ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
26

Šajā gadījumā jānorāda, ka Leģislatīvā dekrēta Nr. 276/2003 34. pantā ir ieviestas divas dažādas sistēmas attiecībā ne tikai uz epizodiskā darba ņēmēju piekļuvi nodarbinātībai un tās nosacījumiem, bet arī attiecībā uz viņu atlaišanu no darba atkarībā no tās vecuma kategorijas, kurai pieder šie darba ņēmēji. Proti, lai gan ar darba ņēmējiem vecumā no 25 līdz 45 gadiem epizodiskā darba līgumu var noslēgt tikai tādēļ, lai izpildītu pārtraukta vai epizodiska rakstura pakalpojumus atbilstoši koplīgumos precizētajai kārtībai un uz iepriekš noteiktiem laika posmiem, šāda darba līguma noslēgšana – runājot par darba ņēmējiem vecumā no 25 līdz 45 gadiem – nav pakļauta nevienam no šiem nosacījumiem un to var darīt “jebkurā gadījumā”, attiecībā uz ko ir precizēts, kā to norādīja Itālijas valdība tiesas sēdē, ka līgumi, kas noslēgti ar 25 gadus nesasniegušiem darba ņēmējiem automātiski izbeidzas, kad tie sasniedz 25 gadu vecumu.
2

Šis lūgums tika iesniegts saistībā ar tiesvedību starp Ornua Co‑operative Ltd, agrāk The Irish Dairy Board Co‑operative Ltd (turpmāk tekstā – “Ornua”), un Tindale & Stanton Ltd España SL (turpmāk tekstā – “T & S”) par T & S veikto apzīmējuma lietošanu, kas, pēc Ornua uzskatiem, rada iespēju sajaukt to ar Eiropas Savienības preču zīmēm, kuru īpašniece tā ir, un šo preču zīmju reputācijas aizskārumu.
23

Tādējādi no šī 1. punkta formulējuma skaidri izriet, ka termins “piens” principā likumīgi nevar tikt lietots, lai apzīmētu tikai augu valsts produktu, jo piens šīs tiesību normas nozīmē – kā izriet arī no Regulas Nr. 1308/2013 VII pielikuma III daļas 4. punkta, kurā ir paredzēts, ka attiecībā uz pienu ir norādāmas dzīvnieku sugas, no kurām piens iegūts, ja tas nav govs piens, kā arī no šīs regulas 78. panta 5. punkta, ar kuru Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus, lai precizētu piena produktus, attiecībā uz kuriem ir jānorāda, no kādām dzīvnieku sugām piens ir iegūts, ja tas nav govs piens, – ir dzīvnieku izcelsmes produkts.
8

Regulas Nr. 1294/2009 1. panta 1. punktā ir noteikts: “Ar šo tiek noteikts galīgais antidempinga maksājums atsevišķu apavu ar ādas vai mākslīgās ādas virsu importam, izņemot sporta apavus, apavus, kuru ražošanā izmantotas īpašas tehnoloģijas, čības un citus telpās valkājamus apavus un apavus ar aizsargplāksnīti purngalā, kuru izcelsmes valsts ir Ķīnas Tautas Republika un Vjetnama un kuri atbilst šādiem KN kodiem: 6403 20 00, ex 6403 51 05, ex 6403 51 11, ex 6403 51 15, ex 6403 51 19, ex 6403 51 91, ex 6403 51 95, ex 6403 51 99, ex 6403 59 05, ex 6403 59 11, ex 6403 59 31, ex 6403 59 35, ex 6403 59 39, ex 6403 59 91, ex 6403 59 95, ex 6403 59 99, ex 6403 91 05, ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 05, ex 6403 99 11, ex 6403 99 31, ex 6403 99 33, ex 6403 99 36, ex 6403 99 38, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98 un ex 6405 10 00 [..] [..]”
6

