemt avansā samaksāto summu atmaksu kopā ar procentiem (LESD 272. pants) (sal. ar 103.–123. un 153.–158. punktu)

Priekšmets

Prasība izmaksāt finansiālo ieguldījumu, uz kuru prasītājai, pēc tās ieskatiem, ir tiesības pretendēt saskaņā ar līgumu Nr. 27195, kas 2005. gada 13. decembrī tika noslēgts starp Komisiju un prasītāju par pētniecības projektu, sauktu par “ I-Way , Intelligent co-operative system in cars for road safety ”, kā arī pretprasība par daļēju izmaksātā finansiālā ieguldījuma atmaksu un zaudējumu atlīdzību

Rezolutīvā daļa:

1) Elettronica e sistemi per automazione (ELE.SI.A) SpA celto prasību noraidīt;

2) ELE.SI.A izmaksā Eiropas Komisijai summu EUR 184 129,74 apmērā, tai pieskaitot procentus, sākot no 2010. gada 18. maija, kā arī summu EUR 7344,46 apmērā, tai pieskaitot procentus, sākot no 2010. gada 18. jūnija;
8

Attiecībā uz kapitāla daļu iegādi, kas veikta Eiropas Savienībā, Komisija izbeidza procedūru ar 2009. gada 28. oktobra Lēmumu 2011/5/EK par nemateriālās vērtības norakstīšanu nodokļu vajadzībām saistībā ar kapitāla daļu iegādi ārvalstīs C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07), ko īstenojusi Spānija (OV 2011, L 7, 48. lpp.; turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).
25

Visbeidzot ir jānorāda, ka, lai gan Kopienas preču zīmes reģistrācijas procesā nozīme ir vienīgi Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punktā paredzētajiem absolūtā atteikuma pamatojumiem neatkarīgi no dalībvalstu tiesībās paredzētajiem absolūtā atteikuma pamatojumiem, tas izriet no regulas kā visā tās kopumā saistoša un katrā dalībvalstī tieši piemērojama tiesību akta rakstura. Šajā ziņā minētās normas formulējums ietver vispusīgu absolūta atteikuma pamatojumu sarakstu, kurā nav veiktas atsauces uz dalībvalstu tiesībās paredzētajiem absolūtā atteikuma pamatojumiem. Līdzīgi Regulas Nr. 207/2009 1. panta 1. punktā ir precizēts, ka Kopienas preču zīmes tiek reģistrētas saskaņā ar šajā regulā paredzētajiem nosacījumiem un tajā paredzētajā veidā. Līdz ar to nevar pieņemt prasītājas piedāvāto Regulas Nr. 207/2009 7. panta 2. punkta interpretāciju, jo tā liegtu minētās normas lietderīgu iedarbību.
Šajā ziņā, ja izņēmuma apstākļos apgrozījums iepriekšējā uzņēmējdarbības gadā pirms Komisijas lēmuma pieņemšanas neatbilst šiem kritērijiem un tātad nesniedz nekādas lietderīgas ziņas par attiecīgā uzņēmuma faktisko ekonomisko stāvokli, Komisijai, lai aprēķinātu naudas soda maksimālo apmēru, ir jāatsaucas uz pēdējo pilno uzņēmējdarbības gadu, kas atspoguļo pilnu parastas uzņēmējdarbības gadu. Atsauce uz “pilnu parastas uzņēmējdarbības gadu” ir vērsta uz to, lai izslēgtu tāda uzņēmējdarbības gada ņemšanu vērā, kurā attiecīgā uzņēmuma rīcība tirgū neatbilst tāda uzņēmuma rīcībai, kurš veic uzņēmējdarbību parastajā nozīmē. Turpretim vienīgi tas, ka noteikta uzņēmējdarbības gada gaitā gūtais apgrozījums vai peļņa ir būtiski zemāka vai augstāka par to, kas ir gūta iepriekšējos uzņēmējdarbības gados, nenozīmē, ka attiecīgais uzņēmējdarbības gads nebūtu pilns parastas uzņēmējdarbības gads.

