Apvienotās lietas T‑141/07, T‑142/07, T‑145/07 un T‑146/07

General Technic‑Otis Sàrl u.c.

pret

Eiropas Komisiju

Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Liftu un eskalatoru ierīkošanas un apkopes tirgus – Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums – Manipulācijas ar konkursiem – Tirgu sadale – Cenu noteikšana

Sprieduma kopsavilkums

Meitassabiedrības rīcībā var vainot mātessabiedrību tostarp tad, ja – lai gan tā ir atsevišķa juridiska persona – šī meitassabiedrība savu rīcību tirgū nenosaka patstāvīgi, bet gan galvenokārt pilda mātessabiedrības dotus norādījumus, ievērojot īpaši ekonomiskās, organizatoriskās un juridiskās saites, kas apvieno šīs abas juridiskās vienības. Proti, šādā situācijā mātessabiedrība un tās meitassabiedrība ir vienas ekonomiskas vienības daļas un tātad veido vienu uzņēmumu. Tādējādi tas, ka mātessabiedrība un tās meitassabiedrība ir viens uzņēmums EKL 81. panta izpratnē, ļauj Komisijai adresēt mātessabiedrībai lēmumu, ar kuru tiek uzlikts naudas sods, un netiek prasīts pierādīt pēdējās personisku līdzdalību pārkāpumā. Šajā ziņā Komisija nevar pamatoties tikai uz konstatējumu, ka kāds uzņēmums var īstenot izšķirošu ietekmi uz kādu citu uzņēmumu, bez pienākuma pārbaudīt, vai šī ietekme ir faktiski īstenota. Tieši pretēji, Komisijai principā ir pienākums pierādīt šādu izšķirošu ietekmi, pamatojoties uz faktisko apstākļu kopumu, tostarp, it īpaši, varbūtējas viena no uzņēmumiem vadības pilnvaras pār citu uzņēmumu. Īpašajā gadījumā, kad mātessabiedrībai pieder viss tās meitassabiedrības, kas ir izdarījusi Savienības konkurences tiesību normu pārkāpumu, kapitāls, pirmkārt, šī mātessabiedrība var īstenot izšķirošu ietekmi uz šīs meitassabiedrības rīcību un, otrkārt, pastāv atspēkojama prezumpcija, ka minētā mātessabiedrība faktiski īsteno izšķirošu ietekmi uz tās meitassabiedrības rīcību. Šādos apstākļos pietiek ar to, ka Komisija pierāda, ka viss meitassabiedrības kapitāls pieder tās mātessabiedrībai, lai prezumētu, ka pēdējā minētā īsteno izšķirošu ietekmi uz šīs meitassabiedrības komercdarbības politiku. Tādējādi Komisija varēs uzskatīt mātessabiedrību par solidāri atbildīgu par tās meitassabiedrībai uzliktā naudas soda samaksu, ja vien šī mātessabiedrība, kurai ir jāatspēko šī prezumpcija, neiesniedz pietiekamus pierādījumus, ka tās meitassabiedrība rīkojas tirgū patstāvīgi. Tas, vai, iespējams, pastāv mātessabiedrību kopīgas vadības pilnvaras pār meitassabiedrību, ir jānovērtē turklāt atkarībā no katras lietas apstākļiem. Tādējādi Komisijas vērtējumus par faktiskajiem apstākļiem agrākās lietās nevar pārņemt katrā konkrētā lietā, un lēmumi attiecībā uz šādām lietām var būt tikai orientējoši, jo lietu faktiskie apstākļi nav identiski. No tā izriet, ka, ja pārkāpumu laikposmā mātessabiedrībai tieši piederēja viss vienas no tās meitassabiedrībām kapitāls un netieši – ar šīs meitassabiedrības starpniecību – viss citu dažādās dalībvalstīs esošo meitassabiedrību kapitāls, Komisija ir pamatoti prezumējusi, ka šajā pārkāpumu laikposmā mātessabiedrība ir īstenojusi izšķirošu ietekmi uz pēdējo minēto meitassabiedrību komercdarbības politiku. (sal. ar 56.–60., 69., 70., 108. un 381. punktu)

