ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
32.

Šajos apstākļos 2015. gada 6. novembrīHessisches Finanzgericht [Hesenes Finanšu tiesa] ir iesniegusi Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “Pirmais jautājums: Vai dalībvalsts PVN tiesību norma, atbilstoši kurai I kontroles tipa brīvās zonas (brīvostas) nav daļa no valsts teritorijas, ir situācija 156. panta izpratnē, kāda tā ir minēta [PVN direktīvas] 61. panta pirmajā daļā un 71. panta 1. punkta pirmajā daļā? Ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša: Otrais jautājums: Vai attiecībā uz precēm, kurām uzliek muitas nodevas, saskaņā ar [PVN direktīvas] 71. panta 1. punkta otro daļu nodokļa iekasējamības gadījums iestājas un nodoklis kļūst iekasējams arī brīdī, kad iestājas šo muitas nodevu iekasējamības gadījums un šīs muitas nodevas kļūst iekasējamas, ja muitas nodevu iekasējamības gadījums iestājas un šīs muitas nodevas kļūst iekasējamas I kontroles tipa brīvajā zonā un tās dalībvalsts PVN tiesību normās, kuras teritorijā atrodas brīvā zona, ir paredzēts, ka I kontroles tipa brīvās zonas (brīvostas) nav daļa no valsts teritorijas? Ja atbilde uz otro jautājumu ir noliedzoša: Trešais jautājums: Vai attiecībā uz preci, kas ārējā tranzīta procedūrā, to nenoslēdzot, ir transportēta uz I kontroles tipa brīvo zonu, kurā tā tiek izņemta no muitas uzraudzības, kas atbilstoši [KMK] 203. panta 1. punktam rada muitas parādu, vienlaicīgi iestājas nodokļa iekasējamības gadījums un nodoklis kļūst iekasējams pēc tam, kad ir iestājies cits rašanās gadījums, proti, atbilstoši [KMK] 204. panta 1. punkta a) apakšpunktam, jo pirms darbības, ar kuru prece tika izņemta no muitas uzraudzības, tā netika uzrādīta kādai no iekšzemes muitas iestādēm, kuras kompetencē ietilpst brīvā zona, un tranzīta procedūra netika noslēgta?”
38.

Protams, šī lieta neattiecas tikai uz situācijām, kas ietver procesu, kad smēķētājs pats izgatavo cigaretes no sastāvdaļām, kuru ražošanas process, tradicionāli izsakoties, ir noslēdzies. Kā piemērotāks salīdzinošais elements varētu būt tabaka cigarešu tīšanai, kas ir vēl viens Direktīvas 2011/64 2. panta 1. punkta c) apakšpunktā minētais “smēķējamās tabakas” veids. Tabakas cigarešu tīšanai izmantošana paredz, ka smēķētājs veikli uzber neiepakotu tabaku uz plānas papīra strēmelītes, sarullē vai satin to plānas cilindriskas čaulītes formā. Smēķētājs var arī ievietot cigarešu filtru vienā no papīra čaulītes galiem pirms satīšanas. Lai arī no sākuma šo darbību veikšana var izrādīties sarežģīta, tās tomēr ir pieejamas visiem smēķētājiem, un vidējais smēķētājs, nedaudz pavingrinoties, pilnveidos tām vajadzīgās prasmes.
37.

Tomēr piekrītu Īrijas un Apvienotās Karalistes valdību nostājai, ka Pamatlēmuma 23. panta 3. punkta interpretēšana tā, ka ar to ir ļauts vairāk nekā vienu reizi vienoties par jaunu nodošanas datumu, pati par sevi nerada rezultātu, kas būtu pretrunā Hartas 6. pantam. Tam ir vienkāršs pamatojums, – ar Pamatlēmuma 23. panta 3. punktu netiek pilnvarots vai reglamentēts apcietinājums ( 12 ). Pamatlēmumā ir apzināti novērsta iejaukšanās dalībvalstu tiesībās reglamentēt apcietināšanu pirms nodošanas. Nodošana nav atkarīga no pieprasītās personas turēšanas apcietinājumā. Tas ir apstiprināts ar Pamatlēmuma 12. pantu, kurā ir noteikts, ka, ja persona tiek aizturēta, pamatojoties uz EAO, tad izpildes tiesu iestāde lemj par to, vai pieprasītajai personai ir jāpaliek apcietinājumā. Turklāt, pat ja nodošanas procedūras laikā izpildes tiesu iestādei ir pienākums veikt nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka būtu izpildīti materiālie nosacījumi faktiskai personas nodošanai ( 13 ), Pamatlēmumā nav paredzēts apcietinājums un nav regulēts tā ilgums vai nosacījumi, uz kuriem joprojām attiecas valsts tiesību akti ( 14 ).
49.

