ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
13

Minētā likuma 3. panta 5. punktā ir noteikts, ka par jauniem darbiniekiem, kas pieņemti darbā no 1999. līdz 2001. gadam, kas palielina to darbinieku skaitu, kas bija reāli nodarbināti 1998. gada 31. decembrī, visiem privātiem uzņēmumiem un publiskiem ekonomiskiem veidojumiem, kas darbojas Kampānijas, Bazilikatas, Sicīlijas, Puļjas, Kalabrijas un Sardīnijas reģionos, tiek piešķirta iespēja trīs gadu laikā no darbinieka darbā pieņemšanas datuma saņemt atbrīvojumu no to maksājumiem INPS par atalgojumu, kam piemēro iemaksas Fondo pensioni lavoratori dipendenti (Algoto darbinieku pensiju fonds). Šī norma ir piemērojama arī Molizes un Abruci reģionos, tomēr tikai par tiem darbiniekiem, kuri tika pieņemti darbā 1999. gadā.
149

Pirmkārt, kā savu secinājumu 131. punktā norādījusi ģenerāladvokāte, kaut arī Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 106. punktā ir atzinusi, ka Francijas iestādes šajā lietā bija atteikušās no ievērojamas valsts līdzekļu daļas, tai pat laikā precizējot, ka šo valsts līdzekļu apmērs nav droši zināms, Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 111. punktā ir nospriedusi, ka “ar to, ka valsts varētu būt atteikusies no līdzekļiem un no tā varētu būt radusies priekšrocība maksas samazinājuma saņēmējiem, nepietiek, lai raksturotu tāda valsts atbalsta esamību, kas būtu nesaderīgs ar kopējo tirgu, ņemot vērā Kopienu telekomunikāciju tiesību īpašības, ievērojot kopējās tiesības valsts atbalsta jomā. Šeit apstrīdētā parāda atlaišana faktiski bija nenovēršama sistēmas vispārējās uzbūves dēļ, papildus [tam] faktam, ka šis parāds nebija droši zināms”.
115

Izvirzot septītā pamata otro daļu, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka tā ir iesniegusi pierādījumu par to, ka šajā lietā nebija iespējams atgūt zaudējumus. Pirmās instances tiesai līdz ar to esot bijis jālemj par jautājumu, vai Komisija varēja noraidīt šo pierādījumu, ja to iesniedz uzņēmums, kas ir atbildētājs.
1)

nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai transponētu vai pareizi un/vai pilnībā transponētu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu, piegādes un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2005. gada 19. decembra Regulu (EK) Nr. 2083/2005, 1. panta 2. punkta b) apakšpunktu, lasot to kopā ar I pielikumu, kā arī 9. panta 1. punkta otro teikumu un 8. punkta a) apakšpunkta i) un iii) ievilkumu, 23. panta 2. punktu, 30. panta 2.–4. punktu, 31. panta 1. punkta c) apakšpunktu, 38. panta 1. punktu, 43. panta pirmās daļas d) apakšpunktu, 44. panta 2. punkta otro daļu un 3. un 4. punktu, 46. panta pirmo daļu, 48. panta 2. punkta f) apakšpunktu, 55. panta 1. punkta otrās daļas d) un e) apakšpunktu un 3. punktu, 67. panta 2. punkta otro un trešo daļu, 68. panta a) apakšpunkta pirmo daļu, 72. pantu un 74. panta 1. punktu, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;
43

Kā ģenerāladvokāte norāda savu secinājumu 28. punktā, ne Direktīvas 90/435 sistēma, ne mērķi neliecina, ka ir nozīmīga atšķirība starp jēdzienu “atturēties no nodokļu uzlikšanas” un jēdzienu “atbrīvot no nodokļiem” attiecībā uz mātes sabiedrības iegūto peļņu, turklāt Tiesa izmanto gan jēdzienu “atbrīvojums no nodokļiem”, gan jēdzienu “attur[ēties] no nodokļu uzlikšanas” minētā 4. panta 1. punkta izpratnē (skat. it īpaši 2006. gada 12. decembra spriedumu lietā C-374/04 Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, Krājums, I-11673. lpp., 53. punkts; iepriekš minēto spriedumu lietā Test Claimants in the FII Group Litigation, 44. un 102. punkts, kā arī spriedumu lietā Banque Fédérative du Crédit Mutuel, 44. punkts).
50