Atbilstoši sodu un sankciju individualitātes principam, kas ir piemērojams ikvienā administratīvajā procesā, kura rezultātā atbilstoši Savienības konkurences tiesību normām var tikt piemērotas sankcijas, uzņēmums drīkst tikt sodīts tikai par faktiem, kuri tam ir individuāli inkriminēti. Tomēr šis princips ir jāsaskaņo ar uzņēmuma jēdzienu. Komisijas tiesības adresēt sabiedrību grupas mātessabiedrībai lēmumu, ar kuru uzliek naudas sodus, izriet nevis no tā, ka mātessabiedrība būtu pamudinājusi savu meitassabiedrību izdarīt pārkāpumu, vai – vēl jo mazāk – no mātessabiedrības dalības minētajā pārkāpumā, bet gan no apstākļa, ka tās veido vienu uzņēmumu EKL 81. panta izpratnē. Nevainīguma prezumpcijas princips, kāds tas izriet tostarp no Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. panta 2. punkta, ir daļa no pamattiesībām, kuras ir atzītas Savienības tiesību sistēmā, un turklāt ir apstiprināts LES 6. panta 2. punktā, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 48. panta 1. punktā. Ņemot vērā attiecīgo pārkāpumu raksturu, kā arī ar tiem saistīto sodu raksturu un smagumu, nevainīguma prezumpcijas princips it īpaši ir piemērojams procesos par uzņēmumiem piemērojamu konkurences tiesību normu pārkāpumiem, kuru rezultātā var tikt noteikts naudas sods vai kavējuma nauda. Šajā kontekstā tāda tiesību norma par vainojamību pārkāpumā kā prezumpcija par mātessabiedrības īstenotu izšķirošu ietekmi uz tai pilnībā piederošām meitassabiedrībām nevar pārkāpt minēto nevainīguma prezumpciju. Eiropas Cilvēktiesību tiesa ir uzskatījusi, ka Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. pants pieļauj faktu vai tiesību prezumpcijas, kas atrodamas represīvo tiesību likumos, bet liek tās iekļaut saprātīgās robežās, ņemot vērā izskatāmās lietas smagumu un saglabājot tiesības uz aizstāvību. Tādējādi nevar pastāvēt nevainīguma prezumpcijas pārkāpums, ja konkurences procesos no esošās pieredzes tiek izdarīti zināmi secinājumi, ar nosacījumu, ka attiecīgajiem uzņēmumiem saglabājas iespēja šos secinājumus atspēkot. (sal. ar 71., 73. un 77. punktu)

Pamatojumam, kura sniegšana noteikta EKL 253. pantā, skaidrā un nepārprotamā veidā ir jāparāda Savienības iestādes, kas ir apstrīdētā akta autore, pamatojums tādējādi, lai ieinteresētās personas varētu uzzināt veiktā pasākuma iemeslus un kompetentās tiesas varētu veikt pārbaudi. Jautājums par to, vai lēmuma pamatojums atbilst minētajā tiesību normā paredzētajām prasībām, ir jāizvērtē, ņemot vērā ne tikai tā formulējumu, bet arī tā kontekstu, kā arī visas tiesību normas, kas reglamentē attiecīgo jomu. Turklāt pamatojums var būt netiešs ar nosacījumu, ka tas ieinteresētajām personām ļauj uzzināt iemeslus, kuru dēļ tikuši veikti attiecīgie pasākumi, un Vispārējai tiesai – gūt pietiekamu informāciju pārbaudes veikšanai. (sal. ar 80., 97., 301. un 302. punktu)

Mātessabiedrības kā daudznozaru konglomerāta holdinga sabiedrības statuss, kura veiktā uzraudzība pār vienas no tās meitassabiedrībām darbību aprobežojas ar to, kas jāveic saskaņā ar pienākumiem, kādi mātessabiedrībai ir pret saviem akcionāriem, neatspēko prezumpciju par mātessabiedrības atbildību par tai pilnībā piederošo meitassabiedrību izdarītajiem Savienības konkurences tiesību normu pārkāpumiem. Sabiedrību grupas kontekstā holdings ir sabiedrība, kuras mērķis ir apvienot kapitāldaļas dažādās sabiedrībās un kuras uzdevums ir nodrošināt šo sabiedrību vienotu vadību. (sal. ar 84. punktu)

