ĢENERĀLADVOKĀTA F. DŽ. DŽEIKOBSA [F. G. JACOBS] SECINĀJUMI,

sniegti 2004. gada 16. septembrī ( )

Lieta C‑74/03

SmithKline Beecham plc

pret

Lægemiddelstyrelsen

[Østre Landsret (Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu]





1. Šajā lietā Dānijas Østre Landsret (Austrumu reģionālā tiesa) ir uzdevusi divus jautājumus, kas saistīti ar Kopienu noteikumiem, kas reglamentē pieprasījumu iesniegšanu dalībvalstu kompetentajās iestādēs zāļu tirdzniecības atļauju saņemšanai. Šie noteikumi tajā laikā bija iekļauti Padomes 1965. gada 26. janvāra Direktīvā 65/65/EEK par to normatīvo vai administratīvo aktu noteikumu tuvināšanu, kas attiecas uz zālēm (turpmāk tekstā – “Direktīva”) ( ), kurā izdarīti grozījumi, jo īpaši ar 1986. gada 22. decembra Padomes Direktīvu 87/21/EEK. ( )

2. Direktīvas 4. panta 8. punkta a) apakšpunkta iii) daļā bija noteikta saīsināta procedūra, lai saņemtu šādu atļauju, saskaņā ar kuru pretendents sava pieprasījuma atbalstam varēja atsaukties uz informāciju, kas iesniegta par citām jau iepriekš atļautām zālēm, ja cita starpā tas varēja pierādīt, ka šīs zāles pēc būtības ir līdzīgas viņa paša zālēm. Kopienu judikatūra, kas aplūkota tālāk, ( ) precizēja, ka, lai divas zāles būtu līdzīgas pēc būtības, tām inter alia jābūt ar tādu pašu aktīvo vielu kvalitatīvo un kvantitatīvo sastāvu.

3. Pirmais jautājums, kas izvirzīts šajā lietā, ir par to, vai divas zāles, kam ir vienādas aktīvās vielas, bet dažādu sāļu veidā, var uzskatīt par atbilstīgām šim pēdējam kritērijam. Otrais jautājums ir par to, vai pretendentam atbilstoši saīsinātajai procedūrai bija tiesības iesniegt papildu informāciju atsevišķu farmakoloģisko un toksikoloģisko pārbaužu vai klīnisko pētījumu veidā kompetentajām iestādēm ar mērķi pierādīt viņa paša zāļu un iepriekš atļauto zāļu līdzību pēc būtības.

4. Kopš tā laika Kopienu noteikumi vairākkārt ir grozīti un pašreiz sniedz skaidru apstiprinošu atbildi uz abiem jautājumiem.

Atbilstošās tiesību normas

Direktīva

5. Tajā laikā attiecīgie noteikumi galvenokārt bija iekļauti Direktīvas II. daļā, kurā izdarīti grozījumi, jo īpaši ar Direktīvu 87/21/EEK. ( ) Direktīvas 3. pants noteica – ja iztrūkst Kopienas līmeņa tirdzniecības atļauja, zāles var tirgot dalībvalstī tikai pēc tam, kad saņemta atļauja no dalībvalsts kompetentās iestādes.

6. Direktīvas 4. pantā bija noteikta detalizēta procedūra, vajadzīgie dokumenti un informācija, lai saņemtu tirdzniecības atļauju no dalībvalstu kompetentajām iestādēm. Tajā bija noteikti vairāki iespējamie procedūru veidi valsts tirdzniecības atļaujas saņemšanai. Atbilstoši pilnajai procedūrai, ko paredzēja 4. panta 8. punkts, pretendentam tirdzniecības atļaujas saņemšanai parasti vajadzēja iesniegt rezultātus, kas iegūti:

“– fizikāli ķīmiskās, bioloģiskās vai mikrobioloģiskās pārbaudēs;

– farmakoloģiskās un toksikoloģiskās pārbaudēs;

– klīniskā izpētē”.

7. Direktīvas 4. panta 8. punkta a) apakšpunktā bija noteiktas vairākas alternatīvas procedūras, ar ko noteiktos īpašos apstākļos tirdzniecības atļaujas pieprasījuma iesniedzēju atbrīvoja no pienākuma nodrošināt farmakoloģiskās un toksikoloģiskās pārbaudes vai klīniskās izpētes, kas parasti nepieciešamas saskaņā ar 4. panta 8. punktu, un tā vietā tas varēja atsaukties uz informāciju, kas iesniegta par citām atsauces (“references”) zālēm, kas jau ir atļautas. Pienākumu nodrošināt pilnu informāciju par zāļu fizikāli ķīmiskajām īpašībām tas neskāra. Lai varētu izmantot šādu procedūru (turpmāk tekstā – “saīsinātā procedūra”), pretendentam vajadzēja pierādīt:

“iii) [..] ka zāles pēc būtības ir līdzīgas zālēm, kas saskaņā ar spēkā esošajiem Kopienu noteikumiem vismaz sešus gadus ir atļautas Kopienā un ko tirgo dalībvalstī, kurā ir iesniegts pieprasījums. [..] Dalībvalsts [..] var pagarināt šo laikposmu līdz 10 gadiem ar apvienotu lēmumu, kas attiecas uz visām zālēm, kuras tirgo tās teritorijā, ja sabiedrības veselības interesēs tā to uzskata par vajadzīgu. [..]”.

8. 4. panta 8. punkta a) apakšpunkta pēdējā daļā bija paredzēta šāda atruna (turpmāk tekstā – “atruna”) procedūrām, ko noteica šie noteikumi:

“Atbilstīgo toksikoloģisko un farmakoloģisko pārbaužu un/vai atbilstīgās klīniskās izpētes rezultāti tomēr ir jāiesniedz, ja zāles ir paredzēts izmantot tādai ārstnieciskai lietošanai, kas atšķiras no citu tirgoto zāļu ārstnieciskās lietošanas, vai ja tās ir lietojamas atšķirīgā veidā vai atšķirīgās devās.”

9. Atruna tādējādi noteica papildu procedūru, lai saņemtu tirdzniecības atļauju, ko bieži sauc un kas turpmāk tekstā tiek saukta par saīsināto hibrīdo procedūru. Atbilstoši šai procedūrai pretendentam vajadzēja iesniegt tikai tādus rezultātus, kas iegūti farmakoloģiskās un toksikoloģiskās pārbaudēs un klīniskā izpētē, kādi ir nepieciešami, ņemot vērā atšķirības šo zāļu ārstnieciskajā lietošanā, lietojuma veidā vai devās salīdzinājumā ar citām tirgotajām zālēm. Pretējā gadījumā pretendents atsaucās uz informāciju, kas attiecas uz atsauces (references) zālēm, kas tam bija jānorāda atbilstoši 4. panta 8. punkta a) apakšpunkta iii) daļas prasībām. Tāpēc saīsinātā hibrīdā procedūra bija starpposma procedūra starp parasto un saīsināto procedūru attiecībā uz pierādīšanas pienākumu, ko tā uzliek pretendentam. Jauno informāciju, kas pretendentam bija jāiesniedz saskaņā ar saīsināto hibrīdo procedūru, uzskatīja par “papildinošu informāciju”.

10. Šīs direktīvas un Direktīvas 87/21 preambulās ir izskaidroti Direktīvas 4. panta mērķi. Direktīvas preambulas pirmajā apsvērumā bija izskaidrots, ka visu zāļu tirdzniecības atļauju reglamentējošo noteikumu pamatmērķis ir sabiedrības veselības aizsardzība. Otrajā apsvērumā tomēr bija uzsvērts, ka mērķi jāsasniedz ar tādiem līdzekļiem, kas nekavēs farmācijas rūpniecības attīstību vai zāļu tirdzniecību Kopienā. Atbilstoši trešajā un ceturtajā apsvērumā norādītajam atšķirības valstu noteikumos kavētu zāļu tirdzniecību, un tāpēc tās jānovērš.