Tiesai jau ir nospriedusi, ka bažas par iekšējām grūtībām nevar pamatot to, ka dalībvalsts ir atturējusies pareizi piemērot Kopienu tiesības (skat. it īpaši 1997. gada 9. decembra spriedumu lietā C-265/95 Komisija/Francija, Recueil, I-6959. lpp., 55. punkts). It īpaši attiecībā uz ĢMO apzinātu izplatīšanu vidē Tiesa 2008. gada 9. decembra sprieduma lietā C-121/07 Komisija/Francija (Krājums, I-9159. lpp.) 72. punktā nosprieda, ka, pat pieņemot, ka Francijas Republikas minēto problēmu cēlonis daļēji ir saistīts ar Kopienu tiesību noteikumu īstenošanu, dalībvalsts, lai pamatotu Kopienu tiesībās paredzētu saistību un termiņu neievērošanu, nevar pamatoties uz piemērošanas grūtībām, kuras radušās Kopienu akta izpildes laikā, tostarp, ja šīs grūtības ir saistītas ar privātpersonu pretošanos.
90

Turklāt attiecībā uz tādas aizsardzības apjomu, kāds ir paredzēts minētajā sistēmā, nebūtu jāizslēdz, kā to savos apsvērumos apgalvo MMB, ka, ja dalības pienākums attiektos tikai uz atsevišķiem pabalstiem, tādiem kā novēršanas pabalsti, kā to Kattner hipotētiski norādījis savos apsvērumos, uzņēmumi, piemēram, ar gados jauniem, veseliem darba ņēmējiem, kas veic drošas darbības, meklētu daudz izdevīgākus apdrošināšanas nosacījumus pie privātajiem apdrošinātājiem. Pakāpeniska “labo” risku atmešana atstātu tādām darba devēju atbildības apdrošināšanas asociācijām kā MMB pieaugošu “slikto” risku daļu, tādējādi paaugstinot pabalstu izmaksas, it īpaši uzņēmumiem, kuros bīstamos darbos nodarbināti vecāki cilvēki, kuriem šīs asociācijas nevarētu turpināt piedāvāt pabalstus par pieņemamām izmaksām. It īpaši tā būtu gadījumā, ja, kā pamata tiesvedībā, attiecīgajai ar likumu noteiktai apdrošināšanas sistēmai tiktāl, ciktāl ar to tiek ieviests solidaritātes princips, nav strikti proporcionālas saiknes starp iemaksām un apdrošinātajiem riskiem (skat. pēc analoģijas iepriekš minēto spriedumu lietā Albany, 108. un 109. punkts).
2)

