ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
33

Ņemot vērā šo judikatūru, vispirms ir jānorāda, ka, ciktāl tas ir izņēmums no pamatbrīvības, Direktīvas 2006/123 2. panta 2. punkta i) apakšpunktā paredzētā atkāpe ir jāinterpretē, attiecinot tās piemērojamību tikai uz to, kas noteikti ir nepieciešams to interešu nodrošināšanai, ko tā ļauj dalībvalstīm aizsargāt (pēc analoģijas skat. spriedumu Komisija/Beļģija, C‑47/08, EU:C:2011:334, 84. punkts un tajā minētā judikatūra), un tā līdz ar to ir piemērojama tikai darbībām, kuras pašas par sevi ir tieša un konkrēta dalība valsts varas īstenošanā (pēc analoģijas skat. spriedumus, Komisija/Beļģija,C‑47/08, EU:C:2011:334, 85. punkts, un SOA Nazionale Costruttori, C‑327/12, EU:C:2013:827, 51. punkts).
14

Regulas Nr. 1013/2006 IC pielikuma “Īpaši norādījumi paziņojuma un pārvietošanas dokumentu aizpildīšanai” 26. punkts ir formulēts šādi: “Dokumenta 15. aile (sk. II pielikuma 1. daļas 8. līdz 10., 14. punktu): 15. ailes a) rindā sniedz nosūtīšanas, tranzīta un galamērķa valstu nosaukumus [..] vai katras valsts kodus, izmantojot ISO standarta Nr. 3166 saīsinājumus [..]. Ailes b) rindā attiecīgos gadījumos norāda katras valsts kompetentās iestādes koda numuru, bet c) rindā ieraksta robežpunkta vai ostas nosaukumu un attiecīgos gadījumos muitas iestādes koda numuru kā ievešanas punktu valstī vai izvešanas punktu no konkrētas valsts. Tranzītvalstīm c) rindā sniedz informāciju par ievešanas un izvešanas punktu. Ja kādā sūtījumā iesaistītas vairāk nekā trīs tranzītvalstis, attiecīgo informāciju pievieno pielikumā. Pielikumā norāda plānoto maršrutu starp ievešanas un izvešanas punktiem, iekļaujot iespējamās alternatīvas, arī neparedzētu apstākļu gadījumā.”
6

Romas II regulas II nodaļā par neatļautām darbībām ir tās 4. pants “Vispārējs noteikums”. Šis pants ir izteikts šādā redakcijā: “1. Ja vien šajā regulā nav paredzēts kas cits, tiesību akti, kas piemērojami ārpuslīgumiskām saistībām, kuras izriet no neatļautas darbības, ir tās valsts tiesību akti, kurā radies kaitējums, neatkarīgi no tā, kurā valstī iestājies notikums, kas radījis kaitējumu, un neatkarīgi no tā, kurā valstī vai kurās valstīs radušās netiešas minētā notikuma sekas. 2. Tomēr gadījumā, ja gan personai, ko uzskata par atbildīgu, gan personai, kam nodarīts kaitējums, laikā, kad kaitējums radies, pastāvīgā mītnesvieta ir vienā un tajā pašā valstī, piemēro minētās valsts tiesību aktus. 3. Ja visi lietas apstākļi skaidri liecina, ka neatļautā darbība ir acīm redzami ciešāk saistīta ar citu valsti, kas nav 1. vai 2. punktā norādītā valsts, piemēro attiecīgās valsts tiesību aktus. Acīm redzami ciešāka saikne ar citu valsti jo īpaši varētu būt balstīta uz jau iepriekš pastāvējušām pušu attiecībām, piemēram, uz līgumu, kas ir cieši saistīts ar attiecīgo neatļauto darbību.”
20

