ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (piektā palāta paplašinātā sastāvā) 2009. gada 9. septembra spriedumu apvienotajās lietās no T‑227/01 līdz T‑229/01, T‑265/01, T‑266/01 un T‑270/01

Diputación Foral de Álava

un

Gobierno Vasco

u.c./Komisija, kurā Pirmās instances tiesa noraidīja lietās T‑227/01 un T‑265/01 prasību atcelt Komisijas 2001. gada 11. jūlija Lēmumu 2002/820/EK par valsts atbalsta shēmu, ko Spānija īstenojusi par labu uzņēmumiem Alavas provincē nodokļa atlaides 45 % apmērā no ieguldījumiem formā (OV 2002, L 296, 1. lpp.), lietās T‑228/01 un T‑266/01 prasību atcelt Komisijas 2001. gada 11. jūlija Lēmumu 2003/27/EK par valsts atbalsta shēmu, ko Spānija īstenojusi par labu uzņēmumiem Biskajas provincē nodokļa atlaides 45 % apmērā no ieguldījumiem formā (OV 2003, L 17, 1. lpp.), un lietās T‑229/01 un T‑270/01 prasību atcelt Komisijas 2001. gada 11. jūlija Lēmumu 2002/894/EK par valsts atbalsta shēmu, ko Spānija īstenojusi par labu uzņēmumiem Gipuskojas provincē nodokļa atlaides 45 % apmērā no ieguldījumiem formā (OV 2002, L 314, 26. lpp.)
Visbeidzot, Konvencijas 12. panta 4. punkta a) apakšpunkta pēdējā teikumā minētā termina “valsts tiesību aktos garantētās profesionālās izaugsmes tiesības” apjoms un līdz ar to ar šo tiesību normu piešķirtā aizsardzība strādāt Eiropas skolās nosūtītajiem vai norīkotajiem pedagogiem nedrīkst atšķirties atkarībā no viņu izcelsmes vietas. Līdz ar to minētie termini ir jāinterpretē autonomi un šādai interpretācijai arī ir jāļauj efektīvi sasniegt šīs tiesību normas mērķi un nodrošināt, ka pedagogiem viņu nosūtīšanas vai norīkošanas darbā Eiropas skolā dēļ netiek radīta nelabvēlīgāka situācija attiecībā uz profesionālās izaugsmes un pensionēšanās jomu.

Liedzot pedagogiem, kas no Anglijas un Velsas ir norīkoti strādāt Eiropas skolās, viņu nosūtīšanas vai norīkošanas laikā piekļuvi izdevīgāku algu skalām, it īpaši tām, kas ir zināmas kā “threshold pay”, “excellent teacher system” vai “advanced skills teachers”, un piekļuvi citiem “School Teachers Pay and Conditions Document” (STPCD) paredzētiem papildu maksājumiem, tādiem kā “teaching and learning responsibility payments”, Apvienotā Karaliste ir nepareizi piemērojusi Konvencijas 12. panta 4. punkta a) apakšpunktu un 25. panta 1. punktu.

Piekļuve izdevīgāku algu skalām, tādām kā “post-threshold pay scale”, kā arī skalām, kas tiek piemērotas “excellent teachers” un “advanced skills teachers”, kā arī piekļuve citiem papildu maksājumiem, tādiem kā STPCD paredzētajiem “teaching and learning responsibility payments”, ir uzskatāma par tiesībām uz profesionālo izaugsmi Konvencijas 12. panta 4. punkta a) apakšpunkta pēdējā teikuma izpratnē, kuru ievērošana ir jānodrošina Apvienotajai Karalistei par labu pedagogiem, kuri no Anglijas un Velsas ir norīkoti strādāt Eiropas skolās. Turklāt, tā kā piekļuve šādām skalām un šādiem maksājumiem tieši ietekmē pensijas summu, uz kādu šie pedagogi var pretendēt, tā ietver arī valsts tiesību aktos garantētās tiesības uz pensiju minētās tiesību normas izpratnē.

