ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
104

Vispirms ir jānoraida šī pamata pirmā daļa, saskaņā ar kuru Komisija faktiski esot novērtējusi katra no īstenošanas regulā minētajiem uzņēmumiem individuālo izturēšanos, pārkāpjot Regulas Nr. 854/2004 12. panta 4. punkta c) apakšpunktu (skat. iepriekš 97. punktu). Kā tas izriet no šī sprieduma 82.–87. punkta, šīs īstenošanas regulas apsvērumos atsauce uz faktiem, kas attiecas uz prasītājām piederošajiem uzņēmumiem, kuri ir svītroti no strīdīgajiem sarakstiem, ir izdarīta tikai tiktāl, ciktāl ir jāpaskaidro iemesli, kādēļ Komisija, vienlaikus ņemot vērā arī attiecīgās trešās valsts iestāžu rīcību vai paziņojumus, uzskata, ka trešās valstis vairs nesniedz garantijas, kas noteiktas Regulas Nr. 854/2004 12. panta 2. punktā. Turklāt šī atsauce ir izskaidrojama arī ar nepieciešamību Komisijai rīkoties uzmanīgi un objektīvi, tas nozīmē, ka tai jāveic pilnīga un detalizēta cēloņa pārbaude. Līdz ar to pretēji prasītāju apgalvotajam tas, ka Komisija neizdzēsa visus Brazīlijas uzņēmumus no strīdīgajiem sarakstiem, nenozīmē, ka patiesībā tā savu lēmumu ir pamatojusi tikai ar attiecīgo uzņēmumu uzvedību vai rīcību, neņemot vērā Brazīlijas iestāžu rīcību, kas ietekmē to garantiju ticamību, kuras tām vajadzētu sniegt.
58

Šajā ziņā ir jāuzsver, ka ierobežojošiem pasākumiem piemīt aizsardzības un pēc definīcijas pagaidu raksturs, un to spēkā esamība vienmēr ir atkarīga no tā, vai to veikšanas pamatā esošie faktiskie un tiesiskie apstākļi joprojām pastāv, kā arī no tā, vai tie būtu jāsaglabā spēkā, lai sasniegtu attiecīgos mērķus (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2014. gada 21. marts, Yusef/Komisija, T‑306/10, EU:T:2014:141, 62. un 63. punkts). Šādā nozīmē Lēmuma 2010/788, kas grozīts ar Lēmumu 2016/2231, 9. panta 2. punktā ir paredzēts, ka ierobežojošos pasākumus saistībā ar Kongo Demokrātisko Republiku piemēro līdz 2017. gada 12. decembrim un tos “attiecīgi atjauno vai groza, ja Padome uzskata, ka to mērķi nav sasniegti”.
63

Visbeidzot CdT apgalvo, ka tā interese celt prasību ir iegūta un pastāvoša, jo Regulas Nr. 2965/94 un Regulas 2017/1001 pārkāpums esot bijis būtisks no uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publicēšanas brīža. Lai gan EUIPO esot skaidri paredzējis nomainīt pakalpojumu sniedzēju, tā apgalvojums, saskaņā ar kuru tas esot ņēmis vērā vienīgi “tirgus tendenci”, liecina par tā ļaunticību. CdT tiešā un tūlītējā interese esot pierādīta, jo, ja netiktu atcelts uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu, tas vairs nebūtu dzīvotspējīgs, sākot no 2019. gada 1. janvāra, un gadījumā, ja EUIPO būtu jāparaksta līgumi, kas izriet no uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu, tad tiktu apdraudēta CdT pastāvēšana. CdT lūdz, lai katrai no pusēm tiktu radīta tāda pati juridiskā situācija kā tā, kurā tas bija pirms it kā prettiesiskās uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publicēšanas.
26

