Apvienotās lietas C‑659/13 un C‑34/14

C & J Clark International Ltd

pret

the Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

un

Puma SE

pret

Hauptzollamt Nürnberg

(First‑tier Tribunal (Tax Chamber) un Finanzgericht München lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pieņemamība — Dempings — Ķīnas Tautas Republikas un Vjetnamas izcelsmes apavu ar ādas virsu imports — Regulas (EK) Nr. 1472/2006 un Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1294/2009 spēkā esamība — PTO Antidempinga nolīgums — Regula (EK) Nr. 384/96 — 2. panta 7. punkts — Dempinga konstatēšana — Imports no valstīm, kurās nav tirgus ekonomikas — Lūgums iegūt tādas sabiedrības statusu, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos — Termiņš — 9. panta 5. un 6. punkts — Lūgumi piemērot individuālu attieksmi — 17. pants — Atlase — 3. panta 1., 5. un 6. punkts, 4. panta 1. punkts un 5. panta 4. punkts — Savienības ražošanas nozares sadarbība — 3. panta 2. un 7. punkts — Kaitējuma konstatēšana — Citi zināmie faktori — Kopienas Muitas kodekss — 236. panta 1. un 2. punkts — Maksājumu, kas nav maksājami pēc likuma, atmaksa — Termiņš — Neparedzēti apstākļi vai nepārvarama vara — Regulas, ar kuru tika noteikti antidempinga maksājumi, spēkā neesamība”

Kopsavilkums – Tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 4. februāra spriedums

Skat. nolēmuma tekstu. (sal. ar 56. punktu)

Skat. nolēmuma tekstu. (sal. ar 58.–62. un 64. punktu)

Aizsardzības pret dempinga praksi jomā ne Regulas Nr. 384/96 11. panta 8. punkta, ne Regulas Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 236. panta formulējums neparedz pat vismazāko tekstuālo pamatu, kas ļautu domāt, ka importētājiem, kas nav atsaukušies uz Regulas Nr. 384/96 11. panta 8. punktā paredzēto procedūru šim nolūkam noteiktajā termiņā, nebūtu vai vairs nebūtu tiesības lūgt piemērot Muitas kodeksa 236. pantā paredzēto procedūru. Turklāt procedūrai, kas ieviesta ar Regulas Nr. 384/96 11. panta 8. punktu, nav tāds pats mērķis kā procedūrai, kas paredzēta Muitas kodeksa 236. pantā. Procedūras, kuru nosaka Regulas Nr. 384/96 11. panta 8. punkts, mērķis ir atļaut importētājiem, kuri ir samaksājuši antidempinga maksājumus, prasīt Komisijai tos atmaksāt ar kompetento valsts iestāžu starpniecību, ja ir pierādīts, ka dempinga starpība, uz kuru pamatojoties tika veikti šie maksājumi, ir likvidēta vai samazināta līdz līmenim, kas ir zemāks par spēkā esošā maksājuma līmeni. Šīs procedūras ietvaros importētāji neapstrīd noteikto antidempinga maksājumu likumību, bet atsaucas uz izmaiņām situācijā, kam ir tieša ietekme uz sākotnēji noteikto dempinga starpību. Tomēr šī Muitas kodeksa 236. pantā noteiktā procedūra ļauj minētajiem importētājiem prasīt atmaksāt samaksātos ievedmuitas vai izvedmuitas maksājumus, ja tiek konstatēts, ka šo maksājumu veikšanas brīdī tie saskaņā ar likumu nebija jāveic. Visbeidzot šo divu procedūru uzbūve būtiski atšķiras. Jo īpaši procedūra, kas ieviesta ar Regulas Nr. 384/96 11. panta 8. punktu, ietilpst Komisijas kompetencē, un to var piemērot tikai sešus mēnešus no dienas, kad kompetentās iestādes pienācīgi ir noteikušas iekasējamo maksājumu galīgo summu, savukārt Muitas kodeksa 236. pantā noteiktā procedūra ietilpst valsts muitas iestāžu kompetencē, un tā var tikt sākta trīs gadu laikā no dienas, kurā šo maksājumu summa ir tikusi paziņota parādniekam. (sal. ar 68‑70. punktu)

