ĢENERĀLADVOKĀTES ELEANORAS ŠARPSTONES [ELEANOR SHARPSTON] SECINĀJUMI,

sniegti 2007. gada 8. martā ( )

Lieta C‑430/05

Ntionik Anonymi Etaireia Emporias I/Y, Logismikou kai Parochis Ypiresion Michanografisis

Ioannis Michail Pikoulas

pret

Epitropi Kefalaiagoras

Vērtspapīri – Prospekti – Neprecīzas informācijas iekļaušana – Dalībvalsts pilnvaras piemērot sankcijas





1. Kopienu tiesību akti noteic, ka sabiedrības vērtspapīrus iekļauj fondu biržas sarakstā tikai tad, ja tiek publicēts prospekts, kurā tiek norādīta noteikta informācija, tai skaitā par šo prospektu atbildīgo fizisko un juridisko personu dati. Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko ir iesniegusi Grieķijas Symvoulio tis Epikratias (Augstākā administratīvā tiesa), attiecas uz dalībvalstu pilnvarām piemērot sankcijas sabiedrībai un vienam no tās direktoriem gadījumā, kad prospektā ietvertā informācija ir neprecīza, bet ne šī sabiedrība, ne arī attiecīgais direktors nav minēti kā atbildīgās personas.

Atbilstošās Kopienu tiesību normas

2. Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 28. maija Direktīva 2001/34/EK par vērtspapīru iekļaušanu fondu biržas oficiālajā sarakstā un par informāciju, kas jāpublicē par tādiem vērtspapīriem ( ), inter alia apvieno Padomes 1979. gada 5. marta Direktīvu 79/279/EEK, ar ko koordinē nosacījumus pārvedamu vērtspapīru iekļaušanai biržas oficiālajā sarakstā ( ), un Padomes 1980. gada 17. marta Direktīvu 80/390/EEK, ar ko koordinē prasības par to, kā sastāda, pārbauda un izplata datus, kas jāpublicē pārvedamu vērtspapīru iekļaušanai biržas oficiālajā sarakstā ( ).

3. Direktīvas 79/279 un 80/390 bija pirmā un otrā no četrām direktīvām, ar ko tika saskaņoti nosacījumi, kuri jāizpilda laikā, kad vērtspapīri tiek iekļauti biržas oficiālajā sarakstā, un pēc tam ( ).

4. Direktīva 79/279 ietvēra nosacījumus, kas bija jāizpilda sabiedrībai, kura vēlējās iekļaut savus vērtspapīrus dalībvalsts fondu biržas oficiālajā sarakstā; piemēram, sabiedrībai ir jābūt iesniegušai gada finanšu un vadības pārskatus saskaņā ar valsts tiesību aktiem par trīs gadiem pirms pieteikuma par iekļaušanu biržas oficiālajā sarakstā; prognozējamai to akciju tirgus kapitalizācijai, kuras piesaka iekļaušanai, jābūt lielākai nekā noteiktai minimālai summai; akcijām jābūt brīvi tirgojamām un vismaz 25 % no attiecīgā akciju veida jābūt publiski izplatītām.

5. Direktīva 80/390 ietvēra nosacījumus attiecībā uz dokumenta, kas jāpublicē, kad vērtspapīri tiek iekļauti biržas oficiālajā sarakstā (“listing particulars” angļu valodā, “prospectus” franču valodā ( )), saturu, plānu, apstiprināšanu un publicēšanu.

6. Kā norādīts iepriekš, Direktīva 2001/34 apvieno Direktīvas 79/279 un 80/390 ( ).

7. Direktīvas 2001/34 preambula noteic:

“(5) Koordinējot nosacījumus attiecībā uz vērtspapīru iekļaušanu oficiālajā sarakstā, sākotnēji tādai koordinēšanai jābūt pietiekami elastīgai, ņemot vērā to, ka dalībvalstu vērtspapīru tirgu struktūras pagaidām vēl ir atšķirīgas un dalībvalstīs varētu rasties īpašas situācijas.

