ĢENERĀLADVOKĀTES JULIANAS KOKOTES

[JULIANE KOKOTT]

SECINĀJUMI,

sniegti 2012. gada 24. maijā ( 1 )

Lieta C-116/11

Bank Handlowy un Ryszard Adamiak

pret

Christianapol sp.z o.o.

(Sąd Rejonowy Poznań Stare Miasto w Poznań (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Regula (EK) Nr. 1346/2000 — Maksātnespējas procedūras — Maksātnespējas procedūras izbeigšanas brīdis — Maksātnespējas pārbaude sekundārajā procedūrā — Saistība starp galveno un teritoriālo procedūru, ja galvenā procedūra ir sanācijas procedūra”

I – Ievads

1. Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 2000. gada 29. maija Regulu (EK) Nr. 1346/2000 par maksātnespējas procedūrām ( 2 ) (turpmāk tekstā – “Maksātnespējas regula” vai “regula”). Šajā regulā maksātnespējas gadījumā ar pārrobežu elementu principā paredzētas divas iespējas: uzsākt galveno procedūru vai uzsākt teritoriālo vai attiecīgi sekundāro procedūru ( 3 ).

2. Galvenā maksātnespējas procedūra tiek uzsākta parādnieka galvenajā interešu centrā. Tā aptver visus parādnieka aktīvus visās dalībvalstīs, tai ir universālas sekas un tā notiek saskaņā ar tās valsts tiesību aktiem, kurā tika uzsākta. Turpretim teritoriālās vai attiecīgi sekundārās procedūras ģeogrāfiski ir ierobežotas ar dalībvalsts teritoriju, kurā tās tika uzsāktas, un aptver tikai šajā valstī atrodošos aktīvus. Tās norisinās saskaņā ar šīs valsts tiesību aktiem. Gadījumā, ja, no vienas puses, līdzās pastāv galvenās procedūras un, no otras puses, sekundārās vai attiecīgi teritoriālās procedūras, regulā ir noteikti vairāki sadarbības un koordinēšanas pienākumi attiecīgo procedūru starpā.

3. Izskatāmās lietas īpatnība ir tā, ka Francijā ierosinātā galvenā procedūra ir procédure de sauvegarde (turpmāk tekstā – “sauvegarde procedūra”), kuras mērķis ir restrukturizācija. Šīs īpatnības dēļ ir radušies trīs jautājumi, kurus Tiesai ir uzdevusi Sąd Rejonowy Poznań Stare Miasto w Poznaniu ( 4 ). Tiesai šis lūgums sniegt prejuduciālu nolēmumu ir iespēja konkretizēt saistību starp galveno un sekundāro procedūru.

II – Atbilstošās tiesību normas

A – Savienības tiesības

4. Atbilstoši Maksātnespējas regulas 1. panta 1. punktam tā attiecas uz “kolektīvām maksātnespējas procedūrām, kas ir saistītas ar daļēju vai pilnīgu parādnieka mantas atsavināšanu un likvidatora iecelšanu”.

5. Saskaņā ar 2. panta a) punktu šajā regulā “maksātnespējas procedūras” ir definētas kā “kolektīvas procedūras, kas minētas 1. panta 1. punktā. Šīs procedūras ir uzskaitītas A pielikumā”; c) punkts attiecas uz “likvidācijas procedūru” un definē to kā “maksātnespējas procedūr[u] a) punkta nozīmē, kas ietver parādnieka aktīvu pārdošanu, tajā skaitā, ja maksātnespējas procedūra ir izbeigta ar mierizlīgumu vai citu pasākumu, kas izbeidz maksātnespēju, vai izbeigta aktīvu nepietiekamības dēļ. Šīs procedūras ir uzskaitītas B pielikumā”.

6. Par starptautisko piekritību 3. pantā ir noteikts: “1. Tās dalībvalsts tiesas, kuras teritorijā atrodas parādnieka galveno interešu centrs, piekritībā ir sākt maksātnespējas procedūras. Sabiedrības vai juridiskas personas gadījumā juridisko adresi uzskata par galveno interešu centru, ja nav pierādījumu pretējam. 2. Ja parādnieka galveno interešu centrs atrodas kādas dalībvalsts teritorijā, citas dalībvalsts tiesu piekritībā ir sākt maksātnespējas procedūras pret parādnieku tikai, ja šīs citas dalībvalsts teritorijā parādniekam pieder uzņēmums. Šīs procedūras attiecas tikai uz tiem parādnieka aktīviem, kas atrodas pēdējā minētā dalībvalstī. 3. Ja maksātnespējas procedūras ir sāktas saskaņā ar 1. punktu, visas procedūras, kas pēc tam sāktas saskaņā ar 2. punktu, ir sekundāras procedūras. Pēdējās minētās procedūras ir likvidācijas procedūras. 4. Šā panta 2. punktā minētās teritoriālās maksātnespējas procedūras var sākt pirms galvenās maksātnespējas procedūras sākšanas saskaņā ar 1. punktu tikai: a) ja maksātnespējas procedūras saskaņā ar 1. punktu nevar sākt saskaņā ar tās dalībvalsts tiesību aktu nosacījumiem, kuras teritorijā atrodas parādnieka galveno interešu centrs; vai b) ja teritoriālo maksātnespējas procedūru sākšanu pieprasa kreditors, kura domicils, parastā uzturēšanās vieta vai juridiskā adrese atrodas dalībvalstī, kuras teritorijā atrodas uzņēmums vai kura prasījums rodas šā uzņēmuma darbības dēļ.”

