4.

SPÖ savās nodokļu deklarācijās norādīja dažādas summas saistībā ar to apgrozījumu attiecībā uz “ārējo reklāmu”, kas ir apliekams ar nodokli, un prasīja atskaitīt atbilstošo priekšnodokli. Starp SPÖ un nodokļu iestādēm radās strīds par to, vai, ciktāl tā veic ārējās reklāmas darbības par labu savām vietējām organizācijām, apelācijas sūdzības iesniedzēja atbilstoši Sestajai PVN direktīvai ir uzskatāma par nodokļa maksātāju, kas ir tiesīgs atskaitīt šajā sakarā samaksāto priekšnodokli. Finanzamt Klagenfurt (Klāgenfurtes Finanšu pārvalde) uzskatīja, ka SPÖ nevarēja uzskatīt par nodokļu maksātāju direktīvas izpratnē. SPÖ iesniedza apelācijas sūdzību Unabhängiger Finanzsenat (Neatkarīgā nodokļu palāta), Klāgenfurte, kas Tiesai uzdeva šādus astoņus jautājumus: “1) Vai Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (turpmāk tekstā — “Sestā direktīva”), 4. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka politiskās partijas tiesiski patstāvīgas federālās zemes organizācijas [Landesorganisation] “ārējā reklāma” sabiedrisko attiecību darba, informācijas sniegšanas, partijas pasākumu īstenošanas, reklāmas materiālu piegāžu apgabalu organizācijām un ikgadējas balles (SPÖ balle) organizēšanas un rīkošanas formā ir uzskatāma par saimniecisku darbību, ja, īstenojot minētās darbības, tiek gūti ieņēmumi no ar “ārējo reklāmu” saistīto izdevumu turpmākas aprēķināšanas (daļējā apmērā) tāpat tiesiski patstāvīgajām partijas vienībām (apgabalu organizācijas utt.) un ieejas maksas saistībā ar balles rīkošanu? 2) Vai, novērtējot, vai pastāv “saimnieciska darbība” Sestās direktīvas 4. panta 1. un 2. punkta izpratnē, ir nozīme tam, ka 1) jautājumā minētās darbības “atspoguļojas” federālās zemes organizācijā un tādējādi ir noderīgas arī tai? Lietas būtību raksturo tas, ka šo darbību rezultātā, ja arī ne priekšplānā, tad tomēr kā neizbēgamas sekas, vienmēr tiek reklamēta arī partija kā tāda, kā arī tās politiskie mērķi un uzskati. 3) Vai vēl var būt “saimnieciska darbība” iepriekš minētajā izpratnē, ja “ārējai reklāmai” veiktie izdevumi ilgstoši un daudzkārtēji pārsniedz no šīs darbības gūtos ieņēmumus, ko veido ieņēmumi no izdevumu turpmākās aprēķināšanas un no balles rīkošanas? 4) Vai “saimnieciskā darbība” ir arī tad, ja izdevumu turpmākā aprēķināšana netiek veikta atbilstoši tieši saskatāmiem saimnieciskiem kritērijiem (piemēram, izmaksu nodošana atbilstoši to izraisīšanai vai atbilstoši izmantošanai), un tas, vai un kādā apmērā vietējās organizācijas piedalās federālās zemes organizācijas izdevumos, būtībā ir atstāts to pašu ziņā? 5) Vai “saimnieciskā darbība” ir arī tad, ja reklāmas pakalpojumu izdevumu aprēķināšana vietējām organizācijām notiek izmaksu iekšējās nodošanas formā, kur apmērs ir atkarīgs no attiecīgās vietējās organizācijas biedru skaita, no vienas puses, un no šīs vietējās organizācijas nosūtīto deputātu skaita, no otras puses? 6) Vai, izlemjot jautājumu, vai tiek veikta saimnieciska darbība, piemaksas no sabiedriskiem līdzekļiem, kuras nav uzskatāmas par ar nodokli apliekamo atlīdzību (kā, piemēram, partiju atbalsts atbilstoši Karintijas Parteienförderungsgesetz (Partiju atbalsta likums), ir jāņem vērā tāpat kā saimnieciskās priekšrocības? 7) Gadījumā, ja tā saucamā “ārējā reklāma”, aplūkojot to atsevišķi, ir saimnieciska darbība Sestās direktīvas 4. panta 1. un 2. punkta izpratnē, vai tas, ka sabiedrisko attiecību darbība un vēlēšanu reklāma ietilpst politiskās partijas darbības pamatjomā un ir conditio sine qua non politisko mērķu un satura īstenošanai, liedz šo darbību kvalificēt kā “saimniecisku darbību”? 8) Vai apelācijas sūdzības iesniedzējas veiktā par “ārējo reklāmu” dēvētā darbība ir tāda, ka to var salīdzināt ar komerciālu reklāmas organizāciju veikto darbību Sestās direktīvas D pielikuma (10. punkts) izpratnē, un tātad tā saturiski atbilst minētajai reklāmas organizāciju darbībai? Ja atbilde uz jautājumu ir apstiprinoša, vai veikto darbību apjomu, ņemot vērā konkrēto izdevumu/ieņēmumu struktūru pārsūdzības vajadzībām nozīmīgajā laikposmā, var kvalificēt kā tādu, kas “nav nenozīmīgs”?”