Aprēķinot LESD 101. panta pārkāpuma gadījumā uzlikto naudas sodu apmēru, mērķis, Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punktā nosakot 10 % maksimālo apmēru no katra uzņēmuma, kas ir piedalījies pārkāpumā, apgrozījuma, ir izvairīties no tā, ka naudas soda uzlikšana pārsniedz uzņēmuma maksātspēju brīdī, kad tas ir atzīts par atbildīgu par pārkāpumu un tam ir piemērota finansiāla sankcija. Minētā maksimālā apmēra piemērošana nozīmē, pirmkārt, ka Komisijas rīcībā ir informācija par apgrozījumu iepriekšējā uzņēmējdarbības gadā pirms lēmuma pieņemšanas datuma un, otrkārt, ka šī informācija atspoguļo parastas uzņēmējdarbības pilnu gadu divpadsmit mēnešu laikposmā.

Saskaņā ar Paziņojuma par atbrīvojumu no sodanaudas [naudas soda] un naudas soda samazināšanu karteļu gadījumos 20.–23. punktu Komisijai, lai noteiktu samazinājuma procentuālo lielumu, uz kuru ir tiesības otram uzņēmumam, kas ir sniedzis pierādījumus par iespējamo pārkāpumu, kuriem ir būtiska pievienotā vērtība salīdzinājumā ar Komisijas rīcībā jau esošajiem pierādījumiem, ir jāņem vērā datums, kad ir tikuši paziņoti pierādījumi, un to pievienotā vērtība. Tāpat tā var ņemt vērā – tomēr tai nav pienākuma to darīt – uzņēmuma sadarbības apjomu un nepārtrauktību, sākot no tā paziņojuma sniegšanas dienas. Sadarbība agrā stadijā un sniegto pierādījumu pievienotās vērtības pakāpe, tāpat kā uzņēmuma sadarbības apjoma pēc tā paziņojuma veikšanas iespējamā ņemšana vērā, ir kumulatīvie kritēriji, kas tiek izvērtēti, ņemot vērā katra gadījuma kontekstu un apstākļus, un kas var būt pamats samazinājumam robežās no 20 līdz 30 % no naudas soda apmēra.

Šajā ziņā Komisijai tostarp ir tiesības ņemt vērā, ka sadarbība nav notikusi uzreiz pēc atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 20. punktā veiktajām pārbaudēm.

(sal. ar 120., 124., 126. un 127. punktu)
Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2012. gada 2. oktobra spriedums – ELE.SI.A/Komisija

(lieta T-312/10)

“Šķīrējklauzula — Sestā Eiropas Kopienas daudzgadu pamatprogramma pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu pasākumiem, kas veicina Eiropas pētniecības un jauninājumu telpas izveidi (no 2002. līdz 2006. gadam) — Līgums par projektu “I-Way, Intelligent co-operative system in cars for road safety” — Līguma izbeigšana — Prasība atmaksāt izmaksāto finansiālo ieguldījumu — Zaudējumu atlīdzība — Prasība par visa pieprasītā finansiālā ieguldījuma saņemšanu un prasības par atmaksāšanu apstrīdējums — Pretprasība”

1. Tiesvedība — Pieteikums par lietas ierosināšanu — Formas prasības — Kopsavilkums par izvirzītajiem pamatiem — Pamats, par kuru nav sniegts neviens precizējums, kas ļautu novērtēt tā pamatotību — Nepieņemamība (Vispārējās tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (sal. ar 76. punktu)

2. Eiropas Savienības budžets — Savienības finanšu atbalsts — Saņēmēja pienākums ievērot atbalsta piešķiršanas nosacījumus — Līgumi, kas noslēgti saskaņā ar konkrētu pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu programmu — Pārkāpumu izvērtēšanas procedūra — Revīzija attiecībā uz grāmatvedības un vadības principiem, kuru kopīgi veic Komisijas darbinieki un ārštata konsultanti — Pienākums nodrošināt tulka palīdzību izjautātajiem darbiniekiem — Neesamība — Revīzija, kas neietilpst Regulas Nr. 2185/96 piemērošanas jomā (Padomes Regula Nr. 2185/96) (sal. ar 77.–93. punktu)

3. Tiesvedība — Vēršanās Vispārējā tiesā, pamatojoties uz šķīrējtiesas klauzulu — Līgumi, kas noslēgti saskaņā ar konkrētu pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu programmu — Līguma izbeigšana otras līgumslēdzējpuses izdarīto pārkāpumu dēļ — Prasība atmaksāt izmaksāto finansiālo ieguldījumu un prasība atlīdzināt zaudējumus — Prasība par visa pieprasītā finansiālā ieguldījuma saņemšanu un prasības par atmaksāšanu apstrīdējums — Pretprasība — No līguma izrietošo saistību neizpildes konstatācija — Komisijas tiesības saņemt avansā samaksāto summu atmaksu kopā ar procentiem (LESD 272. pants) (sal. ar 103.–123. un 153.–158. punktu)