Visbeidzot, pedagogu, kuri no Anglijas un Velsas ir nosūtīti vai norīkoti strādāt Eiropas skolā, algu iesaldēšana nozīmēja, ka Savienībai atbilstoši Konvencijas 25. panta 2. punktam, lasot to kopā ar darbam Eiropas skolās norīkoto darbinieku statūtu 49. pantu, bija jāizmaksā šiem pedagogiem augstākas Eiropas piemaksas, kas palielināja Savienības ikgadējo iemaksu minēto skolu budžetā. Tādējādi, tā kā tad, ja Apvienotā Karaliste būtu pareizi interpretējusi un piemērojusi Konvencijas 12. panta 4. punkta a) apakšpunkta pēdējo teikumu, tas būtu nozīmējis, ka šī dalībvalsts būtu veikusi lielāku iemaksu Eiropas skolu budžetā, pastāv vismaz netieša saikne starp minētās Konvencijas 12. panta 4. punkta a) apakšpunkta pārkāpumu un 25. panta 1. punktā paredzētā dalībvalstu pienākuma neizpildi.

(sal. ar 91., 92., 94. un 95. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Keywords

Summary



Keywords

Tiesību aktu tuvināšana – Vienveidīgi tiesību akti – Rūpnieciskais un komercīpašums – Patenta tiesības – Papildu aizsardzības sertifikāts zālēm – Piemērošanas joma

(Padomes Regulas Nr. 1768/92 2. pants; Padomes Direktīva 65/65)

Summary

Tāds produkts, kurš ir laists Eiropas Kopienas tirgū kā cilvēkiem paredzētas zāles, pirms par to tika saņemta Direktīvai 65/65 par to normatīvo vai administratīvo aktu noteikumu tuvināšanu, kas attiecas uz zālēm, kas grozīta ar Direktīvu 89/341, atbilstoša atļauja laišanai tirgū, un kuram tostarp netika veiktas nekaitīguma un efektivitātes pārbaudes, neietilpst Regulas Nr. 1768/92 par papildu aizsardzības sertifikāta izstrādi zālēm, kas grozīta ar Aktu par Austrijas Republikas, Somijas Republikas un Zviedrijas Karalistes iestāšanās nosacījumiem un to līgumu pielāgošanu, ar kuriem dibināta Eiropas Savienība, piemērošanas jomā atbilstoši tam, kā tā definēta šīs regulas ar grozījumiem 2. pantā, un par to nevar izsniegt papildu aizsardzības sertifikātu.

(sal. ar 36. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Eiropas Savienība – Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Cietušo statuss kriminālprocesā – Pamatlēmums 2001/220 – Cietušā loma procesā

(Padomes Pamatlēmuma 2001/220 2., 3. un 8. pants)

2. Eiropas Savienība – Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Cietušo statuss kriminālprocesā – Pamatlēmums 2001/220 – Pienākums veicināt izlīgumu – Piemērojamība

(Padomes Pamatlēmuma 2001/220 10. panta 1. punkts)

Summary

1. Pamatlēmuma 2001/220 par cietušo statusu kriminālprocesā 2., 3. un 8. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem ir pieļauts, ka vardarbības ģimenē izdarītājiem tiek piespriests dalībvalsts krimināltiesībās kā papildsods paredzētais obligātais aizliegums tuvoties uz īsu laikposmu, pat ja cietušie apstrīd šāda soda piemērošanu.

Pirmkārt, runājot par šī pamatlēmuma 2. panta 1. punktā minētajiem mērķiem, to mērķis ir nodrošināt, lai cietušie patiešām varētu atbilstoši piedalīties kriminālprocesā, kas nenozīmē, ka pretēji cietušo viedoklim nevar tikt piespriests obligāts aizliegums tuvoties. Otrkārt, procesuālās tiesības liecināt šī paša pamatlēmuma 3. panta pirmās daļas izpratnē cietušajiem nepiešķir nekādas tiesības nedz attiecībā uz sodu izvēli, nedz šo sodu smaguma pakāpi. Krimināltiesiskās aizsardzības pret vardarbību ģimenē mērķis ir aizsargāt ne vien cietušā intereses, bet arī citas daudz vispārīgākas sabiedrības intereses. Visbeidzot, aizsardzība, par kuru ir runa 8. pantā un kuras mērķis ir tostarp kriminālprocesā atbilstoši aizsargāt cietušo no noziedzīga nodarījuma izdarītāja, nav saprotama tādējādi, ka dalībvalstīm būtu jāaizsargā cietušie arī no netiešajām sekām, kuras vēlāk radīs valsts tiesas piespriestie sodi noziedzīgu nodarījumu izdarītājiem.

