ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 22/46

Prasība, kas celta 2007. gada 22. novembrī — Deutsche Post/Komisija

(Lieta T-421/07)

(2008/C 22/86)

Tiesvedības valoda — vācu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Deutsche Post AG, Bonna (Vācija) (pārstāvji — J. Sedemund un T. Lübbig, Rechtsanwälte)

Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

Prasītājas prasījumi:

— atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2007. gada 12. septembra lēmumu “Valsts atbalsts C 36/2007 (ex NN 25/2007) — Valsts atbalsts Deutsche Post AG, Aicinājums iesniegt apsvērumus saskaņā ar EK līguma 88. panta 2. punktu”;

— piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasītāja lūdz atcelt Komisijas lēmumu sakarā ar valsts atbalstu C 36/07 (ex NN 25/07) uzsākt procedūru saskaņā ar EKL 88. panta 2. punktu. Šis lēmums Vācijai tika paziņots ar 2007. gada 12. septembra vēstuli (OV C 245, 21. lpp.). Ar šo lēmumu uzsāktās procedūras mērķis ir papildus izmeklēšana procedūrā, kuru Komisija uzsāka 1999. gada 23. oktobrī un kurā Komisija 2002. gada 19. jūnijā pieņēma negatīvu galīgo lēmumu (OV L 247, 27. lpp.). Šajā negatīvajā lēmumā Komisija konstatēja, ka Deutsche Post AG pasta sūtījumu piegādei mājās noteica cenas, kas ir zemākas par papildizmaksām, un ka šī agresīvā atlaižu politika neietilpa tās pienākumā sniegt universālos pakalpojumus.

Savas prasības pamatojumam prasītāja norāda, ka ar apstrīdēto lēmumu ir pārkāpti vadošie procesuālie principi. It īpaši esot jānorāda uz tiesiskās paļāvības principa pārkāpumu, jo Komisijai attiecīgie fakti esot bijuši zināmi vairākus gadus atpakaļ un tā 2002. gada 19. jūnijā šajā sakarā pieņēma lēmumu procesa noslēgumā. Turklāt pārkāptas esot arī Vācijas Federatīvās Republikas un prasītājas tiesības piedalīties procedūrā, jo tām netika dota iespēja pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas iesniegt savus apsvērumus. Visbeidzot šajā sakarā tiek norādīts, ka ir noticis Regulas (EK) Nr. 659/1999 (1) pārkāpums, jo no šī akta sistēmas izrietot, ka tāds negatīvs lēmums kā 2002. gada 19. jūnija lēmums, ir galīgs un ka atbildētāja galīgi pārbaudītus faktus nevar atkārtoti pārbaudīt jaunā atbalsta pārbaudes procedūrā.

Vēl prasītāja norāda, ka atbildētāja nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu saskaņā ar EKL 253. pantu un Regulas Nr. 659/1999 6. panta 1. punktu, jo no apstrīdētā lēmuma skaidri nevar saprast, kurus pasākumus Komisija vēlas atzīt par valsts atbalstu, un tādējādi lēmums nav pamatots.

Noslēgumā tiek izvirzīts EKL 87. panta 1. punkta un 88. panta pārkāpums, jo apstrīdētajā lēmumā norādītie pasākumi neesot atzīstami par valsts atbalstu.

(1) Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EKL [88.] panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).
—

neatkarīgi no tā, vai saskaņā ar EK līguma 230. pantu iesniegtā prasība tiek atzīta, izskatīt saskaņā ar EK līguma 238. pantu iesniegto prasību un atbilstošos prasījumus, piespriežot Komisijai atlīdzināt EUR 1 925 858, 61 un kavējuma procentus, kas aprēķināti no prasības paziņošanas dienas 2003. gada 7. martā līdz 2003. gada 30. aprīlim kā likumiskie procenti 7 % apmērā atbilstoši 1999. gada 12. aprīļaPortaria Nr. 263/99 un no 2003. gada 1. maija līdz pilnīgai parāda samaksai kā likumiskie procenti 4 % apmērā atbilstoši 2003. gada 8. aprīļaPortaria Nr. 291/03;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 283/29

