Keywords

Summary



Keywords

1. Prasība atcelt tiesību aktu – Kopienu tiesas kompetence – Prasījumi nolūkā panākt iestādei adresēta rīkojuma izdošanu – Nepieņemamība

(EKL 230. un 233. pants)

2. Vide – Ozona slāņa aizsardzība – Regula Nr. 2037/2000 par vielām, kas noārda ozona slāni

(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 2037/2000 3., 4., 6. un 7. pants)

3. Kopienu tiesības – Principi – Pamattiesības – Tiesības brīvi veikt profesionālo darbību – Ierobežojumi – Nosacījumi

(Eiropas Parlamenta un Padomes Regula Nr. 2037/2000)

4. Kopienu tiesības – Principi – Tiesiskās paļāvības aizsardzība – Nosacījumi

5. Kopienu tiesības – Principi – Tiesiskā drošība – Kopienu tiesiskais regulējums

(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 2037/2000 7. pants)

Summary

1. Saistībā ar prasību atcelt tiesību aktu, kas balstīta uz EKL 230. pantu, Kopienu tiesas kompetencē ir vienīgi pārbaudīt apstrīdētā tiesību akta tiesiskumu, un Pirmās instances tiesa, īstenojot savas pilnvaras, nevar dot rīkojumu Kopienu iestādēm. Apstrīdētā akta atcelšanas gadījumā attiecīgajai iestādei atbilstoši EKL 233. pantam ir jāveic pasākumi, lai izpildītu spriedumu par tiesību akta atcelšanu. No minētā izriet, ka prasījums, lai Pirmās instances tiesa dod rīkojumu Komisijai, ir jānoraida kā nepieņemams.

(sal. ar 56. un 57. punktu)

2. Komisijas veiktā Regulas Nr. 2037/2000 par vielām, kas noārda ozona slāni, 3., 4., 6. un 7. panta interpretācija atbilstoši jaunajai sistēmai, kas ieviesta 2005. gada 1. janvārī, saskaņā ar kuru vairs nepiešķir importa kvotas importētājiem un ierobežo metilbromīda importu atsevišķos gadījumos, tādējādi kavējot uzkrājumu veidošanos pie importētājiem, nodrošina šīm tiesību normām lietderīgu iedarbību un saskanīgu un minētās regulas jēgai un mērķiem atbilstošu piemērošanu, kura it īpaši ietver metilbromīda ražošanas un izmantošanas ierobežošanu, lai aizsargātu ozona slāni.

Pirmkārt, minētās regulas 7. panta teksts ļauj Komisijai izvēlēties, kuras uzņēmumu kategorijas no šīs regulas 2. pantā minētajām saņems importa kvotas atbilstoši šai normai. No minētā izriet, ka 7. pants neuzliek Komisijai pienākumu piešķirt importētājiem importa kvotas.

Otrkārt, saskaņā ar šīs pašas regulas 3. un 4. pantu metilbromīda izmantošana un laišana tirgū 2005. gadā ir stingri ierobežota ar izmantošanu kritiskās situācijās. No šīm tiesību normām izriet, ka metilbromīdam Kopienā ir jābūt pieejamam tikai konkrētai izmantošanai kritiskās situācijās.

Treškārt, divu licenču piešķiršana katram importam – vispirms izmantotājam, pēc tam importētājam –, ko paredz sistēma, kuru Komisija ir ieviesusi, atbilst attiecīgās regulas 6. panta 1. punktam, jo šajā tiesību normā nav precizētas ne personas, kas var saņemt importa licences, ne arī to licenču skaits, kas piešķiramas importa darījumam. Turklāt šīs regulas 6. un 7. pants papildina viens otru, jo abi panti kopā ir veltīti Kopienā importējamo ierobežojamo vielu kontrolei un ierobežojumiem.

Visbeidzot, ņemot vērā Regulas Nr. 2037/2000 3. un 4. pantā noteiktos ierobežojumus metilbromīda ražošanai, izmantošanai un laišanai tirgū, no minētās regulas sistēmas izriet, ka tās 6. un 7. panta mērķis ir nodrošināt, ka metilbromīda imports nepārsniedz stingrās izmantošanas vajadzības īpaši noteiktās kritiskās situācijās.

Rezultātā jaunā sistēma, ko Komisija ieviesa no 2005. gada 1. janvāra, ir Regulas Nr. 2037/2000 3., 4., 6. un 7. panta likumīga un šīm normām atbilstoša piemērošana.

