ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
18

Šī likuma 134. pantā ir noteikts: “1. Pilnvarojumā paredzētās kolektīvās pārvaldīšanas īstenošana nekādā veidā neierobežo īpašnieku mantiskās tiesības. 2. Kolektīvā pārvaldīšana tiek īstenota saskaņā ar šādiem noteikumiem: a) lēmumus par atlīdzību un citu summu iekasēšanas no izmantotājiem metodēm un noteikumiem, lēmumus par šo summu sadali starp tiesību īpašniekiem, kā arī lēmumus par citiem svarīgākiem kolektīvās pārvaldīšanas aspektiem pieņem biedri kopsapulcē saskaņā ar statūtiem; b) komisijas nauda, kas jāmaksā tiesību īpašniekiem, kuri ir kolektīvā pārvaldījuma organizācijas biedri, lai segtu šīs organizācijas darbības izdevumus [..], un komisijas nauda, kas maksājama kolektīvā pārvaldījuma organizācijai, kura ir vienīgā iekasētāja [..], nevar kopā veidot vairāk kā 15 % no gadā iekasētajām summām; c) ja kopsapulce nav pieņēmusi skaidru lēmumu, kolektīvā pārvaldījuma organizācijas iekasētās summas nevar izmantot kopīgiem mērķiem, kas nav to faktisko izmaksu segšana, kuras ir saistītas ar maksājamo summu iekasēšanu un to sadali starp biedriem; kopsapulce var nolemt, ka ne vairāk kā 15 % no iekasētajām summām var izmantot kopīgiem mērķiem un tikai darbības jomas robežās; d) kolektīvā pārvaldījuma organizācijas iekasētās summas tiek individuāli sadalītas starp tiesību īpašniekiem proporcionāli katra īpašnieka repertuāra izmantošanai ne vēlāk kā 6 mēnešus pēc iekasēšanas dienas; tiesību īpašnieki var pieprasīt to summu samaksu, kuras iekasētas nominālā formā vai kuru sadalīšanai nav nepieciešams iesniegt konkrētus dokumentus, 30 dienu laikā, skaitot no iekasēšanas dienas; e) komisijas naudu, kas ir jāmaksā tiesību īpašniekiem, atskaita no summām, kuras izmaksājamas katram īpašniekam pēc individuālās sadales aprēķina; [..]. 3. Kolektīvā pārvaldījuma organizācijām samaksātās atlīdzības nav un nevar tikt pielīdzinātas to ieņēmumiem. 4. Īstenojot savas pilnvaras, saskaņā ar šo likumu kolektīvā pārvaldījuma organizācijām nedrīkst pārnest vai nodot autortiesības vai blakustiesības vai šo tiesību īstenošanu.”
16

Šajā ziņā iesniedzējtiesa norāda, ka no statistikas, ko iesniegusi Ministerio de Inclusión, Seguridad Social y Migraciones (Integrācijas, sociālā nodrošinājuma un migrācijas ministrija, Spānija), izriet, ka pensijas piemaksu, lai sasniegtu likumā noteikto minimālo pensiju, procentuāli vairāk saņem pensionējušās sievietes nekā pensionējušies vīrieši, un tas norāda, ka vairāk sieviešu nekā vīriešu ir neizdevīgākā situācijā saskaņā ar minētā likuma 208. panta 1. punkta c) apakšpunkta noteikumiem, atbilstoši kuriem priekšlaicīgas vecuma pensijas saņemšana darba ņēmējam, kurš pēc paša vēlēšanās nolēmis pensionēties priekšlaicīgi, ir atkarīga no nosacījuma par tiesībām saņemt likumā noteikto, uz savām iemaksām balstītu minimālo pensiju, neizmaksājot šādas pensijas piemaksu. Iesniedzējtiesa uzsver, ka 2018. gadā 422112 vīrieši saņēma pensijas piemaksu, kas atbilst 15,23 % no pensijām, kuru saņēmēji ir vīrieši, salīdzinājumā ar 468822 sievietēm, proti, 31,45 % no pensijām, kuras saņem sievietes.
56