Priekšmets

Prasība izmaksāt finansiālo ieguldījumu, uz kuru prasītājai, pēc tās ieskatiem, ir tiesības pretendēt saskaņā ar līgumu Nr. 27195, kas 2005. gada 13. decembrī tika noslēgts starp Komisiju un prasītāju par pētniecības projektu, sauktu par “I-Way, Intelligent co-operative system in cars for road safety”, kā arī pretprasība par daļēju izmaksātā finansiālā ieguldījuma atmaksu un zaudējumu atlīdzību

Rezolutīvā daļa:

1) Elettronica e sistemi per automazione (ELE.SI.A) SpA celto prasību noraidīt;

2) ELE.SI.A izmaksā Eiropas Komisijai summu EUR 184 129,74 apmērā, tai pieskaitot procentus, sākot no 2010. gada 18. maija, kā arī summu EUR 7344,46 apmērā, tai pieskaitot procentus, sākot no 2010. gada 18. jūnija;
Saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi 53. panta 1. punkta c) apakšpunktu, to aplūkojot kopsakarā ar tās pašas regulas 8. panta 4. punktu, apzīmējuma, kas nav preču zīme, pastāvēšana ļauj panākt preču zīmes atzīšanu par spēkā neesošu, ja šis apzīmējums kumulatīvi atbilst četriem nosacījumiem: šis apzīmējums tiek izmantots komercdarbībā; tā mērogs nav tikai vietējs; tiesības uz šo apzīmējumu ir iegūtas saskaņā ar dalībvalsts, kurā tiek izmantots apzīmējums, tiesību aktiem pirms Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas; visbeidzot, šis apzīmējums piešķir īpašniekam tiesības aizliegt vēlākas preču zīmes izmantošanu. Šie četri nosacījumi ierobežo to apzīmējumu skaitu, kas nav preču zīmes un uz kuriem var atsaukties, lai apstrīdētu Kopienas preču zīmes spēkā esamību visā Savienības teritorijā atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 1. panta 2. punktam. Ņemot vērā, ka Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punktā izklāstītie nosacījumi ir kumulatīvi, pietiek ar to, ka nav izpildīts viens no tiem, lai noraidītu Kopienas preču zīmju spēkā neesamības atzīšanas pieteikumu.

Pirmie divi nosacījumi, proti, tie, kuri ir saistīti ar pretstatītā apzīmējuma izmantošanu un mērogu, kas nevar būt tikai vietējs, izriet no Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkta paša teksta un tātad ir interpretējami atbilstoši Savienības tiesībām. Tādējādi Regulā Nr. 207/2009 ir paredzēti vienoti standarti attiecībā uz apzīmējumu izmantošanu un mērogu, kuri atbilst principiem, kas ir šajā regulā paredzētās sistēmas pamatā.

Savukārt no izteiciena “ja [un ciktāl] atbilstoši tās dalībvalsts tiesību aktiem, kuri attiecas uz šo zīmi”, izriet, ka pārējie divi nosacījumi, kas izklāstīti tālāk Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkta a) un b) apakšpunktā, ir ar regulu paredzētie nosacījumi, kas atšķirībā no iepriekš minētajiem ir novērtējami atbilstoši kritērijiem, kuri noteikti tiesībās, kas reglamentē pretstatīto apzīmējumu. Šī norāde uz tiesībām, kas reglamentē pretstatīto apzīmējumu, ir pilnīgi pamatota, ņemot vērā, ka Regulā Nr. 207/2009 ir atzīta iespēja pretstatīt apzīmējumus, kas neietilpst Kopienas preču zīmes sistēmā, Kopienas preču zīmei. Līdz ar to tikai tiesības, kas reglamentē pretstatīto apzīmējumu, ļauj noteikt, vai šis apzīmējums ir agrāks par Kopienas preču zīmi un vai tas var būt pamats aizliegumam izmantot vēlāku preču zīmi.

(sal. ar 54.–56. un 70. punktu)