Lieta C‑285/12

Aboubacar Diakité

pret

Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

(Conseil d’État (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Direktīva 2004/83/EK — Obligātie standarti bēgļa statusa vai alternatīvās aizsardzības statusa piešķiršanai — Persona, kas ir tiesīga uz alternatīvo aizsardzību — 15. panta c) punkts — Nopietni un individuāli draudi civiliedzīvotāja dzīvībai vai veselībai nešķirojošas vardarbības dēļ bruņota konflikta gadījumā — Jēdziens “iekšējs bruņots konflikts” — No starptautiskajām humanitārajām tiesībām autonoma interpretācija — Vērtēšanas kritēriji”

Kopsavilkums – Tiesas (ceturtā palāta) 2014. gada 30. janvāra spriedums

Robežkontrole, patvērums un imigrācija — Patvēruma politika — Bēgļa statuss vai alternatīvās aizsardzības statuss — Direktīva 2004/83 — Nosacījumi, lai saņemtu alternatīvo aizsardzību — 2. panta e) punkts un 15. panta c) punkts — Nopietni un individuāli draudi — Iekšēja bruņota konflikta jēdziens — No starptautiskajām humanitārajām tiesībām autonoma interpretācija — Vērtēšanas kritēriji

(Padomes Direktīvas 2004/83 2. panta e) punkts un 15. panta c) punkts)

Direktīvas 2004/83/EK par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu 15. panta c) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šīs tiesību normas piemērošanas vajadzībām ir jāpieņem, ka pastāv iekšējs bruņots konflikts, tiklīdz notiek kādas valsts regulāro bruņoto spēku sadursme ar vienu vai vairākiem bruņotiem grupējumiem vai sadursme divu vai vairāku bruņotu grupējumu starpā, un nav vajadzīgs, lai šāds konflikts varētu tikt kvalificēts par konfliktu, kam nav starptautiska rakstura starptautisko humanitāro tiesību izpratnē, un nav arī jāveic atsevišķs novērtējums par bruņoto sadursmju intensitāti, tajās iesaistīto bruņoto spēku organizētības pakāpi vai konflikta ilgumu no tā vērtējuma, kas ir veikts par attiecīgajā teritorijā valdošās vardarbības pakāpi.

Starptautiskajās humanitārajās tiesībās un Direktīvā 2004/83 paredzētajai alternatīvajai aizsardzībai ir dažādi mērķi un ar tām tiek ieviesti skaidri nodalīti aizsardzības mehānismi. Līdz ar to, lai netiktu pārkāpta katra tiesiskā regulējuma attiecīgā tam raksturīgā joma, proti, starptautisko humanitāro tiesību un direktīvas 2. panta e) punkta, to lasot kopā ar tās 15. panta c) punktu, joma, iespēja saņemt šī pēdējā tiesiskā regulējuma aizsardzību nevar būt pakļauta konstatējumam, ka ir izpildīti pirmā tiesiskā regulējuma piemērošanas nosacījumi.

Konstatējums par bruņota konflikta pastāvēšanu direktīvas izpratnē nav jāpakļauj noteiktai bruņoto spēku organizācijas pakāpei, saskaroties ar bruņotu konfliktu, vai kādam noteiktam bruņotā konflikta ilgumam, jo pietiek, ka sadursmes, kurās iesaistās šie bruņotie spēki, rada tādu nešķirojošas vardarbības pakāpi, ka pastāv nopietni un pamatoti iemesli uzskatīt, ka civiliedzīvotājs, ja tas atgrieztos attiecīgajā valstī vai attiecīgajā reģionā, tāpēc vien, ka viņš atrodas to teritorijās, būtu pakļauts reālam riskam ciest smagus un individuālus draudus dzīvībai vai veselībai, šādi radot reālu vajadzību pēc starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējam.