Iesniedzējtiesa uzskata, ka no sprieduma First National Bank of Chicago (C‑172/96, EU:C:1998:354) var secināt, ka darījumi ar virtuālās valūtas maiņu pret parasto valūtu un otrādi, kas ir veikti, samaksājot summu, kura atbilst starpībai starp uzņēmēja samaksāto pirkšanas cenu un tā noteikto pārdošanas cenu, ir pakalpojumi, kas ir veikti par atlīdzību. Šādā gadījumā rodas jautājums, vai šiem darījumiem ir piemērojams viens no atbrīvojumiem no nodokļa, kas PVN direktīvas 135. panta 1. punktā ir paredzēts attiecībā uz finanšu pakalpojumiem, konkrētāk, tiem, kuri ir ietverti šīs tiesību normas d)–f) apakšpunktā.
9

Pēc tam Klausner Holz cēla iesniedzējtiesā prasību pret Land, lūdzot, pirmkārt, lai tiktu piespriesta zaudējumu atlīdzība aptuveni EUR 54 miljonu apmērā saistībā ar 2009. gadā nepiegādātajiem kokmateriāliem un, otrkārt, lai tiktu piegādāti aptuveni 1,5 miljoni steru baltegles koksnes saskaņā ar attiecīgajiem līgumiem par laikposmu no 2010. gada līdz 2013. gada februārim, kā arī, treškārt, lai saņemtu informāciju tieši par tiem finanšu nosacījumiem, ar kādiem pieci paši lielākie skujkoku iepircēji iegādājās no Land gāztās baltegles laikposmā no 2010. gada līdz 2013. gadam.
36

Pamatlietā šķiet, ka no iesniedzējtiesas paziņojumiem, kā arī no Tiesā iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka pavisam nedaudzi preses raksti ir saistīti ar aplūkotajiem videomateriāliem. Turklāt atbilstoši Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem lielākā daļa no šiem videomateriāliem ir pieejama un ar tiem var iepazīties neatkarīgi no iepazīšanās ar laikraksta elektroniskās versijas rakstiem. Šie elementi tiecas norādīt, ka pamatlietā aplūkotais pakalpojums var tikt uzskatīts par tādu, kam ir autonoms saturs un funkcija attiecībā uz prasītājas pamatlietā žurnālistikas darbību, un tātad par tādu, kas veido no tās piedāvātajiem pakalpojumiem nošķirtu pakalpojumu. Šāds vērtējums ir jāveic iesniedzējtiesai.
29

Ar 2013. gada 13. jūnija lēmumu notārs noraidīja pieteikumu par atzīmes par izpildāmību atcelšanu, pamatojoties uz to, ka saistībā ar to nav pieļauti nekādi pārkāpumi, ciktāl attiecīgajā publiskajā aktā ir norādīta parāda atzīšana, kreditora un parādnieka vārds, saistību izcelsme un to apmērs, to izpildes noteikumi un termiņš. Turklāt notārs konstatēja, ka minētajā aktā ir precizēts, ka saistības ir atkarīgas no noteikta nosacījuma īstenošanās, kā arī ir norādīts šī nosacījuma īstenošanās datums. Notārs arī norādīja, ka, tā kā notariālā procedūra ir bezstrīdus procedūra, viņam ir tikai ierobežotas vērtēšanas pilnvaras pierādījumu jomā un viņam nav pilnvaru pieņemt lēmumu saistībā ar lietas dalībnieku strīdu par līguma noteikumiem vai šī līguma izbeigšanas tiesiskumu, jo šajos jautājumos tiesām ir izņēmuma piekritība.
“(14)

Pieņemot tiesību aktus par transportlīdzekļu apstiprināšanu, galvenais mērķis ir nodrošināt, lai tirgū laisti jauni transportlīdzekļi, to sastāvdaļas un atsevišķas tehniskas vienības garantētu augsta līmeņa drošību un nekaitētu apkārtējai videi. To nevajadzētu sarežģīt, dažas sastāvdaļas vai aprīkojumu uzstādot pēc tam, kad transportlīdzekļi ir laisti tirgū vai ir sākta to ekspluatācija. Tālab būtu jāveic attiecīgi pasākumi, lai nodrošinātu to, ka apstiprinātāja iestāde pirms tirdzniecības sākuma pārbauda sastāvdaļas vai aprīkojumu, ko var uzstādīt transportlīdzekļiem un kas var nopietni traucēt tādu sistēmu darbību, kuras ir būtiskas drošībai vai saistībā ar vides aizsardzību. Tādiem pasākumiem būtu jāietver tehniski noteikumi par to, kādām prasībām ir jāatbilst tādām sastāvdaļām vai aprīkojumam.
9