7. Regulas 4. pantā ar virsrakstu “Piemērojamie tiesību akti” ir paredzēts: “1. Ja vien šajā regulā nav noteikts citādi, uz maksātnespējas procedūru un tās sekām attiecas tās dalībvalsts tiesību akti, kuras teritorijā šāda procedūra ir sākta, turpmāk – “procedūras sākšanas valsts”. 2. Procedūras sākšanas valsts tiesību akti paredz nosacījumus šādu procedūru sākšanai, to izpildei un izbeigšanai. Cita starpā tie nosaka: [..] j) maksātnespējas procedūras izbeigšanas nosacījumus un sekas, jo īpaši izbeidzot to ar mierizlīgumu; k) kreditoru tiesības pēc maksātnespējas procedūru izbeigšanas; [..].”

8. 16. pants attiecas uz maksātnespējas procedūru atzīšanu un tā 1. punktā ir noteikts: “Visus nolēmumus, kas sāk maksātnespējas procedūru, ko izdara dalībvalsts tiesa, kurai ir piekritība saskaņā ar 3. pantu, atzīst visās citās dalībvalstīs no brīža, kad tie stājas spēkā procedūras sākšanas valstī.”

9. 26. pantā ir ietverts sabiedriskās kārtības regulējums un tajā ir paredzēts: “Visas dalībvalstis var atteikties atzīt citā dalībvalstī sāktas maksātnespējas procedūras vai izpildīt nolēmumus saistībā ar šādām procedūrām, ja šādas atzīšanas vai izpildīšanas sekas būtu nepārprotami pretrunā šīs valsts sabiedriskajai kārtībai, jo īpaši tās pamatprincipiem vai indivīda konstitucionālajām tiesībām un brīvībām.”

10. 27. pants ar virsrakstu “Procedūru sākšana” atrodas III sadaļas ar virsrakstu “Sekundārās maksātnespējas procedūras” ievadā un tajā ir noteikts: “Šīs regulas 3. panta 1. punktā minētās procedūras sākšana, ko veic dalībvalsts tiesa un ko atzīst citā dalībvalstī (galvenā procedūra), ļauj šajā citā dalībvalstī, kuras tiesai ir piekritība saskaņā ar 3. panta 2. punktu, sākt sekundāro maksātnespējas procedūru, nepārbaudot parādnieka maksātnespēju šajā citā valstī. Šīm vēlākajām procedūrām ir jāatbilst B pielikumā minētajām procedūrām. To sekas attiecas tikai uz parādnieka aktīviem, kas atrodas šīs citas dalībvalsts teritorijā.”

11. 33. pantā ir regulēta “Likvidācijas apturēšana” un tā redakcija ir šāda: “1. Tiesa, kas sāka sekundāro procedūru, pilnībā vai daļēji aptur likvidācijas procesu, saņemot pieprasījumu no galvenās procedūras likvidatora, ar nosacījumu, ka tā šajā gadījumā var lūgt galvenās procedūras likvidatoram veikt piemērotus pasākumus, lai nodrošinātu sekundārās procedūras kreditoru intereses un atsevišķu kreditoru kategoriju intereses. Šādu likvidatora pieprasījumu var noraidīt tikai, ja tas nepārprotami nav galvenās procedūras kreditoru interesēs. Šādu likvidācijas procesa apturēšanu var paredzēt ne ilgāk kā uz trim mēnešiem. To var turpināt vai pagarināt uz līdzīgu termiņu. 2. Šā panta 1. punktā minētā tiesa izbeidz likvidācijas procesa pārtraukumu: — pēc galvenās procedūras likvidatora pieprasījuma, — pēc savas ierosmes, pēc kreditora pieprasījuma vai pēc sekundārās procedūras likvidatora pieprasījuma, ja pasākums vairs nav pamatots, jo īpaši, ņemot vērā galvenās procedūras vai sekundārās procedūras kreditoru intereses.”