11. Ar Direktīvu 87/21 ieviesa 4. panta 8. punkta redakciju, kas tajā laikā bija spēkā. Preambulas otrais apsvērums attaisnoja noteikumu, pamatojoties uz to, ka “pieredze liecina, ka ieteicams precizēt gadījumus, kuros nav jāiesniedz farmakoloģisko un toksikoloģisko pārbaužu vai klīniskās izpētes rezultāti, lai iegūtu atļauju zālēm, kas ir pēc būtības līdzīgas atļautām zālēm, vienlaikus neradot neizdevīgus apstākļus novatoriskiem uzņēmumiem”. Ceturtais apsvērums arī vērsa uzmanību uz to, ka pastāv valsts politikas apsvērumi neveikt atkārtotas pārbaudes, izmantojot cilvēkus vai dzīvniekus bez sevišķi svarīga iemesla.

Paziņojums pretendentiem

12. Ieteikumi par veidu, kādā veicamas pārbaudes un izpētes, kas vajadzīgas, lai izpildītu dažādās Direktīvas 4. pantā noteiktās procedūras, bija izklāstīti pielikumā Padomes 1975. gada 20. maija Direktīvai 75/318/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu, kuri attiecas uz analīzes, farmakotoksikoloģijas un klīnisko pētījumu standartiem un protokoliem sakarā ar patentētu zāļu testēšanu ( ), kas grozīta ar Komisijas 1991. gada 19. jūlija Direktīvu 91/507/EEK ( ).

13. Pielikumā noteikts, ka tirdzniecības atļaujas pieprasījums jāiesniedz tādā veidā, lai ievērotu Komisijas ieteikumus, kas publicēti “Eiropas Kopienas Zāļu reglamentēšanas noteikumu” II sējumā: Paziņojums tiem, kas pretendē uz cilvēkiem paredzētu zāļu tirdzniecības atļaujām Eiropas Kopienas dalībvalstīs (parasti tiek apzīmēts un turpmāk tekstā tiek saukts par Paziņojumu pretendentiem).

14. Paziņojuma pretendentiem 1998. gada redakcijā 1. nodaļas 5. iedaļa attiecās uz tirdzniecības atļaujas pieprasījumiem saīsinātajā procedūrā. 5. iedaļas 4. daļas nosaukums bija “Citi saīsinātie pieteikumi”. Tajā bija iekļauta tabula, kurā bija izklāstīta papildu informācija, kas parasti nepieciešama attiecībā uz dažādiem saīsināto pieteikumu veidiem. Tabulas a) ievilkums attiecas uz tādiem pieteikumiem, kuros zāles, kam pieprasa atļauju, ir ar “citu sāls/estera kompleksu/atvasinājumu (ar to pašu ārstniecisko sastāvdaļu)”, kur ārstnieciskā sastāvdaļa ir tā zāļu sastāvdaļa, kas galvenokārt nosaka zāļu ārstniecisko iedarbību uz patērētāju. Tajā kā vajadzīga noteikta šāda papildu informācija:

“Pierādījumi, ka nepastāv izmaiņas sastāvdaļu farmakokinētikā, farmakodinamikā un/vai toksicitātē, kas varētu mainīt drošības/iedarbīguma raksturojumu (pretējā gadījumā tās uzskata par jaunu aktīvo vielu)”.

15. Tajās Paziņojuma pretendentiem redakcijās, kas tika publicētas kopš 2001. gada maija (un tāpēc pēc attiecīgo tirdzniecības atļauju pieprasījumiem šajā lietā), ir iekļauts šāds skaidrojums attiecībā uz jaunas aktīvās vielas jēdzienu:

“Definīcija tam, ko jāsaprot ar jaunu aktīvo vielu, ir noteikta šīs nodaļas III pielikumā.

Aktīvā(s) viela(s) dažādu sāļu, esteru, atvasinājumu u.c. veidos, bet ar to pašu ārstniecisko sastāvdaļu (parasti) netiek uzskatītas par jaunu vielu, ja vien tās būtiski neatšķiras savā starpā pēc to īpašībām attiecībā uz drošumu vai iedarbību. Pretendentam ir jāiesniedz pierādījumi, ka aktīvo vielu sāļiem, esteriem vai citiem atvasinājumiem ir tādas pašas īpašības attiecībā uz drošumu un iedarbību, ja tas apgalvo, ka zāles, par kurām iesniegts pieprasījums, pēc būtības ir līdzīgas jau atļautām zālēm, kas satur tās pašas aktīvās vielas citus sāļus, esterus vai citus atvasinājumus (skat. šīs nodaļas IV pielikumu).

Lēmumu par to, vai aktīvās vielas cita forma ir jāklasificē kā jauna aktīvā viela, pieņem dalībvalstu/EMEA kompetentās iestādes, izvērtējot katru gadījumu atsevišķi.”

16. 2A sējuma 1. nodaļas IV pielikumā reproducēts tabulas a) ievilkums, kas iepriekš bija iekļauts Paziņojuma pretendentiem 1998. gada redakcijas 5. nodaļas 4. daļā, kas izklāstīts iepriekš. ( )

Spriedums lietā Generics

17. Lietā Generics ( ) Tiesa izskatīja līdzības pēc būtības jēdzienu 4. panta 8. punkta a) apakšpunkta izpratnē. Tā uzsvēra, ka līdzības pēc būtības nosacījums ir jāinterpretē, ņemot vērā Direktīvas galveno mērķi garantēt sabiedrības veselību, lai tādējādi novērstu jebkuru atkāpi no drošuma un iedarbības nosacījumiem, kas uzlikti visām zālēm. ( )

18. Tiesa turpinājumā nosprieda, ka vienas zāles pēc būtības ir līdzīgas citām, “ja tās atbilst kritērijam par tādu pašu aktīvo vielu kvalitatīvo un kvantitatīvo sastāvu, tādu pašu zāļu formu un bioloģisko līdzvērtību, ja vien, ņemot vērā zinātnes atziņas, nav acīmredzams, ka tās nozīmīgi atšķiras no oriģinālajām zālēm attiecībā uz drošumu vai iedarbību”. Tiesa arī norādīja, ka dalībvalsts kompetentā iestāde, nosakot, vai divas zāles pēc būtības ir līdzīgas, nedrīkst neievērot trīs iepriekš minētos kritērijus. ( )

19. Tiesa uzskatīja, ka kritēriji attiecībā uz aktīvo vielu kvalitatīvo un kvantitatīvo sastāvu, zāļu formu un bioloģisko līdzvērtību palīdzēs nodrošināt, ka jaunajām zālēm būs tāda pati drošība un iedarbība, kāda ir atsauces (references) zālēm. Tomēr Tiesa uzskatīja par vajadzīgu pievienot galīgo nosacījumu par to, ka abām zālēm nav būtisku atšķirību attiecībā uz to drošumu un iedarbību. Tā ilustrēja pēdējā nosacījuma nepieciešamību norādot, ka “zāles, kas atbilst trim minētajiem kritērijiem [..], tomēr var izraisīt šaubas par drošību attiecībā uz tajās izmantotajām neitrālajām vielām”. ( )

