Pagaidu versija

ĢENERĀLADVOKĀTA DŽOVANNI PITRUCELLAS

[GIOVANNI PITRUZZELLA]

SECINĀJUMI,

sniegti 2023. gada 12. janvārī( )

Lieta C‑128/21

Lietuvos notarų rūmai,

M.S.,

S.Š,

D.V.,

V.P.,

J.P.,

D.L.‑B.,

D.P.,

R.O.I.

pret

Lietuvos Respublikos konkurencijos taryba,

piedaloties:

Lietuvos Respublikos teisingumo ministerija,

Lietuvos Respublikos finansų ministerija

(Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuvas Augstākā administratīvā tiesa) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Konkurence – LESD 101. pants – Uzņēmuma un uzņēmumu apvienību lēmumu jēdziens – Notāru palātas lēmumi, ar kuriem noteikta atlīdzības aprēķināšanas metode – Ierobežojums mērķa dēļ – Pamatojums – Naudas sods – Uzņēmumu apvienība un tās dalībnieki – Prezidijs – Pārkāpējs – Solidāra atbildība





1. Vai profesionālas apvienības biedrus var individuāli sodīt par tādu lēmumu pieņemšanu, kas attiecināmi uz profesionālo apvienību un kas varētu ietekmēt vai ierobežot konkurenci Savienības tiesību izpratnē?

I. Atbilstošās tiesību normas

A. Savienības tiesības

2. Atbilstoši Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [LESD 101. un 102.] pantā ( ), 5. pantam “Dalībvalstu konkurences iestāžu pilnvaras”:

“Dalībvalstu konkurences iestādēm ir pilnvaras piemērot Līguma 81. un 82. pantu atsevišķos gadījumos. Šim nolūkam tās pēc savas iniciatīvas vai uz sūdzības pamata var pieņemt lēmumus, ar [ko]:

– pieprasa izbeigt pārkāpumu,

– nosaka pagaidu pasākumus,

– pieņem saistības,

– uzliek soda naudas, periodiskus soda maksājumus vai jebkādu citu sodu, kas paredzēts to valstu tiesību aktos.

Ja, pamatojoties uz konkurences iestāžu rīcībā esošo informāciju, netiek izpildīti aizlieguma nosacījumi, tās līdzīgi var lemt, ka rīcībai no to puses nav pamata.”

3. Šīs pašas regulas 23. panta 2. punkta a) apakšpunktā un 4. punktā ir noteikts:

“2. Komisija ar lēmumu var uzlikt soda naudas uzņēmumiem un uzņēmumu apvienībām, ja tās tīši vai nolaidības dēļ:

a) pārkāpj Līguma 81. vai 82. pantu [LESD 101. un 102. pantu] [..].

Attiecībā uz katru uzņēmumu un uzņēmumu apvienību, kas piedalās pārkāpumā, soda nauda nepārsniedz 10 % no tās kopējā apgrozījuma iepriekšējā uzņēmējdarbības gadā.

Ja apvienības pārkāpums ir saistīts ar tās dalībnieku darbībām, soda nauda nepārsniedz 10 % no kopējā katra tā dalībnieka apgrozījuma summas, kas darbojas tirgū, kuru skāris apvienības pārkāpums.

[..]

4. Ja soda naudu uzliek uzņēmumu apvienībai, ņemot vērā tās dalībnieku apgrozījumu, un ja apvienība ir maksātnespējīga, apvienībai ir pienākums prasīt iemaksas no saviem dalībniekiem, lai segtu soda naudas summu. Ja šādas iemaksas nav veiktas apvienībai Komisijas noteiktajā termiņā, Komisija var pieprasīt soda naudas maksājumu tieši no jebkuriem uzņēmumiem, kas bija attiecīgo apvienības lēmējinstanču dalībnieki.

Pēc tam, kad Komisija pieprasījusi maksājumu saskaņā ar otro daļu, ja vajadzīgs, lai nodrošinātu soda naudas maksājumu pilnā apmērā, Komisija var pieprasīt atlikuma samaksu no jebkuriem apvienības dalībniekiem, kas darbojās tirgū, kurā izdarīts pārkāpums.

Komisija tomēr nepieprasīs maksājumu saskaņā ar otro vai trešo daļu no uzņēmumiem, kas pierāda, ka tie nav īstenojuši apvienības aizliegto lēmumu un vai nu nezināja par tā esamību, vai aktīvi norobežoja sevi no tā pirms Komisija uzsāka lietas izmeklēšanu.

Katra uzņēmuma finansiālā atbildība attiecībā uz soda naudas maksājumu nepārsniedz 10 % no tā kopējā apgrozījuma iepriekšējā uzņēmējdarbības gadā.”

B. Lietuvas tiesības

4. 1999. gada 23. marta Lietuvos Respublikos konkurencijos istatymas (Lietuvas Republikas Konkurences likums), kurā grozījumi izdarīti ar 2017. gada 12. janvāra Likumu Nr. XIII‑193 (turpmāk tekstā – “Lietuvas Konkurences likums”), 5. panta 1. punkta 1. apakšpunktā ir paredzēts:

“Visi nolīgumi, kuru mērķis ir ierobežot konkurenci vai kuri ierobežo vai var ierobežot konkurenci, ir aizliegti un spēkā neesoši no to noslēgšanas brīža, tostarp tie, ar kuriem tieši vai netieši ir noteikta (nostiprināta) konkrētu preču cena vai citi pirkšanas vai pārdošanas nosacījumi.”

5. Konkurences likuma 3. panta 19. punktā ir noteikts:

““Nolīgumi” ir jebkādā formā (rakstiski vai mutiski) noslēgti līgumi starp diviem vai vairākiem ekonomikas dalībniekiem vai saskaņotas darbības starp ekonomikas dalībniekiem, tostarp lēmumi, ko pieņēmis ekonomikas dalībnieku kopums (apvienība, grupa, konsorcijs utt.) vai šāda kopuma pārstāvji.”

