Tā kā, pirmkārt, taisnīga atlīdzība, kas ir jāmaksā atbilstoši minētā 5. panta 2. punkta a) apakšpunktā paredzētajam izņēmumam attiecībā uz reprogrāfiju, kā arī 5. panta 2. punkta b) apakšpunktā paredzētajam izņēmumam attiecībā uz privātu kopēšanu, ir paredzēta, lai atlīdzinātu kaitējumu, kas ir nodarīts tiesību subjektiem, tāpēc ka to darbi ir tikuši reproducēti bez viņu atļaujas, un, otrkārt, izdevēji nav ekskluzīvo reproducēšanas tiesību īpašnieki Direktīvas 2001/29 2. panta izpratnē, šiem pēdējiem minētajiem nerodas nekāds kaitējums minēto izņēmumu izpratnē. Tādējādi tiem nebūtu jāsaņem atlīdzība atbilstoši minētajiem izņēmumiem, ja šādas atlīdzības saņemšanas rezultātā reproducēšanas tiesību subjekti zaudētu visu vai daļu no taisnīgas atlīdzības, uz kādu tiem ir tiesības atbilstoši šiem pašiem izņēmumiem.

Direktīvas 2001/29 par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 5. panta 2. punkta a) apakšpunkts un tās 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts nepieļauj tādus valsts tiesību aktus, kas ļauj dalībvalstij daļu no taisnīgas atlīdzības, kas pienākas tiesību subjektiem, piešķirt autoru radīto darbu izdevējiem, neparedzot šiem izdevējiem pienākumu pat netieši nodrošināt, ka šie autori saņem daļu no atlīdzības, kuru tie nav saņēmuši.

Direktīvas 2001/29 par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 5. panta 2. punkta a) apakšpunkts un tās 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts principā nepieļauj tādus valsts tiesību aktus, ar kuriem tiek ieviesta nediferencēta sistēma taisnīgas atlīdzības iekasēšanai, kas attiecas arī uz nošu rakstu reproducēšanu, un tie nepieļauj šādus tiesību aktus, ar kuriem ir ieviesta nediferencēta sistēma taisnīgas atlīdzības iekasēšanai, kas attiecas arī uz viltotām reprodukcijām, kuras ir izgatavotas no nelikumīgiem avotiem.

Vispirms runājot par nošu rakstiem, no Direktīvas 2001/29 5. panta 2. punkta a) apakšpunkta formulējuma skaidri izriet, ka nošu raksti ir izslēgti no šajā tiesību normā paredzētā izņēmuma attiecībā uz reprogrāfiju piemērošanas jomas. Tādējādi tie nevar tikt ņemti vērā, aprēķinot taisnīgu atlīdzību šī izņēmuma ietvaros, ieskaitot gadījumu, kad nošu rakstu reproducēšanu ir veikusi fiziska persona personiskai lietošanai ar mērķi, kas ne tieši, ne netieši nav komerciāls. Tāds pats secinājums principā ir jāizdara saistībā ar minētās direktīvas 5. panta 2. punkta b) apakšpunktā paredzēto izņēmumu attiecībā uz privātu kopēšanu. Gadījumā, ja nošu rakstu reproducēšana būtu atļauta atbilstoši vienam no šiem izņēmumiem un aizliegta atbilstoši otram, tiesiskā situācija attiecīgajā dalībvalstī būtu pretrunīga un ļautu apiet aizliegumu atļaut nošu rakstu reproducēšanu. Šajos apstākļos nošu rakstu izslēgšana, kas ir paredzēta Direktīvas 2001/29 5. panta 2. punkta a) apakšpunktā, ir jāsaprot tā, ka tās mērķis ir nevis tikai ierobežot izņēmuma attiecībā uz reprogrāfiju piemērojamību, bet arī ieviest īpašu režīmu šāda veida aizsargātiem priekšmetiem, principā aizliedzot to reproducēšanu bez tiesību subjektu atļaujas.

Runājot par viltotām reprodukcijām, ja tiktu atzīts, ka reprodukcijas, kas atbilstoši izņēmumam attiecībā uz reprogrāfiju ir izgatavotas personiskai lietošanai, var tikt izgatavotas no nelikumīgiem avotiem, tas veicinātu viltotu vai pirātisku darbu apgrozību, līdz ar to noteikti samazinot aizsargāto darbu pārdevumu vai citu ar tiem saistīto darījumu apjomu tādējādi, ka tiktu kaitēts to parastajai izmantošanai. Tas varētu nepamatoti kaitēt autortiesību īpašniekiem.

(sal. ar 51.–54., 60., 61. un 64. punktu un rezolutīvās daļas 3) punktu)