Padome šajā ziņā norāda, ka Venecuēlas Bolivāra Republika nevar apgalvot, ka apstrīdētās tiesību normas ir to tieši skārušas tādēļ, ka to mērķis esot piespiest to izbeigt tās īstenoto politiku. Jautājums par to, vai tiesību akts tieši skar prasītāja tiesisko stāvokli, esot atkarīgs no šī tiesību akta satura, nevis no tā mērķa.
285

Pirmām kārtām, Padome apgalvo, ka judikatūra tai Kopējās nostājas 2001/931 ietvaros liedz nodalīt pamatojuma izklāstus no pašiem aktiem. Tādējādi attiecībā uz Padomes noteiktajiem ierobežojošajiem pasākumiem šī brīža situācija izrietot no judikatūras, kurā tiekot parakstīti akti, bet ne pamatojuma izklāsts, tādējādi tai nevarot tikt adresēti nekādi pārmetumi šajā jomā un aktus līdz ar to nevarot atcelt.
179

Otrkārt, kā izriet no šī sprieduma 126.–152. punkta, Apelācijas padome pamatoti secināja, ka personas, kas iestājusies lietā, sniegtie pierādījumi attiecībā uz prasītājas Meksikas preču zīmes “ANN TAYLOR” komerciālo izmantošanu bija attiecināmi uz to. Tāpat no šī sprieduma 153.–155. un 169.–173. punkta izriet, ka Apelācijas padome pamatoti uzskatīja, ka šos pierādījumus apstiprina apstākļi, kas attiecas, no vienas puses, uz, faktu, ka prasītāja ir pieteikusi reģistrācijai agrākajām preču zīmēm ar reputāciju identiskas preču zīmes bez to īpašnieku piekrišanas, un, no otras puses, uz tās darbībām nolūkā neļaut personai, kas iestājusies lietā, izmantot preču zīmi “ANN TAYLOR” Savienībā attiecībā uz pulksteņiem.
546

Visbeidzot, ciktāl prasītājas apgalvo, ka principi, kas izriet no 2002. gada 15. oktobra sprieduma Limburgse Vinyl Maatschappij u.c./Komisija (C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, no C‑250/99 P līdz C‑252/99 P un C‑254/99 P, EU:C:2002:582), nevar likt nepiemērot ne bis in idem principu, ir jākonstatē, ka šā argumenta pamatā ir premisa, saskaņā ar kuru minētā principa piemērošanas nosacījumi bija izpildīti. Tomēr, kā izriet no šā sprieduma 545. punkta, ar iepriekšēju lēmumu netika pasludināts, ka prasītājas nav atbildīgas par aplūkojamo rīcību, un līdz ar to šajā gadījumā ne bis in idem princips nav jāpiemēro. Premisa, uz kuru balstās šis arguments, ir kļūdaina.
9

