ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
35

Šādos apstākļos Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Segedas Administratīvo un darba lietu tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai [Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 1/95] 4. pants ir interpretējams tādējādi, ka tāds nodoklis, kāds noteikts Likumā par mehānisko transportlīdzekļu nodokli un ar kuru saskaņā ar minēto tiesību aktu apliek kravas autotransporta līdzekli ar Turcijas reģistrācijas numuru, ko izmanto Turcijas pārvadātājs kravu pārvadāšanai, pamatojoties uz to, ka tas ir šķērsojis Ungārijas robežu, lai no Turcijas caur Ungāriju kā tranzīta dalībvalsti nokļūtu citā dalībvalstī, ir maksājums ar muitas nodokļiem līdzvērtīgu iedarbību un tādējādi ir nesaderīgs ar minēto pantu? 2) a) Ja atbilde uz pirmo prejudiciālo jautājumu ir noraidoša, vai [Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 1/95] 5. pants ir interpretējams tādējādi, ka tāds nodoklis, kāds noteikts Likumā par mehānisko transportlīdzekļu nodokli un ar kuru saskaņā ar minēto tiesību aktu apliek kravas autotransporta līdzekli ar Turcijas reģistrācijas numuru, ko izmanto Turcijas pārvadātājs kravu pārvadāšanai, pamatojoties uz to, ka tas ir šķērsojis Ungārijas robežu, lai no Turcijas caur Ungāriju kā tranzīta dalībvalsti nokļūtu citā dalībvalstī, ir pasākums ar kvantitatīviem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību un tādējādi ir nesaderīgs ar minēto pantu? b) Vai [Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 1/95] 7. pants ir interpretējams tādējādi, ka, atsaucoties uz ceļu satiksmes drošības apsvērumiem un kriminālvajāšanu, var tikt piemērots tāds nodoklis, kāds noteikts Likumā par mehānisko transportlīdzekļu nodokli un ar kuru saskaņā ar minēto tiesību aktu apliek kravas autotransporta līdzekli ar Turcijas reģistrācijas numuru, ko izmanto Turcijas pārvadātājs kravu pārvadāšanai, pamatojoties uz to, ka tas ir šķērsojis Ungārijas robežu, lai no Turcijas caur Ungāriju kā tranzīta dalībvalsti nokļūtu citā dalībvalstī? 3) Vai LESD 3. panta 2. punkts un Regulas Nr. 1072/2009 1. panta 2. punkts un 3. punkta a) apakšpunkts ir interpretējami tādējādi, ka tie liedz tranzīta dalībvalstij, pamatojoties uz divpusēju līgumu, kas noslēgts ar Turciju transporta jomā, piemērot tādu nodokli, kāds noteikts Likumā par mehānisko transportlīdzekļu nodokli un ar kuru saskaņā ar minēto tiesību aktu apliek kravas autotransporta līdzekli ar Turcijas reģistrācijas numuru, ko izmanto Turcijas pārvadātājs kravu pārvadāšanai, pamatojoties uz to, ka tas ir šķērsojis Ungārijas robežu, lai no Turcijas caur Ungāriju kā tranzīta dalībvalsti nokļūtu citā dalībvalstī? 4) Vai [EEK un Turcijas Asociācijas līguma] 9. pants ir interpretējams tādējādi, ka tāds nodoklis, kāds noteikts Likumā par mehānisko transportlīdzekļu nodokli un ar kuru saskaņā ar minēto tiesību aktu apliek kravas autotransporta līdzekli ar Turcijas reģistrācijas numuru, ko izmanto Turcijas pārvadātājs kravu pārvadāšanai, pamatojoties uz to, ka tas ir šķērsojis Ungārijas robežu, lai no Turcijas caur Ungāriju kā tranzīta dalībvalsti nokļūtu citā dalībvalstī, ir uzskatāms par diskrimināciju pilsonības dēļ un tādējādi ir nesaderīgs ar minēto pantu?”
43

