Lieta C‑484/14

Tobias Mc Fadden

pret

Sony Music Entertainment Germany GmbH

(Landgericht München I lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Informācijas sabiedrība — Pakalpojumu brīva aprite — Profesionāls bezvadu lokālais tīkls (WLAN) — Nodošana brīvā sabiedrības rīcībā — Starpnieku pakalpojumu sniedzēju atbildība — Vienkārša pārraidīšana — Direktīva 2000/31/EK — 12. pants — Atbildības ierobežošana — Nezināms šī tīkla lietotājs — Aizsargāta darba tiesību īpašnieka tiesību pārkāpums — Tīkla nodrošināšanas pienākums — Komersanta civiltiesiskā atbildība”

Kopsavilkums – Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 15. septembra spriedums

Direktīvas 2000/31 par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū 12. panta 1. punkts, lasot to kopā ar šīs direktīvas 2. panta a) punktu un Direktīvas 98/34, ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu jomā, kas grozīta ar Direktīvu 98/48, 1. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka pakalpojumi, kurus nodrošina komunikāciju tīkla pārvaldītājs, tos bez maksas nododot sabiedrības rīcībā, ir “informācijas sabiedrības pakalpojums” šīs pirmās tiesību normas izpratnē, ja attiecīgais pakalpojumu sniedzējs tos sniedz, lai reklamētu šī pakalpojumu sniedzēja pārdotās preces vai sniegtos pakalpojumus. Šajā ziņā, pirmkārt, no Direktīvas 98/48, ar kuru grozīta Direktīva 98/34, preambulas 2. un 19. apsvēruma, un, otrkārt, no Direktīvas 98/34 1. panta 2. punkta izriet, ka Direktīvas 2000/31 12. panta 1. punktā norādītie informācijas sabiedrības pakalpojumi ir tikai pakalpojumi, kurus parasti sniedz par atlīdzību. Tomēr no tā nevar secināt, ka saimnieciska rakstura pakalpojumi, kas tiek sniegti bez maksas, nekad nevarētu būt “informācijas sabiedrības pakalpojums” Direktīvas 2000/31 12. panta 1. punkta izpratnē. Atlīdzību par pakalpojumu, kuru ir sniedzis pakalpojumu sniedzējs savas saimnieciskās darbības ietvaros, ne vienmēr maksā persona, kas to saņem. Tā tas it īpaši ir tad, ja bezmaksas pakalpojumu sniedz pakalpojumu sniedzējs, lai reklamētu tā pārdotās preces vai sniegtos pakalpojumus, jo šīs darbības izmaksas tādējādi ir iekļautas šo preču pārdošanas vai pakalpojumu sniegšanas cenā. (sal. ar 37.–39., 41.–43. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

Direktīvas 2000/31 par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū 12. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai šajā tiesību normā norādīto pakalpojumu, sniedzot piekļuvi komunikāciju tīklam, varētu uzskatīt par sniegtu, šī piekļuve nevar pārsniegt tehniskās, automātiskās un pasīvās rīcības ietvaru, kas nodrošina pieprasītās informācijas pārraidi; nav jāizpilda nekādas papildu prasības. Pirmkārt, no šīs tiesību normas formulējuma izriet, ka pakalpojumu sniegšanai ir jāiekļauj informācijas pārraide komunikāciju tīklā un, otrkārt, no šīs direktīvas preambulas 42. apsvēruma izriet, ka “vienkāršās līnijas” darbībai ir tikai tehnisks, automātisks un pasīvs raksturs. Turklāt ne no citiem Direktīvas 2000/31 noteikumiem, ne tās mērķiem neizriet, ka piekļuves komunikāciju tīklam nodrošināšanai būtu jāatbilst papildu prasībām, piemēram, līgumisko attiecību pastāvēšanai starp šī pakalpojuma saņēmēju un sniedzēju, vai ka pēdējam minētajam būtu jāizmanto reklāmas pasākumi minēto pakalpojumu reklamēšanai. Visbeidzot, šī tiesību norma ir jāinterpretē tādējādi, ka šīs direktīvas 14. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētais nosacījums pēc analoģijas nav piemērojams minētajam 12. panta 1. punktam. Šajās tiesību normās paredzētie izņēmumi no atbildības ir pakļauti dažādiem piemērošanas nosacījumiem atkarībā no attiecīgās darbības veida. Konkrētāk, Direktīvas 2000/31 14. panta 1. punktā ir paredzēts, ka, lai interneta vietņu uzglabātāji varētu izmantot izņēmumu no atbildības, tiem ir jārīkojas nekavējoties, tiklīdz tie uzzina par nelikumīgu informāciju, lai to izņemtu vai piekļuvi tai padarītu par neiespējamu, savukārt minētās direktīvas 12. panta 1. punktā izņēmumam no atbildības, kas tajā paredzēta attiecībā uz piekļuves komunikāciju tīklam pakalpojumu sniedzējiem, nav paredzēts šāds nosacījums. (sal. ar 46.–48., 50., 54., 57.–59., 64. un 65. punktu un rezolutīvās daļas 2) un 3) punktu)

Direktīvas 2000/31 par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū 12. panta 1. punkta pirmā teikuma daļa, lasot kopā ar šīs direktīvas 2. panta b) punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka nepastāv citas prasības, kas nav minētas šajā tiesību normā, kas būtu jāizpilda pakalpojumu sniedzējam, kurš nodrošina piekļuvi komunikāciju tīklam. (sal. ar 71. punktu un rezolutīvās daļas 4) punktu)

Direktīvas 2000/31 par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū 12. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tas, ka persona, kurai ir nodarīts kaitējums, pārkāpjot tās tiesības uz mākslas darbu, var pieprasīt piekļuves sniedzējam segt zaudējumus, pamatojoties uz to, ka trešās personas izmantoja kādu no šiem pieslēgumiem, lai pārkāptu tās tiesības, kā arī atlīdzināt brīdinājuma izmaksas un tiesāšanās izdevumus, kas tai ir radušies, ceļot prasību par zaudējumu atlīdzību. Turpretī šī tiesību norma ir jāinterpretē tādējādi, ka tai nav pretrunā tas, ka šī persona lūgumu aizliegt šī pārkāpuma turpināšanu, kā arī atlīdzināt brīdinājuma izmaksas un tiesāšanās izdevumus vērš pret piekļuves komunikāciju tīklam pakalpojumu sniedzēju, kura pakalpojumi ir izmantoti šī pārkāpuma veikšanai, ja šīs prasības nolūks ir panākt, lai valsts iestāde vai valsts tiesa izdotu rīkojumu, aizliedzot šim pakalpojumu sniedzējam turpināt minēto pārkāpumu, vai arī tā ir iesniegta pēc šī rīkojuma izdošanas. (sal. ar 79. punktu un rezolutīvās daļas 5) punktu)