12. 34. pants attiecas uz “Pasākum[iem] sekundāro maksātnespējas procedūru izbeigšanai”: “1. Ja tiesību akti, ko piemēro sekundārajām procedūrām, ļauj šādas procedūras izbeigt bez likvidācijas ar sanācijas plānu, mierizlīgumu vai tam pielīdzināmu pasākumu, galvenās procedūras likvidators ir pilnvarots pats ierosināt šādu pasākumu. Sekundāro procedūru izbeigšana ar kādu pirmajā apakšpunktā minēto pasākumu nav galīga bez galvenās procedūras likvidatora piekrišanas; ja viņš tomēr nedod piekrišanu, ierosinātais pasākums var kļūt galīgs, ja tas neietekmē galvenās procedūras kreditoru finanšu intereses. 2. Kreditoru tiesību ierobežojumi, kas minēti 1. punktā un ko ierosina sekundārajās procedūrās, piemēram, maksājumu atlikšana vai parāda dzēšana, bez visu ieinteresēto kreditoru piekrišanas neietekmē parādnieka aktīvus, uz kuriem neattiecas šīs procedūras. 3. Likvidācijas procesa pārtraukuma laikā, ko paredz saskaņā ar 33. pantu, tikai galvenās procedūras likvidators vai parādnieks, ar pirmā piekrišanu, var ierosināt šā panta 1. punktā noteiktos pasākumus sekundārajā procedūrā; citus šāda pasākuma priekšlikumus neizvirza balsošanai vai apstiprināšanai Kreditoru tiesību ierobežojumi, kas minēti 1. punktā un ko ierosina sekundārajās procedūrās, piemēram, maksājumu atlikšana vai parāda dzēšana, bez visu ieinteresēto kreditoru piekrišanas neietekmē parādnieka aktīvus, uz kuriem neattiecas šīs procedūras.”

13. 37. pantā ir regulēta situācija, kurā pirms galvenās procedūras uzsākšanas tiek uzsākta vietējā procedūra, un tajā ir paredzēts: “Galvenās procedūras likvidators var pieprasīt, lai A pielikumā uzskaitītās citā dalībvalstī iepriekš sāktās procedūras pārveidotu par likvidācijas procedūrām, ja tas ir galvenās procedūras kreditoru interesēs.”

14. Regulas A pielikumā ir minētas tās dalībvalstu procedūras, kas atbilstoši 2. panta a) punktam ir maksātnespējas procedūras. B pielikumā ir atrodams atbilstošs likvidācijas procedūru uzskaitījums atbilstoši 2. panta c) punktam.

B – Valsts tiesības

15. Francijas tiesībās ir pazīstami trīs maksātnespējas procedūru veidi, kas ir minēti regulas A pielikumā: sauvegarde procedūra, redressement judiciaire procedūra un liquidation judiciaire procedūra.

16. Sauvegarde procedūra ir reglamentēta Komerckodeksa (Code de commerce) L620-1. un nākamajos pantos 2005. gada 6. jūlija Likuma Nr. 2005-845 redakcijā. Tajos ir paredzēts, ka tādas preventīvas sanācijas procedūras uzsākšanu var prasīt tikai pats parādnieks, ja un ciktāl tas pierāda esošās maksāšanas grūtības.

17. Sauvegarde procedūras mērķis ir atbalstīt uzņēmuma saimnieciskās darbības turpināšanu (poursuite de l’activité économique de l’entreprise), darba vietu saglabāšanu (maintien de l’emploi) un pasīvu dzēšanu (apurement du passif). Tāpat preventīvai sanācijas procedūrai tomēr ir jāsniedz arī uzņēmuma reorganizācijas (réorganisation) iespējas.

III – Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi

18. Mo [Meaux] (Francija) tirdzniecības tiesa ar 2008. gada 1. oktobra spriedumu pret Polijā reģistrētu parādnieci Christianapol sp.z o.o. (turpmāk tekstā – “Christianapol”) uzsāka maksātnespējas procedūru. Šī maksātnespējas procedūra atbilstoši Francijas tiesību aktiem bija sauvegarde procedūra.

19. Francijas tiesa iecēla kreditoru interešu pārstāvi un administratoru ( 5 ), un konstatēja, ka Christianapol“nav pārtraukusi maksājumus, jo paredzamā naudas plūsma ir pozitīva ( 6 )”. Savu jurisdikciju Francijas tiesas balsta uz atzinumu, ka parādnieces galveno interešu centrs atrodoties Francijā. Šo vērtējumu tā apstiprināja ar faktu, ka Christianapol piederot uzņēmumu grupai, kuras galveno interešu centrs atrodas Francijā. Tomēr visi Christianapol aktīvi, tostarp tās ražotne, atrodas Polijā.

20. Mo tirdzniecības tiesas uzsāktā procedūra, kā uzskata šī tiesa, kā arī iesniedzējtiesa, ir galvenā maksātnespējas procedūra regulas 3. panta 1. punkta izpratnē.

21. 2009. gada 21. aprīlīChristianapol kreditore, Bank Handlowy w Warszawie SA (turpmāk tekstā – “Bank Handlowy”), kuras juridiskā adrese atrodas Polijā, lūdza Sąd Rejonowy Poznań [Poznaņas rajona tiesai] (iesniedzējtiesa) uzsākt sekundāro procedūru atbilstoši Maksātnespējas regulas 27. pantam. Pakārtoti, ja gadījumā Mo tirdzniecības tiesas spriedums atbilstoši regulas 26. pantam sabiedriskās kārtības pārkāpuma dēļ Polijā netiktu atzīts, 2009. gada 26. jūnijā tā iesniedza pieteikumu uzsākt maksātnespējas procedūru parādnieka aktīvu likvidācijai. Turklāt Bank Handlowy skaidri neprecizēja, vai ar to tā vēlējās panākt galvenās procedūras uzsākšanu atbilstoši regulas 3. panta 1. punktam vai teritoriālās procedūras uzsākšanu atbilstoši 3. panta 4. punkta b) apakšpunktam.