Lai konstatētu dempingu, Pamatregulas 2. panta 1.–7. punktā bija paredzēti normālās vērtības aprēķina noteikumi. Lai gan atbilstoši šīs regulas 2. panta 1. punktam normālo vērtību parasti noteica, pamatojoties uz cenām, kādas ir maksātas eksportētājvalstī, šī panta 7. punktā ir paredzēts, ka, ja preci importē no valstīm, kurās nav tirgus ekonomikas, izmanto tā saukto “analogo valstu” metodi. Atbilstoši šai pēdējai minētajai normai: “a) Ja preci importē no valstīm, kurās nav tirgus ekonomikas, [(Albānija, Armēnija, Azerbaidžāna, Baltkrievija, Gruzija, Ziemeļkoreja, Kirgizstāna, Moldova, Mongolija, Tadžikistāna, Turkmenistāna un Uzbekistāna)], normālo vērtību nosaka, pamatojoties uz cenu vai salikto vērtību kādā trešā valstī ar tirgus ekonomiku, vai uz cenu, par kādu šī trešā valsts pārdod preces uz citām valstīm, ietverot Kopienu, vai, ja tas nav iespējams, izmantojot jebkuru citu saprātīgu pamatu, ietverot cenu, kāda Kopienā ir samaksāta vai tiks maksāta par līdzīgu preci, – ja nepieciešams, šo cenu koriģē, ietverot saprātīgu peļņas procentu. [..] b) veicot antidempinga izmeklēšanu attiecībā uz importu no Ķīnas Tautas Republikas, Vjetnamas un Kazahstānas, kā arī no tādām valstīm bez tirgus ekonomikas, kas ir PTO dalībvalstis, līdz ar izmeklēšanas sākšanas dienu normālo vērtību nosaka atbilstīgi 1. līdz 6. punktam, ja, pamatojoties uz pienācīgi argumentētiem iesniegumiem, ko iesniedz viens vai vairāki izmeklēšanai pakļauti ražotāji, un saskaņā ar c) apakšpunktā minētiem kritērijiem un procedūrām iespējams pierādīt, ka konkrētie ražotāji attiecībā uz līdzīgu produktu ražošanu un pārdošanu darbojas gandrīz pilnīgas tirgus ekonomikas apstākļos. Ja to nav iespējams veikt, tad piemēro saskaņā ar a) apakšpunktu paredzētos noteikumus. c) Saskaņā ar b) apakšpunktu pieprasījum[ā] [..] ir jābūt pietiekamiem pierādījumiem par to, ka ražotājs darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, tas ir, ja: — uzņēmumu lēmumi par cenām, izmaksām un ieguldījumiem, piemēram, ietverot izejvielas, tehnoloģiju un darbaspēka izmaksas, produkcijas izlaidi, realizāciju un investīcijām, tiek pieņemti, reaģējot uz tirgus informāciju, kas atspoguļo pieprasījumu un piedāvājumu, bez valsts nozīmīgas iejaukšanās šai sakarā, un lielāko ieguldījumu izmaksas būtībā atspoguļo tirgus vērtības, — uzņēmumiem ir viens skaidrs grāmatvedības pamatdokumentu kopums, kuram veic neatkarīgu auditu saskaņā ar starptautiskajiem grāmatvedības standartiem un ko piemēro visās jomās; — uzņēmumu ražošanas izmaksas un finansiālo stāvokli neietekmē nozīmīgi izkropļojumi, kas mantoti no agrākās sistēmas, kurā nebija tirgus ekonomikas, jo īpaši attiecībā uz aktīvu nolietojumu, citiem norakstījumiem, bartera darījumiem un samaksu, kompensējot parādus, — uz attiecīgajiem uzņēmumiem attiecas tiesību akti par bankrotu un īpašumtiesībām, kas garantē juridisku noteiktību un uzņēmumu darbības stabilitāti, un — valūtas konvertēšanu veic atbilstīgi tirgus kursam. [..]”
8