Direktīvas 96/9 7. pants ir interpretējams tādējādi, ka, ja materiālu kopumā pastāv atsevišķas apakšgrupas, tad no kādas no šīm apakšgrupām iespējami iegūto un/vai atkārtoti izmantoto materiālu apjoms, lai konstatētu, vai ir notikusi datubāzes satura kvantitatīvi būtiskas daļas iegūšana un/vai atkārtota izmantošana minētā panta nozīmē, ir jāsalīdzina ar šīs apakšgrupas kopējo apjomu, ja tā kā tāda ir datubāze, kas atbilst sui generis tiesību aizsardzības nosacījumiem. Pretējā gadījumā un, ciktāl minētais kopums ir uzskatāms par šādu aizsargātu datubāzi, salīdzinājums ir jāveic starp materiālu apjomu, kas, iespējams, iegūti un/vai izmantoti atkārtoti no citām šī kopuma apakšgrupām, un kopuma apjomu; apstāklis, ka no datubāzes, kas aizsargāta ar sui generis tiesībām, iespējams, iegūtos un/vai atkārtoti izmantotos materiālus tās izveidotājs ir ieguvis no avotiem, kas nav publiski pieejami, atkarībā no tā, cik nozīmīgi ir cilvēkresursi, tehniskie un/vai finanšu resursi, kurus šis izveidotājs izmantojis attiecīgo materiālu iegūšanai no minētajiem avotiem, var būt nozīmīgs, kvalificējot šos materiālus kā būtisku attiecīgās datubāzes daļu no kvalitatīvā aspekta Direktīvas 96/9 7. panta izpratnē; fakts, ka datubāzē ir ietverti oficiāli, publiski pieejami materiāli, neatbrīvo iesniedzējtiesu, lai izvērtētu datubāzes satura būtiskas daļas iegūšanas un/vai atkārtotas izmantošanas esamību, no pienākuma pārbaudīt, vai no minētās datubāzes iespējami iegūtie un/vai atkārtoti izmantotie materiāli no kvantitatīvā aspekta veido būtisku šīs datubāzes kopējā satura daļu, jeb attiecīgā gadījumā, vai tie šādu daļu veido no kvalitatīvā aspekta, jo to iegūšanai, pārbaudei un noformēšanai ir bijuši nepieciešami būtiski cilvēkresursu, tehniskie vai finanšu ieguldījumi.
38

Līdz ar to uz pirmo un otro jautājumu ir jāatbild, ka pašreizējās Kopienu tiesībās nav ietverta īpaša prasība attiecībā uz PVN summu noapaļošanas metodi. Ja nav īpaša Kopienu tiesiskā regulējuma, dalībvalstīm ir jāparedz noteikumi un metodes PVN summu noapaļošanai un, to darot, jāievēro principi, kas ir kopējās šā nodokļa sistēmas pamatā, tostarp nodokļu neitralitātes un samērīguma principi. Konkrētāk, Kopienu tiesības, no vienas puses, ļauj piemērot valsts tiesību normu, kurā ir paredzēta prasība veikt PVN summu noapaļošanu uz augšu, ja attiecīgās naudas valūtas vismazākās vienības daļa ir 0,5 vai pārsniedz to, un, no otras puses, neietver prasību atļaut nodokļu maksātājiem noapaļot uz leju PVN summu, kas ietver nacionālās valūtas vismazākās vienības daļu.
56

Taču no KAG 3. panta 1. un 2. punkta un KAKuG tāda paša panta un punktiem, kuri tika ieviesti ar Wr. KAG 4. pantu un OöKAG 5. pantu, izriet, ka iepriekšēja atļauja, kura pamatojas uz tirgus vajadzību novērtēšanu, tiek prasīta, lai izveidotu un apsaimniekotu jaunas privātas zobārstniecības poliklīnikas neatkarīgi no to lieluma, un ka jaunu vairāku ārstu prakšu izveidei neatkarīgi no to lieluma savukārt netiek prasīta nekāda atļauja.
21

Kā izriet no iesniedzējtiesas konstatētā, ražotājs pārdevējs no Japānas pārdeva Mitsui jaunas automašīnas. Pamata lietā importēto preču muitas vērtība atbilda cenai, par kuru bija vienojušies ražotājs pārdevējs, no vienas puses, un Mitsui, no otras puses. Tā kā ražotājs pārdevējs jaunajām pārdotajām automašīnām piemēroja triju gadu garantiju tehnisku vai citu trūkumu gadījumā, tam bija pienākums vēlāk atlīdzināt Mitsui iespējamās izmaksas, kuras tai varētu rasties attiecībās ar trešajām personām minētās garantijas ietvaros.
31