Turpretī no šiem spriedumiem, kā arī no 2012. gada 12. jūlija sprieduma VALE (C‑378/10, EU:C:2012:440) izriet, ka saskaņā ar šobrīd spēkā esošajām Savienības tiesībām katrai dalībvalstij ir iespēja noteikt saikni, kāda tiek prasīta no sabiedrības, lai to varētu uzskatīt par tādu, kas dibināta saskaņā ar šīs valsts tiesībām. Gadījumā, ja sabiedrība, uz kuru attiecas kādas dalībvalsts tiesības, tiek reorganizēta par sabiedrību, uz kuru attiecas citas dalībvalsts tiesības, izpildot pēdējās minētās valsts tiesību aktos noteiktos nosacījumus, lai varētu pastāvēt tās valsts tiesību sistēmā, minētā iespēja, kas nebūt nepiešķir nekādu imunitāti no izcelsmes dalībvalsts tiesiskā regulējuma sabiedrību dibināšanas un likvidēšanas jomā, ņemot vērā normas par brīvību veikt uzņēmējdarbību, nevar pamatot, ka šī dalībvalsts, it īpaši nosakot šādai pārrobežu reorganizācijai stingrākus nosacījumus par tiem, kas regulē sabiedrības reorganizāciju minētajā dalībvalstī, kavē vai traucē attiecīgajai sabiedrībai veikt šādu pārrobežu reorganizāciju (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1988. gada 27. septembris, Daily Mail and General Trust, 81/87, EU:C:1988:456, 19.–21. punkts; 2008. gada 16. decembris, Cartesio, C‑210/06, EU:C:2008:723, 109.–112. punkts, kā arī 2012. gada 12. jūlijs, VALE, C‑378/10, EU:C:2012:440, 32. punkts).
66

No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu un no Slovākijas valdības apsvērumiem izriet, ka iemesli, kas ir pamatā prasībai par obligātu administratīvas sūdzības iesniegšanu pirms prasības celšanas tiesā, ir saistīti, pirmkārt, ar vēlmi ļaut administratīvajai iestādei, tiklīdz tā saņem prasītāja argumentus, pēc iespējas ātrāk labot pretlikumīgo situāciju, ja tā konstatē, ka šī sūdzība ir pamatota, kā arī izvairīties no tā, ka pret šo iestādi tiktu celtas pēkšņas prasības tiesā. Otrkārt, šie iemesli ir saistīti ar to, ka šāds pienākums sekmē tiesvedības tiesā efektivitāti gadījumos, kad šī iestāde nepiekrīt prasītāja viedoklim un viņš pēc tam celtu prasību tiesā, jo tiesa tad var balstīties uz jau pastāvošas administratīvas lietas materiāliem.
30

Šajos apstākļos Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) [Apelāciju tribunāls (Nodokļu un Kanclera palāta)] nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai attiecībā uz [PVN direktīvas] XII sadaļas 2. nodaļā noteikto vienotās likmes režīmu lauksaimniekiem [šīs direktīvas] 296. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ir paredzēts izsmeļošs regulējums, kad dalībvalsts var izslēgt lauksaimnieku no [vienotas likmes režīma]? It īpaši: a) Vai dalībvalsts var izslēgt lauksaimniekus no [vienotas likmes režīma] vienīgi saskaņā ar [minēto] 296. panta 2. punktu? b) Vai dalībvalsts var izslēgt lauksaimnieku no [vienotas likmes režīma], atsaucoties arī uz [PVN direktīvas] 299. pantu? c) Vai nodokļu neitralitātes princips dod dalībvalstij tiesības izslēgt lauksaimnieku no [vienotas likmes režīma]? d) Vai dalībvalstīm ir tiesības izslēgt lauksaimniekus no [vienotas likmes režīma] ar jebkādu citu pamatu? 2) Kā ir interpretējams jēdziens “lauksaimnieku kategorijas” [PVN direktīvas] 296. panta 2. punktā? It īpaši: a) Vai attiecīgo lauksaimnieku kategoriju ir jāspēj identificēt, izmantojot objektīvas īpašības? b) Vai attiecīgo lauksaimnieku kategoriju var identificēt, izmantojot ekonomiskus apsvērumus? c) Kāds precizitātes līmenis ir nepieciešams, identificējot lauksaimnieku kategorijas, kuras dalībvalsts ir paredzējusi izslēgt? d) Vai tas ļauj dalībvalstij uzskatīt par attiecīgo kategoriju “lauksaimniekus, par kuriem ir konstatēts, ka tie kā vienotas likmes režīma dalībnieki atgūst būtiski vairāk, nekā tie atgūtu tad, ja tie būtu reģistrēti kā PVN maksātāji”?”
9

