ĢENERĀLADVOKĀTES ELEANORAS ŠARPSTONES

[ELEANOR SHARPSTON] SECINĀJUMI,

sniegti 2008. gada 20. novembrī ( 1 )

Lieta C-494/06 P

Eiropas Kopienu Komisija

pret

Itālijas Republiku

un

Wam SpA

“Apelācijas sūdzība — Valsts atbalsts — Uzņēmuma darbības uzsākšana noteiktās trešās valstīs — Aizdevumi ar pazeminātām procentu likmēm — Ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm — Konkurences izkropļošana — Tirdzniecība ar trešām valstīm — Komisijas lēmums — Valsts atbalsta prettiesiskums — Pienākums norādīt pamatojumu”

1. Komisija Lēmumā 2006/177/EK (turpmāk tekstā — “apstrīdētais lēmums”) ( 2 ) secināja, ka divas subsīdijas, ko Itālija piešķīrusi Wam SpA (turpmāk tekstā — “Wam”) ( 3 ), ir valsts atbalsts, uz kuru attiecas EKL 87. panta 1. punkts. Tā kā šis atbalsts iepriekš netika paziņots Komisijai ( 4 ), Komisija to atzina par nelikumīgu.

2. Pirmās instances tiesa ar 2006. gada 6. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-304/04 un T-316/04 Itālija un Wam/Komisija ( 5 ) apstrīdēto lēmumu atcēla ar pamatojumu, ka Komisija nebija norādījusi pietiekamu pamatojumu. Pirmās instances tiesa it īpaši nolēma, ka norādītais pamatojums nebija pietiekams, lai pamatotu secinājumu, ka piešķirtais atbalsts atbilda visiem EKL 87. panta 1. punkta nosacījumiem. Komisija tagad iesniedz apelācijas sūdzību ar pamatojumu, ka Pirmās instances tiesa piemēroja tādu pamatojuma pietiekamības kritēriju, kas atšķiras no Tiesas judikatūrā noteiktā.

Atbilstošās tiesību normas

Atbilstošās Kopienu tiesības

3. EKL 87. panta 1. punktā ir noteikts: “Ja vien šis Līgums neparedz ko citu, ar kopējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm.”

4. EKL 253. pantā ir noteikts: “Regulās, direktīvās un lēmumos, ko Eiropas Parlaments pieņem kopā ar Padomi vai ko pieņem Padome vai Komisija, norāda to pamatojumu un visus priekšlikumus vai atzinumus, kas bija jāsaņem, ievērojot šo Līgumu.”

Atbilstošās valsts tiesības

5. 1981. gada 29. jūlija Likuma Nr. 394 ( 6 ) par atbalsta pasākumiem Itālijas eksportam 2. pants ir juridiskais pamats, saskaņā ar kuru Itālijas iestādes var piešķirt subsīdijas, lai finansētu eksporta uzņēmumus, kas īsteno programmas par iekļūšanu trešo valstu tirgos.

Faktiskie apstākļi

6. Wam ir Itālijas uzņēmums, kas izstrādā, ražo un pārdod rūpnieciskās maisītājierīces un to sastāvdaļas, ko galvenokārt izmanto pārtikas, ķīmijas, farmācijas un vides rūpniecībā ( 7 ).

7. 1995. gada 24. novembrī Itālijas iestādes nolēma piešķirt Wam subsidētu aizdevumu LIT 2281485000 ( 8 ) apmērā, lai veicinātu tā iekļūšanu Japānas, Dienvidkorejas un Taivānas tirgos. Pēc ekonomikas krīzes Korejā un Taivānā plānotie projekti šajās valstīs netika ieviesti. Wam patiesībā saņēma aizdevumu LIT 1358505421 ( 9 ) apmērā, lai izveidotu pastāvīgas struktūras un segtu izmaksas par tirdzniecības veicināšanu Tālajos Austrumos.

8. 2000. gada 9. novembrī tās pašas iestādes nolēma piešķirt Wam vēl vienu subsidētu aizdevumu LIT 3603574689 apmērā ( 10 ). Ar šo aizdevumu finansētā programma Ķīnā bija jāievieš Wam un Wam Bulk Handling Machinery (Shanghai) Co. Ltd, pilnīgi Wam kontrolētam vietējam uzņēmumam ( 11 ).

Apstrīdētais lēmums

9. Ar 1999. gada 26. jūlija vēstuli Komisija saņēma sūdzību no Morton Machine Company Ltd (turpmāk tekstā — “Morton Machine Company”). Morton Machine Company ir konkurents Wam Engineering Ltd, kas ir Apvienotās Karalistes dalībniece starptautiskā grupā, kurā ietilpst arī Wam. Morton Machine Company apgalvoja, ka Wam Engineering Ltd piedāvāja zemākas cenas, pamatojoties uz Itālijas aizdevumu Wam.

10. Tiklīdz Komisija bija ieguvusi papildu informāciju, tā ierosināja EKL 88. panta 2. punktā paredzēto procedūru un 2004. gada 19. maijā pieņēma apstrīdēto lēmumu.

11. Komisijas pamatojuma saistībā ar EKL 87. panta 1. punktu pietiekamība ir jāvērtē, ņemot vērā 74.–79. apsvērumu. Pēc minētās tiesību normas atgādināšanas lēmumā turpmāk norādīts: “(75) Izskatāmie atbalsti ir veikti, piešķirot konkrētam uzņēmumam, proti, WAM SpA, valsts finansējuma [subsidētu] aizdevumu veidā. Minētie [aizdevumi] uzlaboja atbalsta saņēmēja finansiālo stāvokli. [Attiecībā] uz spēju ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm Tiesa uzsvērusi ( 12 ), ka, lai gan atbalsts ir vērsts uz [eksporta veicināšanu] ārpus ES, tas tomēr var ietekmēt Kopienas iekšējo tirdzniecību. Turklāt, ņemot vērā savstarpējo atkarību starp tirgiem, kuros darbojas Kopienas uzņēmumi, ir iespējams, ka tāds atbalsts var izkropļot konkurenci Kopienā. (76) WAM SpA ir meitas uzņēmumi visā pasaulē, [turklāt] gandrīz visās ES dalībvalstīs, tostarp Francijā, Holandē, Somijā, Apvienotajā Karalistē, Dānijā, Beļģijā un Vācijā. Jo īpaši sūdzības iesniedzējs uzsvēra, ka tas Kopienas iekšējā tirgū tieši konkurēja ar “WAM Engineering Ltd”, kas ir WAM SpA meitas uzņēmums Apvienotajā Karalistē un Īrijā, un ka tas zaudēja daudzus pasūtījumus Itālijas uzņēmumam. Turklāt, runājot par ārēju konkurenci starp Kopienas uzņēmumiem, izrādījās, ka programma, ko finansēja ar otro aizdevumu un kuras mērķis bija atbalstīt komerciālu iekļūšanu Ķīnā, bija kopīgi jāveic uzņēmumiem WAM SpA un “Wam Bulk Handling Machinery Shangai [sic] Co Ltd”, kas ir [pilnībā WAM SpA piederošs vietējais uzņēmums]. (77) Atbilstīgi [Tiesas] praksei, pat ja saņēmējs eksportē gandrīz visu savu produkciju ārpus ES, EEZ un kandidātvalstīm, neatkarīgi no eksporta darbībām subsidēšana var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm. (78) Turklāt konkrētajā gadījumā ir noskaidrots, ka pārdotie apjomi ārvalstīs no 1995. gada līdz 1999. gadam veidoja no 52% līdz 57,5% no WAM SpA gada kopējā apgrozījuma, no kura divas trešdaļas veidojās ES iekšienē (absolūtajos skaitļos apmēram 10 miljoni euro pret 5 miljoniem euro). (79) Tādējādi neatkarīgi no tā, vai konkrētais atbalsts atbalsta eksportu uz citām ES dalībvalstīm vai uz valstīm ārpus ES, tas spēj ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm un tāpēc ir pakļauts Līguma 87. panta 1. punktam.”

