LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 298/15

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2011. gada 17. maija spriedumu lietā T-299/08 Elf Aquitaine/Komisija 2011. gada 29. jūlijā iesniedza Elf Aquitaine SA

(Lieta C-404/11)

2011/C 298/28

Tiesvedības valoda — franču

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Elf Aquitaine SA (pārstāvji — E. Morgan de Rivery un E. Lagathu, advokāti)

Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— galvenokārt: — pamatojoties uz LESD 256. pantu un 3. protokola par Eiropas Savienības Tiesas Statūtiem 56. pantu, pilnībā atcelt Vispārējās tiesas 2011. gada 17. maija spriedumu lietā T-299/08 Elf Aquitaine/Komisija; — apmierināt Vispārējā tiesā izvirzītos apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumus; — līdz ar to atcelt Komisijas 2008. gada 11. jūnija Lēmuma C(2008) 2626, galīgā redakcija, par EK līguma 81. panta un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 53. panta piemērošanu (lieta COMP/38.695 — Nātrija hlorāts) 1. panta f) punktu, 2. panta c) un e) punktu, 3. un 4. pantu;

— pakārtoti: — ievērojot LESD 261. pantu, grozīt naudas sodu EUR 22 700 000, kas ar Komisijas 2008. gada 11. jūnija Lēmuma C(2008) 2626, galīgā redakcija, par EK līguma 81. panta un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 53. panta piemērošanu (lieta COMP/38.695 — Nātrija hlorāts) 2. panta c) punktu kopīgi un solidāri uzlikts Arkema SA un Elf Aquitaine, kā arī mainīt naudas sodu EUR 15 890 000 apmērā, kas ar tā paša lēmuma 2. panta e) punktu uzlikts Elf Aquitaine, pamatojoties uz tās neierobežoto jurisdikciju sakarā ar objektīviem Vispārējās tiesas 2011. gada 17. maija sprieduma lietā T-299/08 motivēšanas un argumentācijas trūkumiem, kas ir norādīti šīs apelācijas sūdzības sešos pamatos;

— katrā ziņā piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt visus izdevumus, tajā skaitā Elf Aquitaine tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā.

Pamati un galvenie argumenti

Apelācijas pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza sešus galvenos un vienu pakārtotu pamatu.

Ar pirmo pamatu Elf Aquitaine SA apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi LES 5. pantu, jo tā ir apstiprinājusi mātessabiedrību automātiskas atbildības principu, ko šajā lietā piemērojusi Komisija un kas tiek attaisnots uzņēmuma jēdzienu LESD 101. panta izpratnē. Šāda pieeja nav saderīga vai katrā ziņā nav samērīga ar pilnvaru sadales un subsidiaritātes principu (pirmā daļa), kā arī proporcionalitātes principu (otrā daļa).

Ar otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka acīmredzami kļūdaini interpretētas valsts tiesības un uzņēmuma jēdziens, jo Vispārējā tiesa juridiskas personas autonomijas principam esot piešķīrusi nepareizu juridisku nozīmi.

Ar trešo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja būtībā apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot brīvprātīgi atteikusies izdarīt secinājumus no konkurences tiesībās paredzēto sodu krimināltiesiskā rakstura un no jaunajām saistībām, kas izriet no ES Pamattiesību hartas. Proti, Vispārējā tiesa esot ļaunprātīgi un kļūdaini piemērojusi Savienības tiesībās paredzēto uzņēmuma jēdzienu, neievērojot autonomijas prezumpciju, uz kuru balstās valsts tiesības par sabiedrībām, un konkurences tiesībās paredzēto sodu krimināltiesisko raksturu. Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējai tiesai pēc savas iniciatīvas vajadzēja ierosināt jautājumu par Komisijas pašreizējās administratīvās procedūras nelikumību.

Ar ceturto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka tiesību uz aizstāvību pārkāpums izrietot no taisnīguma un vienlīdzības principu kļūdainas interpretācijas. Proti, Vispārējā tiesa esot apstiprinājusi Komisijas probatio diabolica izmantošanu un pieļāvusi kļūdu, nospriežot, ka meitassabiedrības neatkarība ir jānovērtē vispārīgi pēc tās kapitāla attiecībām ar mātessabiedrību, kaut gan tā ir jānovērtē pēc darbības konkrētā tirgū.

Ar piekto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo pienākuma norādīt pamatojumu neievērošanu, jo Vispārējā tiesa esot īsi konstatējusi, ka Komisija noraidījusi apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentāciju, nesniedzot nekādu analīzi par tās izvirzītajiem argumentiem (pirmā daļa). Turklāt Elf Aquitaine SA pārmet Vispārējai tiesai, ka tā nav norādījusi pamatojumu attiecībā uz vainojamības prezumpciju (otrā daļa), kā arī nepietiekami pamatojusi apelācijas sūdzības iesniedzējai individuāli uzlikto naudas sodu (trešā daļa).

Ar sesto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo individuālā naudas soda prettiesiskumu, kas izriet no vadlīniju par naudas sodu aprēķināšanu kļūdainas piemērošanas (pirmā daļa), no nepareiza juridiskā pamata radīšanas individuāla naudas soda uzlikšanai (otrā daļa) un motīvu pretrunām starp pārsūdzētā sprieduma pamatojumu, kas ir balstīts uz vienota uzņēmuma jēdzienu, un individuāla naudas soda uzlikšanu (trešā daļa).

Ar septīto un pēdējo (pakārtoto) pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka prevencijas nolūkā uzliktā individuālā naudas soda summa esot nesamērīga un būtu pamatoti to mainīt.