22. 2009. gada 20. jūlijā Mo tirdzniecības tiesa apstiprināja parādnieces iesniegto aizsardzības plānu, atbilstoši kuram ar kreditoriem, kas iekļauti maksājumu grafikā, būtu jānorēķinās ar daļu maksājumiem 10 gadu laikā. Turklāt tiesa šajā lēmumā iecēla pārstāvi plāna izpildes uzraudzīšanai (commissaire à l’exécution du plan). Pirms tam ieceltie kreditoru interešu pārstāvji tika nodrošināti uz laiku līdz prasījumu noteikšanas procedūras beigām un gala ziņojuma par savu darbību iesniegšanai.

23. 2009. gada 2. augustā cita Christianapol kreditore, P.P.H.U. “Adax” Ryszard Adamiak (reģistrēta Polijā), iesniedzējtiesai tāpat lūdza uzsākt likvidācijas procesu saskaņā ar Polijas tiesību aktiem, arī neprecizējot, vai ar to bija domāta galvenās vai teritoriālās procedūras uzsākšana.

24. Sākotnēji Christianapol pieprasīja noraidīt pieteikumu par sekundārās procedūras uzsākšanu Polijā, jo tā esot pretrunā sauvegarde procedūras mērķiem un iezīmēm. Pēc aizsardzības plāna apstiprināšanas Christianapol lūdza izbeigt sekundāro procedūru, jo esot izbeigta galvenā procedūra. Tādēļ tā turklāt lūdza noraidīt citus maksātnespējas pieteikumus, jo tā izpildot savas saistības atbilstoši Francijas tiesas apstiprinātajam mierizlīgumam, un līdz ar to tai neesot atmaksājamu parādu.

25. Polijas tiesa šajā ziņā lūdza Mo tirdzniecības tiesai informāciju par to, vai pēc aizsardzības plāna apstiprināšanas galvenā procedūra Francijā vēl turpinās. Noskaidrot šo jautājumu nepalīdzēja nedz Mo tirdzniecības tiesas atbilde, nedz saistībā ar šo jautājumu iesniegtais eksperta pierādījums.

26. Kā norāda Polijas tiesa, tās turpmākā rīcība tomēr ir atkarīga no Francijas procedūras izbeigšanas: ja tā ir izbeigta, Polijas tiesa vajadzības gadījumā var Polijā uzsākt jaunu galveno procedūru. Ja procedūra Francijā vēl nav izbeigta, Polijas tiesa ierosinātu tikai sekundāro procedūru.

27. Tādēļ ar 2011. gada 21. februāra lēmumu iesniedzējtiesa apturēja tiesvedību un uzdeva Tiesai šādus jautājumus: “1) Vai Regulas (EK) Nr. 1346/2000 4. panta 1. punkts un 2. punkta j) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā izmantotais jēdziens “maksātnespējas procedūras izbeigšana” neatkarīgi no atsevišķu dalībvalstu tiesību sistēmās spēkā esošajiem noteikumiem ir jāinterpretē autonomi, vai arī tikai saskaņā ar tās valsts tiesībām, kurā maksātnespējas procedūra uzsākta, tiek pieņemts lēmums par to, kad maksātnespējas procedūra ir izbeigta? 2) Vai Regulas (EK) Nr. 1346/2000 27. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesa, kas izskata prasības pieteikumu sākt sekundāro maksātnespējas procedūru, nekādā gadījumā nedrīkst vērtēt tā parādnieka maksātnespēju, pār kura aktīviem citā valstī ir tikusi sākta galvenā maksātnespējas procedūra, vai arī tomēr tā, ka valsts tiesa noteiktos gadījumos drīkst vērtēt parādnieka maksātnespēju, it īpaši, ja galvenā procedūra ir aizsardzības tiesvedība, kurā tiesa ir atzinusi, ka parādnieks tomēr nav maksātnespējīgs (Francijā – sauvegarde procedūra)? 3) Vai Regulas (EK) Nr. 1346/2000 27. panta interpretācija pieļauj sekundāro maksātnespējas procedūru, kuras iezīmes ir precizētas regulas 3. panta 3. punkta otrajā teikumā, uzsākt tajā dalībvalstī, kurā atrodas visi maksātnespējīgā parādnieka aktīvi, ja automātiskai atzīšanai pakļautā galvenā procedūra ir aizsargājoša (kā Francijā – sauvegarde procedūra), tajā ir ticis pieņemts un apstiprināts maksājumu grafiks, šo grafiku parādnieks ievēro un tiesa ir aizliegusi atsavināt parādnieka aktīvus?” Tiesvedībā Tiesā piedalījās Bank Handlowy, Christianapol, Francijas, Spānijas un Polijas valdības, kā arī Komisija.