Ar 2003. gada 23. oktobra vēstuli Amazon.com lūdza apstiprināt honorāra, kas LuxOpCo bija jāmaksā LuxSCS, sākot no 2006. gada 30. aprīļa, likmes aprēķinu. Šis Amazon.com lūgums bija balstīts uz tās nodokļu konsultantu sagatavoto ziņojumu par transfertcenām (turpmāk tekstā – “2003. gada ziņojums par transfertcenām”). Šī ziņojuma autori būtībā piedāvāja transfertcenu noteikšanas metodi, kas, viņuprāt, ļāva noteikt uzņēmumu ienākuma nodokļa, kas LuxOpCo bija jāmaksā Luksemburgā, parādu. Konkrētāk, ar 2003. gada 23. oktobra vēstuli Amazon.com lūdza apstiprināt, ka transfertcenu noteikšanas metode, lai noteiktu ikgadējā honorāra likmi, kas LuxOpCo ir jāmaksā LuxSCS saskaņā ar licences līgumu, kā šī metode izriet no 2003. gada ziņojuma par transfertcenām, nodrošina LuxOpCo“atbilstīgu un pieņemamu peļņu”, ņemot vērā transfertcenu politiku un loi du 4 décembre 1967 concernant l’impôt sur le revenu [1967. gada 4. decembra Likuma par ienākuma nodokli] ar grozījumiem (turpmāk tekstā – “LIR”) 56. pantu un 164. panta 3. punktu. 2003. gada 23. oktobra vēstulē honorāra, kas LuxOpCo jāmaksā LuxSCS, izmantotā aprēķina metode bija aprakstīta šādi: “1. Aprēķina un piešķir LuxOpCo“LuxOpCo ienesīgumu”, kas atbilst mazākajam no turpmāk nosauktajiem: a) [omissis: konfidenciāli] ( 1 ) % no LuxOpCo gada kopējiem ES pamatdarbības izdevumiem vai [un] b) kopējai ES pamatdarbības peļņai, kas attiecināma uz Eiropas tīmekļa vietnēm šajā gadā. 2. Licences maksa ir vienāda ar ES pamatdarbības peļņu, no kuras atņem LuxOpCo ienesīgumu, ar nosacījumu, ka licences maksa nedrīkst būt mazāka par nulli. 3. Gada honorāra likme ir vienāda ar licences maksu, kas dalīta ar gada kopējiem ES ieņēmumiem [kopējo Eiropas Savienībā īstenoto gada apgrozījumu]. 4. Neraugoties uz iepriekš minēto, LuxOpCo ienesīgums nevienā gadā nedrīkst būt mazāks par 0,45 % un nedrīkst pārsniegt 0,55 % no ES ieņēmumiem [no Eiropas Savienībā īstenotā apgrozījuma]. 5. a) Ja LuxOpCo ienesīgums, kas noteikts saskaņā ar 1. apakšpunktu, būtu [ir] mazāks par 0,45 % no ES ieņēmumiem [no Eiropas Savienībā īstenotā apgrozījuma], LuxOpCo ienesīgums tiktu [tiek] koriģēts, lai tas būtu vienāds ar mazāko no turpmāk nosauktajiem: i) 0,45 % no ieņēmumiem [no apgrozījuma] vai [no] ES [no Eiropas Savienībā gūtās] pamatdarbības peļņas un ii) ES [Eiropas Savienībā gūto] pamatdarbības peļņu; b) ja LuxOpCo ienesīgums, kas noteikts saskaņā ar 1. apakšpunktu, ir lielāks par 0,55 % no ES ieņēmumiem [no Eiropas Savienībā īstenotā apgrozījuma], LuxOpCo ienesīgums tiktu [tiek] koriģēts, lai tas būtu vienāds ar mazāko no turpmāk nosauktajiem: i) 0,55 % no ES ieņēmumiem [no Eiropas Savienībā īstenotā apgrozījuma]; vai [un] ii) ES [Eiropas Savienībā gūto] pamatdarbības peļņu.”
208

Prasītāja savā konkrētajā gadījumā neapstrīd to, ka atbalsts, kuru tā saņēma par visiem gaisa satiksmes maršrutiem, kurus tā nodrošina no Olbijas lidostas, nesamazinājās saistībā ar šo lidostu, jo atbilstoši strīdīgā atbalsta shēmai tā no šīs lidostas apsaimniekotāja saņēma atlīdzību, kas, gluži pretēji, ar laiku palielinājās, šajā gadījumā tā bija summa 280000 EUR apmērā par laikposmu no 2012. gada maija līdz 2013. gada martam un summa 300000 EUR apmērā par laikposmu no 2013. gada jūnija līdz decembrim. Attiecībā uz Kaljāri‑Elmasas lidostu tika paredzēts, ka tā saņem summu 74450 EUR apmērā par laikposmu no 2012. gada decembra līdz 2013. gada janvārim. To ņemot vērā, no strīdīgā atbalsta shēmas vai prasītājas iesniegtajiem dokumentiem neizriet, ka gaisa maršruti, kas globāli ir šo summu priekšmets, būtu rentabli bez aplūkotā finansējuma, nedz arī – ka atbalstu varētu individualizēt attiecībā uz katru no šiem maršrutiem, lai katrā no tiem konstatētu, ka atbilstošais atbalsts attiecīgajam maršrutam ir samazinājies.
277