Lai gan kvotu tirdzniecības sistēmas galamērķis ir vides aizsardzība, samazinot siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas, šī sistēma pati par sevi nesamazina šīs emisijas, bet iedrošina un veicina viszemāko izmaksu aprēķinu, lai sasniegtu minēto emisiju samazināšanos līdz konkrētam līmenim, kā tas izriet it īpaši no zaļās grāmatas 3. punkta un no priekšlikuma direktīvai pamatu izklāsta daļas 2. punkta. Priekšrocība videi ir atkarīga no stingrības, ar kādu ir noteikts kopējais piešķiramo kvotu daudzums, kas ir kopējā ar šo sistēmu atļautā emisiju robeža.
17

Tiesa ir atgādinājusi būtiskās PVN pazīmes. Pastāv četras šādas pazīmes: vispārēja nodokļa piemērošana darījumiem, kuru priekšmets ir preces vai pakalpojumi; tā apmēra noteikšana proporcionāli nodokļu maksātāja saņemtajai samaksai par precēm vai sniegtajiem pakalpojumiem; nodokļa iekasēšana katrā ražošanas un izplatīšanas stadijā, ieskaitot mazumtirdzniecību, un neatkarīgi no iepriekš notikušo darījumu skaita; summu, kas samaksātas iepriekšējās procesa stadijās, atskaitīšana no maksājamā nodokļa apmēra, ko veic nodokļu maksātājs, līdz ar to nodoklis attiecīgajā stadijā tiek uzlikts tikai šajā stadijā pievienotajai vērtībai un, visbeidzot, tā galīgo apmēru sedz gala patērētājs (skat. 2006. gada 3. oktobra spriedumu lietā C-475/03 Banca popolare di Cremona, Krājums, I-9373. lpp., 28. punkts).
3

Saskaņā ar 1999. gada likuma par sabiedrību ienākuma nodokli (Körperschaftsteuergesetz 1999), kas grozīts 2000. gada 14. septembrī (turpmāk tekstā — “KStG agrākā redakcija”), 8.b panta 2. punkta pirmo teikumu, nosakot ar nodokli apliekamo ienākumu apmēru sabiedrībām, kurām bez ierobežojumiem piemēro šajā normā minēto nodokli un kurām pieder kapitāla daļas sabiedrībā nerezidentē, peļņa no šo kapitāla daļu atsavināšanas netiek ņemta vērā. No minētās normas, to lasot kopā ar šī likuma 8.b panta 5. punktu vai 26. panta 2. un 3. punktu, izriet, ka šajā sakarā bija noteikts nosacījums, ka minimālā līdzdalība ir 10 % no citas sabiedrības kapitāla daļām.
42

Vācijas valdība, Spānijas valdība un Francijas valdība, kā arī Īrijas valdība un Apvienotās Karalistes valdība norāda, ka vietējām organizācijām un citā dalībvalstī reģistrētām organizācijām veikti ziedojumi nav salīdzināmi tādēļ, ka attiecīgās dalībvalstis, pirmkārt, var piemērot dažādus labdarības jēdzienus, kā arī dažādus nosacījumus tam, ko var uzskatīt par labdarību, un, otrkārt, nevar nokontrolēt to prasību ievērošanu, kuras tās izvirza tikai vietējām organizācijām. Vācijas valdība, Spānijas valdība un Francijas valdība piebilst, ka, ja dalībvalsts atsakās no noteiktiem nodokļu ieņēmumiem, no nodokļa atbrīvojot tās teritorijā reģistrētām vispārējo interešu organizācijām veiktus ziedojumus, tas izriet no fakta, ka šādas organizācijas atbrīvo šo dalībvalsti no to noteikto uzdevumu vispārējās interesēs veikšanas, kas tai pašai būtu jāveic, izmantojot nodokļu ieņēmumus.
15

