ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

Ja iestāde nolemj atteikt piekļuvi dokumentam, kuru tai tiek lūgts publiskot, tai principā ir jāsniedz paskaidrojumi par to, kā piekļuve šim dokumentam varētu konkrēti un reāli kaitēt interesēm, ko aizsargā kāds no Regulas Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem 4. pantā paredzētajiem izņēmumiem, uz kuru šī iestāde atsaucas. Turklāt šāda kaitējuma riskam ir jābūt saprātīgi paredzamam, nevis tikai gluži hipotētiskam. Tikai ar to vien, ka dokuments attiecas uz interesēm, kuras aizsargātas ar izņēmumu, nepietiek, lai pamatotu šā izņēmuma piemērošanu. Tomēr attiecīgā iestāde var atsaukties uz vispārējām prezumpcijām, kas ir piemērojamas noteiktām dokumentu kategorijām, jo pieteikumiem par publiskošanu, kas attiecas uz viena veida dokumentiem, var būt piemērojami līdzīgi vispārīgi apsvērumi. Lai uz vispārēju prezumpciju varētu pamatoti atsaukties pret personu, kura prasa piekļuvi dokumentiem, pamatojoties uz Regulu Nr. 1049/2001, pirmkārt, ir nepieciešams, lai pieprasītie dokumenti būtu tās pašas kategorijas dokumenti vai tāda paša rakstura dokumenti. Šis kritērijs ir kā kvalitatīvs tā kvantitatīvs kritērijs, proti, fakts, ka pieprasītie dokumenti attiecas uz vienu un to pašu procedūru, nevis tikai kvantitatīvs kritērijs, proti, lielāks vai mazāks dokumentu skaits, uz kuriem attiecas piekļuves pieteikums. Otrkārt, vispārēju prezumpciju piemērošanu prasa galvenokārt imperatīva nepieciešamība nodrošināt pareizu attiecīgo procedūru norisi un garantēt to mērķu sasniegšanu. Tādējādi vispārēja prezumpcija var tikt atzīta, pamatojoties uz to, ka piekļuve ar noteiktiem procesiem saistītiem dokumentiem nav savietojama ar šo procesu pareizu norisi, un pamatojoties uz risku, ka tiem tiks nodarīts kaitējums, pieņemot, ka vispārējas prezumpcijas ļauj nodrošināt procesa norises integritāti, ierobežojot trešo personu iejaukšanos. Tādu īpašu noteikumu piemērošana, kuri paredzēti tiesību aktā, kas attiecas uz Savienības iestādē notiekošu procesu, kura vajadzībām pieprasītie dokumenti ir tikuši sagatavoti, ir viens no kritērijiem, kas var attaisnot vispārējas prezumpcijas atzīšanu. (sal. ar 59., 63., 66., 67. un 75. punktu)
Ar Regulas Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pamatā esošo vispārējo interešu jēdzienu tiek prasīts, lai ikviens varētu brīvi izmantot apzīmējumus vai norādes, kas tirdzniecībā var kalpot, lai norādītu preču vai pakalpojumu, attiecībā uz kuriem pieteikta reģistrācija, īpašības. Ar šo tiesību normu netiek pieļauts, ka šie apzīmējumi vai norādes tiek rezervēti vienam uzņēmumam tikai tādēļ, ka tie ir reģistrēti kā preču zīme, un ka kāds uzņēmums monopolizē aprakstoša vārda izmantošanu, kaitējot citiem uzņēmumiem – tostarp saviem konkurentiem –, kuru vārdu krājuma, kas pieejams pašiem savu preču aprakstam, apjoms tādējādi tiek samazināts.