6. Saskaņā ar Konkurences likuma 3. panta 22. punktu:

““Ekonomikas dalībnieks” ir uzņēmums, uzņēmumu kopums (apvienības, grupas, konsorciji utt.), iestāde vai organizācija vai cita juridiska vai fiziska persona, kas veic vai var veikt saimniecisku darbību Lietuvas Republikā, kura darbība ietekmē saimniecisko darbību Lietuvas Republikā vai kura nolūki, ja tie tiktu īstenoti, varētu ietekmēt minēto darbību. Lietuvas Republikas valsts pārvaldes iestādes tiek uzskatītas par ekonomikas dalībniekiem, ja tās veic saimniecisku darbību.”

7. Lietuvos Respublikos notariato įstatymas (Lietuvas Republikas Notariāta likums, turpmāk tekstā – “Notariāta likums”), kurā grozījumi izdarīti ar 2017. gada 29. jūnija Likumu Nr. XIII‑570, 2. pantā ir noteikts:

“Notārs ir persona, ko valsts ir pilnvarojusi veikt šajā likumā noteiktās darbības un apliecināt darījumu un dokumentu likumību civiltiesiskajās attiecībās. Notārs var būt arī samierināšanas mediators civiltiesiskajos strīdos.”

8. Saskaņā ar Notariāta likuma 6. panta pirmo daļu:

“Notāru skaitu, amata vietu un teritoriālo jurisdikciju nosaka Lietuvas Republikas tieslietu ministrs saskaņā ar tā noteikto metodiku notāru sniegto juridisko pakalpojumu iedzīvotājiem nepieciešamības izvērtēšanai.”

9. Notariāta likuma 8. pantā ir paredzēts:

“Lietuvas Republikas notāri ir apvienoti Notāru palātā [..]. Katrs notārs ir Notāru palātas loceklis. Notāru palāta ir juridiska persona. Notāru palātas statūtus pieņem Notāru palātas kopsapulce, un tos apstiprina Lietuvas Republikas tieslietu ministrs.”

10. Atbilstoši Notariāta likuma 10. panta 7. punktam Notāru palāta, pildot savus pienākumus, veic pasākumus notāru prakses vienveidības nodrošināšanai.

11. Notariāta likuma 11. panta 2. un 3. punktā ir noteikts:

“Lietuvas Republikas tieslietu ministrs apstiprina šajā likumā minētos tiesību aktus, ņemot vērā Notāru palātas prezidija viedokli. Ja Lietuvas Republikas tieslietu ministrs uzskata, ka Notāru palātas rezolūcija vai lēmums ir pretrunā Lietuvas Republikas tiesību aktiem, viņš var iesniegt apelācijas sūdzību Viļņas reģionālajā tiesā, lai šādu rezolūciju vai lēmumu atceltu. Apelācijas sūdzība ir jāiesniedz viena mēneša laikā no sūdzības pamatā esošās rezolūcijas vai lēmuma saņemšanas dienas.”

12. Notariāta likuma 12. pantā ir paredzēts:

“Notāri īsteno savu kompetenci bez jebkādas ietekmes no valsts iestāžu un budžeta iestāžu puses un ir pakļauti vienīgi likumam.”

13. Atbilstoši Notariāta likuma 13. pantam notāri savā darbībā ievēro Notāru palātas lēmumus.

14. Notariāta likuma 16. pantā ir noteikts:

“Saskaņā ar Lietuvas Republikas Civilkodeksa un šī likuma noteikumiem notārs ir atbildīgs par zaudējumiem, kas saistībā ar notāra amata darbību ir nodarīti fiziskām vai juridiskām personām viņa, viņa pārstāvja vai viņa notāra biroja darbinieku nelikumīgas darbības dēļ. Notārs kā valsts amatpersona ir atbildīgs par jebkuru likuma vai citu normatīvo aktu pārkāpumu, kas izdarīts saistībā ar notāra amata darbību un kas rada viņa kriminālatbildību vai administratīvo atbildību.”

15. Atbilstoši Notariāta likuma 19. panta 1. un 2. punktam:

“Notārs iekasē atlīdzību par notariālo aktu sagatavošanu, darījumu projektu izstrādāšanu un konsultatīvo un tehnisko pakalpojumu sniegšanu, kuras apjomu (taksi) nosaka Lietuvas Republikas tieslietu ministrs, ņemot vērā šī likuma 19.1 pantā minētos notāru amata atlīdzības (takses) noteikšanas kritērijus un pēc saskaņošanas ar Lietuvas Republikas finanšu ministru un Notāru palātu. Atlīdzībai ir jābūt tādai, lai garantētu notāram ienākumus, kas ļauj tam būt finansiāli patstāvīgam, garantēt klientiem labus apkalpošanas apstākļus, nodarbināt personālu ar nepieciešamo kvalifikāciju un strādāt tehniski labi aprīkotā birojā. [..] Atkarībā no klienta finansiālā stāvokļa notārs var viņu pilnībā vai daļēji atbrīvot no amata atlīdzības samaksas.”

16. Notariāta likuma 21. pantā ir paredzēts:

“Notārs veic savus amata pienākumus neatkarīgi un ir finansiāli patstāvīgs. [..]”

17. Notariāta likuma 62. panta pirmajā un septītajā daļā ir noteikts:

“Notāram ir jānoslēdz profesionālās darbības riska civiltiesiskās atbildības apdrošināšana par zaudējumiem, kas, pildot amata pienākumus, nodarīti fiziskām vai juridiskām personām par summu, kas pārsniedz 290 EUR. [..] Ja apdrošināšanas atlīdzība nav pietiekama, lai pilnībā atlīdzinātu zaudējumus, starpību starp šo atlīdzību un faktiskajiem zaudējumiem sedz notārs, kurš izraisījis zaudējumu.”

18. Saskaņā ar Notariāta likuma 28. panta 1. punktu:

“Notariālos aktus var sagatavot jebkurš notārs, izņemot mantojuma lietas. Šādos gadījumos notāru teritoriālo jurisdikciju nosaka Lietuvas Republikas tieslietu ministrs.”