Regulas Nr. 178/2002 53. pants “Ārkārtas pasākumi attiecībā uz pārtiku un barību, kuras izcelsme ir Kopienā vai kura importēta no kādas trešās valsts” ir formulēts šādi: “1. Ja ir acīmredzams, ka pārtika vai barība, kuras izcelsme ir Kopienā vai kura importēta no kādas trešās valsts, var radīt nopietnu risku cilvēku veselībai, dzīvnieku veselībai vai videi un ka šo risku nevar apmierinoši novērst ar attiecīgās dalībvalsts vai dalībvalstu veiktajiem pasākumiem, tad Komisija saskaņā ar 58. panta 2. punktā noteikto procedūru pēc savas ierosmes vai pēc kādas dalībvalsts pieprasījuma atkarībā no situācijas nopietnības tūlīt pieņem vienu vai vairākus šādus pasākumus: a) attiecībā uz Kopienas izcelsmes pārtiku vai barību: i) aptur attiecīgās pārtikas laišanu tirgū vai lietošanu; ii) aptur attiecīgās barības laišanu tirgū vai izmantošanu; iii) izstrādā īpašus nosacījumus attiecībā uz konkrēto pārtiku vai barību; iv) pieņem jebkurus citus atbilstīgus pagaidu pasākumus; b) attiecībā uz pārtiku vai barību, kas importēta no kādas trešās valsts: i) aptur konkrētās pārtikas vai barības importu no visas attiecīgās trešās valsts vai no tās daļas un attiecīgā gadījumā no tranzīta trešās valsts; ii) izstrādā īpašus nosacījumus attiecībā uz konkrēto pārtiku vai barību no visas attiecīgās trešās valsts vai no tās daļas; iii) pieņem jebkurus citus atbilstīgus pagaidu pasākumus. 2. Tomēr ārkārtas gadījumos Komisija, apspriedusies ar attiecīgo(‑ām) dalībvalsti(‑īm) un informējusi pārējās dalībvalstis, var uz laiku pieņemt 1. punktā minētos pasākumus. [..].”
55

Tomēr no 1989. gada 13. jūlija sprieduma Tournier (395/87, EU:C:1989:319), kā arī no 1989. gada 13. jūlija sprieduma Lucazeau u.c. (110/88, 241/88 un 242/88, EU:C:1989:326) nav secināms, ka tādas atšķirības kā pamatlietā konstatētās nekad nevarētu tikt kvalificētas par “ievērojamām”. Proti, neeksistē kāds minimālais slieksnis, sākot no kura, tarifs ir jākvalificē par “ievērojami augstāku”, jo šajā ziņā noteicoši ir katras lietas konkrētie apstākļi. Tādējādi autoratlīdzību atšķirība var tikt kvalificēta par “ievērojamu”, ja tā, ņemot vērā faktus, ir nozīmīga un pastāvīga konkrēti attiecīgajā tirgū, un to pārbaudīt ir iesniedzējtiesas ziņā.
1

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 1977. gada 17. maija Sesto direktīvu 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV 1977, L 145, 1. lpp.), un Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvu 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.), it īpaši par to noteikumu interpretāciju, kas attiecas uz apgrieztās iekasēšanas mehānisma piemērošanas nosacījumiem.
29

