ĢENERĀLADVOKĀTA FILIPA LEŽĒ [PHILIPPE LÉGER] SECINĀJUMI,

sniegti 2005. gada 29. septembrī 1( )

Lieta C‑274/04

ED & F Man Sugar Ltd

pret

Hauptzollamt Hamburg-Jonas

[Finanzgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu]

Lauksaimniecība – Eksporta kompensācijas – Pārmaksātu summu atgūšana – Sankcija – Piemērošanas nosacījumi – Pieprasītā kompensācija, kas lielāka par piemērojamo kompensāciju – Eksporta kompensācijas atlīdzināšanas prasības neapstrīdēšana – Sankcijas apstrīdēšana





1. Vai tad, kad valsts iestādes un tiesas izskata sūdzību vai prasību, kas vērsta pret lēmumu, ar kuru piemērota sankcija, tās var pārbaudīt, vai eksportētājs ir pieprasījis lielāku kompensācijas summu nekā tam pienākas, neskatoties uz to, ka lēmums par nepamatoti izmaksātas summu atgūšanu ir kļuvis galīgs? Vai negatīvas atbildes gadījumā uz šo jautājumu, ja prasības atlīdzināt kompensāciju likumība pamatojas uz Kopienu tiesību normu interpretāciju, ko Tiesa atzinusi par spēkā neesošu ar vēlāk pasludinātu spriedumu, būtu sniedzama cita atbilde?

2. Tādi pēc būtības ir jautājumi, kurus uzdevusi FinanzgerichtHamburg [Hamburgas Finanšu tiesa] (Vācija) tiesvedībā starp sabiedrību ED & F Man Sugar Ltd (turpmāk tekstā – “prasītāja”) un Hauptzollamt Hamburg‑Jonas [Hamburgas‑Jonasas Galvenā muitas pārvalde] (turpmāk tekstā – “Hauptzollamt”) par Komisijas 1987. gada Regulas (EKK) Nr. 3665/87, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem ( ), 11. panta 1. punkta pirmās daļas a) apakšpunktā paredzētās sankcijas piemērošanu šai sabiedrībai.

3. Izskatāmajā lietā Tiesu lūdz precizēt lēmuma, ar kuru piemērota sankcija, piemērošanu nosacījumus, kā arī tā sakarību ar prasību atlīdzināt kompensāciju, pamatojoties uz Regulas Nr. 3665/87 11. panta 3. punktu.

I – Atbilstošās tiesību normas

A – Kopienu tiesiskais regulējums

1) Eksporta kompensāciju sistēma attiecībā uz lauksaimniecības produktiem.

4. Regula Nr 3665/87 nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem un konkrēti nosaka šo subsīdiju iegūšanas pamatnoteikumus un procedūru.

5. Šīs regulas otrās nodaļas 2. sadaļa ar virsrakstu “Tiesības uz kompensāciju” precizē nosacījumus, kuriem jāatbilst tirgus dalībniekiem, lai iegūtu tādas tiesības. Šo nosacījumu starpā minētās regulas 3. panta 5. punkts nosaka, ka:

“Lai varētu saņemt kompensāciju, eksportēšanā izmantotajam dokumentam ir jāsatur visa informācija, kas vajadzīga, lai aprēķinātu kompensācijas summu, proti:

a) produktu apraksts, kas veidots saskaņā ar eksporta kompensācijām piemērojamo nomenklatūru;

b) produktu neto svars vai, vajadzības gadījumā, daudzums, izteikts mērvienībās, ko izmanto, aprēķinot kompensāciju;

c) ja tas ir vajadzīgs, lai aprēķinātu kompensāciju, – attiecīgo produktu sastāvs vai atsauce uz to.

[..]”

6. Ja preces pārstrādes vai uzglabāšanas pirms eksportēšanas gadījumā eksportētājs vēlas iegūt kompensācijas avansu, viņam jāiesniedz muitas iestādēm maksājuma deklarācija, kurā norādīts pamata preces galamērķis un daudzums, kā arī tā ienesīguma likme atbilstoši Regulas Nr. 3665/87 25. panta 2. punkta otrajai daļai.

7. Kas attiecas uz tās pašas regulas 5. panta 1. punktu, tas paredz:

“Papildus nosacījumam, ka produkts ir atstājis Kopienas muitas teritoriju, diferencētas vai nediferencētas kompensācijas izmaksa ir atkarīga no tā, vai produkts, ja vien tas transportēšanas laikā nav ticis sabojāts nepārvaramas varas apstākļu rezultātā, divpadsmit mēnešu laikā pēc eksporta deklarācijas pieņemšanas ir importēts trešajā valstī vai, attiecīgā gadījumā, noteiktā trešajā valstī, un:

a) ja pastāv nopietnas šaubas attiecībā uz produkta patieso galamērķi

vai

b) pastāv iespēja, ka tas atkārtoti tiks ievests Kopienā.

[..]”