Vispārējās intereses vai sabiedrības interese aprakstošas preču zīmes atstāt pieejamas izmantošanai no trešo personu puses ir iepriekš noteikta un prezumēta. Līdz ar to, ja reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir aprakstoša, pietiek ar to, ka apelācijas padome konstatē minēto aprakstošo raksturu, un tai nav pienākuma izskatīt jautājumu, vai, lai gan ir konstatējums par aprakstošu raksturu, pastāv faktiska sabiedrības interese reģistrācijai pieteikto preču zīmi atstāt pieejamu izmantošanai no trešo personu puses. Tātad, lai piemērotu Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu, ņemot vērā attiecīgajam vārdiskajam apzīmējumam piešķirto nozīmi, ir vienīgi jāpārbauda, vai no konkrētās sabiedrības daļas viedokļa pastāv pietiekami tieša un konkrēta saikne starp šo apzīmējumu un to kategoriju preču vai pakalpojumu īpašībām, kurām pieteikta reģistrācija. Šajā kontekstā tāpat ir jāatgādina, ka minētās regulas 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta piemērošana nav atkarīga no tā, vai nepieciešamība nodrošināt pieejamību ir konkrēta, aktuāla un nopietna.

(sal. ar 53. un 55. punktu)
Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2015. gada 10. septembra spriedums –

Laverana /ITSB ( “ORGANIC WITH PLANT FLUID FROM OUR OWN PRODUCTION ”)

(lieta T‑608/14)

“Kopienas preču zīme — Kopienas grafiskas preču zīmes “ORGANIC WITH PLANT FLUID FROM OUR OWN PRODUCTION” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts”

1. Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana — Absolūti atteikuma pamati — Preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var kalpot, lai norādītu preces īpašības — Apzīmējuma aprakstošā rakstura novērtēšana — Kritēriji (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (sal. ar 14. punktu)

2. Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana — Absolūti atteikuma pamati — Preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var kalpot, lai norādītu preces īpašības — Mērķis — Pieejamības prasība (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (sal. ar 15. punktu)

3. Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana — Absolūti atteikuma pamati — Preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var kalpot, lai norādītu preces īpašības — Grafiska preču zīme “ORGANIC WITH PLANT FLUID FROM OUR OWN PRODUCTION” (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (sal. ar 16.–18., 20. un 24. punktu)

4. Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana — Absolūti atteikuma pamati — Atteikuma pamatu atsevišķa pārbaude attiecībā uz katru no reģistrācijas pieteikumā norādītajām precēm un pakalpojumiem — Pienākums norādīt reģistrācijas atteikuma pamatojumu — Apjoms (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkts un 75. pants) (sal. ar 19. punktu)

5. Prasība atcelt tiesību aktu — Pamati — Pilnvaru nepareiza izmantošana — Jēdziens (LESD 263. pants) (sal. ar 26. punktu)

Priekšmets

Prasība par ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 2. jūnija lēmumu lietā R 121/2014‑4 attiecībā uz pieteikumu grafisku apzīmējumu “ORGANIC WITH PLANT FLUID FROM OUR OWN PRODUCTION” reģistrēt kā Kopienas preču zīmi

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt;

2) Laverana GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
Ja iestādēm ir rīcības brīvība, tad izšķirošais kritērijs tam, lai uzskatītu, ka Savienības tiesību normu pārkāpums ir pietiekami būtisks, lai iestātos Savienības ārpuslīgumiskā atbildība, ir tas, ka [iestāde] acīmredzami un nopietni ir pārkāpusi savas rīcības brīvības robežas.

Lai noteiktu apmēru rīcības brīvībai, kāda ir iestādēm, vispirms ir jānoskaidro konkrētā rīcība, kāda tiek pārmesta šīm iestādēm Regulas Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis, kura grozīta ar Regulu Nr. 1225/2009, 2. panta 7. punkta a) apakšpunkta īstenošanas ietvaros. Šāda pieeja ir izskaidrojama ar to, ka tiesību normas īstenošana var ietvert dažādus tiesību aktus, par kuru īstenošanu atbildīgajai iestādei ne vienmēr ir tāda pati rīcības brīvība. Tas it īpaši attiecas uz normām par aprēķina metodi, piemēram, parastajai vērtībai, ko izmanto, aprēķinot dempinga starpības.

Komisijai ir rīcības brīvība antidempinga izmeklēšanas ietvaros gan attiecībā uz Eurostat datu analīzi, gan arī attiecībā uz tās veiktajām izmeklēšanām, pamatojoties uz šo analīzi, lai noteiktu trešo valsti ar tirgus ekonomiku saskaņā ar Regulas Nr. 384/96 2. panta 7. punkta a) apakšpunktu.

