ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
9

Minētās regulas 4. panta 2.–4. punktā ir noteikts: “2. Iesaldē visus līdzekļus un ekonomiskos resursus, kas pieder šādām turpmāk minētām personām, ko norādījusi Sankciju komiteja un kuras uzskaitītas IV pielikumā: a) bijušais prezidents Sadams Huseins; b) viņa režīma vecākās amatpersonas; c) viņu tuvākie ģimenes locekļi; d) juridiskas personas, iestādes vai organizācijas, kas tieši vai netieši pieder a), b) un c) apakšpunktā minētajām personām vai ko šādas personas tieši vai netieši kontrolē, vai arī kas pieder jebkādai fiziskai vai juridiskai personai, kura darbojas to uzdevumā vai saskaņā ar to rīkojumu. 3. Līdzekļi ne tieši, ne netieši nav pieejami fiziskai vai juridiskai personai, iestādei vai organizācijai, kas iekļauta [III un] IV pielikumā, nedz arī tos dara pieejamus to labā. 4. Saimnieciskie resursi ne tieši, ne netieši nav pieejami fiziskai vai juridiskai personai, iestādei vai organizācijai, kas iekļauta [III un] IV pielikumā, nedz arī tos dara pieejamus to labā tā, ka tiktu radīta iespēja šai personai, grupai vai organizācijai iegūt līdzekļus, preces vai pakalpojumus.”
103

No visiem iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka Direktīva 2008/115, lasot to kopsakarā ar Hartas 7., kā arī tās 1. un 4. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka – tā neuzliek pienākumu dalībvalstij, kuras teritorijā trešās valsts valstspiederīgais uzturas nelikumīgi, piešķirt viņam uzturēšanās atļauju, ja uz viņu nevar attiecināt nedz atgriešanas lēmumu, nedz izraidīšanas pasākumu, jo ir nopietns un pamatots iemesls uzskatīt, ka galamērķa valstī viņš būtu pakļauts riskam, ka smagās slimības, no kuras viņš cieš, izraisītās sāpes strauji, būtiski un neatgriezeniski pastiprināsies; – valsts kompetentajai iestādei, apsverot, vai šī valstspiederīgā tiesības uz privātās dzīves neaizskaramību nepieļauj uz viņu attiecināt atgriešanas lēmumu vai izraidīšanas pasākumu, kopā ar visiem citiem attiecīgajiem faktoriem ir jāņem vērā šī valstspiederīgā veselības stāvoklis un ārstēšana, ko viņš saņem šajā dalībvalstī šīs slimības dēļ; – pieņemot šādu lēmumu vai pasākumu, šīs tiesības netiek pārkāptas tikai tādēļ, ka atgriešanas galamērķa valstī gadījumā attiecīgā persona būtu pakļauta veselības stāvokļa pasliktināšanās riskam, ja šāds risks nesasniedz Hartas 4. pantā prasīto smaguma pakāpi.
25

Šajā gadījumā nav strīda par to, ka ar 2017. gada 14. jūlija lēmumu ieviestais pasākums neattiecas uz glifosātu saturošiem pesticīdiem vai to iepakojumu kā tādu un līdz ar to ar šo pasākumu netiek noteikta kāda no šīm precēm raksturīgajām īpašībām.
7