(sal. ar 74., 77.–80. un 83. punktu)

3. Brīvība veikt profesionālo darbību nav absolūta priekšrocība, bet ir apskatāma saistībā ar tās sociālajām funkcijām. Līdz ar to var pieņemt ierobežojumus, ja tie atbilst Kopienas vispārējo interešu mērķiem un, ņemot vērā sasniedzamo mērķi, nav nesamērīgi un nepieņemami, pārkāpjot garantēto tiesību būtību.

Šajā sakarā jaunā sistēma, ko Komisija ieviesa 2005. gada 1. janvārī, īstenojot Regulu Nr. 2037/2000 par vielām, kas noārda ozona slāni, tikai izmainīja metilbromīda importa nosacījumus un neparedzēja, ka šīs ierobežojamās vielas importētājiem būtu jāizbeidz darbība. Ja pieņem, ka to var uzskatīt par ierobežojumu, Kopienas vispārējās intereses šajā gadījumā ir ozona slāņa aizsardzība. Iespējamo ierobežojumu jebkurā gadījumā attaisno tas, ka jautājums ir par regulas piemērošanu, kas atbilst tai un ko nevar uzskatīt par pārmērīgu vai nepieņemamu, ne arī par šo tiesību būtības aizskārumu, jo minētie importētāji var turpināt veikt iepriekšējo saimniecisko darbību.

(sal. ar 87. un 88. punktu)

4. Rūpīgs un pieredzējis uzņēmējs, kas var paredzēt tāda Kopienu pasākuma veikšanu, kas skar tā intereses, uz tiesiskas paļāvības aizsardzības principu nevar atsaukties, kad minētais pasākums tiek īstenots. Turklāt nevar apgalvot, ka minētais princips ir pārkāpts, ja administrācija nav devusi konkrētus solījumus. Turpretim Komisijas iepriekšēja administratīvā prakse, kas ir publiski zināma, ja nav pretēju norāžu, var radīt tiesisku paļāvību attiecībā uz šo tiesību normu piemērošanu, it īpaši tad, ja Kopienu iestādes paziņojumi šajā sakarā neatšķiras no iepriekšējiem paziņojumiem

Tomēr šos principus nevar piemērot, ja Komisijas paziņojums uzņēmumiem, kuri 2005. gadā importē Eiropas Savienībā ierobežojamās vielas, kas noārda ozona slāni, atšķiras no iepriekšējā gada paziņojuma, it īpaši ar atsauci uz Regulas Nr. 2037/2000 par vielām, kas noārda ozona slāni, 3. panta 2. punkta ii) apakšpunktu, no kura izriet, ka 2005. gadā importa kvotas vairs netiks piešķirtas saskaņā ar iepriekšējo Komisijas praksi, bet gan saskaņā ar šo tiesību normu.

(sal. ar 103., 105. un 106. punktu)

5. Tiesiskās drošības princips ir Kopienu tiesību pamatprincips, kas it īpaši prasa, lai tiesību akti būtu skaidri un precīzi, lai personas varētu nepārprotami zināt savas tiesības un pienākumus un attiecīgi rīkoties. Tomēr, tā kā tiesību normām ir raksturīga zināma nenoteiktība attiecībā uz to jēgu un piemērojamību, jāpārbauda, vai konkrētajai tiesību normai piemīt tāda pārprotamība, kas attiecīgām personām rada grūtības pietiekami pārliecinoši kliedēt iespējamās šaubas par šīs tiesību normas piemērojamību vai jēgu.

Šajā sakarā, ņemot vērā galvenokārt Regulas Nr. 2037/2000 par vielām, kas noārda ozona slāni, normas, bet arī Komisijas paziņojuma uzņēmumiem, kuri 2005. gadā importē Eiropas Savienībā ierobežojamās vielas, kas noārda ozona slāni, tekstu attiecībā uz minēto regulu, ne atteikums piešķirt importa kvotu, ne importa kvotu, ko piešķir importētājam, aizstāšana no 2005. gada 1. janvāra ar kvotām, ko piešķir lietotājiem, nebija neparedzama pieredzējušiem importētājiem. No tā izriet, ka ne minētā regula, ne minētais paziņojums nav šķērslis tam, lai to adresāti varētu pietiekami droši kliedēt šaubas par šīs regulas 7. panta piemērojamību vai jēgu attiecībā uz ierobežojamo vielu importa no trešām valstīm kvotām.

(sal. ar 108. un 109. punktu)