8. Regulas Nr. 3665/87 11. pants paredz kompensācijas atlīdzināšanas nosacījumus un sankciju, lai efektīvāk cīnītos pret eksporta kompensāciju piešķiršanā konstatētajām nelikumībām un krāpšanu. Regulas Nr. 2945/94 pirmais, trešais un piektais apsvērums ir izteikti šādā redakcijā:

“tā kā spēkā esošajā Kopienu tiesiskajā regulējumā ir paredzēts piešķirt eksporta kompensācijas, pamatojoties tikai uz objektīviem kritērijiem, kas jo īpaši attiecas uz eksportētā produkta daudzumu, veidu un īpašībām, un tā ģeogrāfisko galamērķi; tā kā, ņemot vērā gūto pieredzi, būtu jāpastiprina pasākumi, lai apkarotu pārkāpumus un sevišķi krāpšanu, kas var nodarīt kaitējumu Kopienu budžetam; tā kā tādēļ ir jāparedz pārmaksāto summu atgūšana un sankcijas, lai veicinātu eksportētājus ievērot Kopienu tiesisko regulējumu;

[..]

tā kā, ja eksportētājs iesniedz kļūdainu informāciju, tas šīs kļūdas neatklāšanas gadījumā var izraisīt nepamatotu kompensāciju izmaksu; tā kā, atklājot kļūdu, ir pilnīgi pamatoti eksportētājam piemērot sankciju, kuras apmērs ir proporcionāls naudas summai, ko tas būtu nepamatoti saņēmis kļūdas neatklāšanas gadījumā un ja kļūdainā informācija ir sniegta apzināti, tad būtu normāli piemērot stingrāku sankciju;

[..]

tā kā līdz šim gūtā pieredze, pārkāpumi un it īpaši šajā kontekstā konstatētie krāpšanas gadījumi parāda, ka šādi pasākumi ir vajadzīgi, samērīgi, pietiekami pārliecinoši, un tie ir jāpiemēro vienveidīgi visās dalībvalstīs.”

9. Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkta pirmā un otrā daļa izteiktas šādi:

“Ja atklājas, ka eksportētājs, kas pretendē uz eksporta kompensāciju, ir iesniedzis pieteikumu par lielāku kompensāciju nekā pienāktos, tad pamatotā kompensācija par attiecīgo eksportu ir tā, kas piemērojama faktiski eksportētajam produktam un no kuras ir atskaitītas šādas summas:

a) puse starpības starp to kompensāciju, par kuru tika iesniegts pieteikums, un to, kas piemērojama faktiskajam eksportam;

b) divkārša starpība starp to kompensāciju, par kuru tika iesniegts pieteikums, un to, kas piemērojama, ja eksportētājs ar nolūku iesniedz nepatiesu informāciju.

Par kompensāciju, par kuru ir iesniegts pieteikums, uzskata summu, kas aprēķināta, vadoties no informācijas, kas iesniegta, ievērojot 3. pantu vai 25. panta 2. punktu. Ja kompensācijas likme mainās atkarībā no mērķa, tad kompensācijas, par kuru iesniegts pieteikums, diferencēto daļu aprēķina, izmantojot informāciju, kas iesniegta, ievērojot 47. pantu.”

10. Regulas Nr. 3665/87 11. panta 3. punkta pirmā daļa nosaka:

“Neierobežojot pienākumu maksāt negatīvo summu, ievērojot 1. punkta ceturto daļu, nepamatotas kompensācijas izmaksas gadījumā labuma guvējs atlīdzina nepienācīgi saņemtās kompensācijas, kas ietver jebkuru soda maksājumu, kas piemērojams, ievērojot 1. punkta pirmo daļu, un procentus, kas aprēķināti par laiku no maksājuma datuma līdz atlīdzināšanas datumam.”

2) Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95

11. Lai efektīgāk cīnītos pret krāpšanu, kas apdraud Eiropas Kopienu finanšu intereses, Padome ir pieņēmusi Regulu Nr. 2988/95 (EK, Euratom). ( ). Tā nosaka kopējo juridisko ietvaru visās Kopienu politikas jomās ( ). Tā nosaka vispārēju regulējumu attiecībā uz administratīviem pasākumiem un sankcijām, kas piemērojamas, ja pieļautas nelikumības attiecībā uz Kopienu tiesībām ( ).

12. Atbilstoši šīs regulas devītajam apsvērumam “Kopienas pasākumi un sodi [sankcijas], kas paredzēti saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas mērķiem, ir palīdzības sistēmu sastāvdaļa [un tiem ir] konkrētie mērķi.”

13. Atbilstoši Regulas Nr. 2988/95 2. panta 1. punkta otrajam teikumam, šiem administratīvajiem pasākumiem un sankcijām “jābūt iedarbīgiem, samērīgiem ar nodarījumu un jāattur no pārkāpumiem, tādējādi pietiekami jāaizsargā Kopienas finansiālās intereses.”

14. Turklāt tās pašas regulas 4. panta 1. punkts paredz, ka pārkāpuma gadījumā nelikumīgi iegūtais labums atgūstams, konkrēti, uzliekot pienākumu atlīdzināt nepamatoti saņemtās summas. Tās pašas regulas 5. panta 1. punkts, cita starpā, uzskaita administratīvās sankcijas, kuras var piemērot par tīšu pārkāpumu vai pārkāpumu nolaidības dēļ. Šajās sankcijās ietilpst tā, kura konkrēti paredz “maksājumu, kas ir lielāks par nelikumīgi iegūtajām summām” ( ).

B – Valsts tiesiskais regulējums

15. 1976. gada 25. maija Adminstratīvā procesa likuma (Verwaltungsverfahrensgesetz) ( ) 48. pants attiecas uz nelikumīgu administratīvo aktu atcelšanu. Tas nosaka:

“Likumīgā spēkā stājušos administratīvo aktu var atcelt pilnībā vai daļēji, nosakot, ka akts zaudē spēku no tā atcelšanas brīža vai retroaktīvi. Konstitutīvu vai deklaratīvu administratīvu aktu, kas nosaka tiesības vai juridiska rakstura priekšrocības (labvēlīgs administratīvais akts), var atcelt tikai tad, ja ir ievēroti 2.–4. punkta noteikumi.