No tā izriet, ka Savienības ekskluzīvā kompetence monetārās politikas jomā – kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 98. punktā – neskar dalībvalstu, kuru naudas vienība ir euro, kompetenci reglamentēt gan no publiskajām tiesībām, gan no privātajām tiesībām izrietošu maksāšanas pienākumu izpildes kārtību, ja vien šāds regulējums neietekmē principu, saskaņā ar kuru vispārējais noteikums ir tāds, ka ir jābūt iespējai izpildīt maksāšanas pienākumu, izmantojot šādu skaidru naudu. Līdz ar to šī ekskluzīvā kompetence neliedz dalībvalstij, īstenojot savu kompetenci, piemēram, organizējot savu valsts pārvaldi, veikt pasākumu, ar kuru šai pārvaldei tiek uzlikts pienākums pieņemt maksājumus skaidrā naudā no pārvaldāmajiem subjektiem vai – kā apsvērts otrajā jautājumā – ar kuru sabiedrības interešu labad tiek ieviesta atkāpe no šā pienākuma attiecībā uz valsts varas noteiktiem maksājumiem, ja vien tiek ievēroti konkrēti nosacījumi, kas tiks izklāstīti, izvērtējot šo jautājumu.
50

Tādējādi tiek nodalītas vienreizējas dalībvalstu nepamatoti iztērēto summu korekcijas un vienotas likmes korekcijas. Līdz ar to ir jānošķir – tostarp gadījumā, kad Komisija nolemj, kā tas ir šajā lietā, izslēgt visu izmaksāto atbalstu no Savienības finansējuma –, kā norādījis ģenerāladvokāts secinājumu 34. punktā, situācija, kad dalībvalsts ir izmaksājusi šādu atbalstu bez juridiska pamata Savienības tiesībās, kas attaisno vienreizējas korekcijas piemērošanu 100 % apmērā, no situācijas, kad, lai arī pastāv juridiskais pamats, ieviestā kontroles sistēma ir ar nopietniem trūkumiem un padara visus maksājumus nelikumīgus un kad Komisija ir noteikusi vienotas likmes korekciju 100 % apmērā.
14

Tad G. M. A. iesniedza kasācijas sūdzību iesniedzējtiesā – Conseil d’État [Valsts padomē] (Beļģija), apgalvojot, pirmkārt, ka no LESD 45. panta, lasot to kopsakarā ar 1991. gada 26. februāra spriedumu Antonissen (C‑292/89, EU:C:1991:80), izriet, ka dalībvalstīm ir pienākums darba meklētājiem no citas dalībvalsts piešķirt “saprātīgu termiņu”, lai šīs personas varētu iepazīties ar darba piedāvājumiem, kas varētu būt tām piemēroti, un veikt vajadzīgos pasākumus, lai tiktu pieņemtas darbā. Minētais termiņš nekādā ziņā nevarot būt īsāks par sešiem mēnešiem, kā tas pēc analoģijas izrietot no Direktīvas 2004/38 7. panta 3. punkta un 11. un 16. panta kopīgas interpretācijas.
78

Taču apstāklis, ka pamatlietā aplūkotā pieteikuma veidlapa ir paredzēta tam, lai tiktu piemērots PVN direktīvas 147. pantā paredzētais atbrīvojums, neizslēdz, ka tam uzliktais vīzējums ļauj uzskatīt, ka ir izpildīta materiāltiesiskā prasība par preču faktisku izvešanu no Savienības teritorijas. Proti, pirmkārt, šāda vīzējuma izdarīšana uz rēķina vai cita to aizstājoša attaisnojošā dokumenta, ir PVN direktīvas 147. panta 2. punktā skaidri pieļauts veids, kā pierādīt attiecīgo preču eksportēšanu no Savienības. Otrkārt, attiecīgo preču atmuitošana eksportam – neatkarīgi no tā, vai tas tiek darīts pirms vai pēc eksportēšanas, – ir formāls pienākums, kas turklāt izriet nevis no PVN kopējās sistēmas, bet gan no muitas sistēmas. Līdz ar to šā pienākuma neizpilde pati par sevi neizslēdz, ka ir izpildīti šā atbrīvojuma piemērošanu pamatojošie materiāltiesiskie nosacījumi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 28. marts, Vinš, C‑275/18, EU:C:2019:265, 39. punkts).
53

