ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
55

Tomēr valsts tiesai, kas īsteno Savienības tiesības, piemērojot Regulu Nr. 44/2001, ir jāizpilda no Hartas 47. panta izrietošās prasības (spriedums, 2016. gada 25. maijs, Meroni, C‑559/14, EU:C:2016:349, 44. punkts). Līdz ar to šajā gadījumā iesniedzējtiesai būs jāpārliecinās, ka tad, ja tā apmierinātu iebildi par imunitāti pret tiesvedību, LG u.c. netiktu liegtas to tiesības uz lietas izskatīšanu tiesā, kas ir viens no Hartas 47. pantā ietverto tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā elementiem.
49

Visbeidzot, ja kāda no līgumslēdzējām pusēm pamatlietā aplūkotajā līgumiskajā kopumā veiktu pielāgojumus pamatlietā aplūkotajai programmatūrai un tos nenodotu otrai līgumslēdzējai pusei, šķiet, ka tādā gadījumā šī pēdējā minētā varētu atkāpties no sadarbības līguma, kā arī attiecīgā gadījumā no līguma par programmatūras nodošanu rīcībā, pat vēršoties tiesā un pieprasot labumu no šādi gūtā pielāgojuma. Tālab arī šķiet, ka no publiska līguma izrietošie pienākumi ir juridiski saistoši, un to izpildi var pieprasīt, vēršoties tiesā (spriedums, 2010. gada 25. marts, Helmut Müller, C‑451/08 EU:C:2010:168, 62. punkts).
21

Turklāt no Direktīvas 2000/78 3. panta 1. punkta a) un c) apakšpunkta izriet, ka to piemēro Savienībai piešķirto kompetenču ietvaros “visām personām gan valsts, gan privātajā sektorā, tostarp valsts iestādēs” attiecībā uz, pirmkārt, “nosacījumiem darba [..] iegūšanai, to skaitā atlases kritērijiem”, un, otrkārt, “nodarbinātību un darba nosacījumiem, to skaitā atlaišanu un atalgojumu” (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2009. gada 18. jūnijs, Hütter, C‑88/08, EU:C:2009:381, 34. punkts, un 2010. gada 12. janvāris, Petersen, C‑341/08, EU:C:2010:4, 32. punkts).
28

Vispirms ir jānorāda, ka ar otro jautājumu, kas ir jāizskata vispirms, iesniedzējtiesa atsaucas gan uz Direktīvas 2000/78 2. pantu par diskriminācijas jēdzienu, gan uz tās 3. pantu, kas attiecas uz šīs direktīvas piemērošanas jomu. Tomēr no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka pamatlietā runa ir nevis par to, vai NH sniegtos paziņojumus aptver jēdziens “diskriminācija”, kā tas ir definēts pirmajā no šīm tiesību normām, bet gan par to, vai, ņemot vērā apstākļus, kādos šie paziņojumi ir tikuši sniegti, tie ietilpst minētās direktīvas materiālajā piemērošanas jomā, jo tās 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā ir minēti “nosacījumi darba [..] un profesijas iegūšanai, to skaitā atlases kritēriji un darbā pieņemšanas nosacījumi”.
b)

ja finansējums tiek gūts tikai no to obligāto nodokļu uzlikšanas, kuri paredzēti, lai segtu vispārējus publiskā sektora izdevumus un ja pabalstu nodrošināšanas un aprēķina nosacījumi nav atkarīgi no jebkādas iemaksas attiecībā uz saņēmēju. Tomēr pabalstus, ko nodrošina kā piemaksu no iemaksām atkarīgam pabalstam, viena šā iemesla dēļ neuzskata par pabalstiem, kas ir atkarīgi no iemaksām, un
20