No vienas puses, runājot par apsvērumiem saistībā ar formulējumu, ko Komisija ir izmantojusi savā analīzē attiecībā uz izmaksu salīdzinājumu, ir jānorāda, ka no dažiem izmantotajiem formulējumiem nav iespējams secināt, ka izmaksu salīdzinājums nav balstīts uz rūpīgu un ticamu analīzi. Turklāt ir jāuzsver, kā to ir darījusi Komisija, – tas, ka ir minēts, ka nav iespējams precīzi noteikt šo strukturālo atšķirību ietekmi uz transporta izmaksām (apstrīdētā lēmuma 253. apsvērums), ir daļa no to faktoru analīzes, kas ietekmē dzelzceļa transporta izmaksas, un nekādā veidā nemaina analīzē izdarīto secinājumu par īsā maršruta uz Rīgu rentabilitāti (apstrīdētā lēmuma 254. un 255. apsvērums). Tas, ka ir minēts, ka prasītāja un LDZ izmantotās izmaksu sadales metodoloģijas varētu būt bijušas atšķirīgas un tas varētu būt ietekmējis to izmaksu aplēses (apstrīdētā lēmuma 271.–273. apsvērums), ir izskaidrots apstrīdētajā lēmumā, kurā ir paskaidrots, kāpēc šim elementam nav nozīmes un kāpēc tas neietekmē prasītāja un LDZ izmaksu salīdzinājumu. Turklāt viena no apstrīdētā lēmuma frāzēm, ko apstrīd prasītājs, ir izņemta no konteksta. Pilna lēmuma frāze patiesībā bija šāda: “Rīgas un Ventspils ostas tādējādi būtu varējušas būt vismaz ticams risinājums Klaipēdas ostas aizstāšanai neatkarīgi no tā, ka var arī uzskatīt, ka tām bija būtiska konkurences priekšrocība no kopējo jūras transporta izmaksu viedokļa” (apstrīdētā lēmuma 240. apsvērums). Visbeidzot, runājot par kādā citā apstrīdētā lēmuma iedaļā ietverto norādi, ka, pamatojoties uz to faktoru analīzi, kas ietekmē dzelzceļa transporta izmaksas, īsais maršruts uz Rīgu šķiet pievilcīgāks, šo apgalvojumu apstiprina sīkāks maršrutu izmaksu salīdzinājums, kurš ir veikts apstrīdētā lēmuma 255.–266. apsvērumā un kurš pierāda, ka īsais maršruts uz Rīgu faktiski ir vispievilcīgākais.
48

Ir jākonstatē, ka prasītāji, lūdzot tiem paziņot iemeslus, uz kuriem pamatojoties vērtēšanas komisija uzskatīja, ka izraudzīto pretendentu piedāvājumiem nebija pārmērīgi zema cena, vēlējās panākt to, lai līgumslēdzēja iestāde izklāsta šo piedāvājumu raksturlielumus un priekšrocības (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 2. februāris, European Dynamics Luxembourg un Evropaïki Dynamiki/Komisija, T‑74/15, nav publicēts, EU:T:2017:55, 46. punkts un tajā minētā judikatūra). Jāatgādina, ka prasītāju konsorcijs nebija izslēgts, ka tā piedāvājums bija atbilstošs iepirkuma procedūras dokumentācijai un ka šis piedāvājums netika izvēlēts tādēļ, ka tas netika uzskatīts par saimnieciski visizdevīgāko piedāvājumu. Tāpat izrādījās, ka prasītāju konsorcija piedāvājums pēc tā novērtējuma, ņemot vērā to tehniskos aspektus, tika ierindots pirmajā vietā ar 91 punktiem no 100. Tomēr novērtējuma beigās un ņemot vērā piedāvājumu novērtējuma rezultātu no finansiālā aspekta, prasītāju konsorcija piedāvājums tika ierindots piektajā vietā no sešiem atlasītajiem pretendentiem.
193