(6) Šī iemesla dēļ sākotnēji vienīgais koordinēšanas uzdevums būtu obligātu nosacījumu izvirzīšana vērtspapīru iekļaušanai oficiālajos sarakstos biržās, kas atrodas vai darbojas dalībvalstīs, nedodot emitentiem kotēšanas tiesības.

(7) Tādā veidā, daļēji koordinējot nosacījumus attiecībā uz iekļaušanu oficiālajā sarakstā, tiek sperts pirmais solis turpmākai dalībvalstu noteikumu saskaņošanai šajā jomā.

[..]

(9) Vairākumā dalībvalstu uzņēmumu, kas publiski piedāvā savas akcijas, tiek prasīts nodrošināt esošo un potenciālo ieguldītāju interešu aizsardzību vai nu akciju piedāvāšanas brīdī, vai arī, iekļaujot akcijas biržu oficiālajos sarakstos; lai nodrošinātu minēto aizsardzību, jāsniedz pietiekama un pēc iespējas objektīva informācija par emitenta finanšu stāvokli un vērtspapīriem, ko piesaka iekļaušanai oficiālajā sarakstā; parasti šo informāciju lūdz sniegt publicētu prospektu veidā.

(10) Katrā dalībvalstī piemēro dažādus aizsardzības pasākumus gan attiecībā uz prospektu saturu un struktūru, gan attiecībā uz prospektos iekļautās informācijas pārbaudīšanas efektivitāti, metodēm un laiku; tādu atšķirību dēļ rodas grūtības ne tikai uzņēmumiem, kas cenšas panākt vērtspapīru iekļaušanu vairāku dalībvalstu biržu oficiālajos sarakstos, bet arī vienā dalībvalstī rezidējošiem ieguldītājiem ir grūti iegādāties citu dalībvalstu biržās kotētus vērtspapīrus, tādējādi tiek kavēta uzņēmumu finansēšana un ieguldījumi visā Kopienā.

(11) Minētās atšķirības jāizlīdzina, koordinējot noteikumus, bet nepadarot tos pilnīgi vienādus, līdz dalībvalstīs tiktu sasniegti adekvātā mērā līdzīgi aizsargpasākumi, lai nodrošinātu pietiekamas un pēc iespējas objektīvas informācijas sniegšanu pašreizējiem vai potenciāliem vērtspapīru turētājiem. ( )”

8. Direktīvas 2001/34 20. pants noteic, ka dalībvalstīm ir jānodrošina tas, ka vērtspapīri tiek kotēti tikai pēc tam, kad ir publicēts prospekts.

9. Galvenais nosacījums attiecībā uz prospekta saturu tagad ir iekļauts Direktīvas 2001/34 21. panta 1. punktā, kas noteic:

“Prospektā sniedzama informācija, kas atbilstīgi attiecīgā emitenta tipam un attiecīgajiem vērtspapīriem, kurus piesaka iekļaušanai sarakstā, ir vajadzīga, lai ieguldītāji un viņu ieguldījumu konsultanti varētu attiecīgi novērtēt emitenta aktīvus un pasīvus, finanšu stāvokli, peļņu un zaudējumus un perspektīvas, kā arī vērtspapīros nostiprinātās tiesības.”

10. Direktīvas 2001/34 21. panta 2. punkts noteic:

“Dalībvalstis nodrošina to, ka 1. punktā minētās saistības piemēro personām, kas atbild par prospektiem saskaņā ar I pielikumā dotā A un B plāna 1.1. punktu.”

11. I pielikumā dotais A plāns noteic “Prospekta plān[u] akciju iekļaušanai biržas oficiālajā sarakstā”; B plāns noteic līdzvērtīgu plānu parādzīmju iekļaušanai.

