ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6-3:

a) Vai “efektīva, samērīga un preventīva” pasākuma jēdziens Regulas (EK) Nr. 715/2007 13. panta 1. punkta otrā teikuma izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka zaudējums, kuru normatīvi ir cietis transportlīdzekļa pircējs, nevar tikt neitralizēts vai samazināts, faktiski izmantojot iespēju lietot transportlīdzekli, kas neatbilst Regulas (EK) Nr. 715/2007 prasībām? b) Vai Savienības tiesībām piemītošā effet utile iekšējā loģika paredz, ka “efektīva, samērīga un preventīva” pasākuma jēdziens Regulas (EK) Nr. 715/2007 13. panta 1. punkta otrā teikuma izpratnē ir jānošķir, vadoties no tā, vai pārkāpums Regulas (EK) Nr. 715/2007 13. panta 2. punkta izpratnē ir izdarīts tīši vai tikai neuzmanības dēļ, un tikai pēdējā minētajā gadījumā ir pieļaujams atrēķināt atlīdzību par faktisko iespēju lietot iegādāto transportlīdzekli? c) Vai “efektīva, samērīga un preventīva” pasākuma jēdziens Regulas (EK) Nr. 715/2007 13. panta 1. punkta otrā teikuma izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka arī gadījumā, ja tiek atrēķināta atlīdzība par ieguvumu, transportlīdzekļa ražotājam kā pretizpildījums ir jāmaksā komerciāla atlīdzība par kapitāla lietošanu, tātad par to ir jāuzrēķina aizdevuma procenti? d) Vai “efektīva, samērīga un preventīva” pasākuma jēdziens Regulas (EK) Nr. 715/2007 13. panta 1. punkta otrā teikuma izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka katrā ziņā, sākot no brīža, kad pircējs izteicis pirmo nopietno paziņojumu par preces atgriešanu, tāda transportlīdzekļa ražotājs, kas neatbilst Regulas (EK) Nr. 715/2007 prasībām, no atmaksas nevar atrēķināt atlīdzību par faktisko iespēju lietot transportlīdzekli?
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 28. septembrī iesniedza Amtsgericht Hamburg (Vācija) – BC/Deutsche Lufthansa AG

(Lieta C-467/20)

(2020/C 433/38)

Tiesvedības valoda – vācu

Iesniedzējtiesa

Amtsgericht Hamburg

Pamatlietas puses

Prasītājs: BC

Atbildētāja: Deutsche Lufthansa AG

Prejudiciālais jautājums

Vai Regulas Nr. 261/2004 (1) 5. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 7. panta 1. punkts kopsakarā ar tās 3. panta 5. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja saistībā ar savienoto lidojumu, kas sastāv no diviem lidojumiem (tātad ar pārsēšanos), uz kuriem veikta vienota rezervācija, – ar izlidošanu no lidostas, kas neatrodas dalībvalstī (atrodas trešās valsts teritorijā), pārsēšanos trešās valsts lidostā un galamērķi lidostā, kura atrodas dalībvalsts teritorijā – pasažieris, kas savu galamērķi sasniedzis ar vismaz trīs stundu nokavējumu, kurš radies pirmajā minētajā lidojumā, ko saskaņā ar vienošanos par kodu koplietošanu ir nodrošinājis trešā valstī reģistrēts gaisa pārvadātājs, savu prasību par šajā regulā paredzētās kompensācijas samaksu var celt pret Kopienas gaisa pārvadātāju, kurš nodrošinājis lidojuma vienoto rezervāciju un veicis tikai otro no šiem lidojumiem?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (OV 2004, L 46, 1. lpp.).
2)

Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: Kādas prasības tādā gadījumā kā šis ir jāizvirza attiecībā uz faktisko ģimenes dzīvi Direktīvas 2003/86/EK 16. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē? a) Vai tam par pietiekamu var tikt atzīta juridiskās izcelšanās saikne vai arī ir nepieciešama faktiska ģimenes dzīve? b) Gadījumā, ja nepieciešama ir arī faktiska ģimenes dzīve: Cik intensīvai tai ir jābūt? Vai, piemēram, pietiek ar atsevišķiem vai regulāriem apmeklējumiem, vai nepieciešams dzīvot vienā kopīgā mājsaimniecībā, vai turklāt ir jāpastāv arī savstarpēja atbalsta saiknei, kad ģimenes locekļi ir atkarīgi viens no otra palīdzības? c) Vai tāda pa šo laiku pilngadību sasnieguša bērna ieceļošanai, kurš vēl atrodas trešajā valstī un ir iesniedzis pieteikumu par ģimenes atkalapvienošanos ar bēgļa statusu ieguvušu vecāku, ir nepieciešams prognozes vērtējums par to, vai pēc ieceļošanas dalībvalstī tiks uzsākta (atjaunota) ģimenes dzīve atbilstoši otrā jautājuma b) daļā minētajām prasībām?
3)