[..]”

16. Minētā likuma 51. pants, kas attiecas uz procesa pārskatīšanu, ir izteikts šādā redakcijā:

“Pēc ieinteresētās personas lūguma iestāde lemj par galīga administratīvā akta atcelšanu vai tā grozīšanu:

1. ja ieinteresētai personai par labu ir mainījušies faktiskie vai tiesiskie apstākļi, kuri bija par pamatu administratīvā akta pieņemšanai;

2. ja ir jauni pierādījumi, kuri būtu par pamatu ieinteresētai personai labvēlīgāka lēmuma pieņemšanai;

3. ja ir pārskatīšanas pamati Civilprocesa likuma (Zivilprozessordnung) 580. panta nozīmē.”

II – Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi

17. 1998. gada 12. un 13. februārī prasītāja kompetentam Vācijas muitas birojam iesniedza četras eksporta deklarācijas par 100 tonnu baltā cukura eksportu uz Poliju, par ko tā lūdza piešķirt eksporta kompensācijas.

18. Ar četriem 1998. gada 6. aprīļa lēmumiem Hauptzollamt piešķīra tai pieprasītās eksporta kompensācijas DEM 84 831,16 apmērā.

19. Pēc Zollkriminalamt Köln (Ķelnes muitas izmeklēšanas iestāde) veiktās izmeklēšanas, kurā tika atklāti fakti, ka baltais cukurs, kas šķietami tika eksportēts uz Poliju, Čehijas Republiku un Šveici, nav sasniedzis trešās galamērķa valstis, Hauptzollamt, pārbaudot prasītājas iesniegtos dokumentus, kuri pierāda preču nonākšanu galapunktā, konstatēja, ka šie dokumenti pierāda nevis to, ka uz Poliju eksportētās preces tika laistas brīvā apgrozībā, bet vienīgi pilnveidošanas režīma piemērošanu šīm precēm.

20. Tā kā prasītāja nevarēja uzrādīt pierādījumu, ka attiecīgā prece importētā trešā galamērķa valstī, kā to pieprasa Regulas Nr. 3665/87 5. panta 1. punkta pirmās daļas a) apakšpunkts, Hauptzollamt ar četriem 2000. gada 17. aprīļa lēmumiem, kas ir pieņemti atbilstoši tās pašas regulas 11. panta 3. punktam, pieprasīja pilnībā atlīdzināt izmaksātās kompensācijas. Prasītāja minēto summu atmaksāja, šos lēmumus nepārsūdzot, un tie kļuva galīgi. Turpmāk, piemērojot Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkta pirmās daļas a) apakšpunktu, Hauptzollamt ar četriem 2000. gada 5. jūnija lēmumiem piemēroja prasītājai sankciju DEM 42 415,60 apmērā.

21. Pēc tam, kad Hauptzollamt noraidīja prasītājas iesniegto sūdzību par minētajiem lēmumiem, ar kuriem piemērota sankcija, prasītāja iesniedza prasību FinanzgerichtHamburg, norādot minēto Hauptzollamt lēmumu nelikumību. Tā uzskata, ka to likumība ir pakārtota dažas nedēļas agrāk pieņemtajiem atgūšanas lēmumiem. Prasītāja uzskata, ka šo atgūšanas lēmumu likumību apšauba Tiesas sniegtā Regulas Nr. 3665/87 5. panta 1. daļas a) apakšpunkta interpretācija spriedumā lietā Emsland‑Stärke ( ) kas ir pasludināts 2000. gada 14. decembrī pēc tam, kad minētie atgūšanas lēmumi bija kļuvuši galīgi,. Pamatojoties uz šo judikatūru, prasītāja uzskata, ka pēc kompensācijas izmaksas Hauptzollamt nebija tiesīga prasīt minētās regulas 5. panta 1. punkta a) apakšpunktā noteikto pieradījumu. Tā tātad uzskata, ka prasība atlīdzināt izmaksāto kompensāciju ir nelikumīga un ka turklāt Hauptzollamt nebija vairs tiesīga tai piemērot Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkta pirmās daļas a) apakšpunktā paredzēto sankciju.

22. Hauptzollamt savukārt uzskata, ka prasītājai būtu bijis agrāk jāizsaka tie iebildumi, kurus viņa norāda savā Finanzgericht Hamburg iesniegtajā prasībā pret atgūšanas lēmumiem. Tā kā pēdējie ir kļuvuši galīgi, tad tā uzskata, ka prasītāja ir pieprasījusi kompensāciju, kas pārsniedz piemērojamo.

III – Prejudiciālie jautājumi

23. Ņemot vērā pamata prāvā iesaistīto lietas dalībnieku izvirzītās tēzes, Finanzgericht Hamburg nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālos jautājumus:

“1) Vai pārsūdzības procesā par lēmumu, ar kuru piemērota sankcija, kurš

pamatojas uz Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkta pirmo daļu, valsts iestādes un tiesas ir tiesīgas pārbaudīt, vai eksportētāja pieprasītā kompensācija ir lielāka par piemērojamo kompensāciju, ja minētās regulas 11. panta 3. punkta pirmajā daļā paredzētais atgūšanas lēmums ir kļuvis galīgs pirms lēmuma, ar kuru piemērota sankcija, pieņemšanas?

2) Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša: vai lietā par lēmumu,

ar kuru piemērota sankcija atbilstoši Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkta pirmajai daļai, [iesniedzējtiesas lēmumā] izklāstītajos apstākļos drīkst pārbaudīt, vai eksportētāja pieprasītā kompensācija ir lielāka par piemērojamo kompensāciju, lai ņemtu vērā starplaikā izveidojušos Kopienu tiesību interpretāciju?”

