128.

Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, iesaku Tiesai atbildēt Audiencia Provincial de Barcelona (Spānija) šādi: — neatkarīgi no Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 26. oktobra Direktīvas 2005/60/EK par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai, 11. panta 1. punktā noteiktā izņēmuma, šīs direktīvas 7. un 13. pantā dalībvalstīm tiek pieprasīts nodrošināt, lai situācijās, kas saistītas ar klientiem, kuri paši ir pakļautās struktūras saskaņā ar šo direktīvu, pakļautās struktūras piemēro: i) standarta klienta uzticamības pārbaudes pasākumus saskaņā ar 8. pantu un 9. panta 1. punktu, ja pastāv aizdomas par nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu vai teroristu finansēšanu 7. panta c) apakšpunkta nozīmē; ii) pastiprinātas klienta uzticamības pārbaudes pasākumus saskaņā ar 13. pantu situācijās, kas paredzētas saskaņā ar šo tiesību normu; — “aizdomas par nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu vai teroristu finansēšanu” Direktīvas 2005/60/EK 7. panta c) apakšpunkta izpratnē it īpaši rodas tad, ja, ņemot vērā klienta individuālos apstākļus un viņa darījumus (tostarp attiecībā uz viņa konta (kontu) izmantošanu un pārvaldību), ir daži pamatoti iemesli, kas norāda uz risku, ka saistībā ar šo klientu pastāv vai notiks nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšana vai teroristu finansēšana. Direktīvas 11. panta 1. punkts nav izņēmums no 7. panta c) apakšpunkta. Neatkarīgi no izņēmumiem, atbrīvojumiem vai robežvērtības un tādējādi neatkarīgi no tā, vai klients ir vai nav pakļautā iestāde, 7. panta c) apakšpunktā ir paredzēts, ka klienta uzticamības pārbaudes pasākumi vienmēr ir jāpiemēro, ja pastāv aizdomas par nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu vai teroristu finansēšanu. Ja šādas aizdomas rodas, tādā gadījumā dalībvalstij ir aizliegts atļaut vai pieprasīt piemērot vienkāršotas klienta uzticamības pārbaudes pasākumus; — tas, ka klients pats ir struktūra, uz kuru attiecas Direktīva 2005/60/EK, nenozīmē, ka dalībvalsts nedrīkst pieprasīt attiecībā uz šo klientu piemērot pastiprinātas klienta uzticamības pārbaudes pasākumus šīs direktīvas 13. panta nozīmē, ja, neraugoties uz Direktīvā 2005/60/EK un citos ES tiesību aktos jau paredzētajām garantijām, pastāv augstāks noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas un terorisma finansēšanas risks, nekā tas ir paredzēts šajā tiesību normā. Direktīvas 11. pants ir tikai izņēmums no standarta klienta uzticamības pārbaudes pasākumiem zemāka riska situācijās. Tā kā tajā nav atsauces uz 13. pantu, tad tam nav nozīmes attiecībā uz klienta uzticamības pārbaudi, kas tiek pieprasīta, ja pastāv paaugstināts risks; — pat ja dalībvalstis Direktīvas 2005/60/EK 7., 11. un 13. pantu ir pareizi transponējušas valsts tiesību aktos, saskaņā ar 5. pantu tām ļauts pieņemt vai paturēt spēkā stingrākas prasības, kuru mērķis ir pastiprināt cīņu pret nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu vai teroristu finansēšanu, un tajā ir apstiprināts, ka šajā Direktīvā 2005/60/EK ir veikta tikai minimāla saskaņošana. Direktīvas 2005/60/EK 5. panta uzdevums neaprobežojas tikai ar šīs direktīvas II nodaļas (“Klienta uzticamības pārbaude”) noteikumiem. Tāpēc dalībvalsts var noteikt klienta uzticamības pārbaudes pasākumu piemērošanu kredītiestādē attiecībā uz maksājumu iestādi pat tad, ja ir izpildīti 11. panta 1. punkta nosacījumi, un situācijās, kas nav minētas 7. un 13. pantā, ja tas ir pamatoti un citkārt