Tādas prasības kontekstā, kas valsts tiesā celta par valsts pasākumu, kurš veikts, pamatojoties uz regulu, ar kuru ir noteikts antidempinga maksājums, importētājiem, kas ir samaksājuši antidempinga maksājumu, ir acīmredzama interese un tiesības apgalvot, ka regulas, ar kurām ir noteikti šie maksājumi, nav spēkā, tāpēc ka minētais maksājums tika noteikts, Komisijai iepriekš nelemjot saskaņā ar Regulā Nr. 384/96 paredzētajām tiesību normām par pieteikumiem iegūt tādas sabiedrības statusu, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, vai piemērot individuālu režīmu, ko bija iesnieguši attiecīgo preču ražotāji vai eksportētāji. Šo pieteikumu neņemšana vērā var negatīvi ietekmēt antidempinga maksājumu, kas procedūras beigās tiks uzlikts attiecīgo operatoru precēm. (sal. ar 72. un 73. punktu)

Skat. nolēmuma tekstu. (sal. ar 82.–87. punktu)

Kaut arī aizsardzības pret dempinga praksi jomā ir taisnība, ka Regulas Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis, kas grozīta ar Regulu Nr. 461/2004, preambulas 5. apsvērumā ir noteikts, ka 1994. gada Nolīguma par Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību VI panta īstenošanu (Antidempinga nolīgums) normas pēc iespējas ir jāievieš Savienības tiesībās, šī norāde ir jāsaprot tādējādi, ka pat tad, ja Savienības likumdevējs, pieņemot Regulu Nr. 384/96, bija iecerējis ņemt vērā šī nolīguma normas, tas tomēr nav paudis vēlmi transponēt regulā katru no tā normām. It īpaši Regulas Nr. 384/96 2. panta 7. punkts ir Savienības likumdevēja gribas izpausme pieņemt Savienības tiesību sistēmai atbilstošu pieeju, ieviešot speciālu režīmu ar specializētām normām attiecībā uz normālās vērtības aprēķināšanu saistībā ar importu no valstīm, kurās nav tirgus ekonomikas. Regulas Nr. 384/96 9. panta 5. punkta otrajā daļā ir atsauce uz šīs regulas 2. panta 7. punktu, un šī minētā otrā daļa ir uzskatāma par režīma, kas ar to ieviests, neatņemamu sastāvdaļu. (sal. ar 90. un 91. punktu)

Ņemot vērā strīdu izšķiršanas sistēmas, kas paredzēta Līgumā par Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) izveidošanu, raksturu un loģiku un tās ievērojamo nozīmi attiecībā uz sarunām starp līgumslēdzējām pusēm, Savienības tiesa katrā ziņā nevar kontrolēt Savienības aktu likumību vai pamatotību PTO noteikumu gaismā, kamēr nav pagājis saprātīgs laika periods, kas Savienībai piešķirts, lai izpildītu PTO Strīdu izšķiršanas padomes (SIP) lēmumus un rekomendācijas, ar kurām konstatēta nesaderība ar šiem noteikumiem, citādi šī laika perioda noteikšanai nebūtu jēgas. Turklāt tas vien, ka šis termiņš ir beidzies, nenozīmē, ka Eiropas Savienība ir izsmēlusi visas iespējas, kādas paredzētas minētajā strīdu izšķiršanas sistēmā, lai atrastu risinājumu strīdā starp Savienību un citām pusēm. Šādos apstākļos prasība Savienības tiesai pārskatīt likumību vai spēkā esamību attiecīgajiem Savienības aktiem PTO noteikumu un SIP lēmumu un rekomendāciju, kuriem nav nodrošināta atbilstība, gaismā tikai tāpēc vien, ka ir beidzies termiņš, varētu vājināt Savienības nostāju tās mēģinājumā panākt risinājumu, kas ir saskaņā gan ar PTO noteikumiem un gan abpusēji pieņemams strīdā iesaistītajām pusēm. Tāpēc, pat pēc tam, kad noteiktais termiņš ir beidzies, persona nevar atsaukties uz šādiem SIP lēmumiem un rekomendācijām, lai nodrošinātu Savienības iestāžu rīcības likumības vai spēkā esamības kontroli, vismaz ārpus tām situācijām, kad pēc šiem lēmumiem un rekomendācijām Savienība ir paredzējusi uzņemties īpašu pienākumu. (sal. ar 94.–96. punktu)