Šādos apstākļos Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākijas Republikas Augstākā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai [pamatregulas] 13. panta 3. punktu, to skatot kopā ar tiesībām uz sociālā nodrošinājuma pabalstiem un sociāliem pakalpojumiem, kas ir [Hartas] 34. panta 1. un 2. punktā, pamata tiesvedībā aplūkojamā strīda apstākļos, neņemot vērā precizējumus, kas minēti [īstenošanas regulas] 14. pantā, un bez iespējas piemērot minētās regulas 16. pantā minēto procedūru, ir iespējams interpretēt tādējādi, ka nenozīmīgs darba laika ilgums vai zems personas, kas veic savu darbību nodarbinātas personas statusā, atalgojums neiespaido to valsts tiesību izvēli, kas piemērojamas gadījumā, kad tiek apvienota darbība nodarbinātas personas statusā un darbība pašnodarbinātas personas statusā, proti, ka minētais īstenošanas regulas 14. pants netiek piemērots pamatregulas 13. panta 3. punkta interpretēšanai? 2) Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai gadījumā, kad starp abām regulām – proti, pamatregulu un īstenošanas regulu, kas konkrētajā lietā ir [pamatregula] un [īstenošanas] regula, – piemērošanas laikā rodas pretruna, valsts tiesa var vērtēt tajās paredzētos noteikumus uz to normatīvā spēka pamata, proti, pamatojoties uz to rangu Savienības tiesību hierarhijā? 3) Vai ir iespējams uzskatīt pamatregulas noteikumu interpretāciju, ko sniegusi administratīvā komisija saskaņā ar pamatregulas 72. pantu, par saistošu Eiropas Savienības iestādes sniegtu interpretāciju, no kuras valsts tiesa nevar atkāptie, un kas tātad vienlaikus liedz uzdot prejudiciālu jautājumu, vai arī runa ir tikai par vienu no pieļaujamām Eiropas Savienības tiesību interpretācijām, kas valsts tiesai ir jāņem vērā kā viens no elementiem, uz kuriem pamatot savu lēmumu?”
Nodokļu neitralitātes, vienlīdzīgas attieksmes un efektivitātes principiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, kurā ir paredzēti atšķirīgi pārejas posmi, kādos saīsināms noilguma termiņš, no vienas puses, pieteikumiem par nepamatoti samaksātā pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanu un, no otras puses, pieteikumiem par priekšnodoklī samaksātā pievienotās vērtības nodokļa atskaitīšanu, un kura rezultātā pieteikumiem attiecībā uz diviem taksācijas ceturkšņiem ir atšķirīgi noilguma termiņi atkarībā no tā, vai šie pieteikumi ir par nepamatoti samaksātā pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanu vai par priekšnodoklī samaksātā pievienotās vērtības nodokļa atskaitīšanu.
9

2002. gada EStG 32.a pants “Nodokļa likme” ir formulēts šādi: “(1) Ienākuma nodoklis atbilstoši tabulai tiek aprēķināts, pamatojoties uz ienākumu, kas apliekams ar nodokli (versteuernde Einkommen). Ievērojot 32.b, 34., 34.b un 34.c pantu, tas ir izteikts euro un attiecībā uz ienākumu, kas apliekams ar nodokli, attiecīgi ir šāds: 1. līdz EUR 7664 (no nodokļa atbrīvotā pamatsumma): 0; 2. no EUR 7665 līdz EUR 12739: (883,74 × y +1500) × y; 3. no EUR 12740 līdz EUR 52151: (228,74 × z + 2397) × z + 989; 4. no EUR 52152: 0,42 × x – 7914. “y” ir viena tūkstošdaļa no daļas, kas pārsniedz EUR 7664 no noapaļotā ar nodokli apliekamā ienākuma. “z” ir viena tūkstošdaļa no daļas, kas pārsniedz EUR 12739 no noapaļotā ar nodokli apliekamā ienākuma. “x” ir noapaļotais ar nodokli apliekamais ienākums. No tā izrietošā nodokļa summa ir jānoapaļo līdz pilnam euro.”
17

Iesniedzējtiesa uzskata, ka ir izpildīti Regulas Nr. 44/2001 27. panta 1. punkta piemērošanas nosacījumi, jo prasība, kas ir celta tribunal de commerce de Toulon [Tulonas Komerctiesā] un tiesvedība, kas norisinās iesniedzējtiesā, ir starp vienām un tām pašām pusēm un par vienu un to pašu priekšmetu un vienu un to pašu pamatu. Tā uzsver, ka no Tiesas judikatūras, īpaši no 2012. gada 25. oktobra sprieduma Folien Fischer un Fofitec (C‑133/11, EU:C:2012:664, 42. un nākamie punkti), kā arī no 2013. gada 19. decembra sprieduma Nipponkoa Insurance (C‑452/12, EU:C:2013:858, 41. un nākamie punkti) izriet, ka tas, ka pamatprasības pamatā ir prasība atzīt negatīvu faktu, neliedz konstatēt lis pendens situāciju.
40

