ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LESD 296. pantā prasītais pamatojums ir jāpielāgo attiecīgā tiesību akta raksturam un tajā skaidri un nepārprotami ir jānorāda iestādes, kas ir izdevusi tiesību aktu, argumentācija, lai ieinteresētās personas varētu uzzināt veiktā pasākuma pamatojumu un lai kompetentā tiesa varētu veikt attiecīgu kontroli. Netiek prasīts, lai pamatojumā tiktu norādīti visi atbilstošie faktiskie un juridiskie apstākļi, jo jautājums par to, vai tiesību akta pamatojums atbilst LESD 296. panta prasībām, ir jāizvērtē, ņemot vērā ne tikai tā tekstu, bet arī tā kontekstu, kā arī visas tās tiesību normas, kuras reglamentē attiecīgo jomu. Tas tā ir vēl jo vairāk tad, kad dalībvalstis ir bijušas cieši iesaistītas apstrīdētā tiesību akta izstrādes procesā un līdz ar to zina šī akta pamatojumu. Runājot par regulu, pamatojumu var veidot tas, ka, pirmkārt, tiek izskaidrota situācija, kas novedusi pie šī tiesību akta pieņemšanas kopumā, un, otrkārt, tiek norādīts vispārējais mērķis, kuru tas paredz sasniegt. Turklāt, ja vispārpiemērojamā tiesību aktā ir norādīts galvenais iestādes izvirzītais mērķis, būtu pārmērīgi prasīt, lai tiktu norādīts īpašs pamatojums dažādām tehniska rakstura izvēlēm.

Tiesiskās drošības principa pamatā ir prasība, lai noteikumi būtu skaidri un precīzi un to sekas būtu paredzamas, īpaši tad, ja tie var nelabvēlīgi ietekmēt personas vai uzņēmumus.

Tas tā ir Regulas Nr. 302/2012, ar kuru izdarīti grozījumi Regulā Nr. 543/2011, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Regulas Nr. 1234/2007 piemērošanai attiecībā uz augļu un dārzeņu un pārstrādātu augļu un dārzeņu nozari, noteikumu gadījumā, kuros skaidri un precīzi ir noteiktas ieinteresēto juridisko personu tiesības un pienākumi, ļaujot pēdējām minētajām nepārprotami zināt savas tiesības un pienākumus, turklāt tas tā ir no Regulas Nr. 302/2012 spēkā stāšanās brīža. Tas pats attiecas arī uz pārejas noteikumiem, kas ietverti minētās regulas 2. panta 1.–3. punktā, kuros tiek reglamentētas augļu un dārzeņu ražotāju grupu tiesības jauno noteikumu par atbalsta summu piemērošanas kontekstā. Šie pārejas noteikumi arī atbilst paredzamības prasībai, ciktāl tie attiecīgajiem augļu un dārzeņu ražotājiem ļauj zināt finansēšanas noteikumus, kuri tiem tiks nākotnē piemēroti atkarībā no pakāpes, līdz kādai ir veikti to atzīšanas plānos paredzētie ieguldījumi.

(sal. ar 50.–52. punktu)
3.

Kopējā tirdzniecības politika — Aizsardzība pret dempinga praksi — Pasākumu, kuru piemērošanas termiņš tuvojas beigām, pārskata procedūra — Antidempinga pasākuma saglabāšana — Nosacījumi — Dempinga turpināšanās vai atkārtošanās — Novērtēšana, ņemot vērā iespējamo uzkrātā importa apjomu no dažādām eksportētājvalstīm — Nosacījumi — Nosacījums par reālu importa apjomu, kas nav nebūtisks, no katras valsts — Neesamība — Nepieciešamība pārbaudīt importa apjomus un tendences no dažādām attiecīgajām valstīm — Neesamība (Nolīguma par Vispārējās vienošanās par tirdzniecību un tarifiem VI panta īstenošanu, “1994. antidempinga nolīgums”, 3. panta 3. punkts; Padomes Regulas Nr. 1225/2009 3. panta 4. punkts un 11. panta 2. punkts) (sal. ar 42., 45.–48. un 56.–58. punktu)
Attiecībā uz prasību atcelt tiesību aktu, kas vērsta pret apgalvoto Komisijas priekšsēdētaja lēmumu izmantot viņam LES 17. panta 6. punktā paredzētās pilnvaras pieprasīt Komisijas locekļa atkāpšanos no amata, apstāklis, ka priekšsēdētājs, redzot prasītāja atturību un vilcināšanos, arvien uzstājīgāk uzsver, ka būtu labāk, ja viņš atkāptos pēc paša vēlēšanās, nevis ja viņam pieprasītu atkāpties, nav pietiekams, lai konstatētu apgalvotā apstrīdētā lēmuma esamību. Kamēr lūgums atkāpties no amata saskaņā ar LES 17. panta 6. punktu nav skaidri formulēts, nav tāda lūguma, kas varētu aizskart Komisijas locekļa intereses, būtiski mainot viņa tiesisko stāvokli.

