Keywords

Summary



Keywords

1. Eiropas Kopienu pašu resursi – Importa nodokļu atmaksāšana vai atbrīvošana no tiem – Regulas Nr. 1430/79 13. pants

(Padomes Regulas Nr. 1430/79 1. panta 2. punkta a) apakšpunkts un 13. pants; Komisijas Regulas Nr. 2670/81 3. pants)

2. Lauksaimniecība – Tirgu kopīgā organizācija – Cukurs – Produkcija, kas pārsniedz kvotu (C cukurs)

(Padomes Regula Nr. 1785/81; Komisijas Regula Nr. 2670/81)

Summary

1. Regulas Nr. 1430/79 par importa vai eksporta nodokļu atmaksāšanu vai atbrīvošanu no tiem 13. pants, saskaņā ar kuru importa nodokļa atmaksāšana vai atbrīvošana no tā var notikt īpašos gadījumos, kuru pamatā ir apstākļi, kas nav radušies ne ieinteresētās personas darbības, ne tās acīmredzamas nolaidības dēļ, nevar būt pamats, lai tiktu piešķirts atbrīvojums no maksājuma, kas jāveic saskaņā ar Regulas Nr. 2670/81, ar ko paredz sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus attiecībā uz cukura produkciju, kas pārsniedz kvotu, 3. pantu, vai lai tas tiktu atmaksāts.

Pirmkārt, šāds maksājums tiek iekasēts nevis tāpēc, ka noteikts C cukura daudzums šķērso Kopienas ārējās robežas, bet gan tieši pretēji – tāpēc, ka minētais daudzums nav ticis eksportēts ārpus Kopienas vai tāpēc, ka tā eksports nav atbildis Regulā Nr. 2670/81 paredzētajiem nosacījumiem un termiņiem. Tādējādi šāds maksājums neatbilst nevienai no trim Regulas Nr. 1430/79 1. panta 2. punkta a) apakšpunktā uzskaitītajām kategorijām, proti, ievedmuitas nodokļiem, maksājumiem ar līdzvērtīgu iedarbību un importa lauksaimniecības maksājumiem, un tādējādi tas nav uzskatāms par importa nodokli šīs pašas regulas 13. panta nozīmē.

Otrkārt, nekas nenorāda, ka Kopienas likumdevējs būtu paredzējis maksājumu, kas jāveic saskaņā ar Regulas Nr. 2670/81 3. pantu, pielīdzināt importa nodokļiem Regulas Nr. 1430/79 1. panta 2. punkta a) apakšpunkta nozīmē, lai piemērotu pēdējās minētās regulas 13. pantu. Pirmkārt, šādam maksājumam un Regulas Nr. 1430/79 1. panta 2. punkta a) apakšpunktā paredzētajiem importa nodokļiem nav viens un tas pats mērķis. Otrkārt, ne no Regulas Nr. 1785/81 26. panta, ne no Regulas Nr. 2670/81 trešā apsvēruma un 3. panta neizriet, ka Kopienas likumdevējs būtu vēlējies, lai importētājs, kas cukuru ieved no trešām valstīm, un iekšējā tirgū pārdotā C cukura ražotājs atrastos vienādā situācijā. Treškārt, tam, ka Regulas Nr. 1430/79 1. panta 2. punkta a) apakšpunktā paredzētie lauksaimniecības importa maksājumi un citi importa maksājumi, no vienas puses, un maksājums, kas jāveic saskaņā ar Regulas Nr. 2670/81 3. pantu, no otras puses, ir daļa no Kopienas pašu resursiem, nav nozīmes, lai noskaidrotu, vai šis maksājums ietilpst Regulas Nr. 1430/79 13. panta piemērošanas jomā. Kopienas pašu resursus veido ļoti dažāda veida ieņēmumi, uz kuriem attiecas arī atšķirīgi režīmi.