Tomēr no Direktīvas 86/653 7. panta 1. punkta, lasot to kopsakarā ar 10. panta 1. punktu, izriet, ka, lai gan tirdzniecības pārstāvim ir tiesības uz komisijas naudu par darījumiem, kurus pilnvarotājs ir veicis ar klientiem, kurus ir piesaistījis [tirdzniecības pārstāvis], šīs tiesības īstenojas tikai attiecīgo darījumu izpildes brīdī vai brīdī, kad tiem būtu bijis jābūt izpildītiem. No tā var secināt, ka komisijas nauda pakāpeniski tiek iegūta pēc šīs izpildes, kura, runājot par ilgtermiņa līgumu secīgu izpildi, piemēram, pamatlietā aplūkotie apdrošināšanas līgumi, norisinās pa laikposmiem. Ja komisijas nauda ir iegūta tikai proporcionāli šo darījumu izpildei, tiesības uz komisijas naudu izbeidzas apjomā, kurā šie darījumi nav tikuši īstenoti. Līdz ar to šī direktīvas 11. panta 1. punkta pirmais ievilkums ir interpretējams tādējādi, ka tas attiecas arī uz līguma, kas noslēgts starp pilnvarotāju un trešo personu, daļēju neizpildi.
4

1973. gada 12. janvāragecoördineerde wetten op de Raad van State (Saskaņotie likumi par Valsts padomi) (Belgisch Staatsblad, 1973. gada 21. marts, 3461. lpp.), redakcijā, kas ir piemērojama pamatlietā, t.i., piemērojama gan prasībām par atcelšanu, gan kasācijas sūdzībām par administratīvo tiesu nolēmumiem, 21. panta septītajā daļā ir noteikts: “Pastāv prezumpcija, ka prasītājs ir atteicies no prasības, ja tas neiesniedz nekādu lūgumu turpināt procedūru 30 dienu laikā no revidenta ziņojuma paziņošanas vai tāda paziņojuma laikā, saskaņā ar kuru ir piemērojama 30. panta 1. punkta trešā daļa un kurā ir piedāvāts prasību noraidīt vai atzīt to par nepieņemamu.”
14

Pamatlieta attiecas uz vairākiem pārdošanas darījumiem, kuri laikposmā no 2010. līdz 2012. gadam tika noslēgti ar Euro Tyre Distribución de Neumáticos. Kad tika veikti šie pārdošanas darījumi, pēdējā minētā bija reģistrēta kā PVN maksātāja Spānijā. Tomēr uz to šajā dalībvalstī vēl netika attiecināts iegādēm Kopienas iekšienē piemērojamais nodokļu režīms un tā nebija iekļauta PVN informācijas apmaiņas sistēmā (turpmāk tekstā – “VIES sistēma”). Spānijas nodokļu iestādes tikai 2013. gada 19. martā tai piešķīra saimnieciskās darbības veicēja Kopienas iekšienē statusu un to ar atpakaļejošu spēku no 2012. gada jūlija iekļāva šajā sistēmā.
Pienākums nodrošināt, lai turpmāk tiktu izmantoti tikai poligoni, kuri atbilst Direktīvas 1999/31 prasībām, nozīmē veikt to poligonu slēgšanu, kuriem nav saņemta darbības atļauja. No tā izriet, ka, ja dalībvalsts īsteno Direktīvas 1999/31 14. pantu, nevis atļaujot turpināt atkritumu poligona darbību, bet gan izlemjot to slēgt, tai ir jāievēro šīs direktīvas 13. pantā noteiktās slēgšanas procedūras prasības.