Deleģētās regulas 2016/128 3.– 5. apsvērums ir formulēts šādi: “(3) Īpašiem medicīniskiem nolūkiem paredzētu pārtiku izstrādā ciešā sadarbībā ar veselības aprūpes profesionāļiem, lai nodrošinātu ēdināšanu pacientiem, kuri slimo vai cieš no uztura nepietiekamības konkrētas diagnosticētas slimības, veselības traucējumu vai veselības stāvokļa dēļ, kas nepieļauj vai ļoti apgrūtina šo pacientu iespēju nodrošināt savas uztura vajadzības, patērējot citu pārtiku. Šā iemesla dēļ īpašiem medicīniskiem nolūkiem paredzētā pārtika ir jālieto mediķu uzraudzībā, ko var veikt ar citu kompetentu veselības aprūpes speciālistu palīdzību. (4) Īpašiem medicīniskiem nolūkiem paredzētas pārtikas sastāvs var ievērojami atšķirties – cita starpā atkarībā no konkrētās slimības, veselības traucējuma vai veselības stāvokļa, saistībā ar kuru uztura vajadzību nodrošināšanai ir paredzēts produkts, kā arī atkarībā no pacientu vecuma un vietas, kur viņi saņem veselības aprūpes pakalpojumus, un no produkta lietošanas mērķiem. Īpašiem medicīniskiem nolūkiem paredzētus pārtikas produktus var klasificēt dažādās kategorijās atkarībā no tā, vai to sastāvs ir standarta sastāvs, vai arī to uzturvielas ir īpaši pielāgotas kādai konkrētai slimībai, veselības traucējumam vai veselības stāvoklim, kā arī atkarībā no tā, vai šis pārtikas produkts ir vienīgais uztura avots personām, kurām tas ir paredzēts. (5) Īpašiem medicīniskiem nolūkiem paredzētā pārtika ir ļoti daudzveidīga, zinātne, kas ir to izstrādes pamatā, strauji attīstās, un ir jānodrošina pietiekams elastīgums inovatīvu produktu attīstībai, tāpēc attiecībā uz šādiem pārtikas produktiem nav lietderīgi paredzēt detalizētus noteikumus par to sastāvu. Tomēr ir svarīgi noteikt konkrētus principus un prasības, kas būtu piemērojami šādiem produktiem, lai, pamatojoties uz vispāratzītiem zinātniskiem datiem, garantētu to drošumu un lietderīgumu, kā arī to, ka tie efektīvi apmierina tādu personu vajadzības, kurām tie ir paredzēti.”
12

Tā paša likuma 83.a pantā ir paredzēts: “(1) Jebkuru juridisku personu, kas ir iedzīvojusies vai var iedzīvoties tāda noziedzīga nodarījuma dēļ, kas paredzēts Kriminālkodeksa 255. [..] pantā, kā arī tāda noziedzīga nodarījuma dēļ, ko organizētas noziedzīgas grupas vārdā vai pēc tās iniciatīvas ir izdarījusi: 1. persona, kas ir pilnvarota juridiskās personas vārdā uzņemties saistības; 2. persona, kas pārstāv juridisko personu; 3. persona, kas ievēlēta juridiskās personas kontroles vai uzraudzības struktūrā, vai 4. darba ņēmējs vai darbinieks, kam juridiskā persona ir uzticējusi īpašu uzdevumu, ja noziedzīgais nodarījums izdarīts šī uzdevuma izpildes laikā vai saistībā ar to, piemēro finansiālu sankciju, kas ir vismaz līdzvērtīga ieguvumam, bet ne lielāka par 1000000 [Bulgārijas levas (BGN), apmēram 511000 EUR], ja runa ir par mantisku ieguvumu [..]. (2) Finansiālu sankciju piemēro arī ikvienai juridiskai personai, kuras juridiskā adrese nav Bulgārijas Republikā, ja 1. punktā minētais noziedzīgais nodarījums ir izdarīts Bulgārijas Republikas teritorijā. (3) Finansiālu sankciju juridiskai personai uzliek pat tad, ja 1. punkta 1., 2. un 3. apakšpunktā minētās personas ir veicinājušas norādītos noziedzīgos nodarījumus vai ir bijušas to līdzdalībnieces, kā arī ja nodarījums nav pārsniedzis mēģinājuma stadiju. (4) Finansiālu sankciju piemēro neatkarīgi no tā, vai personām, kas piedalījušās 1. punktā minētajā noziedzīgajā nodarījumā, faktiski ir iestājusies kriminālatbildība. (5) Tiešu vai netiešu labumu, ko juridiskā persona ir guvusi 1. punktā minētā noziedzīgā nodarījuma dēļ, konfiscē par labu valstij, ja tas nav jāatlīdzina vai jāatmaksā, vai arī to konfiscē saskaņā ar Kriminālkodeksu. Ja īpašums vai aktīvi, kas ir noziedzīgā nodarījuma priekšmets, ir pazuduši vai tikuši atsavināti, tiek piešķirta naudas summa apmērā, kas līdzvērtīgs to vērtībai levās (BGN). [..]”
32