Tādas regulas gadījumā, ar kuru ir noteikti antidempinga maksājumi un kas ir atzīta par spēkā neesošu, jo Komisija ar izmeklēšanas neveikšanu nav ievērojusi rūpības pienākumu, kaut arī tai šī izmeklēšana bija jāveic, Komisija ar savu rīcību nav nepielikusi nopietnas un pietiekamas pūles un tādējādi ir nepareizi novērtējusi to savu pienākumu apjomu, kādi izriet no rūpības pienākuma. Turklāt, šādi rīkojoties, Komisija absolūti nav ņēmusi vērā no rūpības pienākuma izrietošos pienākumus, jo tā nav veikusi izmeklēšanas pasākumus, bet antidempinga procedūras laikā tā ir veikusi izmeklēšanu pēc savas iniciatīvas, pateicoties kurai Komisija atklāja divus produkta, uz kuriem attiecas antidempinga maksājumi, ražotājus no Taizemes, kuriem tā nosūtīja aptaujas anketas.

Šādos apstākļos iestādēm nevar tikt pārmests neviens akts vai rīcība, kas varētu izraisīt Savienības atbildības iestāšanos, un Savienības ārpuslīgumiskā atbildība nevar iestāties.

(sal. ar 36., 38., 41.–43., 45., 47., 49.–52. un 54.–57. punktu)
3.

Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana — Absolūti atteikuma pamati — Preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var kalpot, lai apzīmētu preces vai pakalpojuma īpašības — Vārdiska preču zīme “gel nails at home” (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (sal. ar 18., 19. un 25. punktu)
Apvienības, kas izveidota, lai sekmētu kādas personu kategorijas kolektīvās intereses, celtās prasības atcelt tiesību aktu pieņemamība ir atkarīga – neskarot tās pašas interesi celt prasību – no tā, vai paši šīs apvienības dalībnieki varētu iesniegt šo prasību atsevišķi.

LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzētais trešais gadījums, ņemot vērā gan šīs normas mērķi, gan apstākli, ka Līguma autori tieša skāruma nosacījumam ir pievienojuši papildu nosacījumu par īstenošanas pasākumu neesamību, var tikt izmantots tikai tādu tiesību aktu apstrīdēšanai, uz kuriem attiecas pirmais no diviem pieņēmumiem saistībā ar tieša skāruma nosacījumu, proti, tas, kas attiecas uz tiesību aktiem, kuri paši par sevi, t.i., neatkarīgi no jebkādiem īstenošanas pasākumiem, maina prasītāja tiesisko stāvokli. Līdz ar to, ja apstrīdētais tiesību akts pats par sevi nemaina prasītāja tiesisko stāvokli, ar šo konstatējumu pietiek, lai secinātu, ka LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzētais trešais gadījums nav piemērojams, un šajā gadījumā nav jāpārbauda, vai šis tiesību akts ir saistīts ar īstenošanas pasākumiem attiecībā uz prasītāju.

(sal. ar 42. un 43. punktu)
3.

Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana — Absolūti atteikuma pamati — Preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var kalpot, lai apzīmētu preces vai pakalpojuma īpašības — Neoloģisms, kas sastāv no elementiem, kuri apraksta attiecīgo preču vai pakalpojumu īpašības — Iekļaušana, ja kombinācija nav neparasta (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (sal. ar 18. punktu)
2.

Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana — Absolūti atteikuma pamati — Preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var kalpot, lai apzīmētu preces vai pakalpojuma īpašības — Jēdziens — Preču zīme, ko veido vārds vai neoloģisms, kas izriet no elementu kombinācijas (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (sal. ar 15., 17. un 18. punktu)
6

Ar 2010. gada 10. maija vēstuli Komisija nosūtīja prasītājam pamatojuma izklāstu, kādu tā bija saņēmusi no Sankciju komitejas un kura teksts bija šāds: “Mohammed Al‑Ghabra [..] ir ticis ierakstīts 2006. gada 12. decembra [Sankciju komitejas sarakstā], piemērojot [ANO Drošības padomes] Rezolūcijas 1617 (2005) 1. un 2. punktu, kā persona, kas ir saistīta ar Al‑Qaida, Osamu Bin Ladenu vai ar Taliban, par “piedalīšanos tādu aktu vai darbību finansēšanā, organizēšanā, atvieglošanā, sagatavošanā vai īstenošanā, ko ir izdarījusi Al‑Qaida un Harakat ul‑Mujahidin (HuM) vai kas ir izdarīti ar to kopā, to vārdā vai ar to palīdzību, vai kas ir izdarīti, izmantojot to vārdu, to interesēs vai to atbalstam”, kā arī par viņa veiktajām “rekrutēšanas to interesēs” darbībām. Papildu informācija Mohammed Al‑Ghabra ir uzturējis regulārus kontaktus ar augta ranga Al‑Qaida vadītājiem. 2002. gadā M. Al‑Ghabra tikās ar Al‑Qaida operāciju direktoru Faraj Al‑Libi. M. Al‑Ghabra ir bijusi centrālā loma jaunu musulmaņu radikalizēšanā Apvienotajā Karalistē, gan tieši kontaktējoties ar tiem, gan izplatot ekstrēmistiska rakstura informāciju. Pēc tam, kad viņš šīs personas bija radikalizējis, viņš tās ir nodevis Al‑Qaida un bieži ir veicinājis viņu pārvietošanos, un, pateicoties ciešam kontaktu tīklam, ir panācis, ka tie ir varējuši pievienoties Al‑Qaida apmācības nometnēm. Dažas no šīm personām vēlāk ir piedalījušās teroristu atentātu organizēšanā ārzemēs no Apvienotās Karalistes. M. Al‑Ghabra ir arī sniedzis materiālu un loģistikas atbalstu Al‑Qaida un citām organizācijām, dažas no kurām tāpat sniedz loģistikas atbalstu Al‑Qaida. Viņš ir organizējis pārvietošanos uz Pakistānu, lai rekrutētie varētu satikt augta ranga Al‑Qaida vadītājus un iziet īpašu teroristu apmācību. Vairākas no šīm personām ir atgriezušās Apvienotajā Karalistē, lai tur veiktu slepenas darbības Al‑Qaida interesēs. Turklāt M. Al‑Ghabra ir sniedzis tiešu palīdzību personām, kas bija iesaistītas teroristiskās darbībās Apvienotajā Karalistē un citur, tām sniedzot finansiālu, loģistikas un materiālu atbalstu. Viņš tāpat ir atvieglojis ceļošanu uz Irāku personām, kas dzīvo Apvienotajā Karalistē, lai tās varētu cīnīties un atbalstīt citus kaujiniekus. M. Al‑Ghabra ir uzturējis ciešas saiknes ar Harakat ul‑Mujahidin/HuM [..] un ir izgājis teroristu apmācību HuM nometnē. HuM ir nosūtījis M. Al‑Ghabra atpakaļ uz Apvienoto Karalisti, lai viņš tajā savāktu līdzekļus tā interesēs. [..]”
1