IV – Analīze

A – Par prejudiciālo jautājumu apjomu

24. Lai izkliedētu jebkuru divdomību par prejudiciālo jautājumu nozīmi un apjomu, man šķiet, ka ir nepieciešams sniegt divas norādes.

25. Pirmā attiecas uz Hauptzollamt, pamatojoties uz Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. un 3. punktu, pieņemto lēmumu par izmaksāto kompensāciju atlīdzināšanu un sankcijas piemērošanu pamatotību. Es uzskatu, ka, lai valsts tiesai sniegtu noderīgu atbildi, prejudiciālie jautājumi ir jāizskata saistībā ar pamata lietas apstākļiem.

26. No iesniedzējtiesas lēmuma izriet, ka prasību atlīdzināt eksporta kompensācijas Hauptzollamt ir pamatojusi ar to, ka prasītāja nebija varējusi pierādīt, kā to prasa Regulas Nr. 3665/87 5. panta 1. punkta pirmās daļas a) apakšpunkts, uz Poliju eksportētā cukura laišanu brīvā apgrozībā ( ).

27. Kas attiecas uz lēmumu, ar kuru piemērota sankcija, šķiet, ka Hautzollamt ir uzskatījusi, ka sankcijas piemērošanas nosacījumi bija izpildīti, jo eksportētāja, neapstrīdot prasību par kompensācijas atlīdzināšanu, ir netieši pieļāvusi, ka ir pieprasījusi lielāku kompensāciju par to, kas būtu piemērojama ( ). Tā kā turklāt iesniedzējtiesa vairākkārtīgi precizē, ka eksportētāja savās eksporta deklarācijās bija sniegusi precīzas norādes ( ), man šķiet, ka lēmuma, ar kuru piemērota sankcija, pamatojums nav skaidri izklāstīts.

28. Otrā norāde attiecas uz prasītājas apgalvojumu, ka Hauptzollamt izteiktā prasība atlīdzināt izmaksāto kompensāciju ir nelikumīga atbilstoši iepriekš minētajam spriedumam lietā Emsland‑Stärke, kas tika pieņemts vēlāk.

29. Ir jāatzīmē, ka, kaut gan Tiesa šajā lietā ir nospriedusi, ka prasība pēc pierādījuma, ka attiecīgā prece laista brīvā apgrozībā trešajā importa valstī, kā to paredz Regulas (EKK) Nr. 2730/79 10. panta 1. punkts ( ), var tikt noteikta tikai pirms eksporta kompensācijas piešķiršanas ( ), tiesa tāpat arī konstatēja, ka izmaksātā kompensācija ir jāatlīdzina, ja kompetentās valsts iestādes konstatē, ka eksporta operācija ir ļaunprātīga prakse, kas izriet no eksportētāja vēlmes gūt labumu no Kopienas regulējuma piemērošanas, radot mākslīgus apstākļus tā saņemšanai ( ).

30. Ievērojot konkrētos operācijas, kura tiek izskatīta pamatā lietā, apstākļus, es uzskatu, ka tieši valsts tiesai, ja tam ir pamats un atbilstoši valsts tiesību aktiem, ir jāizvērtē prasības atlīdzināt izmaksāto kompensāciju tiesiskums, ņemot vērā starplaikā veikto Tiesas attiecīgās normas interpretāciju ( ).

31. Pēc minēto norāžu izklāstīšanas, apskatīšu vispirms pirmo jautājumu un pēc tam, ja tas būs nepieciešams, arī otro.

B – Par pirmo prejudiciālo jautājumu

32. Ar savu pirmo jautājumu Finanzgericht Hamburg vaicā, vai pārsūdzības procesā par lēmumu, ar kuru, pamatojoties uz Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkta pirmo daļu, ir piemērota sankcija, valsts iestādes un tiesas ir tiesīgas pārbaudīt, vai eksportētājs pieprasījis lielāku kompensāciju nekā piemērojamā, ja atgūšanas lēmums, kas pieņemts saskaņā ar šīs regulas 11. panta 3. panta pirmo daļu, pamatojas uz tās pašas regulas 5. panta 1. punktā noteiktā pierādījuma par preces importu uz trešo galamērķa valsti neesamību, un tas ir kļuvis galīgs pirms tika pieņemts lēmums, ar kuru piemērota sankcija.

33. Iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai eksportētājs ir tiesīgs apstrīdēt lēmumu, ar kuru piemērota sankcija un kas pamatojas uz Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkta pirmo daļu, ja šīs lēmums ir ticis pieņemts pēc prasības atmaksāt izmaksātās eksporta kompensācijas, kuru eksportētājs nav apstrīdējis un kura pamatojas uz pierādījuma par preces laišanu tirgū trešajā galamērķa valstī neesamību.

34. Citiem vārdiem sakot, Finanzgericht Hamburg vaicā, vai neapstrīdēts lēmums par eksporta kompensāciju atmaksu rada nosacījumus attiecīgās sankcijas, kuru paredz Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkta pirmā daļa, piemērošanai.

35. Es domāju, ka tādu secinājumu izdarīt nevar un uz pirmo jautājumu ir jāsniedz apstiprinoša atbilde.

36. Es uzskatu, ka lēmumu, ar kuru piemērota sankcija, nevar pieņemt tādā gadījumā, kā tas ir konkrētajā gadījumā, ja tirgus dalībnieks nav varējis iesniegt pierādījumu par preces laišanu brīvā apgrozībā trešajā galamērķa valstī, kā to pieprasa Regulas Nr. 3665/87 5. panta 1. punkts.