IV – Juridiskais vērtējums

A – Par pirmo prejudiciālo jautājumu

28. Vispirms iesniedzējtiesa vēlas uzzināt, vai maksātnespējas procedūras izbeigšanas brīdis tiek noteikts atbilstoši valsts tiesību aktiem vai, tieši pretēji, Savienības tiesībās tas ir jādefinē autonomi. Turklāt tā atsaucas uz Tiesas nolēmumu lietā Eurofood ( 7 ) un jautā, vai tajā attiecībā uz maksātnespējas procedūras sākšanu izvirzītie principi ir jāattiecina arī uz tās izbeigšanu.

29. Francijas Republika un Christianapol uzskata, ka izbeigšanas jautājums Savienības tiesībās būtu jāinterpretē autonomi tādējādi, ka maksātnespējas procedūra ir jāizskata par pabeigtu, tiklīdz parādnieks ir atguvis tiesības rīkoties ar saviem aktīviem un maksātnespējas administrators ir izbeidzis savu darbību. Šādam viedoklim es tomēr nepiekrītu.

30. Maksātnespējas procedūrām piemērojamie tiesību akti tiek regulēti regulas 4. pantā. Tā 1. punktā ir noteikts, ka ir piemērojami tās dalībvalsts tiesību akti, kurā procedūra ir sākta (lex concursus). 2. punktā neizsmeļošā uzskaitījumā ( 8 ) ir precizētas jomas, uz kurām attiecas lex concursus. Turklāt 4. panta 2. punkta j) apakšpunktā ir minēti “maksātnespējas procedūras izbeigšanas nosacījum[i] un sekas, jo īpaši izbeidzot to ar mierizlīgumu”. 4. pants atbilstoši tā formulējumam ir kolīziju norma, kas jautājumu par maksātnespējas procedūras izbeigšanu atstāj valsts tiesību aktu ziņā.

31. Tas ir apstiprināts arī regulas preambulas 23. apsvērumā, kurā ir noteikts, ka maksātnespējas jomā ir jānosaka “vienoti tiesību normu kolīziju noteikumi”, “kas to piemērošanas jomā aizstāj valstu starptautisko privāttiesību noteikumus”. Atbilstoši tam lex concursus“nosaka maksātnespējas procedūras sekas, gan procesuālās, gan materiālās, attiecībā uz iesaistītajām personām un tiesiskajām attiecībām. Tas regulē visus maksātnespējas procedūras sākšanas, izpildes un noslēgšanas nosacījumus”.

32. Kolīziju tiesību normai ir raksturīgs tas, ka tā pati nesniedz atbildi uz materiāli tiesisku jautājumu, bet vienīgi nosaka, kuras tiesību normas ir jāņem vērā atbildot. Jēdziena “maksātnespējas procedūras izbeigšana” autonoma definīcija Savienības tiesībās, kā tas šķiet Francijai un Christianapol, brīdi, kurā procedūra ir pabeigta, tomēr noteiktu tieši Savienības līmenī (un tādējādi attiecoties tieši uz materiāli tiesisko regulējumu), tā vietā, lai vienīgi norādītu uz procedūras sākšanas dalībvalsts tiesību aktiem. Tas neatbilstu regulas 4. pantam un preambulas 23. apsvērumam.

33. Francijas valdība pamatoti norāda, ka šaubu gadījumā Savienības tiesību regulējumi attiecībā uz to formulējumu būtu jāinterpretē autonomi un vienveidīgi, ņemot vērā attiecīgās normas kontekstu un attiecīgā tiesiskā regulējuma mērķi ( 9 ). Kolīziju tiesību normu gadījumā tas nedrīkst radīt situāciju, ka tiek zaudēts tiesību normas saturs, kas ietver kolīziju noteikumus, jo uz materiālo tiesību jautājumu jau tiek sniegta atbilde Savienības līmenī. Arī Tiesa ir atbilstoši nolēmusi, ka Savienības tiesību vienveidīgas interpretācijas un piemērošanas princips ir spēkā tikai attiecībā uz tādām tiesību normām, kurās to satura un piemērošanas jomas noskaidrošanai nav nevienas tiešas norādes uz dalībvalstu tiesībām ( 10 ). Taču 4. pantam, ņemot vērā, ka tajā ir skaidra norāde uz lex concursus, nav iespējama autonoma Savienības tiesību interpretācija.

34. Arī regulas mērķi liedz procedūras izbeigšanas autonomu Savienības tiesību interpretāciju. Kā izriet no preambulas 11. apsvēruma, regulas mērķis nav izveidot vienotas maksātnespējas tiesības, proti, nedz radot vienu Eiropas maksātnespējas procedūru, nedz izveidojot vienotas materiālās tiesības. Tieši pretēji, tajā tiek uzskatīts, ka ir nepraktiski ieviest maksātnespējas procedūru ar vienotu darbības jomu. Tāpēc regula, kā izriet no tās preambulas 6. apsvēruma, attiecas tikai uz jurisdikcijas un paralēli notiekošu procedūru koordinēšanas, dažādu dalībvalstu tiesisko regulējumu līdzāspastāvēšanas normām, kā arī uz noteikumiem par nolēmumu, kurus pieņem maksātnespējas procedūrās, atzīšanu. Ja tagad būtu autonomi jānosaka galvenie procedūras jautājumi kā, piemēram, procedūras izbeigšana, tā būtu slēpta pārveidošana par vienotām maksātnespējas tiesībām, kas regulā nav paredzēts.