Prasība, kas celta 2007. gada 24. jūlijā — Dimos Peramatos/Komisija

(Lieta T-312/07)

(2007/C 283/53)

Tiesvedības valoda — grieķu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Dimos Peramatos [Perama pašvaldība] (Grieķija) (pārstāvji — G. Gerapetritis, P. Petropoulos, advokāti)

Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

Prasītājas prasījumi:

— atcelt apstrīdēto lēmumu tādā veidā, lai prasītājai nepastāvētu jebkāds pienākums atmaksāt naudas summas, kuras tā saņēma programmas LIFE97/ENV/GR/000380 ietvaros, vai, pakārtoti, grozīt apstrīdēto lēmumu, lai pašvaldības pienākums būtu samaksāt EUR 93 795,32, un aprēķinātajai summai ir jābūt noteiktai kā neatbilstīgiem izdevumiem, kā to apstiprināja pati Komisija;

— piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, kā arī izdevumus, kas prasītājai radušies saistībā ar atlīdzību advokātiem.

Pamati un galvenie argumenti

Šī prasība ir vērsta uz to, lai atceltu Komisijas 2005. gada 7. decembra Lēmumu par parāda paziņojumu Nr. 3240504536, kuru tiesas izpildītājs šī lēmuma izpildes veikšanai nodeva Perama pašvaldībai 2007. gada 17. maijā, lai atgūtu finanšu atbalstu, kuru Perama pašvaldība saņēma no Komisijas saistībā ar finansējumu, kurš paredzēts Komisijas Lēmumā K(97)1997/29, galīgā redakcija.

Prasītāja apgalvo, ka tika pieļauta kļūda faktu novērtējumā un Komisijas lēmuma interpretācijā. Īpaši prasītāja uzskata, ka tās pienākums attiecās vienīgi uz koku stādījumiem un nekādā veidā neattiecās uz to tālāko izdzīvošanu, un to iespējamā vēlākā iznīcināšanā nevar vainot pašvaldību. Turklāt prasītāja uzskata, ka tās tiesiskais pienākums tika izpildīts līdz ar brīdi, kad tā izpildīja attiecīgo uzdevumu un ka saistībā ar to nevar pieprasīt parāda atmaksu, izņemot, ja iesniegtie dokumenti neizpilda lēmumā noteiktās pieņemamības prasības.

Tāpat prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais lēmums pārkāpj vispārējo principu, ka Kopienu iestāžu aktos ir jānorāda pamatojums, un tiesiskās paļāvības principu.
—

atcelt atbilstoši Līguma 230. pantam pilnībā vai daļēji Komisijas 2007. gada 7. februāra lēmumu C (2007) 286 galīgā redakcijā par minerāleļļu, ko Gardannei, Shannon un Sardaigne reģionā izmanto kā degvielu alumīnija ražošanā, atbrīvošanu no akcīzes nodokļa, kurus attiecīgi piemēro Francija, Īrija un Itālija, ciktāl tas attiecas uz Īrijas piemēroto minerāleļļas, ko izmanto Shannon reģionā alumīnija ražošanai, atbrīvojumu no akcīzes nodokļa;
—

atcelt apstrīdētā lēmuma 1. pantu tiktāl, ciktāl tajā ir atzīts, ka prasītājas ir pārkāpušas EKL 81. pantu un/vai EEZ līguma 53. pantu laika posmā no 1988. gada 20. septembra līdz 2000. gada 13. decembrim, no 2002. gada 1. aprīļa līdz 2002. gada 9. oktobrim un no 2004. gada 21. janvāra līdz 2004. gada 11. maijam;
—

likt konfiscēt visu Komisijas un sabiedrības GOSSELIES rīcībā esošo tehnisko nodrošinājumu, ar kura palīdzību sabiedrība GOSSELIES no informātikas viedokļa ir uzlabojusi EC-SYSTRAN Unix un SYSTRAN Unix versijas, pārkāpjot SYSTRAN tiesības, un nodot to SYSTRAN rīcībā vai vismaz to iznīcināt ministrijas amatpersonas uzraudzībā;
3.