Vispirms attiecībā uz minētās tiesību normas kontekstu no Direktīvas 86/653 vispārējās sistēmas izriet – ja nav atļauts atkāpties no kādas no tās normām, Savienības likumdevējs to ir tieši norādījis. Tā tas it īpaši ir Direktīvas 86/653 10. panta 4. punktā, 11. panta 3. punktā vai arī 12. panta 3. punktā, kas, tāpat kā minētās direktīvas 7. pants, visi ir ietverti šīs pašas direktīvas III nodaļā par pārstāvja atalgojumu.
22

Ar 2017. gada 15. marta spriedumu cour du travail de Liège (Ljēžas Darba un sociālo lietu apelācijas tiesa, Beļģija) noraidīja prasītājas pamatlietā par šo spriedumu iesniegto apelācijas sūdzību, būtībā pamatojoties uz to, ka rīkojuma atstāt valsts teritoriju, kas pieņemts pirms pieteikuma uzturēšanās atļaujas piešķiršanai medicīnisku iemeslu dēļ iedarbība tika apturēta, vienlaikus paturot to spēkā, un ka šī apturēšana beidzās brīdī, kad reģistrācijas apliecības vairs netika piešķirtas. Prasītājas pamatlietā uzturēšanās dalībvalstī laikposmā no 2016. gada 1. maija līdz 2. novembrim tādējādi bija nelikumīga. Līdz ar to saskaņā ar Likuma par CPAS 57. panta 2. punktu viņa nevar saņemt sociālo palīdzību, kas nav neatliekamā medicīniskā palīdzība.
24

Neskarot šī sprieduma 18. punktā izklāstītos ievada apsvērumus, šī judikatūra ir transponējama tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā. No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, pirmkārt, ka attiecīgais pakalpojums attiecās uz nekustamo īpašumu, kas atrodas citā dalībvalstī, nevis tajā, kurā PVN ir ticis samaksāts kļūdas dēļ. Lietā, kurā tika pasludināts 2007. gada 15. marta spriedums Reemtsma Cigarettenfabriken (C‑35/05, EU:C:2007:167), arī pakalpojumu sniegšanai attiecīgajā dalībvalstī nebija piemērojams PVN, jo tie tika sniegti citā dalībvalstī. Otrkārt, no šī lūguma izriet, ka šajā gadījumā nav notikusi ne ļaunprātīga izmantošana, ne krāpšana, jo gan pakalpojumu sniedzējs, gan pakalpojumu saņēmējs ir bijuši labticīgi. No tā izriet, ka pamatlietā, tāpat kā lietā, kurā tika taisīts minētais spriedums, nepastāv nodokļu ieņēmumu zaudēšanas risks un pakalpojumu saņēmējam ir neiespējami vai pārmērīgi grūti saņemt no pakalpojumu sniedzēja nepamatoti samaksātā PVN atmaksu, jo attiecībā uz to starplaikā ir uzsākta likvidācija.
24