Tādējādi maksājumtiesību vai tiesību atstāt zemi atmatā piešķiršana saskaņā ar vienotā maksājuma shēmu vai vienotā platībmaksājuma shēmu, ko īsteno ar Regulu Nr. 1782/2003, bija atkarīga no personas, kurai ir lauksaimnieka statuss, pieteikšanās uz vienu no šīm shēmām. Līdz ar to ir jāsecina – tas vien, ka pastāv lauksaimniecības platība, ja lauksaimnieks nav pieteicies uz vienu no minētajām shēmām, nevar būt pamats maksājumtiesībām vai tiesībām atstāt zemi atmatā atbilstoši vienai no šīm shēmām.
75

No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka jēdziens “Savienības arhīvi” Protokola par privilēģijām un imunitāti 2. panta izpratnē ir jāsaprot kā visi dokumenti neatkarīgi no to datuma, formas un komunikācijas līdzekļa, ko radījusi vai saņēmusi kāda no Savienības iestādēm, struktūrām, birojiem vai aģentūrām, kāds no to pārstāvjiem vai kāds no to darbiniekiem, veicot savus uzdevumus, kas attiecas uz šo vienību darbībām vai ir saistīti ar šo vienību uzdevumu izpildi.
31

No tā arī izriet, ka, lai gan šie mērķi ļauj noteikt, vai attiecīgais izstrādājums atkarībā no tā izmantošanas un lietošanas mērķa var tikt kvalificēts kā kosmētikas līdzeklis (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 3. septembris, Colena, C‑321/14, EU:C:2015:540, 19. un 22. punkts), un līdz ar to, kā izriet no šīs regulas 6. apsvēruma, nošķirt to no citiem izstrādājumiem, kas neietilpst Regulas Nr. 1223/2009 piemērošanas jomā, “kosmētikas līdzekļa funkcija” šīs regulas 19. panta 1. punkta f) apakšpunkta izpratnē attiecas uz norādēm par šī izstrādājuma konkrētajām īpašībām.
78

Turklāt, tā kā iesniedzējtiesa šaubās par to, kāda nozīme ir apstākļiem, kas saistīti ar to, ka XT, ņemot vērā apstākļus, kādi pastāvēja brīdī, kad viņš aizbrauca no Libānas, varētu rēķināties ar to, ka viņš nevarēs ne saņemt aizsardzību vai palīdzību no UNRWA Sīrijā, ne arī atgriezīsies tuvākajā laikā Libānā, kurā viņš agrāk uzturējās, jānorāda, ka šādiem apstākļiem, lai tiem būtu nozīme šī sprieduma 75. punktā norādītajā individuālajā interpretācijā, ir jābūt saprātīgi paredzamiem minētās izceļošanas laikā. Tādējādi tādai personai kā XT ir jābūt konkrētai informācijai par situāciju UNRWA darbības teritorijā. Šajā ziņā ir jāņem vērā arī situācijas attīstības pēkšņais un neparedzamais raksturs, piemēram, robežu slēgšana starp minētās teritorijas apgabaliem vai konflikti kādā no tās apgabaliem.
12

No iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka minētajam līgumam bija piemērojami šādi līguma noteikumi: – attiecīgā aizdevuma līguma 5. pantā bija noteikta gada procentu likme 7,4 % par pirmo aizdevuma gadu, pēc tam – aktuālā procentu likme, kas atbilst bankas telpās izliktai mainīgai atsauces likmei, kurai pieskaitīti 1,5 procentpunkti; – saskaņā ar šim līgumam pievienoto vispārējo aizdevuma piešķiršanas noteikumu 2.6. pantu aizdevuma darbības laikā aktuālā procentu likme varēja mainīties atkarībā no tā, kā notiek “klienta aizņēmuma atmaksa” attiecībā pret šo banku; – pamatojoties uz šo vispārējo noteikumu 2.10. panta a) punktu, aizdevuma termiņa laikā banka varēja grozīt procentus bez aizņēmēja piekrišanas atkarībā no aizdevuma finansēšanas izmaksām, un jaunā procentu likme no grozījumu veikšanas dienas bija piemērojama vēl neatmaksātajai aizdevuma summai. Mainīgās procentu likmes grozīšanas dēļ bija jāpārrēķina maksājamie procenti; – saskaņā ar minēto vispārējo noteikumu 2.10. panta b) punktu aizdevumiem ar mainīgu procentu likmi, kura noteikta pēc etalonindeksa – LIBOR vai Euribor – procentu likme varēja tikt grozīta atbilstoši šā indeksa izmaiņām; – pamatojoties uz šo pašu vispārējo noteikumu 2.11. pantu, jaunā procentu likme, kas ir jāpārskata reizi pusgadā, bija izlikta bankas telpās, sākot no grozījumu piemērošanas datuma, un no grozījumiem izrietošā procentu likme tika piemērota aizdevuma summai, kura grozījumu veikšanas dienā vēl nebija atmaksāta; – kredītlīniju gadījumā aizņēmējam par izmaiņām gada procentu likmē un par atmaksas grafiku tika paziņots, izmantojot ierakstītu vēstuli ar paziņojumu par saņemšanu vai konta izrakstu kas aizņēmējam bez maksas izsniegts bankas klientu apkalpošanas telpās; – ja pēc tam, kad banka grozīja procentu likmi, aizņēmējs neatmaksāja atlikušo aizdevuma summu un ar to saistītos procentus 10 dienu laikā no paziņošanas datuma, tika uzskatīts, ka viņš ir akceptējis jauno procentu likmi.
7

Saskaņā ar šīs pašas direktīvas 10.a panta “Kopienas mēroga pagaidu noteikumi, lai saskaņotu bezmaksas kvotu piešķiršanu” formulējumu: “1. Komisija līdz 2010. gada 31. decembrim pieņem Kopienas mērogā pilnībā saskaņotus īstenošanas noteikumus [..] kvotu saskaņotai sadalei [..] [..] Pirmajā daļā minētajos noteikumos pēc iespējas paredz Kopienas mēroga ex ante līmeņatzīmes, lai panāktu, ka kvotu sadale rosina samazināt siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas un izmantot energoefektīvas tehnoloģijas, uzmanību pievēršot vislietderīgākajiem paņēmieniem, aizstājējiem, alternatīviem ražošanas procesiem, augstas efektivitātes koģenerācijai, energoefektīvai dūmgāzu izmantošanai, biomasas izmantošanai un CO2 uztveršanai, transportēšanai un uzglabāšanai, ja šādas iekārtas ir pieejamas; kvotu sadale nerada stimulu palielināt emisijas. Bezmaksas kvotas nesadala saistībā ar jelkādu elektroenerģijas ražošanu, izņemot gadījumus, uz kuriem attiecas 10.c pants, un izņemot elektroenerģiju, kas ražota, izmantojot dūmgāzes. [..] 2. Nosakot principus ex ante līmeņatzīmes izstrādei atsevišķās nozarēs un apakšnozarēs, par sākuma punktu pieņem nozares vai apakšnozares 10 % efektīvāko iekārtu darbības vidējo rādītāju Kopienā 2007. un 2008. gadā. Komisija apspriežas ar attiecīgajām ieinteresētajām pusēm, tostarp attiecīgajām nozarēm un apakšnozarēm. Regulās, kas pieņemtas saskaņā ar 14. un 15. pantu, paredz saskaņotus monitoringa, ziņošanas un pārbaudes noteikumus ar ražošanu saistītām siltumnīcas efektu izraisošām gāzu emisijām, lai noteiktu ex ante līmeņatzīmes. [..] 7. Laikposmā no 2013. gada līdz 2020. gadam 5 % no Kopienas kvotu kopapjoma, kas noteikts saskaņā ar 9. un 9.a pantu, rezervē jaunām iekārtām; šis ir maksimālais apjoms, ko var sadalīt jaunām iekārtām saskaņā ar noteikumiem, kuri pieņemti atbilstīgi šā panta 1. punktam. Kopienas rezervei paredzētās kvotas, kas nav sadalītas ne jaunām iekārtām, ne izlietotas laikposmā no 2013. gada līdz 2020. gadam saskaņā ar šā panta 8., 9. vai 10. punktu, dalībvalstis izsola, ņemot vērā, kādu labumu no šīs rezerves ir guvušas dalībvalstu iekārtas, saskaņā ar 10. panta 2. punktu un – attiecībā uz sīki izstrādātu kārtību un laika grafiku – saskaņā ar 10. panta 4. punktu, kā arī attiecīgajiem īstenošanas noteikumiem. [..] Komisija līdz 2010. gada 31. decembrim pieņem saskaņotus noteikumus par definīcijas “jauna iekārta” piemērošanu, jo īpaši saistībā ar “būtiskas palielināšanas” definīciju. [..] 11. Ievērojot 10.b pantu, bezmaksas kvotu apjoms, ko sadala saskaņā ar šā panta 4. līdz 7. punktu, 2013. gadā ir 80 % no daudzuma, kas noteikts saskaņā ar 1. punktā minētajiem noteikumiem. Pēc tam bezmaksas kvotas ik gadus samazina par vienādu daudzumu, lai 2020. gadā piešķirtu 30 % bezmaksas kvotu un lai 2027. gadā netiktu piešķirtas bezmaksas kvotas. [..]”
14