Savas prasības par 2006. gada 1. decembra lēmuma atcelšanu pamatojumam Movimondo izvirza piecus prasības pamatus. Ar pirmo prasības pamatu prasītāja norāda, ka ir pārkāpti tiesību noteikumi attiecībā uz 93., 96. un 114. pantu Padomes Regulā (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam, un izvirza iebildumu par prettiesiskumu attiecībā uz 133. un 175. pantu Komisijas 2002. gada 23. decembra Regulā (EK, Euratom) Nr. 2342/2002, ar ko paredz īstenošanas kārtību Padomes Regulai Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam, kas saistīts ar Padomes 1995. gada 18. decembra Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību, 183. panta pārkāpumu. Izvirzot otro prasības pamatu, prasītāja kritizē Komisiju par to, ka tā ir kļūdaini un nepilnīgi novērtējusi prasītājai pārmestos faktus, un uzskata, ka nepastāvēja pārliecinoši pierādījumi, ar kuriem varētu pamatot lēmumu par naudas soda uzlikšanu. Ar trešo prasības pamatu prasītāja norāda uz vispārējā tiesību uz aizstāvību principa pārkāpumu. Ar ceturto prasības pamatu prasītāja norāda uz kļūdu to faktu novērtējumā, kas ir pamatā naudas soda uzlikšanai un to, ka attiecībā uz prasītāju ir piemēroti nepastāvoši apstākļi. Vienlaicīgi tā atsaucas uz samērīguma principa un pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu attiecībā uz administratīvo un finansiālo sodu “iedarbīgu, proporcionālu un preventīvas iedarbības ”raksturu, kā paredzēts Finanšu regulas Nr. 1605/2002 114. pantā. Visbeidzot, ar savu piekto prasības pamatu prasītāja apgalvo, ka, pirmkārt, apstrīdētā lēmuma pamatā esošajiem projektiem ir nenoteikts raksturs, kā arī, ka saistībā ar apstrīdēto lēmumu ir jau iestājies noilgums. Vienlaicīgi prasītāja norāda, ka nepastāv tāds Kopienu tiesību akts, kurā būtu paredzēti šāda veida naudas sodi, kā arī uz iepriekš minētās Padomes Regulas Nr. 2988/95 2. panta 2. punkta un 3. panta 1. punkta pārkāpumu. Otrkārt, prasītāja atsaucas uz iepriekš minētās Komisijas Regulas Nr. 2342/2002 175. un 133. panta pārkāpumu.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 82/52

Prasība, kas celta 2007. gada 19. februārī — Vtesse Networks pret Komisiju

(Lieta T-54/07)

(2007/C 82/107)

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Prasītājs: Vtesse Networks Ltd., St. Albans (Apvienotā Karaliste) (pārstāvis — H. Mercer, Barrister)

Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

Prasītāja prasījumi:

— atcelt lēmuma 1. pantu, ciktāl tajā tiek noteikts, ka Apvienotās Karalistes uzliktais nodoklis BT plc ārvalstu īpašumam no 1995. gada līdz 2005. gada beigām nav valsts atbalsts EKL 87. panta 1. punkta izpratnē;

— piespriest Komisijai atlīdzināt Vtesse tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasītājs lūdz atcelt Komisijas 2006. gada 12. oktobra Lēmumu 2006/951/EK (1), kurā atzīts, ka Apvienotās Karalistes uzliktais nodoklis BT pls un Kingston Communications plc ārvalstu īpašumam no 1995. gada līdz 2005. gada beigām nav valsts atbalsts EKL 87. panta 1. punkta izpratnē.

Prasītājs apgalvo, ka Komisija nav ņēmusi vērā un/vai nav pārbaudījusi prasītāja konkurences nelabvēlīgo situāciju peļņas jomā salīdzinājumā ar BT plc, kas radās, kopā ar BT plc piedaloties konkursā par līgumiem ar patērētājiem par augstas kapacitātes maza apjoma nomātām līnijām, kurās tiek izmantotas optiskās šķiedras.