Saistībā ar prezumpciju par mātessabiedrības atbildību par tai pilnībā piederošo meitassabiedrību izdarītajiem Savienības konkurences tiesību normu pārkāpumiem – fakts, ka atsevišķi šo meitassabiedrību darbinieki ir rīkojušies pretēji mātessabiedrības norādījumiem, tostarp slēpdami savas darbības no priekšniekiem un no mātessabiedrības, nevar atspēkot prezumpciju, ka attiecīgās meitassabiedrības nav patstāvīgas. Šajā ziņā nošķīrums starp, no vienas puses, meitassabiedrībām un, no otras puses, šo meitassabiedrību darbiniekiem, kuri ir izdarījuši pārkāpumus, tajā pašā laikā slēpdami savas darbības no priekšniekiem un no meitassabiedrības, ir mākslīgs. Minēto darbinieku attiecības ar meitassabiedrībām, kuri tās nodarbina, raksturo apstāklis, ka viņi strādā katras meitassabiedrības labā un tās vadībā un, kamēr pastāv minētās attiecības, ir iekļauti minētajos uzņēmumos, tādējādi veidojot ar katru no tām ekonomisku vienību. (sal. ar 87. punktu)

Konkurences tiesībās uzņēmuma jēdziens ietver jebkuru vienību, kas veic saimniecisku darbību, neatkarīgi no šīs vienības juridiskā statusa un tās finansēšanas veida. Vienkārša kapitāldaļu turēšana, pat ja tā ir kontrolpakete, nav pietiekama, lai atzītu par saimniecisku tādu darbību, ko veic vienība, kas ir šo daļu turētāja, ja tā dod tikai iespējas izmantot ar akcionāra vai dalībnieka statusu saistītās tiesības, kā arī, attiecīgā gadījumā, saņemt dividendes – ierastos labumus no īpašuma. Savukārt, ja vienība, kurai pieder kapitāldaļu kontrolpakete kādā sabiedrībā, šo kontroli faktiski īsteno, tieši vai netieši iejaucoties sabiedrības pārvaldībā, tad ir uzskatāms, ka šī vienība piedalās kontrolētā uzņēmuma veiktajā saimnieciskajā darbībā. Lai pārbaudītu, vai šī kontrole tiek faktiski īstenota, analizējot ekonomiskas vienības pastāvēšanu starp vairākām sabiedrībām, kas ir daļa no grupas, var tikt ņemta vērā mātessabiedrības ietekme uz cenu politiku, ražošanu un izplatīšanu, pārdošanas mērķiem, bruto peļņu, pārdošanas izdevumiem, naudas plūsmu, uzkrājumiem un tirgvedību, kā arī visi atbilstošie fakti, kas attiecas uz ekonomiskajām, organizatoriskajām un juridiskajām saitēm, kādas vieno minētās sabiedrības, kas var atšķirties katrā atsevišķā gadījumā un tātad nevar tikt izsmeļoši uzskaitīti. (sal. ar 101. un 103. punktu)

Tiesību uz aizstāvību ievērošana visās procedūrās, kuru rezultātā var tikt noteiktas sankcijas, it īpaši naudas sodi vai kavējuma nauda, ir Savienības tiesību pamatprincips, kas ir jāievēro arī administratīva rakstura procesā. Šajā ziņā paziņojums par iebildumiem ir procesuālā garantija, ar ko tiek piemērots šis pamatprincips. Saskaņā ar šo principu, tostarp, paziņojumā par iebildumiem, ko Komisija adresē uzņēmumam, kuram tā paredz piemērot sankciju par konkurences tiesību normu pārkāpumu, ir jābūt ietvertiem visiem būtiskajiem faktiem, kas izmantoti pret šo uzņēmumu, piemēram, faktiem, par kuriem pausti pārmetumi, šo faktu kvalifikācijai un pierādījumiem, uz kuriem pamatojas Komisija, lai šis uzņēmums varētu lietderīgi norādīt savus argumentus pret to uzsāktajā administratīvajā procesā. Šajā kontekstā apsūdzoša dokumenta nepaziņošana ir tiesību uz aizstāvību pārkāpums tikai tad, ja attiecīgais uzņēmums pierāda, ka, pirmkārt, Komisija ir pamatojusies uz šo dokumentu, lai atbalstītu savu iebildumu par pārkāpuma esamību, un, otrkārt, šo iebildumu var pierādīt, tikai atsaucoties uz šo dokumentu. Ja administratīvajā procesā lietas dalībniekiem ir kļuvuši zināmi arī citi dokumentārie pierādījumi, ar kuriem konkrēti pamatoti Komisijas secinājumi, tad fakts, ka apsūdzošs dokuments, kas nav paziņots, nav pieļaujams kā pierādījums, nevarētu padarīt apstrīdētajā lēmumā izvirzītos iebildumus par nepamatotiem. Tādējādi attiecīgajam uzņēmumam ir jāpierāda, ka rezultāts, pie kāda Komisija ir nonākusi apstrīdētajā lēmumā, būtu bijis citāds, ja dokuments, kas netika paziņots un uz kuru Komisija pamatojās, lai inkriminētu pārkāpumu šim uzņēmumam, kā apsūdzošs pierādījums būtu bijis jānoraida. (sal. ar 122.–124. un 197. punktu)