Pirmkārt, iesniedzējtiesa tādējādi šaubās par to, vai iepriekšējos pakalpojumus, ko W ir sniegusi X un Y kā savu dalībnieces ieguldījumu, var uzskatīt par tādiem, kurus W ir ieguvusi savam uzņēmumam, un vai ar tiem saistītās izmaksas ir daļa no tās vispārējām izmaksām, proti, tās grāmatvedības un pārvaldības darījumu par labu meitasuzņēmumiem, kuri vēlāk tika aplikti ar nodokli, izmaksas veidojošie elementi. Šis jautājums izriet no 2018. gada 8. novembra sprieduma C&D Foods Acquisition (C‑502/17, EU:C:2018:888, 37. un nākamie punkti), no kura iesniedzējtiesa secina, ka, lai atskaitītu PVN, ko pārvaldītājsabiedrība ir samaksājusi kā priekšnodokli, attiecīgā darījuma vienīgajam tiešajam iemeslam ir jābūt šīs sabiedrības ar nodokli apliekamajā saimnieciskajā darbībā vai ir jābūt šīs darbības tiešam, pastāvīgam un nepieciešamam turpinājumam. Tādējādi, tā kā nepastāv tieša un tūlītēja saikne starp izdevumiem saistībā ar iepriekš sniegtajiem pakalpojumiem un pārvaldītājsabiedrības ar nodokli apliekamo saimniecisko darbību, šie izdevumi nevarot ietilpt W vispārējos izdevumos un tie nevarot būt W piegādāto preču vai sniegto pakalpojumu cenu veidojošie elementi. Iesniedzējtiesa atsaucas arī uz 2017. gada 14. septembra spriedumu Iberdrola Inmobiliaria Real Estate Investments (C‑132/16, EU:C:2017:683), 2019. gada 3. jūlija spriedumu The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge (C‑316/18, EU:C:2019:559), un 2020. gada 1. oktobra spriedumu Vos Aannemingen (C‑405/19, EU:C:2020:785). Lai gan lietas, kas ir šo spriedumu pamatā, neattiecas uz pārvaldītājsabiedrībām, tās apstiprinot nepieciešamību pēc tiešas saiknes starp iepriekš sniegtajiem pakalpojumiem un attiecīgās sabiedrības ar nodokli apliekamiem darījumiem, lai ļautu atskaitīt priekšnodoklī samaksāto PVN. Šajā gadījumā iesniedzējtiesa uzskata, ka iepriekšējie pakalpojumi varēja tikt iegādāti nevis W uzņēmumam un tā ar nodokli apliekamajiem darījumiem, bet gan tā meitasuzņēmumu darījumiem. Līdz ar to šiem pakalpojumiem esot tieša un tūlītēja saikne ar šo meitasuzņēmumu galvenokārt no nodokļa atbrīvotajām darbībām.
8

Direktīvas 2014/24 57. pantā “Izslēgšanas iemesli” ir noteikts: “[..] 4. Līgumslēdzējas iestādes no dalības iepirkuma procedūrā var izslēgt vai dalībvalstis var tām prasīt izslēgt ikvienu ekonomikas dalībnieku, kas nonācis jebkurā no šādām situācijām: [..] c) ja līgumslēdzēja iestāde ar atbilstošiem līdzekļiem var pierādīt, ka ekonomikas dalībnieks ir vainīgs kādā ar profesionālo darbību saistītā smagā pārkāpumā, kas liek apšaubīt šā ekonomikas dalībnieka godprātību; d) ja līgumslēdzējas iestādes rīcībā ir pietiekami pārliecinošas norādes, lai secinātu, ka ekonomikas dalībnieks ir ar citiem ekonomikas dalībniekiem noslēdzis tādas vienošanās, kuru mērķis ir izkropļot konkurenci; e) ja interešu konfliktu 24. panta izpratnē nevar efektīvi izlabot ar citiem mazāk ierobežojošiem pasākumiem; f) ja konkurences izkropļojumus, ko rada ekonomikas dalībnieku iepriekšēja iesaistīšana iepirkuma procedūras sagatavošanā, kā minēts 41. pantā, nevar izlabot ar citiem, mazāk ierobežojošiem pasākumiem; [..]. 6. Ikviens ekonomikas dalībnieks, kas nonācis kādā no 1. un 4. punktā minētajām situācijām, var iesniegt pierādījumus, ka šā ekonomikas dalībnieka veiktie pasākumi ir pietiekami, lai pierādītu savu uzticamību, neraugoties uz to, ka pastāv atbilstīgs izslēgšanas iemesls. Ja šādus pierādījumus uzskata par pietiekamiem, attiecīgo ekonomikas dalībnieku neizslēdz no iepirkuma procedūras. [..] 7. Dalībvalstis saskaņā ar normatīvajiem vai administratīvajiem aktiem un ievērojot Savienības tiesību aktus nosaka šā panta īstenošanas nosacījumus. [..]”
15