Prasītājs uzskata, ka Komisija pieļāva tiesību kļūdu, piemērojot EKL 87. panta 1. punktu, it īpaši nedefinējot konkrēto tirgu un līdz ar to nedefinējot faktisko priekšrocību, kas piešķirta BT plc ar darījumu tarifiem saistībā ar peļņas normas konkurenci.

Turklāt prasītājs uzskata, ka Komisija pieļāva acīmredzamu kļūdu tādas grupas līgumu, kuros prasītājs konkurēja ar BT plc, nozīmes un atbilstības vērtējumā un nepietiekami pārbaudīja peļņas normas konkurences faktiskos apstākļus, kas bija pamatā Komisijas izvēlei balstīties uz BT plc tirgus daļu 12 %, kaut gan visatbilstošākā BT plc tirgus daļa, pēc prasītāja domām, bija 78 %.

Visbeidzot, prasītājs apgalvo, ka Komisija pietiekami nepamatoja apstrīdēto lēmumu attiecībā uz pašreiz pastāvošo konkurenci starp prasītāju un BT plc.

(1) Komisijas 2006. gada 12. oktobra Lēmums 2006/951/EK — par ārvalstu īpašumam uzliekama nodokļa piemērošanu telekomunikāciju infrastruktūrai Apvienotajā Karalistē (Nr. C 4/2005 (ex NN 57/2004, ex CP 26/2004) — (izziņots ar dokuments Nr. C (2006) 4378)) (OV 2006, L 383, 70. lpp.).
—

daļēji atcelt lēmumu tiktāl, ciktāl ar to nolemts, ka Shell Petroleum NV un The Shell Transport and Trading Company Ltd ir pārkāpušas EKL 81. pantu laikposmā no 1994. gada 1. aprīļa līdz 1996. gada 19. februārim, un samazināt tām uzlikto naudas sodu, un
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 60/50

Prasība, kas celta 2006. gada 24. janvārī — Alliance One International pret Komisiju

(lieta T-25/06)

(2006/C 60/93)

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Alliance One International, Inc. (Danville, ASV) (pārstāvji — C. Osti, A. Prastaro, advokāti)

Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

Prasītājas prasījumi

— atcelt 1. panta 1. punkta a) apakšpunktu Komisijas 2005. gada 20. oktobra Lēmumā C(2005) 4012 galīgā redakcija, par EKL 81. panta 1. punkta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/C.38.281/B.2 — Jēltabaka, Itālija) ciktāl tas attiecas uz SCC, Dimon Inc. un Alliance One;

— samazināt naudas sodus, kas uzlikti Transcatab un Dimon Italia- Mindo tā, lai tie nepārsniegtu 10 % no to apgrozījuma pēdējā finanšu gadā;

— pakārtoti, samazināt naudas sodu, kas uzlikts Transcatab un Dimon Italia- Mindo, jo reizināšanas koeficients nav piemērojams;

— piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Ar apstrīdēto lēmumu Komisija atzīst, ka vairākas sabiedrības, to skaitā prasītāja un tās meitas uzņēmumi Transcatab un Dimon Italia, vēlāk saukts — Mindo, ir pārkāpusi EKL 81. panta 1. punktu, noslēdzot līgumus vai saskaņojot darbības Itālijas jēltabakas nozarē.

Prasītāja lūdz daļēji atcelt šo Lēmumu iebilstot, pirmkārt, ka, uzskatot sabiedrības meitas uzņēmumus par solidāri atbildīgiem par pieļauto pārkāpumu, Komisija ir pārkāpusi noteikumus, kas reglamentē mātes sabiedrību atbildību. Prasītāja šajā sakarā apstrīd argumentus un pierādījums, ko Komisija sniegusi pamatojot atzinumu.

Prasītāja arī uzskata, ka uzliekot naudas sodu, kas pārsniedz 10 % no tās meitas uzņēmumu kopējā apgrozījuma, Komisija ir pārkāpusi Regulas Nr. 1/2003 (1) 23. panta 2. punktu.