Tomēr House of Lords skatījumā šo principu nevar paplašināt uz šķīrējtiesu, kas absolūti ir izslēgta no Regulas Nr. 44/2001 piemērošanas jomas saskaņā ar tās 1. panta 2. punkta d) apakšpunktu. Šajā jomā nav vienota Kopienu noteikumu kopuma, kas ir nepieciešams nosacījums, lai dalībvalstu tiesu starpā iedibinātu un piemērotu savstarpēju uzticību. Turklāt no 1991. gada 25. jūlija sprieduma lietā C-190/89 Rich (Recueil, I-3855. lpp.) izriet, ka Regulas Nr. 44/2001 1. panta 2. punkta d) apakšpunktā ietverto izņēmumu piemēro ne tikai tiesvedībām šķīrējtiesās, bet arī prāvās, kuru priekšmets ir šķīrējtiesa. 1998. gada 17. novembra spriedumā lietā C-391/95 Van Uden (Recueil, I-7091. lpp.) esot precizēts, ka šķīrējtiesa ir prāvas priekšmets, ja tās mērķis ir saglabāt tiesības strīdu izšķirt šķīrējtiesas ceļā, kā tas ir pamata prāvā.
6

Pamata prāvā aplūkoto gadu gaitā pasākums tika finansēts no vienotas piemaksas, ko piemēroja galapatērētājiem piegādātās elektroenerģijas apjomam, neatkarīgi no to faktiskā koģenerācijas procesā iegūtās elektroenerģijas patēriņa. Šī piemaksa tika nodota valsts iestādei Energie-Control GmbH, kuras pienākums ir sniegt atbalstu koģenerācijas stacijām.
1

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Asociācijas padomes 1980. gada 19. septembra Lēmuma Nr. 1/80 par asociācijas izveidi (turpmāk tekstā — “Lēmums Nr. 1/80”) 7. panta pirmo daļu. Asociācijas padome tika nodibināta ar nolīgumu, ar kuru izveido asociāciju starp Eiropas Ekonomikas kopienu un Turciju un kuru 1963. gada 12. septembrī Ankarā parakstīja Turcijas Republika, no vienas puses, un EEK dalībvalstis un Kopiena, no otras puses, un kas Kopienas vārdā noslēgts, apstiprināts un ratificēts ar Padomes 1963. gada 23. decembra Lēmumu 64/732/EEK (OV 1964, 217, 3685. lpp.).
2. panta 3. punkts un 8. panta 1. punkts Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīvā 92/81/EEK par akcīzes nodokļu struktūru saskaņošanu attiecībā minerāleļļām ar grozījumiem, kas paredzēti Padomes 1994. gada 22. decembra Direktīvā 94/74/EK, attiecībā uz laika periodu līdz 2003. gada 31. decembrim un 2. panta 3. un 4. punkts Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīvā 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai, attiecībā uz laika periodu no 2004. gada 1. janvāra līdz 31. oktobrim ir jāinterpretē tādējādi, ka degvielas piedevas, tādas kā pamata prāvā apskatītās, kas ir “minerāleļļas” pirmās no šīm direktīvām 2. panta 1. punkta izpratnē vai “energoprodukti” otrās no šīm direktīvām 2. panta 1. punkta izpratnē, taču nav paredzētas izmantošanai, netiek piedāvātas tirdzniecībā vai izmantotas kā degviela, ir jāpakļauj minētajās direktīvās paredzētajam nodokļu maksāšanas pienākumam.
12