2015. gada Publiskā iepirkuma likuma152. panta 1. un 2. punktā ir paredzēts: “(1) Procedūru [Arbitrāžas komitejā] pēc savas ierosmes var ierosināt turpmāk minētās struktūras vai personas, ja tās, īstenojot savas pilnvaras, ir uzzinājušas, ka ir veiktas darbības vai bijusi bezdarbība pretēji šim likumam: a) Közbeszerzési Hatóság Elnöke [(Publisko iepirkumu biroja priekšsēdētājs, Ungārija)]; [..] (2) Kāda no 1. punktā minētajām iestādēm vai personām var pēc savas iniciatīvas ierosināt procedūru [Arbitrāžas komitejā] sešdesmit dienu laikā no dienas, kad tā ir uzzinājusi par pārkāpumu, taču a) ne vēlāk kā trīs gadu laikā no pārkāpuma izdarīšanas brīža, b) atkāpjoties no a) apakšpunkta, ja iepirkums veikts, neorganizējot publiskā iepirkuma procedūru, ne vēlāk kā piecu gadu laikā no līguma noslēgšanas datuma vai – ja šo datumu nevar noteikt – no brīža, kad viena no līgumslēdzējām pusēm sāk līguma izpildi, vai c) atkāpjoties no a) un b) apakšpunkta, ja iegādes veiktas, pamatojoties uz saņemto atbalstu, dokumentu uzglabāšanas termiņā, kas konkrēti noteikts ar likumu par attiecīgā atbalsta maksājumu un izlietojumu, bet ne mazāk kā piecu gadu laikā no pārkāpuma izdarīšanas, ja iegādes veiktas, neorganizējot publiskā iepirkuma procedūru, no līguma noslēgšanas datuma vai – ja šo datumu nevar noteikt – no brīža, kad viena no līgumslēdzējām pusēm sāk līguma izpildi.”
17

Ar prejudiciālajiem jautājumiem, kas ir jāskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2008/48 8. pants, lasot to kopā ar tās 23. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka, no vienas puses, tas uzliek valsts tiesai pienākumu pēc savas ierosmes pārbaudīt, vai kreditors ir izpildījis šīs direktīvas 8. pantā paredzēto pienākumu pirms līguma noslēgšanas novērtēt patērētāja kredītspēju, un piemērot sekas, kādas izriet no valsts tiesību aktiem attiecībā uz šī pienākuma neizpildi, un, no otras puses, tas nepieļauj tādu valsts tiesību sistēmu, saskaņā ar kuru par šādu pārkāpumu var sodīt ar kredītlīguma spēkā neesamības sankciju, ko papildina šī patērētāja pienākums atmaksāt minētajam kreditoram pamatsummu ar viņa [finansiālajām] iespējām samērīgā termiņā, tikai tad, ja minētais patērētājs ir atsaucies uz šo spēkā neesamību un izdarījis to trīs gadu noilguma termiņā.
33

Kā Tiesa jau ir nospriedusi, primāri vispārējo interešu apsvērumi, kas var attaisnot pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumu, ir gan nepieciešamība nodrošināt nodokļu iekasēšanas un nodokļu kontroles efektivitāti (šajā nozīmē skat. it īpaši spriedumu, 2018. gada 25. jūlijs, TTL, C‑553/16, EU:C:2018:604, 53. un 57. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra), kur šī kontrole ir vērsta uz cīņu pret krāpšanu un izvairīšanos no nodokļu maksāšanas (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2012. gada 5. jūlijs, SIAT, C‑318/10, EU:C:2012:415, 44. punkts, un 2019. gada 26. februāris, X (Trešajā valstī reģistrētas starpnieksabiedrības), C‑135/17, EU:C:2019:136, 74. punkts), gan arī cīņa pret izvairīšanos no nodokļu maksāšanas (skat. it īpaši spriedumus, 2014. gada 19. jūnijs, Strojírny Prostějov un ACO Industries Tábor, C‑53/13 un C‑80/13, EU:C:2014:2011, 55. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
20