No 1997. gada Likuma Nr. XI par preču zīmju un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību (a védjegyek és a földrajzi árujelzők oltalmáról szóló 1997. évi XI. törvény, turpmāk tekstā – “Vt”) 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta izriet, ka nereģistrē preču zīmi, kura ir identiska vai līdzīga agrākai preču zīmei ar reputāciju valsts teritorijā un kura ir pieteikta reģistrācijai attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kas atšķiras no tiem, kuriem reģistrēta agrāka preču zīme, ja tās izmantošana ļautu netaisnīgi gūt labumu no šīs preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas vai kaitētu tām.
26

Holandiešu sarunvalodas pārbaude sastāv no šādām daļām: teikumu atkārtošana, atbildes uz īsiem jautājumiem, pretstatu veidošana un īsa stāsta atstāstīšana divas reizes. Nepieciešamais valodas prasmes līmenis ir A1 līmenis Eiropas Vienotās moderno valodu prasmes līmeņa noteikšanas sistēmas izpratnē. Zināšanu pārbaude par Nīderlandes sabiedrību sastāv no jautājumiem par filmu “Uz Nīderlandi”, kura ģimenes loceklim ir jānoskatās mājās. Jautājumi, kuri var tikt uzdoti, tostarp ir par to, vai vīriešiem un sievietēm ir vienādas tiesības, kur atrodas Nīderlandes valdība, vai Nīderlandes Karalistē baznīca ir atdalīta no valsts, kura valsts Nīderlandes Karalisti okupēja Otrā pasaules kara laikā, vai pastāv pienākums noslēgt veselības apdrošināšanu un kādā vecumā bērniem ir pienākums apmeklēt skolu. Visus jautājumus un atbildes var iemācīties mājās, izmantojot pašmācības materiālu paketi. Šī pakete ir pieejama 18 valodās un ietver DVD diskus, fotoalbumu, darba burtnīcu, audiodiskus, ievadu pašmācībā un pārbaudījumu paraugus. Kopš 2011. gada marta minētajā paketē ir iekļauta arī alfabetizēšanas daļa, lai sagatavotos lasītprasmes pārbaudei. Ar šo pārbaudi nosaka, vai ģimenes loceklis spēj lasīt holandiešu valodā A1 līmenī.
60

No tā izriet, ka šis jēdziens balstās uz objektīviem kritērijiem, kuri raksturo šo pārkāpumu kategoriju, neatkarīgi no valsts iestādes rīcības attiecībā pret konkrēto saimnieciskās darbības veicēju. It īpaši visu pārkāpumu atzīšana par “turpinātu vai vairākkārtēju pārkāpumu” Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta otrās daļas izpratnē nevar būt atkarīga no tā, vai kompetentās iestādes ir regulāri un pienācīgi pārbaudījušas konkrēto personu.
44

Tāpat ir jāatgādina, ka gadījumos, kad valsts iestāde veic pasākumus, kas ietilpst Savienības tiesību piemērošanas jomā, šiem pasākumiem ir jāatbilst šo tiesību vispārējiem principiem, it īpaši samērīguma principam, kas prasa, lai minētie pasākumi būtu derīgi attiecīgā mērķa īstenošanai un nepārsniegtu to, kas ir nepieciešams, lai to sasniegtu (šajā ziņā skat. it īpaši spriedumu ABNA u.c., C‑453/03, C‑11/04, C‑12/04 un C‑194/04, EU:C:2005:741, 68. punkts).
2

Šī prasība tika iesniegta strīdā starp, pirmkārt, Union of Shop, Distributive and Allied Workers (USDAW) un B. Wilson, no vienas puses, un likvidējamo WW Realisation 1 Ltd (turpmāk tekstā – “Woolworths”), no otras puses, un, otrkārt, USDAW, no vienas puses, un Ethel Austin Ltd (turpmāk tekstā – “Ethel Austin”), kā arī Secretary of State for Business, Innovation and Skills (valsts sekretārs tirdzniecības, inovāciju un zinātības lietās, turpmāk tekstā – “valsts sekretārs tirdzniecības lietās”), no otras puses, par Woolworths un Ethel Austin izdarīto atlaišanu likumību. Valsts sekretārs tirdzniecības lietās piedalījās kā lietas dalībnieks tiesvedībā, pamatojoties uz to, ka, tā kā Woolworths un Ethel Austin ir noteikts samaksāt tā dēvētās aizsargājošās kompensācijas, bet tie to nevar izdarīt, valsts sekretāram tirdzniecības lietās darba ņēmējiem, kas to prasa, ir jāsamaksā kompensācija tādā apmērā, ko tas uzskata par atbilstošu un kas nepārsniedz ar likumu noteiktās robežas, atlīdzinot šo prasījumu.
28