Turpmākie grozījumi

20. Kopš attiecīgā laika Direktīva ir aizstāta ar Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīvu 2001/83/EK (turpmāk tekstā – “jaunā Direktīva”) ( ). Sākuma periodā saīsinātā procedūra, kas tagad paredzēta jaunās Direktīvas 10. panta 1. punkta a) apakšpunkta iii) daļā, pēc būtības ir saglabāta tajā redakcijā, kādu piemēroja attiecīgajā laikā. Šajā laikā jaunās Direktīvas I pielikums tika grozīts ar Komisijas 2003. gada 25. jūnija Direktīvu 2003/63/EK ( ). Tās pielikuma II daļa attiecās uz “īpašu tirdzniecības atļaujas dokumentāciju un īpašām prasībām”. Šīs daļas 2. punktā bija minēts – lai pierādītu līdzību pēc būtības, saīsinātajā procedūrā iesniegtajos pieteikumos “attiecīgajā gadījumā ietver papildu datus, lai pierādītu dažādu atļautās aktīvās vielas sāļu, esteru vai atvasinājumu drošības un iedarbīguma īpašību līdzvērtīgumu”. Līdzīgi 3. punktā bija noteikts:

“Ja ļoti līdzīgu zāļu aktīvā viela satur vienu un to pašu ārstniecisko sastāvdaļu, ko oriģinālais atļautais produkts, kas saistīts ar atšķirīgu sāļa/estera kompleksu/atvasinājumu, pierāda, ka sastāvdaļu farmakokinētikā, farmakodinamikā un/vai toksicitātē nav izmaiņu, kas varētu mainīt drošības/iedarbīguma raksturojumu. Ja izmaiņas ir, šo savienojumu uzskata par jaunu aktīvo vielu.”

21. Pēc tam saīsināto procedūru būtiski pārveidoja ar 2004. gada 31. marta Direktīvu 2004/27/EK ( ). Jaunās direktīvas 10. panta 1. punktā atbilstoši grozījumiem līdzības pēc būtības jēdzienu aizstāja ar (pēc būtības analogu) prasību pretendentam pierādīt, ka zāles ir ģenēriskas atsauces (references) zālēm, kam ir piešķirta atļauja vismaz uz astoņiem gadiem. 10. panta 2. punkta b) apakšpunktā noteikts, ka ģenēriskas zāles ir:

“[..] zāles, kurās ir tāds pats aktīvo vielu kvalitatīvais un kvantitatīvais sastāvs un tāda pati zāļu forma kā atsauces (references) zālēm un kuru bioekvivalence ar atsauces (references) zālēm ir pierādīta attiecīgos bioloģiskās pieejamības pētījumos. Dažādi sāļi, esteri, ēteri, izomēri, izomēru maisījumi, salikumi vai aktīvo vielu atvasinājumi jāuzskata par to pašu aktīvo vielu, ja vien tie būtiski neatšķiras pēc to īpašībām saistībā ar to drošumu un/vai labvērtību [iedarbību]. Šādos gadījumos pieteikuma iesniedzējam jāsniedz papildinformācija, kas pierāda atļautās aktīvās vielas dažādu sāļu, esteru vai atvasinājumu drošumu un/vai labvērtību [iedarbību].”

Fakti

22. Šajā lietā farmācijas uzņēmums SmithKline Beecham plc (turpmāk tekstā – “SmithKline Beecham”) apstrīd tirdzniecības atļauju derīgumu, ko Lægemiddelstyrelsen, kas ir Dānijas kompetentā iestāde, piešķīrusi diviem citiem farmācijas uzņēmumiem – Synthon BV un Genthon BV (turpmāk tekstā – “Synthon un Genthon”), kas abi pieder Synthon grupai.

23. SmithKline Beecham šobrīd ir zāļu ar nosaukumu Seroxat tirdzniecības atļaujas turētājs. Seroxat aktīvo vielu veido paroksetīna hidrohlorīda pushidrāts 20 un 30 mg devās. Pirmā tirdzniecības atļauja Seroxat tika izsniegta 1993. gadā.

24. 1999. gada jūlijā Synthon un Genthon iesniedza ļoti līdzīgus tirdzniecības atļaujas pieprasījumus, attiecīgi paroksetīna “Synthon” un paroksetīna “Genthon” tirdzniecībai (turpmāk tekstā – “zāles Synthon”). Pieteikumi tika iesniegti atbilstoši saīsinātajai procedūrai, un Seroxat tika minētas kā atsauces (references) zāles. Tāpat kā Seroxat, Synthon zāles satur paroksetīnu, bet atšķirīgas sāls, paroxetine mesylate, veidā.

25. Papildus saīsinātās procedūras ietvaros iesniegtajai dokumentācijai Synthon un Genthon iesniedza atsevišķu farmakoloģisko un toksikoloģisko pārbaužu uz dzīvniekiem rezultātus, kas paredzētas pielikumā, kas pievienots Direktīvai 75/318/EEK, kas grozīta ar Direktīvu 91/507/EK. Lægemiddelstyrelsen lūdza iesniegt papildu informāciju.

26. Synthon un Genthon neiesniedza klīniskās izpētes uz pacientiem rezultātus, bet lūdza piemērot izņēmumu, pamatojoties uz to, ka zāļu ietekme uz cilvēkiem jau netieši bija pārbaudīta bioloģiskās pieejamības veidā attiecībā uz atsauces (references) zālēm Seroxat, kas ir pārbaudītas uz vairākiem veseliem brīvprātīgajiem.

27. 2000. gada oktobrī Lægemiddelstyrelsen piešķīra Synthon un Genthon tirdzniecības atļaujas attiecībā uz zālēm Synthon.

Tiesvedība valsts tiesā un prejudiciālie jautājumi

28. SmithKline Beecham cēla prasību Østre Landsret (Austrumu reģionālajā tiesā), lai apstrīdētu Lægemiddelstyrelsen lēmuma, ar kuru atļautas zāles Synthon, likumību.

29. Tas apgalvo, ka Seroxat un zāles Synthon nav pēc būtības līdzīgas viena otrai, jo tās satur dažādas, kaut arī analogas, aktīvās vielas. Seroxat aktīvā viela ir paroksetīna hidrohlorīda pushidrāts, turpretim zālēs Synthon tā ir paroxetine mesylate, kas ir cita paroksetīna sāls. Saskaņā ar būtiskas līdzības kritēriju uzreiz būtu skaidrs, vai divas zāles ir pēc būtības līdzīgas, vai nav. Tas, ka bija nepieciešama papildu informācija nolūkā pierādīt būtisku līdzību, ir pietiekami, lai apstiprinātu, ka Seroxat un zāļu Synthon aktīvās vielas ir dažādas. Papildu informācijas iesniegšana farmakoloģisko un toksikoloģisko pārbaužu vai klīnisko pētījumu veidā saīsinātās procedūras ietvaros ir atļauta tikai atbilstoši atrunai, tas ir, ja jaunās zāles ir paredzēts izmantot citādai ārstnieciskai lietošanai vai ja tās ir lietojamas atšķirīgā veidā vai atšķirīgās devās.

30. Østre Landsret nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:

“1) Vai saskaņā ar Pirmās zāļu direktīvas (grozītā Direktīva 65/65/EEK) 4. panta 8. punkta a) apakšpunkta iii) daļu var, piemērojot tirdzniecības atļaujas pieprasījuma saīsināto procedūru, izsniegt atļauju zālēm, ja zāļu aktīvās vielas sāls veids atšķiras no tā, kas izmantots atsauces (references) zālēs?

2) Vai var piemērot tirdzniecības atļaujas pieprasījuma saīsināto procedūru, ja pretendents pēc savas iniciatīvas vai par veselību atbildīgās valsts iestādes pieprasījuma iesniedz papildu informāciju atsevišķu farmakoloģisko un toksikoloģisko pārbaužu vai klīnisko pētījumu veidā ar mērķi pierādīt, ka zāles “pēc būtības ir līdzīgas” atsauces (references) zālēm?”

