EIROPAS SAVIENĪBAS CIVILDIENESTA TIESAS SPRIEDUMS

(trešā palāta)

2014. gada 26. martā

Lieta F‑8/13

CP

pret

Eiropas Parlamentu

Civildienests – Ierēdnis – Nodaļas vadītājs – Pārbaudes laiks – Neapstiprināšana nodaļas vadītāja amatā – Iecelšana citā amatā, kas nav vadošs amats – Parlamenta iekšējie noteikumi

Priekšmets Prasība, kas celta saskaņā ar LESD 270. pantu, kurš piemērojams EAEK līgumam atbilstoši tā 106.a pantam, ar ko CP ir cēlis šo prasību, lai panāktu, pirmkārt, ka tiek atcelts 2012. gada 23. marta lēmums, ar kuru Eiropas Parlaments viņu neapstiprināja nodaļas vadītāja amatā, kā arī, otrkārt, ka tiek atlīdzināts kaitējums, kas nodarīts šī lēmuma prettiesiskuma dēļ

Nolēmums Atcelt 2012. gada 23. marta lēmumu, ar kuru Eiropas Parlaments neapstiprināja CP nodaļas vadītāja amatā un pārcēla viņu uz Savienības iekšpolitikas ģenerāldirektorātu. Pārējā daļā prasību noraidīt. Eiropas Parlaments sedz savus, kā arī atlīdzina CP tiesāšanās izdevumus.

Kopsavilkums

1. Ierēdņu celta prasība – Prasība par lēmumu, ar kuru noraidīta sūdzība – Iedarbība – Vēršanās tiesā par apstrīdēto aktu – Nosacījums – Noraidošā lēmuma pamatojums, kuram jāsakrīt ar apstrīdēto aktu

(Civildienesta noteikumu 90. un 91. pants)

2. Ierēdņi – Dienestu organizēšana – Personāla iecelšana amatā – Iecelšana citā amatā – Administrācijas novērtējuma brīvība – Robežas – Dienesta intereses – Neapmierinoša nodaļas vadītāja iecelšana citā amatā, kas nav vadošs amats – Pieļaujamība

(Civildienesta noteikumu 7. panta 1. punkts un 51. pants)

3. Ierēdņi – Amata vakance – Amata vietu aizpildīšana pārcelšanas kārtībā – Pārbaudes laiks – Rīcības programmas sagatavošana gadījumā, ja ierēdnim ir grūtības – Ieinteresētās personas pienākums piedalīties programmas izstrādē – Administrācijas pienākums rīkoties nekavējoties, tiklīdz grūtības radušās

(Civildienesta noteikumu 21. un 21.a pants; Eiropas Parlamenta Iekšējie noteikumi par apstiprināšanu nodaļas vadītāja, direktora un ģenerāldirektora amatos)

4. Ierēdņi – Amata vakance – Amata vietu aizpildīšana pārcelšanas kārtībā – Pārbaudes laiks – Sasniedzamo mērķu noteikšana novērtēšanas perioda sākumā – Neievērošana – Sekas – Novērtējuma atcelšana

(Civildienesta noteikumu 43. pants; Eiropas Parlamenta Iekšējie noteikumi par apstiprināšanu nodaļas vadītāja, direktora un ģenerāldirektora amatos)

5. Ierēdņi – Principi – Tiesības uz aizstāvību – Pienākums uzklausīt ieinteresēto personu pirms tai nelabvēlīga akta pieņemšanas – Apjoms – Piemērošana pasākumiem saistībā ar iecelšanu citā amatā

(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkts)

6. Ierēdņi – Dienestu organizēšana – Personāla iecelšana amatā – Iecelšana citā amatā – Administrācijas novērtējuma brīvība – Administrācijas pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses – Attiecīgā darbinieka interešu ņemšana vērā – Pārbaude tiesā – Robežas

(Civildienesta noteikumu 7. panta 1. punkts)

1. Prasījumi atcelt tiesību aktus, kas formāli vērsti pret lēmumu, ar kuru ir noraidīta sūdzība, gadījumā, ja šiem prasījumiem nav patstāvīga satura, nozīmē, ka Civildienesta tiesā tiek apstrīdēts akts, par kuru ir iesniegta sūdzība.