Turklāt uz pienākumu saskaņā ar attiecīgajām materiālo tiesību normām piespriest aizliegumu tuvoties Pamatlēmums nav attiecināms.

(sal. ar 56., 60., 61., 66., 67., 69. un 70. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

2. Pamatlēmuma 2001/220 par cietušo statusu kriminālprocesā 10. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to dalībvalstīm ir ļauts izslēgt izlīgumu visos kriminālprocesos par ģimenē izdarītajiem noziegumiem, ņemot vērā šī noziegumu veida īpašās iezīmes.

Šajā ziņā papildus apstāklim, ka LES 34. panta 2. punktā valsts iestādēm ir atstāta kompetence attiecībā uz formu un līdzekļiem, kas nepieciešami, lai sasniegtu pamatlēmumos iecerēto rezultātu, Pamatlēmuma 10. panta 1. punktā ir tikai prasīts, lai dalībvalstis censtos veicināt izlīgumu krimināllietās par nodarījumiem, attiecībā uz kuriem tās šāda veida pasākumus uzskata par atbilstošiem, kas nozīmē, ka dalībvalstīm ir rīcības brīvība izvēlēties noziedzīgos nodarījumus, par kuriem ir iespējams izlīgums.

(sal. ar 72. un 76. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Keywords

Summary



Keywords

Prejudiciāli jautājumi – Vēršanās Tiesā – Valsts tiesa LESD 267. panta izpratnē

(LESD 267. pants)

Summary

Eiropas Savienības Tiesa nav kompetenta atbildēt uz Eiropas skolu Apelācijas padomes iesniegto lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.

Lai noteiktu, vai iestāde, kas iesniedz lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ir uzskatāma par “tiesu” LESD 267. panta izpratnē – kas ir vienīgi Savienības tiesību jautājums –, Tiesa ņem vērā vairāku faktoru kopumu, kā, piemēram, vai iestāde ir izveidota ar likumu, vai tā ir pastāvīga, vai tās pieņemtie nolēmumi ir saistoši, vai tiesvedība tajā notiek atbilstoši sacīkstes principam, vai tā piemēro tiesību normas, kā arī vai tā ir neatkarīga.

Kaut arī minētā Apelācijas padome atbilst visiem šiem kritērijiem un līdz ar to tā ir jākvalificē kā “tiesa” LESD 267. panta izpratnē, tā tomēr ir saistīta nevis, kā ir norādīts šajā pantā, ar kādu dalībvalsti, bet gan ar Eiropas skolām, kuras, kā ir noteikts Eiropas skolu konvencijas preambulas pirmajā un trešajā apsvērumā, ir uzskatāmas par sui generis sistēmu, kas, izmantojot starptautisku vienošanos, nodrošina sadarbību starp dalībvalstīm, kā arī starp dalībvalstīm un Savienību. Līdz ar to tā ir uzskatāma par starptautiskas iestādes struktūru, kas, neraugoties uz tās funkcionālajām saiknēm ar Savienību, tomēr ir formāli nošķirta no Savienības un dalībvalstīm. Šādos apstākļos tikai ar to vien, ka Apelācijas padomei ir jāpiemēro Savienības tiesību vispārējie principi gadījumā, kad tā izskata strīdu, nav pietiekami, lai uz šo Apelācijas padomi attiecinātu jēdzienu “kādas dalībvalsts tiesa” un lai tā ietilptu LESD 267. panta piemērošanas jomā.