19. Lietuvas Notāru palātas statūtu (turpmāk tekstā – “statūti”), kas apstiprināti ar Lietuvas tieslietu ministra 2008. gada 3. janvāra Dekrētu Nr. 1R‑3, 8. panta 6. un 7. punktā ir paredzēts:

“Notāru palāta, pildot savus pienākumus, veic šādas funkcijas:

[..]

6) nodrošina notāru prakses vienotību;

7) apkopo informāciju par notāru praksi un sniedz atzinumus notāriem.”

20. Statūtu 18. panta 1. punktā ir noteikts:

“Prezidijs ir Notāru palātas koleģiāla pārvaldes institūcija. Prezidijā ir astoņi locekļi, kurus notāru kopsapulce ieceļ (izvēlas) uz trim gadiem.”

21. Statūtu 25. pantā ir paredzēts:

“Prezidija lēmumi, kas attiecas uz tiesību aktu praktisko piemērošanu un citiem būtiskiem jautājumiem, piecu darba dienu laikā jāpaziņo Lietuvas Republikas Tieslietu ministrijai un jāpublicē Notāru palātas tīmekļvietnē.”

22. Statūtu 10. panta 4. punktā it īpaši ir paredzēts, ka prezidija lēmumi ir saistoši visiem Notāru palātas locekļiem.

II. Fakti, pamatlieta un prejudiciālie jautājumi

23. Ar 2018. gada 26. aprīļa Lēmumu Nr. 2S‑2(2018) Lietuvos Respublikos konkurencijos taryba (Lietuvas Republikas Konkurences padome, turpmāk tekstā – “Konkurences padome”) sodīja Notarų rūmai, proti, Lietuvas Notāru palātu (turpmāk tekstā – “Notāru palāta”), kā arī notārus, kuri bija Notāru palātas prezidija (turpmāk tekstā arī – “prezidijs”) locekļi (turpmāk tekstā visi kopā – “prasītāji”), par 1999. gada 23. marta Lietuvos Respublikos konkurencijos istatymas (Lietuvas Konkurences likums; Žin., 1999, nr. 30‑856), kā arī LESD 101. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpumu.

24. Saskaņā ar minēto lēmumu Lietuvas Notāru palāta bija pieņēmusi lēmumus ( ) – it īpaši 2012. gada 30. augusta, 2015. gada 23. aprīļa, 2016. gada 26. maija un 2017. gada 26. janvāra lēmumus –, ar kuriem precizēja notāra amata atlīdzības aprēķināšanas kritērijus šādiem pakalpojumiem (turpmāk tekstā – “skaidrojumi”): i) hipotēkas līguma vai ķīlas līguma notariāla apliecināšana situācijās, kad darījuma puses nav norādījušas ar hipotēku nodrošinātā īpašuma vērtību, un situācijās, kad ar vienu hipotēkas līgumu tiek nostiprinātas hipotēkas uz vairākiem nekustamiem īpašumiem; ii) notariālo aktu noformēšana, darījumu projektu sagatavošana, konsultācijas un tehniskie pakalpojumi situācijās, kad ar vienu līgumu servitūts noteikts vairākiem nekustamiem īpašumiem; iii) maiņas līguma apstiprināšana situācijās, kad ar vienu līgumu tiek apmainītas vairāku īpašumu daļas.

25. Skaidrojumi tika pieņemti vienbalsīgi un pēc tam publicēti Lietuvas Notāru palātas tīmekļvietnē.

26. Konkurences padomes ieskatā Lietuvas Notāru palāta, pieņemot skaidrojumus, lai arī tai bija rīcības brīvība ( ) izvēlēties amata atlīdzības lielumu diapazonā no minimālās līdz maksimālajai taksei, attiecīgo atlīdzību noteica maksimālajā apmērā.

27. Līdz ar to Lietuvas Konkurences padome konstatēja, ka Notāru palāta ar prezidija un tā locekļu starpniecību, pieņemot skaidrojumus, ir pieļāvusi LESD 101. panta 1. punkta a) apakšpunkta pārkāpumu. Notāru palāta tika kvalificēta kā uzņēmumu apvienība un skaidrojumi – kā uzņēmumu apvienības un prezidija astoņu notāru pieņemti lēmumi, kas varētu ierobežot konkurenci starp notāriem.

28. Konkurences padome konkrēto tirgu definēja kā Lietuvas Republikas notariālo aktu tirgu. Minētais pārkāpums esot ildzis no 2012. gada 30. augusta līdz 2017. gada 16. novembrim. Turklāt naudas soda apmērs tika samazināts, ņemot vērā tieslietu ministra, kurš neveica valsts pasākumus pārkāpuma novēršanai, kluso piekrišanu.

29. Lietuvas Notāru palāta un notāri, kuri bija prezidija locekļi un kuri bija personīgi apsūdzēti LESD 101. panta pārkāpumā, apstrīdēja lēmumu Vilniaus apygardos administracinis teismas (Viļņas Administratīvā apgabaltiesa, Lietuva; turpmāk tekstā – “Administratīvā apgabaltiesa”).

30. Tiesvedībā Administratīvajā apgabaltiesā Notāru palāta kopā ar sodītajiem prezidija notāriem apgalvoja, ka notārs nevar tikt kvalificēts kā uzņēmums LESD 101. panta 1. punkta izpratnē. Notāru sniegtie pakalpojumi attiecībā uz to cenām nav pakļauti konkurences noteikumiem. Skaidrojumi bija vērsti uz Notāru palātas uzdevumu veikšanu, kā, piemēram, vienādot notariālo praksi, sniegt notāriem atzinumus, kā arī aizsargāt notārus no nepamatotas civiltiesiskās atbildības saskaņā ar attiecīgajiem valsts tiesību aktiem. Pieņemto lēmumu mērķis bija arī patērētāju aizsardzība, ievērojot vienlīdzības un samērīguma principus.

31. Tāpat apstrīdētā rīcība nevarēja tikt personīgi piedēvēta notāriem, kuri bija prezidija locekļi, jo tieslietu ministrs nebija apstrīdējis Notāru padomes lēmumus, lai arī zināja par to pieņemšanu. Prasītāji pamatlietā apstrīdēja arī LESD 101. panta 1. punkta a) apakšpunkta piemērojamību, jo Savienībā nepastāv vienots notāru pakalpojumu tirgus.

