ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 86/15

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 27. decembrī iesniedza Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) – CORPORATE COMPANIES s.r.o./Ministerstvo financí ČR

(Lieta C-676/16)

(2017/C 086/18)

Tiesvedības valoda – čehu

Iesniedzējtiesa

Nejvyšší správní soud

Pamatlietas puses

Prasītāja: CORPORATE COMPANIES s.r.o.

Atbildētāja: Ministerstvo financí ČR

Prejudiciālais jautājums

Vai personām, kas, veicot savu uzņēmējdarbību, pārdod komercreģistrā jau ierakstītas un pārdošanai izveidotas komercsabiedrības (turpmāk tekstā – “gatavas komercsabiedrības”), kuru pārdošana tiek īstenota ar dalības pāreju to pārdotajā meitasuzņēmumā, ir piemērojama Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2005/60/EK (1) par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai, 2. panta 1. punkta 3. daļas c) apakšpunkts, to lasot kopā ar tās 3. panta 7. punkta a) apakšpunktu?

(1) OV 2005 L 309, 15. lpp.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 78/11

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 12. decembrī iesniedza High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) – American Express Co./The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury

(Lieta C-643/16)

(2017/C 078/15)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)

Pamatlietas puses

Prasītāja: American Express Co.

Atbildētāji: The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai maksājumu sistēmai, kurai citādi Direktīvas (ES) 2015/2366 (1) (turpmāk tekstā – “MPD2”) 35. panta 1. punktā noteiktais pienākums nodrošināt piekļuvi nebūtu piemērojams atbilstoši MPD2 35. panta 2. punkta b) apakšpunktam, šis pienākums kļūst piemērojams, ja tā noslēdz nolīgumus par zīmolu koplietošanu ar zīmolu koplietošanas partneriem, kuri paši šajā sistēmā nesniedz maksājumu pakalpojumus saistībā ar zīmolu koplietošanas produktu klāstu un/vai (ii) izmantojot pārstāvi, kas rīkojas tās vārdā, sniedzot maksājumu pakalpojumus

2) Apstiprinošas atbildes gadījumā uz 1. jautājumu, vai MPD2 35. panta 1. punkts ir spēkā neesošs, ciktāl tajā ir paredzēts, ka uz maksājumu sistēmām, par kurām ir noslēgtas šādi nolīgumi, ir jāattiecina nosacījums nodrošināt piekļuvi, pamatojoties uz: a) pamatojuma nenorādīšanu atbilstoši LESD 296. pantam; b) acīmredzamu kļūdu vērtējumā; un/vai c) samērīguma principa pārkāpumu?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2015. gada 25. novembra Direktīva (ES) 2015/2366 par maksājumu pakalpojumiem iekšējā tirgū, ar ko groza Direktīvas 2002/65/EK, 2009/110/EK un 2013/36/ES un Regulu (ES) Nr. 1093/2010 un atceļ Direktīvu 2007/64/EK (OV 2015, L 337, 35. lpp.).
2)

Vai tāda tiesību norma kā DOPK 175. panta 2. punkta 3) apakšpunkts un nodokļu prakse, kas paredz, ka no uzņēmējsabiedrības, kura izmaksā ienākumus to gūšanas vietā, iekasē procentus par laikposmu no brīža, kad beidzies nodokļa par ienākumiem samaksas termiņš, līdz dienai, kad citā dalībvalstī reģistrēts nerezidents iesniedz pierādījumus par nosacījumu izpildi, lai piemērotu ar Bulgārijas Republiku noslēgtu konvenciju par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu, arī tajos gadījumos, ja saskaņā ar konvencijas noteikumiem nodoklis nav jāmaksā vai tas ir jāmaksā ierobežotā apmērā, ir saderīgas ar LESD 49., 54., 63. pantu un 65. panta 1. un 3. punktu?
1)

Gadījumā, kad atbalsta shēma tiek finansēta no piešķirtajiem līdzekļiem, ja dalībvalsts pirms to īstenošanas ir tiesiski paziņojusi juridiskos grozījumus, kas būtiski ietekmē šo shēmu un it īpaši grozījumus, kuri attiecas uz tās finansēšanas veidu, – vai šai shēmai piešķirto finanšu līdzekļu summas ievērojamais palielinājums, salīdzinājumā ar Eiropas Komisijai iesniegtajām normām, ir vai nav būtisks grozījums EKL 88. panta – jaunajā redakcijā LESD 108. panta – 3. punkta izpratnē, kurš var pamatot jaunu paziņošanu?
5.