31. Rakstveida apsvērumi tika saņemti no SmithKline Beecham, Synthon un Genthon, Dānijas, Nīderlandes, Portugāles un Apvienotās Karalistes valdībām, kā arī Komisijas, no kuriem visi, izņemot Nīderlandes un Portugāles valdības, sniedza mutvārdu apsvērumus tiesas sēdē.

Vērtējums

32. No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu un Tiesai sniegtajiem apsvērumiem ir skaidrs, ka abi uzdotie prejudiciālie jautājumi ir cieši saistīti. Viens no argumentiem, ar kuru tiek apstrīdēts, ka abas zāles var būt līdzīgas pēc būtības, neskatoties uz izmaiņām aktīvās vielas sāļos (jautājums, ko izvirza ar pirmo prejudiciālo jautājumu) ir tāds, ka pretendentam tādā gadījumā būtu jāiesniedz papildu informācija, lai pierādītu, ka tās neatšķiras drošības un iedarbības ziņā, ko uzskata par neatļautu (jautājums, ko izvirza ar otro prejudiciālo jautājumu). Tāpēc ierosinu iztirzāt abus jautājumus kopā.

33. Synthon un Genthon, Dānija, Nīderlande un Komisija atbalsta apstiprinošu atbildi uz uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem, būtībā tāpat kā Portugāle. SmithKline Beecham un Apvienotā Karaliste uzskata, ka uz abiem jautājumiem jāatbild noliedzoši.

34. Nepārprotami, Direktīvas teksts pats par sevi nesniedz risinājumu uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem. Līdzības pēc būtības jēdziens nav definēts. Tāpat nav pilnībā skaidrs, vai papildu informācijai, ko var iesniegt saīsinātās procedūras ietvaros, ir noteikti zināmi ierobežojumi.

35. Tiesas judikatūru tāpat var interpretēt. Spriedums lietā Generics neprecizē, kā jāsaprot “tāds pats aktīvo vielu kvalitatīvais un kvantitatīvais sastāvs”. No lietas materiāliem izriet, ka jēdzienu “aktīvā viela” lieto gan attiecībā uz molekulu kopumā, kas satur aktīvo sastāvdaļu, gan, ja šī sastāvdaļa ir sāļu veidā, attiecībā uz molekulas daļu (uz ko bieži atsaucas kā uz “ārstniecisko sastāvdaļu”), kam ir ārstnieciska ietekme uz zāļu lietotāju.

36. Attiecībā uz informāciju, ko pretendents drīkst iesniegt, judikatūrā līdz šim galvenokārt ir izskatīti apstākļi, kādos pretendents var izvairīties no informācijas iesniegšanas, atsaucoties uz informāciju, kas iesniegta iepriekš citu zāļu atbalstam.

37. Tā rezultātā Tiesai sniegtie argumenti lielākoties vispārīgākā veidā attiecās uz Direktīvas sistēmu, mērķiem, kas ir tās pamatā, un [direktīvas] saistību ar citiem Kopienu tiesību aktiem un Paziņojumu pretendentiem.

Direktīvas sistēma

38. Apvienotā Karaliste un SmithKline Beecham uzsver, ka attiecībā uz Direktīvas sistēmu ir būtiski atšķirt saīsināto procedūru, kas paredzēta 4. panta 8. punkta a) apakšpunkta iii) daļā, no saīsinātās hibrīdās procedūras, ko paredz atruna. Apvienotā Karaliste un SmithKline Beecham uzskata, ka šai atšķirībai nebūtu jēgas, ja līdzības pēc būtības definīcija, kas pieņemta iepriekšminētajā Tiesas spriedumā lietā Generics, būtu jāpadara elastīga, un ja parasta papildu informācijas iesniegšana tiktu atļauta arī citos gadījumos nekā tajos, kas ir tieši vai netieši paredzēti atrunā.

39. Tāpat Apvienotā Karaliste un SmithKline Beecham apgalvo, ka Tiesas sniegtā būtiskas līdzības definīcija ir jāinterpretē šādi: ja tiek izpildīti paredzētie kritēriji, var pārliecinoši uzskatīt, ka abām salīdzināmajām zālēm būs vienāds drošuma un iedarbības līmenis. Galīgais nosacījums, proti, ka abām zālēm nav būtisku atšķirību attiecībā uz drošumu vai iedarbību, var tikt izmantots tikai papildu drošībai vai kā “atkāpšanās” pozīcija lai nodrošinātos pret risku, ka izmaiņas izmantotajās neitrālajās vielās padara jauno produktu mazāk drošu vai iedarbīgu.

40. Tomēr, ja uzskata, ka divi sāļi ar vienādu ārstniecisko sastāvdaļu satur vienādu aktīvo vielu, šis kritērijs vairs neder līdzvērtības novērtējumam attiecībā uz zāļu drošumu un iedarbību. Sāls aizstāšana ar citu sāli var ietekmēt zāļu ārstniecisko iedarbību, palielinot vai samazinot šo zāļu absorbciju un to bioloģisko pieejamību, vai ietekmēt to toksisko potenciālu vai stabilitāti, izraisot nevēlamas sekas.

41. Rezultātā pretendentam parasti ir jāiesniedz papildu informācija, lai pierādītu, ka, neskatoties uz sāls veida izmaiņām, nav radusies nekāda būtiska atšķirība attiecībā uz abu izskatāmo zāļu drošumu un iedarbību. Galīgo nosacījumu, kas izriet no Tiesas pārbaudes lietā Generics, jāizmanto vairākumā šo situāciju, ja ne visās situācijās. Tas vairs neatšķirtos no aktīvās vielas kritērija, bet būtībā aizstātu to. Turklāt pretendents varētu iesniegt papildinošu informāciju arī citos gadījumos, ne tikai tajos, kas (tieši vai netieši) noteikti atrunā.

42. Mani nepārliecina šie argumenti.

43. Ņemot vērā otrā prejudiciālā jautājuma redakciju, kas nepārprotami radusies no šiem argumentiem, iesākumā jāpiemin, ka, manuprāt, nepastāv vispārēja rakstura norma, kas neļautu iesniegt papildu informāciju saīsinātās procedūras ietvaros. Tāpēc, pēc manām domām, uz šo jautājumu jāatbild apstiprinoši.

44. Tas izriet no attiecīgo noteikumu teksta. Saīsinātā procedūra ir radīta, lai to izmantotu, ja pretendents cita starpā var pierādīt zāļu līdzību pēc būtības. No tā nepārprotami izriet, ka pretendents drīkst iesniegt visus vajadzīgos pierādījumus, lai to pierādītu.

45. Tāpat nekas atrunā neliecina par to, ka papildu informāciju var iesniegt vienīgi saskaņā ar šo noteikumu. Principā informācija, kas iesniegta atrunas ietvaros, un informācija, ko paredz 4. panta 8. punkta a) apakšpunkta iii) daļa, kalpo dažādiem mērķiem. Sākotnēji minētā informācija ir paredzēta, lai kompensētu būtiskas līdzības trūkumu, turpretī pēdējā – lai pierādītu, ka būtiska līdzība pastāv.

46. No Tiesas pieņemtā kritērija lietā Generics izriet, ka papildu informācija dažkārt ir vajadzīga, lai pierādītu līdzību pēc būtības. Komisija, piemēram, uzskata, ka pretendentam saskaņā ar saīsināto procedūru ir jāiesniedz dokumentācija, lai pierādītu zāļu bioloģisko līdzvērtību atsauces (references) zālēm. Papildu informācija var arī būt vajadzīga, lai pierādītu, ka divas zāles, kas citādi atbilst kritērijiem, ko Tiesa norādījusi lietā Generics, neatšķiras drošuma un iedarbības ziņā, piemēram, tajās izmantoto atšķirīgo neitrālo vielu dēļ vai (saskaņā ar Synthon un Genthon minēto piemēru) aktīvo sastāvdaļu ražošanā izmantotā sintēzes veida dēļ.