Pirmkārt, attiecībā it īpaši uz jēdzienu “starpprodukts” ir jānorāda, ka Regulā Nr. 1907/2006 šis jēdziens tiek izmantots kā lietvārds, lai apzinātu konkrētas vielas, uz kurām to izmantošanas dēļ ar dažiem nosacījumiem attiecas atkāpi ietverošais regulējums, ko raksturo dažu konkrētu šajā regulā paredzētu pienākumu atvieglošana. Atbilstoši Regulas Nr. 1907/2006 3. panta 15. punktā paredzētajai definīcijai jēdzienu “starpprodukts” [attiecina uz vielu], ko ražo ķīmiskai pārstrādei, un pārstrādē šo vielu izmanto vai patērē, lai pārveidotu citā vielā, un to sauc par “sintēzi” (spriedums, 2017. gada 25. oktobris, PPG un SNF/ECHA, C‑650/15 P, EU:C:2017:802, 30. un 31. punkts). No šīs starpprodukta definīcijas izriet, ka viela tiks vai netiks kvalificēta par starpproduktu atkarībā no paredzētā tās izgatavošanas mērķa un tās izmantošanas (spriedums, 2015. gada 25. septembris, PPG un SNF/ECHA, T‑268/10 RENV, EU:T:2015:698, 66. punkts). Neraugoties uz to, kādā veidā tiek izdarīta atsauce uz “starpproduktu”, it kā būtu runa par konkrētu vielas veidu, pretēji tam, ko norāda prasītāja, tad, kad Regulā Nr. 1907/2006 ir minēts “starpprodukts”, tā neatsaucas uz “īpaša rakstura” vielu, bet uz konkrētu vielas izmantošanas veidu. Tātad tas ir konkrēts vielu izmantošanas veids, kas tiek privileģēts it īpaši ar minētās regulas 17. panta 3. punktu un 18. panta 4. punktu.
121

Atbilstoši apstrīdētā lēmuma 409. un 500. apsvērumam apvienotās struktūras tirgus daļa ienākumu ziņā iespējamajā maksas Premium TV sporta kanālu piegādes un iepirkuma vairumtirdzniecības tirgū saskaņā ar šaurāko paredzētā tirgus segmentāciju bija mazāka par 10 %. Piedevām saskaņā ar apstrīdētā lēmuma 502. apsvērumu Ziggo Sport Totaal bija ievērojami mazāk abonentu nekā Fox Sports, neraugoties uz to, ka maksa par Fox Sports ir lielāka. Turklāt atbilstoši apstrīdētā lēmuma 517. apsvērumam Ziggo Sport Totaal abonentu skaits bija mazāks par 5 % no kopējā maksas televīzijas abonentu skaita Nīderlandē. Piedevām saskaņā ar apstrīdētā lēmuma 518. un 519. apsvērumu audiovizuālā satura patēriņa mobilajās ierīcēs apjoms atbilda mazāk par 3 % no televīzijas produktu kopējā patēriņa, un tikai 12 % no patērētājiem, kuri izmanto mobilo ierīci, lai piekļūtu audiovizuālam saturam, skatās televīziju, it īpaši sporta pasākumus, tiešraidē. Konkrētāk, saskaņā ar neatkarīgu pētījumu 2015. gada pēdējā ceturksnī tikai 4 % no Ziggo Sport Totaal abonentiem šo kanālu skatījās savās mobilajās ierīcēs, un tas norāda, ka tikai niecīga daļa, proti, 3 %, no kopējā maksas televīzijas abonentu skaita, kuri ir Ziggo Sport Totaal abonenti, ir ieinteresēti piekļūt šim kanālam savās mobilajās ierīcēs.
36