Attiecībā uz Komisijas priekšsēdētāja prerogatīvu, piešķirot viņam rīcības brīvību pieprasīt Komisijas locekļa atkāpšanos saskaņā ar LES 17. panta 6. punktu, kā izriet no šīs tiesību normas izstrādes un ratio legis, tā it īpaši attiecas uz gadījumu, ja Komisijas loceklis atteiktos brīvprātīgi un pēc savas ierosmes atkāpties no amata apstākļos, kad Komisijas priekšsēdētājs ir zaudējis uzticību viņam un uzskata, ka minētā locekļa palikšana amatā kaitētu iestādes ticamībai, pat tās politiskai tālākpastāvēšanai. Šai ziņā tas, ka Komisijas priekšsēdētājs ir paudis stingru apņemšanos izmantot pilnvaras pieprasīt Komisijas locekļa atkāpšanos, kas Komisijas priekšsēdētājam ir piešķirtas diskrecionāri ar ES līgumu, ja attiecīgā persona labprātīgi nevēlas atkāpties no amata, nevar uzskatīt par prettiesiski izdarītu spiedienu, kas skar attiecīgās personas brīvprātīgas atkāpšanās būtību un spēkā esamību.

Turklāt LES 17. panta 6. punktā nav noteikta prasība, ka Komisijas priekšsēdētājam atkāpšanās no amata ir jāpieprasa vai arī par to jāpaziņo, izmantojot īpašu formu, it īpaši rakstveidā. Šķiet, šādas formalitātes ievērošana arī netiek prasīta saskaņā ar vispārējo tiesiskās noteiktības principu, jo pierādīšanas pienākums saistībā ar atkāpšanos no amata katrā ziņā ir jāpilda lietas dalībniekam, kas uz to atsaucas. Tādējādi tas pats ir attiecināms uz brīvprātīgu atkāpšanos no Komisijas locekļa amata.

(sal. ar 128., 141., 142. un 157. punktu)
Lai novērtētu attiecīgo preču līdzību, ir jāņem vērā visi atbilstošie faktori, kas raksturo saikni starp tām. Šie faktori it īpaši ietver to raksturu, funkcionālo uzdevumu, izmantošanu, kā arī to konkurējošo vai papildinošo raksturu. Var ņemt vērā arī citus faktorus, tādus kā attiecīgo preču izplatīšanas kanāli.

Papildinošas preces ir tādas, starp kurām pastāv cieša saikne tādā ziņā, ka viena prece ir nepieciešama vai vajadzīga citas preces izmantošanai, no kā izriet, ka patērētāji var uzskatīt, ka par šo preču ražošanu vai šo pakalpojumu sniegšanu ir atbildīgs viens un tas pats uzņēmums. Pēc būtības dažādām sabiedrības daļām paredzētām precēm nevar būt papildinoša rakstura.

Turklāt estētiska papildinātība starp precēm var radīt līdzību Regulas Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē. Šādai estētiskai papildinātībai ir jāietver patiesa estētiska vajadzība tādā ziņā, ka viena prece ir nepieciešama vai svarīga otras preces izmantošanai un patērētāji uzskata, ka ir ierasti un normāli minētās preces izmantot kopā. Šī estētiskā papildinātība ir subjektīva, un to nosaka patērētāju ieradumi vai gaume, kas var rasties ražotāju mārketinga rezultātā vai vienīgi modes tendenču dēļ.

Tomēr ir jāuzsver, ka ar attiecīgo preču estētiskas papildinātības pastāvēšanu pašu par sevi nepietiek, lai izsecinātu šo preču līdzību. Tam nepieciešams, lai patērētāji uzskatītu par ierastu, ka šīs preces tiek tirgotas ar vienu un to pašu preču zīmi, kas parasti nozīmē, ka liela daļa šo preču attiecīgo ražotāju vai izplatītāju ir vieni un tie paši.