(skat. 27. un 28. punktu)
1)

Tiesai uzdoto jautājumu par spēkā esamību izskatīšanas laikā nav atklāts neviens apstāklis, kas varētu ietekmēt Komisijas Īstenošanas regulas (ES) 2016/1395 (2016. gada 18. augusts), ar kuru atkārtoti uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, ko piemēro tādu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa un kurus ražo Buckinghan Shoe Mfg Co. Ltd, Buildyet Shoes Mfg., DongGuan Elegant Top Shoes Co. Ltd, Dongguan Stella Footwear Co Ltd, Dongguan Taiway Sports Goods Limited, Foshan City Nanhai Qun Rui Footwear Co., Jianle Footwear Industrial, Sihui Kingo Rubber Shoes Factory, Synfort Shoes Co. Ltd, Taicang Kotoni Shoes Co. Ltd, Wei Hao Shoe Co. Ltd, Wei Hua Shoe Co. Ltd, Win Profile Industries Ltd, un īsteno Tiesas spriedumu apvienotajās lietās C‑659/13 un C‑34/14, nedz arī Komisijas Īstenošanas regulas (ES) 2016/1647 (2016. gada 13. septembris), ar kuru atkārtoti uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas uzlikts tādu konkrētu apavu ar ādas virsu importam, kuru izcelsme ir Vjetnamā un kurus ražo Best Royal Co. Ltd, Lac Cuong Footwear Co. Ltd, Lac Ty Co. Ltd, Saoviet Joint Stock Company (Megastar Joint Stock Company), VMC Royal Co. Ltd, Freetrend Industrial Ltd. un tā saistītais uzņēmums Freetrend Industrial A (Vietnam) Co. Ltd., Fulgent Sun Footwear Co. Ltd, General Shoes Ltd, Golden Star Co. Ltd, Golden Top Company Co. Ltd, Kingmaker Footwear Co. Ltd., Tripos Enterprise Inc., Vietnam Shoe Majesty Co. Ltd, un īsteno Tiesas spriedumu apvienotajās lietās C‑659/13 un C‑34/14, spēkā esamību.
Aizsardzība, kas ar Regulas Nr. 207/2009 par Eiropas Savienības preču zīmi 8. panta 5. punktu ir piešķirta preču zīmēm ar reputāciju, ir plaša. Šīs aizsardzības īpašais nosacījums ir apzīmējuma, kas ir identisks vai līdzīgs reģistrētai preču zīmei, izmantošana bez pietiekama iemesla, ar kuru negodīgi tiek gūts labums no šīs preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas vai tai tiek nodarīts kaitējums. Tomēr, kā izriet no Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta, preču zīmei ar reputāciju līdzīga apzīmējuma izmantotājs var atsaukties uz “pietiekamu iemeslu” šī apzīmējuma izmantošanai, un ar to izpaužas minētās regulas vispārējais mērķis līdzsvarot preču zīmes īpašnieka intereses saglabāt preču zīmes pamatfunkciju, no vienas puses, un trešās personas intereses izmantot komercdarbībā šādu apzīmējumu, lai apzīmētu tās tirgojamas preces un pakalpojumus, no otras puses. Šādi, ja trešā persona atsaucas uz pietiekamu iemeslu, lai izmantotu preču zīmei ar reputāciju līdzīgu apzīmējumu, tai par labu nevar tikt atzītas ar reģistrētu preču zīmi saistītās tiesības, bet preču zīmes ar reputāciju īpašniekam ir pienākums akceptēt līdzīga apzīmējuma izmantošanu.

Šajā ziņā pieteicēja vārda, tas ir, Kenzo izmantošana reģistrācijai pieteiktās preču zīmes “KENZO ESTATE” sastāvā nav pietiekama, lai pastāvētu šī apzīmējuma izmantošanas pietiekams iemesls Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta izpratnē. Tam apstāklim vien, ka norāde “kenzo”, kas ir preču zīmes “KENZO ESTATE” sastāvdaļa, atbilst šīs preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja vārdam, nav nozīmes attiecībā uz jautājumu, vai šīs norādes izmantošana ir uzskatāma par pietiekamu iemeslu Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta izpratnē, jo iesaistīto interešu līdzsvarotības pārbaude nedrīkst apdraudēt agrākas vārdiskas preču zīmes “KENZO” pamatfunkciju, kura ir garantēt preces izcelsmi.

Tādējādi, ņemot vērā ar Regulu Nr. 207/2009 preču zīmēm ar reputāciju piešķirto plašo aizsardzību, Apelācijas padome ir varējusi uzskatīt, ka vārdiskas preču zīmes “KENZO ESTATE” reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs nav pierādījis nevienu pietiekamu iemeslu un līdz ar to pēdējais minētais vēlas netaisnīgi gūt labumu no agrākās vārdiskas preču zīmes “KENZO” reputācijas.