37. Tātad es no tā secinu, ka, ja lēmums par atgūšanu ir ticis pieņemts šīs regulas 5. panta 1. punkta pārkāpuma dēļ, nebija pamata izskatīt sankcijas piemērošanas nosacījumu, atbilstoši kuram eksportētājs pieprasījis kompensāciju, kas lielāka par piemērojamo kompensāciju. Turklāt es uzskatu, ka tāds nosacījums nevar izrietēt tikai no fakta, ka tirgus dalībnieks šo prasību atlīdzināt izmaksāto kompensāciju nav apstrīdējis.

38. Tātad, es domāju, ka tādā gadījumā, kāds tiek izskatīts pamata lietā, valsts iestādēm un tiesām jābūt spējīgām pārbaudīt, vai sankcijas piemērošanas nosacījumi ir iestājušies, un konkrēti, vai eksportētājs ir pieprasījis kompensāciju, kas pārsniedz piemērojamo kompensāciju.

39. Es pamatoju šo apgalvojumu ar Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkta pirmās daļas un 3. punkta pirmās daļas saturu, no vienas puses, un šīs regulas sasniedzamo mērķi, no otras puses.

1) Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkta pirmās daļas un 3. punkta pirmās daļas saturs

40. Ir jāatgādina, ka Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkta pirmā daļa paredz sankcijas piemērošanu gadījumā, “ja atklājas, ka eksportētājs, kas pretendē uz eksporta kompensāciju, ir iesniedzis pieteikumu par lielāku kompensāciju nekā pienāktos [..]”. Atbilstoši šim noteikumam kompensācija, kas pienākas par attiecīgo eksportu, ir samazināma uz pusi no starpības starp to kompensāciju, par kuru iesniegts pieteikums, un to, kas pienākas par faktiski īstenoto eksportu ( ), vai uz divkāršu šo starpību, ja eksportētājs nepatiesās ziņas iesniedzis ar nolūku ( ).

41. Pretēji prasībai atlīdzināt izmaksāto kompensāciju, kuras mērķis ir vienkārši atgūt no labuma guvēja nepienācīgi saņemto finanšu labumu, lēmuma, ar kuru piemērota sankcija, sekas ir vai nu nozīmīgs piemērojamās kompensācijas samazinājums vai nu naudas soda uzlikšana ( ). Tādejādi ar šo sankciju uzņēmumam var uzlikt īpaši smagu finansiālu nastu, kas dažos gadījumos var apdraudēt tā dzīvotspēju ( ).

42. Šajos apstākļos man šķiet, ka ir būtiski garantēt tirgus dalībniekam pietiekamu tiesisko aizsardzību, interpretējot strikti Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkta pirmās daļas redakciju atbilstoši tiesiskuma un tiesiskās drošības principiem. Kā Tiesa ir vairākkārtīgi spriedusi, tiesiskās drošības principam jābūt īpaši stingri ievērotam tad, kad attiecībā uz tirgus dalībnieku attiecīgs regulējums var ietvert finansiāla rakstura sekas ( ).

43. Pirmkārt, no Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkta redakcijā izmantotās terminoloģijas izriet, ka sankciju sistēmas piemērošanas joma ir ierobežota ar gadījumu, ja tiek konstatēts, ka “eksportētājs ir pieprasījis kompensāciju, kura lielāka par piemērojamo kompensāciju” ( ).

44. Šim piemērošanas nosacījumam, kuru iesniedzējtiesa precīzi citē savos prejudiciālajos jautājumos, ir pašam sava definīcija.

45. Jēdziens “pieprasītā kompensācija” ir definēts minētās normas otrajā daļā un tā ir “summa, kas aprēķināta, vadoties no informācijas, kas iesniegta, ievērojot [Regulas Nr. 3665/87] 3. pantu vai 25. panta 2. punktu”. Saskaņā ar šiem pantiem, šīs ziņas ir iekļautas eksportēšanā izmantotajā dokumentā, lai pieprasītu kompensāciju, un attiecas konkrēti uz produktu aprakstu, to svaru, kā arī sastāvu ( ). Kā Tiesa ir noteikusi 2005. gada 14. aprīļa spriedumā lietā Käserei Champignon Hofmeister, “dokuments vai dokumenti, kuros iekļauta 3. pantā vai 25. panta 2. punktā noteiktā informācija, uz kuru pamatojoties tiek aprēķināta kompensācijas summa, ir pieteikums, kas, ja tas satur kļūdainu informāciju, ir pamats sankcijas, kas paredzēta minētā 11. panta 1. punktā, piemērošanai” ( ).

46. Tieši ar tādu nozīmi Regulas Nr. 2945/94 trešajā apsvērumā atbilstoši Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punktam ir norādīts, ka “līdzko ekportētājs iesniedz kļūdainu informāciju, tas kļūdas neatklāšanas gadījumā var izraisīt nepamatotu kompensāciju izmaksu; tā kā, atklājot kļūdu, ir pilnīgi pamatoti eksportētājam piemērot sankciju, kuras apmērs ir proporcionāls naudas summai, ko tas būtu nepamatoti saņēmis kļūdas neatklāšanas gadījumā, un, ja kļūdaina informācija sniegta apzināti, tad būtu normāli piemērot stingrāku sankciju”. Tādējādi Kopienas likumdevējs uzliek eksportētājam kā pēdējam lauksaimniecības produktu ražošanas, pārstrādes un eksportēšanas ķēdes dalībniekam pienākumu veikt precīzu deklarēšanu.