35. Spriedumā lietā Eurofood Tiesa ir autonomi Savienības tiesībās definējusi “maksātnespējas procedūras sākšanas” nosacījumus ( 11 ). Taču šis nolēmums, pretēji Francijas un Christianapols viedoklim, nav piemērojams šajā lietā.

36. Pirmām kārtām prejudiciālā jautājuma priekšmets lietā Eurofood bija jēdziens “maksātnespējas procedūras sākšana” regulas 16. panta, nevis 4. panta izpratnē. Tomēr 16. pantam pašam nav kolīziju noteikumu satura, taču tas attiecas uz materiāli tiesisku regulējumu, nosakot prioritāti vispirms uzsāktai maksātnespējas procedūrai. Tādējādi 16. pantu, pretēji 4. pantam, ir iespējams interpretēt autonomi Savienības tiesībās.

37. Interpretācijas mērķis, kā tas tika konstatēts lietā Eurofood, atbilstoši iepriekš minētajam nebija noteikt vispārīgus kritērijus, saskaņā ar kuriem maksātnespējas procedūra principā ir jāuzskata par uzsāktu. To nosaka lex concursus atbilstoši 4. pantam. Tieši pretēji, mērķis bija nodrošināt 16. panta vienveidīgu piemērošanu, kas attiecībā uz tā normatīvo saturu bija arī nepieciešams. 16. pants ir paredzēts, lai identificētu atbilstošos lex concursus. Lai varētu piemērot norādi 4. pantā, ir jānosaka tiesību sistēma, uz kuru ir jānorāda. Tas ir regulēts 16. pantā, nosakot prioritāti vispirms uzsāktai procedūrai. Šis prioritātes regulējums tomēr būtu bez savas lietderīgās iedarbības, ja katrā dalībvalstī tiktu atšķirīgi izvērtēts, kura procedūra ir uzsākta vispirms. Lai izvairītos no šāda secinājuma, bija nepieciešama jēdziena “sākšana” interpretācija 16. pantā, kā tas tika izdarīts lietā Eurofood.

38. Maksātnespējas procedūras izbeigšana tomēr nav salīdzināma ar situāciju pirms procedūras sākšanas. Tiklīdz maksātnespējas procedūra vienreiz tika uzsākta Maksātnespējas regulas nozīmē, tā atbilstoši 16. panta 1. punktam tiek atzīta visās pārējās dalībvalstīs un līdz ar to aizkavē citas galvenās procedūras. Kā tas ir lietā Eurofood ( 12 ), pirms procedūras sākšanas, ņemot vērā atšķirīgos dalībvalstu regulējumus, var rasties konflikti jurisdikcijas jautājumos. Pēc galvenās procedūras sākšanas vairs nevar rasties nekādi konflikti jurisdikcijas jautājumos – regulas 16. pantā ir noteikts atbilstošs mehānisms, lai tieši to novērstu.

39. Šis gadījums parāda, ka procedūras izbeigšanas jautājuma atstāšana valsts tiesību aktu ziņā var radīt praktiskas grūtības. Taču arī procedūras izbeigšanas jēdziena autonoma interpretācija šīs grūtības nenovērstu. Tas tāpēc, ka, ja tiktu noteikti autonomi Savienības tiesību kritēriji, dalībvalsts, kurā ir jāsāk sekundārā procedūra, tiesām būtu jākonstatē, vai šie kritēriji galvenās procedūras valstī tika izpildīti. Tas praksē var izrādīties tikpat grūti.

40. Šajā ziņā būtu vēlams, lai Savienības likumdevējs radītu skaidrību, piemēram, tādējādi, ka dalībvalstis tiktu aicinātas paziņot, kad A un B pielikumā minētās procedūras no valsts viedokļa ir jāuzskata par izbeigtām, vai izveidot atbilstošu informācijas sistēmu. Praktiskās grūtības tomēr neattaisno atkāpšanos no regulas teksta un sistēmas.

41. Tādējādi uz pirmo prejudiciālo jautājumu ir jāatbild, ka regulas 4. panta 1. punkts un 2. punkta j) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tikai valsts tiesību akti nosaka, kad sākas “maksātnespējas procedūras izbeigšana”. Atbilstoši tam šajā lietā vienīgi Francijas tiesību akti paredz, vai Francijā notiekošā procedūra ir vai nav pabeigta.

42. Tā kā iesniedzējtiesa savā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir izdarījusi šādu piezīmi, es piedāvāju vēl pēdējo norādi, lai sniegtu lietderīgu atbildi: ja procedūra Francijā būtu izbeigta, iesniedzējtiesai neapstrīdami būtu liegts sākt sekundāro procedūru. Taču tāpat tai būtu liegts uzsākt jaunu galveno procedūru.