Šo interpretāciju neliek apšaubīt tas, ka sprieduma BATIG (EU:C:2007:788) 57. punktā Tiesa uzskatīja, ka Savienības likumdevējs ir devis priekšroku ļaunprātīgas izmantošanas un krāpšanas novēršanai, ziedojot principu, ka nodokli uzliek tikai vienā dalībvalstī. Proti, šī pieeja ietilpst – kā izriet no minētā punkta pirmā teikuma – tās lietas īpašajos faktiskajos apstākļos, kurā pasludināts šis spriedums un kura attiecās uz nelikumīgas novirzes no atlikšanas režīma gadījumu to preču zādzības dēļ, kurām tika piestiprinātas nodokļu markas sākumpunkta dalībvalstī, un to raksturoja apstāklis, ka dalībvalsts, kura bija piešķīrusi šīs nodokļu markas, nevarēja konstatēt to iznīcināšanu. Tādējādi par šīm precēm tika samaksāts akcīzes nodoklis gan dalībvalstī, kurā tās tika laistas apgrozībā, gan dalībvalstī, kurā bija paredzēts tās patērēt un kuru nodokļu markas tām jau bija piestiprinātas.
35

Gadījumā, kad pienākums izriet no Tiesas veiktās Savienības tiesību interpretācijas, tā ir izskaidrojusi un precizējusi šīs tiesību normas jēgu un apjomu, kādā to būtu bijis jāsaprot un jāpiemēro no tās spēkā stāšanās brīža, tādēļ dalībvalstīm no šī brīža ir jāinterpretē un jāpiemēro Savienības tiesības tādējādi, kā tas izriet no Tiesas sprieduma, pat ja tas ir pieņemts vēlāk. Citādi ir tikai tad, ja tiesiskās noteiktības dēļ Tiesa ir īpaši ierobežojusi iespēju atsaukties uz šādi agrāk interpretētajām tiesībām, lai apstrīdētu tiesiskās attiecības (skat. spriedumu Denkavit italiana 61/79, EU:C:1980:100, 16. un 17. punkts), kas tā nav spriedumā TNT Post UK (C‑357/07, EU:C:2009:248) aplūkotajā gadījumā.
18

No iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka ar 1991. gada Likumu par bērnu nolaupīšanu un rīkojumu par aizgādības tiesībām izpildi (Child Abduction and Enforcement of Custody Orders Act 1991), redakcijā, kas ir piemērojama faktiem pamatlietā (turpmāk tekstā – “1991. gada Likums par bērnu nolaupīšanu un rīkojumu par aizgādības tiesībām izpildi”), Īrijas tiesībās tiek īstenota 1980. gada Hāgas konvencija. Šis likums ir ticis grozīts ar Eiropas Kopienu (nolēmumi laulību lietās un lietās par vecāku atbildību) 2005. gada noteikumiem (European Communities (Judgments in Matrimonial Matters and Matters of Parental Responsibility) Regulations 2005), lai ņemtu vērā regulu ar 1980. gada Hāgas konvenciju saistītos gadījumos, kas rodas starp dalībvalstīm.
Direktīvas 89/665 par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas [pārbaudes] procedūru piemērošanu, piešķirot [tiesības noslēgt] piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām [publiskos piegādes un būvdarbu līgumus], kas grozīta ar Direktīvu 2007/66,1. panta 1. un 3. punkts un Direktīvas 92/13, ar ko koordinē normatīvos un administratīvos aktus par to, kā piemēro Kopienas noteikumus par līgumu piešķiršanas procedūrām, ko piemēro subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē, kas grozīta ar Direktīvu 2007/66, 1. panta 1. un 3. punkts, kuru mērķis ir komersantu aizsardzība pret līgumslēdzējas iestādes patvaļu, ir vērsti uz to, lai nodrošinātu visās dalībvalstīs efektīvus tiesiskās aizsardzības līdzekļus, lai garantētu Savienības noteikumu publiskā iepirkuma jomā efektīvu piemērošanu, it īpaši stadijā, kad pārkāpumi vēl var tikt laboti. Tomēr ne Direktīvā 89/665, ne Direktīvā 92/13 nav ietvertas tiesību normas, kas īpaši regulētu nosacījumus, kuros var izmantot šos tiesību aizsardzības līdzekļus. Tajās ir paredzēti tikai minimālie nosacījumi, kas jāievēro valstu tiesību sistēmās ieviestajās pārsūdzības procedūrās nolūkā garantēt Savienības tiesību normu ievērošanu publiskā iepirkuma jomā.