Skat. nolēmuma tekstu. (sal. ar 105.–109. punktu)

Aizsardzības pret dempinga praksi jomā Padomei un Komisijai ir pienākums lemt par pieteikumu iegūt sabiedrības, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statusu, ko ir iesniedzis ikviens ražotājs, kas ir reģistrēts valstī, kurā nav tirgus ekonomikas un kas ir Pasaules tirdzniecības organizācijas (PTO) dalībvalsts antidempinga izmeklēšanas uzsākšanas brīdī, ieskaitot situācijas, kad tās izmanto Regulas Nr. 384/96 17. pantā paredzēto izlases veida pārbaudes tehniku. Runājot par Regulu Nr. 1472/2006, ar kuru uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, ko piemēro tādu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas un Vjetnamas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa, fakts, ka Padome un Komisija neizskatīja pieteikumus par sabiedrības, kas darbojas tirgus ekonomikas režīmā, statusa iegūšanu, ko bija iesnieguši Ķīnas un Vjetnamas ražotāji un eksportētāji, kas netika atlasīti saskaņā ar Regulas Nr. 384/96 17. pantu, ir uzskatāms par šīs regulas 2. panta 7. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu. Līdz ar to Regula Nr. 1472/2006 nav spēkā šajā ziņā. (sal. ar 110., 112., 174. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

Aizsardzības pret dempinga praksi jomā no Regulas Nr. 384/96 9. panta 5. punkta izriet, ka Padomei un Komisijai, kad tās pieņem regulu, ar ko piemēro antidempinga maksājumus, principā ir pienākums precizēt šajā regulā piemērojamā antidempinga maksājuma summu katram piegādātājam, uz kuru šī regula attiecas, izņemot gadījumus, kad individuāla attieksme ir neiespējama. Tomēr Regulas Nr. 384/96 9. panta 5. punkta pirmā daļa ir atkāpe no šī principa situācijā, kas minēta šīs regulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktā, ja Padome vai Komisija pieņem regulu, ar kuru uzliek antidempinga maksājumus importam no konkrēta avota, proti, no valsts, kurā nav tirgus ekonomikas. Šādā situācijā Savienības likumdevējs ir paredzējis atšķirīgu “vispārēju normu”, saskaņā ar kuru tas ir gan nepieciešams, gan pietiekams, ka regulā, kuru pieņēmusi Padome vai Komisija, ir precizēta antidempinga maksājuma, kāds noteikts attiecīgās piegādes valsts līmenī, summa. Neņemot vērā minēto, Regulas Nr. 384/96 9. panta 5. punkta otrajā daļā ir paredzēts, ka individuāls antidempinga maksājums tiek noteikts piegādātājiem, kas reģistrēti valstī, kurā nav tirgus ekonomikas, ja viņiem turklāt ir eksportētāja statuss un ja tie pierāda, pamatojoties uz pienācīgi argumentētiem pieteikumiem, ka atbilst kritērijiem, kas pamato šādu atsevišķu režīmu. Šis individuāla antidempinga maksājums tiem tiks piemērota tā antidempinga maksājuma vietā, kas ir noteikts valsts mērogā un kas tiem būtu piemērojams šāda pieteikuma neesamības gadījumā. Šajā ziņā Padomei un Komisijai principā ir pienākums izskatīt tām iesniegtos pieteikumus par individuālu attieksmi, pamatojoties uz Regulas Nr. 384/96 9. panta 5. punkta otro daļu, un lemt par šiem pieteikumiem. (sal. ar 118.–120. un 123. punktu)

Skat. nolēmuma tekstu. (sal. ar 122. punktu)