32. Savukārt Konkurences padome apgalvoja, ka notāra pakalpojumi ir pakļauti konkurences noteikumiem, tostarp attiecībā uz cenām, un līdz ar to notāriem nav tiesību pārkāpt Savienības tiesībās noteiktos konkurences noteikumus.

33. Attiecībā uz Eiropas Savienības tiesību piemērojamību šajā lietā Konkurences padome norādīja, ka tā nav tikai iekšēja lieta, jo Lietuvas notāru sniegtos pakalpojumus, lai arī ierobežoti tikai Lietuvas teritorijā, var izmantot arī citu dalībvalstu pilsoņi.

34. Šajos apstākļos Administratīvā apgabaltiesa daļēji atcēla lēmumu ar spriedumu, ko Konkurences padome pēc tam pārsūdzēja Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuvas Augstākā administratīvā tiesa).

35. Papildus dažādiem strīdīgiem jautājumiem, kas nebūs šo secinājumu priekšmets, iesniedzējtiesa pauda šaubas, ka Tiesa vēl nav spriedusi par LESD 101. panta piemērojamību notāriem, kas tādējādi radīja jautājumu, vai attiecīgie pakalpojumi varētu veidot saimniecisko darbību LESD 101. panta izpratnē.

36. Tikpat strīdīga iesniedzējtiesas skatījumā ir spriedumā Wouters noteiktā kritērija piemērojamība, saskaņā ar kuru “dalībvalstij [..] jāsaglabā savas pilnvaras pieņemt galīgo lēmumu” ( ) vai spriedumā CHEZ Elektro Bulgaria noteiktā kritērija piemērojamība, saskaņā ar kuru “ir jāpastāv valsts faktiskās kontroles un galīgo lēmumu pieņemšanas pilnvarām” ( ), ko Tiesa ir izstrādājusi, lai klasificētu profesionālu apvienību kā valsts struktūru LESD 101. panta izpratnē.

37. Iesniedzējtiesa tāpat ir norādījusi, ka tieslietu ministram bija tiesības apstrīdēt skaidrojumus valsts tiesā un papildināt atlīdzības aprēķināšanas kritēriju tabulu.

38. Apšaubāmi šķita arī šādi apstākļi: i) iespēja kvalificēt skaidrojumus kā lēmumu veidot uzņēmumu apvienību un to iespējamā kaitīgā ietekme uz konkurenci starp uzņēmumiem; ii) skaidrojumu mērķu atbilstība un to samērīgums; iii) iespēja kvalificēt notārus, kuri bija prezidija locekļi, kā uzņēmumu apvienības dalībniekus, iespēja viņus personīgi vainot strīdīgajā pārkāpumā un līdz ar to uzlikt viņiem attiecīgu sodu.

39. Šajos apstākļos Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Lietuvas Augstākā administratīvā tiesa) apturēja tiesvedību un uzdeva Tiesai vairākus prejudiciālus jautājumus un it īpaši šiem secinājumiem nozīmīgo jautājumu:

“7) Vai LESD 101. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka var uzskatīt, ka notāri, kuri bija prezidija locekļi, ir pārkāpuši šo pantu un var tikt sodīti, tādēļ ka, strādājot par notāriem, viņi piedalījās šajā lietā aprakstīto skaidrojumu pieņemšanā?”

III. Juridiskā analīze

A. Ievada apsvērumi

40. Saskaņā ar Tiesas lūgumu mani secinājumi galvenokārt tiks veltīti septītajam prejudiciālajam jautājumam.

41. Tiesas sēdē šīs lietas apspriešanai lietas dalībnieki tomēr atgādināja un turpināja argumentēt dažus apsvērumus attiecībā uz juridisku jautājumu, kas izskatāms pirms prejudiciālajiem jautājumiem.

42. Šis jautājums ir par LESD 101. panta piemērojamību situācijās, kad par konkurences pārkāpumu apsūdzēti uzņēmumi nekonkurē ar citiem līdzīgiem uzņēmumiem citās Savienības valstīs, bet veiktās darbības specifiskā rakstura un valsts noteikumu dēļ ( ) konkurence attiecas tikai uz valsts tirgu. Notāru palāta un Lietuvas valdība īpaši apšaubīja, ka iespējamais konkurences pārkāpums varētu ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm.

43. Būtībā runa ir par jēdziena “tirdzniecības starp dalībvalstīm ietekmēšana” interpretāciju, kas tieši ir viens no nosacījumiem LESD 101. panta piemērošanai konkurences pārkāpumiem.

1. Jēdziens “tirdzniecības starp dalībvalstīm ietekmēšana”

44. Tirdzniecības starp dalībvalstīm ietekmēšana izpaužas kā tirgus konkurences nosacījumu maiņa tirdzniecībā starp dalībvalstīm, kas izriet no ierobežojoša nolīguma vai dominējošā stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas. Iepriekš minētā ietekme nosaka Eiropas Savienības tiesību normu piemērošanas jomu, nodalot to no valsts konkurences tiesību normu piemērošanas jomas ( ).

45. Tiesa savā judikatūrā ir precizējusi elementus, kuri veido šo nosacījumu. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, “lai nolīgums starp uzņēmumiem varētu ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm, tam, pamatojoties uz visiem objektīvajiem tiesību un faktiskajiem apstākļiem, ir jāļauj ar pietiekamu ticamību pieņemt, ka tas varētu tieši vai netieši, faktiski vai iespējami ietekmēt tirdzniecības plūsmas starp dalībvalstīm tādā veidā, kas varētu apdraudēt vienotā tirgus mērķu īstenošanu dalībvalstīs” ( ).