Tomēr pārsūdzēšanas tiesā procesuālie noteikumi, kuru mērķis ir nodrošināt Savienības tiesībās paredzētās to kandidātu un pretendentu tiesības, kuri ir aizskarti ar līgumslēdzēju iestāžu lēmumiem, nedrīkst ietekmēt Direktīvu 89/665 un 92/13 lietderīgo iedarbību, kuru mērķis ir nodrošināt, ka līgumslēdzēju iestāžu nelikumīgi lēmumi var tikt efektīvi un tik ātri, cik vien iespējams, pārsūdzēti. It īpaši ir jārūpējas par to, lai netiktu aizskarta ne Direktīvu 89/665 un 92/13 efektivitāte, ne arī Savienības tiesībās indivīdiem piešķirtās tiesības. Turklāt, kā izriet no Direktīvas 2007/66 preambulas 36. apsvēruma, ar ko ir izdarīti grozījumi Direktīvā 89/665 un Direktīvā 92/13 attiecībā uz pārskatīšanas procedūru efektivitātes uzlabošanu valsts [publisku] līgumu piešķiršanas jomā, un tātad Direktīvas 89/665, kā arī Direktīvas 92/13, kuras tā groza un papildina, mērķis ir nodrošināt tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību un tiesību uz objektīvu tiesu pilnīgu aizsardzību atbilstoši Hartas 47. panta pirmajai un otrajai daļai. Līdz ar to, ja dalībvalstis nosaka pārbaudes tiesā noteikumus, kuru mērķis ir nodrošināt Direktīvās 89/665 un 92/13 paredzētās to kandidātu un pretendentu tiesības, kurus aizskar līgumslēdzēju iestāžu lēmumi, dalībvalstīm ir jāgarantē tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību un objektīvu tiesu aizsardzību, kas ir paredzētas Hartas 47. pantā, ievērošana.

(sal. ar 41.–46. punktu)
Direktīvas 98/6 par patērētāju aizsardzību, norādot patērētājiem piedāvāto produktu cenas, 3. pants, aplūkots kopsakarā ar tās 1. pantu un 2. panta a) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka izmaksas saistībā ar mehāniskā transportlīdzekļa nogādāšanu no ražotāja līdz pārdevējam, kuras ir jāsedz patērētājam, ir jāiekļauj šī transportlīdzekļa pārdošanas cenā, kas norādīta tirgotāja sagatavotajā reklāmā, gadījumā, kad, ievērojot visas šīs reklāmas iezīmes, tā patērētāja ieskatā veido minētā transportlīdzekļa piedāvājumu. Valsts tiesai ir jāpārbauda, vai visi šie nosacījumi ir īstenojušies.

