17

Šādos apstākļos Oberlandesgericht Innsbruck nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai Savienības tiesībām to pašreizējā attīstības stadijā, it īpaši 1. Savienības tiesību vispārējam vienlīdzīgas attieksmes principam, 2. vispārējam diskriminācijas vecuma dēļ aizlieguma principam LES 6. panta 3. punkta un [Hartas] 21. panta izpratnē, 3. diskriminācijas aizliegumam saistībā ar LESD 45. pantā paredzēto darba ņēmēju pārvietošanās brīvību, 4. Direktīvai [2000/78] ir pretrunā tāds valsts – daļēji likumā, daļēji koplīgumā paredzēts – tiesiskais regulējums, kas ar vienošanos ir kļuvis par atsevišķa darba līguma saturu, saskaņā ar kuru dzelzceļa transporta nozarē nodarbinātu darba ņēmēju iepriekšējais darba stāžs, ja tas ir bijis pirms 18 gadu vecuma, vispār netiek ņemts vērā, bet ja tas ir bijis pēc 18 gadu vecuma sasniegšanas, ja vien tas pat nav ticis iegūts “gandrīz publiskā” Austrijas uzņēmumā vai Austrijas darba devēja sabiedrībā, kura ir atbildētāja, neņemot vērā darba ņēmēja konkrēti iegūtās prasmes un zināšanas, tiek ieskaitīts tikai 50 % apmērā? 2) Ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša, vai nesamaksātās darba samaksas aprēķinā saskaņā ar Savienības tiesībām ieskaitot līdz šim vērā neņemto iepriekšējo darba stāžu (pirms 18 gadu vecuma sasniegšanas pilnīgi un no 18 gadu vecuma sasniegšanas līdz dienai, kad prasītājs sāka darbu atbildētājas sabiedrībā, 50 % apmērā) nozīme ir tam, ka aritmētiskais iepriekšējais darba stāžs ir bijis no 1965. gada 1. decembra līdz 1974. gada 24. novembrim, respektīvi, ilgu laiku pirms Austrijas Republikas pievienošanās Savienībai un pirms pirmā nolēmuma par Savienības tiesībās paredzēto vienlīdzīgas attieksmes principu? 3) Ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša, vai pretrunā Savienības tiesībām to pašreizējā stadijā, it īpaši noilgumu regulējošo valsts noteikumu efektivitātes principam, saskaņā ar kuru darba ņēmēja, bet vēlāk pensionāra tiesības savam darba devējam prasīt nesaņemtās darba samaksas izmaksu un vēlāk – nesaņemtās pensijas izmaksu, kas izriet no Savienības tiesībās paredzētās ārvalstīs iegūtā darba stāža un pirms 18 gadu vecuma sasniegšanas bijušā darba stāža ieskaitīšanas 1. jautājuma izpratnē, kuras šai personai saskaņā ar valsts tiesībām nav bijušas un objektīvi varēja tikt pieprasītas tikai pēc tam, kad 2000. gada 30. novembrī tika pasludināts spriedums lietā C-195/98 Österreichischer Gewerkschaftsbund (Recueil, I-10497. lpp.) un 2009. gada 18. jūnijā – spriedums lietā C-88/08 Hütter (Krājums, I-5325. lpp.), ir tas, ka šīs tiesības būtu pilnībā noilgušas? 4) Ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša, vai darba devējam dzelzceļa transporta nozarē, kurā ir ap 40000 darba ņēmēju un vairākās pakāpēs hierarhiski iedalīta un visā teritorijā izveidota organizācija, no Savienības tiesībām to pašreizējā stadijā, it īpaši no Savienības tiesībās paredzētā vienlīdzīgas attieksmes principa un/vai diskriminācijas attiecībā uz darba ņēmēju brīvu pārvietošanos aizlieguma horizontālās iedarbības, izriet pienākums rūpēties par to, ka tā darba ņēmēji un darba ņēmēju pārstāvji ir informēti arī par dienas presē [oficiālajā laikrakstā] publicētiem Tiesas nolēmumiem, kuros [attiecīga] darba stāža ieskaitīšana, ko darba devējs ir praktizējis, ir pasludināta par Savienības tiesībām pretrunā esošu, un tā rezultātā var būt jāizmaksā nesaņemtās darba samaksas?”