Tiesvedība Pirmās instances tiesā

12. Gan Itālija, gan Wam atsevišķi Pirmās instances tiesā cēla prasību par apstrīdētā lēmuma atcelšanu. Vēlāk pieteikumi tika apvienoti. Itālija savā pieteikumā izvirzīja septiņus pamatus. Wam izvirzīja desmit pamatus ( 13 ). Viens no izvirzītajiem pamatiem bija apgalvojums, ka Komisija nav izpildījusi pienākumu norādīt pietiekamu apstrīdētā lēmuma pamatojumu.

13. Nevērtējot pārējos atcelšanas pamatus, Pirmās instances tiesa apstrīdēto lēmumu atcēla tādēļ, ka Komisija nebija norādījusi pietiekamu pamatojumu, lai pierādītu, ka aizdevumi varēja iespaidot tirdzniecību vai ka tie rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus. Tādēļ apelācija attiecas tikai uz šo jautājumu.

14. Ja apelācija būs sekmīga, lieta tiks nodota atpakaļ Pirmās instances tiesai, lai tā varētu izskatīt arī pārējos atcelšanas pamatus. Ja turpretī apelācija tiks noraidīta, lieta ar to tiks arī izbeigta.

15. Apelācijas tiesvedībā visi lietas dalībnieki izteica plašus apsvērumus par (apstrīdētajiem) faktiem, kuru rezultātā tika pieņemts Komisijas lēmums. Tā kā detalizētu faktu izskatīšana neietilpst apelācijas tiesvedībā, kurā Pirmās instances tiesas spriedums pārsūdzēts Tiesā saistībā ar tiesību jautājumu, tad šie apsvērumi nav jāņem vērā ( 14 ).

Apelācija

16. Komisija apgalvo, ka Pirmās instances tiesa, atzīdama, ka pamatojums apstrīdētajā lēmuma nebija pietiekams, lai pierādītu secinājumu, ka Itālijas izsniegtie aizdevumi Wam, iespējams, varēja iespaidot tirdzniecību un radīt vai draudēt radīt konkurences izkropļojumus, nepareizi interpretēja EKL 87. panta 1. punktu un 253. pantu un atkāpās no Tiesas pastāvīgās judikatūras. Minētajā judikatūrā ir noteiktas relatīvi zemas pierādīšanas prasības, kas Komisijai ir jāievēro, lai pierādītu, ka apgalvotais atbalsts var iespaidot tirdzniecību vai radīt, vai draudēt radīt konkurences izkropļojumus. Pārsūdzētajā spriedumā Pirmās instances tiesa ir piemērojusi daudz augstākas pierādīšanas prasības.

17. Sava galvenā argumenta pamatojumam Komisija izvirza vairākus papildu argumentus. Īpaši Komisija iebilst Pirmās instances tiesas atzinumiem par pamatojumu attiecībā uz i) finanšu palīdzības ietekmi uz Wam un ii) Wam klātbūtni Kopienu iekšējos tirgos. Komisija arī apstrīd iii) tās pienākumu izvērtēt attiecības starp Kopienu tirgu un Tālo Austrumu tirgiem.

18. Gan Itālija, gan Wam apgalvo, ka Pirmās instances tiesa nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un nav atkāpusies no pastāvīgās judikatūras.

Pieļaujamība

19. Itālija un Wam apstrīd apelācijas pieļaujamību. Itālija apgalvo, ka Komisijas iebildums, ka Pirmās instances tiesas spriedums nav saderīgs ar Tiesas judikatūru, ir apelācijas pamats, kas nav saistīts ar tiesību jautājumu.

20. Statūtu 58. pantā ir noteikts, ka “apelācijas sūdzības Tiesai iesniedz tikai par tiesību jautājumiem. Tās pamatojas uz to, ka Pirmās instances tiesa [tostarp] pārkāpusi Kopienas tiesību aktus”. Komisijas apelācijas sūdzība konkrēti pamatojas uz apgalvojumu, ka Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi Kopienu tiesības, neievērojot un nepiemērojot tādu EKL 87. panta un 253. panta interpretāciju, kāda noteikta Tiesas judikatūrā.

21. Šī apelācijas sūdzība pamatojas uz tiesību jautājumu un Statūtu 58. pantā noteiktu apelācijas pamatu. Tādēļ tā ir pieļaujama.

22. Wam turklāt apgalvo, ka ar Komisijas apelācijas sūdzību Tiesa tiek aicināta pārskatīt Pirmās instances tiesas lēmuma saturu, nevis aprobežojas ar “būtisku procedūras noteikumu pārkāpumu”, kā tas paredzēts EKL 230. pantā.

23. Saskaņā ar EKL 230. pantu Tiesas jurisdikcijā ir Kopienu iestāžu, izņemot pašas Tiesas, aktu pārskatīšana. Apelācijas sūdzību iesniegšanu par Pirmās instances tiesas nolēmumiem reglamentē EKL 225. panta 1. punkts ( 15 ) un Tiesas Statūti. Wam arguments par pieļaujamību, ciktāl tas pamatojas uz EKL 230. pantu, ir acīmredzami kļūdains un līdz ar to noraidāms.