Fakts, ka Padome un Komisija, pirms pieņemt Regulu Nr. 1472/2006, ar kuru uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, ko piemēro tādu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas un Vjetnamas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa, nav lēmušas par pieteikumiem par individuālu attieksmi, ko bija iesnieguši Ķīnas un Vjetnamas ražotāji un eksportētāji, kas netika atlasīti, piemērojot Regulas Nr. 384/96 17. pantā paredzēto pārbaudi izlases veidā, ir uzskatāms par šīs regulas 9. panta 5. punkta pārkāpumu. Līdz ar to minētā galīgā Regula Nr. 1472/2006 nav spēkā šajā ziņā. Tādu pašu iemeslu dēļ un tādā pašā apmērā nav spēkā Īstenošanas regula Nr. 1294/2009, ar ko pēc termiņa beigu pārskatīšanas, kuru veica saskaņā ar Regulas Nr. 384/96 11. panta 2. punktu, uzliek galīgo antidempinga maksājumu, ko piemēro dažu tādu Vjetnamas un Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa, un ko attiecina arī uz šā paša ražojuma importu no Makao īpašās pārvaldes apgabala (ĪPA), neatkarīgi no tā, vai ražojumi ir vai nav deklarēti ar izcelsmi Makao īpašās pārvaldes apgabalā (ĪPA). Šajā ziņā vērtējums par pastāvošo atšķirība starp, pirmkārt, Regulas Nr. 384/96 9. panta 5. punktu un, otrkārt, šīs regulas 17. pantu, kurā ir paredzēta izlases veida pārbaudes tehnika, liecina, ka Regulas Nr. 384/96 9. panta 5. punkta teksts atšķiras no 9. panta 6. punkta, kurā ir skaidra norāde uz minētā 17. panta piemērošanu. No tā izriet, ka Regulas Nr. 384/96 9. panta 5. punkts var tikt interpretēts tādējādi, ka tā ietvaros un pretēji šī panta 6. punktam Regulas Nr. 384/96 17. pantam nav nozīmes. Līdz ar to, ja ražotājs un eksportētājs, kas reģistrēts valstī, kurā nav tirgus ekonomikas, atsaucas uz Regulas Nr. 384/96 9. panta 5. punkta otro daļu, pamatojoties uz to, ka tā individuālās eksporta cenas tiek noteiktas pietiekami neatkarīgi no valsts, tad tas cenšas iegūt no Padomes un Komisijas tāda fakta atzīšanu, ka tas šajā ziņā atrodas situācijā, kura būtiski atšķiras no citu ražotāju un eksportētāju, kas reģistrēti minētajā valstī, situācijas. Šajā ziņā tas lūdz piemērot individuālu attieksmi, kamēr šie citi ražotāji un eksportētāji praksē tiek vērtēti kā viena vienība. Ja būtu jāpieņem, ka Padome un Komisija var piemērot ražotājam un eksportētājam, kas atrodas šādā situācijā, antidempinga maksājumu, kas noteikts attiecīgās valsts līmenī un aprēķināts, pamatojoties uz izsvērto vidējo dempinga starpību, kāda noteikta izlasē iekļautajiem ražotājiem un eksportētājiem, iepriekš nelemjot par šāda ražotāja un eksportētāja pieteikumu, tas ļautu šīm iestādēm attiekties pret šo ražotāju un eksportētāju tāpat kā pret izlasē iekļautajiem ražotājiem un eksportētājiem, lai gan pēdējie minētie a priori atrodas citā situācijā. (sal. ar 124.–127., 131., 132., 135., 174. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)

Līdzīgi Regulai Nr. 384/96 arī regula, ar kuru uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, ko piemēro noteiktu trešo valstu izcelsmes preču importam, nevar uzreiz tikt atzīta par spēkā neesošu, pamatojoties tikai uz to, ka Padome un Komisija nav lēmusi termiņā, kāds noteikts Regulas Nr. 384/96 2. panta 7. punkta c) apakšpunktā, par tajās iesniegtajiem pieteikumiem iegūt sabiedrības, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statusu. Importētājam, kas atsaucas uz šo pārkāpumu, vēl ir arī konkrēti jāpierāda, ka nevar pilnībā izslēgt, ka šāda pārkāpuma neesamības gadījumā regulai, kas pieņemta procedūras beigās, būtu bijis tā interesēm labvēlīgāks saturs. Šādos apstākļos, ja ieinteresētās personas šādus pierādījumus nav iesniegušas, minētā termiņa neievērošana neizraisa Regulas Nr. 1472/2006, ar kuru uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, ko piemēro tādu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas un Vjetnamas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa, spēkā neesamību. Šāda interpretācija ir spēkā neatkarīgi no tā, vai attiecīgie ražotāji un eksportētāji ir vai nav tikuši atlasīti izlases veida pārbaudei, kas paredzēta Regulas Nr. 384/96 17. pantā. (sal. ar 141.–144., 174. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)