Ja noteiktas estētiskas harmonijas meklējumi apģērbā ir visai apģērbu un modes nozarei kopīga iezīme, tomēr runa ir par pārlieku vispārēju faktoru, lai ar to vien varētu pamatot tādu preču savstarpēji papildinošo raksturu kā rotaslietas un pulksteņi, no vienas puses, un apģērbi, no otras puses.

(sal. ar 36., 58.–60. un 65. punktu)
Ja saistībā ar kopējo ārējo un drošības politiku pieņemti akti, ar kuriem nosaka ierobežojošus pasākumus, ir pamatoti ar kritēriju par palīdzību, kas ir sniegta citu ierobežojošo pasākumu apiešanai, un ja minētajos aktos ir norādīts, ka prasītāja ir bijusi iesaistīta darbībās ar mērķi apiet sankcijas, to pamatojums ir nepietiekams, ja prasītāja un Vispārējā tiesa no tā nevar saprast apstākļus, kuru dēļ Padome ir secinājusi, ka prasītājas gadījumā šis kritērijs ir izpildīts, un līdz ar to pieņēmusi minētos aktus. Šis pamatojums tik tiešām šķiet tāds, ar kuru vienkārši ir pārformulēts šis pats kritērijs. Tajā nav ietverts neviens apstāklis, kurā būtu precizēti iemesli, kuru dēļ šis kritērijs ir piemērojams prasītajai. Neesot jebkāda cita veida precizējumiem, šis pamatojums šķiet nepietiekams, lai prasītāja varētu pārbaudīt apstrīdēto aktu pamatotību atbilstoši ierobežojošu pasākumu apiešanas kritērijam, aizstāvēties Vispārējā tiesā un lai šī tiesa varētu veikt savu kontroli.

Ciktāl Regulas Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu un Regulas Nr. 961/2010 atcelšanu 23. panta 2. punkta a), b) un d) apakšpunktā un Lēmuma 2010/413, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu, 20. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktā definētie kritēriji ir alternatīvi, ir svarīgi precizēt, cik lielā mērā šajās normās palīdzības sniegšanas Irānas valdībai kritērijs atšķiras no atbalsta kodolieroču izplatīšanai kritērija. Šajā ziņā šis pēdējais minētais kritērijs nozīmē, ka ir jābūt pierādītai tiešai vai netiešai saiknei starp attiecīgās personas vai vienības darbībām un kodolieroču izplatīšanu. Atbalsta Irānas valdībai kritērijs, ar kuru tiek paplašināta ierobežojošo pasākumu piemērošanas joma tādējādi, lai pastiprinātu uz Irānas Islāma Republiku izdarīto spiedienu, attiecas uz jebkuru attiecīgās personas vai vienības darbību, ar ko pat neatkarīgi no jebkādas pierādītas tiešas vai netiešas saistības ar kodolieroču izplatīšanu tās kvantitatīvās vai kvalitatīvās nozīmības dēļ var veicināt šo izplatīšanu, sniedzot atbalstu Irānas valdībai, kurš izpaužas kā materiāli, finansiāli vai loģistikas resursi vai priekšrocības uz tiem, kuri ļauj turpināt kodolieroču izplatīšanu. Tādējādi ar piemērojamo tiesisko regulējumu tiek prezumēta saistības pastāvēšana starp šāda atbalsta sniegšanu Irānas valdībai un kodolieroču izplatīšanas turpināšanu, un šī regulējuma mērķis ir liegt Irānas valdībai piekļuvi tās ienākumu avotiem, lai to piespiestu pārtraukt tās kodolieroču izplatīšanas programmas attīstību pietiekamu finanšu resursu trūkuma dēļ.