Šajā lietā nav nekādas norādes par to, ka līgums par autostāvvietas izmantošanu ir uzskatāms par “acta iure imperii”, proti, aktu, kas ir izpildīts, īstenojot valsts varu. Protams, prasītāja īsteno darbību, kuras veikšanai tā ir pilnvarota ar valsts varas aktu. Tomēr šī darbība, autostāvvietas izīrēšana, ir parasta komercdarbība. Tikai tas vien, ka pilnvarojums izpildīt šo darbību ir piešķirts ar valsts varas aktu, to automātiski nepārveido par “acta iure imperii”. Lietas materiālos nav nekādas norādes par to, ka, īstenojot savu uzdevumu, prasītāja izmanto pilnvaras, kas atkāpjas no attiecībām privātpersonu starpā piemērojamiem tiesību aktu noteikumiem ( 22 ). Proti, saskaņā ar iesniedzējtiesas nolēmumu šādas atkāpes neesamību attiecībā uz šī līguma veidu apstiprina Ustavni sud (Horvātijas Konstitucionālā tiesa) nolēmums.
40.

Proti, manuprāt, nepastāv nekāds īpašs iemesls, kas attaisno atšķirīgu attieksmi atkarībā no tā, vai operators ir reģistrēts valsts teritorijā vai citā dalībvalstī, kad šis operators ievāc personas datus no abonentiem pilnīgi identiskos nolūkos kā tie, kuriem tie tika savākti pirmajai publicēšanai. Proti, neatkarīgi no savas uzņēmējdarbības veikšanas vietas Savienībā šis operators sniedz savu telefona abonentu sarakstu un/vai telefona uzziņu dienestu pakalpojumu lielā mērā saskaņota regulējuma ietvaros, kas ļauj nodrošināt prasību ievērošanu abonentu personas datu aizsardzības jomā, kā tas it īpaši un ļoti skaidri izriet no Universālā pakalpojuma direktīvas 25. panta 5. punkta un Direktīvas par privāto dzīvi un elektronisko komunikāciju 12. panta.
24.

FSL, LVP un PFCI savā apelācijas sūdzībā vairs neizvirza visus jautājumus, kas tika iztirzāti tiesvedībā pirmajā instancē. Drīzāk juridiskās debates apelācijas tiesvedībā ir tikai par atsevišķām problēmām. Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzējas balstās uz četriem apelācijas sūdzības pamatiem, no kuriem pirmais ir saistīts ar Itālijas Finanšu policijas iesniegto pierādījumu izmantojamību (par to tūlīt A sadaļā), otrais ir par paziņojuma par iecietību piemērojamību (par to pēc tam B sadaļā), trešā priekšmets ir tiesību efektīva aizsardzība tiesā saistībā ar naudas sodu (par to tālāk C sadaļā) un ceturtajā runa ir par konkurences ierobežojuma kā mērķa jēdzienu (par to nobeigumā D sadaļā).
4.