Pienākums norādīt pamatojumu

24. Vispirms lietderīgi noteikt pienākuma norādīt pamatojumu apjomu lēmumā par EKL 87. panta 1. punkta piemērošanu, iekams izvērtēt, kā Pirmās instances tiesa šo judikatūru piemērojusi izskatāmajai lietai.

25. EKL 253. pantā noteiktais pienākums norādīt pamatojumu ir procesuāla prasība, kas atšķiras no pienākuma norādīt pamatotu pamatojumu ( 16 ). Tas nodrošina, ka personas, uz kurām lēmums attiecas, saprot tā pamatojumu (un tādēļ var aizstāvēt savas tiesības). Tas ļauj arī Tiesai efektīvi pildīt pārraudzības jurisdikciju ( 17 ). Tādēļ pamatojumam, uz kuru lēmuma pieņēmējs vēlāk atsaucas tiesā, ir jābūt atpazīstamam pašā lēmumā.

26. Lēmumā par valsts atbalstu Komisijai ir jānorāda pamatojums secinājumam, ka finanšu palīdzības piešķiršana ir valsts atbalsts, uz kuru attiecas EKL 87. panta 1. punkts. Lai to panāktu, Komisijai ir jāpierāda, ka apgalvotajam atbalstam ir četras pazīmes.

27. Pirmkārt, jābūt valsts vai no valsts līdzekļiem piešķirtai intervencei. Otrkārt, šādai intervencei jāspēj iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm. Treškārt, tai jārada priekšrocība saņēmējam. Ceturtkārt, tai jārada vai jādraud radīt konkurences izkropļojumi ( 18 ).

28. Judikatūrā ir noteikti ierobežojumi Komisijas pienākuma apjomam pierādīt otrās un ceturtās pazīmes esamību. Līdz ar to “Komisijai ir nevis jākonstatē faktiskā atbalsta ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm un faktisks konkurences izkropļojums, bet tikai jāpārbauda, vai konkrētais atbalsts varētu iespaidot šo tirdzniecību un izkropļot konkurenci” ( 19 ). Jēdziens “ietekme” uz tirdzniecību starp dalībvalstīm ietver arī iespējamību, ka atbalstam var būt šāda iedarbība ( 20 ).

29. Pienākuma norādīt pamatojumu precīzu apjomu nevar definēt abstrakti. Spriedumā lietā Papierwarenfabriek Tiesa lēma šādi: “Izpildāmās prasības ir atkarīgas no katras lietas apstākļiem, īpaši no attiecīgā pasākuma satura, norādītā pamatojuma rakstura un nepieciešamības informēt uzņēmumus, kuriem pasākums ir adresēts. [..] Ja noteiktos gadījumos jau paši apstākļi, kādos atbalsts ir piešķirts, ir pietiekami, lai pierādītu, ka atbalsts var iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm un radīt vai draudēt radīt konkurences izkropļojumus, Komisijai uz šiem apstākļiem vismaz ir jāatsaucas savā lēmuma pamatojumā” ( 21 ).

30. Spriedumā lietā Sytraval ( 22 ) Tiesa atzina, ka pastāvīgajā judikatūrā noteikts, ka pamatojuma izklāstam ir jābūt piemērotam attiecīgajam aktam un tajā skaidrā un nepārprotamā veidā ir jānorāda tās iestādes argumentācija, kas attiecīgo aktu pieņēmusi, lai attiecīgās personas varētu novērtēt akta pamatojumu un dotu iespēju kompetentajai Kopienu tiesai pildīt savas pārbaudes pilnvaras. Izpildāmās prasības attiecībā uz pamatojuma izklāstu ir atkarīgas no katras lietas apstākļiem. Pamatojumā nav nepieciešams norādīt visus atbilstošos faktu un tiesību aspektus, jo pamatojuma izklāsts ir jāvērtē, ņemot vērā ne tikai tā formulējumu, bet arī tā kontekstu un visas tiesību normas, kas reglamentē izskatāmo jautājumu ( 23 ).

Komisijas galvenais arguments

31. Komisija atzīst, ka Pirmās instances tiesa pareizi rezumēja piemērojamo judikatūru ( 24 ). Taču Komisija apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir piemērojusi augstākas pierādīšanas prasības. Lai gan Pirmās instances tiesa principā atzina, ka Komisijai ir jāpierāda tikai paredzamā ietekme ( 25 ) apgalvotajam atbalstam ( 26 ) un nebija vajadzības pierādīt reālu ietekmi ( 27 ), Pirmās instances tiesa vēlāk prasīja Komisijai pierādīt, ka ir bijusi reāla ietekme uz tirdzniecību un konkurenci ( 28 ). Tādēļ Pirmās instances tiesa nepareizi piemērojusi šo judikatūru un tās spriedumam trūkst iekšējās konsekvences.

32. Vai Komisija savu argumentu šajā apelācijā ir labi pamatojusi?

33. Pirmās instances tiesa ir norādījusi ( 29 ), ka attiecīgā finanšu palīdzība tika piešķirta, lai atbalstītu eksporta programmu, kura izveidota, lai iekļūtu trešās valsts tirgū, un šai palīdzībai bija (relatīvi) maza vērtība. Šo iemeslu dēļ tās iespējamā ietekme uz Kopienas iekšējo tirdzniecību bija mazāk pamanāma. Šajā priekšlikumā es nesaskatu neko īpašu.

34. Vērtējot šādas palīdzības ietekmi, nevis tās cēloni vai mērķi ( 30 ), Pirmās instances tiesa atzina, ka nav iespējams izslēgt iespējamu ietekmi uz Kopienas iekšējo tirdzniecību vai konkurences izkropļojumus ( 31 ). Tomēr Pirmās instances tiesa turpinājumā atzina, ka Komisijai šādos apstākļos ir īpašs pienākums izvērtēt, vai apgalvotais atbalsts varēja radīt konkurences izkropļojumus un iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm, un savā lēmumā izklāstīt konkrētus apsvērumus, uz kuru pamata tā secina, ka šādas sekas ir ticamas ( 32 ).