Lai gan Pamatnostādnes sodanaudas [naudas soda] noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, nevar kvalificēt kā tiesību normas, kas administrācijai jebkurā gadījumā ir jāievēro, tajās tomēr ir paredzēta uzvedības norma, kurā norādīta prakse, kas jāievēro un no kuras katrā atsevišķā gadījumā administrācija nevar atkāpties, nenorādīdama iemeslus, kuri būtu saderīgi ar vienlīdzīgas attieksmes principu. Pieņemot šādas uzvedības normas un ar to publikāciju paziņojot, ka turpmāk tā šīs normas piemēros gadījumos, uz kuriem tās attiecas, Komisija pati ierobežo savas rīcības brīvības īstenošanu un nedrīkst atteikties no šīm normām, jo citādi tā attiecīgā gadījumā varētu tikt sodīta par tādu vispārējo tiesību principu kā vienlīdzīgas attieksmes princips vai tiesiskās paļāvības aizsardzības princips pārkāpumu. Turklāt minētajās pamatnostādnēs vispārīgi un abstrakti ir noteikta metodika, kuru Komisija atzinusi sev par saistošu attiecībā uz naudas sodu apmēra noteikšanu, un tādējādi šīs pamatnostādnes nodrošina uzņēmumu tiesisko noteiktību. (sal. ar 137.–139. punktu)