Šīs direktīvas 4. pantā ir noteikts: “1. Darbības saistībā ar klienta pārstāvēšanu tiesvedības procesā vai valsts iestādēs veic katrā uzņēmējdalībvalstī saskaņā ar nosacījumiem, kuri piemērojami attiecībā uz šajā valstī reģistrētajiem advokātiem, izņemot jebkurus nosacījumus, kas prasa uzturēšanās tiesības vai reģistrāciju profesionālā organizācijā šajā valstī. [..] 4. Advokāts, kurš veic darbību, kas nav minēta 1. punktā, arī turpmāk ir pakļauts tās dalībvalsts profesionālās ētikas nosacījumiem un normām, no kuras viņš nāk, neierobežojot tās normas, lai kāds būtu to avots, kuras reglamentē šo profesiju uzņēmējdalībvalstī, jo īpaši tās, kuras attiecas uz advokāta darbības nesavienojamību ar citu darbības veidu veikšanu šajā valstī [..]. Pēdējās no minētajām normām ir piemērojamas vienīgi tad, ja tās ir iespējams ievērot advokātam, kurš nav reģistrēts uzņēmējdalībvalstī, un tiktāl, cik to piemērošana ir objektīvi pamatota, lai nodrošinātu šajā dalībvalstī advokāta darbības pienācīgu veikšanu, profesijas prestižu un to normu ievērošanu, kas attiecas uz nesavienojamību.”
61.

Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu Tiesai Vestre Landsret (Rietumu apgabaltiesa, Dānija) atbildēt šādi: Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 311. panta 1. punkta 1. apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “lietotas preces” ietver auto rezerves daļas, kas pēc to demontēšanas no nolietota transportlīdzekļa, kuru transportlīdzekļu pārstrādes uzņēmums ir iegādājies no privātpersonas, tiek pārdotas tālāk kā rezerves daļas, tādējādi ļaujot tirgotājam, kas ir nodokļa maksātājs, piemērot peļņas daļas režīmu.
31.

Tādējādi šajā analīzes posmā izrādās, ka, pretēji tam, ko iesniedzējtiesa liek saprast savā otrajā jautājumā, jautājums par atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvja tiesībspēju ir pilnīgi neatkarīgs, nošķirts no konkrētā satura, kāds ir pilnvarojumam, kurš šo pārstāvi saista ar apdrošināšanas sabiedrību. Lai panāktu līdzvērtīgu attieksmi pret cietušajiem un atvieglotu viņu darbības, tostarp, kad tās tiek veiktas tiesā, spēja vērsties pret atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvi kā atbildētāju nekādi nevar būt atkarīga no līgumtiesiskās saites, kāda to saista ar apdrošināšanas sabiedrību. Tas pats attiecas uz atlīdzības tiesisko līdzekļu un procedūru, kas ar Direktīvu 2000/26 ieviestas par labu cietušajiem, paredzamību. Citiem vārdiem sakot, šajā direktīvā ir paredzēta sava veida tiesībspēja, par kuru nevar paredzēt, ka lietas dalībnieki to varētu noraidīt tikai ar savu gribu.
20.

Komisija uzskata, ka izmēra un veida asimetrija starp reklāmas devēju un konkurentu vairumā gadījumu nevar maldināt patērētājus un ietekmēt viņu rīcību. Tomēr Komisijas skatījumā nevar izslēgt, ka konkrētos apstākļos šādām atšķirībām var piemist maldinošs raksturs Direktīvas 2006/114 4. panta a) punkta izpratnē, kas it īpaši esot atkarīgs no patērētājiem sniegtās informācijas pakāpes. Tāpat šī panta c) punktā minētā objektivitātes nosacījuma pārbaude esot atkarīga no katra konkrēta gadījuma analīzes.
42.

Ja runā par dalību ekonomiskā labuma gūšanā, jāatgādina, ka vairuma televīzijas raidījumu apraide notiek tā saucamajā brīvajā uztveršanā, kas nozīmē, ka raidorganizācija nesaņem nekādu maksu par televīzijas raidījumu uztveršanu. Raidorganizācija savukārt gūst ienākumus no reklāmas un citiem komerciāliem paziņojumiem (vai sabiedrisko raidorganizāciju gadījumā – no dažāda veida dotācijām), kuru cena (t.i., cena par raidlaiku, ko raidorganizācija iekasē no reklāmdevēja) cita starpā ir atkarīga no paredzamā skatītāju skaita. Potenciālo skatītāju skaita pieaugumam saistībā ar to, ka raidorganizācijas raidījumus var uztvert arī viesnīcu istabās, tādējādi ir pozitīva ietekme uz raidorganizācijas ieņēmumiem, pat ja praksē šī ietekme ir neliela. Tāpēc nevar apgalvot, ka raidorganizācijas nekādā apmērā nepiedalās tā ekonomiskā labuma gūšanā, kas izriet no televīzijas raidījumu pieejamības viesnīcu istabās ( 18 ).
31.