35. Pirmās instances tiesa apstiprināja, ka vienkāršs principa formulējums nav pietiekams, lai atbrīvotu Komisiju no pienākuma pierādīt, ka apgalvotais atbalsts, iespējams, var ietekmēt Kopienas iekšējo tirdzniecību un ka tas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus ( 33 ). Turpinājumā tā izvērtēja konkrētos apstrīdētajā Komisijas lēmumā konstatētos elementus (proti, Wam uzlaboto finansiālo stāvokli, uzņēmuma darbību Kopienas iekšējā tirgū un apgalvoto savstarpējo ES un Tālo Austrumu tirgu atkarību). Tā atzina, ka iesniegtie materiāli nepierādīja, ka “potenciāli” šāda ietekme varētu rasties ( 34 ). Pirmās instances tiesa secināja ( 35 ), ka Komisija nav pierādījusi, kāpēc dotajos apstākļos aizdevumi, iespējams, varētu iespaidot tirdzniecību vai radīt, vai draudēt radīt konkurences izkropļojumus.

36. Tādēļ Pirmās instances tiesa atzina, ka apstrīdētajā lēmumā nav izklāstīti pietiekami fakti, lai izpildītu (ierobežoto) pierādījuma nastu par iespējamu ekonomisku ietekmi. Tā kā Komisija nebija izpildījusi tās pienākumu norādīt pamatojumu, apstrīdētais lēmums būtu jāatceļ.

37. Komisija apelācijas sūdzībā nav pierādījusi, ka Pirmās instances tiesa nebija ievērojusi būtisku apstrīdētā lēmuma aspektu vai nebija novērtējusi, ka Komisija patiešām ir izskaidrojusi, kādēļ tirdzniecības ietekme vai konkurences izkropļojums bija ticams. Komisija būtībā lūdz Tiesu apstiprināt jauno priekšlikumu, ka tieši tāpēc, ka a priori nevar izslēgt, ka finanšu palīdzības piešķiršana, iespējams, ietekmēs tirdzniecību un konkurenci, no tā izriet, ka ir pierādīts, ka finanšu palīdzības piešķiršanai ir šāda ietekme.

38. Es šādam priekšlikumam nevaru piekrist. Fakts, ka secinājums Y nevar tikt izslēgts X apstākļos, nozīmē — ja Komisija pierāda X, tai nav liegts secināt Y. Tādēļ apgalvojumā — ja Komisija pierāda X, tam automātiski seko Y secinājums, — ir radikāls loģikas trūkums. Tas ietver arī pienākuma norādīt pamatojumu mazināšanu, kas, manuprāt, nav pieņemami.

39. Es piekrītu Pirmās instances tiesai, ka vienkārši principu formulējumi nav pietiekami, lai izpildītu pienākumu norādīt pamatojumu. Ir vajadzīgs kas vairāk.

40. Uzsveru, ka es neapgalvoju, ka Komisijai bija pienākums izmantot kādu specifisku ekonomiskas analīzes un pierādījumu kombināciju, lai izdarītu secinājumu, ka pastāvēja “iespējama” ietekme uz tirdzniecību un konkurenci. Būtu visai nepareizi ierobežot tās izpildvaras brīvību šādā veidā. Katrā lietā apstākļi ir atšķirīgi; konkrēti pierādījumu veidi var izrādīties nepietiekami un Komisijas izmeklēšanas līdzekļi nekādā ziņā nav ierobežoti. Tādēļ Komisijai nav jāveic sīki izstrādāta ekonomiska analīze un izsmeļoši jāpierāda, kā tieši apstrīdētais atbalsts, iespējams, varētu iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm un radīt vai draudēt radīt konkurences izkropļojumus. Taču tai ir jāieskicē fakti, kas ticami pamato šādu secinājumu — citiem vārdiem, jāpierāda, ka ietekme ir “iespējama”.

41. Izsakoties vispārīgāk: Komisijai ir jāpierāda, ka attiecīgais atbalsts, iespējams, var ietekmēt tirdzniecību un radīt vai draudēt radīt konkurences izkropļojumus. Lai to darītu, tai ir jāiesniedz pietiekami pierādījumi. Tas, kas ir pietiekami pierādījumi, būs atkarīgs no apstākļiem. Mērauklas vienā galā, ja apstākļi, kuros atbalsts ir samaksāts, paši par sevi norāda, ka ietekme uz tirdzniecību un konkurences izkropļojums ir iespējams, Komisijai lēmumā ir tikai jāizklāsta šie apstākļi, lai pierādītu, ka atbalsts atbilst EKL 87. panta 1. punktā noteiktajiem kritērijiem. Mērauklas otrā galā, ja maksājuma apstākļi katrā ziņā neliecina, ka šāda ietekme ir iespējama, Komisijai ir jāiesniedz daudz vairāk pierādījumu, lai izpildītu savu pienākumu.

42. Tādēļ es neuzskatu, ka Pirmās instances tiesa kļūdījās attiecībā uz piemēroto kritēriju vai ka tās lēmumus ir iekšēji nekonsekvents.

43. Tagad es pievērsīšos vērtējumam par Komisijas izvirzītajiem papildu specifiskiem aspektiem.

Komisijas specifiskie argumenti

Finanšu palīdzības ietekme uz Wam

44. Vai konstatējums, ka uzņēmumam ir “pastiprināts finansiālais stāvoklis”, ir pietiekams, lai pierādītu, ka uzņēmumam piešķirtais atbalsts atbilst EKL 87. panta 1. punktā noteiktajiem nosacījumiem? Pirmās instances tiesa ir atzinusi, ka tas nav ( 36 ). Komisija šo vērtējumu apstrīd, apgalvodama, ka, tā kā nauda ir aizvietojama, Wam piešķirtie aizdevumi eksporta atbalsta veidā atbrīvoja uzņēmumu no izmaksām, kas tam citādi būtu jāsedz. Tādēļ aizdevumi izpilda spriedumā lietā Vācija/Komisija ( 37 ) noteikto kritēriju un līdz ar to pamatojums apstrīdētajā lēmumā ( 38 ) ir atbilstošs.

45. Spriedumā lietā Vācija/Komisija Tiesa atzina, ka “darbības atbalsts, proti, atbalsts, kāds, piemēram, sniegts [ar izskatāmo pasākumu] un kura mērķis ir atbrīvot uzņēmumu no izmaksām, kas tam citādi būtu jāsedz savā ikdienas pārvaldībā vai parastā darbībā, principā rada konkurences apstākļu izkropļojumus” ( 39 ).

46. Daudz agrākā spriedumā lietā Philip Morris Tiesa skaidroja, ka ietekme uz Kopienas iekšējo tirdzniecību ir tad, ja valsts piešķirts finanšu atbalsts “pastiprina uzņēmuma stāvokli salīdzinājumā ar citiem uzņēmumiem, kas konkurē Kopienas iekšējā tirgū” ( 40 ).