12. A plāna 1.1. punkts kā vienu no sniedzamās informācijas min “to fizisko vai juridisko personu vārd[u]/nosaukum[u] un juridisk[o] adres[i], kas atbild par prospektiem [..]” [“to fizisko personu vārdu un funkciju un juridisko personu nosaukumu un juridisko adresi, kas atbild par prospektiem [..]”].

13. Direktīvas 2001/34 100. pants noteic:

“Jaunus, svarīgus faktorus, kas var ietekmēt attiecīgo vērtspapīru novērtējumu un kas rodas laika posmā pēc prospekta pieņemšanas un pirms biržas darījumu sākšanas, dara zināmus prospekta pielikumā, ko pārbauda tāpat kā prospektu un publicē kompetento iestāžu noteiktā kārtībā.”

14. Direktīvas 2001/34 105. panta 1. punkts noteic, ka dalībvalstīm ir jāizraugās viena vai vairākas kompetentas iestādes.

15. Pēc faktiem, kuru rezultātā tika uzsākta pamata tiesvedība, Direktīva 2001/34 ir tikusi grozīta ar Direktīvu 2003/71 ( ). It sevišķi ir ticis svītrots Direktīvas 2001/34 21. pants un to būtībā ir aizstājuši Direktīvas 2003/71 5. panta 1. punkts un 6. panta 1. punkts.

16. Direktīvas 2003/71 5. panta 1. punkts noteic:

“Neierobežojot 8. panta 2. punktu, prospektā ietver visu informāciju, kas atbilstīgi konkrētai emitenta un to vērtspapīru specifikai, kas publiski piedāvāti vai pielaisti tirdzniecībai regulētā tirgū, ir vajadzīga, lai ļautu ieguldītājiem veikt pienācīgu aktīvu un pasīvu, finanšu stāvokļa, peļņas un zaudējumu, emitenta un jebkura galvotāja perspektīvu un ar šādiem vērtspapīriem saistīto tiesību novērtējumu. Šo informāciju sniedz viegli analizējamā un saprotamā veidā.”

17. Direktīvas 2003/71 6. pants noteic:

“1. Dalībvalstis nodrošina, ka atbildība par informāciju, kas sniegta prospektā, attiecīgi gulstas vismaz uz emitentu vai tā pārvaldes, vadības vai uzraudzības institūcijām, piedāvātāju, personu, kas lūdz pielaidi tirdzniecībai regulētā tirgū, vai galvotāju. Prospektā tiek skaidri norādītas atbildīgās personas, minot to vārdus, uzvārdus un funkcijas vai, juridisko personu gadījumā, to nosaukumus un juridiskās adreses, kā arī sniedzot šo personu deklarācijas, ka, cik tām zināms, prospektā ietvertā informācija atbilst faktiem un ka prospektā nav izlaists nekas, kas var ietekmēt tā nozīmi.

2. Dalībvalstis nodrošina, ka normatīvie un administratīvie akti par civiltiesisko atbildību attiecas uz personām, kas atbildīgas par prospektā sniegto informāciju.

Tomēr dalībvalstis nodrošina, ka civiltiesiskā atbildība gulstas uz jebkuru personu, pamatojoties tikai uz kopsavilkumu, tostarp tā tulkojumu, ja vien tas nav maldinošs, neprecīzs vai pretrunīgs, lasot to kopā ar pārējām prospekta daļām.”

18. Direktīvas 2003/71 25. pants ar virsrakstu “Sankcijas” noteic:

“1. Neskarot dalībvalstu tiesības uzlikt kriminālsankcijas un neskarot to civiltiesisko atbilstības [atbildības] režīmu, dalībvalstis atbilstoši saviem valsts tiesību aktiem nodrošina, lai varētu veikt attiecīgus administratīvus pasākumus vai piemērot administratīvas sankcijas pret atbildīgām personām, ja nav ievēroti noteikumi, kas pieņemti, īstenojot šo regulu. Dalībvalsts nodrošina, ka šie pasākumi ir efektīvi, samērīgi ar nodarījumu un preventīvi.