Šajā sakarā ir jānorāda, ka Regulas Nr. 805/2004 6. panta 1. punktā ir precizēts, ka spriedumu par neapstrīdētu prasījumu var pieprasīt apstiprināt “jebkurā laikā”, kas nozīmē, ka kreditors principā var jau dokumentā par tiesvedības uzsākšanu pievienot savai galvenajai prasībai papildu prasību par pasludināmā sprieduma apstiprinājumu ( 9 ), tomēr ar nosacījumu, ka šis spriedums nekavējoties izpildāms izcelsmes dalībvalstī ( 10 ). Šis apstiprinājuma pieprasījums nav atkarīgs no kreditora sniegta pierādījuma par to, ka viņš citā dalībvalstī ir uzsācis tiesvedību par sprieduma atzīšanu vai izpildi, vai par to, ka parādnieks ir tādu īpašumu īpašnieks, kuri atrodas citās dalībvalstīs un kuriem varētu piemērot piespiedu izpildes pasākumu. Šādu grūti iesniedzamu pierādījumu pieprasīšana turklāt nozīmētu nopietni apdraudēt Regulas Nr. 805/2004 efektivitāti, kuras būtība ir atvieglot valstu izpildes rīkojumu automātisku apriti Eiropas tiesiskuma telpā. Turklāt ir pilnīgi paredzams, ka parādnieks, kam domicils ir tajā pašā dalībvalstī, kurā domicils ir tā kreditoram, tiesvedības laikā organizē savu maksātnespēju, pārvietojot savu īpašumu uz ārvalstīm, lai izvairītos no kriminālvajāšanas.
41.

Pirmkārt, 3. panta mērķis ir, izmantojot neatkarīgas garantiju iestādes, nodrošināt, ka apmierina darba ņēmēju prasījumus attiecībā uz darba samaksu, kas izriet no to darba attiecībām. Viens šāds prasījums var būt par pensiju iemaksām, kuras nopelnītas kā daļa no darba ņēmēja atalgojuma, kas darba devējam būtu bijis jāiemaksā pensiju fondā. Tas ir skaidrs no 6. panta formulējuma, kā paskaidrots šo secinājumu 38. punktā, kurā ir norādīts, ka principā uz pensiju iemaksām attiecas 3. pants. Tomēr 3. pantā ir minēti “prasījumi attiecībā uz darba samaksu” kopumā. Tādējādi tajā ir ietverti dažādi citi samaksas prasījumi, kas izriet no darba līgumiem, piemēram, atlaišanas pabalsts (ja to paredz attiecīgās valsts tiesību akti) un darba alga, nevis tikai pensiju iemaksas.
59.

It īpaši tā būtu gadījumos, kad uzņēmums vairs nespēj efektīvi piedalīties konkursā vai kad, ja tas to joprojām var, apstrīdētā akta rezultātā būtiski tiktu izkropļota konkurence ( 33 ). Lietā Grossmann Air Service Tiesa atzina, ka personai būtu tūlīt jācenšas panākt, ka tiek izskatīts līgumslēdzējas iestādes šķietami diskriminējošs lēmums, kurā noteiktas iepirkuma specifikācijas, to faktiski diskvalificējot no dalības līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā. Tika atzīts, ka gadījumā, ja personai tiek likts gaidīt līdz brīdim, kad tiks paziņots lēmums par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, pirms tā var apstrīdēt šo specifikāciju likumību, tas neatbilst Tiesiskās aizsardzības līdzekļu direktīvas ātruma un efektivitātes mērķim. Tika atzīts, ka šāda izskatīšanas procedūras uzsākšanas novilcināšana traucē direktīvu par publisko iepirkumu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu efektīvu īstenošanu ( 34 ).
34.