Grieķijas kompetentās iestādes informēja Komisiju, ka lielāko daļu no kopējā projekta ir plānots pabeigt līdz 2010. gada beigām. Pamattīkla izbūve esot būvniecības stadijā, sekundārā tīkla izbūve esot pabeigta par 45 % un terciārā tīkla izbūve esot būvniecības stadijā. Iestādes apgalvoja, ka CTEUR varētu savākt komunālos notekūdeņus no visiem reģiona iedzīvotājiem pirms 2010. gada beigām. Attiecībā uz galveno tīklu tas varētu nosegt 100 % no Aspropyrgos, Mandra un Magoula pilsētas un 2/3 no Eleusi pilsētas iedzīvotājiem (kopā aptuveni 90 % no šīm četrām pilsētām). Atlikusī iedzīvotāju daļa varētu tikt aptverta līdz 2001. gada 30. aprīlim.
7.

Ja tiek uzskatīts, ka uzņēmējsabiedrība, kura ir dalībvalsts rezidents (mātesuzņēmums), faktiski nav atbrīvota no nodokļa ienākuma gūšanas vietā saskaņā ar Direktīvu 2003/49/EK par procentu maksājumiem, kas ir saņemti no uzņēmējsabiedrības, kura ir citas dalībvalsts rezidents (meitasuzņēmuma), un tiek uzskatīts, ka pēdējās minētās dalībvalsts mātesuzņēmums ir nodokļu maksātājs ar ierobežotu nodokļu maksāšanas pienākumu par šiem procentiem minētajā dalībvalstī, vai EK līguma 43. pants, to lasot kopsakarā ar EK līguma 48. pantu (pakārtoti, EK līguma 56. pantu), apskatot atsevišķi vai kopumā, nepieļauj tādu tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru: 7.1. pēdējā no minētajām dalībvalstīm pieprasa, lai procentus maksājošā persona par procentiem ietur nodokli ienākuma gūšanas vietā, un liek šai personai uzņemties atbildību attiecībā pret iestādēm par ienākuma gūšanas vietā neieturēto nodokli, savukārt šāda pienākuma ieturēt nodokli ienākuma gūšanas vietā nav, ja procentu saņēmējs ir rezidents pēdējā no minētajām dalībvalstīm? 7.2. mātesuzņēmumam pēdējā no minētajām dalībvalstīm nebūtu jāmaksā uzņēmumu ienākuma nodokļa avansa maksājumi pirmo divu finanšu gadu laikā un būtu jāsāk maksāt uzņēmumu ienākuma nodoklis tikai daudz vēlāk nekā nodokļu maksāšanas termiņš ienākuma gūšanas vietā?
3)

Vai attiecībā uz pieņēmumu par pārrobežu situāciju pietiek ar to, ka nekādā ziņā nevar izslēgt, ka mazumtirdzniecības uzņēmums no citas dalībvalsts varētu veikt uzņēmējdarbību attiecīgajā dalībvalstī vai ka mazumtirdzniecības uzņēmuma pakalpojumu saņēmējs varētu būt no citas dalībvalsts, vai arī saistībā ar minēto ir jāpastāv konkrētām norādēm?
—

atcelt Komisijas 2013. gada 19. jūnija Lēmumu 2014/489/ES par valsts atbalstu SA.28599 (C 23/10 (ex NN 36/10, ex CP 163/09)), ko Spānijas Karaliste īstenojusi zemes ciparu televīzijas ieviešanai attālās un mazāk urbanizētās teritorijās (ārpus Kastīlijas–Lamančas) (1);
2)

Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Direktīvas 2003/37/EK, kas attiecas uz tipa apstiprinājumu lauksaimniecības vai mežsaimniecības traktoriem, to piekabēm un maināmām velkamām mašīnām kopā ar to sistēmām, detaļām un atsevišķām tehniskām vienībām un ar ko atceļ Padomes Direktīvu 74/150/EEK, 23. panta 1. punkta b) apakšpunktu, to lasot kopsakarā ar tās 2. panta q) punktu, var interpretēt tādējādi, ka tajā ir paredzēts, ka direktīvas normas ir piemērojamas T1, T2 un T3 kategorijas tehniskajām iekārtām, kas ir ražotas pēc 2009. gada 1. jūlija?
—

Ar otro apelācijas pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neiebilzdama pret to, ka Komisija ir piešķīrusi atbrīvojumu pieteikuma par atbrīvojumu no sodanaudas iesniedzējam attiecībā uz Dienvideiropu, un tādējādi nav saskaņoti piemērojusi 2002. gada paziņojumu par sadarbību. Konkrētāk, apelācijas sūdzības iesniedzēji norāda, ka pieteikuma par atbrīvojumu no sodanaudas iesniedzējam nevajadzēja piešķirt atbrīvojumu attiecībā uz Dienvideiropu un tātad ka visām pieteikuma par atbrīvojumu no sodanaudas iesniedzēja mutvārdu liecībām un informācijai, kura iegūta informācijas pieprasījumu rezultātā, pamatojoties uz šīm mutvārdu liecībām, bija jābūt izņemtai no izskatāmās lietas materiāliem.
1)

Vai, lai produktu varētu uzskatīt par īpašiem medicīniskiem nolūkiem paredzētu diētisku pārtikas produktu (“ĪMNPPP”) atbilstoši definīcijai, kas paredzēta Komisijas Direktīvas 1999/21/EK par diētisko pārtiku cilvēkiem ar veselības traucējumiem (1) 1. panta 2. punkta b) apakšpunktā: a) Objektīvi ir jābūt tā, ka: i) visi pacienti, kuri cieš no konkrētas slimības, veselības traucējumiem vai cita veselības stāvokļa, saistībā ar kuru uztura režīma vajadzībām šo produktu realizē (“norādītais stāvoklis”) vai ii) šādu pacientu apakšgrupa ir ar ierobežotu, vājinātu vai traucētu organisma vielmaiņu, spēju uzņemt, sagremot, uzsūkt vai izdalīt parastus pārtikas produktus, to sastāvā esošas noteiktas barības vielas vai metabolītus, vai ar citām medicīniski noteiktām uztura prasībām, kas rodas norādītā stāvokļa rezultātā? Vai, b) pakārtoti, pietiek arī ar to, ka ražotājs paredz, ka produkta lietošanai vajadzētu būt “medicīniski noteiktai” 1. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē tādā nozīmē, ka: i) ražotājs ir paredzējis, ka šis produkts ir lietojams tikai to ārstniecības personu uzraudzībā, kuras ārstē pacientus ar norādīto stāvokli; un ka ii) atbildīgā uzraugošā ārstniecības persona varētu pareizi veikt klīnisko vērtējumu katram pacientam individuāli, saskaņā ar kuru šāda produkta lietošana būtu piemērota uztura režīma forma dažiem pacientiem, kuri cieš no norādītā stāvokļa, ja ārstniecības persona pamatoti uzskata, ka šādam pacientam ir īpašas uztura prasības, kas saistītas ar norādīto stāvokli? c) Ja atbilde uz pirmā jautājuma a) punkta ii) apakšpunktu ir “apstiprinoša”: i) cik lielai pacientu daļai ar norādīto stāvokli jābūt ar attiecīgi ierobežotu, vājinātu vai traucētu organisma vielmaiņu, vai citām medicīniski noteiktām uztura prasībām, un vai pastāv minimālā daļa; un ii) vai ir nepieciešams, lai šī pacientu apakšgrupa būtu identificējama iepriekš, pirms šis produkts tiek realizēts? d) Ja atbilde uz pirmā jautājuma b) apakšpunktu ir “apstiprinoša”, tad kādas ir “īpašas uzturvielu prasības”, atbilstību kurām drošā, lietderīgā un efektīvā veidā ir jāvar nodrošināt ar produkta lietošanu 3. panta izpratnē?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 320/20