Visbeidzot prasītāja uzskata, ka Komisijai nav jāpiemēro tās meitas uzņēmumiem reizināšanas koeficients, jo to nepamato lietas dalībnieku apgrozījuma apmērs un Komisijas lēmumu pieņemšanas prakse. Tā turklāt iebilst, ka tai piemērotais reizināšanas koeficients ir lielāks nekā tas, ko piemēro citai sabiedrībai, kas norāda uz acīmredzamu samērīguma principa pārkāpumu un pamatojuma trūkumu. Prasītāja tāpat apgalvo, ka pamatojums reizināšanas koeficienta piemērošanai Mindo ir nepilnīgs, jo tajā viena naudas soda noteikšanai ir izmantoti dažādi kritēriji.

(1) Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 4.1.2003., 1. lpp.)
—

atcelt 1. panta 2., 3. un 4. punktu Komisijas 2005. gada 30. novembra lēmumā C (2005)4634 saistībā ar procedūru, piemērojot EKL 81. pantu (Lieta COMP/F/38.354 — Rūpnieciskie maisi), tā Komisijas 2005. gada 7. decembra lēmuma versijā, ciktāl ar to konstatēts, ka Stempher ir pārkāpusi EKL 81. pantu, ar to Stempher ir uzlikts naudas sods, Stempher ir aicināta šo pārkāpumu izbeigt un turpmāk atturēties no 1. pantā minētās darbības vai izturēšanās, kā arī no cita veida darbības vai izturēšanās, kurai ir tāds pats mērķis vai tāds pats rezultāts, un ciktāl ar šo lēmumu tiek skarta Stempher;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 96/20

Prasība, kas celta 2006. gada 22. februārī — Kendrion N.V. pret Komisiju

(Lieta T-54/06)

(2006/C 96/36)

Tiesvedības valoda — holandiešu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Kendrion N.V., Zeist, Nīderlande (pārstāvji — P. Glazener un C.C. Meijer, advokāti)

Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

Prasītājas prasījumi:

— pilnībā vai daļēji atcelt prasītājai adresēto lēmumu;

— atcelt vai samazināt prasītājai piespriesto naudas sodu;

— piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasītāja apstrīd Komisijas pieņemto 2005. gada 30. novembra lēmumu procedūrā saskaņā ar EKL 81. pantu (Lieta COMP/F/38.354 — Rūpnieciskie maisi), ar kuru prasītājai noteikta atbildība saistībā ar konkurences noteikumu pārkāpumiem un piespriests naudas sods.

Savas prasības atbalstam prasītāja norāda, ka ir pārkāpts EKL 81., 253. pants un Regulas Nr. 1/2003 15. panta 2. punkts, jo lēmuma lemjošā daļa ir pretrunā lēmuma pamatojumam. Apstrīdētā lēmuma pamatojumā prasītāja netika saistīta ar piedalīšanos pārkāpumā, savukārt lemjošajā daļā tā tika vainota EKL 81. panta pārkāpumā.

Turklāt tādējādi ir pārkāpts EKL 81., 253. pants un Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts, jo Komisija nepamatoti ir pieņēmusi, ka prasītāja un Fardem Packaging B.V. veido vienotu ekonomisku vienību, kā rezultātā prasītājai Fardem Packaging pārkāpuma dēļ nepamatoti ir piespriests naudas sods.

Bez tam Komisija ir pārkāpusi ne tikai EKL 81., 253. pantu un Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punktu, bet arī vispārējos tiesību principus, tostarp pienācīgas rūpības, aizlieguma patvaļīgi rīkoties un vienlīdzības un samērīguma principu.

Komisija atšķirībā no citiem tās lēmumiem, kuros mātes sabiedrībai nav noteikta atbildība, ir noteikusi prasītājas atbildību par Fardem Packaging pārkāpumu. Bez tam mātes sabiedrībai ir noteikts augstāks naudas sods nekā meitas sabiedrībai, kura ir izdarījusi pārkāpumu. Tāpat pret prasītāju salīdzinājumā ar citām mātes sabiedrībām attieksme ir bijusi atšķirīga, kurām ir noteikta solidāra atbildība saistībā ar to meitas sabiedrību pārkāpumiem. Prasītājai piespriestais naudas sods nav saderīgs ar samērīguma principu un pienācīgas rūpības principu.