Pārsūdzētā rīkojuma 20. punktā, pamatojoties it īpaši uz 1982. gada 18. maija spriedumu AM & S Europe/Komisija (155/79, EU:C:1982:157, 24. punkts), kā arī 2010. gada 14. septembra spriedumu Akzo Nobel Chemicals un Akcros Chemicals/Komisija u.c. (C‑550/07 P, EU:C:2010:512, 42. punkts), – saskaņā ar kuriem izpratne par advokāta lomu Savienības tiesību sistēmā, kas izriet no dalībvalstu kopīgajām tiesiskajām tradīcijām, ir tāda, ka advokāta uzdevums ir līdzdarboties justīcijas īstenošanā un tam pilnīgi neatkarīgi un justīcijas prioritārajās interesēs ir jāsniedz klientam vajadzīgā juridiskā palīdzība, – Vispārējā tiesa šī rīkojuma 21. pantā, minot 2010. gada 29. septembra spriedumu EREF/Komisija (C‑74/10 P un C‑75/10 P, nav publicēts, EU:C:2010:557, 53. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra), precizēja – nosacījums par advokāta neatkarību nozīmē, ka starp pēdējo minēto un viņa klientu nevar būt nekādu nodarbinātības attiecību, atgādinot, ka jēdziens “advokāta neatkarība” ir definēts ne tikai pozitīvi, proti, ar atsauci uz profesionālo disciplīnu, bet arī negatīvi, t.i., kā nodarbinātības attiecību neesamība starp advokātu un viņa klientu.
58

Šajā gadījumā ir jākonstatē, ka Regulas Nr. 1315/2013 15. panta 1. punkta formulējums vien neļauj noteikt, vai tādas iekšējās ostas gadījumā, kas ietilpst vispārējā tīklā un kuras rīcībā jau ir savienojumi gan ar autotransporta, gan ar dzelzceļa transporta infrastruktūru, attiecīgajai dalībvalstij ir atļauts likvidēt vienu no šiem diviem savienojumiem, lai saglabātu tikai otru no tiem, proti, šajā pantā attiecīgajai dalībvalstij paredzēto pienākumu nodrošināt, lai attiecīgā iekšzemes osta būtu savienota “ar autotransporta vai dzelzceļa infrastruktūru”, var izprast pat tādējādi, ka šai dalībvalstij īpaša vērība ir jāpievērš vienam vai otram no šiem diviem savienojumiem atkarībā no to vajadzībām, jo īpaši attiecībā uz uzturēšanu.
13

Uzskatot, ka šajā publiskajā iepirkumā bija ietverti prettiesiski noteikumi, kas tai liedza piedalīties šajā procedūrā, Italy Emergenza, kas ir sociālais kooperatīvs un kura mērķis bija nodrošināt neatliekamās medicīniskās palīdzības transporta pakalpojumus, apstrīdēja šo publisko iepirkumu, ceļot prasību Tribunale amministrativo regionale per la Puglia (Apūlijas Reģionālā administratīvā tiesa, Itālija). Tā uzskatīja, ka Likumdošanas dekrēta Nr. 117/2017 57. pants ir pretrunā Direktīvas 2014/24 10. panta h) punktam, lasot to kopā ar tās 28. apsvērumu, jo ar to ir atļauta neatliekamās un ārkārtējas steidzamības medicīniskās palīdzības transporta pakalpojumu tieša piešķiršana, noslēdzot nolīgumu, tikai brīvprātīgo organizācijām un līdz ar to izslēdzot sociālos kooperatīvus. Lai ar līgumu tieši piešķirtu neatliekamās un ārkārtējas steidzamības medicīniskās palīdzības pakalpojumus, šajā 10. panta h) punktā sociālie kooperatīvi tiekot pilnībā pielīdzināti brīvprātīgo asociācijām.
7