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 27. jūlijā iesniedza Supreme Court (Īrija) – Elaine Farrell/Alan Whitty, Minister for the Environment, Īrija un Attorney General, Motor Insurers Bureau of Ireland (MIBI)

(Lieta C-413/15)

(2015/C 320/28)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

Supreme Court

Pamatlietas puses

Prasītāja: Elaine Farrell

Atbildētāji: Alan Whitty, Minister for the Environment, Īrija un Attorney General, Motor Insurers Bureau of Ireland (MIBI)

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai sprieduma Foster u.c./British Gas plc (lieta C-188/89) 20. punktā izklāstītie pārbaudes kritēriji, kas attiecas uz jautājumu, vai ir runa par dalībvalsts veidojumu, ir jāsaprot tādējādi, ka šie pārbaudes kritēriji ir jāpiemēro a) kumulatīvi vai b) alternatīvi?

2) Ciktāl atsevišķos spriedumā Foster u.c./British Gas plc (lieta C-188/89) minētos aspektus var alternatīvi uzskatīt par faktoriem, kuri, izdarot kopējo novērtējumu, būtu pienācīgi jāņem vērā, – vai pastāv pamatprincips, kas ir šo minētajā nolēmumā identificēto atsevišķo faktoru pamatā un kas tiesai būtu jāpiemēro, izvērtējot, vai konkrēta organizācija ir valsts veidojums?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 302/16

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās (devītā palāta) tiesas 2015. gada 25. marta spriedumu lietā T-556/08 Slovenská pošta/Komisija 2015. gada 15. jūnijā iesniedza Slovenská pošta a.s.

(Lieta C-293/15 P)

(2015/C 302/21)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Slovenská pošta a.s. (pārstāvji – O. W. Brouwer un A. A. J. Pliego Selie, advocaten)

Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Slovākijas Republika, Cromwell a.s., Slovak Mail Services a.s., Prvá Doručovacia, a.s., ID Marketing Slovensko s.r.o. (iepriekš – TNT Post Slovensko s.r.o.)

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

1) daļēji vai pilnībā atcelt pārsūdzēto spriedumu un taisīt galīgo spriedumu apelācijā, daļēji vai pilnībā, atceļot apstrīdēto lēmumu, vai, pakārtoti, nosūtīt lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, un

2) piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā un Tiesā, tostarp to lietas dalībnieku, kas iestājušies lietā, tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Vispārējā tiesa noraidīja prasību atcelt Eiropas Komisijas 2008. gada 7. oktobra lēmumu par Slovākijas pasta pakalpojumu tiesisko regulējumu attiecībā uz hibrīdpasta pakalpojumiem C(2008) 5912, kas adresēts Slovākijas Republikai.

Slovenská pošta a.s. lūdz Tiesai:

(i) Pilnībā vai daļēji atcelt iepriekš minēto Vispārējās tiesas spriedumu uz šādiem pamatiem: 1) Pirmais pamats: kļūdas tiesību piemērošanā, kļūdaina pierādījuma standarta piemērošana un pierādīšanas pienākuma nepareiza noteikšana, nospriežot, ka Slovākijas Republika ir pārkāpusi EKL 86. panta 1. punktu, aplūkotu kopā ar 82. pantu; a) Kļūdas tiesību piemērošanā, konstatējot, ka ekskluzīvu tiesību piešķiršana pati par sevi jau var būt EKL 86. panta 1. punkta, to aplūkojot kopā ar EKL 82. pantu, pārkāpums; b) Kļūdas tiesību piemērošanā, kļūdaina pierādījuma standarta piemērošana un pierādīšanas pienākuma nepareiza noteikšana, konstatējot, ka Slovākijas Republika ir pārkāpusi EKL 86. panta 1. punktu, to aplūkojot kopā ar 82. pantu, jo tā produkciju sniedza tikai gala lietotājiem. 2) Otrais pamats: kļūdas tiesību piemērošanā, nepietiekams pārskatīšanas standarts un pierādījumu sagrozīšana, pārskatot un pieņemot attiecīgas tirgus definīcijas, kuras sniegusi Eiropas Savienības Komisija; a) Kļūdas tiesību piemērošanā un nepietiekams pārskatīšanas standarts, piekrītot, ka attiecīgais integrēta hibrīdpasta pakalpojumu tirgus var balstīties tikai uz (apgalvoto) pieprasījuma esamību un pakalpojuma sniegšanu; b) Pierādījumu sagrozīšana un nepietiekama pārskatīšanas standarta piemērošana, konstatējot, ka tirgū pastāvošo pieprasījumu varētu secināt no Komisijas iesniegtajiem pierādījumiem.

(ii) Taisīt galīgo spriedumu apelācijā, pilnībā vai daļēji atceļot apstrīdēto lēmumu, vai, pakārtoti, nosūtīt lietu atpakaļ Vispārējai tiesai;
1)

Vai produkti, kuru no atsevišķām preču partijām izņemtie paraugu pārbaudes rezultāti neuzrāda denaturātu vai citu kaitīgu vielu klātbūtni, kas padara tos nelietojamus patēriņam, bet kuri saskaņā ar ražotāja sniegto informāciju nedrīkst tikt izmantoti pārtikā (pārtikas ražošanā un pārtikas apritē), jo preces ražošanas procesa īpatnību dēļ nevar tikt izslēgta kaitīgo vielu klātbūtne produktā, vispārīgi būtu kvalificējami ar kādu no Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 (1) par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu I Pielikuma KN kodiem, kas paredzēts nepārtikas precēm, vai tomēr šādi produkti vispārīgi būtu kvalificējami ar kādu no KN kodiem, kas paredzēts pārtikas precēm?
2)

Vai no Direktīvas 2001/82/EK 65. panta un “Pakalpojumu” direktīvas 2006/123/EK (2) 16. panta normām izriet, ka dalībvalsts var pamatoti neatzīt veterināro zāļu vairumtirdzniecības atļaujas, ko citu dalībvalstu kompetentās iestādes ir izsniegušas to pilsoņiem, un, lai tie varētu lūgt un izmantot veterināro zāļu paralēlā importa atļaujas šajā dalībvalstī, no tiem pieprasīt, lai to turējumā piedevām būtu šīs valsts pašas kompetento iestāžu izsniegta vairumtirdzniecības atļauja?
2)

Gadījumā, ja uz 1. jautājumu tiktu sniegta noliedzoša atbilde, vai KN pozīcija 8521 ir jāinterpretē tādējādi, ka tādas ierīces kā screenplays var tikt klasificētas šajā pozīcijā pat tad, ja to video reproducēšanas funkcija nav to vienīgā funkcija, bet ir to galvenā funkcija?
3.

Vai Direktīvas 2008/118/EK 10. panta 2. punkts, to aplūkojot kopā ar 7. panta 2. punkta a) apakšpunktu, nepieļauj tādu valsts tiesību normu, saskaņā ar kuru galamērķa dalībvalsts iekasēšanas kompetence (izņemot Direktīvas 2008/118/EK 7. panta 4. punktā regulētos gadījumus) tiek pakļauta vienīgi nosacījumam par to, ka ir konstatēta pārkāpuma izdarīšana un neiespējamība noteikt pārkāpuma izdarīšanas vietu, vai tomēr papildus ir jākonstatē, ka akcīzes preces, tās novirzot no atliktās nodokļa maksāšanas režīma, ir tikušas nodotas patēriņam?
2.