Vai Pamatlēmums 2002/584/TI un Hartas 47. panta otrā daļa nepieļauj to, ka izpildes tiesu iestāde izpilda EAO, ja tā ir konstatējusi, ka: — izsniegšanas dalībvalstī katrai aizdomās turētajai personai pastāv faktisks risks, ka tiks pārkāptas viņas pamattiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu, kas ir saistīts ar sistēmiskām un vispārējām nepilnībām saistībā ar šīs dalībvalsts tiesu varas neatkarību, — šīs sistēmiskās un vispārējās nepilnības tāpēc ne tikai var ietekmēt šīs dalībvalsts kompetentās tiesas, kas īsteno procedūras, kuras tiks piemērotas pieprasītajai personai, bet tās arī faktiski ietekmē, un — tāpēc pastāv būtiski un reāli iemesli uzskatīt, ka pieprasītajai personai pastāvēs faktisks risks, ka tiks pārkāptas viņas pamattiesības uz neatkarīgu tiesu un līdz ar to pārkāpts viņas pamattiesību uz lietas taisnīgu izskatīšanu būtiskais saturs, pat ja neatkarīgi no šīm sistēmiskajām un vispārējām nepilnībām pieprasītā persona nav paudusi konkrētas bažas un ja viņas personiskā situācija, noziedzīgā nodarījuma, kas ir pamatā kriminālvajāšanai, raksturs un faktiskie apstākļi, uz kuriem ir balstīts EAO, neatkarīgi no šīm sistēmiskajām un vispārējām nepilnībām nerada iemeslu baidīties par to, ka izpildvara un/vai likumdošanas vara attiecīgajā kriminālprocesā konkrēti izdarīs spiedienu vai to ietekmēs?
1)

Vai no Savienības tiesību normām, it īpaši no LES 4. panta 3. punkta, LESD 288. panta 3. punkta un 260. panta 1. punkta izriet, ka uzsāktā tiesvedībā starp privātpersonām Direktīvas 2006/123 par pakalpojumiem iekšējā tirgū (1) 15. panta 1. punktam, 2. punkta g) apakšpunktam un 3. punktam ir tāda tieša iedarbība, ka vairs nav jāpiemēro tāda ar šo direktīvu nesaderīga valsts tiesību norma kā Vācijas Verordnung über die Honorare für Architekten- und Ingenieurleistungen (HOAI) 7. pants, saskaņā ar kuru šajos noteikumos par honorāriem noteiktās minimālās likmes attiecībā uz arhitektu un inženieru sniegtiem plānošanas un uzraudzības pakalpojumiem – ar dažiem izņēmumiem – ir obligātas un nav spēkā līgumā ar arhitektiem vai inženieriem panākta vienošanās par honorāru, kas ir zemāks par minimālajām likmēm?
Prasība, kas celta 2020. gada 8. aprīlī – Eiropas Komisija/Dānijas Karaliste

(Lieta C-159/20)

(2020/C 201/27)

Tiesvedības valoda – dāņu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: M. Konstantinidis, I. Naglis un U. Nielsen)

Atbildētāja: Dānijas Karaliste

Prasījumi

Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

— atzīt, ka Dānija nav izpildījusi Regulas (ES) Nr. 1151/2012 (1) par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu kvalitātes shēmām 13. pantā paredzētos pienākumus, jo tā nenovērsa vai neapturēja Dānijas piena pārstrādes uzņēmumus no nosaukuma “Feta” izmantošanas sieram, kurš neatbilst Komisijas Regulā (EK) Nr. 1829/2002 (2) paredzētajai specifikācijai;

— atzīt, ka, atļaujot Dānijas piena pārstrādes uzņēmumiem ražot un tirgot siera “Feta” viltojumus, Dānija ir pārkāpusi Līguma par Eiropas Savienību (LES) 4. panta 3. punktu, lasot to kopsakarā ar Regulas (ES) Nr. 1151/2012 1. panta 1. punktu un 4. pantu;

— piespriest Dānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Komisija apgalvo, ka Dānijas iestādes nav izpildījušas savus pienākumus atbilstoši regulai par kvalitātes shēmām, jo ļāva Dānijas uzņēmumiem nelikumīgi izmantot nosaukumu “Feta” sieram, kurš ražots Dānijā.