47. Vispārīgi sakot, manuprāt, būtu neizdevīgi un visnotaļ pretrunā Direktīvas sistēmai noteikt ierobežojumus informācijai, ko saskaņā ar saīsināto procedūru pretendents drīkst iesniegt vai nu pēc kompetentās iestādes pieprasījuma, vai arī pēc savas iniciatīvas. Saskaņā ar īpašo politiku par informācijas ekskluzivitāti noteiktā laika periodā, šī attiecīgā politika, kas parādās vairākos attiecīgo Kopienu tiesību aktu aspektos, ir vērsta uz to, lai palielinātu kompetentajai iestādei pieejamo informāciju, kad jāizlemj, vai piešķirt atļauju.

48. Tādā veidā attiecīgais jautājums, man šķiet, nav par to, vai papildu informāciju saīsinātās procedūras ietvaros drīkst iesniegt, bet drīzāk par to, ka, ja divus sāļus ar vienādu ārstniecisko sastāvdaļu uzskata par tādiem, kas satur vienādu aktīvo vielu, papildu informācija saīsinātās procedūras ietvaros būtu vajadzīga pārāk bieži, tādējādi padarot neskaidru atšķirību starp šo procedūru un saīsināto hibrīdo procedūru.

49. Piekrītu, ka pastāv risks par daudz paplašināt būtiskas līdzības kritērijus, tādējādi pārāk daudz paļaujoties uz galīgo nosacījumu, ko Tiesa pieņēmusi lietā Generics, un izlīdzināt atšķirības starp divām procedūrām, kas ir pretrunā Direktīvas sistēmai.

50. Tomēr neesmu pārliecināts, ka līdzības pēc būtības interpretācija, ko atbalsta Synthon un Genthon, Dānija, Nīderlande, Portugāle un Komisija, pārmērīgi paplašinātu apstākļus, kādos divas zāles var būt pēc būtības līdzīgas viena otrai.

51. Manuprāt, gluži pretēji, šķiet ir pārmērīgi šauri interpretēt līdzību pēc būtības, nosakot, ka zālēm jāsatur aktīvās sastāvdaļas ar precīzi to pašu molekulāro struktūru, lai tās klasificētu kā pēc būtības līdzīgas.

52. Direktīvas tekstā nav noteikts, ka divām zālēm jābūt identiskām, lai pielietotu saīsināto procedūru, bet ir tikai noteikts, ka tām jābūt pēc būtības līdzīgām. Tāpēc nepārprotami ir pieļaujams, ka divu zāļu starpā pastāv dažas atšķirības.

53. Nepieciešamība pēc precīzas molekulārās sakritības aktīvo sastāvdaļu starpā neizriet arī no kritērija, ko Tiesa noteica lietā Generics, par tādu pašu aktīvo vielu kvalitatīvo un kvantitatīvo sastāvu. Atbilstoši iepriekš minētajam šķiet, ka jēdzienu aktīvā viela dažkārt lieto attiecībā uz aktīvās vielas ārstnieciski aktīvajām daļām, kā arī uz pašu aktīvo vielu.

54. Lietas dalībnieku starpā ir liela vienprātība par to, ka, lai noteiktu, vai divas zāles var būt pēc būtības līdzīgas, daudz reālāk ir pamatoties uz ārstniecisko iedarbību, nekā uz precīzu aktīvo vielu molekulāro struktūru.

55. Tādējādi Komisija uzskata, ka sāļu veidā esošo zāļu ārstnieciskā iedarbība parasti ir atkarīga no sāļu aktīvās daļas, nevis no molekulas pievienotās daļas.

56. Līdzīgi izšķir Nīderlande – ja zāļu aktīvā viela ir sāļu veidā – starp šīs sāls pozitīvo daļu, ko tā uzskata par aktīvo vielu, un negatīvo daļu, ko tā sauc par inerto elementu. Kad abas sāls daļas ir izšķīdušas, tās ir atdalījušās. Pozitīvā daļa nodrošina zāļu iedarbību.

57. Attiecībā uz konkrētajām zālēm, ko izskata pamata prāvā (tas ir, Seroxat un zāles Synthon), Synthon un Genthon uzskata, ka tās abas ir atkarīgas no sāls pozitīvās daļas, kas ir to aktīvā sastāvdaļa, lai sasniegtu zāļu ārstniecisko ietekmi uz pacientu. Sāls negatīvā daļa, kas abās zālēs ir atšķirīga, ir tikai inerta tādas darbības saistviela, kas dod iespēju zāles ražot tablešu vaidā. Abos gadījumos pozitīvā daļa tiek absorbēta caur asinsriti un izplatīta, un uzsūkta visā ķermenī. Pretēji tam, ikvienu zāļu inerto daļu izvada pa kuņģa‑zarnu traktu, to neabsorbējot un neatstājot uz ķermeni nekādu ietekmi.

58. Tiesas sēdē Dānijas valdība uzsvēra arī to, kas notiek ar aktīvo sastāvdaļu pēc tam, kad pacients to uzņēmis. Sāls gadījumā abas sāls daļas parasti atdalīsies. Ārstnieciski aktīvā daļa tiks absorbēta, kamēr otro daļu organisms iznīcina.

59. Šie apsvērumi vedina uz to, ka bieži var konstatēt līdzību starp sāļu ārstnieciski neaktīvajām daļām, kur aktīvā sastāvdaļa ir sāls veidā, un jebkuru citu inertu zāļu sastāvdaļu. Ja šāda analīze ir pareiza, šķistu nesaprātīgi izslēgt būtiskas līdzības pastāvēšanu visos gadījumos, kad šo daļu maina, bet ārstnieciski aktīvā daļa abām zālēm saglabājas viena un tā pati. Jāatzīst, ka tāpat kā izmantoto neitrālo vielu gadījumā, vienmēr pastāv risks, ka pievienotās sāls daļas izmaiņa radīs zāļu drošuma un iedarbības izmaiņas. Tomēr Generics lietā pieņemtais galīgais nosacījums nodrošina aizsardzību tieši no šāda riska.

60. Tāpēc uzskatu, ka Direktīvas sistēma netiktu traucēta, ja divas zāles, kas satur aktīvo sastāvdaļu ar vienādu ārstniecisko daļu, uzskatītu par tādām, kas satur vienādu kvalitatīvo un kvantitatīvo sastāvu aktīvajās vielās.

61. Tomēr, lai pārliecinātos, vai šāda interpretācija patiešām ir pareiza, tāpat ir nepieciešams pārbaudīt, vai tā atbilst mērķiem, kas ir tirdzniecības atļauju režīma pamatā, un citiem Kopienu tiesību noteikumiem, kas izvirzīti Tiesai sniegtajos argumentos.

Tirdzniecības atļauju režīma mērķi

62. Atbilstoši Direktīvas preambulas apsvērumiem un kā to atzinusi Tiesa, interpretējot Kopienu tiesību noteikumus, kas reglamentē tirdzniecības atļauju izdošanu dalībvalstīs, ir būtiski četri mērķi: sabiedrības veselības aizsardzība; izvairīšanās no atkārtotām pārbaudēm uz cilvēkiem vai dzīvniekiem; novatorisku farmācijas uzņēmumu interešu aizsardzība un zāļu iekšējā tirgus veicināšana, arī nodrošinot saskaņotu pieeju no dalībvalsts kompetento iestāžu puses.