jāīsteno neierobežota jurisdikcija, pamatojoties uz tai zināmajiem apstākļiem: galvenokārt: — piespriest Safa Nicu Sepahan Co. kompensāciju EUR 5 6 62 737,40 apmērā un procentus par materiālajiem zaudējumiem, kas ir izcēlušies būtiska tiesību normas pārkāpuma un Eiropas Savienības Padomes prettiesiskas rīcības dēļ; — piespriest Safa Nicu Sepahan Co. kompensāciju EUR 2 0 00 000 apmērā un procentus par nemateriālo kaitējumu, kas ir izcēlies būtiska tiesību normas pārkāpuma un Eiropas Savienības Padomes prettiesiskas rīcības dēļ; — piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesāšanās un citus izdevumus saistībā ar šo apelācijas sūdzību, kā arī izdevumus, kuri ir radušies sākotnējā tiesvedībā un procentus; pakārtoti: — piespriest Safa Nicu Sepahan Co. izmaksāt kompensāciju, tās apmēru nosakot ex aequo et bono, un procentus par materiālajiem zaudējumiem, kas ir izcēlušies būtiska tiesību normas pārkāpuma un Eiropas Savienības Padomes prettiesiskas rīcības dēļ; — piespriest Safa Nicu Sepahan Co. izmaksāt kompensāciju, tās apmēru nosakot ex aequo et bono, tomēr ne mazāku par EUR 50 000 un procentus (kas jau ir piespriesta ar pārsūdzēto Vispārējās tiesas spriedumu) par nemateriālo kaitējumu, kas ir izcēlies būtiska tiesību normas pārkāpuma un Eiropas Savienības Padomes prettiesiskas rīcības dēļ; — piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt Safa Nicu Sepahan Co. tiesāšanās un citus izdevumus saistībā ar šo apelācijas sūdzību, kā arī izdevumus, kuri ir radušies sākotnējā tiesvedībā un procentus; pakārtotāk:
1)

Vai UNICE, CEEP un EAK 1999. gada 18. martā noslēgtajam Pamatnolīgumam par darbu uz noteiktu laiku, kas pievienots Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīvas 1999/70/EK (1) pielikumā, ir pretrunā un tāpēc nepiemērojams 2003. gada 16. decembra Likuma Nr. 55/2003 par veselības aprūpes dienestu specializētā civildienesta personāla pamatnolikumu 9. panta 3. punkts, jo tajā tiek veicināti ļaunprātīgas izmantošanas gadījumi, kas izriet no gadījuma darba izpildei nodarbināto līdzstrādnieku secīgām iecelšanām amatā, ciktāl tajā: a) nav noteikts nedz kopējais maksimālais ilgums, uz kādu secīgi var veikt iecelšanu amatā gadījuma darba izpildei, nedz tas, līdz cik reizēm šo iecelšanu var atjaunot; b) lēmums par to, vai izveidot pastāvīgas amata vietas, kad tiek veiktas vairāk kā divas iecelšanas amatā viena un tā paša darba veikšanai kopumā 12 vai vairāk mēnešus ilgi divu gadu laikā, tiek atstāts administrācijas ziņā; c) tiek ļauts iecelt amatā gadījuma darba izpildei, neprasot iecelšanas dokumentos norādīt konkrēto objektīvo pagaidu, īslaicīga vai ārkārtas rakstura iemeslu, kas to attaisnotu?
1)

Vai LESD 18. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāda dalībvalsts tiesību norma, kāda aplūkota pamatlietā un saskaņā ar kuru principā ceļu satiksmē uz šīs dalībvalsts ceļiem drīkst piedalīties tikai transportlīdzekļi ar šīs dalībvalsts iestāžu izsniegtu reģistrācijas apliecību un numura zīmi un ka šīs pašas dalībvalsts pastāvīgajam iedzīvotājam, kurš nav darba ņēmējs ES tiesību izpratnē un kurš vēlas atsaukties uz atkāpi no šī noteikuma, pamatojoties uz to, ka viņš izmanto transportlīdzekli, ko viņa rīcībā nodevis viņa darba devējs, kurš reģistrēts citā dalībvalstī, jāspēj policijas pārbaudes laikā uzreiz pierādīt, ka viņš šo transportlīdzekli izmanto atbilstoši attiecīgās dalībvalsts tiesiskajā regulējumā noteiktajām prasībām, pretējā gadījuma viņam nekavējoties un bez iespējas tikt no tā atbrīvotam tiek piemērots naudas sods, kura apmērs atbilst naudas sodam, kāds ir piemērojams transportlīdzekļa reģistrācijas pienākuma pārkāpumu gadījumos?
1)