Saskaņā ar šīs pašas regulas 75. pantu “Maksājums atbalsta saņēmējiem”: “1. Maksājumus saskaņā ar 67. panta 2. punktā minētajām atbalsta shēmām un pasākumiem veic laikā no 1. decembra līdz nākamā kalendārā gada 30. jūnijam. Maksājumus minētajā laikposmā veic ne vairāk kā divās daļās. Neatkarīgi no šā punkta pirmās un otrās daļas, dalībvalstis var: a) līdz 1. decembrim, bet ne agrāk kā 16. oktobrī, veikt avansa maksājumus līdz 50 % apmērā tiešajiem maksājumiem, b) līdz 1. decembrim veikt avansa maksājumus līdz 75 % apmērā lauku attīstības atbalstam, kas minēts 67. panta 2. punktā. Attiecībā uz lauku attīstības atbalstu, kas minēts 67. panta 2. punktā, šā punkta pirmo un otro daļu piemēro attiecībā uz atbalsta pieteikumiem vai maksājuma pieprasījumiem, kas iesniegti, sākot no 2019. maksājumu pieprasījumu gada. 2. Šā panta 1. punktā minētos maksājumus neveic, pirms nav pabeigta atbilstības nosacījumu pārbaude, kura jāveic dalībvalstīm saskaņā ar 74. pantu. Atkāpjoties no šā punkta pirmās daļas, avansus saistībā ar lauku attīstības atbalstu, kas minēts 67. panta 2. punktā, var izmaksāt pēc tam, kad saskaņā ar 59. panta 1. punktu veiktās administratīvās pārbaudes ir pabeigtas. 3. Ārkārtas situācijā Komisija pieņem īstenošanas aktus, kas ir vajadzīgi un pamatoti, lai atrisinātu konkrētas problēmas, kuras ir saistītas ar šā panta piemērošanu. Šādos īstenošanas aktos var izdarīt atkāpes no 1. un 2. punkta, bet tikai tādā apjomā un tādā laikposmā, kādā tas noteikti vajadzīgs. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 116. panta 3. punktā minēto pārbaudes procedūru.”
57

Tiesa tātad ir balstījusies uz judikatūru par piemērojamo tiesību aktu noteikšanu attiecībā uz atsevišķiem darba līgumiem Regulas Nr. 44/2001 19. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē, it īpaši uz 2017. gada 14. septembra spriedumu Nogueira u.c. (C‑168/16 un C‑169/16, EU:C:2017:688). Šajā ziņā, lai noteiktu vietu, no kuras lidojumu personāls veic galveno daļu no saviem pienākumiem pret darba devēju, ir jāizmanto norāžu kopums, ņemot vērā visus apstākļus, kas raksturo darba ņēmēja darbību un kas it īpaši ļauj konstatēt, kurā dalībvalstī atrodas vieta, no kuras darba ņēmējs veic savus pārvadāšanas uzdevumus, kurā tas atgriežas pēc šo uzdevumu veikšanas, saņem norādījumus par šiem uzdevumiem un organizē savu darbu, kā arī vieta, kurā atrodas darba rīki (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 2. aprīlis, CRPNPAC un Vueling Airlines, C‑370/17 un C‑37/18, EU:C:2020:260, 57. punkts).
22

Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu nav precīzas informācijas par to, kādā veidā CTS Eventim veic savu darbību, it īpaši attiecībā uz tā līguma noteikumiem, kas reglamentē attiecības starp CTS Eventim un tā koncerta organizatoru, par kura atcelšanu ir runa pamatlietā. Tomēr no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem, it īpaši no CTS Eventim iesniegtajiem rakstveida apsvērumiem, izriet, ka šīm pusēm ir līgumattiecības, saskaņā ar kurām CTS Eventim pārdod biļetes savā vārdā, taču organizatora uzdevumā.
18

Šajā ziņā minētā tiesa atzina, ka no Tiesas judikatūras izriet, ka tādu pakļautības attiecību esamība, kurās nodokļa maksātāju grupā ietilpstoša sabiedrība saistīta ar galveno uzņēmumu, nevar tikt uzskatīta par nepieciešamu nosacījumu juridiski patstāvīgu, bet finanšu, saimnieciskā un organizatoriskā ziņā savstarpēji cieši saistītu personu grupas (turpmāk tekstā – “PVN grupa”) izveidošanai (spriedums, 2015. gada 16. jūlijs, Larentia + Minerva un Marenave Schiffahrt, C‑108/14 un C‑109/14, EU:C:2015:496, 44. un 45. punkts), un ka līdz ar to nodokļu iestādes izvirzītās prasības – ka galvenajam uzņēmumam jābūt ne tikai nodokļa maksātāju grupā ietilpstošo sabiedrību vairākumdalībniekam, bet arī balsstiesību vairākuma turētājam, – pārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu mērķus novērst ļaunprātīgu praksi vai rīcību vai cīnīties pret krāpšanu nodokļu jomā vai izvairīšanos no nodokļu maksāšanas.
2)