Sabiedrības veselības aizsardzība

63. Attiecībā uz galveno mērķi aizsargāt sabiedrības veselību, kam jābūt visu tiesību aktu pamatā, kas reglamentē zāļu tirdzniecības atļauju izsniegšanu, gan Apvienotā Karaliste, gan SmithKline Beecham norāda uz apstākļiem, kādos vienādu aktīvo sastāvdaļu atšķirīgi sāļu veidi var būt atšķirīgi to drošuma un iedarbības ziņā.

64. Tomēr man nešķiet, ka sabiedrības veselība būtu apdraudēta, ja atklātos, ka divi sāļu veidi ar vienādu ārstniecisko daļu spēj būt būtiski līdzīgi. Sāļu veida izmaiņas sekas, ko norādījušas Apvienotā Karaliste un SmithKline Beecham, nepierāda pretējo.

65. Tiktāl, cik šīs sekas ir saistītas ar bioloģisko pieejamību, tās jebkurā gadījumā neļauj konstatēt būtisku līdzību, jo jāpierāda arī bioloģiskā līdzvērtība. Ja sekas skar stabilitāti un toksiskumu, to rezultātā zālēm būs atšķirīgs drošuma un iedarbības līmenis, un uz tām attieksies pārbaudes galīgais nosacījums, ko Tiesa noteikusi lietā Generics.

Izvairīšanās no nelietderīgām pārbaudēm

66. Atbilstoši Komisijas, Dānijas, Synthon un Genthon uzskatiem, mērķis izvairīties no nelietderīgām pārbaudēm uz cilvēkiem un dzīvniekiem nepārprotami runā par labu tādai būtiskas līdzības interpretācijai, kas principā varētu ietvert dažādu sāļu veidus, kas satur to pašu ārstniecisko daļu. Tā vietā, lai veidotu pilnīgi jaunu datu apkopojumu ar no tā izrietošajām dažādajām pārbaudēm, pretendents lielā mērā var paļauties uz informāciju, kas iesniegta par atsauces (references) zālēm.

Mazāk izdevīgu apstākļu neradīšana novatoriskiem farmācijas uzņēmumiem

67. Apvienotā Karaliste uzskata, ka būtiskas līdzības kritērijam jābūt striktam, lai saglabātu taisnīgu līdzsvaru starp novatorisku uzņēmumu interesēm un patentētājiem uzņēmumiem, ko bija paredzēts sasniegt ar Direktīvu un Tiesas spriedumu lietā Generics.

68. Es tam nepiekrītu.

69. Novatorisku farmācijas uzņēmumu interešu aizstāvību, pēc manām domām, galvenokārt nodrošina informācijas ekskluzivitātes sešu vai desmit gadu laikposms, ko paredz 4. panta 8. punkta a) apakšpunkta iii) daļa. Būtiskas līdzības prasība pirmkārt un galvenokārt nodrošina sabiedrības veselības aizsardzību.

70. Turklāt Komisija norāda uz iespēju, ka, ja dažādu sāļu veidus ar vienādu ārstniecisko daļu nekad nevarētu uzskatīt par pēc būtības līdzīgiem, farmācijas uzņēmumi varētu mākslīgi pagarināt informācijas ekskluzivitātes laikposmu, ko tie bauda, izņemot zāles no apgrozības tirgū īsi pirms to informācijas ekskluzivitātes laikposma beigām un laižot apgrozībā citu zāļu versiju ar tādu pašu aktīvo vielu, bet citas sāls veidā.

71. Tādu risku, ciktāl tas patiešām pastāv, šķiet, samazina tāda būtiskas līdzības interpretācija, ko atbalsta Komisija, Dānija, Nīderlande, Synthon un Genthon.

Zāļu iekšējais tirgus un savstarpējas atzīšanas procedūra

72. Pēc SmithKline Beecham domām, būtiskas līdzības jēdzienu ir jāinterpretē tā, lai dalībvalstu kompetentās iestādes to varētu nekavējoties un nešauboties izmantot vienkāršā un saprotamā veidā, tādējādi nodrošinot saskaņotu pieeju visā Kopienā. Kopīga pieeja ir īpaši nozīmīga, ņemot vērā savstarpējas atzīšanas procedūru, saskaņā ar kuru pretendents, kas iegūst tirdzniecības atļauju vienā dalībvalstī, pamatojoties uz to, var iegūt atļauju citās dalībvalstīs bez vajadzības katru reizi sastādīt pilnu pieteikumu. Līdzvērtības trūkuma dēļ drošuma un iedarbības ziņā saistītiem, bet atšķirīgiem sāļiem vajadzīgs komplicētāks izvērtējums, ko jāveic katrā gadījumā atsevišķi. Ja zāles, kas satur šādus sāļus, tomēr uzskatītu par tādām, kas var būt pēc būtības līdzīgas, rodas risks, ka kompetentajām iestādēm var būt dažādas pieejas un līdz ar to iespēja, ka farmācijas uzņēmumi realizēs “forum shopping” [iespēju izvēlēties labvēlīgāko pieeju].

73. Es piekrītu tam, ka būtiskas līdzības kritērijam jābūt tik nepārprotamam un objektīvam, cik vien iespējams. Direktīvas 87/21/EEK preambulas otrais apsvērums liecina par likumdevēja nodomu precīzāk paredzēt gadījumus, kad tirdzniecības atļaujas saņemšanai pretendentam nevajag iesniegt pilnu informācijas komplektu. Viegli piemērojamu standartu paredzēšana acīmredzami veicinātu savstarpējas atzīšanas procedūras veiksmīgu darbību un tādējādi arī brīvu zāļu apriti.

74. To sakot, šķiet, ka, izskatot pieprasījumus atbilstoši saīsinātajai procedūrai, zināma rīcības brīvība dalībvalstu kompetentajām iestādēm ir nenovēršama, ko nepārprotami parāda pārbaudes galīgais nosacījums, ko Tiesa pieņēma lietā Generics. Kompetentajām iestādēm vajadzēs apsvērt, vai, piemēram, izmaiņas izmantotajās neitrālajās vielās jauno zāļu un atsauces (references) zāļu starpā rada jebkādas nozīmīgas atšķirības attiecībā uz drošumu un iedarbību.

75. Nevajadzētu pārspīlēt negatīvās sekas attiecībā uz savstarpējas atzīšanas procedūru. Jebkurā no procedūrām tirdzniecības atļaujas saņemšanai pastāv zināms risks, ka dalībvalstu kompetentās iestādes nepiekritīs attiecīgās atļaujas piešķiršanas pamatojumam. Tieši tāpēc, ka atļauju režīms ir saistīts ar minimālu rīcības brīvību, Kopienu noteikumi nosaka sistēmu, lai atrisinātu šādas domstarpības ( ). Šī sistēma šķiet pilnīgi pietiekama, lai novērstu bažas par atšķirīgu pieeju un “forum shopping”.

76. Mans vispārējais secinājums attiecībā uz tirdzniecības atļaujas režīma mērķiem tādējādi ir, ka mērķis izvairīties no nelietderīgām pārbaudēm uz cilvēkiem un dzīvniekiem runā par labu secinājumam, ka divas zāles var būt pēc būtības līdzīgas, ja tām ir vienāda ārstnieciskā daļa, bet dažādu sāļu veidā. Neviens cits mērķis nerada atšķirīgu secinājumu.

Citi Kopienu tiesību noteikumi

77. SmithKline Beecham un Apvienotā Karaliste atsaucas uz dažādiem Kopienu noteikumu, ko piemēro farmācijas nozarē, aspektiem, lai netieši atbalstītu argumentu par to, ka aktīvās vielas dažādu sāļu veidi nekad nevar būt būtiski līdzīgi.