Šajā gadījumā, kā izriet no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem, vienotais nodoklis ir saistīts ar derību likmju pieņemšanas darbību Itālijā. Saskaņā ar 2011. gada Stabilitātes likuma 1. panta 66. punkta a) un b) apakšpunktu šī nodokļa maksātāji ir visi organizētāji, ar nosacījumu, ka tie pārvalda derības, neatkarīgi no tā, vai tie darbojas savā vai trešo personu vārdā, vai tiem ir vai nav koncesija, un no to juridiskās adreses atrašanās vietas, pat ja tā ir ārvalstīs.
32

Lai gan ECB savos prasījumos lūdz atcelt pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 1) punktu, ar ko atcelts strīdīgais lēmums, ciktāl ar to atteikta piekļuve, pirmkārt, informācijai par attiecīgo kredīta summu un, otrkārt, informācijai, kas aizklāta ECB Valdes 2014. gada 28. jūlija un 1. augusta priekšlikumos, tā attiecībā uz to, ka Vispārējā tiesa atcēlusi šo lēmumu, ciktāl ar to atteikta piekļuve informācijai, kas aizklāta šajos ECB Valdes priekšlikumos, neizvirza nevienu pamatu un nevienu argumentu. Līdz ar to šī apelācijas sūdzības daļa ir uzskatāma par nepieņemamu.
51

Pretēji iesniedzējtiesas apsvērumiem no Regulas Nr. 1198/2006 52. panta nevar izsecināt, piemēram, to, ka projekts varētu tikt finansēts vienīgi no publiskā atbalsta, no vienas puses, un EZF piešķirtas subsīdijas saņēmēja pašu kapitāla, no otras puses. Proti, ar šo pantu ir paredzēts tikai ierobežot publiskā līdzfinansējuma kopsummu, neskarot attiecīgā projekta finansēšanas kārtību.
7

Regulas Nr. 883/2004 III sadaļā ietilpst 9. nodaļa “Īpaši no iemaksām neatkarīgi naudas pabalsti”. Šajā nodaļā ir ietverts viens pants, proti, šīs regulas 70. pants “Vispārīgi noteikumi”, kura 1. un 2. punktā ir paredzēts: “1. Šo pantu piemēro īpašiem no iemaksām neatkarīgiem naudas pabalstiem, ko nodrošina saskaņā ar tiesību aktiem, kuriem aptvertā personu loka, mērķu un/vai tiesību nosacījumu dēļ ir gan 3. panta 1. punktā minēto sociālā nodrošinājuma tiesību aktu, gan sociālās palīdzības īpašības. 2. Šajā nodaļā “īpaši no iemaksām neatkarīgi naudas pabalsti” ir tie, kas: a) ir paredzēti, lai nodrošinātu vai nu: i) papildu nodrošinājumu, aizvietojuma nodrošinājumu vai palīgnodrošinājumu pret riskiem, uz kuriem attiecas 3. panta 1. punktā minētās sociālā nodrošinājuma jomas, un kas garantē attiecīgajām personām ienākumus iztikas minimumam, ņemot vērā ekonomikas un sociālo stāvokli attiecīgajā dalībvalstī; [vai] ii) tikai tādu īpašu aizsardzību invalīdiem, kura cieši saistīta ar minētās personas sociālo vidi attiecīgajā dalībvalstī, un b) ja finansējums tiek gūts tikai no to obligāto nodokļu uzlikšanas, kuri paredzēti, lai segtu vispārējus publiskā sektora izdevumus un ja pabalstu nodrošināšanas un aprēķina nosacījumi nav atkarīgi no jebkādas iemaksas attiecībā uz saņēmēju. Tomēr pabalstus, ko nodrošina kā piemaksu no iemaksām atkarīgam pabalstam, viena šā iemesla dēļ neuzskata par pabalstiem, kas ir atkarīgi no iemaksām, un c) ir minēti X pielikumā.”
9