2013. gada 15. jūlijā prasītājs Bürgerausschuss für die Bürgerinitiative Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe, ko veido Hans Heinrich Hansen, Hunor Kelemen, Karl‑Heinz Lambertz, Jannewietske Annie De Vries, Valentin Inzko, Alois Durnwalder un Anke Spoorendonk, Eiropas Komisijai iesniedza priekšlikumu Eiropas pilsoņu iniciatīvai ar nosaukumu “Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe” (turpmāk tekstā – “ierosinātā EPI”), kuras priekšmets atbilstoši obligātajai informācijai, kas sniegta atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 16. februāra Regulas (ES) Nr. 211/2011 par pilsoņu iniciatīvu (OV 2011, L 65, 1. lpp.) 4. panta 1. punkta pirmajai daļai, to lasot saistībā ar šīs pašas regulas II pielikumu (turpmāk tekstā – “prasītā informācija”), bija aicināt “Eiropas Savienību uzlabot nacionālām un lingvistiskām minoritātēm piederošo personu aizsardzību un stiprināt kultūru un lingvistisko daudzveidību Savienībā”. No šīs pašas informācijas, kas sniegta kā prasītā informācija, izriet, ka Eiropas pilsoņu iniciatīvas (EPI) mērķi bija aicināt Eiropas Savienību “pieņemt virkni likumdošanas aktu, lai uzlabotu nacionālām un lingvistiskām minoritātēm piederošo personu aizsardzību un stiprinātu kultūru un lingvistisko daudveidību [tās teritorijā]”, un ka “šiem aktiem bija jāietver pasākumi saistībā ar reģionālām un minoritāšu valodām, izglītību un kultūru, reģionālo politiku, līdzdalību, vienlīdzību, mediju saturu, kā arī reģionālo iestāžu sniegtu valsts atbalstu.”
40

Kas attiecas uz La Poste meitasuzņēmumu DPD un Royal Mail meitasuzņēmumu – GLS, Komisija ir norādījusi uz to samazināto pārklājumu (253.–284. apsvērums), uz to, kā klienti raugās uz to piedāvājumu kā alternatīvu piedāvājumu integrēto pakalpojumu sniedzēju piedāvājumam (285.–295. apsvērums), it īpaši attiecībā uz pakalpojumu kvalitāti (396.–411. apsvērums) un piegādes termiņiem (412.–420. apsvērums), to prombūtnei no tālattāluma tirgiem (296.–309. apsvērums) un to ceļu tīklam tiem ļaujot nodrošināt eksprespakalpojumus tikai īsos attālumos (310.–318. apsvērums).
205

Šajā ziņā saistībā ar prasījumu pamatotību līdzīgi Padomei ir jākonstatē, ka, lai pierādītu cēloņsakarības esamību starp apgalvotajiem zaudējumiem un pārmesto rīcību, prasītājas prasības pieteikumā un replikas rakstā ir vienīgi iesniegušas preses paziņojumus vai elektroniskā pasta vēstules, kurās paziņots par rūpnīcu slēgšanu, kas notikusi apstrīdētā lēmuma dēļ. Tomēr šie dokumenti, kurus sagatavojušas pašas prasītājas, nepierāda, ka šo rūpnīcu slēgšana ir attiecināma uz apstrīdēto lēmumu, jo nav sniegta neviena pamatojuša norāde vai dati. Turklāt saistībā ar rūpnīcu Apvienotajā Karalistē UAB Indorama Polymers Europe pats paziņojuma par tās slēgšanu formulējums neattiecina šo slēgšanu uz apstrīdēto lēmumu, bet gan uz maržu samazināšanos un konkurences palielināšanos, it īpaši Āzijā. Kā to uzsver Padome, aplūkotajā periodā ir palielinājies Dienvidkorejas, kura arī atrodas Āzijā, izcelsmes imports un tikpat labi tas varēja būt rūpnīcas slēgšanas cēlonis. Turklāt saistībā ar Lotte Chemical UK PTA ražošanas rūpnīcu prasītājas neapgalvo, ka tās slēgšana ir tieši attiecināma uz apstrīdētā lēmuma prettiesisko pieņemšanu, bet gan vienīgi, ka “viens no galvenajiem” tās slēgšanas iemesliem ir PET rūpnīcas UAB Indorama Polymers Europe slēgšana Apvienotajā Karalistē.
117