No prejudiciālā jautājuma, ņemot vērā tā pamatojumu lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu, var secināt, ka runa ir par vairākiem nevienlīdzīgas attieksmes gadījumiem, kuri ir jāpārbauda saistībā ar to atbilstību vienlīdzīgas attieksmes principam. Galvenokārt iesniedzējtiesa iebilst, ka digitālajām grāmatām tiek piemērota atšķirīga attieksme atkarībā no tā, vai tās pircējam tiek nodotas ar fiziska datu nesēja starpniecību – piemēram, izmantojot CD‑ROM – vai elektroniskā veidā – piemēram, izmantojot lejupielādēšanu internetā ( 23 ) (par to tūlīt 1) punktā). Turklāt ar prejudiciālo jautājumu tiek uzdots jautājums arī par atšķirīgu attieksmi pret citām publikācijām, kas ietilpst samazinātas likmes tiesiskajā sastāvā un kas nav grāmatas – tātad laikrakstiem un periodiskiem izdevumiem. Tas, ka grāmatas digitālā formātā ir izslēgtas no samazinātas likmes piemērošanas pat tad, ja tiek piegādātas uz fiziska datu nesēja, tiek analizēts vispirms (par to 2) punktā), pirms nobeigumā vēl ir jāaplūko atšķirīga attieksme pret visām elektroniski piegādātām publikācijām salīdzinājumā ar drukātām publikācijām (par to 3) punktā).
102.

Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, es ierosinu atbildēt Corte suprema di cassazione (Augstākā kasācijas tiesa, Itālija) šādi: Padomes 1968. gada 9. marta Pirmās direktīvas 68/151/EEK par to, kā vienādošanas nolūkā koordinēt nodrošinājumus, ko dalībvalstis prasa no sabiedrībām Līguma 58. panta otrās daļas nozīmē, lai aizsargātu sabiedrību dalībnieku un trešo personu intereses, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 15. jūlija Direktīvu 2003/58/EK, 2. panta 1. punkta d) un j) apakšpunkts, kā arī 3. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīvas 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti 6. panta 1. punkta e) apakšpunkts, kā arī 7. panta c), e) un f) apakšpunkts, skatot tos kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. un 8. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauts, ka uzņēmumu reģistrā iekļauti personas dati pēc noteikta laikposma un pēc attiecīgās personas pieprasījuma varētu tikt dzēsti, padarīti anonīmi vai bloķēti, vai arī padarīti pieejami vienīgi šauram trešo personu lokam, proti, tādu personu lokam, kas pamato leģitīmas intereses piekļūt šādiem datiem.
20.

Lai uz jautājumu sniegtu atbildi, vispirms ir jāidentificē piemērojamā IVN direktīvas redakcija (par to A sadaļā), tad ir jāanalizē pamatpienākums novērtēt ietekmi uz vidi (par to B sadaļā), pēc tam ir jāaplūko jautājumā expressis verbis minētā tiesību norma par projektu pieņemšanu ar tiesību aktiem, proti, agrākais IVN direktīvas 1. panta 4. vai 5. punkts, tagad – 2. panta 5. punkts (par to C sadaļā), un, visbeidzot, ir jāanalizē efektivitātes princips, kas ir Savienības tiesībās noteikto pienākumu praktiskās īstenošanas pamatā (par to D sadaļā).
312.

Pirmā no šīm iestādēm, kā tas izriet no Kanādas misijas Eiropas Savienībā 2014. gada 25. jūnija vēstules ( 115 ) un Komisijas paskaidrojumiem sēdē Tiesā, ir Kanādas Privātuma lietu komisāra birojs, un šī komisāra statuss, izraudzīšanās veids, pilnvaru laiks, septiņu gadu laikposms, kurā tas nav atbrīvojams no amata, un izmeklēšanas pilnvaras, tostarp pēc paša iniciatīvas, un ieteikumu pilnvaras it īpaši ir precizēti Kanādas 1985. gada Likumā par personas datu aizsardzību ( 116 ). Ir jānorāda, ka neviens no ieinteresētajiem lietas dalībniekiem nav apšaubījis to, ka Kanādas privātuma lietu komisārs, kurš ir saistīts vienīgi ar Kanādas Parlamenta palātām, ir neatkarīgs un objektīvs, kas tam ļauj pildīt savus pienākumus bez jebkādas ārējās ietekmes vai norādījumiem, it īpaši no izpildvaras puses ( 117 ).
38.