43. Francijas tiesa savu jurisdikciju pamatoja ar to, ka parādnieka galveno interešu centrs (Center of Main Interests – COMI) atrodas Francijā, un tāpēc sāka galveno maksātnespējas procedūru atbilstoši regulas A pielikumam. Izskatāmajā lietā šis atzinums šķiet apšaubāms, jo visi Christianapol aktīvi, kā arī ražotne taču atrodas Polijā. Spriedumā lietā Interedil ( 13 ) Tiesa ir nospriedusi, ka galveno interešu centrs ir jānosaka pēc objektīviem un vienlaikus trešām personām pārbaudāmiem kritērijiem, kas izriet arī no regulas preambulas 13. apsvēruma ( 14 ). Ja ir runa par sabiedrībām, regulas 3. panta 1. punkta otrajā teikumā turklāt ir izvirzīts pieņēmums par galveno interešu centru uzskatīt juridisko adresi. Ņemot vērā visu iepriekš minēto, daudz kas liecina par to, ka Christianapol COMI atradās Polijā.

44. Tomēr iesniedzējtiesa nevar ignorēt Francijas atzinumu, ka COMI atrodoties Francijā. Francijas tiesas nolēmums par [procedūras] sākšanu ir jāatzīst visām citām dalībvalstu tiesām ( 15 ) un to nedrīkst pārbaudīt ( 16 ). 25. pantā šis atzīšanas princips ir attiecināts uz visiem nolēmumiem, kas attiecas uz maksātnespējas procedūras norisi un izbeigšanu. Tas līdz ar to ietver arī procedūru uzsākošās tiesas nolēmumu par to, ka COMI atrodoties Francijā. Lai varētu sākt galveno procedūru, Polijas tiesai atbilstoši 3. panta 1. punktam vispirms būtu jākonstatē, ka parādnieces COMI atrodas Polijā. Ciktāl faktiskie apstākļi kopš Francijas sauvegarde procedūras sākšanas tomēr nav mainījušies, nupat izskaidrotais un jau vairākkārt Tiesas apstiprinātais atzīšanas princips nepieļauj šādu atzinumu. Tas līdzinātos Francijas nolēmuma netiešai pārbaudei, ko regula nepieļauj.

45. Atzīšana nevar tikt atteikta, arī balstoties uz regulas 26. pantu. Kā Tiesa jau nospriedusi lietā Eurofood ( 17 ), 26. pants ir jāinterpretē šauri. Sabiedriskās kārtības pārkāpums ir iespējams tikai tad, ja atzīšana vai izpilde pārkāpj svarīgu atzīšanas valsts tiesību principu un tāpēc ir nepieļaujamā pretrunā šīs valsts tiesiskajai kārtībai ( 18 ). Tas izskatāmajā gadījumā nav saskatāms un neviens lietas dalībnieks to arī neapgalvoja.

B – Par trešo prejudiciālo jautājumu

46. Uzdodot trešo prejudiciālo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā vēlas zināt, vai arī izskatāmās lietas apstākļos var tik uzsākta sekundārā procedūra, proti, tad, ja galvenā procedūra ir sanācijas procedūra un visi parādnieka aktīvi atrodas dalībvalstī, kurā tika prasīta sekundārās procedūras sākšana. Tā kā jautājums, vai šādā gadījumā vispār var tikt sākta sekundārā procedūra, loģiski atrodas pirms otrā prejudiciālā jautājuma, proti, par to, kā šāda procedūra vajadzības gadījumā tiek uzsākta, es trešo prejudiciālo jautājumu izvērtēšu vispirms.

47. Šī prejudiciālā jautājuma pamatā ir fakts, ka visi Christianapol aktīvi atrodas Polijā. Iesniedzējtiesa uzskata, ka likvidācijas procedūras uzsākšana atbilstoši Polijas tiesību aktiem nozīmētu, ka Christianapol būtu jāpārtrauc ražošana un jāslēdz uzņēmums, līdz ar to kavējot restrukturizāciju. Tādējādi tiktu kavēti Francijas sanācijas procedūras mērķi un tiktu apdraudēta aizsardzības plāna izpilde. Tāpēc iesniedzējtiesa jautā, vai fakts, ka galvenā procedūra ir sanācijas procedūra, ir pretrunā sekundārās procedūras pieļaujamībai.

1) Regulas piemērojamība

48. Vispirms ir jānoskaidro jautājums par regulas piemērojamību arī sanācijas procedūrās. Bank Handlowy norāda, ka regula esot piemērojama A pielikumā minētajām procedūrām, tomēr tikai tad, ja šīs procedūras konkrētā gadījumā atbilst regulas 1. panta 1. punkta nosacījumiem. Tā kā Mo tirdzniecības tiesa, uzsākot sauvegarde procedūru, atzina, ka Christianapol nav maksātnespējīga, regula neesot piemērojama Francijā notiekošajai procedūrai. Tāpēc Polijas tiesa varot atteikties no Francijas procedūras atzīšanas un neatkarīgi no tās uzsākt jaunu galveno procedūru.

