ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā un it īpaši konstatējumā, ka saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 806/2014 (1) 76. panta 1. punkta e) apakšpunktu (2. pants) kompensācija kreditoriem (tostarp prasītājiem) neesot jāizmaksā, esot pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējumā un tiesību kļūdas, un līdz ar to esot pārkāptas prasītāju tiesības uz īpašumu. Prasītāji it īpaši apgalvo, ka VNV esot pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā un tiesību kļūdas, pieņemot apstrīdēto lēmumu uz vērtējuma ziņojuma (“3. Vērtējuma ziņojums”) un apstrīdētā lēmuma pielikumā esošā tā “skaidrojuma” pamata, ko veica Deloitte Réviseurs d’Entreprises (“Deloitte”), kas noteica, ka prasītāji nebūtu varējusi atgūt nekādus līdzekļus, ja Banco Popular tiktu piemērota parastā maksātnespējas procedūra Spānijā.
1.

Pirmais pamats: būtisku procedūras noteikumu pārkāpums. Pirmā prasības pamata ietvaros tiek apalvots, ka atbildētāja savā lēmumā ir pārkāpusi būtiskus procedūras noteikumus. Pie tiem esot pieskaitāmi visi procedūras noteikumi, kurus esot bijis jāievēro, sagatavojot attiecīgos tiesību aktus. It īpaši liegdama no dalības izrietošās prasītājas tiesības, atbildētāja esot pārkāpusi Savienības tiesību vispārējos principus. Tā it īpaši esot liegusi prasītājai tiesību aizsardzības iespējas un prettiesiski pilnīgi neesot pieļāvusi piekļuvi procedūras dokumentiem.
—

piespriest atbildētājam samaksāt katrai prasītājai summu EUR 100 000 apmērā ex aequo et bono, atlīdzinot morālo kaitējumu, kas radies no tā, ka nav pieņemta galīgā nostāja par paziņoto psiholoģiskās vardarbības faktu patiesumu, tai pieskaitot nokavējuma procentus līdz pilnīgai summas samaksai;
2.

Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija 2008. gada 6. augusta Regulu (EK) Nr. 800/2008 (vispārējā grupu atbrīvojuma regula) ir pieņēmusi formā, kura neatbilst LESD 107. panta prasībām. Atbilstoši LESD 109. pantam Padome esot pilnvarota ar regulu noteikt jomas, uz kurām neattiecas standarta procedūra, kad Komisija izvērtē valsts atbalsta pieteikumu un pārbauda, vai tas atbilst LESD 107. pantam. Padome esot pieņēmusi Regulu Nr. 659/1999 un tajā (atbilstoši LESD 108. panta 4. punktam) esot pilnvarojusi Komisiju pieņemt regulas, kurās ir paredzēti nosacījumi valsts atbalsta apstiprināšanai ārpus standarta “ad hoc” atļauju sistēmas. Komisija pieņēma Regulu Nr. 70/2001, pēc tam – Regulu Nr. 800/2008 un vēlāk – Regulu Nr. 651/2014 (vispārējā grupu atbrīvojuma regula). Tomēr nedz Padome, nedz Komisija ar savām regulām neesot drīkstējušas pārkāpt LESD 107. panta robežas, jo to loma esot vien valsts atbalsta nosacījumu noteikšana tādā veidā, lai dalībvalstis, kas īsteno valsts atbalstu jomās, uz kurām “attiecas atbrīvojums”, nevarētu īstenot valsts atbalstu, kas būtu pretrunā konkurences nekropļošanas principam, pat ja Komisija to ir atbrīvojusi no standarta procedūras. Tas ir vēl viens iemesls, kāpēc (LESD noteiktā un garantētā) Komisijas pārraudzība pār atbalsta sistēmām aptver arī jomas, uz kurām attiecas atbrīvojums, kāpēc (vismaz teorētiski) ir pieejama procedūra piešķirtā atbalsta atzīšanai par prettiesisku un kāpēc Eiropas Savienība vēl joprojām uzskata sevi par tirgus ekonomiku, tas ir, par ekonomiku, kas ražo preces un sniedz pakalpojumus, kurus klienti iegādājas brīvprātīgi, lai optimizētu ienākumu un izmaksu attiecību, nevis preces un pakalpojumus, kurus nosaka politiķi un ierēdņi.
1.

Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu, nospriežot, ka apgalvotais atbalsta pasākums sniedz selektīvu priekšrocību a) sabiedrībām, kas izmanto atbrīvojumu 75 % apmērā no zema riska kvalificētām kredītattiecībām, jo Komisija esot: — nepareizi noteikusi AK CFC režīmu kā atsauces sistēmu un pieļāvusi tiesību kļūdu, secinot, ka atbrīvojuma 75 % apmērā ir atkāpe no atsauces nodokļu sistēmas, pamatojoties uz to, ka: (i) atkāpes konstatēšana kļūdaini pamatojas uz reglamentējošo mehānismu; (ii) būtiska personāla funkciju tests nav galvenais tests AK CFC režīmā, un (iii) kvalificētās un nekvalificētās kredītattiecības neatrodas vienādā tiesiskā un faktiskā situācijā un katrā ziņā tā esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot pēc analoģijas vai nepamatoti pamatojoties uz Padomes Direktīvas (ES) 2016/1164 normām. (1) — pieļāvusi faktu un tiesību kļūdu, secinot, ka 75 % atbrīvojums nav pamatots ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru tādā pat veidā kā grupas finansēšanas atvieglojums, kas ir piemērojams netirdzniecības finansiālai peļņai, kurai ir attiecināms 2010. gada Nodokļu politikas (starptautiskie un citi noteikumi) likuma [Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] 371ECpants (kapitāla ieguldījumi no AK). b) sabiedrībām, kas izmanto saskaņotu procentu un pieļaujamo līdzekļu atbrīvojumu, jo Komisija esot: — nepareizi noteikusi AK CFC režīmu kā atsauces sistēmu un pieļāvusi tiesību kļūdu, secinot, ka saskaņotu procentu atbrīvojuma ir atkāpe no atsauces nodokļu sistēmas, pamatojoties uz to, ka: (i) atkāpes konstatējums ir kļūdaini balstīts uz reglamentējošo mehānismu un būtiska personāla funkciju tests nav galvenais tests AK CFC režīmā; (ii) nodokļu maksātāji, kas kvalificējas saskaņotu procentu un pieļaujamo līdzekļu atbrīvojumiem nav tādā pašā tiesiskā un faktiskā situācijā kā tie nodokļu maksātāji, kuri tiem nekvalificējas. — pieļāvusi faktu un tiesību kļūdu, secinot, ka saskaņotu procentu un pieļaujamo līdzekļu atbrīvojumi nav pamatoti ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.
1.

Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu, nospriežot, ka apgalvotais atbalsta pasākums sniedz selektīvu priekšrocību: a) sabiedrībām, kas izmanto atbrīvojumu 75 % apmērā zema riska kvalificētām kredītattiecībām, jo Komisija esot: — kļūdaini noteikusi AK CFC režīmu kā atsauces sistēmu; — pieļāvusi tiesību kļūdu, secinot, ka atbrīvojums 75 % apmērā ir atkāpe no atsauces nodokļu sistēmas, pamatojoties uz to, ka: (i) atkāpes konstatēšana kļūdaini pamatojas uz reglamentējošo mehānismu; (ii) būtiska personāla funkciju tests nav galvenais tests AK CFC režīmā, un (iii) kvalificētās un nekvalificētās kredītattiecības neatrodas vienādā tiesiskā un faktiskā situācijā un katrā ziņā tā esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot pēc analoģijas vai nepamatoti pamatojoties uz Padomes Direktīvas (ES) 2016/1164 normām (1); — pieļāvusi faktu un tiesību kļūdu, secinot, ka atbrīvojums 75 % apmērā nav pamatots ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru tādā pat veidā kā grupas finansēšanas atvieglojums, kas ir piemērojams netirdzniecības finansiālai peļņai, uz kuru ir attiecināms 2010. gada Nodokļu politikas (starptautiskie un citi noteikumi) likuma [Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] 371EC pants. b) sabiedrībām, kas izmanto saskaņotu procentu un pieļaujamo līdzekļu atbrīvojumu, jo Komisija esot: — kļūdaini noteikusi AK CFC režīmu kā atsauces sistēmu; — pieļāvusi tiesību kļūdu, secinot, ka saskaņotu procentu atbrīvojums ir atkāpe no atsauces nodokļu sistēmas, pamatojoties uz to, ka: (i) atkāpes konstatējums ir kļūdaini balstīts uz reglamentējošo mehānismu un būtiska personāla funkciju tests nav galvenais tests AK CFC režīmā; (ii) nodokļu maksātāji, kas kvalificējas saskaņotu procentu atbrīvojumiem nav tādā pašā tiesiskā un faktiskā situācijā kā tie nodokļu maksātāji, kuri tiem nekvalificējas. — pieļāvusi faktu un tiesību kļūdu, secinot, ka saskaņotu procentu un pieļaujamo līdzekļu atbrīvojumi nav pamatoti ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.
5.

Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka, pat pieņemot, ka aplūkojamie CFC pasākumi prima facie ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, apstrīdētajā lēmumā esot kļūdaini secināts, ka nepastāv attaisnojums, kuru varētu piemērot, lai aizstāvētu konkrēto pasākumu saderību ar ES noteikumiem par valsts atbalstu. Turklāt apstrīdētais lēmums esot neracionāls un nekonsekvents, jo Komisija esot pareizi piekritusi tam, ka Apvienotās Karalistes 2010. gada Nodokļu politikas (starptautiskie un citi noteikumi) [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir attaisnojamas gadījumos, kad vienīgais iemesls piemērot CFC maksājumu atbilstoši minētās 9.A sadaļas hipotētiskajai 5. nodaļai ir “Apvienotās Karalistes saistītā kapitāla” tests, pamatojoties uz to, ka šis tests var būt pārmērīgi grūti īstenojams praksē, bet vienlaikus, un nesniedzot pienācīgu pamatojumu, Komisija apgalvo, ka minētā 9. nodaļa nekad nav attaisnojama gadījumos, ja CFC maksājums ir jāpiemēro būtiska personāla funkciju testa rezultātā atbilstoši šai 5. nodaļai. Proti, būtiska personāla funkciju testu ir pārmērīgi grūti piemērot praksē, tādēļ Komisijai bija jāsecina, ka minētā 9. nodaļa ir attaisnojama arī šī testa apstākļos, un tādējādi jāsecina, ka valsts atbalsts nepastāv.
1.

Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā esot pieļautas acīmredzamas kļūdas atbilstošo faktu un piemērojamo tiesību aktu vērtējumā. It īpaši tiek apgalvots, ka Komisija esot pārpratusi veidu, kā AK kontrolēto ārvalstu uzņēmumu (CFC) normas darbojas attiecībā uz rīcību ar netirdzniecības finansiālo peļņu. Turklāt apstrīdētajā lēmumā grupas finansēšanas atvieglojums (GFE) esot kļūdaini uzskatīts par atbrīvojumu no nodokļa. Tas esot vēl jo vairāk acīmredzami, ņemot vērā, ka konkrēti aizdevumi, par kuriem ir šī prasība, ir tikuši finansēti no pieļaujamiem līdzekļiem.
2.

Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties kļūdainu pieeju CFC sistēmas analīzei. Apstrīdētā lēmuma (124.) līdz (126.) apsvērumā Komisija esot kļūdaini uzskatījusi, ka AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautiskie un citi noteikumi) likuma [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act] 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir atkāpe no tā 5. nodaļā noteiktā vispārējā nodokļu samaksas pienākuma.
—

atcelt Eiropas Komisijas izdoto aktu, ar ko atteikts pārtraukt maksājumu termiņu skaitījumu vai apturēt maksājumus saistībā ar uzaicinājumu iesniegt priekšlikumus konkursā BG16RFOP001-5 002“Support for the deinstitutionalisation of services for elderly people and people with disabilities” darbības programmas “Izaugsme reģionos” prioritārā virziena Nr. 5 “Reģionālā sociālā infrastruktūra” ietvaros;
C 423/62

Prasība, kas celta 2019. gada 30. septembrī – Irish Wind Farmers' Association u.c./Komisija

(Lieta T-680/19)

(2019/C 423/77)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Prasītājas: Irish Wind Farmers' Association Clg (Kilkenny, Īrija), Carrons Windfarm Ltd (Shanagolden, Īrija), Foyle Windfarm Ltd (Dublina, Īrija), Greenoge Windfarm Ltd (Bunclody, Īrija) (pārstāvji: M. Segura Catalán un M. Clayton, advokāti)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasījumi

Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

— atcelt Komisijas 2019. gada 9. jūlija Lēmumu C (2019) 5257 final – SA.44671 (2019/NN) – Īrija par iespējamu nelikumīgu valsts atbalstu, kas piešķirts fosilā kurināmā nozarei samazinātu īpašuma nodokļa likmju veidā;

— piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasības pamatošanai prasītāji atsaucas uz vienu pamatu, apgalvojot, ka Komisija, neņemot vērā šaubas par valsts atbalsta esamību, neesot uzsākusi formālu izmeklēšanas procedūru saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu un Procedūras Regulas (1) 4. panta 4. punktu, tādējādi liedzot prasītājiem izmantot procesuālās tiesības.

(1) Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.).
—

atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to 2,3,3,3-tetrafluoro-2-(heptafluoropropoksīds)propionskābe, tās sāļi un tās acilhalogenīdi (kas iekļauj visus to individuālos izomērus un to kombinācijas) ir iekļauti vielu, kas rada ļoti lielas bažas, kandidātu sarakstā kā viela, kas rada līdzīgas bažas cilvēku veselībai, un/vai ciktāl ar to 2,3,3,3-tetrafluoro-2-(heptafluoropropoksīds)propionskābe, tās sāļi un tās acilhalogenīdi (kas iekļauj visus to individuālos izomērus un to kombinācijas) ir iekļauti to vielu kandidātu sarakstā, kas rada līdzvērtīgas bažas attiecība uz vidi;
C 399/72

Prasība, kas celta 2019. gada 10. septembrī – UPL Europe un Aceto Agricultural Chemical/Komisija

(Lieta T-612/19)

(2019/C 399/90)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Prasītājas: UPL Europe Ltd (Warrington Cheshire, Apvienotā Karaliste) un Aceto Agricultural Chemical Corp. Ltd (Port Washington, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji: C. Mereu un P. Sellar, advokāti)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasījumi

Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

— atcelt Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2019/989 (2019. gada 17. jūnijs) (1);

— piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasības pamatošanai prasītājas izvirza četrus pamatus.

1. Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētā regula ir tikusi pieņemta acīmredzamu kļūdu vērtējumā dēļ.

2. Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētā regula izriet no procedūras, kuras laikā nebija ievērotas prasītāju tiesības uz aizstāvību.

3. Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētā regula ir tikusi pieņemta, pārkāpjot samērīguma principu.

4. Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētā regula ir tikusi pieņemta, pārkāpjot piesardzības principu.

(1) Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2019/989 (2019. gada 17. jūnijs) par darbīgās vielas hlorprofāma apstiprinājuma neatjaunošanu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1107/2009 par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū un ar ko groza Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 540/2011 pielikumu (OV 2019, L 160, 11. lpp.).
—

“Java (būvniecībai); kvarcs; ģipsis (apmetuma materiāli); apmetuma materiāli, no audumiem veidoti materiāli būvniecībai; špakteļmasa kā būvniecības materiāls; audumi būvniecībai (izņemot tos, kas veidoti no metāla vai galvenokārt no metāla), it īpaši stabilizējošie audumi”, kas ietilpst 19. klasē;
2.

Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts LES 5. panta 4. punktā nostiprinātais samērīguma, taisnīguma un līgumtiesību labticības princips, jo, nekavējoties izdodama atgūšanas rīkojumu, nedodot prasītājai iespēju sniegt pienācīgu paskaidrojumu par apstrīdētajiem audita konstatējumiem plaši izstrādāta pārvaldības lēmuma un ierosināto tikšanos formā, atbildētāja neesot rīkojusies labticīgi un esot pārsniegusi to, kas ir piemērots un nepieciešams, lai gan vispār būtu varējis pietikt ar adekvātu izlīgumu, kā ir noteikts dotācijas nolīguma vispārīgajos noteikumos. Tādējādi neesot bijis ne nepieciešami, ne būtiski svarīgi atbildētājas lēmuma pamatojumā ignorēt prasītājas lūgumu vispirms censties panākt izlīgumu. Tas esot pilnīgā pretrunā samērīguma principam, no kura izriet, ka, ja ir vairāki piemēroti pasākumi, kā tas ir šajā gadījumā, ir jāizvēlas tie, kas ir vismazāk invazīvi un apgrūtinoši (quod non).
(i)

Komisija lēmumu, ar kuru de facto tika konstatēts, ka LESD 102. pants nav piemērojams PJSC Gazprom un Gazprom Export LLC pretkonkurences darbībai no Krievijas Federācijas valsts tiesībām izrietošās piespiedu varas dēļ, ir pieņēmusi uz nepareiza juridiskā pamata, proti, pamatojoties uz Regulas 773/2004 7. panta 2. punktu kopsakarā ar LESD 102. pantu, nevis pamatojoties uz Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [EKL] 81. un 82. pantā (2), 10. pantu kopsakarā ar LESD 102. pantu, tas ir, it īpaši neņemot vērā Eiropas Savienības dalībvalstu nostāju,
—

atcelt Eiropas parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2019/592 (2019. gada 10. aprīlis), ar kuru attiecībā uz Apvienotās Karalistes izstāšanos no Savienības groza Regulu (ES) 2018/1806, ar ko izveido to trešo valstu sarakstu, kuru valstspiederīgajiem, šķērsojot dalībvalstu ārējās robežas, ir jābūt vīzām, kā arī to trešo valstu sarakstu, uz kuru valstspiederīgajiem minētā prasība neattiecas;
C 139/62

Prasība, kas celta 2019. gada 31. janvārī — Othman/Padome

(Lieta T-58/19)

(2019/C 139/65)

Tiesvedības valoda — franču

Lietas dalībnieki

Prasītājs: Razan Othman (Damaska, Sīrija) (pārstāvis: E. Ruchat, advokāts)

Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

Prasījumi

Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

— atzīt prasītāja prasību par pieņemamu un pamatotu;

— līdz ar to piespriest Eiropas Savienībai atlīdzināt visu prasītājam nodarīto kaitējumu Vispārējās tiesas noteiktā saprātīgā apmērā;

— piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasības pamatojumam prasītājs izvirza galveno pamatu un papildu pamatu, kuri attiecas uz kaitējumu, kāds tam esot nodarīts un par ko atbildīga esot Eiropas Savienības Padome.

Galvenais pamats ir balstīts uz to, ka strīdīgie ierobežojošie pasākumi, proti, Padomes Lēmums (KĀDP) 2018/778 (2018. gada 28. maijs), ar ko groza Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju, un šī lēmuma turpmākie izpildes akti, esot nelikumīgi. Pirmkārt, tie pārkāpj pienākumu norādīt pamatojumu, kas ir paredzēts LESD 296. pantā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantā, un, otrkārt, tie pārkāpj prasītāja tiesības uz īpašumu un tiesības uz reputācijas aizsardzību. Šis pārkāpums prasītājam esot tieši radījis būtisku morālu un materiālu kaitējumu, kas ietver attiecīgi reputācijas aizskārumu, no vienas puses, un līgumattiecību izbeigšanu, kā arī materiālo vērtību un ienākumu zaudēšanu, no otras puses, par ko viņam būtu tiesības uz atlīdzību.