Tomēr, ņemot vērā pašu pirmstiesas procedūras mērķi ļaut administrācijai pārskatīt savu lēmumu, pirmstiesas procedūra noris pakāpeniski – tādējādi, ka Civildienesta noteikumu 90. un 91. pantā paredzētajā tiesību aizsardzības līdzekļu sistēmā administrācijai – pat ja tā ir noraidījusi sūdzību – var nākties grozīt pamatojumu, balstoties uz kuru tā ir pieņēmusi apstrīdēto tiesību aktu. Taču, ja lēmumā, ar kuru tiek noraidīta sūdzība, ietvertais pamatojums ir vērsts vienīgi uz to, lai atbildētu uz sūdzību, tad tiek pārbaudīts sākotnējā nelabvēlīgā akta tiesiskums, un tas tiek darīts, ņemot vērā pamatojumu, kas ir ietverts lēmumā par sūdzības noraidīšanu.

(skat. 18. un 21. punktu)

Atsauces

Tiesa: 1989. gada 17. janvāris, 293/87 Vainker/Parlaments, 8. punkts.

Pirmās instances tiesa: 2006. gada 6. aprīlis, T‑309/03 Camόs Grau/Komisija, 43. punkts.

Vispārējā tiesa: 2009. gada 9. decembris, T‑377/08 P Komisija/Birkhoff, 55.–60. punkts.

Civildienesta tiesa: 2010. gada 15. decembris, F‑67/09 Angulo Sánchez/Padome, 70. punkts; 2012. gada 28. marts, F‑36/11 BD/Komisija, 47. punkts.

2. Iecēlējinstitūcijai tieši, pamatojoties uz Civildienesta noteikumu 7. panta 1. punktu, ir pilnvaras dienesta interesēs iecelt ierēdņus citā amatā – šīs pilnvaras nav atkarīgas no izpildes noteikumu pieņemšanas –, un atstāt vadošā amatā ierēdni, par kuru tiek pieņemts, ka viņš nav pierādījis atbilstošu kompetenci šī amata ieņemšanai, būtu pretrunā šīm interesēm.

Tādēļ minētā institūcija var pamatoties tieši uz Civildienesta noteikumu 7. panta 1. punktu, ieceļot neapmierinošu nodaļas vadītāju citā amatā, kas nav vadošs amats.

Turklāt Civildienesta noteikumu 51. pants nerada šaubas par iepriekš minēto. Šis pants faktiski attiecas uz īpašo situāciju, kādā ir ierēdnis, kurš saskaņā ar vairākiem secīgiem novērtējuma ziņojumiem nav pierādījis pietiekamu profesionālo kompetenci un kurš tādēļ var tikt atlaists, pazemināts pakāpē vai klasificēts zemākā funkciju grupā saglabājot vai nesaglabājot pakāpi. Tādējādi tas attiecas uz situāciju, kura atšķiras no tās, kādā ir nodaļas vadītājs, kuram nepietiekamas kompetences gadījumā netiek piemērots neviens no šiem pasākumiem.

(skat. 31.–33. punktu)