(skat. 89.–92., 94. un 95. punktu)
LESD 63.–65. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir tāds tiesiskais regulējums kā tas, kas tiek aplūkots pamatlietā un ar ko peļņas no kapitāldaļām kapitālsabiedrībā, kuras vadība un juridiskā adrese atrodas trešajā valstī, atskaitīšanai ir izvirzīti stingrāki nosacījumi nekā tādas peļņas atskaitīšanai, kas ir gūta no kapitāldaļām atbilstoši valsts tiesībām dibinātā kapitālsabiedrībā, kura nav atbrīvota no nodokļa.

No Tiesas judikatūras izriet, ka, pirmkārt, pārrobežu situācijas salīdzināmība vai nesalīdzināmība ar valsts iekšējo situāciju ir jāpārbauda, ņemot vērā attiecīgo valsts tiesību normu mērķi, kā arī to priekšmetu un saturu (spriedums, 2016. gada 2. jūnijs, Pensioenfonds Metaal en Techniek, C‑252/14, EU:C:2016:402, 48. punkts un tajā minētā judikatūra).

Otrkārt, lai novērtētu, vai no šāda tiesiskā regulējuma izrietošā atšķirīgā attieksme atspoguļo objektīvu situācijas atšķirību, ir jāņem vērā tikai attiecīgajā tiesiskajā regulējumā paredzētie atbilstīgie nošķiršanas kritēriji (spriedumi, 2012. gada 10. maijs, Santander Asset Management SGIIC u.c., no C‑338/11 līdz C‑347/11, EU:C:2012:286, 28. punkts, kā arī 2016. gada 2. jūnijs, Pensioenfonds Metaal en Techniek, C‑252/14, EU:C:2016:402, 49. punkts).

Attiecībā uz tādu valsts tiesisko regulējumu kā tas, kas tiek aplūkots pamatlietā un ar ko ir paredzēts novērst nodokļu dubultu uzlikšanu, atļaujot atskaitīt no uzņēmējdarbības peļņas nodokļa aprēķina bāzes dividendes, kuru avots ir kapitāldaļas vienā vai vairākās kapitālsabiedrībās, tādas sabiedrības situācija, kas saņem dividendes no sabiedrībām rezidentēm, ir salīdzināma ar tādas sabiedrības situāciju, kas gūst ienākumus no tādu sabiedrību kapitāldaļām, kuras nav rezidentes (pēc analoģijas skat. spriedumus, 2006. gada 12. decembris, Test Claimants in the FII Group Litigation, C‑446/04, EU:C:2006:774, 62. punkts, un 2011. gada 10. februāris, Haribo Lakritzen Hans Riegel un Österreichische Salinen, C‑436/08 un C‑437/08, EU:C:2011:61, 113. punkts).

Šajā kontekstā ir jāatgādina – lai uzskatītu, ka valsts tiesiskā regulējuma mērķis ir krāpšanas vai ļaunprātīgas izmantošanas novēršana, tā konkrētajam mērķim ir jābūt nepieļaut darbības, ar kurām tiek izveidoti pilnīgi fiktīvi mehānismi, kas nav nekādi saistīti ar saimniecisko realitāti, nolūkā nepamatoti saņemt nodokļu priekšrocību (spriedumi, 2012. gada 5. jūlijs, SIAT, C‑318/10, EU:C:2012:415, 40. punkts, un 2017. gada 7. septembris, Eqiom un Enka, C‑6/16, EU:C:2017:641, 30. punkts un tajā minētā judikatūra).

Tādējādi ar vispārēju prezumpciju par krāpšanu un ļaunprātīgu izmantošanu nevar pamatot pasākumu, kas apdraud Līgumā garantētas pamatbrīvības īstenošanu, un arī ar to vien, ka dividendes izmaksājošā sabiedrība atrodas trešajā valstī, nevar pamatot vispārēju prezumpciju par krāpšanu nodokļu jomā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2012. gada 19. jūlijs, A, C‑48/11, EU:C:2012:485, 32. punkts un tajā minētā judikatūra).

(skat. 88., 89., 92., 95., 96. un 100. punktu un rezolutīvo daļu)