Royal Bank of Scotland par šo lēmumu iesniedza apelācijas sūdzību Court of Session (Skotija). Uzskatot, ka risinājums strīdam ir atkarīgs no Sestās direktīvas interpretācijas, šī tiesa nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai [Sestās direktīvas] 19. panta 1. punkta otrā daļa uzliek par pienākumu katru gadu noteikt daļu, ko nodokļa maksātājs var atskaitīt atbilstoši [Sestās direktīvas] 17. panta 5. punktam, izsakot to procentos un noapaļojot līdz ciparam, kas nepārsniedz nākamo vienību, ja: a) šī daļa ir daļa, kas ir tikusi noteikta nodokļa maksātāja uzņēmējdarbības nozarei atbilstoši [šīs direktīvas] 17. panta 5. punkta trešās daļas a) vai b) apakšpunktam; un/vai b) šī daļa ir daļa, kas ir tikusi noteikta, pamatojoties uz nodokļa maksātāja visu preču un pakalpojumu vai to daļas izmantojumu atbilstoši [minētās direktīvas] 17. panta 5. punkta trešās daļas c) apakšpunktam; un/vai c) šī daļa ir daļa, kas ir tikusi noteikta par visām precēm un pakalpojumiem, ko nodokļa maksātājs ir izmantojis visiem [Sestās direktīvas] 17. panta 5. punkta pirmajā daļā minētajiem darījumiem atbilstoši [tās pašas direktīvas] šī punkta trešās daļas d) apakšpunktam? 2) Vai [Sestās direktīvas] 19. panta 1. punkta otrā daļa ļauj dalībvalstīm pieprasīt, lai daļa, ko nodokļa maksātājs drīkst atskaitīt atbilstoši [šīs pašas direktīvas] 17. panta 5. punktam, tiktu noapaļota līdz skaitlim, kas ir atšķirīgs no nākamā augstākā veselā skaitļa?”
11

Likuma par PVN 86. panta 3. un 4. punktā versijā, kas ir spēkā no 2005. gada 22. augusta, ir paredzēts: “3. Iegādājoties vieglos automobiļus vai citus mehāniskos transportlīdzekļus, kuru pieļaujamā kopējā masa ir maksimāli 3,5 tonnas, priekšnodoklis ir 60 % no rēķinā norādītās nodokļa summas vai no nodokļa summas par preču iegādi Eiropas Savienības teritorijā, vai arī no nodokļa summas par to preču piegādi, kuru ieguvējs ir nodokļu maksātājs, tomēr maksimāli PLN 6000. 4. 3. punkta noteikumi neattiecas uz: 1) transportlīdzekļiem, kuros ir tikai viena sēdekļu rinda, kas no kravu pārvadājumiem paredzētā nodalījuma atdalīta ar sienu vai izturīgu barjeru, un kuri valsts Ceļu satiksmes noteikumos klasificēti daudzfunkcionālu transportlīdzekļu vai furgonu kategorijā; 2) transportlīdzekļiem, kuros ir vairāk par vienu sēdekļu rindu, kas no kravu pārvadājumiem paredzētā nodalījuma atdalītas ar sienu vai izturīgu barjeru, un kuros kravu pārvadājumiem paredzētā nodalījuma garums, mērot pa [transportlīdzekļa] salona grīdu attālumu no grīdas vistālāk uz priekšu izvirzītā punkta, kurā starp grīdu un griestiem var uzstādīt vertikālu sienu vai barjeru, līdz grīdas aizmugurējai malai pārsniedz 50 % no transportlīdzekļa garuma; lai aprēķinātu pirmajā daļā minēto proporciju, par transportlīdzekļa garumu pieņem attālumu no transportlīdzekļa priekšējā stikla apakšmalas līdz kravu pārvadājumiem paredzētā nodalījuma grīdas aizmugurējai malai, ko transportlīdzeklī mēra horizontālā līnijā no priekšējā stikla apakšējās malas līdz punktam, kurā šī horizontālā līnija šķērso līniju, kas vilkta vertikāli no kravu pārvadājumiem paredzētā nodalījuma grīdas aizmugurējās malas; 3) transportlīdzekļiem, kuros ir vaļējs, kravu pārvadājumiem paredzēts nodalījums; 4) transportlīdzekļiem, kuros vadītāja kabīne un kravu pārvadājumiem paredzētais nodalījums ir konstruktīvi atdalītas transportlīdzekļa daļas; 5) transportlīdzekļiem, kuri saskaņā ar valsts Ceļu satiksmes noteikumiem ir specializēti transportlīdzekļi un kuri definēti šī likuma 9. pielikumā; 6) transportlīdzekļiem, kuru konstrukcija paredzēta vismaz 10 personu pārvadājumiem, ieskaitot transportlīdzekļa vadītāju, tiktāl, ciktāl šis noteikums izriet no dokumentiem, kas ir izdoti atbilstoši valsts Ceļu satiksmes noteikumiem; 7) uz šādām nodokļu maksātāja veiktām darbībām: a) šo mehānisko transportlīdzekļu pārdošana citām personām vai b) šo mehānisko transportlīdzekļu nodošana lietošanā [citām personām] par maksu saskaņā ar īres, nomas vai līzinga līgumu vai citiem līdzīga veida līgumiem, ja nodokļu maksātājs šos mehāniskos transportlīdzekļus vismaz 6 mēnešus izmanto vienīgi šajos nolūkos.”
54