47. Apstrīdētajā lēmumā tiešām norādīts, ka Wam saņēma naudu no Itālijas iestādēm. Taču Pirmās instances tiesa konstatēja, ka Komisijas atsauce uz aizdevumu bija vispārējs novērojums, kura mērķis bija pierādīt valsts līdzekļu nodošanu attiecīgajam uzņēmumam, kas Wam radīja “priekšrocību”. Tomēr tas nav konkrēts konstatējums, kas ir tieši saistīts ar iespējamo ietekmi uz tirdzniecību un konkurenci. Pirmās instances tiesa (varbūt skarbi, toties precīzi) atzina, ka saņēmēja finansiālā stāvokļa uzlabojums ir katra valsts atbalsta piešķiršanas būtībā, ieskaitot tādu atbalsta piešķiršanu, kas neizpilda pārējos EKL 87. panta 1. punkta kritērijus. Līdz ar to Pirmās instances tiesa atzina ( 41 ), ka norādītais pamatojums bija nepietiekams, lai pierādītu, ka EKL 87. panta 1. punkta nosacījumi ir izpildīti.

48. Es šādam vērtējumam piekrītu.

49. Spriedumā lietā Komisija/Vācija ( 42 ) Tiesa precizēja, ka atbalsts, “kura [..] mērķis ir atbrīvot uzņēmumu no izmaksām, kuras tam citādi parasti būtu bijis jāsedz savā ikdienas pārvaldībā vai parastā darbībā”, rada konkurences apstākļu izkropļojumus. Lai izpildītu šo kritēriju, Komisijai ir jāizklāsta, kādā veidā ar apstrīdēto atbalstu ir paredzēts atbrīvot saņēmēju no šādām izmaksām. Tas nozīmē, ka jāidentificē izmaksas, kas “parasti” ir jāsedz, un jāpierāda ticama saikne starp atbalsta piešķiršanu un attiecīgā uzņēmuma izmaksu sloga atvieglošanu. Pretējā gadījumā nav iespējams secināt, ka apgalvotais atbalsts “pastiprina saņēmēja stāvokli”, tādējādi sniedzot tam konkurences priekšrocību pār citiem uzņēmumiem, ar kuriem tas konkurē ES iekšējā tirgū ( 43 ), kā tas tiek prasīts spriedumā lietā Philip Morris.

50. Šajā lietā Wam saņemtais atbalsts bija līdzvērtīgs summai, ko tas iztērēja savā programmā par iekļūšanu ārējos tirgos ( 44 ). Komisijas pamatojumā ir vienīgi apgalvots, ka subsidētie aizdevumi tika iegūti no valsts līdzekļiem un ka to rezultātā tika uzlabots saņēmēja finansiālais stāvoklis. Komisija necenšas izveidot konkrētu saikni starp aizdevumiem un Wam darbībām, lai pierādītu, kādā veidā šīs lietas apstākļos aizdevumu iedarbība bija tāda, ka tie atbrīvoja Wam no izmaksām, kas tam parasti būtu bijušas jāsedz ( 45 ). Atšķirībā no apstrīdētā lēmuma spriedumā lietā Tubemeuse ( 46 ) šajā gadījumā nav reālas norādes par Wam iepriekšējo eksporta darbību vai nākotnes plāniem ( 47 ). Komisijas raksturojums par Wam kā par “starptautisku uzņēmumu” šo analīzi nepilnveido.

51. Tādēļ es piekrītu Pirmās instances tiesas viedoklim, ka Komisija nav pierādījusi, ka aizdevumu piešķiršana, iespējams, varēja iespaidot Kopienas iekšējo tirdzniecību vai radīt, vai draudēt radīt konkurences izkropļojumus.

Ietekmes uz tirdzniecību pierādīšana, pamatojoties uz darbību Kopienā

52. Komisija apgalvo, ka atsauce uz uzņēmuma dalību ES iekšējā tirgū ir pietiekama un ka apsvērumi apstrīdētajā lēmumā norādīja vairāk nekā nepieciešams, lai izpildītu EKL 87. panta 1. punkta nosacījumus. Tādēļ Pirmās instances tiesa kļūdījās, secinādama ( 48 ), ka Komisijas atzinums par Wam dalību Kopienas iekšējā tirdzniecībā bija nepietiekams, lai pierādītu iespējamu ietekmi uz tirdzniecību vai konkurences izkropļojumiem. Šajā sakarā Komisija īpaši pamatojas uz apstrīdētajā lēmumā minēto atsauci uz Morton Machines Company iesniegto sūdzību.

53. Pēdējo aspektu var izskatīt īsi. Sūdzības iesniegšanas Komisijā fakts nevar būt pietiekams, lai pierādītu konkurences izkropļojumu radīšanas iespējamību. Ja tiktu lemts citādi, ievērojama vara tiktu dota jebkuram tāda uzņēmuma konkurentam, kas darbojas Kopienas iekšējā tirgū, un šāda vara pašsaprotami būtu pakļauta ļaunprātīgai izmantošanai.

54. Atgriežoties pie Komisijas argumenta būtības, man šķiet, ka Pirmās instances tiesa ļoti labi apzinājās, ka Wam bija aktīvs Kopienas iekšējā tirgus eksportētājs un starptautiskas grupas, kas darbojas ES, dalībnieks ( 49 ). Pirmās instances tiesa norādīja ( 50 ), ka apstrīdētā lēmuma 74. un 77. apsvērumā ir tikai atgādināti īpaši spriedumā lietā Tubemeuse noteiktie tiesību principi; kā arī to, ka, lasot tos kopā ar vispārējo apgalvojumu, ka “nevar izslēgt” ietekmes uz Kopienas iekšējo tirdzniecību vai konkurenci esamību, nav izpildītas EKL 253. panta prasības. Es jau skaidroju ( 51 ), kādēļ to uzskatu par pareizu tiesību atspoguļojumu.

55. Komisija atgādina, ka spriedumā lietā Itālija/Komisija ( 52 ) Tiesa norādīja, ka pat gadījumā, ja atbalsta saņēmējs nepiedalās Kopienas iekšējā tirgū, tirdzniecību un konkurenci tik un tā var iespaidot. Spriedumā lietā Tubemeuse ( 53 ) Tiesa atzina, ka pat de minimis atbalsta gadījumā tirdzniecības un konkurences ietekmēšana nav izslēgta.