LESD 102. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja izplatīšanas līgumā ir ekskluzivitātes klauzulas, konkurences iestādei, lai konstatētu dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, ir jākonstatē, ka – ņemot vērā visus attiecīgos apstākļus un it īpaši dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma veiktās ekonomisko analīzi par to, ka attiecīgā rīcība nespēj izspiest no tirgus tikpat efektīvus konkurentus kā tas pats, – šīs klauzulas var ierobežot konkurenci. Tā sauktā “tikpat efektīvā konkurenta” testa izmantošana ir fakultatīva. Tomēr, ja attiecīgais uzņēmums šāda testa rezultātus ir iesniedzis administratīvajā procesā, konkurences iestādei ir jāpārbauda to pierādījuma spēks.
21

Vācijas Federatīvā Republika iesniedza revīzijas sūdzību par Verwaltungsgericht Berlin (Berlīnes Administratīvās tiesa) spriedumiem Bundesverwaltungsgericht (Federālā administratīvā tiesa, Vācija), norādot uz AufenthG 36. panta 1. punkta pārkāpumu. Tā būtībā apgalvo, ka saskaņā ar Bundesverwaltungsgericht (Federālā administratīvā tiesa) judikatūru atbilstošajā datumā, kad pēdējā instance, kas lietu izskata pēc būtības, pieņēma nolēmumu, SW dēls un BL un BC dēls nebija nepilngadīgi bēgļi. Tā uzskata, ka judikatūra, kas izriet no 2018. gada 12. aprīļa sprieduma A un S (C‑550/16, EU:C:2018:248), nav attiecināma uz izskatāmo lietu, jo lietā, kurā tika pieņemts minētais spriedums, galīgais lēmums tika pieņemts tikai attiecībā uz to, vai ir ievērota Direktīvas 2003/86 10. panta 3. punkta a) apakšpunktā, lasot to kopsakarā ar tās 2. panta f) punktu, minētā prasība saistībā ar attiecīgā bēgļa nepilngadīgā statusu. Tā apgalvo, ka minētajā lietā nav spriests par to, vai pilngadību sasnieguša bēgļa vecākiem ir jāpiešķir ieceļošanas un uzturēšanās vīza arī tad, ja saskaņā ar valsts tiesībām viņiem nav no nepilngadīgā bēgļa neatkarīgu uzturēšanās tiesību un viņiem tūlīt atkal būtu jāizceļo no attiecīgās dalībvalsts teritorijas.
100

Tomēr – atšķirībā no gadījuma, kad nav izpildīts tāds uz specifisko vides aizsardzības jomu attiecināms procesuālais pienākums kā projekta ietekmes iepriekšējs novērtējums, – Direktīvas 2002/58 15. panta 1. punkta, lasot to Hartas 7., 8. un 11. panta, kā arī 52. panta 1. punkta gaismā, neievērošanu nevar novērst, izmantojot procedūru, kas ir pielīdzināma iepriekšējā punktā minētajai (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 5. aprīlis, Commissioner of An Garda Síochána u.c., C‑140/20, EU:C:2022:258, 121. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
19

Savas prasības pamatojumam GSMB Invest apgalvo – iegādājoties attiecīgo transportlīdzekli, tā bija ticējusi, ka iegādājas jaunu videi draudzīgu transportlīdzekli, kurā tostarp izplūdes gāzu līmenis atbilst spēkā esošajām tiesību normām. Taču pēc tam, kad 2017. gada 9. maijāVolkswagen bija veikusi minētā transportlīdzekļa dzinēja vadības blokā iegultās programmatūras atjaunināšanu, izplūdes gāzu attīrīšana esot funkcionējusi tikai tad, kad āra temperatūra bijusi no 15 līdz 33 grādiem pēc Celsija un kad augstums, kurā notika braukšana, bijis zemāks nekā 1000 metri virs jūras līmeņa (turpmāk tekstā – “temperatūras logs”). Šis “temperatūras logs” esot prettiesiska pārslēgšanas shēma, jo neviens no Regulas Nr. 715/2007 5. panta 2. punktā paredzētajiem izņēmumiem neļaujot to attaisnot. It īpaši izplūdes gāzu attīrīšanas līmeņa samazināšana, ko izraisa “temperatūras logs”, nepalīdzot aizsargāt attiecīgā transportlīdzekļa dzinēju pret tiešiem bojājumiem.