(sal. ar 63. un 66. punktu)
1)

Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju otrās padomes 2012. gada 2. aprīļa lēmumu lietā R 1981/2010‑2 attiecībā uz iebildumu procesu starp A Colmeia do Minho Lda un Lidl Stiftung & Co. KG atcelt tiktāl, ciktāl ar to ir konstatēts, ka agrāku preču zīmju faktiska izmantošana ir juridiski pietiekami pierādīta;
Preču zīmju, ko veido pašas preces veidols, atšķirtspējas novērtēšanas kritēriji ir tie paši, kas piemērojami citu kategoriju preču zīmēm. Tomēr, piemērojot šos kritērijus, konkrētās sabiedrības daļas uztvere, sastopoties ar trīsdimensiju preču zīmi, ko veido pašas preces veidols, ne vienmēr ir tāda pati kā tad, kad tā sastopas ar vārdisku vai grafisku preču zīmi, ko veido apzīmējums, kas nav atkarīgs no apzīmēto preču veidola. Proti, vidusmēra patērētāji nav pieraduši izdarīt pieņēmumus par preču izcelsmi, balstoties uz preču vai to iesaiņojuma formu, bez jebkādiem grafiskiem vai teksta elementiem, un šādas trīsdimensiju preču zīmes atšķirtspēja varētu būt grūtāk nosakāma nekā vārdiskas vai grafiskas preču zīmes atšķirtspēja. Turklāt jo vairāk forma, attiecībā uz kuru ir iesniegts pieteikums to reģistrēt kā preču zīmi, līdzinās formai, kuru, visdrīzāk, ieņems konkrētā prece, jo lielāka ir iespējamība, ka minētajai formai nav atšķirtspējas Regulas Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē. Šajos apstākļos vienīgi tādai preču zīmei, kas būtiski atšķiras no attiecīgās nozares normām vai ieražām un kura tādēļ var pildīt izcelsmes norādes pamatfunkciju, netrūkst atšķirtspējas Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē.

Nav atšķirtspējas attiecībā uz konkrētajām precēm Regulas Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē trīsdimensiju preču zīmei, kuru veido vītņu nostiprinātāja forma, kuras reģistrācija ir pieteikta attiecībā uz “betona veidņiem un to metāla piederumiem” un “betona veidņiem un to piederumiem no materiāla, kas nav metāls”, kas ietilpst 6. un 19. klasē atbilstoši Nicas nolīgumam, jo tam Savienības specializētās sabiedrības daļas skatījumā piemīt vienkārši dažas maznozīmīgas atšķirības no citām šāda veida precēm. Proti, nešķiet, ka konkrētajam nostiprinātājam piemīt tāds neparasts raksturs, ka būtu iespējams uzskatīt, ka tā trīsdimensiju atveidojums vien ļauj reģistrācijai pieteikto preču zīmi uzskatīt par tādu, kurai piemīt spēja nošķirt ar to apzīmētās preces no tās konkurentu precēm.

(sal. ar 37., 38. un 43. punktu)
Ciktāl Padome, saglabājot attiecīgas personas vārdu to personu sarakstos, uz kurām attiecas ierobežojoši pasākumi pret Sīriju, nav atsaukusies ne uz vienu jaunu apstākli, kas šai personai vēl nebūtu bijis paziņots pēc tiesību aktu par viņas pirmo iekļaušanu attiecīgajos sarakstos pieņemšanas, un prasītājs nav izmantojis iespēju pēc savas iniciatīvas Padomes iesniegt savus apsvērumus arī bez tā, ka pirms katra turpmākā tiesību akta pieņemšanas tiktu skaidri izteikts jauns uzaicinājums, ja nav jaunu pret viņu izmantotu apsvērumu, prasītājam vairākus mēnešus bija iespēja Padomei iesniegt savus apsvērumus un apstrīdēt iemeslu, kādi tie pietiekami skaidri norādīti apstrīdētajos tiesību aktos un kuru dēļ viņa vārds tika iekļauts un saglabāts to personu sarakstos, uz kurām attiecas ierobežojošie pasākumi, pamatotību. Tādējādi nevar tikt konstatēts nekāds prasītāja tiesību tikt uzklausītam pārkāpums.

Lai gan personu, kuras identificētas kā tādas, kuras atbalsta Sīrijas režīmu, līdzekļu un citu saimniecisko resursu iesaldēšanas pasākumi, kas noteikti kopējās ārpolitikas un drošības politikas ietvaros, ir piesardzības pasākumi un nav domāti, lai attiecīgajām personām atņemtu viņu tiesības uz īpašumu, šie pasākumi neapstrīdami ietver tiesību uz īpašumu izmantošanas ierobežojumu.