Savienības konkurences tiesību pārkāpumu smagums jānoskaidro, pamatojoties uz ļoti daudziem apstākļiem, tostarp, piemēram, konkrētajiem lietas apstākļiem, tās kontekstu un naudas sodu preventīvo iedarbību, kaut arī nav izstrādāts saistošs vai izsmeļošs to kritēriju saraksts, kuri būtu obligāti jāņem vērā. Saskaņā ar Pamatnostādņu sodanaudas [naudas soda] noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, 1.A punkta pirmo daļu Komisijai, novērtējot pārkāpuma smagumu, pārbaude par pārkāpuma konkrēto ietekmi uz tirgu ir jāveic tikai tad, ja izrādās, ka šo ietekmi ir iespējams noteikt. Lai novērtētu šo ietekmi, Komisijai par atskaites punktu jāpieņem konkurence, kāda parastos apstākļos būtu pastāvējusi, ja pārkāpums nebūtu bijis izdarīts. Tātad, ja prasītāji nepierāda, ka aizliegto vienošanos konkrēto ietekmi būtu bijis iespējams noteikt, Komisijai nav pienākuma, novērtējot pārkāpumu smagumu, ņemt vērā to konkrēto ietekmi. Pret konkurenci vērstas prakses iedarbība nav noteicošais kritērijs, novērtējot pārkāpuma smagumu. Apstākļiem, kas attiecas uz nodomu, var būt lielāka nozīme nekā apstākļiem, kuri attiecas uz minēto iedarbību, it īpaši, ja jautājums ir par ļoti smagiem pārkāpumiem, piemēram, tirgu sadali. Tādējādi, lai pārkāpumus tostarp varētu atzīt par “sevišķi smagiem”, galvenā nozīme ir pārkāpuma raksturam. No minētajās pamatnostādnēs iekļautā sevišķi smagu pārkāpumu apraksta izriet, ka nolīgumi vai saskaņotas darbības, kuru mērķis tostarp ir tirgu sadale, var, pamatojoties uz to atbilstošo raksturu vien, tikt kvalificēti kā “sevišķi smagi” pārkāpumi; šādai rīcībai nav jābūt saistītai ar īpašu ietekmi vai ģeogrāfisko apjomu. Šo secinājumu apstiprina fakts, ka, lai gan smagu pārkāpumu aprakstā ir skaidri minēta ietekme uz tirgu un sekas attiecībā uz plašiem kopējā tirgus apgabaliem, bet sevišķi smagu pārkāpumu aprakstā, savukārt, nav minēta neviena prasība nedz attiecībā uz konkrēto ietekmi uz tirgu, nedz seku radīšanu īpašā ģeogrāfiskā apgabalā. Šie pārkāpumi arī ietilpst aizliegtas vienošanās piemēros, kas EKL 81. panta 1. punkta c) apakšpunktā ir skaidri atzītas par nesaderīgām ar kopējo tirgu. Papildus būtiskiem konkurences izkropļojumiem, ko rada šādas aizliegtas vienošanās, tās izraisa šo tirgu nodalīšanu tiktāl, ciktāl tās uzliek dalībniekiem pienākumu ievērot dažādu tirgu sadalījumu, kuri bieži vien ir nodalīti atbilstoši valstu robežām, tādējādi radot šķēršļus Līguma galvenajam mērķim – Kopienas tirgus integrācijai. Tādējādi šāda veida pārkāpumi, it īpaši, ja jautājums ir par horizontālām aizliegtajām vienošanām, judikatūrā ir kvalificēti kā “sevišķi smagi” vai “acīmredzami pārkāpumi”. Turklāt ģeogrāfiskā tirgus apjoms ir tikai viens no trijiem minētajās pamatnostādnēs paredzētajiem atbilstošajiem kritērijiem pārkāpuma smaguma kopējā vērtējumā. Šo savstarpēji atkarīgo kritēriju vidū ģeogrāfiskā tirgus apjoms nav patstāvīgs kritērijs tādā ziņā, ka tikai pārkāpumi, kuri attiecas uz vairākām dalībvalstīm, varētu tikt kvalificēti kā “sevišķi smagi”. Nedz Līgums, nedz Regula Nr. 1/2003, nedz šīs pamatnostādnes, nedz judikatūra neļauj uzskatīt, ka tikai ģeogrāfiski ļoti plaši ierobežojumi var tikt šādi kvalificēti. Turklāt visa kādas dalībvalsts teritorija, pat ja salīdzinājumā ar pārējām dalībvalstīm tā ir salīdzinoši maza, katrā ziņā ir kopējā tirgus būtiska daļa. (sal. ar 135., 151., 152., 156., 158.–160., 163., 164., 180., 182.–184., 195., 202. un 206. punktu)

Runājot par Komisijas lēmumiem, ar kuriem konstatēts Savienības konkurences tiesību normu pārkāpums un uzlikti naudas sodi, konkrētā tirgus lielums principā nav obligāts elements, bet ir tikai būtisks elements citu elementu vidū pārkāpuma smaguma noteikšanai, un turklāt Komisijai nav pienākuma norobežot konkrēto tirgu vai izvērtēt tā lielumu, ja attiecīgajam pārkāpumam ir pret konkurenci vērsts mērķis. Pamatnostādnēs sodanaudas [naudas soda] noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, nav paredzēts, ka naudas sodu apmērs tiktu aprēķināts atkarībā no kopējā apgrozījuma vai apgrozījuma, ko uzņēmumi guvuši konkrētajā tirgū. Tomēr minētās pamatnostādnes naudas soda apmēra noteikšanā arī neliedz ņemt vērā šādu apgrozījumu, lai tiktu ievēroti vispārējie Savienības tiesību principi un ja to prasa lietas apstākļi. Turklāt Komisija saskaņoti nosaka naudas sodu vispārējās sākumsummas par pārkāpumiem, kas izdarīti vairākās dalībvalstīs, ja, ņemot vērā konkrēto tirgu lielumu, šīs sākumsummas ir lielākas atbilstoši tam, cik ievērojams bija tirgus lielums, tomēr neizmantojot precīzu matemātisku formulu. Tādēļ par Luksemburgā izdarīto pārkāpumu noteiktā vispārējā naudas soda sākumsumma, kas atbilst pusei no minimālā sliekšņa, kurš minētajās pamatnostādnēs parasti ir paredzēts par sevišķi smagu pārkāpumu, nav nedz jāsamazina, ne arī jāuzskata par pārmērīgu. (sal. ar 168.–172., 174., 176., 177., 180. un 203. punktu)