Pirmkārt, Tiesa atgādināja, ka līdzīgā kontekstā tā jau ir nospriedusi, ka “pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes” prasība ir kompensācijas piešķiršanas vispārējs un objektīvs nosacījums un ka produkts, ko nevar tirgot [Eiropas Savienības] teritorijā “parastos apstākļos”, neatbilst šīm kvalitātes prasībām” ( 25 ). Tiesa norādīja, ka “fakts, ka produkta derīgums pārdošanai “parastos apstākļos” ir “pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes” jēdzienam piemītošs elements, starp citu, skaidri izriet no tiesiskā regulējuma par lauksaimniecības produktu eksporta kompensācijām tiktāl, ciktāl kopš Regulas Nr. 1041/67 [ ( 26 ) ] pieņemšanas visās attiecīgajās regulās ir ticis pārņemts “pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes” jēdziens, kā arī produkta pārdošanas derīguma kritērijs “parastos apstākļos” ( 27 ). Līdz ar to, “lai to uzskatītu par “pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes” produktu un lai tātad attiecībā uz to rastos tiesības uz eksporta kompensāciju, produktam, kuru eksportē no [Eiropas Savienības] uz trešām valstīm, ir jābūt tādam, ko var tirgot [Eiropas Savienības] teritorijā “parastos apstākļos”, un šim produktam līdz ar to ir jāatbilst kvalitātes standartiem, kas attiecas uz tā tirgošanu [Eiropas Savienībā] lietošanai pārtikā ( 28 ).
30.

No Padomes apsvērumiem izriet, ka praktiski šis papildinājums tika aprēķināts, pamatojoties uz vidējo attiecību starp ziemeļu makrūrzivs izkrāvumu un strupdeguna garastes izkrāvumu. Tādējādi attiecīgās pārvaldības pirmajā zonā, ja ICES zinātniskajā ieteikumā bija ieteikta KPN 3794 tonnu apmērā strupdeguna garastei un ja plānotais vidējais ziemeļu makrūrzivs izkrāvums gadā šajā zonā bija 5,7 % no vidējā plānotā strupdeguna garastes izkrāvuma gadā, daudzums 3794 tonnu apmērā tika palielināts par 216 tonnām (proti, 5,7 % no 3794 tonnām), no kā tika iegūts galīgais daudzums 4040 tonnu apmērā. Tas pats tika veikts arī attiecībā uz attiecīgās pārvaldības otro zonu, kur plānotais vidējais ziemeļu makrūrzivs izkrāvums gadā bija 25,6 % no vidējā plānotā strupdeguna garastes izkrāvuma gadā.
71.

Šajā ziņā es uzskatu arī par nepieciešamu izteikt dažus apsvērumus par to, ka šajā lietā nav publiska līguma esamībai prasīto nosacījumu. Pirmkārt, neuzskatu, kā to norāda Komisija, ka rakstveida līguma jēdziens būtu jāpaplašina tādējādi, lai tajā iekļautu šajā lietā notikušo darījumu. Šķiet, ka Komisija piedāvā šādu paplašinājumu, bažījoties, ka tiks apieta konkurences piemērošana, kas noteikta ar Savienības publiskā iepirkuma normām. Lai gan, kā izriet no šo secinājumu 47. panta, šādas raizes zināmos apstākļos var izrādīties visai pamatotas, tomēr ir jākonstatē, ka neviens lietas materiālu dokuments to nepamato šajā lietā. No tā izriet, ka rakstveida līguma jēdziena attiecināšana, ko piedāvā šī iestāde, šajā lietā, lai gan šāda līguma starp Hannoveres apgabalu un mērķapvienību nav, nekādi nešķiet pamatota.
16.

Neraugoties uz to, ka tas skaidri neizriet no Direktīvas 2001/83 teksta vai ar tās interpretāciju saistītajiem sistemātiskiem vai teleoloģiskiem apsvērumiem ( 6 ), Tiesa tagad ir precizējusi lietā Abcur, ka “lai attiecīgajam izstrādājumam piemērotu Direktīvu 2001/83, tam, pirmkārt, ir jāatbilst šīs direktīvas 2. panta 1. punktā noteiktajiem nosacījumiem un, otrkārt, nav jāatbilst kādai no šīs direktīvas 3. pantā skaidri noteiktajām atkāpēm ( 7 ).
30.