No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka, neraugoties uz frāzi “ar kuru prasītājam tika noteikta automātiska pensionēšanās no 2017. gada 1. jūnija”, kas ietverta prasītāja prasījumos, prasības pieteikumā formulētā prasība atcelt tiesību aktu skaidri attiecas uz abiem apstrīdētā lēmuma priekšmetiem, kas nav nodalāmi viens no otra, saistībā ar prasītāja atvaļinājumu dienesta interesēs un vienlaicīgi viņa automātisko pensionēšanos. Tādējādi runa nebija par prasību daļēji atcelt tiesību aktu, kā to apgalvo Komisija. No tā izriet, ka Komisijas izvirzītā iebilde par nepieņemamību ir jānoraida.
150

Visbeidzot, prasītājs nevar lietderīgi norādīt, ka attiecīgo dokumentu publicēšanu būtu veikusi viņa māte vai ar viņa māti saistītas personas. Proti, attiecīgo dokumentu publicēšana viņa paša interneta vietnē, iejaucoties trešajām personām, vismaz bez viņa piekrišanas, ne vien ir maz ticama, bet arī saskaņā ar viņam piešķirtās atļaujas noteikumiem šo dokumentu nodošana viņa mātei bija pārkāpums. Turklāt, pat ja ierēdnis vai darbinieks tiesiski nodod konfidenciālu dokumentu trešajai personai saskaņā ar izpaušanas atļauju, viņam ir jāpārliecinās, ka pati šī persona ievēros minētās atļaujas noteikumus. Tādējādi, pat pieņemot, ka pati publicēšana ir notikusi, prasītājam nepiedaloties, tik un tā būtu jāuzskata, ka, neievērojot izpaušanas atļaujas, kas viņam piešķirta, robežas, viņš ir objektīvi radījis šīs publicēšanas risku un ir tajā iesaistīts (šajā nozīmē skat. rīkojumu, 2016. gada 16. marts, One of Us u.c./Komisija, T‑561/14, nav publicēts, EU:T:2015:917, 58. un 59. punkts).
24

Saskaņā ar Komisijas teikto, kas nav ticis apstrīdēts, BUFI fonda kumulatīvā peļņa bija negatīva 2015. gadā (–0,09 %) un 2016. gadā (–0,265 %). Tāpat arī ECB noguldījumu iespējas likme (ECB deposit facility rate) bija negatīva kopš 2014. gada 5. jūnija, proti, –0,10 no 2014. gada jūnija, –0,20 no 2014. gada septembra, –0,30 no 2015. gada decembra un –0,40 no 2016. gada marta. Visbeidzot, ECB refinansēšanas likme bija 0,05 % no 2015. gada 9. marta, un 0 % no 2016. gada 16. marta.
74

Turklāt par Savienības tiesību sistēmas ievērošanas pārbaudi tiesā, kā tas izriet no LES 19. panta 1. punkta, rūpējas ne tikai Tiesa, bet arī dalībvalstu tiesas (skat. spriedumu, 2015. gada 28. aprīlis, T & L Sugars un Sidul Açúcares/Komisija, C‑456/13 P, EU:C:2015:284, 45. punkts un tajā minētā judikatūra). Šajā lietā – kā to norāda Padome – viens no galvenajiem iebildumiem, ko izvirza prasītāji, ir apstāklis, ka tie nevarēja balsot nedz 2016. gada 23. jūnija referendumā, nedz to parlamenta deputātu vēlēšanās, kuri pieņēma 2017. gada likumu par Eiropas Savienību (Paziņojums par izstāšanos). Taču par šīm Apvienotās Karalistes pilsoņu balsošanas procedūrām, tāpat kā arī par paziņojumu par nodomu izstāties varēja tikt celtas prasības Apvienotās Karalistes tiesā, kura attiecīgā gadījumā var vērsties Tiesā par Līgumu interpretāciju, uzdodot prejudiciālus jautājumus uz LESD 267. panta pamata. Šajā ziņā ir jākonstatē, ka Apvienotās Karalistes tiesas vairākkārt ir izskatījušas tādas lietas par Apvienotās Karalistes procedūru un iestāžu aktu tiesiskumu, kuru mērķis bija īstenot LES 50. pantā paredzēto atsaukšanas procedūru. Ar 2016. gada 28. aprīļa spriedumu High Court of Justice (England and Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) (Augstā tiesa (Anglija un Velsa), Karaļnama kompetences lietu departaments (Administratīvā tiesa), Apvienotā Karaliste) pasludināja spriedumu saistībā ar prasību, ar kuru H. Shindler un citi prasītāji apstrīdēja 2016. gada 23. jūnija referenduma likumību, apgalvojot, ka kopš vairāk nekā 15 gadiem citā Savienības dalībvalstī dzīvojošiem Apvienotās Karalistes pilsoņiem ar normatīvo aktu, kas tiek saukts par “15 gadu noteikumu (15 years rule), pārkāpjot Savienības tiesības, ir atņemtas balsstiesības. Kā tika uzsvērts tiesas sēdē, šī pati tiesa ar 2018. gada 12. jūnija spriedumu ir noraidījusi prasību, kurā E. Webster un citi prasītāji, balstīdamies uz to, ka neesot izstāšanās lēmuma, kas pieņemts atbilstoši Apvienotās Karalistes konstitucionālajiem noteikumiem, apstrīdēja to, ka Apvienotā Karaliste veic sarunas, kuru mērķis ir noslēgt izstāšanas līgumu.
98