Direktīvas 78/660 31. panta 1. punktā ir noteikts: “Dalībvalstis nodrošina, lai gada pārskatos uzrādītos posteņus novērtētu atbilstoši turpmāk minētajiem vispārīgajiem principiem: [..] c) novērtēšana jāveic, izmantojot pienācīgas piesardzības principu, jo īpaši ievērojot šādus nosacījumus: aa) pārskatā drīkst iekļaut tikai to peļņu, kas ir iegūta līdz bilances datumam; bb) jāatspoguļo visas saistības, kas rodas attiecīgā finanšu gada laikā vai radušās iepriekšējā finanšu gada laikā, pat jā šādas saistības atklājas tikai laikposmā starp bilances slēgšanas dienu un bilances sastādīšanas dienu; cc) jāņem vērā viss nolietojums neatkarīgi no tā, vai pārskata gads ir noslēgts ar peļņu vai zaudējumiem; d) jāņem vērā ieņēmumi un izmaksas, kas attiecas uz pārskata gadu, neatkarīgi no datuma, kurā saņem vai nomaksā šādus ieņēmumus vai izmaksas; e) aktīvu un pasīvu posteņi ir jānovērtē atsevišķi; [..].”
11

Šīs pašas direktīvas 4. pants ir formulēts šādi: “1. Šajā direktīvā: a) “patērētājs” ir jebkura fiziska persona, kura rīkojas nolūkos, kas nav saistīti ar tās komercdarbību, uzņēmējdarbību, amatniecisko darbību vai profesiju; b) “tirgotājs” ir jebkura fiziska persona vai jebkura privāta vai publiska juridiska persona, kura, tostarp ar jebkuras personas starpniecību, kas rīkojas tās vārdā vai uzdevumā, rīkojas nolūkos, kas ir saistīti ar tās komercdarbību, uzņēmējdarbību, amatniecisko darbību vai profesiju; c) “pārdošanas līgums” ir jebkurš līgums, saskaņā ar kuru tirgotājs nodod vai apņemas nodot preču īpašumtiesības patērētājam un patērētājs maksā vai apņemas maksāt to cenu, tostarp jebkurš līgums, kura priekšmets ir gan preces, gan pakalpojumi; d) “pakalpojumu līgums” ir jebkurš līgums, izņemot pārdošanas līgumu, saskaņā ar kuru tirgotājs sniedz vai apņemas sniegt pakalpojumu patērētājam un patērētājs maksā vai apņemas maksāt tā cenu; e) “iekšzemes strīds” ir līgumstrīds, kurš izcēlies saistībā ar pārdošanas vai pakalpojumu līgumu, ja patērētāja mītnesvieta preču vai pakalpojumu pasūtīšanas brīdī ir tajā pašā dalībvalstī, kurā tirgotājs veic uzņēmējdarbību; f) “pārrobežu strīds” ir līgumstrīds, kurš izcēlies saistībā ar pārdošanas vai pakalpojumu līgumu, ja patērētāja mītnesvieta preču vai pakalpojumu pasūtīšanas brīdī ir citā dalībvalstī, nevis tajā, kurā tirgotājs veic uzņēmējdarbību; g) “SAI procedūra” ir 2. pantā minētā procedūra, kas atbilst šajā direktīvā noteiktajām prasībām un ko veic SAI vienība; h) “SAI vienība” ir vienība – neatkarīgi no tā, kā tā nosaukta vai minēta –, kas izveidota ilgstošai darbībai un piedāvā ar SAI procedūru izšķirt strīdu un kas iekļauta sarakstā saskaņā ar 20. panta 2. punktu; i) “kompetentā iestāde” ir jebkura publiska iestāde, ko dalībvalsts izraudzījusies šīs direktīvas vajadzībām un kas izveidota valsts, reģionālā vai vietējā līmenī. 2. Tirgotājs veic uzņēmējdarbību: — ja tirgotājs ir fiziska persona – vietā, kur ir tās uzņēmējdarbības vieta, — ja tirgotājs ir uzņēmums vai cita juridiska persona, vai fizisku un juridisku personu apvienība – vietā, kur ir tā statūtos noteiktā atrašanās vieta, centrālā administrācija vai uzņēmējdarbības vieta, tostarp filiāle, aģentūra vai jebkāda cita struktūra. 3. SAI vienība ir izveidota: — ja to vada fiziska persona – vietā, kur tā veic ar SAI saistītas darbības, — ja vienību vada juridiska persona vai fizisku un juridisku personu apvienība – vietā, kur minētā juridiskā persona vai fizisku un juridisku personu apvienība veic ar SAI saistītas darbības vai kur ir to statūtos noteiktā atrašanās vieta, — ja to vada iestāde vai cita publiska struktūra – vietā, kur atrodas minētās iestādes vai citas publiskās struktūras mītne.”
27