Šādos apstākļos Nejvyšší správní soud (Augstākā administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai [LESD] 56. [un nākamie] panti ir piemērojami valsts tiesību aktiem (vispārpiemērojams pašvaldības dekrēts), kuros ir aizliegts konkrēts pakalpojums vienā pašvaldības daļā, tikai tādēļ, ka daži no pakalpojuma sniedzēja klientiem, uz kuriem attiecas šie tiesību akti, var būt vai ir no citas dalībvalsts? Ja tā – vai vienkāršs apgalvojums par klientu no citas dalībvalsts iespējamo esamību ir pietiekams, lai varētu piemērot LESD 56. pantu, vai arī pakalpojuma sniedzējam ir jāpierāda faktiskā pakalpojuma sniegšana klientiem, kuri ir no citas dalībvalsts? 2) Vai, atbildot uz pirmo jautājumu, ir nozīme, ka: a) iespējamais pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums gan ģeogrāfiski, gan pēc būtības ir būtiski ierobežots (de minimis izņēmuma iespējama piemērošana); b) nešķiet, ka valsts tiesību akti juridiski vai faktiski atšķirīgi reglamentē to pakalpojumu sniedzēju situāciju, kuri sniedz pakalpojumus galvenokārt citu Savienības dalībvalstu valstspiederīgajiem, no vienas puses, un to pakalpojumu sniedzēju situāciju, kas koncentrējas uz vietējo klientu loku, no otras puses?”
2

Šis lūgums tika iesniegts saistībā ar trim tiesvedībām attiecīgi starp M.S., M.W. un G.S, no vienas puses, un Minister for Justice and Equality (tieslietu un līdztiesības ministrs, Īrija), no otras puses, par to, ka pēdējais minētais noraidīja prasītāju iesniegtos starptautiskās aizsardzības pieteikumus, pamatojoties uz to, ka viņiem bija piešķirta alternatīvā aizsardzība citā dalībvalstī.
20

Finanšu un kapitāla tirgus komisija apstiprināja, ka ir pamatojusies uz Regulā Nr. 1254/2012 pārņemto 10. SFPS, kurš nosaka principus attiecībā uz konsolidēto gada pārskatu sagatavošanu gadījumos, kad sabiedrība kontrolē vienu vai vairākas sabiedrības, un kura 22. punktā ir paredzēts, ka konsolidētajā finanšu pārskatā nekontrolējošā līdzdalība ir jānorāda kā “pašu kapitāla” elements. Tā precizēja, ka no šajā finanšu pārskatā norādīto aktīvu apjoma nav iespējams izdalīt, kura aktīvu daļa pieder vairākuma akcionāriem un kura daļa – mazākumakcionāriem. Finanšu un kapitāla tirgus komisija no tā secināja, ka nekontrolējošās līdzdalības atskaitīšana no AS “Ventspils nafta” aktīviem būtu pretrunā FITL 74. panta mērķim, jo vienas akcijas cenas noteikšana, izmantojot šīs sabiedrības kopējo aktīvu vērtību, ļauj noteikt šo cenu vistuvāk šīs akcijas patiesajai vērtībai.
3