Visbeidzot prasītāja atsaucas uz Pamatnostādņu naudas soda noteikšanā pārkāpumu, it īpaši attiecībā uz to, ka nav ticis piemērots to 5. punkta b) apakšpunkts. Komisija nav ievērojusi uzņēmuma īpašās īpatnības.
32

Šajā gadījumā jānorāda, ka strīds attiecas uz diviem Padomes lēmumiem, no kuriem ar pirmo viena no vairākām personām ir izvēlēta par Eiropas prokuroru no Portugāles Republikas un ar otro ir noraidīta sūdzība, kuru prasītāja, kas no šīs dalībvalsts nav iecelta Eiropas prokurora amatā, ir iesniegusi par Padomes pieņemto iecelšanas lēmumu.
Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 19. oktobra rīkojums –

Natale/Itālija

(lieta T‑469/21 R)

Pagaidu noregulējums – Pamatprasības noraidīšana – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Prasības noraidīšana pamatlietā – Pieteikums, kam zudis priekšmets – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

(LESD 278. pants)

(skat. 3. un 4. punktu)

Priekšmets

Pieteikums, kas ir pamatots ar LESD 278. un 279. pantu un ar ko tiek lūgts apturēt Decreto‑legge n. 105, emanato il 23 luglio 2021 – Misure urgenti per fronteggiare l’emergenza epidemiologica da COVID‑19 e per l’esercizio in sicurezza di attivita' sociali ed economiche (2021. gada 23. jūlija Dekrētlikumu Nr. 105, ar ko pieņem steidzamus pasākumus, lai reaģētu uz Covid‑19 izraisīto epidemioloģisko krīzi un ļautu atgriezties sociālajā un saimnieciskajā dzīvē, 2021. gada 23. jūlijaGURI Nr. 175), piemērošanu, jo tas esot pretrunā, pirmkārt, Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (ES) 2021/953 (2021. gada 14. jūnijs) par sadarbspējīgu Covid‑19 vakcinācijas, testa un pārslimošanas sertifikātu (ES digitālais Covid sertifikāts) izdošanas, verifikācijas un akceptēšanas satvaru nolūkā atvieglot brīvu pārvietošanos Covid‑19 pandēmijas laikā (OV 2021, L 211, 1. lpp.), un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (ES) 2021/954 (2021. gada 14. jūnijs) par sadarbspējīgu Covid‑19 vakcinācijas, testa un pārslimošanas sertifikātu (ES digitālais Covid sertifikāts) izdošanas, verifikācijas un akceptēšanas satvaru attiecībā uz trešo valstu valstspiederīgajiem, kas Covid‑19 pandēmijas laikā likumīgi uzturas vai dzīvo dalībvalstu teritorijā (OV 2021, L 211, 24. lpp.), un, otrkārt, Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV 2016, L 119, 1. lpp.).

Rezolutīvā daļa

1) Izbeigt tiesvedību lietā par pieteikumu par pagaidu noregulējumu.
40

Ceturtkārt, ir jānorāda, ka strīda nozīme, raugoties no Savienības tiesību skatpunkta, bija ierobežota, jo pamata tiesvedībā (T‑163/20) un pagaidu noregulējuma tiesvedībās (T‑163/20 R un T‑163/20 R II) nebija izvirzīti jauni vai īpaši sarežģīti jautājumi. To izskatīšanai arī nebija nozīmes attiecībā uz Savienības tiesību attīstību. Šajā ziņā pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, tas, ka esot neierasti, ka Vispārējās tiesas priekšsēdētājs pieņem lēmumus par Savienības iestādes akta piemērošanas apturēšanu, pats par sevi neliecina par to, ka lietai ir īpaša nozīme, raugoties no Savienības tiesību skatpunkta.
1.