78. Pirmkārt, SmithKline Beecham un Apvienotā Karaliste atsaucas uz Direktīvas 75/318/EEK pielikuma 1. daļu. Tie uzskata, ka no veida, kādā zāļu kvalitatīvais sastāvs tajā ir aprakstīts, izriet, ka zāļu aktīvā sastāvdaļa attiecībā uz sāls veidiem ietver gan aktīvo daļu, gan molekulas pievienoto daļu, un ka tā ir identificējama kā tāda.

79. Taisnība, ka ģenerāladvokāts Ruizs‑Harabo Kolomers [Ruiz‑ Jarabo Colomer], lietā Generics ierosinot būtiskas līdzības kritērijus, patiešām konstatēja, ka tas, ko jāsaprot ar zāļu sastāvu, nepārprotami ir aprakstīts pielikumā ( ). Tomēr iemesls, kādēļ viņš atsaucās uz pielikumu, bija pierādīt, ka nedz zālēs izmantotās neitrālās vielas, nedz zāļu ārējais segums neattiecas uz to sastāvu.

80. Es nedomāju, ka pielikums var būt izšķirošs šajā lietā. Attiecīgajā laikā tā mērķis bija noteikt informāciju un dokumentus, kas jāpievieno tirdzniecības atļauju pieprasījumiem. Šajā kontekstā ir loģiski, ka aktīvās sastāvdaļas kvalitatīvajam sastāvam ir jābūt izsmeļoši aprakstītam. Pieeja ir citāda, kad tiek interpretēti būtiskas līdzības kritēriji, ko Tiesa precizējusi lietā Generics.

81. Apvienotā Karaliste un SmithKline Beecham atsaucas arī uz Komisijas 1995. gada 10. marta Regulu (EK) Nr. 541/95 par izmaiņu izskatīšanu tirdzniecības atļaujas nosacījumos, ko izsniegusi dalībvalsts kompetenta iestāde ( ). Attiecīgajā laikā šajā regulā bija noteikta procedūra pieprasījumu izskatīšanai, lai izmainītu zāļu tirdzniecības atļauju nosacījumus. Tā izšķīra mazāk svarīgas izmaiņas, ko varēja veikt, izdarot grozījumus esošajā atļaujā, un nozīmīgākas izmaiņas, kam vajadzēja sagatavot jaunu tirdzniecības atļaujas pieprasījumu. Sākotnēji minēto izmaiņu veidi bija noteikti Regulas I pielikumā un pēdējo minēto izmaiņu veidi – II pielikumā. II pielikumā norādīto izmaiņu vidū bija “aktīvās vielas vai vielu izmaiņas”, kas precīzāk ietvēra “aktīvās vielas vai vielu aizvietošanu ar citādu sāli [sāls]/estera kompleksu/atvasinājumu (ar to pašu ārstniecisko sastāvdaļu)”. Apvienotā Karaliste un SmithKline Beecham uzskata –būtu dīvaini, ja izmaiņa ir tik nozīmīga, ka ir vajadzīga jauna tirdzniecības atļauja, bet neietekmētu secinājumu par to, ka ģenēriskajām zālēm ir tāds pats kvalitatīvais un kvantitatīvais sastāvs kā atsauces (references) zālēm.

82. Kā norāda Apvienotā Karaliste, lietā Generics Tiesa īpaši nolēma, ka Regulas 541/95 II pielikumam nav nekādas saistības ar Direktīvas 4. panta 8. punkta a) apakšpunkta iii) daļas piemērošanu ( ).

83. Jebkurā gadījumā man nav grūti pieņemt, ka izmaiņas divu produktu starpā varētu uzskatīt par pietiekami nozīmīgām, lai būtu nepieciešams saņemt jaunu tirdzniecības atļauju atbilstoši Regulai Nr. 541/95, kamēr tajā pašā laikā tie ietilpst vienā vai otrā procedūrā, kas attiecīgajā laikā bija paredzētas 4. panta 8. punkta a) apakšpunktā. Jāņem vērā tas, ka daudz cita veida izmaiņas, kas minētas II pielikumā, atbilstu saīsinātajai hibrīdajai procedūrai, ko paredz 4. panta 8. punkta a) apakšpunkta atruna.

84. Visbeidzot, lai atbalstītu savu būtiskas līdzības jēdziena interpretāciju, SmithKline Beecham atsaucas uz Kopienu noteikumiem, kas attiecas uz zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai, kas kalpo, lai noteiktu diagnozi, novērstu vai ārstētu retas slimības un ko tāpēc normālos tirgus apstākļos nebūtu ekonomiski izdevīgi izgatavot. Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 16. decembra Regulas (EK) Nr. 141/2000 par zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai ( ) 8. pants šādām zālēm piešķir desmit gadu tirdzniecības ekskluzivitāti, kuras laikā tirdzniecības atļauju nedrīkst piešķirt jebkādām līdzīgām zālēm ar tādām pašām terapeitiskajām indikācijām.

85. Komisijas 2000. gada 27. aprīļa Regulas (EK) Nr. 847/2000 ( ) 3. pantā ir definēts, ka ar līdzīgām zālēm saprot “zāles, kas satur līdzīgu aktīvo vielu vai tādas vielas kā tās, kuras sastopamas pašlaik apstiprinātās zālēs reti sastopamu slimību ārstēšanai, un kas paredzētas tām pašām terapeitiskajām indikācijām”. Līdzīgu aktīvo vielu savukārt definē kā “identisku aktīvo vielu vai aktīvo vielu ar tādām pašām molekulārās struktūras pamatiezīmēm (bet ne obligāti ar visām vienādām molekulārās struktūras iezīmēm) un kas iedarbojas tādā pašā veidā”. Ir noteikts, ka līdzīgas aktīvās vielas ietver “izomērus, izomēru maisījumu, salikumus, esterus, sāļus un sākotnējās aktīvās vielas nekovalentus atvasinājumus vai aktīvo vielu, kas atšķiras no sākotnējās aktīvās vielas tikai ar nelielām izmaiņām molekulārajā struktūrā, piemēram, strukturālu analogu”.

86. Tiek apgalvots, ka divas zāles drīzāk uzskata par līdzīgām, nevis identiskām, kad tās ir dažādu sāļu veidos, nozīmē, ka šādām zālēm nevar būt vienāds kvalitatīvais un kvantitatīvais sastāvs aktīvajās vielās, piemērojot Generics lietā noteikto būtiskas līdzības kritēriju.

87. Pēc manām domām, Komisijas Regulā Nr. 847/2000 ietvertās definīcijas pēc to konteksta ir ļoti specifiskas un neattiecas uz Direktīvas 4. panta 8. punkta a) apakšpunkta iii) daļas interpretāciju. Domāju, ka neviens neapgalvos, ka divi atšķirīgi sāļi ar vienādu ārstniecisko daļu ir identiski. Konkrētais jautājums ir par to, vai var uzskatīt, ka tie satur vienādu kvalitatīvo un kvantitatīvo sastāvu aktīvajās vielās.

88. Jebkurā gadījumā, pat pieņemot, ka Regulas 3. pants ir saistošs, līdzīgas aktīvās vielas definīcija ir izteikta tādā veidā, ka tā ietver identisku aktīvo vielu, un tāpēc diez vai to var izmantot par pamatu, lai nošķirtu līdzīgas un identiskas vielas.

89. Tādēļ neuzskatu, ka kāds no Apvienotās Karalistes un SmithKline Beecham norādītajiem tiesību aktu noteikumiem ir pretrunā manam secinājumam, ka divas zāles ar vienādu ārstniecisko daļu, bet dažādu sāļu veidā, var būt pēc būtības līdzīgas Direktīvas 4. panta 8. punkta a) apakšpunkta iii) daļas izpratnē.