VDAR 2., 4., 14. un 73. apsvērumā ir paredzēts: “(2) Noteikumiem par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un tās principiem neatkarīgi no fizisko personu valstspiederības vai dzīvesvietas būtu jāievēro pamattiesības un pamatbrīvības un jo īpaši tiesības uz personas datu aizsardzību. [..] [..] (4) Personas datu apstrāde būtu jāveido tā, lai tā kalpotu cilvēkam. Tiesības uz personas datu aizsardzību nav absolūta prerogatīva; tās ir jāņem vērā saistībā ar to funkciju sabiedrībā un jālīdzsvaro ar citām pamattiesībām saskaņā ar proporcionalitātes principu. Šajā regulā ir ievērotas visas pamattiesības, brīvības un principi, kas atzīti [Eiropas Savienības Pamattiesību hartā] un ietverti Līgumos, jo īpaši privātās un ģimenes dzīves, mājokļa un saziņas neaizskaramība, personas datu aizsardzība, domu, pārliecības un ticības brīvība, vārda un informācijas brīvība, darījumdarbības brīvība, tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un taisnīgu tiesu un kultūru, reliģiju un valodu daudzveidība. [..] (14) [..] Šī regula neattiecas uz tādu personas datu apstrādi, kas skar juridiskas personas un jo īpaši uzņēmumus, kuriem ir juridiskas personas statuss, tostarp juridiskās personas nosaukumu, uzņēmējdarbības formu un kontaktinformāciju. [..] (73) Ar Savienības vai dalībvalsts tiesību aktiem var piemērot ierobežojumus attiecībā uz konkrētiem principiem un tiesībām uz informāciju, piekļuvi personas datiem, to labošanu vai dzēšanu, tiesībām uz datu pārnešanu, tiesībām iebilst, lēmumiem, kas pamatojas uz profilēšanu, kā arī attiecībā uz ziņošanu datu subjektam par personas datu aizsardzības pārkāpumiem un attiecībā uz dažiem ar to saistītiem pārziņu pienākumiem, ciktāl tas demokrātiskā sabiedrībā ir nepieciešami un samērīgi, lai garantētu sabiedrisko drošību, tostarp cilvēka dzīvības aizsardzību, jo īpaši, reaģējot uz dabas vai cilvēka izraisītām katastrofām, lai garantētu noziedzīgu nodarījumu novēršanu, izmeklēšanu un saukšanu pie atbildības par tiem vai kriminālsodu izpildi, tostarp, lai pasargātu no draudiem sabiedriskajai drošībai un tos novērstu, vai lai garantētu reglamentēto profesiju ētikas kodeksu pārkāpumu novēršanu, izmeklēšanu un saukšanu pie atbildības par tiem, citus svarīgus Savienības vai dalībvalsts vispārējo sabiedrības interešu mērķus, jo īpaši svarīgas Savienības vai dalībvalsts ekonomiskās vai finanšu intereses, tādu publisku reģistru uzturēšanu, kuri vajadzīgi vispārēju sabiedrības interešu dēļ, arhivētu personas datu turpmāku apstrādi, lai sniegtu konkrētu informāciju saistībā ar politisko izturēšanos bijušo totalitāro valsts režīmu laikā, vai datu subjekta vai citu personu tiesību un brīvību aizsardzību, tostarp sociālo aizsardzību, sabiedrības veselību un humanitārus mērķus. Minētajiem ierobežojumiem vajadzētu būt saskaņā ar prasībām, kas izklāstītas [Pamattiesību hartā] un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijā.”
40