3. Iestādes iekšējie noteikumi, saskaņā ar kuriem novērtētāji un ierēdnis, kuram ir pārbaudes laiks, sagatavo rīcības programmu intervijas laikā, ir jāinterpretē, ņemot vērā hierarhijas principu, kura apjoms ir precizēts Civildienesta noteikumu 21. un 21.a pantā un atbilstoši kuram priekšniekam parasti ir pilnvaras noteikt savas gribas pārsvaru pār padoto gribu. Arī nesaskaņu gadījumā lēmums par rīcības programmas saturu ir jāpieņem galīgajam novērtētājam. Tomēr attiecīgā ierēdņa piedalīšanās rīcības programmas izstrādē ir pamatota ar nepieciešamību, lai šajā programmā tiktu pienācīgi ņemtas vērā viņa grūtības un lai tā atbilstu viņa vajadzībām. Tātad ar šo rīcības programmu nav iespējams izpildīt šo uzdevumu, ja minētais ierēdnis nav varējis piedalīties tās pieņemšanā. Ja šādos iekšējos noteikumos ir paredzēts tikai tas, ka attiecīgais ierēdnis tiek uzklausīts, bet ja ar tiem viņš rīcības programmas izstrādē ir saistīts ar novērtētājiem, tad šī programma ir jākvalificē kā būtiska. Šī formalitāte nav ievērota, ja novērtētāji sagatavo rīcības programmu, un tad, pēc tam, kad novērtētāji to pieņēmuši, tā tiek paziņota ierēdnim.

Turklāt, pat ja iekšējos noteikumos ir paredzēts, ka procedūra, kuras rezultātā tiek izstrādāta rīcības programma, var tikt sākta jebkurā brīdī, no minētajiem noteikumiem izriet, ka šī programma nevar tikt sagatavota pēdējā brīdī (in extremis). Tajos ir norādīts, ka procedūra, kuras rezultātā tiek izstrādāta rīcības programma pārbaudes laikā, ir nekavējoties jāsāk grūtību gadījumā un ir jāsagatavo attiecībā uz atlikušajiem mēnešiem, un ka par situācijas attīstību ir regulāri jāinformē iecēlējinstitūcija, jo mērķis viennozīmīgi ir nodrošināt šai programmai lietderīgo iedarbību. Tādējādi no šādas tiesību normas – vēl jo vairāk, ja tā tiek interpretēta saistībā ar pienākumu ņemt vērā ierēdņu intereses, – izriet, ka novērtētājiem ir jārīkojas nekavējoties, tiklīdz grūtības radušās.

(skat. 46. un 48. punktu)

Atsauces

Tiesa: 1991. gada 7. maijs, C‑291/89 Interhotel/Komisija, 17. punkts; 1991. gada 7. maijs, C‑304/89 Oliveira/Komisija, 21. punkts.

Pirmās instances tiesa: 2000. gada 23. marts, T‑95/98 Gogos/Komisija, 53. punkts.

4. Jaunajiem iestādes nodaļu vadītājiem noteiktā pārbaudes laika jēga ir visai līdzīga jaunajiem ierēdņiem noteiktā pārbaudes laika jēgai. Arī novērtējums pārbaudes laika beigās ir visai līdzīgs periodiskajam novērtējumam, kas minēts Civildienesta noteikumu 43. pantā. Taču, lai pārbaudes laikam būtu nozīme, tam jābūt noritējušam parastos apstākļos. Turklāt, ja pastāv noteikumi, kuros prasīts novērtēšanas perioda sākumā noteikt ierēdnim mērķus, tad šo noteikumu neievērošana ir būtiska un attaisno apstrīdētā novērtējuma atcelšanu.

Tādējādi, ja no iestādes iekšējiem noteikumiem ir secināms, ka lēmumam par apstiprināšanu vai neapstiprināšanu par nodaļas vadītāju ir jāizriet no novērtējuma attiecībā uz visu pārbaudes laiku, ņemot vērā precīzos šim laika posmam noteiktos mērķus, tad apstāklis, ka ieinteresētā persona nav izpildījusi rīcības programmu nekādi nevar pamatot minēto lēmumu, pat ja šī programma ir sagatavota prettiesiski un ar novēlošanos.

Turklāt amata apraksts pats par sevi nevar tikt uzskatīts par dokumentu, kurā ir noteikti ierēdņa mērķi, jo šo divu kategoriju dokumentiem ir atšķirīgi priekšmeti un īpašības.