47. Man attiecīgi šķiet, ka lēmuma, ar kuru piemērota sankcija, piemērošanas joma ir ierobežota un attiecas vienīgi uz gadījumu, ja eksportētājs savā eksporta deklarācijā kļūdas pēc vai apzināti norādījis nepatiesas ziņas. Citiem vārdiem sakot, es nedomāju, ka tādu sankciju var piemērot gadījumā, kā tas ir pamata lietā, ja tirgus dalībnieks nav iesniedzis pierādījumu par preces importa trešajā galamērķa valstī muitas formalitāšu nokārtošanu, ko prasa Regulas Nr. 3665/87 5. panta 1. punkts. Ja pieļautu pretējo, tad tas, manuprāt, izraisītu vairākas grūtības.

48. Vispirms, kā es jau biju iepriekš uzsvēris, šī interpretācija būtu acīmredzami pretēja likumības un tiesiskās drošības principiem. Ar to Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkta formulējumam tiktu pievienoti papildu nosacījumi un minētajam pantam būtu piešķirta plašāka piemērošanas joma nekā tā, ko Kopienu likumdevējs neapšaubāmi ir paredzējis. Tātad, no pastāvīgās judikatūras izriet, ka “sankcija, pat ja tai nav krimināltiesiskā rakstura, var tikt piespriesta vienīgi tad, ja tā pamatojas uz skaidru un nepārprotamu tiesisko pamatu” ( ). Turpretī, ja Kopienas likumdevējs būtu vēlējies piemērot sankciju citos gadījumos, tas droši vien būtu pacenties precizēt šajā nozīmē šīs regulas 11. panta 1. punktu, jo minētais teksts veido vienu no ar šo regulu ieviestās sistēmas pamatnosacījumiem.

49. Turpmāk es uzskatu, ka tāda interpretācija riskētu nonākt konfliktā ar sankcijas samērīguma principu, kurš atgādināts ne tikai Regulas Nr. 2945/94 piektajā apsvērumā un Regulas Nr. 2988/95 2. panta 1. punktā, bet arī Tiesas judikatūrā ( ). Pēdējā ir vairākkārtīgi norādīts uz grūtībām, ar kurām var saskarties eksportētāji, lai iegūtu no trešās importa valsts iestādēm, kuras tiem nav varas ietekmēt, muitas dokumentus ( ). Tādējādi, ievērojot grūtības, ar kurām sastopas tirgus dalībnieki, lai iegūtu Regulas Nr. 3665/87 5. panta 1. punktā prasītos pierādījumus, piemērot sankciju šajā gadījumā būtu, manuprāt, nepiemēroti.

50. Visbeidzot, šāda interpretācija, manuprāt, riskētu aizskart sankcijas vienveidīgas piemērošanas principu, kuru atgādina Regulas Nr. 2945/94 piektais apsvērums, ciktāl Eiropas Kopienu Revīzijas palāta ir konstatējusi lielas atšķirības starp dalībvalstīm attiecībā uz preces nonākšanas galamērķī pierādījumu pārbaudi un pieņemšanu ( ).

51. Attiecīgi, no Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkta pirmās un otrās daļas formulējuma izriet, ka sankciju nevar piemērot gadījumā, ja tirgus dalībnieks nav iesniedzis pierādījumu, kuru pieprasa šīs regulas 5. panta 1. punkts. Šajos apstākļos es uzskatu, ka prasības par kompensācijas atlīdzināšanu, kas pamatojas uz šīs regulas 5. panta 1. punkta pārkāpumu, ietvaros kompetentā valsts iestāde nevar pārbaudīt, vai eksportētājs ir pieprasījis lielāku kompensāciju par piemērojamo.

52. Otrkārt, es nedomāju, ka lēmuma par sankciju piemērošanas nosacījumus varētu secināt vienīgi no tā, ka tirgus dalībnieks iepriekš minēto atgūšanas lēmumu nav apstrīdējis.

53. Fakts, ka eksportētājs nav nekādā veidā apstrīdējis prasību atlīdzināt izmaksāto kompensāciju, kura kļuvusi galīga, neraugoties uz to nenozīmē, ka šis tirgus dalībnieks ir pieprasījis lielāku kompensāciju par piemērojamo Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkta pirmās un otrās daļas izpratnē.

54. Turklāt, atgūšanas lēmuma neapstrīdēšana, manuprāt, nevarētu automātiski izraisīt lēmuma, ar kuru piemērota sankcija, piemērošanu. Ir nepieciešams uzsvērt, ka sankcija ir tikusi iecerēta, lai to varētu piemērot autonomā veidā neatkarīgi no jebkuras prasības atlīdzināt izmaksāto kompensāciju, no kā izriet, ka to nevar uzskatīt par vienkāršu papildinošu aktu.

55. Tādejādi no Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkta pirmās daļas noteikumiem izriet, ka kompetentā valsts iestāde var pieņemt lēmumu, ar kuru piemērota sankcija, līdzko ir “konstatēts”, ka eksportētājs ir pieprasījis lielāku kompensāciju nekā piemērojamā kompensācija.

56. Šajos apstākļos sankciju var piemērot pirms jebkuras eksporta kompensācijas izmaksas tirgus dalībniekam. Kā to Tiesa jau ir uzsvērusi, sniedzot šī paša noteikuma interpretāciju, no Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkta pirmās daļas formulējuma izriet, ka “Kopienas likumdevējs ir vēlējies piemērot sankciju [..] nevis pēc tam, kad Kopienas budžets cieta finansiālus zaudējumus, kurus izraisīja nepamatotas eksporta kompensācijas izmaksa, bet gan iepriekšējā stadijā, kad savā pieteikumā par kompensāciju eksportētājs kaut arī neapzināti iesniedza kļūdainu informāciju.” ( )

57. Tomēr lēmumu, ar kuru piemērota sankcija, tāpat var pieņemt pēc eksporta kompensācijas izmaksas. Šajā gadījumā ir iespējami divi scenāriji.