Šajā ziņā no guide des traités sur le droit d’auteur et les droits connexes administrés par l’OMPI [Rokasgrāmatas par WIPO pārvaldītajiem autortiesību un blakustiesību līgumiem] – tas ir interpretējošs dokuments, kurš, lai arī nav juridiski saistošs, tomēr palīdz interpretēt WPPT (pēc analoģijas attiecībā uz Bernes Konvencijas par literāro un mākslas darbu aizsardzību (Parīzes 1971. gada 24. jūlija akts), redakcijā, kas izriet no 1979. gada 28. septembra grozījumiem, rokasgrāmatu skat. spriedumu, 2011. gada 4. oktobris, Football Association Premier League u.c., C‑403/08 un C‑429/08, EU:C:2011:631, 201. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra), – izriet, ka WPPT ir atjaunināta Romas konvencijas 3. panta b) punktā minētās “fonogrammas” definīcija, “kā rezultātā gadījumā, kad audiovizuālai fiksācijai nav darba statusa, izpildījuma skaņu vai citu skaņu fiksācija vai arī tādu skaņu atveidojuma fiksācija, kuras ietvertas šādā audiovizuālā fiksācijā, ir jāuzskata par “fonogrammu””, to būtībā savu secinājumu 50. punktā atgādināja ģenerāladvokāts.
(25)

Precizitātes dēļ ir arī lietderīgi izstrādāt skaidru noteikumu to grūtniecības un dzemdību atvaļinājumā esošu sieviešu darba tiesību aizsardzībai, un jo īpaši viņu tiesības atgriezties tajā pašā vai līdzvērtīgā amatā, neciešot nekādu nosacījumu un apstākļu pasliktināšanos šī atvaļinājuma dēļ un gūstot labumu no jebkādas darba apstākļu uzlabošanās, uz kuriem tām būtu tiesības to prombūtnes laikā.”
15

Muitas iestāde apgalvo, ka pamatlietā aplūkotais atlīdzinājums neatkarīgi no tā, vai tas tiek uzskatīts par no pirkuma cenas atsevišķu elementu vai par honorāriem vai licences maksu, ir jāpieskaita muitas vērtībai, ja tas ir pārdošanas nosacījums un ja tas ir saistīts ar ievestajām precēm. Saskaņā ar Muitas kodeksa 32. panta 1. punkta c) apakšpunktu honorāru vai licences maksas samaksa tiek uzskatīta par pārdošanas nosacījumu, ja pārdevējs vai ar to saistīta persona pieprasa pircējam veikt šo maksājumu. Ja, kā tas ir šajā gadījumā, preču pārdevējs un blakustiesību īpašnieks, kuram šo preču pircējs maksā honorārus par šo tiesību piešķiršanu, ir viena un tā pati persona, ir jāuzskata, ka to preču piegāde, par kurām ir jāsaņem licence, ir atkarīga ne tikai no pirkuma cenas, bet arī no honorāru samaksas, kā tas tagad ir paredzēts Komisijas Īstenošanas regulas (ES) 2015/2447 (2015. gada 24. novembris), ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, kas vajadzīgi, lai īstenotu konkrētus noteikumus [Regulā Nr. 952/2013] (OV 2015, L 343, 558. lpp.), 136. panta 4. punkta a) apakšpunktā. 5th Avenue neesot arī iesniegusi pierādījumus tam, ka Habanos piegādātu preces pat tad, ja šie honorāri netiktu samaksāti. Turklāt honorāri un licences maksa esot arī saistīti ar ievestajām precēm. Tie tiekot aprēķināti, pamatojoties uz šo preču pārdošanas rezultātā gūto apgrozījumu. Turklāt teritoriālās aizsardzības lūgumu neesot iesniedzis pircējs.
20

Vispirms jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 1215/2012 34. apsvērumu ar to tiek atcelta un aizstāta Regula Nr. 44/2001, ar kuru savukārt tika aizstāta 1968. gada 27. septembra Konvencija par jurisdikciju un spriedumu izpildi civillietās un komerclietās, kurā grozījumi ir izdarīti ar turpmākām konvencijām par jaunu dalībvalstu pievienošanos šai konvencijai. Līdz ar to Tiesas sniegtā interpretācija par tiesību normām šajos pēdējos minētajos juridiskajos instrumentos attiecas arī uz Regulas Nr. 1215/2012 noteikumiem, jo šīs normas var uzskatīt par “ekvivalentām”. Šādi tas ir šīs konvencijas 5. panta 3. punkta un Regulas Nr. 44/2001 gadījumā, no vienas puses, un Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 2. punkta gadījumā, no otras puses (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 9. jūlijs, Verein für Konsumenteninformation, C‑343/19, EU:C:2020:534, 22. punkts).