Šāda saskaņošana ir paredzēta direktīvas 9. pantā. Kā it īpaši izriet no direktīvas preambulas trīsdesmit septītā apsvēruma, tās 9. panta mērķis ir saskaņot divas pamattiesības — no vienas puses, privātās dzīves neaizskaramību un, no otras puses, vārda brīvību. To veikt ir dalībvalstu pienākums.
22

Pirmkārt, Beļģijas valdība tiesas sēdē izteica šaubas par to, vai ar 1992. gada INK 202. panta 2. punktu paredzēts transponēt Direktīvas 90/435 attiecīgo noteikumu un vai šī pirmā norma attiecībā uz iekšējām situācijām atsaucas uz šajā direktīvā noteiktajiem risinājumiem. Šajā sakarā jāatgādina, ka šī pati valdība savos rakstveida apsvērumos apgalvoja, ka Beļģijas likumdevējs nolēma šīs direktīvas transpozīciju attiecināt uz attiecībām starp Beļģijas mātes sabiedrībām un meitas sabiedrībām, lai izvairītos no diskriminācijas starp Beļģijas sabiedrībām atkarībā no meitas sabiedrības valstspiederības attiecībā uz nodokļu režīmu attiecībā uz peļņu, ko meitas sabiedrība izmaksā mātes sabiedrībai. Turklāt 1991. gada 23. oktobra likums, ar kuru Beļģijas tiesībās transponē Eiropas Kopienu Padomes 1990. gada 23. jūlija Direktīvu par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kā par to liecina tā nosaukums, skaidri paredz transponēt minēto direktīvu.
21

Treškārt, iesniedzējtiesa konstatē, ka preces — un it īpaši datori un ar datoriem saistītās preces — un pakalpojumi, attiecībā uz kuriem ir reģistrētas Intel Corporation piederošās valsts un Kopienas preču zīmes, kas veidotas no vārda “Intel” vai ietver to, no vienas puses, un pakalpojumi, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta preču zīme “INTELMARK”, no otras puses, nav līdzīgi.
19

No iepriekš minētā izriet, ka nav izslēgts, ka preču zīmēm, kuras ir reģistrējusi bezpeļņas organizācija, ir jēga, jo ar to palīdzību organizācija, veicot darījumus, var tikt aizsargāta pret to, ka identiskus vai līdzīgus apzīmējumus izmanto trešās personas.
16

Likuma Nr. 66-396 9. pantā ir noteikts: “Amnestija, nepastāvot iespējai, ka tās rezultātā jebkad varētu notikt restitūcija, ir saistīta ar atbrīvošanu no visiem galvenajiem, saistītajiem un papildu sodiem, it īpaši ar atbrīvošanu no ieslodzījuma, kā arī ar jebkādas ar to saistītas zaudētas rīcībspējas vai zaudētu tiesību atgūšanu. Tās rezultātā pārkāpuma izdarītājam var tikt atjaunots nosacīts sods, kas viņam varēja tikt noteikts agrākas soda noteikšanas laikā.”
45