(sal. ar 24., 26., 30., 34. ,35. punktu un rezolutīvo daļu)

Lieta C‑285/12

Aboubacar Diakité

pret

Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

(Conseil d’État (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Direktīva 2004/83/EK — Obligātie standarti bēgļa statusa vai alternatīvās aizsardzības statusa piešķiršanai — Persona, kas ir tiesīga uz alternatīvo aizsardzību — 15. panta c) punkts — Nopietni un individuāli draudi civiliedzīvotāja dzīvībai vai veselībai nešķirojošas vardarbības dēļ bruņota konflikta gadījumā — Jēdziens “iekšējs bruņots konflikts” — No starptautiskajām humanitārajām tiesībām autonoma interpretācija — Vērtēšanas kritēriji”

Kopsavilkums – Tiesas (ceturtā palāta) 2014. gada 30. janvāra spriedums

Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Patvēruma politika – Bēgļa statuss vai alternatīvās aizsardzības statuss – Direktīva 2004/83 – Nosacījumi, lai saņemtu alternatīvo aizsardzību – 2. panta e) punkts un 15. panta c) punkts – Nopietni un individuāli draudi – Iekšēja bruņota konflikta jēdziens – No starptautiskajām humanitārajām tiesībām autonoma interpretācija – Vērtēšanas kritēriji

(Padomes Direktīvas 2004/83 2. panta e) punkts un 15. panta c) punkts)

Direktīvas 2004/83/EK par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu 15. panta c) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šīs tiesību normas piemērošanas vajadzībām ir jāpieņem, ka pastāv iekšējs bruņots konflikts, tiklīdz notiek kādas valsts regulāro bruņoto spēku sadursme ar vienu vai vairākiem bruņotiem grupējumiem vai sadursme divu vai vairāku bruņotu grupējumu starpā, un nav vajadzīgs, lai šāds konflikts varētu tikt kvalificēts par konfliktu, kam nav starptautiska rakstura starptautisko humanitāro tiesību izpratnē, un nav arī jāveic atsevišķs novērtējums par bruņoto sadursmju intensitāti, tajās iesaistīto bruņoto spēku organizētības pakāpi vai konflikta ilgumu no tā vērtējuma, kas ir veikts par attiecīgajā teritorijā valdošās vardarbības pakāpi.

Starptautiskajās humanitārajās tiesībās un Direktīvā 2004/83 paredzētajai alternatīvajai aizsardzībai ir dažādi mērķi un ar tām tiek ieviesti skaidri nodalīti aizsardzības mehānismi. Līdz ar to, lai netiktu pārkāpta katra tiesiskā regulējuma attiecīgā tam raksturīgā joma, proti, starptautisko humanitāro tiesību un direktīvas 2. panta e) punkta, to lasot kopā ar tās 15. panta c) punktu, joma, iespēja saņemt šī pēdējā tiesiskā regulējuma aizsardzību nevar būt pakļauta konstatējumam, ka ir izpildīti pirmā tiesiskā regulējuma piemērošanas nosacījumi.

Konstatējums par bruņota konflikta pastāvēšanu direktīvas izpratnē nav jāpakļauj noteiktai bruņoto spēku organizācijas pakāpei, saskaroties ar bruņotu konfliktu, vai kādam noteiktam bruņotā konflikta ilgumam, jo pietiek, ka sadursmes, kurās iesaistās šie bruņotie spēki, rada tādu nešķirojošas vardarbības pakāpi, ka pastāv nopietni un pamatoti iemesli uzskatīt, ka civiliedzīvotājs, ja tas atgrieztos attiecīgajā valstī vai attiecīgajā reģionā, tāpēc vien, ka viņš atrodas to teritorijās, būtu pakļauts reālam riskam ciest smagus un individuālus draudus dzīvībai vai veselībai, šādi radot reālu vajadzību pēc starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējam.

(sal. ar 24., 26., 30., 34. ,35. punktu un rezolutīvo daļu)