46. Lai vienošanās ietilptu Savienības tiesību piemērošanas jomā, arī tās ietekmei ir jābūt pietiekami būtiskai. Šajā ziņā Tiesa norādīja, ka “nolīgumam nav piemērojams [LESD 101. pantā] noteiktais aizliegums, ja tirgū tiek radīta nenozīmīga ietekme, jo tirgus dalībnieki specifisku preču tirgū ir pārstāvēti nenozīmīgi” ( ). Līdzīgu nostāju savās pamatnostādnēs ( ) ir pieņēmusi arī Komisija, jo tā ir izslēgusi būtisku ietekmi uz tirdzniecību starp dalībvalstīm, ja vienlaicīgi tiek izpildīti divi nosacījumi, kas ļauj uzskatīt nelikumīgā nolīguma ietekmi par nenozīmīgu ( ).

47. Arī Tiesas judikatūrā ir noteikts tā sauktais de minimis slieksnis, kuru nesasniedzot tiek uzskatīts, ka konkurences pārkāpumam nav kaitīgas ietekmes. Taču šis de minimis 10 % slieksnis attiecībā pret tirgus daļām netiek uzskatīts par atbilstošu gadījumā, ja vienošanās mērķis ir vērsts pret konkurenci ( ).

48. Attiecībā uz nolīguma ģeogrāfisko tvērumu, lai konstatētu ietekmi, pirmkārt, ar nolīgumu starp vienā dalībvalstī reģistrētiem ekonomikas dalībniekiem nepietiek, lai izslēgtu ietekmes pārrobežu tvērumu ( ), otrkārt, tas, ka vienošanās attiecas uz visu valsts teritoriju, pēc būtības ir pretrunā Līgumā paredzētajai ekonomiskajai integrācijai, jo pēc sava rakstura tā rada tirgu sadalīšanu valsts līmenī ( ). Tāpēc nav obligāti jābūt iesaistītiem komersantiem no vairākām valstīm, kas konkurē savā starpā. Drīzāk pietiek ar to, ka attiecīgā ģeogrāfiskā darbības joma ietver visu dalībvalsts teritoriju.

49. No izskatāmās lietas materiāliem izriet, ka pastāv daži uzņēmumu apvienības lēmumi, kas attiecas uz visiem konkrētas dalībvalsts komersantiem.

50. Turklāt, tā kā runa ir par vienošanos, kuras mērķis ir noteikt cenas – kā tas izriet no lietas materiāliem –, to var kvalificēt kā pārkāpumu mērķa dēļ, kura spēja būtiski nepieļaut, ierobežot vai izkropļot konkurenci iekšējā tirgū ir uzskatāma par prezumētu. Nolīgums, “kam ir pret konkurenci vērsts mērķis, pēc savas būtības un neatkarīgi no jebkādām tā konkrētajām sekām ievērojami ierobežo konkurenci” ( ).

51. Tāpēc var apgalvot, ka vienošanās, kas aptver visu dalībvalsts teritoriju un kuras mērķis ir noteikt cenas, kas jāpiemēro visiem komersantiem dalībvalsts teritorijā, pēc savas būtības var pastiprināt tirgu sadalīšanu valsts mērogā, tādējādi kavējot Līgumā paredzēto ekonomisko integrāciju.

52. Pat ja būtu patiess pieņēmums, ka nepastāv efektīva konkurence starp dažādu dalībvalstu notāriem, jo atsevišķas valstis ir īpaši reglamentējušas šāda veida profesiju gan attiecībā uz piekļuves nosacījumiem, gan uz profesionālās darbības veikšanas nosacījumiem – uz Savienības pilsoņiem, kas vēlas izmantot notāra pakalpojumus dalībvalstī, kurā ir atļauta iepriekš minētā valsts tirgus sadalīšana, būtu attiecināmi ekonomiskie nosacījumi, kas nav brīvas konkurences normāla izpausme.

B. Septītais prejudiciālais jautājums

53. Ar septīto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai LESD 101. pants valsts konkurences iestādei ļauj uzlikt individuālus naudas sodus notāriem, kuri piedalījās skaidrojumu pieņemšanā kā Lietuvas Notāru palātas prezidija locekļi, vienlaicīgi ar Notāru palātai uzlikto sodu.

54. Tātad runa ir par to subjektu noteikšanu, kuri ir atbildīgi par iespējamo konkurences pārkāpumu.

55. Proti, valsts konkurences iestāde kā atbildīgos identificēja vienlaikus Lietuvas Notāru palātu un atsevišķos notārus, kuri bija prezidija locekļi.

56. Notāru palāta ir uzņēmumu apvienība, kuras sastāvā ir visi Lietuvas notāri un kura atbild par notāra profesijas reglamentēšanu likumdevēja noteiktajos ietvaros un saskaņojot ar Tieslietu ministriju.

57. No lietas materiāliem izriet, ka prezidijs – Notāru palātas institūcija – ir kolektīva institūcija, kas pieņem lēmumus palātas vārdā.

58. LESD 101. panta formulējumā kā aizlieguma adresāts ir norādīts “uzņēmums” ( ).

59. Piemērojot pretmonopola naudas sodu, ir jāievēro personiskās atbildības princips ( ), saskaņā ar kuru tiek sodīts pārkāpuma izdarītājs, kas parasti atbilst fiziskai vai juridiskai personai, kura vadīja attiecīgo uzņēmumu pārkāpuma izdarīšanas laikā ( ), vai visas fiziskās vai juridiskās personas, kas to veido, ja nav fiziskas vai juridiskas personas, kuru varētu sodīt kā tā vadītāju ( ).

60. No minētā izriet, ka, lai varētu piedēvēt dalītu atbildību dažiem atsevišķiem uzņēmumiem (atsevišķiem notāriem, kuri bija prezidija locekļi), kas bija uzņēmumu apvienības (Notāru palātas) dalībnieki, manuprāt, ir jānosaka katra no tiem konkrētā loma konkurences pārkāpumā. Lai to izdarītu, ir jānosaka attiecības starp prezidiju un Notāru palātu, iespējamā aktīvā rīcība, kas vērsta uz lēmuma konkrēto izstrādi, un juridiskais pamats, uz kura var balstīt šādu dalītu atbildību.