Treškārt, runājot konkrētāk par nepieciešamajām kapitāla ieguldījumu summām, no rūpīga privātā ieguldītāja viedokļa 2002. gada situācijā ir jākonstatē, ka prasītāja tiesvedības laikā nav iesniedzis papildu precizējumus. Proti, neskaitot lēmumu par rekapitalizāciju, kas bija pieņemts 2002. gada 26. marta arodbiedrību līguma formā, nav nekādas informācijas, pat ne prognozējošas aplēses, par summām, ko tajā brīdī SEA un Itālijas iestādes nepieciešamības gadījumā bija paredzējušas ieguldīt Sea Handling pirmajos piecos gados. Prasītājas norādītajā ekonomiskajā pētījumā drīzāk ir apstiprināts, ka 2002. gadā šāda aplēse netika veikta līdz 2005. gadam, proti, rentabilitātes atjaunošanās datumam, kas sākotnēji bija paredzēts “2003.–2007. gada uzņēmējdarbības plānā”. Turpretī prasītāja tikai izvirza neskaidrus un vispārīgus apsvērumus saistībā ar restrukturizācijas kopējo stratēģiju un apgalvoto nepieciešamību atveseļot Sea Handling SEA grupas ietvaros, lai varētu atjaunoties tās rentabilitāte. Taču vēl jo vairāk vajadzēja paredzēt konkrētu plānu ar reālistisku aplēsi par sekojošo rekapitalizāciju investīciju atdevi, ņemot vērā 2002. gada 26. marta arodbiedrību līgumā paredzēto saistību ilggadību. Komisija tādējādi pareizi uzskatīja, ka 2002. gada lēmums par rekapitalizāciju tika pieņemts bez nosacījumiem un neatkarīgi no konkrētām prognozēm par Sea Handling iespējamo nepieciešamību pēc kapitāla konkrētā laikposmā un tika noteikts atkarībā tikai no zaudējumiem un ikgadējās nepieciešamības tos segt nākotnē neatkarīgi no to apmēra, kā arī veida, ilguma un Sea Handling restrukturizācijas konkrētā mērķa. Turklāt arī pēc nošķiršanas, kas notika 2006./2007. gadā Alitalia“de‑hubbing” lēmuma rezultātā, SEA un Sea Handling nekonkretizēja, vai un kādā mērā rekapitalizācijas stratēģijas turpināšana faktiski ļautu noteiktā brīdī pārdot Sea Handling ar labākiem nosacījumiem, saglabāt SEA grupas tēlu kopumā vai piedāvāt, vismaz pārejas periodā, labākas pakalpojumu sniegšanas garantijas vertikālās integrācijas saglabāšanas dēļ.
112

Otrkārt, runājot par faktu, ka, pārkāpjot LES 5. pantu, ECHA esot aizstājusi valsts iestādes, ieviešot slēptu ekonomisku sankciju administratīvā maksājuma formā, tas nav pamatots. Šajā ziņā ir jāatgādina, ka Regulas Nr. 340/2008 preambulas 11. apsvērumā ir precizēts, ka, “lai novērstu nepatiesas informācijas sniegšanu, [ECHA] būtu jāpiemēro administratīvie maksājumi un, ja vajadzīgs, dalībvalstu noteiktā soda nauda [naudas sods] pietiekamā apmērā”. No šī apsvēruma izriet, ka administratīvā maksājuma uzlikšana ir vērsta uz nepatiesas informācijas sniegšanas no uzņēmumu puses novēršanas mērķa sasniegšanu. No šī apsvēruma arī izriet, ka administratīvais maksājums nevar tikt pielīdzināts naudas sodam (spriedums, 2014. gada 2. oktobris, Spraylat/ECHA, T‑177/12, EU:T:2014:849, 34. punkts). Tomēr prasītāja nav sniegusi pierādījumus, kas ļautu uzskatīt, ka šajā lietā tai piemērotais administratīvais maksājums būtu klasificējams kā naudas sods. Prasītājas arguments it īpaši ir balstīts uz to, ka administratīvā maksājuma apmērs esot ticis aprēķināts, pamatojoties uz ECHA veiktajām pārbaudes izmaksām, ieskaitot izmaksas, kuras beigās nemaksā uzņēmumi, kas ir pareizi snieguši informāciju par savu lielumu. Tomēr šāds apstāklis pats par sevi nevar būt pamats secinājumam, ka prasītājai šajā lietā uzliktā administratīvā maksājuma apmērs būtu klasificējams kā naudas sods, jo administratīvais maksājums tāpat ir vērsts uz mērķi atturēt uzņēmumus no nepatiesas informācijas sniegšanas. Turklāt saskaņā ar Regulas Nr. 340/2008 13. panta 4. punktu, ja fiziska vai juridiska persona, kas apgalvo, ka tai ir tiesības uz samazinātiem maksājumiem vai atbrīvojumu no maksājumu veikšanas, nevar pierādīt, ka tai ir tiesības uz šādu samazinājumu vai atbrīvojumu, ECHA iekasē maksājumus pilnā apmērā, kā arī administratīvos maksājumus. No tā izriet, ka administratīvo maksājumu ECHA maksā tikai fiziskas vai juridiskas personas, kas nevar pierādīt, ka tām ir tiesības uz maksājuma samazinājumu vai atbrīvojumu no tā.
96