Minētās regulas 65. panta “Atbilstība” 1., 2. un 6. punktā ir noteikts: “1. Izdevumu atbilstību nosaka, pamatojoties uz valsts noteikumiem, izņemot, ja ir paredzēti īpaši noteikumi šajā regulā vai balstoties uz šo regulu, vai pamatojoties uz konkrētu fondu noteikumiem. 2. Izdevumi ir atbilstīgi ieguldījumam no ESI fondiem, ja tie radušies atbalsta saņēmējam un samaksāti laikposmā no dienas, kad programma iesniegta Komisijai, vai no 2014. gada 1. janvāra – atkarībā no tā, kurš no minētajiem termiņiem ir agrāks, – līdz 2023. gada 31. decembrim. [..] [..] 6. Darbības neatlasa atbalstam no ESI fondiem, ja tās ir fiziski pabeigtas vai pilnībā īstenotas, pirms atbalsta saņēmējs vadošajai iestādei ir iesniedzis pieteikumu par finansējumu atbilstoši programmai, neatkarīgi no tā, vai atbalsta saņēmējs ir veicis visus saistītos maksājumus.”
28

STV šajā gadījumā no tā secina, ka īpašniekiem ir tiesības pieprasīt oficiālo iestāžu rīcībā esošo informāciju par lauksaimnieku audzēšanas praksi, tostarp lauksaimniecības platību, kurā tiek audzētas noteiktas augu sugas, jo šī informācija ir svarīga tiesību, kas izriet no aizsargāto šķirņu audzēšanas, izmantošanai. STV it īpaši norāda, ka minētā informācija tai ļautu noteikt, kuri lauksaimnieki ir kvalificējami kā “sīkzemnieki” pamatregulas 14. panta 3. punkta trešā ievilkuma, lasot to kopā ar Regulas Nr. 1768/95 7. pantu, izpratnē.
153

Runājot par argumentāciju, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu pārsūdzētā sprieduma 117.–120. punktā, jo nav minējusi ne argumentus, kurus apelācijas sūdzības iesniedzēja tajā bija izvirzījusi, lai apstrīdētu faktiskos elementus, kas attiecas uz preferenciālo tarifu, ne pierādījumus, kuri tai lika šos faktiskos elementus kvalificēt kā “neapstrīdamus”, proti, kā tādus, kas “nav apstrīdēti”, ir jākonstatē, ka no pārsūdzētā sprieduma 120., 121. un 123. punkta, it īpaši no tā, ka ir izmantotas frāzes “pati apelācijas sūdzības iesniedzēja atzīst, ka” vai “apelācijas sūdzības iesniedzējas argumenti nevar atspēkot šo vērtējumu”, izriet, ka Vispārējā tiesa ir atsaukusies uz argumentiem, kurus apelācijas sūdzības iesniedzēja bija paudusi šajā ziņā, un tādējādi tā tos ir ņēmusi vērā.
31

Tiesa attiecībā uz Regulas Nr. 1346/2000 3. panta piemērošanas jomu – kopsakarā ar šīs regulas 6. apsvērumu – ir atzinusi, ka vienīgi prasības, kas tieši izriet no maksātnespējas procedūras un kas ar to ir cieši saistītas, ietilpst minētās regulas piemērošanas jomā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 6. februāris, NK, C‑535/17, EU:C:2019:96, 25. un 26. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra). Šajos apstākļos noteicošais kritērijs, kuru Tiesa ir ņēmusi vērā, lai noteiktu jomu, uz kuru attiecas prasība, ir nevis procesuālais konteksts, kurā šī prasība ietilpst, bet gan tās juridiskais pamats. Saskaņā ar šo pieeju ir jānoskaidro, vai šīs prasības pamatā esošās tiesības vai pienākums izriet no kopīgiem civiltiesību un komerctiesību noteikumiem vai arī no atkāpes ietverošiem noteikumiem, kas ir raksturīgi maksātnespējas procedūrām (spriedums, 2019. gada 6. februāris, NK, C‑535/17, EU:C:2019:96, 28. punkts un tajā minētā judikatūra).
35