61. Saistībā ar visiem šiem jautājumiem ieteikšu Tiesai dažus priekšlikumus pareizai Savienības tiesību interpretācijai, pieņemot, ka šo principu piemērošana konkrētajā lietā un lietas faktu un apstākļu pārbaudīšana, lai nodrošinātu to attiecināmību uz minētajiem principiem, būs valsts tiesas pienākums.

62. Runājot par attiecībām starp prezidiju un Notāru palātu, no lietas materiāliem, kā to ir secinājusi arī Lietuvas valdība ( ), izriet – nevar apgalvot, ka skaidrojumu autors ir prezidijs notāru, kuri bija tā locekļi, personā, jo prezidijs ir palātas struktūra.

63. To apstiprina Lietuvas Notāru palātas rakstveida apsvērumos ietvertie izteikumi, kuri tika apstiprināti tiesas sēdē un saskaņā ar kuriem prezidija lēmumi ir attiecināmi uz Notāru palātu. Tātad prezidijs lēmumus pieņem kā lēmējstruktūra, kas rīkojas kolektīvi kā Notāru palātas pārstāvis.

64. Prezidija lēmumu attiecināšanu uz Lietuvas Notāru palātu apstiprina arī prezidija locekļu statuss. Saskaņā ar Notāru palātas statūtu 19. pantu prezidijs ir Notāru palātas kolektīva pārvaldes institūcija un to veido astoņi locekļi, kurus palātas kopsapulce ieceļ uz trim gadiem. Visu prezidija locekļu pakļautība notāru kopsapulcei ir apstiprināta arī Notāru palātas statūtu 19. panta 4. punktā, saskaņā ar kuru katrs prezidija loceklis ir pakļauts teritoriālās jurisdikcijas notāru kopsapulcei. Papildu apstiprinājums prezidija tīras izpildvaras lomai ir atrodams iepriekš minēto statūtu 20. panta 1. punktā, saskaņā ar kuru prezidijs nodrošina palātas uzdevumu izpildi.

65. No valsts tiesību avotiem, kurus ir aprakstījusi iesniedzējtiesa un lietas dalībnieki ir analizējuši rakstveida apsvērumos un tiesas sēdē, un kurus ir jāpārbauda valsts tiesai, izriet, ka notāri, kas ir prezidija locekļi, ir palātas struktūra un kā atsevišķi uzņēmumi neveic nekādas konkrētas darbības.

66. Attiecībā uz atsevišķu notāru, kuri bija prezidija locekļi, konkrēto lomu iespējamajā konkurences pārkāpumā, no lietas materiāliem izriet, ka notāru, kas bija prezidija locekļi, faktiski veiktā darbība ietvēra piedalīšanos sanāksmēs, kā arī balsojumu sanāksmēs, kuru rezultātā tika pieņemti skaidrojumi.

67. Līdz ar to atsevišķi uzņēmumi–notāri neveic nekādas konkrētas darbības, lai veicinātu uzņēmumu apvienības–Notāru palātas lēmuma pieņemšanu, izņemot dalību lēmējstruktūrā saskaņā ar iepriekšējā punktā izklāstītajiem noteikumiem.

68. Savukārt no lietas dokumentiem – kas tika apstiprināts arī tiesas sēdē – ir redzams, ka atsevišķu notāru, kuri bija prezidija locekļi, sodīšana kopā ar Notāru palātu izriet no apsvērumiem, kas saistīti ar nepieciešamo sodīšanas preventīvo iedarbību.

69. Citiem vārdiem sakot, Konkurences padome vairākkārt atkārtoja, ka iespējamā tikai uzņēmumu apvienības–Notāru palātas sodīšana, pamatojoties uz Lietuvā spēkā esošajiem tiesību aktiem lietas izskatīšanas laikā, nebūtu ļāvusi uzlikt naudas sodu pietiekamā apmērā, lai sasniegtu piemērotu preventīvās iedarbības līmeni.

70. Tāpēc sods bija jāuzliek arī atsevišķiem notāriem, kuri bija prezidija locekļi, lai varētu izmantot lielāku naudas soda aprēķina bāzi (atsevišķo notāru, kas bija prezidija locekļi, apgrozījumu) nekā apvienības apgrozījums, kurš sastāv tikai no iemaksām, kas periodiski tiek prasītas atsevišķiem notāriem.

71. Lietuvas Konkurences padomes izvirzītais vispārēji preventīvais mērķis ( ), kura pamatā ir nepieciešamība attiecināt konkurences pārkāpumu uz fiziskām personām, kas darbojās struktūras ietvaros, lai novērstu risku nesasniegt preventīvo iedarbību, manuprāt, tomēr nepamato izmantoto soda uzlikšanas metodi.

72. Manā izpratnē, tā kā nepastāv noteikums, kas ļautu aprēķināt naudas sodu, pamatojoties ne tikai uz uzņēmumu apvienības (Notāru palātas), bet arī uz to veidojošo atsevišķo uzņēmumu (atsevišķo notāru) apgrozījumu, Konkurences padome nolēma piemērot individuālus sodus atsevišķiem notāriem, kuri bija palātas lēmējstruktūras (prezidija) locekļi, lai panāktu pietiekamu soda preventīvo iedarbību.

73. Tomēr šis pamatojums, manuprāt, ir nepareizas interpretācijas rezultāts.

74. Un līdz ar to mēs pārejam pie trešā punkta, kas attiecas uz nepieciešamo juridisko pamatu, lai vienlaikus piemērotu sodu uzņēmumu apvienībai un atsevišķiem notāriem, kuri bija prezidija locekļi.

75. Šajā lietā, ja pareizi saprotu, Konkurences padome par konstatēto pretmonopola pārkāpumu (uzņēmumu lēmumu par cenu noteikšanu) ir piemērojusi dubultu sodu, no kuriem viens tika uzlikts Notāru palātai kā uzņēmumu apvienībai un aprēķināts, pamatojoties uz apvienības apgrozījumu, un otrs – individuāli astoņiem notāriem, kuri bija prezidija locekļi, un aprēķināts, pamatojoties uz notāru kā individuālu uzņēmumu apgrozījumu.