Aizsardzības pret dempinga praksi jomā Regulā Nr. 384/96 nav paredzēta neviena norma par pasākumiem, kādi būtu jāveic izmeklēšanas laikā, ja samazinātos atbalsts, kādu ražotāji izsaka sūdzībai, kas nozīmē, ka Padomei un Komisijai ir jāspēj turpināt šo izmeklēšana, ieskaitot gadījumus, kad atbalsta līmenis šai izmeklēšanai krītas un pat ja šāda atbalsta samazināšanās nozīmē, ka šis atbalsts atbilst ražošanas līmenim, kas ir zemāks par vienu no sliekšņiem, kādi paredzēti šīs regulas 5. panta 4. punktā. Šie sliekšņi ir noteikti, ievērojot, pirmkārt, atbalstu, ko sniedz Savienības ražotāji, kuru kopējā saražotā produkcija veido vairāk nekā 50 % no kopējo saražoto līdzīgo preču apjoma, ko saražojusi tā Savienības ražošanas nozares daļa, kas izsakās par sūdzību, un, otrkārt, atbalstu, ko sniedz Savienības ražotāji, kas pārstāv vismaz 25 % no Savienības ražošanas nozares kopējās produkcijas. (sal. ar 152. un 153. punktu)

Skat. nolēmuma tekstu. (sal. ar 161., 162., 165. un 166. punktu)

Skat. nolēmuma tekstu. (sal. ar 168.–170. punktu)

Dalībvalstu tiesas nevar paļauties uz spriedumiem, kuros Savienības tiesa ir atcēlusi regulu, ar ko noteikti antidempinga maksājumi, ciktāl tā skāra noteiktus ražotājus un eksportētājus, uz kuriem attiecās šī regula, lai uzskatītu, ka nav likumisks pienākums Regulas Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 236. panta 1. punkta izpratnē veikt maksājumus, kas uzlikti to citu ražotāju un eksportētāju precēm, uz kuriem attiecas šī regula un kuri atrodas tādā pašā situācijā kā ražotāji un eksportētāji, attiecībā uz kuriem šī regula tika atcelta. Tā kā šādu regulu nav atcēlušas iestādes, kas to pieņēma, un Savienības tiesa vai Tiesa to nav atzinusi par spēkā neesošu, ciktāl ar to tiek noteikti maksājumi šo citu ražotāju un eksportētāju precēm, minētie maksājumi paliek likumīgā spēkā šīs normas izpratnē. Ja, izskatot prasību atcelt tiesību aktu, ko cēlusi persona, kuru šī regula, ar ko nosaka antidempinga maksājumus, skar tieši un individuāli, Savienības tiesa atceļ šādu regulu, ciktāl tā skar šo personu, šāda daļēja atcelšana neietekmē citu šīs regulas normu likumību un it īpaši normas, ar kurām ir noteikti antidempinga maksājumi precēm, kuras nav ražojusi, eksportējusi vai importējusi minētā persona. Tieši pretēji, ja personas, kurām ir tiesības prasīt atcelšanu, šādas normas nav apstrīdējušas LESD 263. pantā paredzētajā termiņā, tad tās attiecībā pret šīm personām kļūst galīgas. Turklāt līdz brīdim, kamēr tās netiek atceltas vai atzītas par spēkā neesošām pēc lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu vai iebildes par prettiesiskumu iesniegšanas, uz šīm normām attiecas likumības prezumpcija, kas nozīmē, ka tām ir absolūts juridisks spēkā attiecībā uz ikvienu citu personu. (sal. ar 183.–185. punktu un rezolutīvās daļas 3) punktu)