2. Dalībvalstis paredz, ka attiecīgā kompetentā iestāde var nodot atklātībai visus pasākumus vai sankcijas, kas ir piemērotas par to noteikumu pārkāpšanu, kuri ir pieņemti, ievērojot šo direktīvu, izņemot gadījumus, kad nodošana atklātībai radītu nopietnus traucējumus finanšu tirgos vai izraisītu nesamērīgu kaitējumu iesaistītajām pusēm.”

Atbilstošās valsts tiesību normas

19. Grieķijā Direktīva 80/390 tika ieviesta ar Prezidenta dekrētu 348/1985 ( ), kura 24. pants burtiski transponē Direktīvas 80/390 23. pantu (tagad Direktīvas 2001/34 100. pantu).

20. Likuma 1969/1991 72. panta 2. punkts ar grozījumiem šajā lietā apskatāmajā laikā noteica ( ):

“Kapitāla tirgus Komisija piemēro naudas sodu līdz piecsimt miljonu GRD (500 000 000) apmērā fiziskām vai juridiskām personām, kuras publicē vai jebkādā veidā izplata tādu neprecīzu vai maldinošu informāciju par vērtspapīriem, kuri tiek iekļauti vai jau ir iekļauti fondu biržas oficiālajā sarakstā, kura pēc sava rakstura var ietekmēt šo vērtspapīru cenu vai darījumus ar šiem vērtspapīriem [..] Šī tiesību norma ir attiecināma arī uz sabiedrību, kuras ir iesniegušas pieteikumu par savu akciju kotēšanu atzītā fondu biržā, valdes locekļiem, ja prospektā, kas ir nepieciešams šādai kotēšanai, ir iekļauta vai tiek publicēta, vai kaut kādā veidā izplatīta neprecīza vai maldinoša informācija.”

Pamata prāva un prejudiciālais jautājums

21. Lietas fakti lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir izklāstīti un atsevišķos rakstveida apsvērumos ir atbalsoti ļoti plaši. Tomēr, lai atbildētu uz iesniegto prejudiciālo jautājumu, pēc manām domām, tos var saīsināt šādā veidā.

22. Prasītāji ir Ntionik Anonymi Etaireia Emporias I/Y, Logismikou kai Parochis Ypiresion Michanografisis, akciju sabiedrība (turpmāk tekstā – “Ntionik AE”), kuras akcijas tiek kotētas Atēnu Fondu biržai paralēlā tirgū, un Joannis Mihails Pikuls [Ioannis Michail Pikoulas], viens no Ntionik AE direktoriem. Tie apstrīd divus Epitropi Kefalaiagoras (Kapitāla tirgus komisija, Grieķijas “kompetentā iestāde” Direktīvas 2001/34 izpratnē) pieņemtos lēmumus, ar kuriem tiek uzlikti naudas sodi i) (abos gadījumos) saskaņā ar Likuma 1969/1991 72. panta 2. punktu un ii) (papildus attiecībā uz Ntionik AE) par Prezidenta dekrēta 348/1985 24. panta pārkāpumu.

23. Kapitāla tirgus komisija piemēroja naudas sodus tāpēc, ka tā uzskatīja, ka Ntionik AE saistībā ar tās kapitāla palielinājumu 2001. gadā izdotais prospekts ietvēra neprecīzu un maldinošu informāciju par tās peļņu un zaudējumiem 2000. finansiālajā gadā un šī informācija pēc sava rakstura varēja ietekmēt Ntionik AE vērtspapīru cenu vai darījumus ar šiem vērtspapīriem.

24. Ne Ntionik AE, ne Pikula saskaņā ar Direktīvas 2001/34 I pielikuma A plāna 1.1. punktu prospektā nebija minēti kā personas, “kas atbild par prospektiem”.