Konkrētāk, tā apgalvo, ka nosaukums “Feta” Dānijā tiek lietots, pārkāpjot regulu par kvalitātes shēmām, un ka tā rezultātā dalībvalstij ir jāveic piemērotas administratīvas un tiesu darbības, lai novērstu vai apturētu šo praksi. Tā kā Dānija atsakās izpildīt iepriekš minētā tiesiskā regulējuma prasības, Komisija secina, ka Dānija nav izpildījusi regulas par kvalitātes shēmām 13. panta 3. punktā paredzētos pienākumus un līdz ar to ir pārkāpusi Savienības tiesības.

Ļaujot Dānijas piena pārstrādes uzņēmumiem ražot un pārdot “Feta” viltojumus, Dānija ir pārkāpusi arī LES 4. panta 3. punktu kopsakarā ar Regulas (ES) Nr. 1151/2012 1. panta 1. punktu un 4. pantu, apdraudot Eiropas Savienības mērķu sasniegšanu – nodrošināt godīgu konkurenci lauksaimniekiem un ražotājiem, kas ražo lauksaimniecības produktus un pārtikas produktus ar īpašībām un pazīmēm, kas paaugstina to pievienoto vērtību, palīdzot to produktu ražotājiem, kas saistīti ar ģeogrāfisku apgabalu, nodrošinot taisnīgu atlīdzību par to produktu kvalitāti un nodrošinot to nosaukumu kā intelektuālā īpašuma tiesību vienotu aizsardzību Savienības teritorijā.

Komisija arī uzskata, ka, nenovēršot vai apturot tādu tiesību pārkāpumu saistībā ar reģistrētu “aizsargātu cilmes vietas nosaukumu” (ACVN) “Feta”, kurš rodas, kad Dānijas piensaimnieki eksportē viltotu sieru no Eiropas Savienības uz trešajām valstīm, Dānija aizskar Savienības nostāju starptautiskās sarunās, kuras ir vērstas uz to, lai aizsargātu Savienības kvalitātes shēmas, un pārkāpj lojālas sadarbības principu, kurš ietverts LES 4. panta 3. punktā.

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1151/2012 (2012. gada 21. novembris) par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu kvalitātes shēmām (OV 2012, L 343, 1. lpp.).

(2) Komisijas Regula (EK) Nr. 1829/2002 (2002. gada 14. oktobris), ar ko groza pielikumu Regulai (EK) Nr. 1107/96 attiecībā uz nosaukumu Feta (OV 2002, L 277, 10. lpp.).
Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 29. februārīVanda Pharmaceuticals Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2019. gada 19. decembra spriedumu lietā T-211/18 Vanda Pharmaceuticals/Komisija

(Lieta C-115/20 P)

(2020/C 137/57)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Vanda Pharmaceuticals Ltd (pārstāvji: M. Meulenbelt, S. De Knop, B. Natens, advocaten, C. Muttin, avocate)

Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

Prasījumi

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

— atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-211/18;

— apmierināt pirmajā instancē izvirzītos prasījumus un atcelt Eiropas Komisijas Īstenošanas lēmumu C(2018) 252 final, ar ko saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 726/2004 (1) atsaka tirdzniecības atļauju cilvēkiem paredzētām zālēm “Fanaptum – iloperidons”;

— piespriest atbildētājai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējas un segt savus tiesāšanās izdevumus gan pirmajā instancē, gan apelācijas tiesvedībā.

Alternatīvi, apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz Tiesu:

— atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-211/18;

— nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā;

— lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pirmajā un apelācijas instancēs pieņemšanu atstāt Vispārējās tiesas ziņā, kad tā taisīs galīgo spriedumu.

Pamati un galvenie argumenti

Pirmais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi un piemērojusi attiecīgo pārbaudes tiesā standartu un sagrozījusi pierādījumus.

Otrais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi un piemērojusi Note for Guidance CHMP/ICH/2/04 on the Clinical Evaluation of QT/QTc 2 Interval Prolongation and Proarrhythmic Potential for Non Antiarrhythmic Drugs (CHMP/ICH/2/04 vadlīnijas par Qt/QTc2 intervāla pagarinājuma un zāļu, kas nav paredzētas aritmijas ārstēšanai, aritmogēnā potenciāla klīnisko izvērtējumu; “QT pamatnostādnes”).