76. Manuprāt, būtu jānošķir iespēja vienlaikus piemērot sodu par pretmonopola pārkāpumu uzņēmumu apvienībai, kas pieņēma pārkāpuma pamatā esošos lēmumus, un atsevišķiem uzņēmumiem, kuri bija aktīvi sadarbojušies pārkāpuma izdarīšanā, no iespējas aprēķināt kopējo soda naudu, kas uzliekama uzņēmumu apvienībai, pamatojoties uz tās apgrozījumu kopā ar visu vai dažu to veidojošo uzņēmumu apgrozījumu.

77. Pirmajā gadījumā, kā minēts, ir jāpierāda konkrētā atsevišķu uzņēmumu loma, kas tos varētu likt uzskatīt par līdzvainīgiem pārkāpumā.

78. Otrais pieņēmums, proti, ļaut naudas soda aprēķināšanas pamatu paplašināt, iekļaujot visu vai dažu pārkāpumā iesaistīto uzņēmumu apgrozījumu, bija sprieduma Coop de France ( ) pamatā, un šī judikatūra vēlāk tika kodificēta Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta trešajā daļā ( ), kas attiecas uz Komisijas pilnvarām rīkoties kā pretmonopola enforcer.

79. Atšķirīga ir arī īpašā solidārās atbildības iespēja, kas paredzēta Regulas Nr. 1/2003 23. panta 4. punktā ( ), ar kuru uzņēmumu apvienības maksātnespējas gadījumā un, ja tās dalībnieki nav veikuši iemaksas, lai segtu soda naudas summu, paredz Komisijai iespēju pieprasīt soda naudas maksājumu tieši no jebkuriem uzņēmumiem, kas bija attiecīgo apvienības lēmējstruktūru dalībnieki.

80. Kā skaidri izriet no Regulas Nr. 1/2003 23. panta 4. punkta formulējuma, gadījumā, kad naudas sods uzlikts uzņēmumu apvienībai, iespēja pieprasīt naudas soda maksājumu tieši no uzņēmumiem, kas bija attiecīgo apvienības lēmējstruktūru dalībnieki, ir pakļauta divkāršam nosacījumam: i) ka apvienība nav maksātspējīga un ii) ka apvienības iemaksas naudas soda samaksai, ko tā pieprasījusi saviem dalībniekiem, nav veiktas apvienībai Komisijas noteiktajā termiņā.

81. No tā izriet, ka no Savienības tiesību aktiem un it īpaši no Regulas Nr. 1/2003 nevar izsecināt uzņēmumu apvienības lēmējstruktūru locekļu vispārēju solidāru atbildību, saskaņā ar kuru sodu uzliek kopīgi uzņēmumu apvienībai un tās lēmējstruktūru locekļiem.

82. Kā vispārējais noteikums tiek saglabāta Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta pirmā daļa, saskaņā ar kuru “Komisija ar lēmumu var uzlikt soda naudas uzņēmumiem un uzņēmumu apvienībām, ja tās tīši vai nolaidības dēļ: a) pārkāpj Līguma 81. vai 82. pantu”. Attiecīgie uzņēmumi un uzņēmumu apvienības tādējādi ir tie, kas tīši vai nolaidības dēļ pārkāpj (tagad) LESD 101. un 102. panta noteikumus.

83. Tā ir skaidra iepriekš minētā personiskās atbildības principa piemērošana, kas attiecas arī uz uzņēmumiem, kuri tiek apsūdzēti pretmonopola pārkāpumā.

84. Līdz ar to ne spriedums Coop de France, kas gadījumā, ja uzņēmumu apvienības dalībnieki būtu aktīvi piedalījušies pret konkurenci vērsta nolīguma īstenošanā, paredzēja iespēju noteikt soda apmēru, ņemot vērā dalībnieku individuālo apgrozījumu, ne arī Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta trešā daļa, kas kodificē šo orientāciju, nevar juridiski pamatot Lietuvas Konkurences padomes izvēlēto soda noteikšanas metodi.

85. Spriedumā Coop de France tāpat tika skaidri norādīts vēl viens nosacījums, kas atkārtoti atgādināts arī rakstveida apsvērumos un tiesas sēdē, proti, ka apvienības izdarītais pārkāpums attiecas uz tās dalībnieku darbību un ka pret konkurenci vērstās darbības apvienība ir īstenojusi tieši tās dalībnieku labā un sadarbībā ar tiem ( ).

86. Ja nav šaubu, ka izskatāmajā lietā uzņēmumu apvienības lēmumi attiecās uz tās dalībnieku darbību un ka tās (pret konkurenci vērsto) mērķi uzņēmumu apvienība īstenoja savu dalībnieku labā (cenu noteikšana), ir tikpat skaidrs, ka šī potenciālā priekšrocību nevar tikt piešķirta atšķirīgi atsevišķiem notāriem, kuri ir prezidija locekļi, un visiem pārējiem notāriem, kas ir palātas locekļi.

87. Proti, nav ticis apstrīdēts, ka Notāru palātas lēmumi ir jāievēro visiem Lietuvas notāriem, kas ir pilntiesīgi Notāru palātas locekļi, un tādējādi no visām priekšrocībām, kas izriet no palātas un prezidija pieņemtajiem lēmumiem, labumu gūst visi Lietuvas notāri.

88. Noslēdzot šo jautājumu, Regulas Nr. 1/2003 daļā, kas attiecas uz noteikumiem par naudas sodu, Komisija ir skaidri norādīta kā enforcer un šī daļa nav tieši piemērojama valstu konkurences iestāžu pilnvarām. To apliecina arī fakts, ka tieši ar mērķi piešķirt iepriekš minētajām valsts iestādēm lielākas pilnvaras un nodrošināt pašreiz spēkā esošo noteikumu, kas piemērojami Komisijai un valsts iestādēm, lielāku vienveidīgumu tika pieņemta Direktīva 2019/1 ( ), tā sauktā ECN+, kuras 14. pantā ir paredzēts mehānisms naudas sodu noteikšanai, kas ir līdzīgs Regulas Nr. 1/2003 23. pantā paredzētajam mehānismam.