Vai Direktīvas 2003/96/EK (1) 1. pantam ir pretrunā dalībvalsts atbrīvojums no nodokļa attiecībā uz energoproduktiem, kas tiek izmantoti atgāzes termiskai apstrādei, vai Direktīva 2003/96/EK atbilstoši tās 2. panta 4. punkta b) apakšpunkta otrajam ievilkumam nav piemērojama šiem energoproduktiem, jo izmantošana atgāzes termiskai apstrādei ir cits izmantošanas mērķis nekā izmantošana par kurināmo vai motordegvielu un to gadījumā līdz ar to ir runa par energoproduktu divējādu izmantošanu šīs tiesību normas izpratnē?
2)

Ja atbilde uz 1. jautājumu ir tāda, ka, lemjot jautājumu par [..] Direktīvas 2006/123/EK [..] III nodaļas piemērošanu, spēkā ir Tiesas judikatūra par Līguma noteikumiem attiecībā uz brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu brīvu apriti valsts iekšējās situācijās: a) Vai dalībvalstu tiesām ir jāpiemēro [..] Direktīvas 2006/123/EK [..] III nodaļas normas tādā lietā kā šī, kad pakalpojumu sniedzējs neveic pārrobežu uzņēmējdarbību, nesniedz pakalpojumu pārrobežu kontekstā un tomēr atsaucas uz šīm normām? b) Vai, atbildot uz šo jautājumu, ir būtiski, ka uzņēmējs galvenokārt sniedz pakalpojumus pašnodarbinātām prostitūtām no citām dalībvalstīm nevis no Nīderlandes? c) Vai, lai atbildētu uz šo jautājumu, ir nepieciešams konstatēt, vai citās dalībvalstīs reģistrēti uzņēmumi faktiski ir izteikuši vai izteiks interesi atvērt skatlogu prostitūcijas namu Amsterdamā?
5)

Ja LESD 45. un 49. pants, kā arī 2005. gada 7. septembra Direktīva 2005/36 šajā lietā ir piemērojami, vai šīs tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tām konkursa uz tiesas locekļa palīga Cour de cassation amata vietām atlases komisijai ir noteikts pienākums salīdzināt prasītāja kvalifikācijas, kas izriet no viņa diplomiem, kā arī no viņa profesionālās pieredzes, ar kvalifikācijām, kuras sniedz Beļģijas universitātes piešķirts doktora vai licenciāta grāds, un vajadzības gadījumā piemērot viņam kādu no Direktīvas 2005/36 14. pantā minētajiem kompensācijas pasākumiem?
1)

Vai Direktīvas 2005/60/EK (1) 11. panta 1. punkts interpretējams tādējādi, ka: a) to lasot kopsakarā ar tās pašas direktīvas 7. pantu, Savienības likumdevējs ir vēlējies noteikt vai nu īstenu izņēmumu no tā, ka kredītiestādes var veikt uzticamības pārbaudes pasākumus attiecībā uz saviem klientiem, ja šie klienti ir maksājumu iestādes, kas savukārt ir pakļautas savai uzraudzības sistēmai, vai arī tikai atļauju paredzēt izņēmumu? b) to lasot kopsakarā ar tās pašas direktīvas 5. pantu, valsts likumdevējs drīkst transponēt minētajā tiesību normā paredzēto izņēmumu atšķirīgi no tajā noteiktā? c) 11. panta 1. punktā noteiktais izņēmums arī attiecībā uz pastiprinātās uzticamības pārbaudes pasākumiem ir piemērojams tāpat kā attiecībā uz uzticamības pārbaudes pasākumiem?