Papildu pamats ir balstīts uz Eiropas Savienības atbildības mehānisma pastāvēšanu neatkarīgi no vainas.
—

Eiropas Komisijas pienākumu neizpilde esot izraisījusi to, ka kredītiestādes Banca Privada de Andorra noregulējuma rezultātā visi tās akcionāri, t.sk. prasītāji, kam pieder 75,52 % šīs sabiedrības akciju, zaudēja visu savu kapitālu, nesaņemdami par to nekādu kompensāciju, nedz varēdami pret to jebkā iebilst;
—

atcelt apstrīdēto Komisijas 2018. gada 9. augusta lēmumu par pasākumiem attiecībā uz dažiem Grieķijas kazino SA.28973 – C 16/2010 (ex NN 22/2010, ex CP 318/2009);
1.

Pirmais pamats: Īstenošanas regulas (ES) Nr. 725/2011 12. panta 1. punkta otrās daļas, lasot to kopā ar Īstenošanas lēmuma (ES) 2015/158 (2) 1. panta 3. punktu, pārkāpums. — Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja, CO2 emisiju ietaupījumu pārbaudē atkāpjoties no apstiprinātās testēšanas metodikas, jo netika izmantots atbilstošs Willans koeficients, esot pārkāpusi Īstenošanas regulas (ES) Nr. 725/2011 12. panta 1. punkta otro daļu, lasot to kopā ar Īstenošanas lēmuma (ES) 2015/158 1. panta 3. punktu.
C 25/61

Prasība, kas celta 2018. gada 26. novembrī – Aldi/EUIPO – Titlbach (“ALTISPORT”)

(Lieta T-697/18)

(2019/C 25/80)

Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Vācija) (pārstāvji: N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen un M. Minkner, advokāti)

Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Aleš Titlbach (Meziboří, Čehijas Republika)

Informācija par procesu EUIPO

Strīdus preču zīmes īpašnieks: otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks

Attiecīgā strīdus preču zīme: preču zīmes “ALTISPORT” starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību – starptautiska reģistrācija, ko attiecina uz Eiropas Savienību, Nr. 1 226 617

Process EUIPO: iebildumu process

Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2018. gada 19. septembra lēmums lietā R 2683/2017–4

Prasījumi

Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

— atcelt apstrīdēto lēmumu;

— piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Izvirzītais pamats:
—

Eiropas Komisija neesot pamatīgi izskatījusi faktiskos un tiesiskos apstākļus, par kuriem to ir informējusi prasītāja, un tāpēc esot nepareizi novērtējusi faktus, izdarīdama secinājumu, ka no prasītājas rakstveida apsvērumiem neizriet atšķirīgs sūdzības novērtējums un ka iespējamība, ka tiktu konstatēts Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. panta pārkāpums, ir maza, un esot sniegusi nepareizu lietas juridisko vērtējumu par to, ka ir izpildīti Regulas Nr. 773/2004 7. panta 2. punkta piemērošanas nosacījumi.
2.