Šajā kontekstā Francijas Republika apgalvo, ka, pārbaudot monitoringa staciju izmērītos lielumus, ir jāņem vērā to atrašanās vieta, jo dažas no tām atrodas vietās, kas ir tuvāk NO2 emisiju avotiem, nekā prasīts Direktīvā 2008/50. Tāpat esot jāņem vērā arī gaisa kvalitātes vispārējā uzlabošanās Francijā. Francijas Republika šajā ziņā norāda, ka tās veiktie pasākumi ir ļāvuši ievērojami samazināt NO2 emisijas. Visā valsts teritorijā tādu monitoringa staciju skaits, kurās reģistrēts NO2 gada robežlieluma pārsniegums, laika posmā no 2000. gada līdz 2017. gadam esot samazinājies uz pusi. No 2010. gada līdz 2017. gadam to pilsētu monitoringa staciju proporcija, kurās – tā kā to novietojuma dēļ tās ir pakļautas satiksmes ietekmei – ticis reģistrēts NO2 gada robežlieluma pārsniegums, esot samazinājusies uz pusi. Šajā pašā laikposmā NO2 vidējās koncentrācijas samazināšanās, kas tikusi reģistrēta šajās pilsētu monitoringa stacijās, esot bijusi divas reizes ātrāka nekā visām monitoringa stacijām. No tā izrietot, ka samazinājies to iedzīvotāju īpatsvars, kas ir pakļauti šī robežlieluma pārsniegšanas sekām.
13

Saskaņā ar Prezidenta dekrēta 18/1989, ar ko tiek kodificēti likumu noteikumi attiecībā uz Valsts padomi (FEK A’ 8), 46. pantu prasība atcelt tiesību aktu, ja vien nav noteikts citādi, ir jāiesniedz 60 dienu termiņā (90 dienas nerezidentu gadījuma), skaitot no nākamās dienas pēc apstrīdētā akta paziņošanas vai publicēšanas, ja tas ir noteikts likumā, vai arī no dienas, kad prasības iesniedzējs ir pilnībā iepazinies ar aktu. Šīs tiesību normas izpratnē, kā tā ir interpretēta pastāvīgajā judikatūrā, ja likumā ir noteikts, ka individuāls administratīvs akts tiek publicēts saskaņā ar īpašiem noteikumiem, termiņu, kas ir noteikts, lai celtu prasību atcelt šo aktu, attiecībā uz konkrētajām personām sāk skaitīt no akta paziņošanas vai no dienas, kad tās ir uzzinājušas par tā saturu, un attiecībā uz ieinteresētajām trešajām personām – no minētā akta publicēšanas.
26

Tad iesniedzējtiesa norāda, ka, lai noteiktu, vai līguma atcelšana rada nelabvēlīgas sekas patērētājam, ir jānosaka šo seku novērtēšanas kritēriji un tostarp brīdis, kuru ņemot vērā, tās ir jāvērtē. Iesniedzējtiesa vēlas arī noskaidrot, vai tā var vērtēt attiecīgā līguma atcelšanas sekas, ņemot vērā patērētāja gribu, proti, vai patērētājs var iebilst pret to, ka šis līgums tiek papildināts, vai to, ka tā izpildes veids tiek noteikts, pamatojoties uz noteikumiem, kas ietver vispārīgus noteikumus, ja, pretēji patērētāja viedoklim, tā uzskatītu, ka šim patērētājam būtu labvēlīgāk papildināt minēto līgumu nekā to atcelt.
9