Šajā ziņā no Direktīvas 2011/98 12. panta 1. punkta e) apakšpunkta, to skatot kopā ar tās 3. panta 1. punkta c) apakšpunktu, izriet, ka pret trešo valstu valstspiederīgajiem, kas ir uzņemti dalībvalstī darba nolūkā saskaņā ar Savienības vai valsts tiesību aktiem, ir jābūt tostarp pirmajā no šīm tiesību normām paredzētajai vienlīdzīgajai attieksmei. Un tā tas ir gadījumā ar trešās valsts valstspiederīgo, kam ir vienota atļauja šīs direktīvas 2. panta c) punkta nozīmē, jo saskaņā ar šo tiesību normu šī atļauja šādam valstspiederīgajam ļauj likumīgi uzturēties to izsniegušās dalībvalsts teritorijā nolūkā strādāt.
11

Konkrētāk, BW 7:663. pantā ir noteikts: “Uzņēmuma īpašumtiesību nodošana administratīvi nozīmē to tiesību un pienākumu nodošanu īpašumtiesību saņēmējam, kas tajā brīdī darba devējam izriet no darba līguma starp viņu un darbinieku, kurš strādā uzņēmumā. Tomēr viena gada laikā pēc uzņēmuma īpašumtiesību pārejas šis darba devējs un īpašumtiesību saņēmējs joprojām ir solidāri saistīti attiecībā uz to saistību izpildi, kuras izriet no darba līguma un ir radušās pirms pārejas brīža.”
B)

pastāvīgs un pilnīgs atbrīvojums no mantiskiem nodokļiem vai ražošanas nodevām, kas attiecas gan uz ienākumiem, gan uz mantu. Šo atbrīvojumu nepiemēro ne ienākumiem no saimnieciskās darbības, ne no baznīcas mantas lietošanas tiesībām, ja šīs tiesības nodotas trešām personām, ne ienākumiem no kapitāla, ne arī ienākumiem, par kuriem ienākuma nodokli ietur ienākumu gūšanas vietā.
48

To paturot prātā, saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ir jāatgādina, ka tiesiskais regulējums var nodrošināt izvirzītā mērķa sasniegšanu vienīgi tad, ja tas patiešām atbilst rūpēm to sasniegt saskanīgi un sistemātiski, un ka izņēmumi no likuma normām dažkārt var apdraudēt tā saskaņotību, it īpaši, ja to apmērs ir tāds, ka tie var izraisīt rezultātu, kas ir pretējs minētā likuma izvirzītajam mērķim (spriedums, 2011. gada 21. jūlijs, Fuchs un Köhler, C‑159/10 un C‑160/10, EU:C:2011:508, 85. un 86. punkts).
27

Saskaņā ar PVN direktīvas 9. panta 1. punktu “nodokļa maksātājs” ir jebkura persona, kas patstāvīgi jebkurā vietā veic jebkuru saimniecisku darbību, neatkarīgi no šīs darbības mērķa vai rezultāta. Materiāla vai nemateriāla īpašuma izmantošana, lai gūtu no tā ilglaicīgus ienākumus, it īpaši ir uzskatāma par “saimniecisku darbību”.
13

Izskatot kasācijas sūdzību par Gerechtshof Amsterdam (Amsterdamas Apelācijas tiesa, Nīderlande) nolēmumu, iesniedzējtiesa atgādina, ka Muitas kodeksa 32. panta 1. punkta e) apakšpunkta i) punkts ir balstīts uz 8. pantu Nolīgumā par 1994. gada Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību VII panta īstenošanu (OV 1994, L 336, 119. lpp.). Tā norāda, ka faktiskie pārvadātāji tekstilizstrādājumus pa gaisa vai jūras ceļu ir transportējuši uz Savienības muitas teritoriju, par to saņemot noteiktu summu samaksu no Fracht, kura pēc tam par šīm summām izrakstīja rēķinu The Shirtmakers, pieskaitot atlīdzības honorāru par tās starpniecību, taču skaidri nenodalot izmaksas, par kurām tā saņēma rēķinus no faktiskajiem pārvadātājiem, un atlīdzības honorārus par tās starpniecību.
2

Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp Association française des entreprises privées (AFEP) [Francijas privāto uzņēmumu asociāciju] un 17 uzņēmējsabiedrībām (turpmāk tekstā – “AFEP u.c.”), no vienas puses, un ministre des Finances et des Comptes publics [finanšu un budžeta ministru] (Francija), no otras puses, saistībā ar prasību atcelt administratīvo doktrīnu attiecībā uz iemaksu, kas ir veicama papildus uzņēmumu ienākuma nodoklim un kas ir jāmaksā mātesuzņēmumam rezidentam saistībā ar peļņas, tostarp no tā meitasuzņēmumiem nerezidentiem saņemtās peļņas, sadalīšanu.
19

Ciktāl šīs apelācijas sūdzības pieņemamību Komisija apstrīd, pamatojoties uz to, ka Portugāles Republika prasot gluži vienkāršu Vispārējā tiesā jau izvirzīto argumentu izskatīšanu no jauna, jāatgādina, ka konkrēti no Tiesas Reglamenta 168. panta 1. punkta d) apakšpunkta un 169. panta 2. punkta izriet, ka apelācijas sūdzībā ir konkrēti jānorāda gan tās apstrīdētās nolēmuma daļas, kuras tiek lūgts atcelt, gan šo lūgumu īpaši pamatojošie juridiskie argumenti. Šajās tiesību normās ietvertajām pamatojuma prasībām neatbilst tāda apelācijas sūdzība, kurā ir tikai burtiski atkārtoti vai atstāstīti pamati un argumenti, kas jau tika izklāstīti Vispārējai tiesai, ieskaitot tos, kas bija balstīti uz faktiem, kurus minētā tiesa ir skaidri noraidījusi (spriedums, 2017. gada 19. janvāris, Komisija/Total un Elf Aquitaine, C‑351/15 P, EU:C:2017:27, 30. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
15

Attiecībā, pirmkārt, uz nosacījumu par to, ka priekšrocība tiek piešķirta tieši vai netieši no valsts līdzekļiem, no iedibinātās judikatūras izriet, ka atbalsta jēdziens ir vispārīgāks nekā subsīdijas jēdziens, jo tas ietver ne tikai pozitīvu palīdzību, kas ir subsīdijas pašas par sevi, bet arī valsts pasākumus, kas dažādos veidos atvieglo izmaksas, kuras parasti ir jāsedz no uzņēmuma budžeta, un kas, kaut gan tie nav subsīdijas šī vārda šaurākajā nozīmē, ir tām identiski pēc rakstura un rada tādas pašas sekas (it īpaši skat. spriedumus, 2006. gada 10. janvāris, Cassa di Risparmio di Firenze u.c., C‑222/04, EU:C:2006:8, 131. punkts, kā arī 2015. gada 19. marts, OTP Bank, C‑672/13, EU:C:2015:185, 40. punkts).
42

Tādējādi preču izņemšana no muitas uzraudzības Muitas kodeksa 203. panta 1. punkta izpratnē ir jebkāda muitas uzraudzībai pakļautu preču izņemšana – kuru nav atļāvusi kompetenta muitas iestāde – no noteiktās uzglabāšanas vietas, neatkarīgi no tā, vai tā notikusi ar nodomu vai bez tā, piemēram, zādzības gadījumā (šajā ziņā skat. spriedumus, 2001. gada 1. februāris, D. Wandel, C‑66/99, EU:C:2001:69, 48. un 50. punkts; 2004. gada 12. februāris, Hamann International, C‑337/01, EU:C:2004:90, 36. punkts, kā arī 2013. gada 11. jūlijs, Harry Winston, C‑273/12, EU:C:2013:466, 30. un 33. punkts). Tiesa ir arī nospriedusi, ka prece, kura nodota pagaidu glabāšanā, ir jāuzskata par izņemtu no muitas uzraudzības, ja tā ir deklarēta Kopienas ārējā tranzīta procedūrā, taču to neizņem no glabāšanas un tā netiek nogādāta galamērķa muitas iestādē, kaut arī tai ir tikuši uzrādīti tranzīta dokumenti (spriedums, 2014. gada 12. jūnijs, SEK Zollagentur, C‑75/13, EU:C:2014:1759, 33. punkts).
19