Visbeidzot, treškārt, kaut arī dažos izņēmuma gadījumos uzņēmumi varētu pamatoti atsaukties uz tādas regulas piemērošanu pēc analoģijas, kura parasti tiem nav piemērojama, ja tie pamato, ka tiesiskais režīms, kas uz tiem attiecas, pirmkārt, ir ļoti līdzīgs tam režīmam, kuru tie lūdz piemērot pēc analoģijas, un, otrkārt, ka tajā ir trūkums, kas nav saderīgs ar tādu vispārējo Kopienu tiesību principu un ko šī piemērošana pēc analoģijas ļauj novērst, Kopienas cukura ražotājs, kam ir jāveic maksājums saskaņā ar Regulas Nr. 2670/81 3. pantu, nav tādā pašā situācijā kā trešās valsts izcelsmes cukura importētājs, kuram ir jāmaksā importa nodokļi, līdz ar to uz šīm abām uzņēmumu kategorijām neattiecas ļoti līdzīgi tiesiskie režīmi.

(sal. ar 32.–35., 42., 46., 48., 51. un 52. punktu)

2. Neskarot īpašus Kopienas likumdevēja skaidri paredzētus gadījumus, Kopienu tiesībās nav zināms vispārējs tiesību princips, saskaņā ar kuru spēkā esošu Kopienu tiesību normu valsts iestāde nevar piemērot, ja šī norma ieinteresētajai personai rada grūtības, no kurām Kopienas likumdevējs acīmredzot būtu vēlējies izvairīties, ja tas būtu paredzējis šādu gadījumu normas izstrādes brīdī. Tādējādi taisnīguma dēļ nevar atkāpties no Kopienas normu piemērošanas, izņemot tiesiskajā regulējumā paredzētus gadījumus, vai tad, ja pats tiesiskais regulējums tiek atzīts par spēkā neesošu.

Kopienas likumdevējs nav devis valsts iestādēm iespēju taisnīguma iemeslu dēļ atbrīvot no maksājuma, kas jāveic saskaņā ar Regulas Nr. 2670/81, ar ko paredz sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus attiecībā uz cukura produkciju, kas pārsniedz kvotu, 3. pantu, vai atmaksāt to. Tā rezultātā, izņemot force majeure gadījumu, Regula Nr. 1785/81 par cukura tirgus kopīgo organizāciju un minētā Regula Nr. 2670/81 neļauj piešķirt atbrīvojumu no maksājuma vai atmaksāt to.

Tā rezultātā tas, ka nepastāv iespēja taisnīguma iemeslu dēļ atbrīvot no maksājuma, kas jāveic saskaņā ar Regulas Nr. 2670/81 3. pantu, vai atmaksāt to, nav atzīstams ne par vienlīdzības principa, ne tiesiskās drošības principa pārkāpumu.

No vienas puses, runājot par vienlīdzības principu, C cukura ražotājs, pirmkārt, neatrodas situācijā, kas līdzīga tai, kādā atrodas trešo valstu izcelsmes cukura importētāji, jo iekšējā tirgū pārdotu C cukuru nevar pielīdzināt importētam cukuram, un tam nevar piemērot vienādus noteikumus. Otrkārt, situāciju, kādā atrodas C cukura ražotājs, ar kura produkciju tiek veiktas krāpnieciskas darbības, nevar salīdzināt ar situāciju, kādā atrodas ražotājs, kura saražotais C cukurs tiek eksportēts Regulas Nr. 2670/81 1. panta 1. punktā noteiktajos termiņos un ar tajā paredzētajiem nosacījumiem. No otras puses, runājot par tiesiskās drošības principu, paredzot maksājumu iekasēt visos gadījumos, kad C cukura partija ir eksportēta, neievērojot Regulas Nr. 2670/81 1. panta 1. punktā paredzētos nosacījumus un termiņus, izņemot force majeure gadījumus, tās pašas regulas 3. pants ir skaidra un precīza norma.

(sal. ar 63.–66., 73.–75., 77., 81. un 82. punktu)