Keywords

Summary



Keywords

1. Kopējā tirdzniecības politika – Aizsardzība pret dempinga praksi – Dempinga starpība – Normālās vērtības noteikšana – Atlase

(Padomes Regulas Nr. 384/96 9. panta 6. punkts un 17. panta 1., 2. un 3. punkts)

2. Kopējā tirdzniecības politika – Aizsardzība pret dempinga praksi – Dempinga starpība – Normālās vērtības noteikšana – Imports no valstīm, kurās nav tirgus ekonomikas Regulas Nr. 384/96 2. panta 7. punkta b) apakšpunkta nozīmē – Atlase

(Padomes Regulas Nr. 384/96 2. panta 7. punkta b) apakšpunkts, 9. panta 6. punkts un 17. panta 1. un 3. punkts)

3. Kopējā tirdzniecības politika – Aizsardzība pret dempinga praksi – Antidempinga procedūra – Tiesības uz aizstāvību – Komisijas veiktā galīgās informācijas paziņošana uzņēmumiem

(Padomes Regulas Nr. 384/96 20. panta 2. un 4. punkts)

4. Kopienu tiesības – Principi – Tiesības uz aizstāvību – Ievērošana administratīvajos procesos – Antidempings – Iestāžu pienākums sniegt attiecīgajiem uzņēmumiem informāciju – Papildu galīgais informācijas dokuments

(Padomes Regulas Nr. 384/96 20. panta 5. punkts)

5. Kopējā tirdzniecības politika – Aizsardzība pret dempinga praksi – Kaitējums – Vērā ņemamais periods

(Padomes Regulas Nr. 384/96 3. panta 2. punkts)

Summary

1. Saskaņā ar Antidempinga pamatregulas Nr. 384/96 17. panta 1. un 3. punkta tekstu atlases – kā metodes, kas ļauj tikt galā ar lielu skaitu sūdzības iesniedzēju, eksportētāju, importētāju, preču veidu vai darījumu, – izmantošana ierobežo izmeklēšanu. Šo vērtējumu apstiprina minētās pamatregulas 9. panta 6. punkts, saskaņā ar kuru neatlasītie ražotāji netiek iekļauti pārbaudāmo sarakstā.

Tomēr pamatregulā ir paredzēts, ka šādas ierobežošanas gadījumā Kopienu iestādēm ir jāizpilda divi pienākumi. Vispirms attiecīgajai atlasei ir jābūt reprezentatīvai [statistiski derīgai] minētās pamatregulas 17. panta 1. un 2. punkta izpratnē. Turklāt tās pašas regulas 9. panta 6. punktā ir paredzēts, ka neatlasītajiem ražotājiem noteiktā dempinga starpība nevar pārsniegt vidējo svērto dempinga starpību, kas noteikta atlasītajām pusēm.

(sal. ar 83. un 84. punktu)

2. Antidempinga pamatregulas Nr. 384/96 17. pantā paredzētās atlases metodes izmantošanas gadījumā neatlasītie ražotāji var pieprasīt individuālās dempinga starpības aprēķinu – kas nozīmē, ka iepriekš ir jāpieņem pieprasījums piešķirt uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statusu vai piemērot individuālu pieeju gadījumā, ja runa ir par valstīm, uz kurām attiecas minētās pamatregulas 2. panta 7. punkta b) apakšpunkts –, pamatojoties tikai uz minētās regulas 17. panta 3. punktu. Tomēr šī pēdējā norma dod Komisijai pilnvaras novērtēt, vai, ņemot vērā šādu pieprasījumu skaitu, to pārbaude pārmērīgi neapgrūtinātu tās uzdevumu un ļautu tai savlaicīgi pabeigt izmeklēšanu.

No tā izriet, ka neatlasītajiem uzņēmējiem ar antidempinga pamatregulu nav piešķirtas beznosacījuma tiesības uz individuālās dempinga starpības aprēķinu. Šāda pieprasījuma apmierināšana ir atkarīga no Komisijas lēmuma attiecībā uz šīs pamatregulas 17. panta 3. punkta piemērošanu. Turklāt, tā kā saskaņā ar šīs pašas regulas 2. panta 7. punkta b) apakšpunktu šāda statusa piešķiršanas vai šādas pieejas piemērošanas mērķis ir tikai noteikt normālās vērtības aprēķina metodi, lai aprēķinātu individuālās dempinga starpības, Komisijai nav pienākuma izskatīt neatlasīto uzņēmēju pieprasījumus tad, ja tā, piemērojot pamatregulas 17. panta 3. punktu, secina, ka šādu starpību aprēķināšana pārmērīgi apgrūtinātu tās uzdevumu un neļautu tai savlaicīgi pabeigt izmeklēšanu.

Ar šo noteikumu piemērošanu netiek pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips attiecībā pret atlasītajām un neatlasītajām sabiedrībām, ņemot vērā, ka šo divu kategoriju sabiedrības ir atšķirīgās situācijās, jo attiecībā uz pirmās kategorijas sabiedrībām Komisijai noteikti ir jāaprēķina individuālā dempinga starpība, kas nozīmē, ka iepriekš ir jāizskata un jāapmierina šāds pieprasījums par statusa piešķiršanu vai pieejas piemērošanu, bet attiecībā uz otrās kategorijas sabiedrībām tai nav pienākuma noteikt individuālo starpību.