56. Abos šajos autoritatīvajos avotos nedaudz atšķirīgi formulēts būtībā viens un tas pats priekšlikums: šādos apstākļos iespējama ietekme uz tirdzniecību un konkurences izkropļojumi nevar tikt noliegti. Taču tie nepamato Komisijas nostājai nozīmīgu apgalvojumu, proti, ka Komisijai ir tikai jāpierāda, ka ietekmi uz tirdzniecību un konkurenci nevar izslēgt, lai pierādītu divu no EKL 87. panta 1. punktā prasīto pazīmju esamību.

57. Komisija pamatojas arī uz Tiesas izteikumu spriedumā lietā Cassa di Risparmio di Firenze ( 54 ), ka atbalsts liberalizētā ekonomikas nozarē pēc būtības iespaido tirdzniecību un konkurenci. Tajā lietā Tiesa atsaucās uz spriedumu lietā Spānija/Komisija ( 55 ), kurā Tiesa atzina, ka Komisija savā lēmumā ir norādījusi pietiekamus pierādījumus, lai pierādītu iespējamu ietekmi uz tirdzniecību un konkurenci. Viens no iesniegtajiem pierādījumiem bija fakts, ka tirgus nozare bija liberalizēta. Tādēļ tirgus nozares liberalizēšana nav pārliecinošs pierādījums par iespējamu ietekmi uz tirdzniecību un konkurences izkropļojumu radīšanu vai radīšanas draudiem ( 56 ).

Eiropas Kopienu un Tālo Austrumu tirgu attiecību vērtējums

58. Komisija apgalvo, ka Pirmās instances tiesa kļūdījās, prasīdama ( 57 ) Komisijai veikt padziļinātu analīzi par aizdevumu iedarbību, ņemot vērā apstākli, ka tie tika izmaksāti, lai atbalstītu Wam uzņēmuma izmaksas Tālo Austrumu tirgū.

59. Šī argumenta pārbaude ir jāsāk saistībā ar pārsūdzētā sprieduma 73. punktu. Izskatot tiesas sēdē izteiktos Komisijas apgalvojumus (proti, ka aizdevumu dēļ Wam stāvoklis salīdzinājumā ar potenciāliem konkurentiem Kopienas iekšējā tirgū tika pastiprināts), Pirmās instances tiesa atzina, ka apstrīdētajā lēmumā šī apgalvojuma pamatojumam nebija sniegts neviens pierādījums. Lai gan lēmuma apsvērumos ( 58 ) bija norādīts, ka aizdevums atbalstīja Wam dibinājuma ārpus ES izmaksas, tajos netika veikta vajadzīgā papildu analīze, lai pierādītu, ka līdz ar to tika pastiprināts Wam stāvoklis ES tirgū.

60. Ņemot vērā šādus apstākļus, es Pirmās instances tiesas sprieduma 74. punktu izprotu kā būtībā šo aspektu pastiprinošu. Pirmās instances tiesa atzina, ka, “pat ja Komisijai katrā ziņā nebija jāpārbauda [ES tirgus un Tālo Austrumu tirgus savstarpējā atkarība]” ( 59 ), drošais izteikums, ka Wam darbojās Kopienas iekšējā tirgū, bija nepietiekams, lai pierādītu iespējamu ietekmi uz šādu tirdzniecību vai konkurences izkropļojuma radīšanu vai radīšanas draudus. Šī iemesla dēļ (Pirmās instances tiesa turpināja) Komisijai bija jāveic sīki izstrādāta pārbaude par atbalsta iedarbību, ņemot vērā īpaši faktu, ka tas attiecās uz izdevumiem, kas radušies Tālo Austrumu tirgū, kā arī vajadzības gadījumā ( 60 ) minētā tirgus un ES tirgus savstarpējo atkarību.

61. Manuprāt, Pirmās instances tiesa šajā ziņā ir norādījusi — ja apstrīdētais atbalsts ir piešķirts, lai konkrēti segtu izdevumus, kas radušies trešajā valstī, nevis izdevumus, kas radušies Kopienas iekšējā tirdzniecībā, Komisijai ir jāveic lielāka pārbaude, lai pierādītu, ka tomēr pastāv iespējama ietekme uz ES tirgu. Es nedomāju, ka tā ir kļūdaina Tiesas judikatūras piemērošana.

62. Jebkāda neskaidrība par Pirmās instances tiesas nodomu šajā gadījumā, manuprāt, ir novērsta nākamajā teikumā. Pirmās instances tiesa tajā norādīja, ka apstrīdētā lēmuma 75. apsvērumā ir atsauce uz to tirgu savstarpējo atkarību, kuros darbojās Kopienā dibināti uzņēmumi; bet atšķirībā no spriedumā lietā Tubemeuse izskatītā lēmuma tā nesniedz precīzas pierādošas ziņas, lai pamatotu apgalvojumu, ka (piemērojot “Tubemeuse principu”) šāda savstarpējā atkarība nozīmē, ka apstrīdētie atbalsti, iespējams, varēja iespaidot konkurenci Kopienā.

63. Komisija apgalvo, ka atbalstam var būt ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm, pat ja saņēmējs savas preces galvenokārt eksportē ārpus Kopienas, un ka Pirmās instances tiesa kļūdījās, prasot Komisijai sniegt papildu precīzas ziņas, lai pierādītu, ka ES un Tālo Austrumu tirgi bija savstarpēji atkarīgi.

64. Tā ir vienīgi papildu ilustrācija par pamatā maldīgo priekšstatu, ka atliek vien pierādīt, ka zināmu secinājumu “nevar izslēgt”, lai tādējādi pierādītu, ka šāds secinājums ir “iespējams” ( 61 ). Spriedumā lietā Tubemeuse izskatītajā apstrīdētajā lēmumā bija atsauce uz apstākļiem pasaules tirgū tērauda cauruļu nozarē un minētais lēmums netieši norādīja uz Tubemeuse ilgtermiņa nodomiem. Tādēļ minētajā gadījumā bija noteiktas ziņas, lai pamatotu Komisijas secinājumu par eksporta tirgu un ES tirgu savstarpējo atkarību. Šajā lietā tādu ziņu nav.

65. No tā izriet, ka Komisija nav pierādījusi, ka Pirmās instances tiesa, atceļot apstrīdēto lēmumu, būtu atkāpusies no pastāvīgās judikatūras.

Tiesāšanās izdevumi

66. Saskaņā ar Reglamenta 69. panta 2. punktu lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Itālija un Wam ir prasījušas piespriest atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, un spriedumam, manuprāt, jābūt abām labvēlīgam. Tādēļ Komisijai būtu jāsedz tiesāšanās izdevumi gan pirmajā instancē, gan apelācijas tiesvedībā.