58. Pirmajā, valsts kompetentā iestāde var konstatēt kļūdainas informācijas esamību un izlemt ne tikai pieprasīt nepienācīgi saņemtās summas atlīdzināšanu, bet arī piemērot sankciju. Šis gadījums ir īpaši paredzēts Regulas Nr. 3665/87 11. panta 3. punkta pirmajā daļā, kurā, es atgādināšu, ir paredzēts, ka “nepamatotas kompensācijas izmaksas gadījumā labuma guvējs atlīdzina nepienācīgi saņemtās kompensācijas, kas ietver jebkuru soda maksājumu, kas piemērojams, ievērojot 1. punkta pirmo daļu [..]”( ). Izteiciena “kas ietver” izmantošana manuprāt nozīmē to, ka prasība atlīdzināt saņemto kompensāciju un lēmums, ar kuru piemērota sankcija, šajā gadījumā var tikt piemēroti kumulatīvi.

59. Tātad, nekas Regulas Nr. 3665/87 11. panta 3. punkta pirmās daļas formulējuma nenorāda, kāda ir atlīdzināšanas un sankcijas piemērošanas sistēmu saistība šādos apstākļos. Es vienīgi konstatēju, ka šī noteikuma saturā nav elementu, kas norādītu, ka atgūšanas lēmumam būtu pamatlēmuma loma un lēmumam, ar kuru piemērota sankcija, būtu pirmajam lēmumam pakārtotā loma.

60. Šādā situācijā es domāju, ka katrai valsts kompetentai iestādei, atbilstoši procesuālai autonomijai, kura tai piešķirta, lai īstenotu eksporta kompensāciju sistēmu, būtu jāpieņem lēmumi tādā veidā, lai eksportētājam piešķirtās tiesības un garantijas tiktu ievērotās.

61. Otrā scenārija gadījumā kompetenta valsts iestāde var piemērot sankciju, pamatojoties uz neprecīzu eksporta deklarāciju, lai gan kompensācijas atlīdzināšanas prasījums jau ticis pieņemts citu iemeslu dēļ. Šādos apstākļos man šķiet, ka runa ir par diviem atšķirīgiem dokumentiem, kas kā tādi ir valstu iestāžu un tiesu tiesiskuma kontroles objekti.

62. Ir jākonstatē, ka Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkta pirmā daļa un 3. punkta pirmā daļa iestājas pret to, ka sankcijas piemērošanas nosacījums, atbilstoši kuram eksportētājs ir pieprasījis lielāku kompensācijas apmēru nekā piemērojamā kompensācija, tiktu izskatīts prasības atlīdzināt saņemto kompensāciju, kura pamatojas uz tās pašas regulas 5. panta 1. punkta pārkāpumu, ietvaros vai arī tiktu vienkārši izsecināts no fakta, ka eksportētājs nav apstrīdējis šo atgūšanas lēmumu nav apstrīdējis.

63. Šķiet, ka šo analīzi apstiprina Regulas Nr. 3665/87 mērķis.

2) Regulas Nr. 3665/87 mērķis

64. No Regulas Nr. 3665/87 mērķa, kā tas ir izteikts tās nosaukumā un Regulas Nr. 2945/94 pirmajā, otrajā un piektajā apsvērumā, skaidri izriet, ka tas ir apkarot nelikumības un krāpšanu, kas konstatēta eksporta kompensāciju jomā, nosakot, no vienas puses, nepamatoti izmaksāto summu atgūšanas sistēmu un, no otras puses, sankciju piemērošanas sistēmu ( ). Atbilstoši Regulas 2988/95 devītajam apsvērumam, Kopienas likumdevējs katram no šiem instrumentiem piešķīris “savu mērķi”.

65. Pirmkārt, no Regulas Nr. 2945/94 trešā apsvēruma izriet, ka administratīvas sankcijas ieviešana atbilst īpašam Kopienas likumdevēja nolūkam efektīgāk cīnīties pret nelikumībām un nolaidību, ko kompetentās valsts iestādes konstatējušas eksporta deklarācijās. Kā es jau iepriekš biju uzsvēris, tieši pamatojoties uz šo dokumentu kompetentās valsts iestādes izskata tiesību uz kompensāciju esamību un aprēķina tās apmēru. Tā kā pieteikumi uz dotāciju saņemšanu ir pārāk lielā skaitā, lai būtu iespējams tos pakļaut sistemātiskām un pilnīgām pārbaudēm, kā arī ņemot vērā, ka pašreiz veikto pārbaužu pastiprināšana ir īstenojama ar grūtībām, Kopienu likumdevējs ir tātad uzlicis tirgus dalībniekam pienākumu precīzi aizpildīt eksporta deklarāciju, pretējā gadījumā draudot ar naudas soda piemērošanu.

66. Otrkārt, šķiet, ka lēmums, ar kuru piemērota sankcija, ir ticis izstrādāts tā, lai to varētu piemērot autonomā veidā.

