Vieglāka soda atpakaļejošas piemērošanas princips ir daļa no dalībvalstu kopējām konstitucionālajām tradīcijām, proti, tas ir uzskatāms par Kopienu tiesību vispārējo principu, kura ievērošanu nodrošina Tiesa un kurš ir jāievēro valsts tiesai.

Regulas Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību 2. panta 2. punkta otrais teikums jāinterpretē tādējādi, ka tiesību normas, kas noteiktas 66. un 67. pantā Regulā Nr. 796/2004, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai ieviestu savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu, kura paredzēta Regulā Nr. 1782/2003, ar ko ievieš kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kas grozīta ar Regulu Nr. 239/2005, nevar tikt piemērotas ar atpakaļejošu spēku pieteikumam par atbalstu “ganāmpulkam”, kas ietilpst Regulas Nr. 3887/92 par vairāku Kopienu atbalsta shēmu integrētas administrācijas un kontroles sistēmas piemērošanas nosacījumiem, kas grozīta ar Regulu Nr. 2801/1999, ratione temporis piemērošanas jomā, kas ir pamats atbalsta nepiešķiršanai saskaņā ar šīs regulas 10.c pantu.

Regulas Nr. 796/2004 66. un 67. pantā noteiktās sodu sistēmas mērķis nav mainīt sodu būtību vai smagumu, kas piemērojami Regulā Nr. 1254/1999 par liellopu un teļa gaļas tirgus kopīgo organizāciju noteiktās atbalsta liellopiem shēmas ietvaros, bet gan pielāgot tos, sākot no Regulas Nr. 1782/2003 stāšanās spēkā, jaunam normatīvajam kontekstam, kas izriet no kopējās lauksaimniecības politikas reformas, kas tika ieviesta ar šo pēdējo minēto regulu, lai saglabātu konsekventu sodu sistēmu, kas piemērojama attiecīgajām atbalsta shēmām, ievērojot principus, kas ir šīs reformas pamatā. Tādējādi sistēma, kas ir ieviesta ar minēto 66. un 67. pantu, neatspoguļo Kopienas likumdevēja viedokļa maiņu attiecībā uz adekvātu sodu raksturu saistībā ar attiecīgā pārkāpuma smagumu.

No tā izriet, ka minēto sodu sistēmu, kas ir tieši un stingri saistīta ar kopējās lauksaimniecības politikas reformu, kura tika ieviesta ar Regulu Nr. 1782/2003, nevar transponēt noteikumu par liellopu identifikāciju un reģistrāciju, kuri ietilpst Regulas Nr. 3887/92 ratione temporis, neievērošanas gadījumā, nemainot savstarpējās atbilstības sistēmu, kuru Kopienas likumdevējs ir ieviesis minētās reformas ietvaros. Attiecīgi, tā kā minētā sistēma Regulas Nr. 2988/95 2. panta 2. punkta otrā teikuma izpratnē “vēlāk negroza” Regulā Nr. 2419/2001, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus integrētās administrācijas un kontroles sistēmas piemērošanai konkrētām Kopienas atbalsta shēmām, kas izveidotas ar Regulu Nr. 3508/92, kas grozīta ar Regulu Nr. 118/2004, noteikto sodu sistēmu, tā nevar tikt piemērota pamata lietas apstākļos. Turpretī šādā kontekstā var atsaukties uz Regulas Nr. 2419/2001 39. panta 1. punktu redakcijā, kas izriet no Regulas Nr. 118/2004. Šāda tiesību norma, kas “vēlāk groza” Regulas Nr. 3887/92 10.c pantu, ieviešot maksimālo robežu piemērojamam samazinājumam, rada saudzīgāku sodu sistēmu par to, kas noteikta šajā tiesību normā. Tādējādi iesniedzējtiesai minētā 39. panta 1. punkta noteikumi attiecīgajam lauksaimniekam ir jāpiemēro ar atpakaļejošu spēku.

(sal. ar 70. un 82.–85. punktu)