Atcelšanas prasība – Fiziskas vai juridiskas personas – Tiesību akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli – Vispārēja rakstura tiesību akta radīts individuāls skārums – Nosacījumi – Padomes lēmums par to, lai noslēgtu līgumu par kārtību, kādā Apvienotā Karaliste izstājas no Savienības – Apvienotās Karalistes valstspiederīgo celta prasība – Savienības pilsonības un ar to saistīto tiesību zaudēšana – Individuāla skāruma neesamība – Nepieņemamība (LESD 263. panta 4. daļa; Padomes Lēmums (ES) 2020/135) (skat. 34., 36.– 40., 44.– 51. punktu)
7

Apstrīdētajā regulā tostarp ir noteikts: “1. pants 1. Tādu [attiecīgo ražojumu importam] nosaka pagaidu antidempinga maksājumu. 2. Pagaidu antidempinga maksājuma likmes, kas piemērojamas 1. punktā aprakstītā un tālāk sarakstā norādīto uzņēmumu ražotā ražojuma Savienības brīvas robežpiegādes neto cenai pirms nodokļa samaksas, ir šādas: Uzņēmums Pagaidu antidempinga maksājums Taric papildu kods Guangdong Haomei New Materials Co., Ltd 30,4 % C562 Guangdong King Metal Light Alloy Technology Co., Ltd. 30,4 % C563 Press Metal International Ltd. 38,2 % C564 Press Metal International Technology Ltd. 38,2 % C565 Citi uzņēmumi, kas sadarbojās un ir norādīti pielikumā 34,9 % Visi pārējie uzņēmumi 48,0 % C999 3. Šā panta 2. punktā minētajiem uzņēmumiem individuālās maksājuma likmes piemēro tikai tad, ja dalībvalstu muitas dienestiem tiek uzrādīts derīgs komercrēķins, kurā ir šāda deklarācija, ko datējusi un parakstījusi šo rēķinu izdevušās struktūras amatpersona un kur norādīts tās vārds, uzvārds un ieņemamais amats: “Es, apakšā parakstījies, apliecinu, ka šajā rēķinā norādīto eksportam uz Eiropas Savienību pārdoto (apjoms) (attiecīgais ražojums) ir ražojis uzņēmums (uzņēmuma nosaukums un adrese) (Taric papildu kods), kurš atrodas [attiecīgā valsts]. Apliecinu, ka šajā rēķinā sniegtā informācija ir pilnīga un patiesa.” Ja šāds rēķins netiek uzrādīts, piemēro “visiem pārējiem uzņēmumiem” noteikto maksājuma likmi. 4. Laižot 1. punktā minēto ražojumu brīvā apgrozībā Savienībā, iemaksā drošības naudu pagaidu maksājuma apmērā. [..] 2. pants 1. Ieinteresētās personas rakstiskās piezīmes par šo regulu iesniedz Komisijai 15 kalendāro dienu laikā no šīs regulas spēkā stāšanās dienas. 2. Ieinteresētās personas, kas to vēlas, uzklausīšanu Komisijā pieprasa 5 kalendāro dienu laikā no šīs regulas spēkā stāšanās dienas. 3. Ieinteresētās personas, kas to vēlas, uzklausīšanu pie tirdzniecības procedūru uzklausīšanas amatpersonas pieprasa 5 kalendāro dienu laikā no šīs regulas spēkā stāšanās dienas. Uzklausīšanas amatpersona izskata arī pēc šā termiņa iesniegtos pieprasījumus un attiecīgā gadījumā var lemt par šo pieprasījumu apmierināšanu. 3. pants 1. Ar šo muitas dienestiem tiek uzdots izbeigt importa reģistrāciju, kas noteikta saskaņā ar 1. pantu Īstenošanas regulā (ES) 2020/1215, ar ko nosaka, ka jāreģistrē Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes alumīnija štancējumu imports. 2. Savāktos datus par ražojumiem, kuri importēti ES ne agrāk kā 90 dienas pirms šīs regulas stāšanās spēkā, glabā, līdz stājas spēkā iespējamie galīgie pasākumi vai līdz šīs procedūras beigām.”