2017. gada 23. janvāraa Magyar Méhészeti Nemzeti Program alapján a 2016–2019 közötti végrehajtási időszakokban a központi költségvetés, valamint az Európai Mezőgazdasági Garancia Alap társfinanszírozásában megvalósuló támogatások igénybevételének szabályairól szóló 4/2017. (I. 23.) FM rendelet (Lauksaimniecības un lauku attīstības ministra Dekrēts Nr. 4/2017 par kārtību, kādā saskaņā ar Ungārijas valsts programmu biškopības nozarei ir izmantojams atbalsts, kas ar centrālā budžeta un Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonda līdzfinansējumu piešķirts 2016.–2019. gada īstenošanas periodiem) (Magyar Közlöny 2017/8.), 4. pantā ir noteikts: “[..] 10) Tiesības saņemt atbalstu pasākumiem – kas minēti 2. panta 2. punkta a) apakšpunkta ae) punktā, b) apakšpunkta ba) un bb) punktā, c) apakšpunkta cb) punktā, kā arī c) apakšpunkta ca) punktā minētajam pasākumam gadījumā, ja tiek saņemts atbalsts radiofrekvences identifikatoru iegādei, kā arī e) apakšpunktā paredzētajam pasākumam gadījumā, ja atbalsts tiek saņemts bišu skaita atjaunināšanai stropos ar gan no veterinārā, gan no ģenētiskā viedokļa atbilstīgu reproduktīvo materiālu, – ir balstītas uz bišu saimju skaitu, a) kas ir noteikts attiecīgā īstenošanas perioda gaitā rudenī veiktajā bišu veterinārajā kontrolē, b) kas ir paziņots saskaņā ar a tartási helyek, a tenyészetek és az ezekkel kapcsolatos egyes adatok országos nyilvántartási rendszeréről szóló 119/2007. (X. 18.) FVM rendelet [Lauksaimniecības un lauku attīstības ministra 2007. gada 18. oktobra Dekrēts Nr. 119/2007 par audzētavu un novietņu, un dažādās ar tām saistītās informācijas valsts reģistru; turpmāk tekstā – “Dekrēts 119/2007”] un reģistrēts Dekrētā Nr. 119/2007 FVM paredzētajā Ganāmpulku informācijas sistēmā (TIR), ņemot vērā paziņojumu, kas veikts kompetentajam valdības reģionālajam dienestam trīsdesmit dienu laikā pēc šā dekrēta stāšanās spēkā attiecībā uz I īstenošanas periodu, līdz 2017. gada 15. novembrim attiecībā uz II īstenošanas periodu un līdz 2018. gada 15. novembrim attiecībā uz III īstenošanas periodu, un c) kas pieteikuma iesniedzējam joprojām pieder atbalsta pieteikuma iesniegšanas brīdī.”
27

Gan no Regulas Nr. 715/2007 8. apsvēruma un 6. panta 1. punkta otrā teikuma, gan no Regulas Nr. 692/2008 XIV pielikuma 2.1. punkta pirmās daļas izriet, ka formāta standartizētais raksturs ir jāsaprot tādējādi, ka attiecīgajai informācijai ir jāatbilst OASIS formāta tehniskajām prasībām, lai būtu iespējams atrast attiecīgo tehnisko informāciju un atvieglotu informācijas apmaiņu. No šīs tiesību normas neizriet, ka ar to ražotājiem būtu noteikts pienākums piekļuvi attiecīgajai informācijai nodrošināt formātā, kas ļauj to apstrādāt elektroniski, vēl jo vairāk tādēļ, ka gan lasāmrežīma formātā, gan formātā, kas ļauj to apstrādāt elektroniski, ir iespējams iegūt vajadzīgo tehnisko informāciju, vienlaikus veicinot apmaiņu.
38

Neatkarīgi no jautājuma par to, vai šī tiesību norma ir atkāpi ietverošs nozares noteikums Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta pirmās daļas otrā teikuma izpratnē, ir jākonstatē, ka ar to ir ieviests vienkāršojums salīdzinājumā ar tādu noilguma termiņa sākumpunkta noteikšanu, kas bija paredzēta šajā 3. panta 1. punktā, jo, pirmkārt, šis termiņš vairs netiek aprēķināts no pārkāpuma izdarīšanas brīža, bet gan no samaksas dienas un, otrkārt, pārkāpumi vairs nav jānošķir atkarībā no to vienreizējā vai nepārtrauktā rakstura.
27

No iesniedzējtiesas nolēmumiem izriet arī, ka pamatlietas fakti norisinājās laikā no 2015. gada septembra līdz oktobrim. No tā izriet, ka Direktīva 2014/67, kuras transponēšanas termiņš atbilstoši tās 23. pantam beidzās 2016. gada 18. jūnijā un kura Austrijas tiesībās ir transponēta ar likumu, kas pieņemts 2016. gada jūnijā un stājies spēkā 2017. gada 1. janvārī, tiem nav piemērojama (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2018. gada 13. novembris, Čepelnik, C‑33/17, EU:C:2018:896, 27. punkts).
40