25. Šis jautājums ir nonācis izskatīšanai Valsts padomē. Šī tiesa uzskata, ka, ja izrādās, ka prospektā sniegtā informācija ir neprecīza vai maldinoša, tad dalībvalstis saskaņā ar Direktīvas 2001/34 21. pantu drīkst paredzēt administratīvus sodus tikai attiecībā uz emitentu un personām, kuras šajā prospektā ir tieši norādītas kā atbildīgās personas. Līdz ar to Likuma 1969/1991 72. panta 2. punkts ir saderīgs ar direktīvas 21. pantu tikai tiktāl, ciktāl tas ļauj naudas sodu piemērot emitentam. Tomēr tiktāl, ciktāl 72. panta 2. punkts paredz, ka naudas sodu var piemērot emitenta valdes locekļiem neatkarīgi no tā, vai tie attiecīgajā prospektā ir norādīti kā personas, kuras ir atbildīgas par tajā norādītās informācijas precizitāti, šī tiesību norma šķiet pretrunā direktīvas 21. pantam. Tomēr, ņemot vērā to, ka Direktīvas 2001/34 21. panta interpretācija nav pilnīgi skaidra, Valsts padome lūdz sniegt prejudiciālu nolēmumu par šādu jautājumu:

“Vai, ņemot vērā 21. panta noteikumus Direktīvā 2001/34/EK, gadījumā, ja prospektā ietvertā informācija izrādās neprecīza vai maldinoša, valsts likumdevējs var noteikt administratīvus sodus, kas uzliekami ne tikai tām personām, kas šajā prospektā ir tieši minētas kā atbildīgās personas, bet arī vērtspapīru, kas paredzēti iekļaušanai biržas sarakstā, emitentam un bez atšķirības tā valdes locekļiem neatkarīgi no tā, vai viņi ir norādīti kā atbildīgās personas iepriekš minētajā nozīmē?”

26. Rakstveida apsvērumus ir iesniegušas Ntionik AE, Grieķijas, Itālijas un Portugāles valdības, kā arī Komisija. Ntionik AE, Grieķijas valdība un Komisija bija pārstāvētas tiesas sēdē.

Pieņemamība

27. Itālijas valdība norāda, ka šis jautājums nav pieņemams, jo no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu skaidri neizriet, ka Direktīvas 2001/34 21. pants ir piemērojams. Šķiet, ka Ntionik AE jau bija kotēta sabiedrība un ka tā vienkārši bija izlēmusi emitēt papildu akcijas, lai palielinātu savu kapitālu. Direktīvas 64. pants noteic, ka šādos gadījumos nav jāizdod prospekts (kaut gan saskaņā ar direktīvas 8. panta 2. punktu dalībvalstis drīkst piemērot šādu prasību).

28. Šis arguments mani nepārliecina. Šķiet, ka Itālija pieņem, ka, tā kā Ntionik AE jau bija biržā kotēta sabiedrība, tad, lai palielinātu savu kapitālu, tai nebija jāpiesakās uz iekļaušanu sarakstā. Tomēr sarakstā tiek iekļauti vērtspapīri, nevis sabiedrības (kaut gan ir parocīgi īsumā atsaukties uz “kotētām sabiedrībām”). Jāatzīst, ka Direktīva 2001/34 noteic, ka vairākos gadījumos var ļaut piešķirt daļēju vai pilnīgu atbrīvojumu no pienākuma publicēt prospektu (23. pants) un citās situācijās tā ļauj neiekļaut prospektos noteiktu informāciju (24.–34. pants). Tomēr nekas neliek domāt, ka pašreizējā lietā kāda no šīm tiesību normām noteic, ka Ntionik AE vispār nebija pienākuma publicēt prospektu vai iekļaut informāciju, kas tajā jāiekļauj saskaņā ar A plāna 1.1. punktu. Turklāt tiesas sēdē Ntionik AE apstiprināja, ka attiecīgās akcijas netika “iekļautas automātiski” 64. panta izpratnē, ka kapitāla palielinājums bija publisks piedāvājums ar pirmpirkuma tiesībām pastāvošajiem akcionāriem un ka attiecīgi bija piemērojams A plāna 1.1. punkts.