Pirmkārt, pret nomnieku sāktā tiesvedība jau bija pabeigta ar galīgu nolēmumu, pirms lieta 2008. gadā tika nosūtīta atpakaļ pirmajai instancei. Līdz ar to attiecībā uz bloķējošo iedarbību, ko rada juridiskais spēks, ir strīdīgi jau tas, vai no Savienības tiesību viedokļa vispār ir jāņem vērā procesuālā nepārtrauktība, sākot no 1995. gada, vai arī drīzāk jau pārtrūkusī procesuālā saikne būtu jāuzskata par atjaunotu 2008. gadā, proti, laikā, kad Slovēnijā jau bija piemērojama Regula Nr. 44/2001.
34.

Parlaments apgalvo, ka apstrīdētie lēmumi ir pamatakti, nevis īstenošanas pasākumi. Šajā sakarā Parlaments norāda, ka atbilstoši Lēmuma 2008/615 25. panta 2. punktā paredzētajai procedūrai apstrīdēto lēmumu pieņemšanai ir nepieciešama vienprātība Padomē. Lēmuma 2008/615 pieņemšanas laikā Līguma par ES 34. panta 2. punkta c) apakšpunktā bija noteiktas divas atsevišķas procedūras pamataktu un īstenošanas pasākumu pieņemšanai, – tikai pamataktiem bija nepieciešama Padomes vienprātība. Turklāt Parlaments uzskata par norādošu faktu, ka Lēmuma 2008/615 33. pantā ir ietverts atsevišķs pamats īstenošanas pasākumu noteikšanai. Neraugoties uz šādas tiesību normas esamību, Padome nevēlējās pieņemt apstrīdētos lēmumus, pamatojoties uz to. Paturot prātā šo izvēli, apstrīdētie lēmumi nevarot tikt uzskatīti par īstenošanas pasākumiem, bet drīzāk par pamataktiem, līdzīgi Lēmumam 2008/615. Turklāt apstrīdēto lēmumu nosaukumos neesot minēts vārds “īstenošanas”, kas arī esot norāde uz to, ka apstrīdētie lēmumi faktiski ir pamatakti. Parlaments uzskata, ka apstrīdētie lēmumi papildina Lēmumu 2008/615 attiecībā uz datumu, no kura dalībvalstij ir atļauts piekļūt datu apmaiņas automatizētajai sistēmai.
45.

Lietā, kurā tika pieņemts 2007. gada 19. decembra spriedums, Conseil d’État (Valsts padome) Cour constitutionnelle (Konstitucionālā tiesa) uzdeva prejudiciālu jautājumu par to, vai Karaļa dekrēta Nr. 143 3. panta 1. punkta 3. un 4. apakšpunkts nav pretrunā vienlīdzības un nediskriminācijas principiem, kas nostiprināti ar Konstitūcijas 10. un 11. pantu, jo tie radot nevienlīdzīgu attieksmi pret, no vienas puses, ārstiem, farmaceitiem un tiem, kuriem ir augstskolas diploms ķīmijā, un, no otras puses, citiem uzņēmējiem, jo tikai pirmie var saņemt veselības–invaliditātes apdrošināšanu par pašu sniegtajiem pakalpojumiem. Šajā spriedumā Cour constitutionnelle (Konstitucionālā tiesa) norādīja, ka “SPRL“BIORIM” ir Beļģijas sabiedrība, kas reģistrēta Beļģijā, un pirmā persona, kas uzstājas lietā Conseil d’État (Valsts padome), ir Beļģijas pilsonis; viņi sūdzas par to, ka var vadīt klīniskās bioloģijas laboratoriju tikai apstākļos, ko nosaka noteikumi, par kuriem Tiesai ir uzdoti jautājumi. Ņemot vērā, ka šīs tiesiskās attiecības pilnībā iekļaujas dalībvalsts iekšējā jomā, prasītāji nevar atsaukties uz [EKL] 43., 49. un 56. pantu” ( 15 ).