Tādējādi Komisijas sagatavotajā revīzijas ziņojumā par 2018. gadu [Final report of an audit carried out in Italy from 28 May 2018 to 1 June 2018 in order to evaluate the situation and official controls for [Xylella fastidiosa] (No 2018. gada 28. maija līdz 2018. gada 1. jūnijam Itālijā veiktās revīzijas gala ziņojums, lai novērtētu situāciju un oficiālās kontroles saistībā ar Xylella fastidiosa), ĢD (SANTE) 2018‑6485, 23. un 24. lpp.] (turpmāk tekstā – “2018. gada revīzijas ziņojums”) ir skaidri uzsvērts, ka vairāk nekā 90 % no pozitīvajiem infekcijas gadījumiem, kas identificēti uzraudzības par 2016. gadu laikā, kura tika pabeigta 2017. gada maijā, ir tikuši atklāti tādu augu tuvumā, kuri 2015. gadā bija klasificēti kā inficēti un kuru iznīcināšana ir notikusi ar būtisku kavēšanos.
17

DOPK 134. pants ir formulēts šādi: “(1) (papildināts 2015. gada DV Nr. 94, spēkā no 2016. gada 1. janvāra) Ieņēmumu dienestam, kas konstatē iemeslu grozījumiem saskaņā ar 133. panta 2. punktu, ir jāinformē teritoriālais direktors, pamatojot iemesla esamību. Teritoriālais direktors vispirms novērtē, vai pastāv iemesls grozījumiem, un pēc tam var uzticēt vai nolemt deleģēt kontroli, kas ļauj grozīt jau noteiktus nodokļu vai obligāto sociālā nodrošinājuma iemaksu parādus. (2) Ieinteresētā persona teritoriālajam direktoram var iesniegt rakstisku pieteikumu, tam pievienojot pierādījumus, uz ko tā atsaucas. (3) Grozījums ir atļauts, ja lēmums, ar kuru ir norīkota kontrole, ir izdots vai grozījumu pieteikums ir iesniegts trīs mēnešu laikā no grozījumu iemesla uzzināšanas brīža un pirms 109. pantā paredzētā termiņa beigām. (4) Trīsdesmit dienu laikā pēc 2. punktā norādītā pieteikuma iesniegšanas teritoriālais direktors izdod rīkojumu par pamatotā lēmuma pārbaudi vai to atsaka. Lēmuma par atteikumu kopija personai, kas ir iesniegusi pieteikumu, tiek nosūtīta septiņu dienu laikā pēc tā pieņemšanas un vēlākais četrpadsmit dienas pēc šī punkta pirmajā teikumā paredzētā termiņa beigām. (5) (grozīts 2006. gada DV Nr. 30, spēkā no 2007. gada 1. marta) Ieinteresētā persona var celt prasību par lēmumu par atteikumu četrpadsmit dienu laikā no lēmuma saņemšanas brīža un pret netiešu atteikumu 30 dienu laikā no dienas, kad beidzas atbildes sniegšanas termiņš, administratīvā tiesā, kam ir kompetence pārbaudīt prasību pret paziņojumu par korekciju. Prasība tiek celta ar teritoriālā direktora starpniecību. Tiesa lemj par prasības pieteikumu, pieņemot rīkojumu, kas nav pārsūdzams. (6) Ja ir konstatēts, ka nodokļu vai obligāto sociālo iemaksu parāds ir noteikts lielāks vai mazāks par to, kas ir jāmaksā, tiek izdots paziņojums par korekciju attiecībā uz starpību. Ja ir par daudz iekasēts, tas tiek ieskaitīts vai atlīdzināts ar paziņojumu par korekciju.”
14