Secinājumi

67. Līdz ar to es uzskatu, ka Tiesai vajadzētu: — noraidīt Komisijas apelācijas sūdzību, un — piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus pirmajā instancē un apelācijas tiesvedībā.

( 1 ) Oriģinālvaloda — angļu.

( 2 ) Komisijas 2004. gada 19. maija Lēmums par valsts atbalstu Nr. C 4/2003 (ex NN 102/2002), ko Itālija piešķīrusi uzņēmumam WAM SpA (OV 2006, L 63, 11. lpp.).

( 3 ) Apstrīdētajā lēmumā uzņēmums ir nosaukts “WAM SpA.”. Turpmākajā tiesvedībā ir izmantots nosaukums Wam. Tādēļ šajos secinājumos es izmantošu nosaukumu Wam.

( 4 ) Kā tas prasīts EKL 88. panta 3. punktā.

( 5 ) Spriedums tika publicēts kopsavilkuma veidā un pilns teksts ir pieejams tikai franču un itāļu valodā.

( 6 ) L. 29/07/81 Nr. 394; GURI 30/05/81 Nr. 147 un 29/07/81 Nr. 206.

( 7 ) Skat. apstrīdētā lēmuma 32. apsvērumu.

( 8 ) Aptuveni EUR 1,18 miljoni.

( 9 ) Aptuveni EUR 700000.

( 10 ) Aptuveni EUR 1860000. Šādu summu Itālija minēja 2003. gada 23. jūlijā; iepriekš ( vēstulē Komisijai) Itālija atzina, ka aizdotā summa bija LIT 1940579808, kas aptuveni ir EUR 1 miljons. Šī bija viena no faktiski Wam samaksātajām summām; citas summas arī tika samaksātas, bet precīzs to apmērs nav skaidri saprotams no apstrīdētā lēmuma teksta.

( 11 ) Skat. sīkākam pārskatam pārsūdzētā sprieduma 3. un 4. punktu.

( 12 ) Zemsvītras piezīme apstrīdētajā lēmumā: 1990. gada 21. marta spriedums lietā C-142/87 Beļģija/Komisija (“Tubemeuse”) (Recueil, I-959. lpp.).

( 13 ) Pirmās instances tiesa uzskaita pamatus attiecībā uz lēmumu pieņemšanas procesu; aizstāvības tiesību, tiesiskās paļāvības un tiesiskās drošības pārkāpums; jautājums pēc būtības, vai atbalsts bija nelikumīgs saskaņā ar EKL 88. panta 3. punktu un vai minētais atbalsts iespaidoja tirdzniecību un radīja konkurences izkropļojumus; tā fakta sekas, ka attiecīgais atbalsts bija saistīts ar eksportu; de minimis noteikuma piemērošana un jautājums par samaksātā atbalsta summu un atmaksājamo summu (pārsūdzētā sprieduma 38. punkts).

( 14 ) Skat. EKL 225. panta 1. punktu, Tiesas Statūtu 58. pantu un 1991. gada 20. marta rīkojumu lietā C-115/90 P Turner/Komisija (Recueil, I-1423. lpp.).

( 15 ) EKL 225. panta 1. punkta otrajā daļā ir noteikts, ka “[par] lēmumiem, ko Pirmās instances tiesa pieņem [..], apelāciju Tiesā var iesniegt vienīgi par tiesību jautājumiem un saskaņā ar Statūtos paredzētiem nosacījumiem un ierobežojumiem”.

( 16 ) 1985. gada 13. marta spriedums apvienotajās lietās 296/82 un 318/82 Nīderlande un Leeuwarder Papierwarenfabriek/Komisija (Recueil, 809. lpp., 19. punkts); spriedums lietā C-367/95 P Komisija/Sytraval un Brink’s France, Recueil (I-1719. lpp., 67. punkts).

( 17 ) 1963. gada 4. jūlija spriedums lietā 24/62 Vācija/Komisija (Recueil, 63. lpp., 11. punkts). Skat. arī iepriekš 16. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Papierwarenfabriek, 21. punkts.

( 18 ) 2003. gada 24. jūlija spriedums lietā C-280/00 Altmark Trans un Regierungspräsidium Magdeburg (Recueil, I-7747. lpp., 75. punkts).

( 19 ) 2004. gada 29. aprīļa spriedums lietā C-372/97 Itālija/Komisija (Recueil, I-3679. lpp., 44. punkts).

( 20 ) 2005. gada 15. decembra spriedums lietā C-66/02 Itālija/Komisija (Krājums, I-10901. lpp., 112. punkts).

( 21 ) Iepriekš minēts 16. zemsvītras piezīmē, 19. un 24. punkts. Skat. arī 1996. gada 24. oktobra spriedumu apvienotajās lietās C-329/93, C-62/95 un C-63/95 Vācija/Komisija (Recueil, I-5151. lpp., 52. punkts).

( 22 ) Iepriekš minēts 16. zemsvītras piezīmē, 63. punkts.

( 23 ) Tiesa šeit atsaucās uz iepriekš 16. zemsvītras piezīmē minētā sprieduma lietā Papierwarenfabriek 19. punktu. 1990. gada 14. februāra spriedums lietā C-350/88 Delacre u.c./Komisija (Recueil, I-395. lpp., 15. un 16. punkts), un spriedums lietā C-56/93 Beļģija/Komisija (Recueil, I-723. lpp., 86. punkts).

( 24 ) Pārsūdzētā sprieduma 60.–62. un 64. punkts.

( 25 ) Itāļu valodā “prevedibili effetti”; franču valodā “effets prévisibles”.

( 26 ) 64. punktā Pirmās instances tiesa norādīja, ka Komisijai nebija ne pienākuma pierādīt, ka atbalstam bija reāla ietekme, ne noteikt attiecīgo tirgu, ne arī veikt patiesu tirgus, tautsaimniecības nozares, konkurentu stāvokļa un Kopienas iekšējās tirdzniecības ekonomisko analīzi (ar nosacījumu, ka tā ir izklāstījusi veidus, kādos atbalsts, iespējams, varēja tirgū izraisīt sekas), ne arī izvērtēt aizdevumu ietekmi uz Wam cenām, tās salīdzināt ar konkurentu cenām vai izvērtēt Wam tirdzniecības apjomu Apvienotajā Karalistē.

( 27 ) Turpat.

( 28 ) Komisija pārsūdzētā sprieduma 72. punktu (kā arī turpmāko punktu) atzīmē kā tādu, ar ko tiek noteikts šis nesaderīgais pienākums.

( 29 ) Pārsūdzētā sprieduma 63. punkts.

