Tiesas (ceturtā palāta) 2021. gada 14. janvāra spriedums (High Court (Īrija), International Protection Appeals Tribunal (Īrija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu) – K.S., M.H.K./The International Protection Appeals Tribunal, The Minister for Justice and Equality, Ireland and the Attorney General (C-322/19), R.A.T., D.S./Minister for Justice and Equality (C-385/19)

(Apvienotās lietas C-322/19 un C-385/19) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Robežkontrole, patvērums un imigrācija - Starptautiskā aizsardzība - Standarti starptautiskās aizsardzības pieteikumu iesniedzēju uzņemšanai - Direktīva 2013/33/ES - Tāds trešās valsts valstspiederīgais, kurš ir devies no vienas Eiropas Savienības dalībvalsts uz citu [dalībvalsti], bet starptautisko aizsardzību ir lūdzis tikai pēdējā minētajā dalībvalstī - Lēmums par pārsūtīšanu uz pirmo dalībvalsti - Regula (ES) Nr. 604/2013 - Piekļuve darba tirgum kā starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējam)

(2021/C 72/07)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesas

High Court (Īrija), International Protection Appeals Tribunal (Īrija)

Pamatlietas puses

Prasītāji: K.S., M.H.K. (C-322/19), R.A.T., D.S. (C-385/19)

Atbildētāji: The International Protection Appeals Tribunal, The Minister for Justice and Equality, Ireland and the Attorney General (C-322/19), Minister for Justice and Equality (C-385/19)

Rezolutīvā daļa

1) Valsts tiesai ir jāņem vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai – kas saskaņā ar Protokola (Nr. 21) par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu 1. un 2. pantu, kā arī 4.a panta 1. punktu nav piemērojama šīs tiesas dalībvalstī –, lai interpretētu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/33/ES (2013. gada 26. jūnijs), ar ko nosaka standartus starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanai, normas, kuras savukārt saskaņā ar šī protokola 4. pantu minētajā dalībvalstī ir piemērojamas.

2) Direktīvas 2013/33 15. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, ar kuru personai, kura lūdz starptautisko aizsardzību, tiek liegta piekļuve darba tirgum, pamatojoties tikai uz to, ka attiecībā uz viņu ir ticis pieņemts lēmums par pārsūtīšanu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 604/2013 (2013. gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kas ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kurš iesniegts kādā no dalībvalstīm.

3) Direktīvas 2013/33 15. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka: — persona, kura lūdz starptautisko aizsardzību, var tikt vainota, ka lēmums par starptautiskās aizsardzības pieteikumu pirmajā instancē tiek pieņemts ar kavēšanos, ja to ir izraisījusi pieteikuma iesniedzēja nesadarbošanās ar kompetentajām iestādēm; — dalībvalsts nevar vainot personu, kura lūdz starptautisko aizsardzību, par to, ka lēmums par starptautiskās aizsardzības pieteikumu pirmajā instancē tiek pieņemts ar kavēšanos tādēļ, ka šis pieteikuma iesniedzējs nav iesniedzis savu pieteikumu pirmajā dalībvalstī, kurā tas ir ieceļojis, Regulas Nr. 604/2013 13. panta izpratnē; — dalībvalsts nevar vainot personu, kura lūdz starptautisko aizsardzību, par to, ka tās pieteikums tiek izskatīts ar kavēšanos, kas radusies tādēļ, ka šis pieteikuma iesniedzējs ir vērsies tiesā ar [lēmuma] iedarbību apturošu pārsūdzību par viņa pārsūtīšanas lēmumu, kurš ir ticis pieņemts saskaņā ar Regulu Nr. 604/2013.

(1) OV C 220, 1.7.2019.

OV C 255, 29.7.2019.