Aprēķinot atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punktam uzlikto naudas sodu apmēru, diferencēta pieeja attiecīgajiem uzņēmumiem ir raksturīga to pilnvaru izmantošanai, kas Komisijai ir piešķirtas saskaņā ar šo normu. Saistībā ar savu rīcības brīvību Komisijai ir jāindividualizē sods atkarībā no attiecīgo uzņēmumu rīcības un raksturīgajām īpašībām, lai katrā atsevišķā gadījumā nodrošinātu Savienības konkurences tiesību normu pilnīgu efektivitāti. Tādējādi saskaņā ar Pamatnostādnēm sodanaudas [naudas soda] noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, par konkrēta smaguma pārkāpumiem, ja pārkāpumā iesaistīti vairāki uzņēmumi – piemēram, karteļi –, var būt nepieciešams izsvērt vispārīgo sākumsummu, lai noteiktu konkrētu sākumsummu, ņemot vērā katra uzņēmuma īpatsvaru un tādējādi katra uzņēmuma pārkāpjošās rīcības reālo ietekmi uz konkurenci, it īpaši gadījumos, kad uzņēmumi, kuri izdarījuši vienāda rakstura pārkāpumus, būtiski atšķiras pēc mēroga. It īpaši jāņem vērā pārkāpuma izdarītāju faktiskā ekonomiskā spēja radīt būtisku kaitējumu pārējiem tirgus dalībniekiem, tostarp patērētājiem. Turklāt saskaņā ar šīm pamatnostādnēm principa, ka par līdzvērtīgu pārkāpumu tiek noteikts līdzvērtīgs sods, piemērošanas rezultātā attiecīgajiem uzņēmumiem var tikt noteiktas dažādas soda summas, šo diferenciāciju neveicot ar aritmētisku aprēķinu palīdzību. Līdz ar to Komisija nepārkāpj vienlīdzīgas attieksmes principu tad, ja tā ņem vērā atšķirības starp, pirmkārt, uzņēmuma, kas ir piedalījies tikai vienā konkurences tiesību normas pārkāpjošās aizliegtas vienošanas daļā, situāciju un, otrkārt, to uzņēmumu situāciju, kas piedalījušies vairākās tās daļās, un tādējādi – atšķirīgu apgrozījumu attiecībā uz abām attiecīgo uzņēmumu kategorijām. (sal. ar 210.–212., 220. un 221. punktu)

Saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punktu pārkāpuma ilgums ir viens no apstākļiem, kas jāņem vērā, nosakot naudas soda apmēru uzņēmumiem, kuri vainojami konkurences tiesību normu pārkāpumos, un Pamatnostādnēs sodanaudas [naudas soda] noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, ir izšķirti īslaicīgi pārkāpumi (parasti mazāk par gadu), par kuriem smaguma dēļ noteiktā sākumsumma nav jāpalielina, vidēja ilguma pārkāpumi (parasti no viena līdz pieciem gadiem), par kuriem šī summa var tikt palielināta par 50 %, un ilgtermiņa pārkāpumi (parasti virs pieciem gadiem), par kuriem šī summa var tikt palielināta par 10 % par katru gadu. Tātad atbilstoši normām, Komisija ir atzinusi sev par saistošām šajās pamatnostādnēs, pārkāpuma ilguma dēļ tā var palielināt naudas soda sākumsummu par 80 % – proti, par 10 % par katru gadu – attiecībā uz pārkāpumu, kas ilga vairāk nekā astoņus gadus, un šāds palielinājums nevar tikt uzskatīts par acīmredzami nesamērīgu, ņemot vērā pārkāpuma ilgo termiņu. Turklāt saistībā ar vienotu un turpinātu pārkāpumu, kuru raksturo apstāklis, ka visā pārkāpuma laikā tā dalībniekiem bija kopējs mērķis, t.i., tostarp savstarpēji sadalīt projektus un ierobežot savu individuālo komerciālo rīcību tad, kad tie iesniedz piedāvājumus, un kurš līdz ar to bija sevišķi smags visā pārkāpuma laikā, Komisija ir tiesīga piemērot vienādu palielinājuma likmi attiecībā uz visu pārkāpuma laikposmu. (sal. ar 225., 226., 228., 229. un 232. punktu)