(sal. ar 37.–39., 42., 43. un 46. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Apgrozījuma nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma – Sestā direktīva – Ļaunprātīgu rīcību raksturojoši darījumi – Jēdziens

(Padomes Direktīva 77/388)

2. Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Apgrozījuma nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma – Sestā direktīva – Ļaunprātīgu rīcību raksturojoši darījumi

(Padomes Direktīva 77/388)

Summary

1. Nodokļu priekšrocība, kas rodas no tā, ka uzņēmums veic līzinga darījumus attiecībā uz aktīviem, nevis pērk šos aktīvus tieši, nav nodokļu priekšrocība, kuras piešķiršana būtu pretēja attiecīgo Sestās direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, kurā grozījumi ir izdarīti ar Direktīvu 95/7, un valsts tiesiskā regulējuma, ar ko šī direktīva ir ieviesta, noteikumu mērķim, ar nosacījumu, ka šo darījumu līguma noteikumi, tostarp tie, kuri attiecas uz līzinga maksas apmēra noteikšanu, atbilst parastiem tirgus apstākļiem un ka trešās sabiedrības kā starpnieces iesaistīšana minētajos darījumos nerada šķērsli minēto noteikumu piemērošanai, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

Apstāklim, ka šis uzņēmums tā parasto komercdarījumu ietvaros neveic līzinga darījumus, šajā ziņā nav nozīmes. Ļaunprātīgas rīcības konstatēšana izriet nevis no to komercdarījumu, kurus attiecīgo darījumu autors veic parasti, rakstura, bet no šo darījumu mērķa, nolūka un sekām.

(sal. ar 44. un 45. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

2. Ja atsevišķi uzņēmuma izmantoto līzinga darījumu līgumu noteikumi un/vai trešās sabiedrības kā starpnieces iesaistīšanās šajos darījumos veido ļaunprātīgu rīcību, minētie darījumi ir jāpārveido tādā veidā, lai atjaunotu stāvokli, kāds pastāvētu, ja nebūtu šo līguma noteikumu elementu, kas ir uzskatāmi par ļaunprātīgu rīcību, un/vai šī sabiedrība nebūtu iesaistījusies. Šajā kontekstā veiktajai pārveidošanai nav jāpārsniedz tas, kas ir vajadzīgs, lai nodrošinātu pievienotās vērtības nodokļa pareizu iekasēšanu un novērstu krāpšanu.

(sal. ar 52. un 53. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Keywords

Summary



Keywords

Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Apgrozījuma nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma – Sestajā direktīvā paredzētie atbrīvojumi no nodokļa – Medicīniskās vai paramedicīniskās profesijās veiktas medicīniskās aprūpes atbrīvošana no nodokļa – Piemērojamība

(Padomes Direktīvas 77/388 13. panta A daļas 1. punkta c) apakšpunkts)

Summary

Sestās direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, kas grozīta ar Direktīvu 95/7, 13. panta A daļas 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka locītavu skrimšļa šūnu ekstrahēšana no kādam cilvēkam izņemta skrimšļa materiāla un šo šūnu vēlāka pavairošana, lai tās implantētu terapeitiskiem mērķiem, ir “medicīniskās aprūpes sniegšana” šīs normas izpratnē.

“Medicīniskās aprūpes sniegšanas” jēdzienā ietilpst pakalpojumi, kuru mērķis ir diagnosticēt, ārstēt un iespējamā mērā izārstēt slimības vai veselības anomālijas. Kaut arī medicīniskas aprūpes sniegšanai ir jābūt terapeitiskam mērķim, tas tomēr nenozīmē, ka pakalpojuma terapeitiskais mērķis jāsaprot ļoti šaurā nozīmē. Šajā ziņā nav nozīmes apstāklim, ka šos pakalpojumus sniedz laboratorijas darbinieki, kuriem nav ārsta kvalifikācijas, jo nav nepieciešams, lai terapeitisku aprūpi katrā ziņā sniegtu medicīniskais personāls. Tas, vai pavairotās šūnas tiek implantētas tam pacientam, no kura tās tika paņemtas, vai trešai personai, principā neietekmē pakalpojuma kvalificēšanu par “medicīniskās aprūpes sniegšanu”.

(sal. ar 24., 28., 29. un 32. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

Kopējais muitas tarifs – Muitas nodokļi – Kopienu tarifu kvotas

(Padomes Regulas Nr. 2658/87 I pielikums; Komisijas Regulas Nr. 1864/2004 un Nr. 1719/2005)

Summary

Īpašais muitas nodoklis EUR 222 apmērā par 100 kilogramiem sausā tīrsvara, kurš ir piemērojams atbilstoši Regulai Nr. 1719/2005, ar ko groza I pielikumu Regulā Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, un kurš tiek iekasēts par šajā pielikumā ietvertās kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijā 2003 10 30 ietilpstošo Agaricus ģints konservēto sēņu importu, kas veikts ārpus ar Regulu Nr. 1864/2004, ar ko atklāj un nosaka tarifa kvotu pārvaldīšanu konservētu sēņu importam no trešām valstīm, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 1995/2005, atvērtās kvotas, ir spēkā esošs, ņemot vērā samērīguma principu.

