LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 388/18

Prasība, kas celta 2014. gada 28. jūlijā – Ackermann Saatzucht u.c./Parlaments un Padome

(Lieta T-559/14)

2014/C 388/22

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāji: Ackermann Saatzucht GmbH & Co. KG (Irlbach, Vācija), Böhm-Nordkartoffel Agrarproduktion GmbH & Co. OHG (Hohenmocker, Vācija), Deutsche Saatveredelung AG (Lippstadt, Vācija), Ernst Benary, Samenzucht GmbH, (Hann. Münden, Vācija). Freiherr Von Moreau Saatzucht GmbH (Osterhofen, Vācija), Hybro Saatzucht GmbH & Co. KG (Kleptow, Vācija), Klemm + Sohn GmbH & Co. KG (Stuttgart, Vācija), KWS Saat AG (Einbeck, Vācija), Norddeutsche Pflanzenzucht Hans-Georg Lembke KG (Hohenlieth, Vācija), Nordsaat Saatzuchts GmbH (Halberstadt, Vācija), Peter Franck-Oberaspach (Schwäbisch Hall, Vācija), P. H. Petersen Saatzucht Lundsgaard GmbH (Grundhof, Vācija), Saatzucht Streng – Engelen GmbH & Co. KG (Uffenheim, Vācija), Saka Pflanzenzucht GmbH & Co. KG (Hamburga, Vācija), Strube Research GmbH & Co. KG (Söllingen, Vācija), Gartenbau und Spezialkulturen Westhoff GbR (Südlohn-Oeding, Vācija) un W. von Borries-Eckendorf GmbH & Co. KG (Leopoldshöhe, Vācija) (pārstāvji – P. de Jong, P. Vlaemminck un B. Van Vooren, advokāti)

Atbildētāji: Eiropas Savienības Padome un Eiropas Parlaments

Prasītāju prasījumi:

— atzīt prasību atcelt tiesību aktu par pieņemamu;

— atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 16. aprīļa Regulu (ES) Nr. 511/2014 par no Nagojas Protokola par piekļuvi ģenētiskajiem resursiem un to ieguvumu taisnīgu un godīgu sadali, kas gūti no šo resursu izmantošanas, izrietošiem atbilstības pasākumiem lietotājiem Savienībā (OV L 150, 59. lpp.) un

— piespriest Eiropas Parlamentam un Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasības pamatošanai prasītāji izvirza piecus pamatus.

1. Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ES ir Starptautiskās jaunu augu šķirņu aizsardzības konvencijas, kas ES īstenota ar Regulu par Kopienas augu šķirņu aizsardzību (1), līgumslēdzēja puse. Šīs regulas 15. panta c) punktā ir atzīts tā sauktais selekcionāru izņēmums, proti, ka Kopienas augu šķirņu aizsardzība neattiecas uz “darbībām, ko veic citu šķirņu selekcionēšanas vai atklāšanas un attīstīšanas nolūkos”. Apstrīdētais pasākums ir smags selekcionāru izņēmuma ierobežojums, tādējādi radot saistoša un tieši piemērojama ES starptautiskā pienākuma neizpildi. Turklāt selekcionāru izņēmums ir atzīts Vienotās patentu tiesas izveides nolīguma (VPTN) 27. pantā. Kaut arī ES nav šī nolīguma puse, apstrīdēts pasākums būtībā paredz, ka dalībvalstīm ir jāpārkāpj tām no VPTN izrietošie pienākumi.

2. Otrais pamats ir par to, ka Eiropas Savienībai kā Konvencijas par bioloģisko daudzveidību pusei un saskaņā ar LES 3. panta 5. punktu ir jāatbalsta bioloģiskās daudzveidības saglabāšana uz zemes. Apstrīdētā regula ievērojami mazinās augu bioloģiskās daudzveidības saglabāšanas centienu efektu, tādējādi kavējot šī starptautiskā pienākuma izpildi.

3. Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais pasākums ir balstīts vienīgi uz LESD 192. panta 1. punktu. Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai pasākuma juridiskajam pamatam ir jābūt objektīviem faktoriem, kurus var pārbaudīt tiesā. Ciktāl ar pasākumu tiek organizēti atbilstības pasākumi lietotājiem ES iekšējā tirgū, regula būtu jāpamato ar LESD 114. pantu. Tiesiskā pamata izvēle rada sarežģījumus saistībā ar akta saturu, jo mērķi, kuriem attiecīgie tiesiskie pamati var tikt izmantoti, ir atšķirīgi, tādējādi būtiski ietekmējot likumdošanas procesu.

4. Ar ceturto pamatu tiek norādīts, ka ar regulu acīmredzami tiek pārkāpts LESD 5. panta 4. punktā ietvertais samērīguma princips, jo: pirmkārt, ietekmes novērtējumā nebija saiknes starp kvantitatīviem datiem un secinājumiem, kuru pamatā bija vienīgi “kvalitātes” argumenti; otrkārt, tajā acīmredzami nebija ņemts vērā, ka augu selekcijas nozari ir smagi un konkrēti ietekmējis apstāklis, ka ģenētiskie resursi ir šīs nozares darbību būtiska un nevis tikai pakārtota daļa; treškārt, regulā ir paredzēti acīmredzami nesamērīgi ES hartas 16. panta ierobežojumi; ceturtkārt, tajā augu selekcijas nozarei ir paredzēts de facto pastāvīgs pienākums reģistrēt un saglabāt informāciju par tās darbībām; visbeidzot, ir pieejami mazāk apgrūtinoši pasākumi, kā tas izklāstīts “Starptautiskajā līgumā par augu ģenētiskajiem resursiem pārtikai un lauksaimniecībai”.

5. Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdēto regulu tiek radīta acīmredzama tiesiskās nenoteiktības situācija augu selekcionāriem, ciktāl: pirmkārt, tās piemērošanas joma ir atkarīga no tā, vai valstis izvēlas īstenot savu suverēno varu attiecībā uz ģenētiskajiem resursiem; otrkārt, tā ir balstīta uz nenoteiktām definīcijām, no kurām nav iespējams secināt, vai ģenētiskie resursi ir tikuši “lietoti”; treškārt, tādēļ, ka tās brīvas interpretācijas rezultātā to iespējams piemērot de facto retroaktīvi; visbeidzot, tādēļ, ka paraugprakses izstrāde tikai “var” samazināt lietotāju, kuriem apstrīdētais pasākums piemērojams, pārkāpumu izdarīšanas risku.

(1) Padomes 1994. gada 27. jūlija Regula (EK) Nr. 2100/94 par Kopienas augu šķirņu aizsardzību (OV L 227, 1. lpp.)