Izvērtējums

29. Ntionik AE uzskata, ka uz iesniegto jautājumu būtu jāatbild noliedzoši. Minēto trīs valdību un Komisijas viedoklis ir pretējs.

30. Ntionik AE norāda, ka Direktīva 2001/34 skaidri un precīzi ierobežo valsts iestāžu rīcības brīvību, to piemērojot. 21. panta 2. punkts skaidri norāda, ka šī rīcības brīvība attiecas tikai uz sankciju piemērošanas mehānisma izvēli. 21. panta 2. punkta gramatiska interpretācija skaidri pierāda, ka sankcijas par pārkāpumiem prospektu veidošanā ir jāpiemēro tikai attiecībā uz personām, kas par to ir atbildīgas, nevis attiecībā uz emitenta direktoriem. Ja direktīva patiešām būtu iecerējusi attiecināt atbildību par prospekta saturu uz visiem direktoriem un uz pašu sabiedrību, tad tās I pielikumā nebūtu noteikts, ka ir jāsniedz informācija par personām, kas ir atbildīgas par prospektu.

31. Es tam nepiekrītu.

32. Pirmkārt, kā norāda Grieķijas un Portugāles valdības, kā arī Komisija, no Direktīvas 2001/34 preambulas nepārprotami izriet, ka šī tiesību akta mērķis ir noteikt minimālos standartus. It īpaši 11. apsvērums noteic, ka atšķirības starp katrā dalībvalstī piemērotajiem aizsardzības pasākumiem, lai nodrošinātu pietiekamas un pēc iespējas objektīvas informācijas sniegšanu pašreizējiem vai potenciāliem vērtspapīru turētājiem “jāizlīdzina, koordinējot noteikumus, bet nepadarot tos pilnīgi vienādus, līdz dalībvalstīs tiktu sasniegti adekvātā mērā līdzīgi aizsargpasākumi” ( ).

33. Pēc manām domām, šāda pieeja nav pārsteidzoša. Kā es esmu norādījusi iepriekš, Direktīva 2001/34 kodificē Direktīvu 80/390. Direktīvas 80/390 projekts tika pirmoreiz pieņemts 1972. gadā ( ). Direktīvas 2001/34 preambulas 11. apsvērums nodibina tiešu saikni ar šo projektu ( ). 1972. gadā dalībvalstīs krasi atšķīrās kotēšanai nepieciešamā atklātības pakāpe ( ). Šādos apstākļos tas, ja Komisija savā pirmajā likumdošanas solī būtu centusies panākt plaša līmeņa saskaņošanu, būtu bijis ļoti ambiciozi.

34. Tas tika atzīts Viedo komitejas Eiropas vērtspapīru tirgus regulēšanai [Committee of Wise Men on the Regulation of European Securities Markets] sākotnējā ziņojumā (Lamfalussy ziņojums) ( ), kura III nodaļas ar virsrakstu “Galvenie pašreizējā Eiropas regulējuma trūkumi” pirmajā rindkopā bija norādīts, ka “pašreizējie ES vērtspapīru tirgus tiesību akti [..] ir balstīti uz minimālu saskaņošanu” ( ).