Tomēr, pirmkārt, šie pasākumi ir noteikti tiesību aktos, ņemot vērā to, ka tie ir ietverti vispārpiemērojamos tiesību aktos un ka tiem Savienības tiesībās ir skaidrs juridiskais pamats, kā arī to, ka tie ir formulēti pietiekami precīzi attiecībā gan uz to piemērojamību, gan uz iemesliem, kas pamato to piemērošanu prasītājam. Otrkārt, kas attiecas uz attiecīgo pasākumu piemērotību izvirzīto mērķu sasniegšanai, ņemot vērā vispārējo interešu mērķi, kas ir tik būtisks starptautiskajai sabiedrībai kā civiliedzīvotāju aizsardzība, tie paši par sevi nav uzskatāmi par neatbilstošiem. Treškārt, jautājumā par attiecīgo pasākumu nepieciešamību ir jāatzīst, ka tādi alternatīvi un mazāk apgrūtinoši pasākumi kā iepriekšējas atļaujas sistēma vai pienākums a posteriori pamatot pārskaitīto līdzekļu izlietojumu neļauj tikpat efektīvi sasniegt šo mērķi, proti, izdarīt spiedienu uz Sīrijas režīma, kurš vajā civiliedzīvotājus, atbalstītājiem, it īpaši iespējas apiet uzliktos ierobežojumus kontekstā.

Turklāt Lēmuma 2011/782 19. panta 3.–7. punktā, Lēmuma 2012/739 25. panta 3.–11. punktā, Lēmuma 2013/255 28. panta 3.–11. punktā un Regulas Nr. 36/2012 16.–18. pantā par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju ir paredzēta iespēja, pirmkārt, atļaut izmantot iesaldētos līdzekļus pamatvajadzībām vai noteiktu saistību izpildei un, otrkārt, piešķirt īpašas atļaujas atsaldēt līdzekļus, citus finanšu aktīvus vai citus saimnieciskos resursus. Visbeidzot, prasītāja vārda atstāšana apstrīdētajiem lēmumiem pievienotajos sarakstos tiek periodiski izvērtēta, lai nodrošinātu, ka personas un organizācijas, kas vairs neatbilst kritērijiem to iekļaušanai attiecīgajā sarakstā, tiktu no tā izņemtas.

(sal. ar 172. un 175.–181. punktu)
Konkurences jomā, kā tas arī izriet no Regulas Nr. 1/2003 23. panta 1. punkta c) apakšpunkta formulējuma, Komisija var uzlikt naudas sodu, ja uzņēmumi tīši vai nolaidības dēļ atsakās pakļauties pārbaudēm. Šis ir viens no gadījumiem, kuros atbilstoši šai tiesību normai var tikt uzlikts naudas sods. Komisijai ir pienākums pierādīt šādu atteikumu. Tātad, saskaņā ar šo tiesību normu Komisijai ir pienākums pierādīt, ka ir tikusi piešķirta piekļuve bloķētā e–pasta konta datiem, bet tai nav jāpierāda, ka ar šiem datiem tika izdarītas darbības vai arī ka tie tika dzēsti.

(sal. ar 37. un 39. punktu)
4.

Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana — Absolūti atteikuma pamati — Preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var kalpot, lai apzīmētu preces vai pakalpojuma īpašības — Jēdziens — Preču zīme, ko veido vārds vai neoloģisms, kas izriet no elementu kombinācijas (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (sal. ar 18. punktu)
Administratīva sūdzība un tās tieša vai netieša noraidīšana ir sarežģītas procedūras neatņemama sastāvdaļa, un tas ir tikai viens no priekšnosacījumiem prasības celšanai tiesā. Šādos apstākļos ar prasību, pat ja tā formāli ir vērsta pret sūdzības noraidījumu, tiesā faktiski izskatīšanai tiek iesniegts nelabvēlīgais akts, par kuru bijusi iesniegta sūdzība, izņemot gadījumu, kad sūdzības noraidījuma apjoms atšķiras no akta, par kuru šī sūdzība tikusi iesniegta, apjoma. Lēmums par sūdzības tiešu noraidīšanu, ņemot vērā tā saturu, var nebūt prasītāja apstrīdētā akta apstiprinājums. Tā tas ir gadījumā, kad lēmumā par sūdzības noraidīšanu ir pārskatīta prasītāja situācija, ņemot vērā jaunus tiesiskos un faktiskos apstākļus, vai kad ar to tiek grozīts vai papildināts sākotnējais lēmums. Šādos gadījumos sūdzības noraidījums ir akts, kas ir pakļauts pārbaudei tiesā, kura to ņem vērā, izvērtējot apstrīdētā akta tiesiskumu, vai pat uzskata to par nelabvēlīgu aktu, ar ko tiek aizstāts apstrīdētais akts.