atbilst ES tiesību aktiem; — ja dalībvalstis rīkojas atbilstoši brīvībai, kas tām piešķirta ar Direktīvas 2005/60/EK 5. pantu, tām tomēr šī kompetence ir jāizmanto saskaņā ar ES tiesību aktiem, it īpaši līgumos garantētajām pamatbrīvībām. Ja (kā šajā gadījumā) ES tiesību akti nav pilnībā saskaņoti, tad valsts tiesību akti, kuros pamatbrīvības ir ierobežotas, var būt pamatoti, jo atbilst primāriem vispārējo interešu apsvērumiem, ciktāl tie ir piemēroti izvirzītā mērķa sasniegšanai un nepārsniedz to, kas ir vajadzīgs, lai to sasniegtu; — vērtējums par to, vai valsts tiesību akti ir samērīgi, ietver dalībvalsts vēlamā aizsardzības līmeņa noteikšanu attiecībā uz identificēto nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un teroristu finansēšanas riska līmeni. Dalībvalstis var noteikt aizsardzības līmeni, kas ir augstāks nekā ES likumdevēja izvēlētais, identificēt citas (augsta) riska situācijas, kā arī atļaut vai pieprasīt citus klienta uzticamības pārbaudes pasākumus. Dalībvalstīm ir jāgarantē, ka piemērotie pastiprinātas klienta uzticamības pārbaudes pasākumi ir pamatoti ar nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas vai teroristu finansēšanas riska pastāvēšanas un līmeņa novērtējumu attiecībā uz klientu, komercdarbības attiecībām, kontu, produktu vai darījumu, atkarībā no katra konkrētā gadījuma. Izvēloties, kādus pasākumus piemērot (abām dalībvalstīm un, attiecīgā gadījumā, pakļautajām struktūrām), ir jānovērtē, kādā apjomā saskatītais risks jau tiek pārvaldīts un vēlamais aizsardzības līmenis jau tiek nodrošināts ar citiem pasākumiem, tostarp tiem, kuru pamatā ir Direktīva 2005/60/EK, Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 13. novembra Direktīva 2007/64/EK par maksājumu pakalpojumiem iekšējā tirgū un citi ES (vai valsts) tiesību akti. Tas, vai valsts tiesību akti ir samērīgi, būs atkarīgs arī no tā, cik lielā mērā ar klienta uzticamības pārbaudes pasākumiem, kuri tajos paredzēti, var tikt pārkāptas citas aizsargātās tiesības un intereses saskaņā ar ES tiesību aktiem, piemēram, personas datu aizsardzība (Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 8. pants) un brīvas konkurences princips starp struktūrām, kuras darbojas vienā tirgū. Visbeidzot, tas, vai valsts tiesību akti ir samērīgi, būs atkarīgs arī no tā, vai pastāv alternatīvi, mazāk ierobežojoši līdzekļi, lai panāktu tādu pašu aizsardzības līmeni; — pakļautās struktūras saskaņā ar Direktīvu 2005/60/EK nedrīkst kaitēt tiem uzraudzības uzdevumiem, kurus kompetentajām iestādēm saskaņā ar Direktīvas 2007/64/EK 21. pantu ir jārealizē pār maksājumu iestādēm, lai pārbaudītu šīs direktīvas II sadaļas noteikumu (“Maksājumu pakalpojumu sniedzēji”) ievērošanu. Lai gan attiecīgos gadījumos šīs iestādes varētu atsaukt aģentu, filiāles vai pašas maksājumu iestādes reģistrāciju saskaņā ar šo direktīvu, šādas pilnvaras pastāv līdzās preventīviem pasākumiem, kuri jāpiemēro pakļautajām struktūrām, un kompetento iestāžu uzraudzības pilnvarām saskaņā ar Direktīvu 2005/60/EK; — Direktīva 2005/60/EK noteikti nerada šķēršļus tādam valsts tiesiskajam regulējumam, ar ko pakļautajai struktūrai tiek pieprasīts vai atļauts iegūt informāciju par tās klienta klientiem, ja šāda rīcība ir pamatota. Tomēr šiem valsts tiesību aktiem ir jābūt saderīgiem arī ar citiem šīs dalībvalsts pienākumiem saskaņā ar ES tiesību aktiem, tostarp Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīvas 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 8. panta un 52. panta 1. punkta prasībām.