Lieta C‑610/15

Stichting Brein

pret

Ziggo BV

un

XS4ALL Internet BV

(Hoge Raad der Nederlanden lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Intelektuālais un rūpnieciskais īpašums – Direktīva 2001/29/EK – Dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošana – 3. panta 1. punkts – Izziņošana sabiedrībai – Jēdziens – Platforma kopīgošanai tiešsaistē – Aizsargātu datņu kopīgošana bez īpašnieka atļaujas

Kopsavilkums – Tiesas (otra palāta) 2017. gada 14. jūnija spriedums

Tiesību aktu tuvināšana – Autortiesības un blakustiesības – Direktīva 2001/29 – Dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošana informācijas sabiedrībā – Izziņošana sabiedrībai – Jēdziens – Platformas, ar kuru vienādranga (peer‑to‑peer) tīklā iespējams kopīgot aizsargātas datnes bez tiesību īpašnieka atļaujas, nodošana rīcībā un pārvaldīšana internetā – Iekļaušana

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punkts)

Jēdziens “izziņošana [sabiedrībai]” Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 3. panta 1. punkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos kā pamatlietā aplūkotie tas aptver situāciju, kurā internetā tiek nodota rīcībā un pārvaldīta kopīgošanas platforma, kas, izmantojot ar aizsargātiem darbiem saistīto metadatu indeksāciju un nodrošinot meklētājprogrammu, ļauj šīs platformas lietotājiem šos darbus sameklēt un kopīgot vienādranga (peer‑to‑peer) tīklā.

Jautājumā, pirmkārt, par to, vai tāda kopīgošanai tiešsaistē paredzētas platformas nodošana rīcībā un pārvaldība, par kādu ir pamatlieta, ir “izziņošana” Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punkta izpratnē, ir jānorāda, kā tas izriet no Direktīvas 2001/29 preambulas 23. apsvēruma, ka 3. panta 1. punktā paredzētās autora tiesības uz izziņošanu sabiedrībai attiecas uz darba visa veida raidīšanu vai atkārtotu raidīšanu sabiedrībai, kura nav klāt vietā, kurā notikusi sākotnējā izziņošana, izmantojot vai neizmantojot vadus, tajā skaitā raidīšanu ēterā.

Otrkārt, kā izriet no Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punkta – lai būtu notikusi “izziņošana”, pietiek ar to, ka darbs ir nodots sabiedrības rīcībā tādējādi, ka šīs sabiedrības locekļi tam var piekļūt no pašu izvēlētas vietas pašu izvēlētā laikā, un izšķirošais nav tas, vai viņi šo iespēju izmanto (šajā ziņā skat. spriedumu, 2017. gada 26. aprīlis, Stichting Brein, C‑527/15, EU:C:2017:300, 36. punkts un tajā minētā judikatūra).

Šajā ziņā Tiesa jau ir nospriedusi, ka, tīmekļvietnē ievietojot saites, kurām uzklikšķinot lietotāji piekļūst aizsargātam darbam, kas bez pieejas tiesību ierobežojuma ir publicēts kādā citā tīmekļvietnē, šiem pirmās tīmekļvietnes lietotājiem tiek nodrošināta tieša piekļuve minētajiem darbiem (spriedums, 2014. gada 13. februāris, Svensson u.c., C‑466/12, EU:C:2014:76, 18. punkts; šajā ziņā skat. arī rīkojumu, 2014. gada 21. oktobris, BestWater International, C‑348/13, EU:C:2014:2315, 15. punkts, un spriedumu, 2016. gada 8. septembris, GS Media, C‑160/15, EU:C:2016:644, 43. punkts).

Tiesa ir arī nospriedusi, ka tā tas ir, arī tirgojot multivides atskaņotāju, kurā ir iepriekš instalētas internetā pieejamas pievienojumprogrammas, kas ietver hipersaites uz sabiedrībai brīvi pieejamām tīmekļvietnēm, kurās ar autortiesībām aizsargāti darbi ir padarīti pieejami bez šo tiesību īpašnieku atļaujas (šajā ziņā skat. spriedumu, 2017. gada 26. aprīlis, Stichting Brein, C‑527/15, EU:C:2017:300, 38. un 53. punkts).

Tādējādi no šīs judikatūras var tikt secināts, ka, principā, ikviena darbība, ar kuru lietotājs, pilnībā apzinādamies situāciju, saviem klientiem nodrošina piekļuvi aizsargātiem darbiem, var būt “izziņošana” Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punkta izpratnē.

Otrām kārtām, lai varētu konstatēt atbilstību jēdzienam “izziņošana [sabiedrībai]” Direktīvas 2001/29 3. panta 1. punkta izpratnē, aizsargātajiem darbiem ir jābūt arī faktiski izziņotiem sabiedrībai (spriedums, 2017. gada 26. aprīlis, Stichting Brein, C‑527/15, EU:C:2017:300, 43. punkts un tajā minētā judikatūra).

Šajā ziņā Tiesa ir precizējusi, pirmkārt, ka jēdziens “sabiedrība” ietver kādu minimālo robežvērtību, kas no šī jēdziena izslēdz vairāku attiecīgo personu skaitu, kurš ir pārāk mazs vai pat niecīgs. Otrkārt, ir jāņem vērā kumulatīvās sekas, kas rodas, padarot darbus pieejamus potenciālajiem saņēmējiem. Tādējādi ir jāzina ne tikai tas, cik personām vienlaicīgi ir piekļuve vienam un tam pašam darbam, bet arī tas, cik no viņām ir secīga piekļuve tam (šajā ziņā skat. spriedumu, 2017. gada 26. aprīlis, Stichting Brein, C‑527/15, EU:C:2017:300, 44. punkts un tajā minētā judikatūra).

(skat. 30.–34., 40., 41., 48. punktu un rezolutīvo daļu)