Paziņojums pretendentiem

90. Komisija, Dānija, Nīderlande, Synthon un Genthon atsaucas uz Paziņojumu pretendentiem, lai aizstāvētu apgalvojumu, ka divi atšķirīgi sāļi, kas satur vienādu ārstniecisko daļu, var būt pēc būtības līdzīgi Direktīvas 4. panta 8. punkta a) apakšpunkta iii) daļas izpratnē.

91. Savukārt Apvienotā Karaliste un SmithKline Beecham vispirms uzsver, ka šis dokuments nav juridiski saistošs. SmithKline Beecham norāda arī uz to, ka Paziņojuma pretendentiem 2001. gada redakcija neattiecas uz konkrēto lietu, kas uzsākta pirms tā publicēšanas. Apvienotā Karaliste uzskata, ka pat Paziņojuma pretendentiem 1998. gada redakcija, kas attiecīgajā laikā bija spēkā, nenodrošina viennozīmīgu atbalstu apgalvojumam, ka divi sāļi ar vienādu ārstniecisko daļu, principā, var būt pēc būtības līdzīgi. Šajā redakcijā noteikts, ka šādi sāļi nav pēc būtības līdzīgi, ja vien nav iesniegti pierādījumi, lai pierādītu, ka “nepastāv izmaiņas sastāvdaļu farmakokinētikā, farmakodinamikā un/vai toksicitātē, kas varētu mainīt drošības/iedarbības profilu”. Pēc Apvienotās Karalistes domām, vienmēr pastāv minimāla iespēja, ka sāļu veida izmaiņas varētu ietekmēt drošumu un iedarbību. Paziņojuma pretendentiem 1998. gada redakcija, pēc Apvienotās Karalistes domām, tāpēc atbilst viedoklim, ka divas zāles, kas satur atšķirīgus sāļus, nekad nevar uzskatīt par pēc būtības līdzīgām.

92. To iemeslu dēļ, kas izklāstīti manos secinājumos lietā Approved Prescription Services ( ), uzskatu, ka, lai gan šis Paziņojums pretendentiem nav juridiski saistošs, tam ir piešķirama zināma nozīme Direktīvas interpretācijā. Tas it īpaši attiecas uz gadījumiem, kad, tāpat kā šajā lieta, tiek izskatīti sarežģīti tehniski jautājumi.

93. Pēc manām domām, neskatoties uz Apvienotās Karalistes pretējo secinājumu, Paziņojumu pretendentiem var interpretēt tikai tādā veidā, ka tas atbalsta viedokli, ka divus atšķirīgus sāļu veidus ar vienādu ārstniecisko daļu var kvalificēt kā pēc būtības līdzīgus. Paziņojumā pretendentiem nepārprotami nebūtu paredzēta tāda iespēja, kas tajā vienmēr uzskatīta par nepieļaujamu.

94. To sakot, es pilnībā neesmu pārliecināts par Paziņojumā pretendentiem pieņemto analīzi, lai nonāktu pie šī rezultāta. Paziņojums paredz, ka jautājums par to, vai divi šādi sāļu veidi satur vienādu aktīvo sastāvdaļu, ir atkarīgs no to drošuma un iedarbības. Man šķiet, ka atbilstošāk būtiskas līdzības kritērijam, ko Tiesa pieņēma lietā Generics, būtu aprakstīt konkrētās zāles kā tādas, kam ir vienāds kvalitatīvais un kvantitatīvais sastāvs aktīvo vielu ziņā, tomēr atzīmējot, ka to būtiskā līdzība tomēr galu galā būs atkarīga no tā, vai saskaņā ar pārbaudes galīgo nosacījumu tiks pierādīts, ka tās neatšķiras to drošības un iedarbības ziņā.

95. Līdzīgi Paziņojumā pretendentiem pieteikumi, ko iesniedz balstoties uz divu sāļu veidu būtisku līdzību, ir klasificēti zem virsraksta “citi saīsinātie pieteikumi”, kopā ar pieteikumiem, ko iesniedz atbilstoši atrunai. Tomēr, pēc manām domām, šādam pieteikumam vajadzēja ietilpt standarta saīsinātajā procedūrā. Jebkura papildu informācija, ko iesniedz atbilstoši pēdējai procedūrai, kalpotu, lai pierādītu divu zāļu būtisku līdzību, nevis lai kompensētu šādas līdzības trūkumu.

96. Lai gan Paziņojums pretendentiem tādējādi saskan ar rezultātu, pie kāda šeit nonākts, veids, kādā tajā pasniegts šis secinājums, varēja radīt zināmas šaubas un neskaidrības, kas radušās esošās prāvas kontekstā.

97. Ņemot vērā Direktīvas sistēmu un mērķus, citus iepriekš aplūkotos Kopienu tiesību aktu noteikumus, kā arī Paziņojumu pretendentiem, tādējādi esmu nonācis pie viedokļa, ka divas zāles, kas satur vienādu aktīvo vielu atšķirīgu sāļu veidos, patiešām varēja būt būtiski līdzīgas atbilstoši saīsinātajai procedūrai, kas darbojās pirms pēdējo grozījumu ieviešanas. Atbilstoši šai procedūrai pretendents arī varēja vai nu pēc dalībvalsts kompetentās iestādes lūguma, vai pēc paša iniciatīvas iesniegt papildu informāciju, lai pierādītu līdzību pēc būtības.

98. Piebilstu, ka secinājumi, ko šeit esmu izdarījis, sakrīt ar būtiskas līdzības interpretāciju, kas ir nepārprotami apstiprināta Direktīvas 2001/83/EK ( ) pielikumā pēc tā grozīšanas ar Komisijas Direktīvu 2003/63/EK ( ). Ņemot vērā veidu, kādā formulēti attiecīgie noteikumi, kas to aizstāj, šķiet vismaz iespējams, ka tie bija paredzēti, lai fiksētu Komisijas izpratni par pastāvošo juridisko stāvokli, nevis lai grozītu status quo.

99. Piebilstu arī to, ka kopš attiecīgā laika Kopienu likumdevējs nepārprotami ir izvēlējies šādu pieeju atzīt par nederīgu saīsinātās procedūras jaunajā redakcijā, ko ieviesa ar Direktīvu 2004/27/EK ( ). Nepārprotami, iepriekšējās Direktīvas redakcijas jāinterpretē izolēti no šiem sekojošajiem papildinājumiem. Tomēr likumdevēja izvēle vismaz liecina par to, ka secinājumus, pie kuriem šeit nonācu, uzskatīja par praktiski noderīgiem un atbilstošiem, ņemot vērā Kopienu noteikumu par tirdzniecības atļaujām mērķus.

Secinājumi

100. Līdz ar to esmu nonācis pie viedokļa, ka Tiesai uz Østre Landsret uzdotajiem jautājumiem būtu jāatbild šādi:

(1) Divas zāles ar vienādu ārstniecisko daļu, bet atšķirīgu sāļu veidā satur vienādu kvalitatīvo un kvantitatīvo sastāvu aktīvo vielu ziņā un tāpēc var būt pēc būtības līdzīgas grozītās Padomes 1965. gada 26. janvāra Direktīvas 65/65/EEK par to normatīvo vai administratīvo aktu noteikumu tuvināšanu, kas attiecas uz zālēm, 4. panta 8. punkta a) apakšpunkta iii) daļas izpratnē, ar noteikumu, ka tās būtiski neatšķiras attiecībā uz drošumu un iedarbību.

(2) Atbilstoši šiem noteikumiem iesniegta pieprasījuma atbalstam pretendents var pēc savas iniciatīvas vai pēc kompetentās dalībvalsts iestādes pieprasījuma iesniegt papildu informāciju atsevišķu farmakoloģisko un toksikoloģisko pārbaužu vai klīnisko pētījumu veidā ar mērķi pierādīt, ka tā zāles pēc būtības ir līdzīgas atsauces (references) zālēm.