Lai gan Direktīvas 98/6 3. panta 4. punktā nav paredzēts vispārējs pienākums norādīt pārdošanas cenu, tomēr reklāmu, kurā norādītas tādas reklamējamās preces iezīmes, kas samērā informēta, uzmanīga un apdomīga patērētāja ieskatā līdzinās šīs preces pārdošanas cenai, kā arī datums, līdz kuram ir spēkā privātpersonām izteiktais piedāvājums, patērētājs var uzskatīt par tādu, kurā norādīts tirgotāja piedāvājums pārdot minēto preci atbilstoši šajā reklāmā minētajiem nosacījumiem. Šādā gadījumā attiecībā uz šādi norādītu cenu ir jāievēro Direktīvas 98/6 prasības. It īpaši, šai cenai ir jābūt attiecīgās preces pārdošanas cenai, proti, tās galīgajai cenai minētās direktīvas 2. panta a) apakšpunkta izpratnē. Pārdošanas cenai kā galīgajai cenai ir jāiekļauj visi obligātie un paredzamie cenas elementi, proti, elementi, kuru samaksu noteikti jāveic patērētājam un kuri veido finanšu atlīdzību par attiecīgās preces iegādi. Līdz ar to gadījumā, kad tirgotājs, kas pārdod preci, pieprasa, lai patērētājs sedz izdevumus saistībā ar šīs preces pārvešanu no ražotāja līdz šim tirgotājam‑pārdevējam, kā rezultātā šie izdevumi, kas turklāt ir nemainīgi, ir jāsedz patērētājam, minētie izdevumi ir pārdošanas cenas Direktīvas 98/6 2. panta a) punkta izpratnē elements.

(sal. ar 30., 31., 37., 38. un 47. punktu un rezolutīvo daļu)
Lieta C‑520/14

Gemeente Borsele

pret

Staatssecretaris van Financiën

un

Staatssecretaris van Financiën

pret

Gemeente Borsele

(Hoge Raad der Nederlanden lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pievienotās vērtības nodoklis — Direktīva 2006/112/EK — 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 9. panta 1. punkts — Nodokļa maksātāji — Saimnieciskā darbība — Jēdziens — Skolēnu pārvadājumi”

Kopsavilkums – Tiesas (piektā palāta) 2016. gada 12. maija spriedums

Nodokļu tiesību aktu saskaņošana – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma – Saimnieciskā darbība Direktīvas 2006/112 9. panta 1. punkta izpratnē – Skolēnu pārvadājumi, ko veic teritoriālā pašvaldība – Atšķirība starp darbības izmaksām un atlīdzībā par skolēnu pārvadājumu pakalpojumiem saņemtajām summām, kas drīzāk norāda uz nodevas, nevis atlīdzības pastāvēšanu – Tiešas saiknes starp sniegto pakalpojumu un pretī saņemto vērtību neesamība – Izslēgšana

(Padomes Direktīvas 2006/112 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 9. panta 1. punkts)

Direktīvas 2006/112 par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 9. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka teritoriālā pašvaldība, kura sniedz skolēnu pārvadājumu pakalpojumus neveic saimniecisko darbību un tātad tai nav nodokļu maksātājas statusa gadījumā, ja pašvaldība no saņemtajiem maksājumiem atgūst tikai nelielu radušos izdevumu daļu. Attiecīgie maksājumi nav jāveic katram lietotājam, un tos ir samaksājusi tikai viena trešā daļa lietotāju, kā rezultātā ar to apmēru tiek segti tikai 3 % no kopējām pārvadājumu izmaksām, pārējo daļu finansējot no valsts līdzekļiem. Šāda atšķirība starp darbības izmaksām un atlīdzībā par piedāvātajiem pakalpojumiem saņemtajām summām norāda uz to, ka vecāku maksājums drīzāk ir pielīdzināms nodevai, nevis atlīdzībai.

No šāda nesamērīguma izriet faktiskas saiknes starp samaksāto summu un pakalpojuma sniegšanu neesamība. Līdz ar to, nešķiet, ka saikne starp pašvaldības sniegtajiem pārvadājuma pakalpojumiem un vecāku maksājamo samaksu būtu pietiekami tieša, lai to varētu uzskatīt par atlīdzību par šiem pakalpojumiem un lai tie tiktu uzskatīti par saimniecisko darbību Direktīvas 2006/112 9. panta 1. punkta izpratnē.

(sal. ar 33., 34. un 36. punktu, kā arī rezolutīvo daļu)