Taču šajā lietā ir jāsecina, ka Vispārējās tiesas grozīšanas pilnvaru īstenošanas nosacījumi, kā tie izriet no 2011. gada 5. jūlija sprieduma Edwin/ITSB (C‑263/09 P, EU:C:2011:452), nav izpildīti. Proti, lai gan no iepriekš 95. punktā izklāstītajiem apsvērumiem patiešām izriet, ka Apelācijas padomei bija jākonstatē, ka apstrīdētā preču zīme nav aprakstoša saistībā ar to daļu no konkrētās sabiedrības daļas, kas nav saistīta ar Bulgāriju, it īpaši Grieķijas vai Rumānijas vidusmēra patērētāju, tomēr Apelācijas padome – kad tā kļūdaini ir uzskatījusi, ka apgalvotais apstrīdētās preču zīmes aprakstošais raksturs saistībā ar daļu no Grieķijas vai Rumānijas konkrētās sabiedrības daļas ir pietiekams, lai pierādītu tāda spēkā neesamības atzīšanas pamata pastāvēšanu, kas pamato apelācijas sūdzības par Anulēšanas nodaļas lēmumu noraidīšanu –, nav skaidri spriedusi par apstrīdētās preču zīmes izmantošanas rezultātā iegūto atšķirtspēju saistībā ar Bulgārijas daļu no konkrētās sabiedrības daļas, t.i., vienīgo daļu, saistībā ar kuru apstrīdētā preču zīme ir ģeogrāfisko izcelsmi aprakstoša. Tā kā jautājumu par apstrīdētās preču zīmes izmantošanas rezultātā iegūtās atšķirtspējas iegūšanu Bulgārijā Apelācijas padome nav skaidri izvērtējusi un izlēmusi, Vispārējai tiesai tas nav jāizskata pirmo reizi, veicot apstrīdētā lēmuma tiesiskuma pārbaudi (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2011. gada 5. jūlijs, Edwin/ITSB, C‑263/09 P, EU:C:2011:452, 72. un 73. punkts, un 2015. gada 13. maijs, easyAir‑tours, T‑608/13, nav publicēts, EU:T:2015:282, 69. un 70. punkts un tajos minētā judikatūra).
47

Prasītāja apgalvo arī, ka apstiprinājumam ir arī cita labvēlīga ietekme, it īpaši attiecībā uz šo darbīgo vielu saturošu augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū un izmantošanu, kura neizriet no darbīgās vielas apstiprinājuma, bet no tiesību normām, kas reglamentē šo jomu, it īpaši no Regulas Nr. 1107/2009.
185