Trešais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa neesot pilnībā izvērtējusi apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzīto otro pamatu.

Ceturtais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa esot sagrozījusi pierādījumus un nepareizi piemērojusi vienlīdzīgas attieksmes principu.

Piektais apelācijas sūdzības pamats: Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi Līguma par Eiropas Savienību 5. panta 1.–3. punktu un Regulas Nr. 726/2004 12. pantu un 81. panta 2. punktu.

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 726/2004 (2004. gada 31. marts), ar ko nosaka cilvēkiem paredzēto un veterināro zāļu reģistrēšanas un uzraudzības Kopienas procedūras un izveido Eiropas Zāļu aģentūru (OV 2004, L 136, 1. lpp.).
2)

Vai princips non bis in idem, kas garantēts Hartas 50. pantā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neliedz dalībvalsts kompetentajai administratīvajai iestādei uzlikt naudas sodu par Eiropas konkurences tiesību pārkāpumu tādā gadījumā kā šajā lietā, kurā tai pašai juridiskajai personai jau ir ticis galīgi atcelts valsts pasta regulatora tai uzliktais naudas sods par tiesību aktu pasta jomā apgalvotu pārkāpumu, ņemot vērā tos pašus faktus vai līdzīgus faktus, jo principa non bis in idem ierobežojums esot pamatots ar to, ka ar tiesību aktiem konkurences jomā tiecas sasniegt papildu vispārējo interešu mērķi, proti, nodrošināt un saglabāt neizkropļotu konkurences sistēmu iekšējā tirgū, un šie tiesību akti nepārsniedz to, kas ir atbilstošs un nepieciešams tajos paredzētā leģitīmā mērķa sasniegšanai un/vai šo pārējo uzņēmēju tiesību un uzņēmējdarbības brīvības aizsardzībai atbilstoši Hartas 16. pantam?
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 6. novembrī iesniedza Rechtbank Amsterdam (Nīderlande) – Stichting Cartel Compensation, Equilib Netherlands BV, Equilib Netherlands BV/Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV u.c.

(Lieta C-819/19)

(2020/C 95/12)

Tiesvedības valoda – holandiešu

Iesniedzējtiesa

Rechtbank Amsterdam

Pamatlietas puses

Prasītājas: Stichting Cartel Compensation, Equilib Netherlands BV, Equilib Netherlands BV

Atbildētājas: Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV, Martinair Holland NV, Deutsche Lufthansa AG, Lufthansa Cargo AG, British Airways plc, Société Air France SA, Singapore Airlines Ltd, Singapore Airlines Cargo Pte Ltd, Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV, Martinair Holland NV, Société Air France SA, Singapore Airlines Cargo Pte Ltd, Singapore Airlines Ltd, Lufthansa Cargo AG, Deutsche Lufthansa AG, Swiss International Air Lines AG, British Airways plc, Air Canada, Cathay Pacific Airways Ltd, SAS AB, Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden, SAS Cargo Group A/S, Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV, Martinair Holland NV, Société Air France SA, Lufthansa Cargo AG, Deutsche Lufthansa AG, British Airways plc

Prejudiciālie jautājumi

Vai valsts tiesas strīdā starp cietušajām personām (šajā gadījumā – pārvadātājiem, kravu aviopārvadājumu saņēmējiem) un aviosabiedrībām – vai tas būtu, pamatojoties uz LESD 101. panta tiešo iedarbību vai jebkurā gadījumā uz EEZ līguma 53. pantu, vai tas būtu, pamatojoties uz Regulas Nr. 1/2003 (1) 6. pantu (tā tiešo iedarbību), ir kompetentas neierobežoti piemērot LESD 101. pantu vai jebkurā gadījumā EEZ līguma 53. pantu aviosabiedrību vienošanās gadījumiem vai saskaņotām darbībām saistībā ar kravu pārvadājumiem pirms 2004. gada 1. maija veiktajos lidojumos starp lidostām ES un lidostām ārpus EEZ vai attiecīgi pirms 2005. gada 19. maija veiktajos lidojumos starp Islandi, Lihtenšteinu un Norvēģiju un lidostām ārpus EEZ, vai attiecīgi pirms 2002. gada 1. jūnija veiktajos lidojumos starp lidostām ES un Šveici, pat ja runa šajā ziņā ir par laikposmu, uz kuru attiecās LESD 104. un 105. pantā noteiktais pārejas režīms, vai arī ar pārejas režīmu tas netiek pieļauts?