( 30 ) Kā Tiesa noteikusi 1974. gada 2. jūlija spriedumā lietā 173/73 Itālija/Komisija (Recueil, 709. lpp., 13. punkts).

( 31 ) Iepriekš 12. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Tubemeuse, 43. punkts.

( 32 ) Šeit Pirmās instances tiesa atsaucās uz 2000. gada 15. jūnija spriedumu apvienotajās lietās T-298/97, T-312/97, T-313/97, T-315/97, no T-600/97 līdz T-607/97, T-1/98, no T-3/98 līdz T-6/98 un T-23/98 Alzetta u.c./Komisija (Recueil, II-2319. lpp., 80. punkts), kurā (savukārt) ir atsauce uz spriedumu lietā Tubemeuse.

( 33 ) Skat. sprieduma 66., 70. un 72. punktu.

( 34 ) Itāļu valodā “sarebbe potenzialmente costituivo de tali effetti”; franču valodā “serait potentiellement constitutive de tels effets”.

( 35 ) Pārsūdzētā sprieduma 76. punkts.

( 36 ) Pārsūdzētā sprieduma 67. punkts.

( 37 ) 2000. gada 19. septembra spriedums lietā C-156/98 Vācija/Komisija (Recueil, I-6857. lpp.).

( 38 ) 75. apsvērums.

( 39 ) 30. punkts: skat arī tajā minēto 1990. gada 14. februāra spriedumu lietā C-301/87 Francija/Komisija (“Boussac Saint Frères”) (Recueil, I-307. lpp., 44. un 50. punkts) un spriedumu lietā C-86/89 Itālija/Komisija (Recueil, I-3891. lpp., 18. punkts).

( 40 ) 1980. gada 17. septembra spriedums lietā 730/79 Philip Morris/Komisija (Recueil, 2671. lpp., 11. punkts) (autores izcēlums).

( 41 ) Pārsūdzētā sprieduma 67. punkts.

( 42 ) Iepriekš 37. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā C-156/98, 30. punkts.

( 43 ) Skat. papildus Pirmās instances tiesas sprieduma 72. punkta pirmo daļu, kurā tiek skaidri runāts par šo trūkumu Komisijas argumentācijā.

( 44 ) 34. un 37. apsvērums (attiecībā uz pirmo aizdevumu), 62. un 64. apsvērums (attiecībā uz otro aizdevumu).

( 45 ) Tā (piemēram) neizvērtē, vai Wam lēmums pildīt eksporta iekļūšanas programmu bija atkarīgs vai neatkarīgs no aizdevumu pieejamības. Līdz ar to (piemēram) nav iespējams, pamatojoties uz argumentu par “naudas aizvietojamību”, atbildēt, vai aizdevumi ļāva Wam līdzekļus, ko tā citādi būtu tērējusi eksporta veicināšanai, novirzīt zemāku cenu politikas uzturēšanai ES tirgū un vai aizdevumu neesamības gadījumā eksporta veicināšanas programma vispār nebūtu īstenota.

( 46 ) Iepriekš minēts 12. zemsvītras piezīmē.

( 47 ) Šajā gadījumā (piemēram) nav izvirzīts neviens arguments, ka aizdevumi radīja Wam iespēju veidot daudz efektīvāku pārdošanas un tirdzniecības kampaņu gan eksporta, gan ES tirgos. Lai gan tādas priekšrocības kā apjomradīti ietaupījumi katrā ziņā ir iespējamas, tomēr apstrīdētajā lēmumā šāda iespējamība nav tikusi izvērtēta.

( 48 ) Pārsūdzētā sprieduma 74. punkts.

( 49 ) Skat. pārsūdzētā sprieduma 64. punktu, kurā Pirmās instances tiesa skaidri pamatojās uz Wam tirdzniecību Apvienotās Karalistes tirgū, un turpmāk 68. punktu, kurā Pirmās instances tiesa rezumēja informāciju, kas ir secināma no apstrīdētā lēmuma 76. un 78. apsvēruma.

( 50 ) Pārsūdzētā sprieduma 66. punkts.

( 51 ) Iepriekš 37.–39. punkts.

( 52 ) Iepriekš minēts 20. zemsvītras piezīmē, 117. punkts; skat. arī 2002. gada 7. marta spriedumu lietā C-310/99 Itālija/Komisija (Recueil, I-2289. lpp., 84. punkts).

( 53 ) Iepriekš minēts 12. punktā, 43. punkts. Komisija atsaucās arī uz 52. zemsvītras piezīmē minētā sprieduma lietā C-310/99 Itālija/Komisija 86. punktu.

( 54 ) 2006. gada 10. janvāra spriedums lietā C-222/04 (Krājums, I-289. lpp.) Komisija pamatojās arī uz 20. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā C-66/02 Itālija/Komisija un spriedumu lietā C-148/04 Unicredito Italiano (Krājums, I-11137. lpp.).

( 55 ) 2003. gada 13. februāra spriedums lietā C-409/00 Itālija/Komisija (Recueil, I-1487. lpp., 75. punkts).

( 56 ) Skat. sprieduma lietā Cassa di Risparmio di Firenze 142. punktu. Teksts franču valodā ir šāds: “la circonstance qu’un secteur économique a fait l’objet d’une libéralisation au niveau communautaire est de nature à caractériser une incidence réelle ou potentielle des aides sur la concurrence, ainsi que leur effet sur les échanges entre États Membres”. Savukārt teksts angļu valodā ir šāds: “[t]he fact that an economic sector has been liberalised may serve to determine that the aid has [a likely effect on trade and competition]” [latviešu valodā: “apstāklis, ka kāda no tautsaimniecības nozarēm tiek liberalizēta Kopienu līmenī, var liecināt par [iespējamu atbalsta ietekmi uz konkurenci un tirdzniecību]”] (autores izcēlums) un itāļu valodā (tiesvedības valoda) lietots “evidenzia un'incidenza”. Man šķiet, ka teksts franču valodā ir neskaidrs, bet itāļu un angļu valodu versijas daudz precīzāk atspoguļo principu, ko Tiesa bija noteikusi spriedumā lietā Spānija/Komisija.

( 57 ) Pārsūdzētā sprieduma 74. punkts.

( 58 ) Skat. 34. un 37. apsvērumu (attiecībā uz pirmo aizdevumu), 62. un 64. apsvērumu (attiecībā uz otro aizdevumu).

( 59 ) Autores izcēlums.

( 60 ) Itāļu valodā “eventualemente”; franču valodā “le cas échéant” (autores izcēlums).

( 61 ) Skat. iepriekš 38. punktu.