Lai varētu izvērtēt šī īpašā muitas nodokļa maksājuma, kuram ir gan ar kopējo tirdzniecības politiku, gan ar kopējo lauksaimniecības politiku saistīti mērķi, spēkā esamību, ir jāpārbauda, vai tas ir uzskatāms par tādu pasākumu, kurš ir acīmredzami nesamērīgs attiecībā pret iepriekš minētajiem mērķiem. Ņemot vērā komplicētību, kāda Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) ietvaros notiekošo sarunu kontekstā pastāv saistībā ar iepriekšēju tā īpašā muitas nodokļa apmēra noteikšanu, sākot no kura šis imports kļūst ekonomiski neizdevīgs, nevar apgalvot, ka attiecīgās Savienības iestādes, noteikdamas maksimālo Savienības muitas nodokļa apmēru EUR 222 apmērā par 100 kilogramiem sausā tīrsvara, ir pārsniegušas savu plašo rīcības brīvību attiecīgajā jomā. Līdz ar to šis maksājums nav atzīstams par acīmredzami nesamērīgu. Tāpat no tā, ka īpašā muitas nodokļa apmēra dēļ ārpus tarifu kvotām veiktais imports vairs nav ekonomiski izdevīgs, nevar secināt, ka šī nodokļa apmērs ir acīmredzami nesamērīgs attiecībā pret mērķiem, ko ar to paredzēts sasniegt, jo atbilstoši 1994. gada Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību 1. pantā paredzētajam vislielākā labvēlības režīma principam īpašo muitas nodokli nav atļauts noteikt tādā apmērā, kas attiecībā uz katru no PTO dalībvalstīm ikreiz būtu atšķirīgs. Tādējādi ar argumentu, saskaņā ar kuru īpašā muitas nodokļa apmērs kavē noteiktas trešās valsts izcelsmes sēņu tirdzniecību Eiropas Savienībā, ņemot vērā to audzēšanas izmaksas, nav iespējams pierādīt, ka Savienības likumdevējs, noteikdams īpašo muitas nodokli, kas ir piemērojams ārpus tarifu kvotas veiktajam importam no visām PTO dalībvalstīm, EUR 222 apmērā par 100 kilogramiem sausā tīrsvara, ir pārkāpis savu plašo rīcības brīvību.

(sal. ar 27. un 31.–35. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Apgrozījuma nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma – Sestajā direktīvā paredzētie atbrīvojumi no nodokļa – 13. panta B daļas d) punkta 3. apakšpunktā paredzētie banku darījumi

(Padomes Direktīvas 77/388 13. panta B daļas d) punkta 3. apakšpunkts)

Summary

Sestās direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, 13. panta B daļas d) punkta 3. apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā paredzētais atbrīvojums no pievienotās vērtības nodokļa neattiecas uz tāda pakalpojuma sniegšanu, kas būtībā nozīmē, ka trešās personas bankai, izmantojot “tiešā debeta” sistēmu, tiek lūgts pārskaitīt summu, kura šai personai ir jāmaksā pakalpojumu sniedzēja klientam, uz pakalpojumu sniedzēja kontu, klientam tiek nosūtīta atskaite par saņemtajām summām, notiek sazināšanās ar trešo personu, no kuras pakalpojumu sniedzējs nav saņēmis maksājumu, un, visbeidzot, pakalpojumu sniedzēja bankai tiek dots rīkojums pārskaitīt saņemtos maksājumus uz klienta bankas kontu, no tiem atskaitot pakalpojumu saņēmēja atlīdzību.