(skat. 34. punktu)

Atsauce

Vispārējā tiesa: 2011. gada 21. septembris, T-325/09 P Adjemian u.c./Komisija, Krājums, II-6515. lpp., 32. punkts un tajā minētā judikatūra.
Lai arī Komisijas lēmumu, kas atbilst tās pastāvīgajai lēmumu pieņemšanas praksei, ir iespējams pamatot kopsavilkuma veidā, tostarp, paredzot atsauci uz šo praksi, gadījumā, ja lēmums būtiski pārsniedz iepriekš pieņemtajos lēmumos noteikto, Komisijai ir jāsniedz detalizēts pamatojums. Runājot par lēmumu, kas ietilpst LESD 114. panta 4. punktā paredzētās procedūras ietvaros, Komisijas pienākuma pietiekami pamatot savu nolēmumu ievērošanas kontrole ir vēl jo svarīgāka, jo minētajā procedūrā nav piemērojams sacīkstes princips.

Šajā ziņā, tiesību akta pamatojumam ir jābūt loģiskam un tajā it īpaši nedrīkst būt saturiskas pretrunas, kas liedz pareizi uztvert šī tiesību akta pamatā esošos iemeslus. Pretruna lēmuma pamatojumā ir pienākuma, kas izriet no LESD 296. panta otrās daļas, pārkāpums, kurš var ietekmēt konkrētā akta spēkā esamību, ja tiek pierādīts, ka šīs pretrunas dēļ akta adresāts nav varējis uzzināt visu vai daļēju patieso lēmuma pamatojumu un ka tāpēc akta visa rezolutīvā daļa vai daļa no tās nav juridiski pamatota.

(sal. ar 47.–50. punktu)
Saskaņā ar LESD 263. panta ceturto daļu fiziska vai juridiska persona var celt prasību par tiesību aktu, kas tai nav adresēts, tikai tad, ja tas to skar tieši un individuāli. Šajā ziņā Komisijas regula, kas publicēta Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī un ar ko galīgi noraidīts atļaujas pieteikums saistībā ar samazināta slimības riska norāžu atļaujas procedūru, pamatojoties uz Regulas Nr. 1924/2006 par uzturvērtības un veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem, tieši skar prasītāju, jo likumdevējs bija paredzējis ļaut ikvienai fiziskai vai juridiskai personai iesniegt atļaujas pieteikumu saskaņā ar minētās regulas 15. pantu un galīgais lēmums noraidīt atļaujas pieteikumu ir ietverts apstrīdētajā regulā, kas uzskatāma par atļaujas procedūras pēdējo posmu. Turklāt, tā kā prasītājs ir iesniedzis individuālu atļaujas pieteikumu, minētā regula viņu skar individuāli.

Samazināta slimības riska norādes atļaujas piešķiršana Regulas Nr. 1924/2006 par uzturvērtības un veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem 2. panta 2. punkta 6. apakšpunkta izpratnē prasa papildus slimībai norādīt konkrētu šīs slimības saslimšanas riska faktoru, kas pieteikuma iesniedzēja ieskatā tikšot būtiski mazināts. Proti, likumdevējs Regulas Nr. 1924/2006 14. panta 2. punktā ir atzinis, ka slimībai var būt vairāki riska faktori. Atbilstoši šai tiesību normai uz marķējuma vai, ja marķējuma nav, noformējumā, vai reklāmā ir arī paziņojums, kurā norādīts, ka slimībai, uz kuru attiecas norāde, var būt vairāki riska faktori un ka izmaiņām vienā no šiem riska faktoriem var būt vai var arī nebūt labvēlīga ietekme. Līdz ar to, ja pieteikuma iesniedzējs nenorāda slimību un konkrēto riska faktoru, Komisija nevar izvērtēt, kādas slimības kādu saslimšanas riska faktoru būtiski mazinātu norādē paredzētie uztura paradumi. Ir pietiekami, ka riska faktora norādīšana vismaz netieši izriet no šai norādei piedāvātā formulējuma vai atļaujas pieteikumam pievienotajiem dokumentiem.