Ievērojot nepieciešamību naudas sodam nodrošināt pietiekamu preventīvo iedarbību, ja tā nav pamats palielināt naudas sodu vispārīgo līmeni saistībā ar konkurences politikas īstenošanu, naudas soda apmērs ir jāpielāgo, lai ņemtu vērā iecerēto ietekmi uz uzņēmumu, kuram tas tiek uzlikts, un tas tiek darīts, lai netiktu noteikts niecīgs vai, gluži pretēji, pārmērīgs naudas sods, it īpaši ņemot vērā attiecīgā uzņēmuma finansiālo spēju atbilstoši prasībām, kas attiecas, pirmkārt, uz nepieciešamību nodrošināt naudas soda efektivitāti un, otrkārt, uz samērīguma principa ievērošanu. Šajā ziņā Komisija ir tiesīga pieņemt katra uzņēmuma, kas bijis aizliegtās vienošanās dalībnieks, kopējo apgrozījumu par atbilstošo kritēriju, nosakot preventīvo reizināšanas koeficientu. Tādējādi uzņēmuma lielums un kopējie resursi ir atbilstošie kritēriji, ievērojot izvirzīto mērķi, proti, nodrošināt naudas soda efektivitāti, pielāgojot tā apmēru, ņemot vērā uzņēmuma kopējos resursus un tā spēju mobilizēt līdzekļus, kas nepieciešami minētā naudas soda samaksai. Naudas soda sākumsummas palielinājuma koeficienta noteikšana, lai naudas sodam nodrošinātu pietiekamu preventīvo iedarbību, vairāk ir vērsta uz to, lai garantētu naudas soda efektivitāti, nevis uz to, lai liktu apzināties pārkāpuma kaitīgumu normālai konkurencei un tātad minētā pārkāpuma smagumu. Turklāt tas, ka, iespējams, nav izvērtēta recidīva iespējamība no attiecīgā uzņēmuma puses, nekādi neietekmē reizināšanas koeficienta tiesiskumu. Proti, nevar tikt apstrīdēta saikne starp, pirmkārt, uzņēmumu lielumu un kopējiem resursiem, un, otrkārt, nepieciešamību nodrošināt naudas soda preventīvo iedarbību. Šajā ziņā liela mēroga uzņēmums, kura rīcībā ir ievērojami finanšu resursi salīdzinājumā ar pārējo aizliegtās vienošanās dalībnieku finanšu resursiem, var vieglāk mobilizēt līdzekļus, kas nepieciešami tā naudas soda samaksai; tas saistībā ar naudas soda pietiekamu preventīvo iedarbību ir tostarp pamats noteikt proporcionāli lielāku naudas sodu – piemērojot reizināšanas koeficientu – nekā naudas sods, kas par to pašu pārkāpumu piemērots uzņēmumam, kura rīcībā šādu resursu nav. Visbeidzot, tā kā sākumsummas palielināšana, lai naudas sodam nodrošinātu pietiekamu preventīvo iedarbību, ir vērsta tostarp uz to, lai garantētu naudas soda efektivitāti saistībā ar uzņēmuma finansiālo stāvokli, Komisijai, nosakot piemērojamo reizināšanas koeficientu, nav pienākuma ņemt vērā to, ka attiecīgais uzņēmums ir pieņēmis programmu atbilstības nodrošināšanai konkurences tiesību normām. (sal. ar 239.–242., 245. un 247. punktu)