Uz šādu pakalpojumu attiecas “prasījumu piedziņas” jēdziens 13. panta B daļas d) punkta 3. apakšpunkta izpratnē, un tādējādi tas ir izslēgts no atbrīvojumu saraksta, jo tā mērķis ir izmaksāt pakalpojumu sniedzēja klientiem tās naudas summas, kādas viņiem pienākas no šīm trešajām personām, un tādējādi panākt parādu atmaksu. Uzņemoties atgūt prasījumus to īpašnieka vārdā, pakalpojumu sniedzējs atbrīvo savus klientus no uzdevumiem, kuri gadījumā, ja pakalpojumu sniedzējs neiesaistītos, tiem kā kreditoriem būtu jāveic pašiem, proti, uzdevumi lūgt pārskaitīt tiem pienākošās summas, izmantojot “tiešā debeta” sistēmu.

(sal. ar 28., 32., 33. un 36. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

Sociālā politika – Vīriešu un sieviešu dzimuma darba ņēmēji – Pieeja darbam un darba nosacījumi – Vienlīdzīga attieksme

(Padomes Direktīvas 76/207 2. panta 1., 3. un 4. punkts un 5. pants)

Summary

Direktīvas 76/207 par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba, profesionālās izglītības un izaugsmes iespējām un darba apstākļiem, 2. panta 1., 3. un 4. punkts, kā arī 5. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts pasākumu, saskaņā ar kuru sieviešu dzimuma darba ņēmējām, kurām ir bērns un algotas darbinieces statuss, līdz laikam, kad bērns sasniedz deviņu mēnešu vecumu, ir tiesības saņemt dažādos veidos izmantojamu atbrīvojumu no darba, bet vīriešu dzimuma darba ņēmējiem, kuriem ir bērns un tāds pats algota darbinieka statuss, tiesības saņemt šo atbrīvojumu no darba ir tikai tad, ja arī šī bērna mātei ir algotas darbinieces statuss.

Tā kā šo atbrīvojumu no darba var izmantot gan algotu darbu strādājošais tēvs, gan māte, kas nozīmē, ka bērna barošanu un aprūpi var nodrošināt gan bērna tēvs, gan māte, šķiet, ka šis atbrīvojums no darba ņēmējiem tiek piešķirts, ņemot vērā to bērna vecāku statusu. Tādēļ nevar uzskatīt, ka tas ļauj nodrošināt sievietes bioloģiskā stāvokļa pēcdzemdību periodā vai īpašās saiknes starp māti un viņas bērnu aizsardzību. Turklāt tam, ka algotu darbu strādājošajiem tēviem tiesības uz šo atbrīvojumu no darba tiek liegtas, pamatojoties tikai uz to, ka bērna mātei šāda algota darbinieka statusa nav, var būt tādas sekas, ka sieviete, kas ir pašnodarbināta persona, ir spiesta ierobežot savu profesionālo darbību un viņai vienai pašai ir jāuzņemas ar bērna piedzimšanu saistītie pienākumi, nesaņemot nekādu atbalstu no bērna tēva. Līdz ar to tāds pasākums nav uzskatāms nedz par pasākumu, ar kuru iespējams novērst vai mazināt faktisko nevienlīdzību, kāda sabiedrības dzīvē var pastāvēt attiecībā uz sievietēm Direktīvas 76/207 2. panta 4. punkta izpratnē, nedz arī par pasākumu reālas, nevis formālas vienlīdzības sasniegšanai, mazinot faktisko nevienlīdzību, kāda sabiedrības dzīvē var pastāvēt, un tādējādi saskaņā ar LESD 157. panta 4. punktu novēršot vai kompensējot attiecīgo personu profesionālās izaugsmes trūkumus.

(sal. ar 31., 37.–39. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Transports – Autotransports – Sociālo tiesību normas – Darba laikposmi, kas nav vadīšanas laikposmi – Atpūtas laikposmi

(Padomes Regulas Nr. 3820/85 1. panta 5. punkts un 8. panta 3. un 6. punkts un Padomes Regulas Nr. 3821/85 15. pants)

2. Transports – Autotransports – Sociālo tiesību normas – Darba laikposmi, kas nav vadīšanas laikposmi – Atpūtas laikposmi

(Padomes Regulas Nr. 3820/85 1. panta 5. punkts un 8. panta 7. punkts un Padomes Regulas Nr. 3821/85 15. pants)