(sal. ar 73. un 75. punktu)
Lai gan Regulas Nr. 2342/2002, ar ko paredz īstenošanas kārtību Finanšu regulai, 134. panta 5. punktā ir vispārēja norāde uz “izslēgšanas gadījumiem”, no šajā punktā veiktās norādes uz šī paša panta 3. punktu un frāzes, ka “līgumslēdzējas iestādes var pašas lūgt [..] kompetentajām iestādēm”, kas paredzētas 3. punktā, skaidri izriet, ka 5. punkts attiecas uz gadījumu, kad, lai arī kandidātiem nav pienākuma iesniegt saistībā ar Regulas Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam, 93. panta 1. punkta a), b), d) un e) apakšpunktā noteiktajiem izslēgšanas gadījumiem šajā 3. punktā paredzētās apliecības, līgumslēdzēja iestāde tomēr vēlas pārliecināties, ka uz šiem kandidātiem neattiecas kāds no izslēgšanas gadījumiem.

Lēmumam izslēgt kandidātu no attiecīgā iepirkuma, pamatojoties uz Regulas Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam, 94. panta b) punktu, ir administratīva soda raksturs, lai gan šajā lietā, kā Komisija ir norādījusi tiesas sēdē, minētās regulas 95. pantā minētajā datu bāzē nekāda informācija par prasītājām nebija iekļauta. Katrā ziņā, pat ja pieņemtu, ka šāds lēmums nevar tikt uzskatīts par tādu, ar kuru tā adresātam ir uzlikts sods, līgumslēdzējai iestādei ir jāpiemēro tiesību uz aizstāvību aizsardzības vispārējais princips.

Tiesību uz aizstāvību ievērošanas princips ir vispārpiemērojams, un to piemēro ne tikai gadījumos, kad iestāde paredz noteikt sodu, bet arī jebkurā procedūrā, kura sākta pret kādu personu un kuras rezultātā var tikt pieņemts tai nelabvēlīgs akts. Šajā ziņā lēmums par tūlītēju izslēgšanu ir vismaz nelabvēlīgs akts adresātiem, proti, būtiski ietekmē to intereses, radot smagas ekonomiskas sekas vai vispārīgāk – nopietni ietekmējot to stāvokli. Lēmums noraidīt kandidatūru, pamatojoties uz Regulas Nr. 1605/2002 94. panta b) punktu, var kaitēt vismaz to reputācijai un izraisīt sekas, kas neaprobežojas ar attiecīgo iepirkumu vien. Šajā ziņā, tā kā lēmums par izslēgšana tika pieņemts pēc Komisijas informācijas pieprasījumiem valsts iestādēm, jo Komisijai bija šaubas par pretendenta apgalvojumu patiesumu, ir jāuzskata, ka Komisija tādējādi padziļināti izvērtēja kādu pretendenta kandidatūras aspektu un ar šo informācijas pieprasījumu uzsāka šī kandidāta apgalvojumu pārbaudīšanas darbības, kuru rezultātā tika pieņemts lēmums par izslēgšanu.

Turklāt tas, ka nevienā Regulas Nr. 1605/2002 vai Regulas Nr. 2342/2002, ar ko paredz īstenošanas kārtību Finanšu regulai, tiesību normā nav paredzēta tiesību uz aizstāvību īstenošana šādā gadījumā, pats par sevi vēl nenozīmē, ka būtu izslēdzama šī no vispārējā principa par tiesību uz aizstāvību ievērošanu izrietošā garantija.

Katrā ziņā tiesai ir jāpārbauda, kad tā uzskata, ka ir noticis šāds pārkāpums, vai lietas konkrētajos faktiskajos un tiesību apstākļos attiecīgajai procedūrai būtu bijis atšķirīgs rezultāts, ja bez šā pārkāpuma prasītāji būtu varējuši labāk nodrošināt savu aizstāvību.

(sal. ar 55., 63.–67., 72. punktu)
3.

Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana — Absolūti atteikuma pamati — Preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var kalpot, lai norādītu preces īpašības — Jēdziens — Neoloģisms, kas sastāv no elementiem, kuri apraksta attiecīgo preču vai pakalpojumu īpašības — Iekļaušana, ja kombinācija nav neparasta (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (sal. ar 23. punktu)