67. Kopienas likumdevējs ir konstatējis, ka vienkārša izmaksāto naudas summu atlīdzināšana Kopienas finanšu intereses efektīgi neaizsargā. No vienas puses, summu atlīdzināšana neļauj izvairīties no tā, ka Kopiena ciestu zaudējumus, jo pēc definīcijas to var prasīt vienīgi pēc kompensācijas izmaksas. No otras puses, tā turklāt neattur tirgus dalībniekus izvēlēties pārdrošu vai sodāmu rīcību.

68. Sankcijas piemērošanas sistēmas ieviešana tātad ir atbilde uz šīm divām problēmām. Vispirms tā ļauj labāk aizsargāt Kopienas finanšu intereses, jo, kā es jau esmu norādījis, sankciju var piemērot no brīža, kad kļūdainā informācija var radīt kaitējumu, vai, citiem vārdiem sakot, labu laiku pirms kompensācijas piešķiršanas tirgus dalībniekam.

69. Tad, kā ir norādīts Regulas Nr. 2945/94 otrajā un piektajā apsvērumā, šai sankcijai ir jābūt ir “brīdinošai”. Tādejādi, pretēji prasībai atlīdzināt kompensāciju, sankcijas piemērošana nav vērsta ne uz tiesībām atbilstošas situācijas atjaunošanu, ne arī uz zaudējumu atlīdzināšanu vai nelikumīga akta seku novēršanu, bet gan uz tiesiskām normām neatbilstošās rīcības, vai tā veikta neapzināti vai nolaidības dēļ, sodīšanu.

70. Ņemot vērā Regulas Nr. 3665/87 mērķi un atšķirīgos un autonomos mērķus, kas ir noteikti prasībai atlīdzināt kompensāciju un lēmumam, ar kuru piemērota sankcija, manuprāt, ir acīmredzami, ka sankcija, kura pieņemta saskaņā ar minētās regulas 11. panta 1. punktu, ir uzskatāma par autonomas piemērošanas aktu, kurš ar šo regulu ieviestās sistēmas ietvaros pilnīgi nodrošina Kopienas finanšu interešu aizsardzību. Uzskatīt lēmumu, ar kuru piemērota sankcija, par vienkāršu lēmuma atlīdzināt kompensāciju papildinošu aktu tādējādi nozīmētu atņemt šim lēmumam pilnīgu efektivitāti, kas savukārt būtu pretrunā Kopienas likumdevēja izvirzītajam mērķim.

71. Tādējādi es uzskatu, ka Regulas Nr. 3665/87 mērķis iestājas pret to, ka sankcijas piemērošanas nosacījums, atbilstoši kuram eksportētājs ir pieprasījis lielāku kompensāciju par to, kas viņam pienāktos, tiktu pārbaudīts prasības atlīdzināt izmaksāto kompensāciju, kas pamatojas uz šīs pašas regulas 5. panta 1. punkta pārkāpumu, ietvaros, vai arī tiktu secināts tikai no fakta, ka eksportētājs šo atgūšanas lēmumu nav pārsūdzējis.

72. Ņemot vērā visu iepriekš minēto, es uzskatu, ka nav šķēršļu, lai lēmuma, ar kuru piemērota sankcija, likumības pārbaudes ietvaros valsts iestādes un tiesas pārbauda, vai eksportētājs ir faktiski pieprasījis lielāku kompensāciju nekā piemērojamā kompensācija Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkta pirmās un otrās daļas izpratnē.

73. Izdarot visa iepriekš minētā secinājumu, es uzskatu, ka pārsūdzības procesā par lēmumu, ar kuru piemērota sankcija, pamatojoties uz Regulas Nr. 3665/87 11. panta 1. punkta pirmo daļu, valsts iestādes un tiesas ir tiesīgas pārbaudīt, vai eksportētājs ir pieprasījis lielāku kompensāciju par piemērojamo kompensāciju, ja atgūšanas lēmums, kas pamatojas uz pierādījuma par attiecīgās preces importu trešajā galamērķa valstī, kā to pieprasa minētās regulas 5. panta 1. punkts, neesamību, ir kļuvis galīgs pirms tika pieņemts lēmums, ar kuru piemērota sankcija.

C – Par otro prejudiciālo jautājumu

74. Iesniedzējtiesa ir uzdevusi šo jautājumi vienīgi gadījumam, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir negatīva. Ņemot vērā atbildi, kuru esmu piedāvājis Tiesai sniegt uz šo jautājumu, es uzskatu, ka nav vajadzības atbildēt uz otro prejudiciālo jautājumu.

V – Secinājumi

75. Ņemot vērā visu iepriekš minēto, es piedāvāju Tiesai šādi atbildēt uz Finanzgericht Hamburg (Vācija) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem:

“Pārsūdzības procesā par lēmumu, ar kuru piemērota sankcija, pamatojoties uz Komisijas 1987. gada 27. novembra Regulas (EKK) Nr. 3665/87, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem, kas grozīta ar Komisijas 1994. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 2945/94, kas savukārt groza Regulu Nr. 3665/87 attiecībā uz nepamatoti saņemto summu atgūšanu un sankcijas, 11. panta 1. punkta pirmo daļu, valsts iestādes un tiesas ir tiesīgas pārbaudīt, vai eksportētājs ir pieprasījis lielāku kompensāciju nekā piemērojamā, ja atgūšanas lēmums, kas pieņemts saskaņā ar grozītās Regulas Nr. 3665/87, kas grozīta ar Regulu Nr. 2945/94, 11. panta 3. panta pirmo daļu, pamatojas uz šīs pašas regulas 5. panta 1. punktā noteiktā pierādījuma par preces importu uz trešo galamērķa valsti neesamību, un ir kļuvis galīgs pirms tika pieņemts lēmums, ar kuru piemērota sankcija.”