35. Man šķiet, kā norāda Itālijas valdība, ka, Direktīvas 2001/34 21. panta 2. punkta gramatiskā interpretācija arī liek domāt, ka ar šo tiesību aktu cenšas piemērot minimālos standartus, nevis vispārēju saskaņošanu. 21. panta 2. punkts noteic, ka dalībvalstīm ir jānodrošina, ka atbildību par prospektā ietvertās informācijas pareizību piemēro “personām, kas atbild par prospektiem saskaņā ar I pielikumā dotā A un B plāna 1.1. punktu”. Šo plānu 1.1. punkts vienkārši noteic, ka prospektos jāiekļauj informācija par personām, kas par tiem atbild. Es neuzskatu, ka šo tiesību normu kopējās iedarbības rezultātā dalībvalstīm tiek aizliegts noteikt par šo informāciju atbildīgo personu kategorijas. 1.1. punkta prasība par to, ka prospektā ir jānorāda personas, kas par tiem atbild, ir tieši iecerēta, lai aizsargātu ieguldītājus, kuri paļaujas uz šo informāciju ( ), nevis lai palīdzētu izvairīties no atbildības personām, kuras valsts tiesību aktos ir skaidri noteiktas kā atbildīgās personas, bet kuras kaut kāda iemesla dēļ nav minētas prospektos.

36. Turklāt, pēc manām domām, nekas Direktīvā 2001/34 neliecina par to, ka dalībvalsts, kura ir definējusi noteiktas personu kategorijas kā tādas, kas ir atbildīgas par prospektos ietvertu neprecīzu vai maldinošu informāciju, šādām personām nedrīkst piemērot tādas kriminālsankcijas vai administratīvas sankcijas, kādas tiek aplūkotas šajā lietā, ja tiek publicēta neprecīza vai maldinoša informācija.

37. Visbeidzot, man ir jāatzīmē, ka kopš notikumiem, kuru rezultātā tika uzsākta pamata tiesvedība šajā lietā, Direktīvas 2001/34 21. pants ir ticis aizstāts ar Direktīvas 2003/71 5. panta 1. punktu un 6. panta 1. punktu ( ). Grieķijas un Itālijas valdības uzskata, ka Direktīvai 2003/71 ir kāda nozīme. Grieķijas valdība norāda, ka šī direktīva, kura tieši cenšas panākt pēc iespējas augstu saskaņotības pakāpi, tomēr vienotā veidā neregulē jautājumu par atbildību par prospektos iekļautu informāciju, bet gan uztic to darīt dalībvalstīm. Turklāt Direktīva 2003/71 nesniedz atbildīgo personu izsmeļošu sarakstu, vienkārši nosakot, ka atbildība “gulstas vismaz” uz uzskaitītajām personām ( ). Itālijas valdība norāda, ka administratīvu sankciju sistēma tika ieviesta tikai ar Direktīvas 2003/71 25. pantu, izmantojot tādu terminoloģiju, no kuras skaidri izriet, ka šādu sankciju piemērošana netiek ierobežota tikai ar personām, kuras ir oficiāli “atbildīgas” par prospektiem.

38. Patiešām ir tā, ka Direktīvas 2003/71 6. panta 1. punkts tieši noteic, ka dalībvalstis var noteikt, ka par prospektā ietverto informāciju ir atbildīgas arī personas, kas tajā nav minētas, un ka arī 25. panta 1. punkts ir formulēts plaši. Tomēr, tā kā neviena no šīm tiesību normām uz pašreizējo lietu tieši neattiecas, es necentīšos veikt minējumus par to iespējamo interpretāciju.

Secinājumi

39. Ņemot vērā iepriekš minēto, es uzskatu, ka uz Symvoulio tis Epikratias iesniegto prejudiciālo jautājumu ir jāatbild šādi:

Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/34/EK par vērtspapīru iekļaušanu fondu biržas oficiālajā sarakstā un par informāciju, kas jāpublicē par tādiem vērtspapīriem, 21. pants gadījumā, ja prospektā ietvertā informācija izrādās neprecīza vai maldinoša, neliedz valsts likumdevējam noteikt administratīvus sodus, kas uzliekami ne tikai tām personām, kas šajā prospektā ir tieši minētas kā atbildīgās personas, bet arī biržās kotējamo vērtspapīru emitentam un bez atšķirības tā valdes locekļiem neatkarīgi no tā, vai tie ir minēti kā atbildīgās personas iepriekš minētajā nozīmē.