(1) Padomes Regula (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.).
C 77/28

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. decembrī iesniedza Verwaltungsgericht Darmstadt (Vācija) – EP/Kreis Groß-Gerau

(Lieta C-905/19)

(2020/C 77/39)

Tiesvedības valoda – vācu

Iesniedzējtiesa

Verwaltungsgericht Darmstadt

Pamatlietas puses

Prasītājs: EP

Atbildētājs: Kreis Groß-Gerau

Prejudiciālie jautājumi

Vai no nediskriminācijas principa, kas ietverts Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīguma ar Tunisiju (1) 64. pantā, var izrietēt aizliegums saīsināt uzturēšanās atļaujas derīguma termiņu tās piešķiršanas nosacījumu vēlāka zuduma dēļ, ja:

— brīdī, kad tika paziņots par uzturēšanās atļaujas derīguma termiņa saīsināšanu a posteriori, Tunisijas valstspiederīgais bija nodarbināts,

— lēmums par uzturēšanās atļaujas derīguma termiņa saīsināšanu nav balstīts uz iemesliem, kuru mērķis ir aizsargāt tādas valsts likumīgās intereses kā sabiedrisko kārtību, valsts drošību un veselības aizsardzību, un

— Tunisijas valstspiederīgajam nebija no uzturēšanās atļaujas neatkarīgas atļaujas strādāt algotu darbu (darba atļauja), bet saskaņā ar normatīvajiem aktiem bija tiesības strādāt algotu darbu uzturēšanās atļaujas derīguma termiņa laikā?

Vai ārvalstnieka statuss, kas izriet no Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīguma ar Tunisiju 64. pantā ietvertā nediskriminācijas principa, paredz, ka viņam līdztekus uzturēšanās atļaujai ir jāpiešķir administratīva atļauja strādāt algotu darbu?

Kurš datums ir jāņem vērā, vērtējot statusu uzturēšanās un darba atļaujas tiesību jomā? Vai tas ir datums, kurā izdots iestādes lēmums, ar kuru tiek atņemtas uzturēšanās tiesības, vai arī datums, kurā ir pieņemts tiesas nolēmums?

(1) 1995. gada 17. jūlija Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgums, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Tunisijas Republiku, no otras puses (OV 1998, L 97, 1. lpp.).
2)

Vai Direktīvas 2006/112 69. pantam nav pretrunā tāda tiesību norma kā PVN likuma 103. panta 5.a punkts, kurā ir noteikts, ka, iegādājoties motordegvielu Kopienas iekšienē, nodokļa maksātājam ir pienākums bez muitas iestādes vadītāja aicinājuma aprēķināt un samaksāt nodokļu summas tās muitas struktūrvienības kontā, kas ir atbildīga par akcīzes nodokļa maksājumiem: a) 5 dienu laikā pēc dienas, kad šīs preces tika ievestas attiecīgajā atļaujā norādītajā akcīzes preču saņemšanas vietā – ja preces Kopienas iekšienē 2008. gada 6. decembraustawa o podatku akcyzowym [Likuma par akcīzes nodokli] normu izpratnē iegādājas reģistrēts saņēmējs, izmantojot atliktās akcīzes nodokļa maksāšanas režīmu saskaņā ar normām par akcīzes nodokli; b) 5 dienu laikā pēc dienas, kad šīs preces tika ievestas akcīzes preču noliktavā no tādas dalībvalsts teritorijas, kas nav valsts teritorija; c) brīdī, kad šīs preces tika ievestas valsts teritorijā – ja preces tiek pārvietotas ārpus atliktās akcīzes nodokļa maksāšanas režīma saskaņā ar normām par akcīzes nodokli, interpretējot to tādējādi, ka iepriekš minētās summas nav uzskatāmas par PVN starpmaksājumu Direktīvas 2006/112 206. panta izpratnē?
1.9.

Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu noteikumi, tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi atļauj vai aizliedz to, ka nodokļu iestādes atsauc atzinumus, kas ietverti agrākos nodokļu pārbaudes ziņojumos vai agrākos lēmumos par administratīvām pārsūdzībām: 1.9.1. par to, ka privātpersona ir iegādājusies preces un pakalpojumus nolūkā izmantot tos ar nodokli apliekama darījuma īstenošanai; 1.9.2. par to, ka ieguldījuma projekta apturēšanu vai pamešanu ir izraisījis kāds noteikts, no nodokļa maksātāja gribas neatkarīgs apstāklis?
1)

Vai frāze “atbrīvo dalībvalstu konkurences iestādes no to kompetences piemērot Līguma 81. un 82. pantu” (2) nozīmē, ka dalībvalstu iestādes tiek atbrīvotas no pilnvarām Līguma 81. un 82. panta piemērošanas jomā?
C 19/15

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 16. oktobrī iesniedza First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) – JCM Europe (UK) Ltd/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Lieta C-760/19)

(2020/C 19/19)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Pamatlietas puses

Apelācijas sūdzības iesniedzējs: JCM Europe (UK) Ltd

Atbildētājs: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2016/1760 (1) (2016. gada 28. septembris) par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā ir spēkā neesoša tiktāl, ciktāl tajā banknošu autentiskuma pārbaudīšanas ierīce un nodalījumi banknošu glabāšanai, kas norādīti regulā, ir klasificēti ar KN kodu 84729070, nevis ar KN kodu 90314990?

2) Proti, vai Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2016/1760 ir spēkā neesoša tiktāl, ciktāl tā: a) nepamatoti ierobežo 9031. pozīcijas piemērošanas jomu; b) nepamatoti paplašina 8472. pozīcijas piemērošanas jomu; c) ņem vērā nepieļaujamus faktorus; d) klasificējot izstrādājumu, kā izklāstīts minētajā regulā, pienācīgi neņem vērā paskaidrojumus, KN pozīcijas un/vai vispārīgos interpretācijas noteikumus.

(1) OV 2016, L 269, 6. lpp.
C 19/37

Prasība, kas celta 2019. gada 25. novembrī — Eiropas Komisija/Ungārija

(Lieta C-856/19)

(2020/C 19/39)

Tiesvedības valoda – ungāru

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: C. Perrin un A. Sipos)

Atbildētāja: Ungārija

Prasītājas prasījumi

Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

— atzīt, ka, pēc pārejas perioda, kurš beidzās 2017. gada 31. decembrī, piemērodama apgrozībā laistām cigaretēm vispārējo akcīzes nodokli, kurš ir zemāks par 60 % no vidējās svērtās mazumtirdzniecības cenas, un uzlikdama 1 000 cigaretēm akcīzes nodokli, kurš ir zemāks par 115 euro, Ungārija nav izpildījusi Padomes Direktīvas 2011/64/ES (2011. gada 21. jūnijs) par tabakas izstrādājumiem piemērotā akcīzes nodokļa struktūru un likmēm (1) 10. panta 2. un 3. punktā paredzētos pienākumus;

— piespriest Ungārijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Saskaņā ar Padomes Direktīvas 2011/64/ES (2011. gada 21. jūnijs) par tabakas izstrādājumiem piemērotā akcīzes nodokļa struktūru un likmēm 10. panta 2. punktu no 2014. gada 1. janvāra vispārējais akcīzes nodoklis cigaretēm ir vismaz 60 % no apgrozībā laisto cigarešu vidējās svērtās mazumtirdzniecības cenas, ja vien akcīzes nodoklis nav vismaz EUR 115 par 1 000 cigaretēm. Ņemot vērā, ka Ungārija piemēro akcīzes nodokli, kurš ir zemāks par EUR 115 par 1 000 cigaretēm, šai dalībvalstij ir pienākums noteikt akcīzes nodokli vismaz 60 % apmērā no vidējās svērtās cenas.

Direktīvas 2011/64/ES 10. panta 2. punkta trešajā daļā Ungārijai un septiņām citām dalībvalstīm šā akcīzes nodokļa apmēra sasniegšanai tika noteikts pārejas periods līdz 2017. gada 31. decembrim. Saskaņā ar Direktīvas 2011/64/ES 10. panta 2. un 3. punktu minētā perioda beigas norādītajām dalībvalstīm ir jābūt sasniegušām minētos akcīzes nodokļa sliekšņus.

Komisija uzskata, ka pārejas perioda beigās Ungārija nebija sasniegusi Direktīvas 2011/64/ES 10. panta 2. un 3. punktā noteiktos akcīzes nodokļa sliekšņus un ka pēc 2017. gada 31. decembra minētā dalībvalsts turpina piemērot akcīzes nodokli, kas ir zemāks par šajā direktīvā noteiktajiem sliekšņiem.

(1) Padomes Direktīva 2011/64/ES (2011. gada 21. jūnijs) par tabakas izstrādājumiem piemērotā akcīzes nodokļa struktūru un likmēm (OV 2011, L 176, 24. lpp.).