Direktīvas 2008/69 3. panta 2. punkta pirmās daļas redakcija vācu valodā (“die sämtlich bis spätestens 31 Dezember 2008 in Anhang I der Richtlinie 91/414/EWG aufgeführt waren”), angļu valodā (“all of which were listed in Annex I to Directive 91/414/EEC by 31 December 2008 at the latest”) un franču valodā (“toutes inscrites à l’annexe I de la directive 91/414/CEE au plus tard le 31 décembre 2008”) savukārt liek to interpretēt tādējādi, ka 2008. gada 31. decembris ir datums, kas attiecas uz tā atļautā augu aizsardzības līdzekļa sastāvā esošo darbīgo vielu iekļaušanu sarakstā, kura atkārtota novērtēšana dalībvalstīm ir jāveic atbilstoši minētā 3. panta 2. punkta noteikumiem. Tas pats tostarp attiecas uz šīs tiesību normas redakciju grieķu, itāļu un holandiešu valodā.
1

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV 2001, L 167, 10. lpp.) 3. panta 1. punkta un 5. panta interpretāciju, no vienas puses, un 1886. gada 9. septembra Bernes konvencijas par literatūras un mākslas darbu aizsardzību, redakcijā, kura izriet no Parīzes 1971. gada 24. jūlija akta, kas grozīts 1979. gada 28. septembrī (turpmāk tekstā – “Bernes konvencija”), 11.bis panta 1. punkta 2) apakšpunkta interpretāciju, no otras puses.
5

Minētās direktīvas 7. pantā ir paredzēts: “1. Komercpraksi uzskata par maldinošu, ja attiecībā uz tās faktiem, ņemot vērā visas īpašības un apstākļus un saziņas līdzekļa nepilnības, tā noklusē būtisku informāciju, kas vidusmēra patērētājam ir vajadzīga, lai varētu pieņemt uz informāciju balstītu lēmumu, un tādējādi vidusmēra patērētājam liek vai var likt pieņemt lēmumu veikt darījumu, ko viņš citādi nebūtu pieņēmis. 2. Par maldinošu noklusēšanu arī uzskata gadījumus, ja tirgotājs, ņemot vērā 1. punktā aprakstīto, tajā minēto būtisko informāciju slēpj vai sniedz neskaidri, nesaprotami, divdomīgi vai nepiemērotā laikā vai nenorāda uz komercprakses komercnolūku, ja tas jau no konteksta nav skaidrs, un ja tas jebkurā no minētajiem gadījumiem liek vai var likt vidusmēra patērētājam pieņemt tādu lēmumu par darījuma veikšanu, kādu viņš citādi nebūtu pieņēmis. 3. Ja komercpraksē izmantotā saziņas līdzekļa dēļ rodas vietas vai laika ierobežojum[i], tad, konstatējot to, vai informācija ir noklusēta, ņem vērā tādus ierobežojumus un jebkurus tirgotāja veiktus pasākumus, lai informētu patērētājus ar citiem līdzekļiem. 4. Ja īsteno uzaicinājumu veikt pirkumu, šādu informāciju uzskata par būtisku, ja tas jau no konteksta nav skaidrs: a) produkta galvenās īpašības, ciktāl tas ir piemērots saistībā ar izmantoto saziņas līdzekli un pašu produktu; b) tirgotāja ģeogrāfiskā adrese un identitāte, piemēram, viņa tirdzniecības nosaukums un vajadzības gadījumā tā tirgotāja ģeogrāfiskā adrese un identitāte, kura uzdevumā viņš darbojas; c) cena, tostarp visi nodokļi, vai, ja produkta iedabas dēļ cenu nevar pamatoti aprēķināt iepriekš, cenas aprēķināšanas veids, kā arī vajadzības gadījumā visi papildu kravas, piegādes vai pasta maksājumi, vai, ja tādus maksājumus nevar pamatoti aprēķināt iepriekš, fakts, ka šādi papildu maksājumi var būt iekasējami; d) maksāšanas, piegādes, darbības un sūdzību izskatīšanas procedūras, ja tās ir citādas, nekā to paredz profesionālā rūpība; e) atcelšanas vai atsaukšanas tiesību esamība, ja tās saistītas ar produktiem vai darījumiem. 5. Kopienas tiesību aktos noteiktās prasības informācijai, kuras attiecas uz komerciālo saziņu, tostarp reklāmu un tirgdarbību, un kuru nepilnīgs uzskaitījums atrodams II pielikumā, uzskata par būtiskām.”
57

Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmo uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka KN ir jāinterpretē tādējādi, ka tās pozīcijā 9021 ir ietveramas tādas medicīnisko implantu skrūves, kādas tiek aplūkotas pamatlietā, ciktāl šiem izstrādājumiem ir īpašības, kas tās nošķir no parastiem izstrādājumiem, jo tie ir galīgi izgatavoti un ļoti precīzi, kā arī to izgatavošanas metodes un to īpašās funkcijas dēļ. It īpaši tas, ka tādas medicīnisko implantu skrūves, kādas tiek aplūkotas pamatlietā, var ievietot ķermenī tikai ar īpašiem medicīniskiem instrumentiem, nevis ar parastiem instrumentiem, ir īpašība, kas jāņem vērā, lai nošķirtu šīs medicīnisko implantu skrūves no parastiem izstrādājumiem.
27

Šā pieteikuma pamatošanai iesniedzējtiesa norāda, ka JZ ir apcietinājumā un viņam piespriestā brīvības atņemšanas soda termiņš beidzas 2017. gada 9. martā. Tā turklāt uzskata – ja izrādītos, ka šajā brīvības atņemšanas soda termiņā ir jāieskaita viss laikposms, kurā ticis piemērots mājas arests kopā ar elektronisko uzraudzību, proti, no 2014. gada 19. jūnija līdz 2015. gada 14. maijam, tad ieinteresētā persona būtu nekavējoties jāatbrīvo no ieslodzījuma vietas. Līdz ar to minētā tiesa uzskata, ka JZ iespējamās atbrīvošanas datums ir tieši atkarīgs no datuma, kurā Tiesa nospriedīs par tai iesniegto lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.
30

Šajā ziņā no Ungārijas valdības Tiesai sniegtās informācijas izriet, ka prokuratūras veikta policijas dienesta izsniegta valsts apcietināšanas ordera apstiprināšana ir juridisks akts, ar kuru prokuratūra šo apcietināšanas orderi kontrolē un apstiprina. Šīs Eiropas apcietināšanas orderī ietvertās apstiprināšanas rezultātā prokuratūra tiek uzskatīta par atbildīgu par valsts apcietināšanas ordera izsniegšanu. No tā izriet, ka no Pamatlēmuma 8. panta 1. punkta c) apakšpunkta viedokļa nav nozīmes tam, ka šo valsts apcietināšanas orderi ir izsniedzis policijas dienests, ciktāl prokuratūras veikta tā apstiprināšana, kā savu secinājumu 35. punktā norādījis ģenerāladvokāts, ļauj prokuratūru pielīdzināt šī ordera autoram.
25

Vispirms ir jāatgādina, ka Pamatlēmuma mērķis – kā it īpaši izriet no tā 1. panta 1. un 2. punkta, kā arī no tā preambulas 5. un 7. apsvēruma – ir aizstāt daudzpusējo izdošanas sistēmu, kas balstīta uz 1957. gada 13. decembra Eiropas Konvenciju par izdošanu, ar nodošanas sistēmu starp tiesu iestādēm, saskaņā ar kuru notiesātas vai aizdomās turētas personas nodod spriedumu izpildei vai kriminālvajāšanas veikšanai, un šī pēdējā minētā sistēma ir balstīta uz savstarpējas atzīšanas principu (spriedums, 2016. gada 5. aprīlis, Aranyosi un Căldăraru, C‑404/15 un C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, 75. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
44