Paziņojums par atbrīvojumu no sodanaudas [naudas soda] un sodanaudas [naudas soda] samazināšanu karteļu gadījumos ir instruments, kura mērķis, ievērojot tiesību normas ar augstāku spēku, ir precizēt kritērijus, kurus Komisija paredz piemērot, īstenojot savu rīcības brīvību par Savienības konkurences tiesību normu pārkāpumiem uzlikto naudas sodu apmēra noteikšanā. Tādējādi Komisija pati ir ierobežojusi šo rīcības brīvību, bet šis fakts nav pretrunā tam, ka Komisijai ir saglabājusies būtiska rīcības brīvība. Tādējādi Komisijai ir plaša rīcības brīvība, izvērtējot, vai pierādījumi, ko sniedzis uzņēmums, kurš paudis vēlmi, lai tam tiktu piemērots Paziņojums par sadarbību, rada būtisku pievienoto vērtību minētā paziņojuma 21. punkta izpratnē. Tāpat Komisijai pēc tam, kad tā konstatējusi, ka pierādījumiem ir būtiska pievienotā vērtība Paziņojuma par sadarbību 21. punkta izpratnē, ir rīcības brīvība, nosakot precīzu naudas soda samazinājuma līmeni, kāds piešķirams attiecīgajam uzņēmumam. Paziņojuma par sadarbību 23. punkta b) apakšpunkta pirmajā daļā ir paredzētas kategorijas saistībā ar naudas soda samazinājumu dažādajām norādīto uzņēmumu kategorijām. Tādējādi Komisija acīmredzami nepārsniedz savu rīcības brīvību, piešķirot naudas soda apmēra samazinājumu minētās kategorijas ietvaros, ja pierādījumi –neatkarīgi no to kvalitātes un noderīguma – tika iesniegti tad, kad Komisijas rīcībā jau bija EKL 81. panta pārkāpuma pierādīšanai nepieciešamā informācija, tā jau bija veikusi virkni pārbaužu un jau bija saņēmusi kāda cita uzņēmuma pieteikumu atbilstoši minētajam paziņojumam. (sal. ar 260., 261., 263.–265., 270., 273., 274., 278., 282.–284., 289., 291., 295., 298., 309.–312., 322., 323., 326., 328.–332., 345.–349., 375. un 377. punktu)

Iebildums, kas norādīts prasības pieteikuma zemsvītras piezīmē un ko prasītāji nekādi nav izvērsuši, neatbilst Vispārējās tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētajiem nosacījumiem un tāpēc nav pieņemams. (sal. ar 338. punktu)

Tiesības atsaukties uz tiesiskās paļāvības aizsardzību ir ikvienai privātpersonai, kas atrodas situācijā, no kuras izriet, ka Savienības administrācija, dodot precīzus solījumus, tai ir radījusi pamatotas cerības. Turpretī, persona nevar atsaukties uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu, ja nepastāv precīzi solījumi, ko tai sniegusi administrācija. Par šādiem solījumiem uzskata precīzas, beznosacījuma un saskanīgas ziņas, ko snieguši pilnvaroti un uzticami avoti. Saistībā ar par Savienības tiesību normu pārkāpumu uzliktā naudas soda apmēra noteikšanu paziņojumā par iebildumiem ietvertais apgalvojums, ka Komisija paredz piešķirt naudas soda samazinājumu ārpus Paziņojuma par atbrīvojumu no sodanaudas [naudas soda] un sodanaudas [naudas soda] samazināšanu karteļu gadījumos, nevar tikt uzskatīts par precīzu solījumu attiecībā uz samazinājuma, kas attiecīgā gadījumā tiktu piešķirts iesaistītajiem uzņēmumiem, mērogu vai likmi. Līdz ar to šāds apgalvojums šajā ziņā nekādā ziņā nevarēja radīt nekādu tiesisko paļāvību. Agrāka Komisijas lēmumpieņemšanas prakse nevar tikt izmantota kā naudas sodu tiesiskais regulējums konkurences jomā. (sal. ar 359.–364. punktu)

Atbilstoši samērīguma principam Savienības iestāžu tiesību akti nedrīkst pārsniegt to, kas ir atbilstošs un nepieciešams, lai sasniegtu attiecīgā tiesiskā regulējumā noteiktos leģitīmos mērķus, ņemot vērā, ka, ja ir iespēja izvēlēties starp vairākiem piemērotiem pasākumiem, ir jāizvēlas vismazāk apgrūtinošais un tā radītie traucējumi nedrīkst būt nesamērīgi ar sasniedzamajiem mērķiem. Šajā ziņā samērīguma princips nav pārkāpts ar Komisijas lēmumu, kurā ir piešķirta tikai minimālais samazinājums par 1 % no naudas soda apmēra par faktu neapstrīdēšanu, ņemot vērā sadarbības, kas sniegta pēc paziņojuma par iebildumiem, mazo vērtību, ja šis samazinājums papildina samazinājumus, kas jau tikuši piešķirti Paziņojuma par atbrīvojumu no sodanaudas [naudas soda] un sodanaudas [naudas soda] samazināšanu karteļu gadījumos ietvaros. (sal. ar 366., 370. un 383. punktu)