Šis secinājums nevar tikt apšaubīts ar argumentu, ko Padome izvirzījusi atbildē uz procesa organizatoriskajiem pasākumiem un ar kuru tā apgalvo, ka apstākļi, kas minēti IRISL nosaukuma ierakstīšanas strīdīgajos sarakstos pamatojumā, nav tikuši apstrīdēti 2013. gada 16. septembra spriedumā Islamic Republic of Iran Shipping Lines u.c./Padome (T‑489/10, EU:T:2013:453) un ka tādējādi, sākot no dienas, kurā ar 2013. gada oktobra pasākumiem, kas tika noteikti, lai novērstu minētajā spriedumā konstatētās nelikumības, un ar kuriem tika grozīti vispārējie ierakstīšanas kritēriji, šie paši apstākļi, ar kuriem tika pamatota minētā ierakstīšana, ko Vispārējā tiesa atcēla, bija kļuvuši saderīgi ar vienu no minētajiem vispārējiem kritērijiem, proti, to, kurš atļauj ierakstīt minētajos sarakstos to personu vai vienību nosaukumus, kuras ir apgājušas ANO rezolūciju vai Savienības tiesību aktu normas vai tās pārkāpušas. Citiem vārdiem, saskaņā ar Padomes viedokli minētā vispārējo ierakstīšanas kritēriju grozīšana ar 2013. gada oktobra pasākumiem, kas ar 2013. novembra tiesību aktiem tika veikta pirms prasītāja nosaukuma ierakstīšanas šajos sarakstos, sākot no šo pasākumu noteikšanas dienas, esot padarījusi likumīgu IRISL un HDSL nosaukumu ierakstīšanu šajos pašos sarakstos.
256

Šajā ziņā Komisija apstrīdētā lēmuma preambulas 156.–164. apsvērumā arī ir paskaidrojusi, ka, ja darbībai, ko veic kāda sabiedrība, kurā vienai no pusēm pieder akcijas, bet kuru šī puse nekontrolē, būtu kāda nozīme saistībā ar klauzulas piemērošanas jomas noteikšanu, klauzulā būtu bijis jānorāda, ka tā ir piemērojama [arī] to sabiedrību darbībām, ko puses nekontrolē. Turklāt, ja šādām darbībām būtu nozīme saistībā ar klauzulas piemērošanas jomas noteikšanu, tām būtu nozīme arī saistībā ar klauzulas noteikumu ievērošanu, un līdz ar to gadījumā, ja nekontrolēta sabiedrība, kurā kādai no pusēm pieder mazākuma kapitāldaļu pakete, uzsāktu kādu aizliegto darbību, tas būtu uzskatāms par klauzulas pārkāpumu. Attiecībā uz šo aspektu Komisija turpināja, norādot, ka pusēm nav pamata apgalvot, ka tās esot vienojušās par jebkāda veida pienākumu to sabiedrību vārdā un uzdevumā, kurās pusēm pieder mazākuma kapitāldaļu pakete, bet kuras šī puses nekontrolē, jo puses nebūtu spējīgas nodrošināt šāda pienākuma ievērošanu. Līdz ar to, lai kāda darbība varētu tikt izslēgta no klauzulas piemērošanas jomas, tā bija jāveic vai nu tieši kādai no pusēm, vai arī netieši – kādai no pušu kontrolētajām sabiedrībām.