89. Direktīva 2019/1 šīs tiesvedības faktu norises laikā vēl nebija transponēta Lietuvas tiesībās.

90. No tā izriet, ka, ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, tādus naudas soda noteikšanas mehānismus kā tie, kas ietverti iepriekš minētajā 23. pantā, tiesvedības faktu norises laikā Lietuvas Konkurences padome nevarēja izmantot, ja vien valsts tiesa nekonstatē, ka tajā laikā bija spēkā valsts noteikumi, kuri to ļautu.

91. Visbeidzot sniegšu dažus apsvērumus par iespēju kvalificēt notārus, kuri bija prezidija locekļi, kā uzņēmumus, kad tie veica lēmējstruktūras gribas izteikšanas darbības, kas izriet no septītā prejudiciālā jautājuma.

92. Jautājums ir būtisks, jo no tā ir atkarīga iespēja šajā lietā konstatēt nolīgumu starp uzņēmumiem kopā ar uzņēmumu apvienības lēmumu.

93. Kā atzīmēja Komisija ( ), LESD 101. pants neliedz Konkurences padomei konstatēt dubultu LESD 101. panta pārkāpumu saistībā ar nolīguma starp uzņēmumiem noslēgšanu un uzņēmumu apvienības lēmuma pieņemšanu.

94. Šajā ziņā uzreiz jāatzīmē, ka notāri, kuri ir prezidija locekļi, nav uzskatāmi par uzņēmumiem, kad tie pieņem skaidrojumus. Kā Notāru palāta uzsvērusi savu apsvērumu 2.8. punktā, lai notārus kvalificētu kā uzņēmumus, ir jāizvērtē atsevišķi katra subjekta veiktā darbība ( ).

95. Šim nolūkam ir jāņem vērā arī tas, ka saimnieciskās darbības jēdziens ietver jebkuru darbību, kas piedāvā preces vai pakalpojumus tirgū, neatkarīgi no tā, vai par tiem tiek maksāts un vai pastāv peļņas nolūks ( ). Tiesa arī ir norādījusi, ka, lai saimniecisko darbību varētu attiecināt uz personu vai organizāciju, tā ir jāveic tieši. Spriedumā Cassa di Risparmio Firenze ( ) Tiesa uzsvēra, ka, lai saimnieciskā darbība tiktu attiecināta uz personu, kurai pieder kapitāla daļas, ir nepieciešams, lai šī persona faktiski piedalītos tās pārvaldības kontrolē. Tātad, ja šo principu piemēro izskatāmajā lietā, nav šaubu, ka notāri, pieņemot lēmumus par darījumu taksēm, nav veikuši saimniecisko darbību un tātad nav rīkojušies kā uzņēmumi.

96. Arī tad, ja tiktu uzskatīts, ka notāri, kuri bija prezidija locekļi, ievēroja un līdz ar to piemēroja apstiprinātās takses kā notāra profesijas pārstāvji, nav skaidrs, uz kāda pamata viņi varētu tikt sodīti, jo, kā minēts iepriekš, ir vispārzināms, ka visiem Lietuvas notāriem ir jāpiemēro Notāru palātas noteiktās atlīdzības takses.

97. Ar sodu, kas piemērots tikai notāriem, kuri bija prezidija locekļi, raugoties arī no šī viedokļa, tiek pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips.

98. Noslēgumā atzīmēšu, ka Savienības tiesībās nevar būt juridisks pamats, uz kuru varētu tikt balstīts tāds naudas soda mehānisms kā Lietuvas Konkurences padomes izmantotais, proti, vienlaicīga uzņēmumu apvienības, kas ir atbildīga par pret konkurenci vērstiem lēmumiem, un atsevišķu tās lēmējistruktūras (prezidija) locekļu sodīšana.

99. Iepriekš minēto apstiprina arī Komisijas naudas sodu prakse, kura, kā atzīmēja Lietuvas Notāru palāta ( ), līdzīgos gadījumos nav piemērojusi naudas sodu atsevišķiem profesionālo apvienību pārvaldes locekļiem. Komisija savā lēmumā par Beļģijas Arhitektu asociāciju nav individuāli sodījusi Arhitektu asociācijas biedrus, kas bija pieņēmuši ieteikumu, kura mērķis bija ieteikt tās biedriem atalgojuma apmēru, tādējādi ierobežojot konkurenci arhitektu tirgū ( ). Tāpat atsevišķas sankcijas netika piemērotas Nacionālās farmaceitu asociācijas, kura bija ierobežojusi konkurenci klīnisko laboratorijas pētījumu tirgū, lēmējstruktūru locekļiem.

100. Tomēr tas nenozīmē, ka tad, ja pastāv noteikti nosacījumi, kas izriet no vispārējiem naudas soda piemērošanas principiem, Savienības tiesības izslēdz iespēju izmantot šādu naudas soda mehānismu: gan gadījumā, kad tiek konstatēta konkrēta dažu uzņēmumu, kuri ir uzņēmumu apvienības dalībnieki (kas nevar būt tikai dalība apvienības lēmējstruktūrās), atbildība, gan gadījumā, kad, kā to ir norādījusi Komisija ( ), īpaša lēmējstruktūru atbildība ir noteikta dalībvalsts tiesību aktos.

IV. Secinājumi

101. Pamatojoties uz visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem, iesaku Tiesai uz septīto prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi:

LESD 101. pants

ir jāinterpretē tādējādi, ka

tas neliedz piemērot individuālu naudas sodu atsevišķiem notāriem, kuri ir prezidija locekļi, vienlaikus piemērojot naudas sodu Notāru palātai, ar nosacījumu, ka valsts tiesa, pamatojoties uz Lietuvā spēkā esošajiem noteikumiem, konstatē viņu kā uzņēmumu īpašu un konkrētu lomu, kas atšķiras no citu notāru, kuri ir Notāru palātas dalībnieki, lomas un to papildina vai arī tāda spēkā esoša valsts tiesību noteikuma esamību, kas to atļauj.