B. Aubriet, Francijas iedzīvotājs, ir pārrobežu darba ņēmējs, kurš kopš 1991. gada 1. oktobra ar īsākiem vai garākiem pārtraukumiem ir strādājis algotu darbu Luksemburgā. Viņš no 1991. gada 1. oktobra līdz 2001. gada 30. septembrim desmit gadus Luksemburgā veica profesionālo darbību kā algots darbinieks. Pēc tam, kad līdz 2002. gada 5. februārim B. Aubriet bija bezdarbnieks, viņš no jauna bija nodarbināts Luksemburgas teritorijā sešus gadus, proti, no 2002. gada 6. februāra līdz 2008. gada 14. janvārim. No 2008. gada 15. janvāra līdz 2012. gada 16. decembrim viņš veica profesionālu darbību Francijā. Pēc profesionālās darbības atsākšanas Luksemburgā no 2012. gada 17. decembra līdz 2014. gada 30. septembrim, pēc atlaišanas ekonomisku apsvērumu dēļ viņš atkal kļuva par bezdarbnieku.
17

Atbildot uz to, Valonijas reģiona valdība apgalvo, pirmkārt, ka 2016. gada 1. decembra rīkojums ir “tieši saistīts vai vajadzīgs” šo teritoriju apsaimniekošanai, jo uz to neattiecas Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punktā minētie gadījumi. Otrkārt, tā kā šis rīkojums ir atbrīvots no attiecīgā izvērtējuma minētās direktīvas izpratnē, tas esot atbrīvots arī no ietekmes novērtējuma saskaņā ar PPIN direktīvu, kuras 3. panta 2. punkta b) apakšpunktā ir ietverta atsauce uz Dzīvotņu direktīvas 6. un 7. pantu. Šī valdība piebilst, ka minētais rīkojums nav plāns vai programma PPIN direktīvas izpratnē un katrā ziņā ir izslēgts no šīs direktīvas piemērošanas jomas ar tās 3. pantu.
11

DFL 251/93 ceturtajā pārejas noteikumā ir noteikts: “1. No 1992. gada 1. janvāra līdz brīdim, kad tiks apstiprināts tiesiskais regulējums, kas paredzēts [1991. gada 26. februāraLey Foral 5/1991 de Presupuestos Generales de Navarra para 1991 (Forālais likums 5/1991 par Navarras vispārējo budžetu 1991. gadam)] 13. pantā, attiecībā uz pašreizējās pakāpju un darba stāža sistēmas maiņu šī dekrēta 16. pantā paredzētā paaugstināšanas pakāpē kārtība nav piemērojama, no minētā datuma paaugstināšanu piemērojot katram ierēdnim atsevišķi, ņemot vērā viņa darba stāžu attiecīgajā pakāpē saskaņā ar tālāk noteikto: a) 1.–6. pakāpes (ieskaitot) ierēdņus paaugstina pakāpē automātiski, ja darba stāžs iepriekšējā pakāpē ir seši gadi septiņi mēneši; b) šo jauno kārtību piemēro, pamatojoties uz darba stāžu, ko ierēdnis attiecīgajā pakāpē sasniedzis 1991. gada 31. decembrī. Ja minētajā datumā ierēdņa darba stāžs bija lielāks par sešiem gadiem septiņiem mēnešiem, starpību ieskaita nākamās pakāpes darba stāžā. Šī darba stāža aprēķins un tā ietekme uz ekonomisko situāciju ir provizoriski līdz brīdim, kad tiks pieņemti nolēmumi attiecībā uz tiesā celtajām prasībām par ārkārtas piecgadu piemaksu. 2. No iepriekšējā punkta izriet, ka, sākot no šī datuma un arī provizoriski, gadījumos, kad Navarras forālā apgabala administrācijā ir veicama šī dekrēta 17. pantā paredzētā paaugstināšana uz citu līmeni, ierēdnis provizoriski saglabā pakāpi un darba stāžu minētajā pakāpē, kas bija iegūti līmenī, no kura viņš tiek paaugstināts.”