Summary

1. Sprieduma lietā C‑297/99 Skills Motor Coaches u.c. 21. un nākamajos punktos minētais jēdziens “darbības centrs” – ja saskaņā ar Regulas Nr. 3820/85 par dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu attiecībā uz autotransportu un Regulas Nr. 3821/85 par reģistrācijas kontrolierīcēm, ko izmanto autotransportā, noteikumiem ir jākvalificē laikposms, kas atbilst transportlīdzekļa vadītāja veiktajam maršrutam, lai nokļūtu no savas dzīvesvietas vietā, kurā viņš pārņem ar reģistrācijas kontrolierīci aprīkota transportlīdzekļa vadīšanu, – ir jādefinē kā vieta, kur konkrēti ir bāzēts transportlīdzekļa vadītājs, proti, transporta uzņēmuma apmešanās vieta, no kuras transportlīdzekļa vadītājs regulāri sniedz savus pakalpojumus un uz kuru šo pakalpojumu sniegšanas noslēgumā viņš atgriežas, pildot savus pienākumus parastos apstākļos un neievērojot īpašus sava darba devēja norādījumus.

(sal. ar 20. un 31. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

2. Tas, ka attiecīgais transportlīdzekļa vadītājs vai nu pats nokļūst līdz vietai, kurā viņam jāpārņem ar reģistrācijas kontrolierīci aprīkota transportlīdzekļa vadīšana, vai arī kāds viņu līdz šai vietai aizved, neietekmē brauciena laikposma kvalifikāciju, ņemot vērā jēdzienu “atpūta” Regulas Nr. 3820/85 par dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu attiecībā uz autotransportu 1. panta 5) punkta izpratnē.

Pirmkārt, šīs pašas regulas 8. panta 7. punkts transportlīdzekļa vadītājam paredzēto iespēju ikdienas atpūtas laikposmu pavadīt transportlīdzeklī pakļauj nosacījumam, ka šim transportlīdzeklim ir jābūt aprīkotam ar guļamvietu un tas nedrīkst būt kustībā. Otrkārt, ceļu drošības mērķim būtu pretēji nošķirt to, vai transportlīdzekļa vadītājs, kurš dodas uz vietu, kurā jāpārņem ar reģistrācijas kontrolierīci aprīkota transportlīdzekļa vadīšana, ir tas pats, kuram pēc ierašanās ir tas jāvada. Transportlīdzekļa vadītāja nogurums, kas var apdraudēt minēto mērķi, var rasties ne tikai no pašas transportlīdzekļa vadīšanas, bet arī no apstākļiem, kādos norisinās brauciens.

(sal. ar 33.–35. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Lieta C-88/09

Graphic Procédé

pret

Ministère du Budget, des Comptes publics et de la Fonction publique

(Conseil d’État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Nodokļi — Sestā PVN direktīva — Reprogrāfijas darbība — “Preču piegādes” un “pakalpojumu sniegšanas” jēdzieni — Atšķirības kritēriji”

Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 11. februāra spriedums I ‐ 1051

Sprieduma kopsavilkums

Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Apgrozījuma nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma – Preču piegāde – Jēdziens

(Padomes Direktīvas 77/388 5. panta 1. punkts un 6. panta 1. punkts)

Sestās direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, 5. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka reprogrāfijas darbība atbilst preču piegādes pazīmēm tiktāl, ciktāl tā ir tikai vienkārša dokumentu reproducēšana uz konkrētiem materiāliem, jo tiesības ar tiem rīkoties reprogrāfs ir nodevis klientam, kas ir pasūtījis oriģināla kopijas. Šāda darbība tomēr ir jākvalificē kā “pakalpojumu sniegšana” Sestās direktīvas 77/388 6. panta 1. punkta nozīmē, ja šķiet, ka tā ir saistīta ar papildu pakalpojumu sniegšanu, kam, ņemot vērā to, kāda nozīme tiem ir adresātam, laiku, kas vajadzīgs to izpildei, nepieciešamo oriģinālo dokumentu apstrādi un kopējo izmaksu daļu, kura attiecas uz šo pakalpojumu sniegšanu, var piemist dominējošs raksturs salīdzinājumā ar preču piegādes darbību, kā rezultātā tie ir to adresāta pašmērķis.

(sal. ar 33. punktu un rezolutīvo daļu)