Lieta C‑482/16

Georg Stollwitzer

pret

ÖBB Personenverkehr AG

(Oberlandesgericht Innsbruck lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – LESD 45. pants – Nediskriminācijas vecuma dēļ princips – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – 21. panta 1. punkts – Direktīva 2000/78/EK – 2., 6. un 16. pants – Atsauces datums izvirzīšanai augstākam līmenim – Diskriminējošs dalībvalsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir izslēgta pirms 18. gadu vecuma sasniegšanas pabeigtu nodarbinātības laikposmu ieskaitīšana, nosakot atalgojumu – Vienlīdzīgas attieksmes principam pretrunā esošu tiesību normu atcelšana

Kopsavilkums – Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 14. marta spriedums

Sociālā politika – Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā – Direktīva 2000/78 – Aizliegums diskriminēt vecuma dēļ – Nediskriminācijas vecuma dēļ principa pārkāpums ar valsts tiesisko regulējumu par atalgojumu – Sekas – Valsts tiesiskais regulējums, ar ko šāda diskriminācija ir izbeigta, ar atpakaļejošu spēku un attiecībā uz visiem darbiniekiem atceļot 18 gadu vecuma ierobežojumu uzņēmuma darbinieku klasificēšanai algu skalā, bet pieļaujot tikai tādas darba pieredzes ņemšanu vērā, kura ir iegūta uzņēmumos, kas darbojas tajā pašā ekonomikas nozarē – Pieļaujamība arī no LESD 45. panta viedokļa

(LESD 45. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/78 2., 6. un 16. pants)

LESD 45. pants, kā arī Padomes Direktīvas 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 2., 6. un 16. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā tas, uz kuru attiecas pamatlieta un ar kuru, lai izbeigtu diskrimināciju vecuma dēļ, kas ir radusies, piemērojot valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru, klasificējot uzņēmuma darbiniekus algu skalā, tiek ieskaitīti tikai pēc 18 gadu vecuma sasniegšanas pabeigtie nodarbinātības laikposmi, šis vecuma ierobežojums ir atcelts ar atpakaļejošu spēku un attiecībā uz visiem šiem darbiniekiem, bet ir pieļauta tikai tādas darba pieredzes ņemšana vērā, kas ir iegūta uzņēmumos, kuri darbojas tajā pašā ekonomikas nozarē.

Šajā ziņā ir jāatgādina, pirmkārt, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru atlīdzinājuma sniegšana par tādu darbinieka iegūto darba pieredzi, kura attiecīgajam darbiniekam sniedz prasmi labāk veikt savus pienākumus, ir leģitīms algu politikas mērķis (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2006. gada 3. oktobris, Cadman, C‑17/05, EU:C:2006:633, 34. un nākamie punkti, un 2009. gada 18. jūnijs, Hütter, C‑88/08, EU:C:2009:381, 47. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra). Tātad darba devējam principā ir tiesības atalgojumā ņemt vērā tikai šādus iepriekš pabeigtos nodarbinātības laikposmus.

Otrkārt, Tiesa ir paudusi uzskatu, ka, lai gan valsts tiesību norma, saskaņā ar kuru tiek ieskaitīti noteikti iepriekšējie nodarbinātības laikposmi, bet citi vērā ņemti netiek, protams, var radīt atšķirīgu attieksmi pret darbiniekiem atkarībā no datuma, kurā attiecīgais uzņēmums viņus ir pieņēmis darbā, tomēr šī atšķirīgā attieksme nav ne tieši, ne netieši balstīta uz vecumu, ne arī uz kādu notikumu, kas ir saistīts ar vecumu. Tā, kas netiek ņemta vērā, ir citos uzņēmumos iegūtā darba pieredze, kas netiek ņemta vērā neatkarīgi ne no vecuma, kurā tā ir iegūta, ne no tā, kādā vecumā attiecīgais darbinieks ir pieņemts darbā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2012. gada 7. jūnijs, Tyrolean Airways Tiroler Luftfahrt Gesellschaft, C‑132/11, EU:C:2012:329, 29. punkts).

Katrā ziņā ir jānorāda, ka šādu klauzulu ir paredzēts attiecināt tikai uz tiem darbiniekiem, kuri vairs nevar atsaukties uz savu neatbilstīgo darba pieredzi. Tādējādi ar iegūto tiesību saglabāšanas klauzulas piemērošanas sekām saistīta šķietama diskriminācija katrā ziņā būtu balstīta nevis uz vecuma kritēriju, bet gan uz iepriekšējās darba pieredzes vērā ņemšanas kārtību. Tomēr no šī sprieduma 39. un 40. punkta izriet, ka šāds pamatojums šajā gadījumā nevar tikt apšaubīts.

Visbeidzot, runājot par LESD 45. pantu, tā kā 2015. gada Likuma par federālo dzelzceļu 53.a pantā ir tieši paredzēta tādu iepriekšējo nodarbinātības laikposmu dzelzceļa nozarē ieskaitīšana, kuri ir pabeigti citās dalībvalstīs, ir jāatzīst, ka Tiesai nav zināms neviens apstāklis, kas ļautu konstatēt šajā pantā paredzētu iespējamu darba ņēmēju pārvietošanās brīvības pārkāpumu.

(skat. 39., 40., 42., 46. un 47. punktu un rezolutīvo daļu)