(skat. 57., 58., 65. un 75. punktu)

Atsauces

Pirmās instances tiesa: 1994. gada 30. novembris, T‑568/93 Correia/Komisija, 34. punkts; 2007. gada 28. novembris, T‑214/05 Vounakis/Komisija, 43. punkts.

Civildienesta tiesa: 2007. gada 13. decembris, F‑42/06 Sundholm/Komisija, 39.–41. punkts; 2009. gada 2. jūlijs, F‑49/08 Giannini/Komisija, 65. punkts; 2009. gada 10. novembris, F‑71/08 N/Parlaments, 56.–60. punkts; 2011. gada 12. maijs, F‑66/10 AQ/Komisija, 68. un 88. punkts.

5. Uz iecelšanas citā amatā pasākumu neattiecas pret attiecīgo ierēdni sāktā procedūra, un šādos apstākļos viņš nevar atsaukties uz iestādes pienākumu attiecībā uz viņu ievērot pašas tiesības uz aizstāvību. Tomēr tiesības uz aizstāvību kā plašākas tiesības noteikti ietver arī ikvienas personas procesuālās tiesības tikt uzklausītai, pirms attiecībā uz to tiek pieņemts individuāls, tai nelabvēlīgs lēmums.

Tiesības tikt uzklausītam jebkurā šāda veida procedūrā ir vispārējs Savienības tiesību princips, kas noteikts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantā – tiesību normā, kura nodrošina tiesības uz labu pārvaldību. Šajā ziņā saskaņā ar tās preambulas ceturto apsvērumu Eiropas Savienības Pamattiesību hartas mērķis ir stiprināt pamattiesību aizsardzību, tās padarot par īpaši nozīmīgām. Tāpat kā Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijai, minētās hartas mērķis ir aizsargāt nevis teorētiskas vai šķietamas tiesības, bet gan konkrētas un faktiskas tiesības.

(skat. 79.–81. punktu)

Atsauces

Tiesa: 2012. gada 22. novembris, C‑277/11 M., 81.–83. punkts; 2013. gada 18. jūlijs, C‑584/10 P, C‑593/10 P un C‑595/10 P Komisija/Kadi, 98. un 99. punkts.

Civildienesta tiesa: 2012. gada 5. decembris, F‑88/09 un F‑48/10 Z/Tiesa, 144.–147. punkts, spriedums pārsūdzēts Vispārējā tiesā, lieta T‑88/13 P.

6. Saistībā ar ierēdņa iecelšanu citā amatā, iestādei atbilstoši tai noteiktajam pienākumam ņemt vērā ierēdņu intereses ir jāveic situācijas efektīva, pilnīga un sīka pārbaude, ņemot vērā dienesta intereses un attiecīgā ierēdņa intereses – kura intereses, attiecīgi, tiek paustas apsvērumos, ko viņš sniedz par viņam paustajiem elementiem.

Šajā ziņā, ja administrācijai ir plaša novērtējuma brīvība, tad pārbaude tiesā, pat ja tā ir ierobežota, paredz, ka iestādēm ir jāspēj pierādīt, ka apstrīdētais lēmums ir pieņemts, efektīvi īstenojot to novērtējuma brīvību, kas nozīmē, ka ir ņemtas vērā visi būtiskie elementi un apstākļi, kas attiecas uz situāciju.

(skat. 82. un 83. punktu)

Atsauces

Tiesa: 2006. gada 7. septembris, C‑310/04 Spānija/Padome, 122. punkts; 2010. gada 8. jūlijs, C‑343/09 Afton Chemical, 34. punkts.

Vispārējā tiesa: 2013. gada 14. novembris, T‑456/11 IcdA u.c./Komisija, 46. punkts.

Civildienesta tiesa: 2007. gada 11. jūlijs, F‑105/05 Wils/Parlaments, 75. punkts; 2013. gada 23. oktobris, F‑93/12 D’Agostino/Komisija, 57. punkts, spriedums pārsūdzēts Vispārējā tiesā, lieta T‑670/13 P.