Attiecībā uz apgalvoto Bankas nevēlēšanos atrisināt strīdu, panākot mierizlīgumu, ir jākonstatē, ka neatkarīgi no tā, vai ir uzsākta Personāla reglamenta 41. pantā paredzētā samierināšanas procedūra, no psiholoģiskas vardarbības cietusī persona nevar prasīt, lai iestāde atlīdzina šo psiholoģisko vardarbību, kas ir aizliegta Bankā piemērojamajos noteikumos, ieceļot to īpašā amatā, ne it īpaši uzticot tai tādu amatu kā nodaļas vadītājas amatu, kurā iecelšana norisinās visiem šīs iestādes darbiniekiem pieejamā atlases procedūrā, ņemot vērā kandidātu nopelnus. Tāpat, lai gan, vēloties nodrošināt labvēlību, tā var paredzēt šādu pieeju, it īpaši samierināšanas procedūrā, Bankai šajā lietā nebija pienākuma piedāvāt prasītājai atlīdzību, lai atrisinātu strīdu starp viņu un jauno direktoru.
6.

Iestāžu akti – Pamatojums – Pienākums – Piemērojamība – Vienotās noregulējuma valdes (VNV) lēmums par ex ante iemaksu Vienotajā noregulējuma fondā (VNF) aprēķināšanu – Ex ante iemaksu aprēķina nepārskatāmība – Aprēķins, kurā savstarpēji saistītā veidā tiek izmantota citu kredītiestāžu konfidenciālā informācija – Pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums, kā cēlonis saistībā ar to aprēķina daļu, kas attiecas uz koriģēšanu proporcionāli riska profilam, ir Deleģētas regulas 2015/63 4.–7. , 9. panta un I. pielikuma prettiesiskums, uz ko norādīts iebildes viedā (LESD 296. un 277. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 806/2014 67. panta 4. punkts un 70. panta 2. punkts; Komisijas regulas 2015/63 4.–7. , 9. pants un I pielikums; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/59 103. pants) (skat. 66., 69., 76., 81., 84., 98., 100. un 102. punktu)
Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2019. gada 3. jūlija spriedums –

Spānija/Komisija

(lieta T‑602/17)

ELGF un ELFLA – No finansējuma izslēgti izdevumi – Spānijas izdevumi – Galvenās pārbaudes – Ražotāju organizāciju atzīšanas nosacījumi – Darbības programmu apstiprināšana – Investīciju pārnešana vienas un tās pašas darbības programmas ietvaros – Tiesiskā paļāvība

1. Lauksaimniecība – ELGF un ELFLA finansējums – Grāmatojumu noskaidrošana – Atteikums segt izdevumus, kas radušies sakarā ar Savienības tiesiskā regulējuma piemērošanas pārkāpumu – Attiecīgās dalībvalsts iebildumi – Pierādīšanas pienākums – Sadale starp Komisiju un dalībvalsti (Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 1. un 2. punkts) (skat. 19.–21., 41., 105. punktu)

2. Lauksaimniecība – ELGF un ELFLA finansējums – Grāmatojumu noskaidrošana – Atteikums segt izdevumus, kas radušies sakarā ar Savienības tiesiskā regulējuma piemērošanas pārkāpumu – Neatbilstība noteikumiem, pret ko taisnīguma labad finanšu gada laikā nav iebilsts – Tiesiskā regulējuma strikta piemērošana turpmākā finanšu gada laikā – Tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principu pārkāpums – Neesamība (Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 1. un 2. punkts) (skat. 47.–49., 68., 120. punktu)

3. Iestāžu akti – Pamatojums – Pienākums – Apjoms – Lēmums par grāmatojumu noskaidrošanu ELGF un ELFLA finansēto izdevumu ietvaros (LESD 296. pants) (skat. 109. punktu)

Priekšmets

Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2017/1144 (2017. gada 26. jūnijs), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV 2017, L 165, 37. lpp.), ciktāl ar to no minētā finansējuma attiecībā uz Spānijas Karalisti tiek izslēgta summa 7097397,27 EUR apmērā.

Rezolutīvā daļa

1) Prasību noraidīt.