Ar otro prasības pamatu prasītāja apgalvo to pantu pārkāpumu, kuros ir paredzēti izņēmumi no konfidencialitātes un komercnoslēpuma ierobežojumiem dokumentu piekļuvei, ja pieteikums tiek iesniegts, īstenojot tiesības uz aizstāvību un efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, kas paredzētas Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 806/2014 (2014. gada 15. jūlijs), ar ko izveido vienādus noteikumus un vienotu procedūru kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam, izmantojot vienotu noregulējuma mehānismu un vienotu noregulējuma fondu, un groza Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (OV 2014, L 225, 1. lpp.), 88. pantā; Eiropas parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/59/ES (2014. gada 15. maijs), ar ko izveido kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību atveseļošanas un noregulējuma režīmu un groza Padomes Direktīvu 82/891/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/24/EK, 2002/47/EK, 2004/25/EK, 2005/56/EK, 2007/36/EK, 2011/35/ES, 2012/30/ES un 2013/36/ES, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1093/2010 un (ES) Nr. 648/2012 (OV 2014, L 173, 190. lpp.), 84. pantā; un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/36/ES (2013. gada 26. jūnijs) par piekļuvi kredītiestāžu darbībai un kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību prudenciālo uzraudzību, ar ko groza Direktīvu 2002/87/EK un atceļ Direktīvas 2006/48/EK un 2006/49/EK (OV 2013, L 176, 338. lpp.), 53. pantā. — Šajā ziņā tiek apgalvots, ka apstrīdētajā lēmumā, ar kuru Pārsūdzības grupa atteikusies piešķirt pilnu piekļuvi VNV rīcībā esošajiem dokumentiem, esot veikta nepareiza izņēmumu no vispārīgās piekļuves dokumentiem, kas paredzēti minētājos tiesību aktos, piemērošana, jo šī piekļuve tiek prasīta tiesību uz aizstāvību un piekļuves efektīvai tiesību aizsardzībai tiesā īstenošanas ietvaros.
—

līdz ar to: — atcelt 2018. gada 2. jūlija lēmumu par mutisko tulku pieprasījumu attiecībā uz 2018. gada 3. jūliju, kā arī turpmākos lēmumus par mutisko tulku pieprasījumiem attiecībā uz 2018. gada 4., 5., 10. un 11. jūliju; — piespriest atbildētājam atlīdzināt nodarīto morālo kaitējumu, kas ex aequo et bono ir noteikts 10 000 euro apmērā; — piespriest atbildētājam atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.
2.

Ar otro pamatu tiek apgalvota Biroja nepārdomātā rīcība. Šajā ziņā prasītāja uzskata, ka: — pirmkārt, ar situāciju, kurā sevi nostāda Birojs, tiek pārkāpts Biroja izveides regulas 148. pants un Centra izveides regulas 2. pants, jo tās rezultātā no 2019. gada 1. janvāra varētu vairs nebūt spēkā esošā vienošanās; — otrkārt, izlasot Centra izveides regulas 2. pantu kopumā, ir redzams, ka tajā ir izklāstīti dažādi Centra klientu veidi un 1. punktā ir tieši norādītas septiņas aģentūras, iestādes vai biroji, tostarp Birojs, kuriem Centrs sniedz to funkcionēšanai nepieciešamos tulkošanas pakalpojumus. Turklāt 3. punktā ir norādītas iestādes, kurām ir tulkošanas dienesti un kuras eventuāli brīvprātīgi var izmantot Centra pakalpojumus; — treškārt, šo abu punktu izlasīšana kopā vedina secināt, ka aģentūrām, kas uzskaitītas 1. punktā, nav brīvības brīvprātīgi izlemt vērsties vai nevērsies Centrā, un līdz ar to tās var lemt lauzt vienošanos, kas tās saista ar Centru, vienīgi gadījumā, ja pēc tam stājas spēkā cita vienošanās.
—

atcelt vienotā noregulējuma valdes 2018. gada 12. aprīļa lēmumu SRB/ES/SRF/2018/03 par ex ante iemaksu vienotajā noregulējuma fondā 2018. gadā aprēķināšanu (“Decision of the Single Resolution Board of 12 April 2018 on the calculation of the 2018 ex ante contributions to the Single Resolution Fund (SRB/ES/SRF/2018/03)”), kā arī tā pielikumu un, proti, tiktāl, ciktāl šis lēmums un tā pielikums attiecas uz summām, kas prasītājai ir jāmaksā, kā arī