Otrkārt, Vispārējā tiesa uzsāka izskatīt vienpadsmit atcelšanas pamatus, kurus bija izvirzījusi Front Polisario savu prasījumu pamatojumam, pārsūdzētā sprieduma 116. un 117. punktā norādot: “116 Iesākumā ir jākonstatē, ka no Front Polisario visu pamatu pamatošanai izvirzītajiem argumentiem izriet, ka tās prasības mērķis ir panākt [strīdīgā] lēmuma atcelšanu tiktāl, ciktāl ar to ir apstiprināta tajā minētā nolīguma piemērošana Rietumsahārā. Proti, kā izriet no iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem, runājot par to, vai [strīdīgais] lēmums skar Front Polisario tieši un individuāli, tieši tā fakta dēļ, ka šis nolīgums ir piemērojams arī Rietumsahārai, [strīdīgais] lēmums skar Front Polisario tieši un individuāli. 117 Jākonstatē arī, ka Front Polisario izvirza vairākus pamatus, no kuriem divi pirmie pamati attiecas uz [strīdīgā] lēmuma ārējo tiesiskumu, savukārt pārējie attiecas uz tā iekšējo tiesiskumu. Būtībā prasītāja norāda uz apstrīdētā lēmuma prettiesiskumu, pamatojot ar to, ka ar to tiekot pārkāptas gan Savienības tiesības, gan starptautiskās tiesības. Ar visiem prasības pamatiem patiesībā tiek izvirzīts jautājums par to, vai pastāv absolūts aizliegums Savienības vārdā slēgt starptautisku nolīgumu, kurš varētu būt piemērojams teritorijai, ko faktiski kontrolē trešā valsts, kaut arī Savienība un tās dalībvalstis vai, vispārīgāk, visas citas valstis nav atzinušas šīs trešās valsts suverēnu varu pār šo teritoriju (turpmāk tekstā – “strīdīgā teritorija”), kā arī attiecīgā gadījumā jautājumu par to, vai Savienības iestādēm ir rīcības brīvība šajā jautājumā, kādas ir šīs rīcības brīvības robežas un tās īstenošanas nosacījumi.”
49

Šajā gadījumā Regulas Nr. 4/2009, kura ir kļuvusi piemērojama no 2011. gada 18. jūnija, 76. pantā ir nošķirtas tās tiesību normas, kuras piemēro no cita, nevis tās spēkā stāšanās datuma, proti, no 2009. gada 20. janvāra. Laikposmā starp šiem diviem datumiem dalībvalstīm attiecīgajā gadījumā ir jāgroza savi valsts tiesību akti, pieskaņojot to procesuālos noteikumus, lai izvairītos no jebkādām pretrunām ar Regulu Nr. 4/2009, un tostarp ļautu tādiem uzturlīdzekļu kreditoriem kā S. k‑dze izmantot savas tiesības tieši vērsties izpildes dalībvalsts kompetentajā iestādē, kā tas ir paredzēts šajā regulā.
37

Savā prasībā prasītāji pamatlietā it īpaši norādīja, ka viņu pārsūtīšanai būs nelabvēlīga ietekme uz C. K. k‑dzes veselības stāvokli, kas var ietekmēt arī viņas jaundzimušā bērna labklājību. Šajā sakarā tie iesniedza dažādas ārsta izziņas par to, ka C. K. k‑dzei bijusi riska grūtniecība un ka viņai kopš dzemdībām ir psihiatriskas dabas grūtības. Ārsts psihiatrs esot diagnosticējis viņai pēcdzemdību depresiju un periodiskas pašnāvnieciskas tendences. Turklāt no vairākiem ārstu atzinumiem izrietot, ka C. K. k‑dzes sliktais veselības stāvoklis galvenokārt ir radies viņas neskaidrās situācijas saistībā ar viņas statusu un no tā izrietošā stresa dēļ. Turklāt viņas garīgās veselības pasliktināšanās varētu izraisīt agresīvu uzvedību attiecībā pret viņu pašu un pret trešajām personām, un šādos gadījumos viņai ir nepieciešama arī stacionārā aprūpe. Šis psihiatrs uzskata, ka C. K. k‑dzes saslimšana nozīmē, ka viņai un viņas bērnam ir jāpaliek patvēruma meklētāju uzņemšanas centrā Ļubļanā, lai tur saņemtu aprūpi.
25

Iesniedzējtiesa izklāsta, ka prasītāji pamatlietā – kā tas izriet no ECPAK 1. panta, kā to interpretē Eiropas Cilvēktiesību tiesa, – principā varot atsaukties uz ECPAK 3. pantu vienīgi ar nosacījumu, ka viņi ir Beļģijas “jurisdikcijā”. Taču iesniedzējtiesa šaubās, vai vīzu politikas ieviešana var tikt uzskatīta par šādas jurisdikcijas īstenošanu. Turklāt šī tiesa šaubās, vai no pienākuma veikt preventīvus pasākumus un neizraidīšanas principa atvasinātas ieceļošanas tiesības varot izrietēt no ECPAK 3. panta, kā arī, mutatis mutandis, no Ženēvas konvencijas 33. panta.