Šīs pārbaudes ietvaros minētajai tiesai it īpaši ir jāņem vērā apstāklis, ka atšķirībā no Kanal 5 un TV 4 SVT nav nedz ienākumu no reklāmas, nedz arī ienākumu no abonēšanas maksas, kā arī tas, ka no SVT iekasējamā atlīdzība tiek aprēķināta, neņemot vērā faktiski pārraidīto ar autortiesībām aizsargāto muzikālo darbu daudzumu.
61

Šajā lietā, tā kā pamats, kurš balstījās uz to, ka Regulas Nr. 70/2001 piemērošanai apstrīdētajam lēmumam ir atpakaļejošs spēks, ir nepamatots, ir jālemj par Pirmās instances tiesā Freistaat Sachsen izvirzīto ceturto un piekto pamatu, kas ir balstīti, pirmkārt, uz to, ka Komisija nav īstenojusi savu rīcības brīvību aplūkojamo atbalstu pārbaudē, kā arī no tā izrietošo pienākuma sniegt pamatojumu pārkāpumu, un, otrkārt, uz to, ka Komisija nevarēja pierādīt, ka šie atbalsti varētu faktiski vai potenciāli traucēt konkurenci, kā arī no tā izrietošo pienākuma sniegt pamatojumu pārkāpumu.
9

Noteikumu XIII pielikuma 12. pantā ir paredzēts: “1. Laikā no 2004. gada 1. maija līdz 2006. gada 30. aprīlim atsauces uz AST un AD funkciju grupu pakāpēm Civildienesta noteikumu 31. panta 2. un 3. punktā veic šādi: — AST 1 līdz AST 4: C *1 līdz C *2 un B *3 līdz B *4, — AD 5 līdz AD 8: A *5 līdz A *8, — AD 9, AD 10, AD 11, AD 12: A *9, A *10, A *11, A *12. 2. Uz ierēdņiem, kas iecelti amatā no rezerves kandidātu sarakstiem, kas izveidoti pirms 2004. gada 1. maija publicēto konkursu rezultātā, Civildienesta noteikumu 5. panta 3. punkts neattiecas. 3. Ierēdņi, kuri ir iekļauti rezerves kandidātu sarakstā pirms 2006. gada 1. maija un tiek iecelti amatā laikā no 2004. gada 1. maija līdz 2006. gada 30. aprīlim: — ja saraksts ir izveidots A *, B * vai C * kategorijai, tiek iecelti pakāpē, kas publicēta konkursa paziņojumā, — ja saraksts ir izveidots A, LA, B vai C kategorijai, tiek klasificēti saskaņā ar šādu tabulu: Konkursa pakāpe Iecelšanas amatā pakāpe A 8/LA 8 A *5 A 7/LA 7 un A 6/LA 6 A *6 A 5/LA 5 un A 4/LA 4 A *9 A 3/LA 3 A *12 A 2 A *14 A 1 A *15 B 5 un B 4 B *3 B 3 un B 2 B *4 C 5 un C 4 C *1 C 3 un C 2 C *2”
26

Komisija uzskata — ja šāds pienākums noteikts ex lege, tas nozīmē ne tikai to, ka pārvaldes iestādei nav jāpārbauda, vai šī pienākuma noteikšana veicina piekļuvi telesakaru tīkliem, bet arī to, ka ar to netiek līdzsvarotas attiecīgā tīkla operatora un to uzņēmumu intereses, kuri lūdz piekļuvi šim tīklam, un netiek izvērtēta šī pienākuma ietekme uz konkrēto tirgu. Tāpat šai iestādei nav jānorāda, vai ir izpildīti piekļuves direktīvas 5. panta 1. punktā paredzētie nosacījumi.