Turklāt vienlīdzīgas attieksmes princips attiecībā pret dažādām neatlasītajām sabiedrībām neliek Komisijai pieņemt lēmumus par visiem tai iesniegtajiem pieprasījumiem tādējādi, lai neatlasītajiem ražotājiem vai eksportētājiem, kuriem tomēr būtu piešķirts šāds statuss vai piemērota šāda pieeja, varētu tikt piemērota vidējā svērtā dempinga starpība, kas noteikta atlasītajām sabiedrībām, kurām piešķirts šāds statuss vai piemērota šāda pieeja.

Gadījumā, ja pieprasījumu skaits ir tik liels, ka to pārbaude neļautu Kopienu iestādēm savlaicīgi pabeigt izmeklēšanu, iestādēm saskaņā ar pamatregulas 17. panta 3. punktu nav pienākuma pieņemt lēmumus par visiem šiem pieprasījumiem, pat vienīgi nolūkā neatlasīto sabiedrību vidū nošķirt tās, kurām varētu vai nevarētu tikt piešķirts šāds statuss vai piemērota šāda pieeja, lai tām piemērotu atlasīto sabiedrību, kurām piešķirts šāds statuss vai piemērota šāda pieeja, vidējo svērto dempinga starpību, tomēr neaprēķinot individuālā dempinga starpību.

(sal. ar 87.–89. un 92.–94. punktu)

3. Uzņēmumiem, ko skar izmeklēšana, kas notiek pirms antidempinga regulas pieņemšanas, administratīvā procesa laikā ir jādod iespēja lietderīgi paust savu viedokli par apgalvoto faktu un apstākļu patiesumu un atbilstību un par pierādījumiem, ko izmantojusi Komisija, pamatojot savu vērtējumu attiecībā uz dempinga un no tā radušos kaitējuma pastāvēšanu.

Šajā kontekstā galīgās informācijas, ko pieprasījušas puses saskaņā ar Antidempinga pamatregulas Nr. 384/96 20. panta 2. punktu, nepilnīgums regulu, ar ko piemēro galīgos antidempinga maksājumus, padara prettiesisku tikai tad, ja šīs nepilnības dēļ ieinteresētajām pusēm nav bijis iespējas efektīvi aizstāvēt savas intereses. Tas tā ir tostarp gadījumā, kad nepilnība attiecas uz faktiem vai apsvērumiem, kas atšķiras no tiem, kuri tikuši izmantoti pagaidu pasākumiem, un kam saskaņā ar minēto tiesību normu galīgajā informācijā ir jāvelta īpaša uzmanība. Kā tas izriet no minētās pamatregulas 20. panta 4. punkta pēdējā teikuma – tas tā ir arī tad, ja nepilnība attiecas uz faktiem vai apsvērumiem, kas atšķiras no tiem, uz kuriem balstīts lēmums, ko Komisija vai Padome ir pieņēmusi pēc galīgā informācijas dokumenta paziņošanas.

Tas, ka Komisija ir grozījusi savu vērtējumu pēc tādu apsvērumu saņemšanas, ko iesniegušas ieinteresētās puses attiecībā uz galīgo informācijas dokumentu, pats par sevi nav tiesību uz aizstāvību pārkāpums. No pamatregulas 20. panta 4. punkta pēdējā teikuma izriet, ka galīgais informācijas dokuments neliedz Komisijai vai Padomei pieņemt jebkādu turpmāku lēmumu. Ar šo normu Komisijai ir tikai noteikts pienākums pēc iespējas ātrāk darīt zināmus faktus un apsvērumus, kas atšķiras no tiem, ar kuriem pamatota tās sākotnējā pieeja, kas izklāstīta galīgajā informācijas dokumentā. Līdz ar to, lai noteiktu, vai Komisija ir ievērojusi attiecīgo pušu tiesības, kas izriet no pamatregulas 20. panta 4. punkta pēdējā teikuma, vēl ir jāpārbauda, vai Komisija tām ir darījusi zināmus faktus un apsvērumus, kas izmantoti jaunajam vērtējumam attiecībā uz kaitējumu un kaitējuma novēršanai vajadzīgo pasākumu formu tiktāl, ciktāl tie atšķiras no galīgajā informācijas dokumentā izmantotajiem.

(sal. ar 108., 132., 133., 138. un 139. punktu)

4. Nosakot ražotājam, attiecībā uz kuru uzsākta antidempinga izmeklēšana, termiņu, kas ir īsāks nekā 10 dienas, lai tas varētu iesniegt apsvērumus par papildu galīgo informācijas dokumentu, Komisija pārkāpj Antidempinga pamatregulas Nr. 384/96 20. panta 5. punktu. Tomēr tikai šā apstākļa dēļ nevar atcelt apstrīdēto regulu. Vēl ir jāpierāda, ka apstāklis, ka tam bija mazāk laika, nekā paredzēts tiesību aktos, varēja faktiski ietekmēt tā tiesības uz aizstāvību attiecīgajā procedūrā.

(sal. ar 145. punktu)

5. Antidempinga maksājumu piemērošana ir nevis sods par agrāku rīcību, bet gan aizstāvības un aizsardzības pasākums pret negodīgu konkurenci, ko rada dempinga prakse. Tādējādi, lai varētu noteikt piemērotus antidempinga maksājumus, kas aizsargātu Kopienas nozari pret dempinga praksi, izmeklēšana ir jāveic, pamatojoties uz, cik vien iespējams, jaunu informāciju.

Tātad, ja Kopienu iestādes konstatē, ka preces, kas līdz šim bija pakļauta kvantitātes ierobežojumiem, imports pēc minēto ierobežojumu darbības termiņa beigām ir pieaudzis, tās var ņemt vērā šo pieaugumu, novērtējot Kopienas nozarei nodarīto kaitējumu.

(sal. ar 155. un 156. punktu)