49. Tomēr es uzskatu, ka Maksātnespējas regula ir piemērojama arī šajā gadījumā, kad galvenā procedūra ir sanācijas procedūra. 2. panta a) punktā ar norādi uz 1. panta 1. punktu ir definētas maksātnespējas procedūras, kas ietilpst regulas piemērošanas jomā, un ir norādīts uz A pielikumā minētajām procedūrām. Līdzko tajā ir minēta kāda procedūra, ir jāuzskata, ka regula ir piemērojama. Līdz ar to tas attiecas arī uz Francijas sauvegarde procedūru, kas ir norādīta A pielikumā.

50. Taču preambulas apsvērumi ( 19 ), kā arī 2. panta teksts tomēr liecina, ka, lai regula būtu piemērojama, turklāt ir jābūt izpildītiem arī 1. panta 1. punkta nosacījumiem. Tomēr regulā nav ietverta jēdziena “maksātnespēja” definīcija. Tāda definīcija nevarētu tikt atrasta, ņemot vērā dažādos dalībvalstu maksātnespēju normatīvo aktu formulējumus un daļēji ļoti atšķirīgās izpratnes par to, ko nozīmē maksātnespēja. Turklāt Maksātnespējas regulas mērķis arī nav maksātnespējas procedūru saskaņošana ( 20 ). No skaidrojošā ziņojuma par Eiropas Savienības maksātnespējas procedūru konvenciju ( 21 ) izriet ( 22 ), ka regulas piemērojamībai noteicošais tātad ir tas, ka attiecīgā procedūra no attiecīgās dalībvalsts viedokļa ir maksātnespējas procedūra. Ja ir šaubas, vai tā ir procedūra regulas 1. panta 1. punkta izpratnē, it īpaši, vai procedūra ir saistīta ar parādnieka maksātnespēju, līdz ar to ir jāņem vērā tās dalībvalsts izpratne, kurā šī procedūra tiek veikta.

51. Francijas valdība tiesas sēdē norādīja, ka sauvegarde procedūras sākšanas priekšnoteikums ir parādnieka maksātnespējas draudi. Tāpēc no Francijas likumdevēja viedokļa šajā gadījumā runa ir par maksātnespējīgu parādnieku. Tātad 1. panta 1. punkta nosacījumi ir izpildīti.

52. Līdz ar to regula ir piemērojama arī Francijas sauvegarde procedūrai.

2) Sekundāro procedūru pieļaujamība galvenajās sanācijas procedūrās

53. Pamatojoties uz dažādajiem sanācijas un likvidācijas procedūru mērķiem, tagad tomēr ir jānoskaidro, vai sekundārās procedūras, iespējams, ir izslēgtas, ja galvenā procedūra tāpat kā šajā gadījumā ir sanācijas procedūra.

54. Kā norāda arī Spānijas valdība, regulā sekundāro procedūru sākšanas gadījumā nenotiek nošķiršana pēc galvenās procedūras iezīmēm. Tiklīdz procedūra atbilstoši A pielikumam tiek izskatīta kā galvenā procedūra, 3. panta 3. punkts un 27. pants pieļauj sekundārās procedūras sākšanu – neatkarīgi no galvenās procedūras veida. Atbilstoši regulas tekstam tātad arī galvenās procedūras, kas izpaužas kā sanācijas procedūras, gadījumā ir atļauta sekundārās procedūras uzsākšana.

55. Iesniedzējtiesas paskaidrojumi skaidri parāda, ka sekundārā likvidācijas procedūra var traucēt vai attiecīgi pat kavēt tādas sanācijas procedūras mērķi. Turklāt faktiski runa ir par nevēlamu iznākumu. It īpaši ņemot vērā pāreju daudzu dalībvalstu maksātnespējas tiesībās no skaidrām likvidācijas procedūrām uz sanācijas un reorganizācijas procedūrām un saistībā ar pēdējos gados notikušo sistemātisko regulas A pielikuma papildināšanu ( 23 ), ar kuru aizvien vairāk tika ietvertas arī sanācijas procedūras, ir skaidrs, ka šīs procedūras kļūst arvien aktuālākas, un tātad regulai būtu jāattiecas arī uz tām.

56. Izņemot pielikuma papildinājumus, regulas teksts pārējā daļā tomēr netika grozīts, kas atsevišķā gadījumā var radīt pretrunas un praktiskas grūtības, kā to parāda šis gadījums. Lai arī sanācijas procedūras varētu īstenot efektīvi un lietderīgi atbilstoši regulai, tāpēc ir nepieciešama ar regulas mērķiem pamatota attiecīgo noteikumu par procedūru koordinēšanu interpretācija, kurā, kā pamatoti norāda Christianapol, ir jāņem vērā regulas attīstība. Turklāt atbilstoša interpretācija var mazināt sekundārās procedūras sākšanas negatīvās sekas, kuras ir aprakstījusi iesniedzējtiesa.

57. Tāpēc, manuprāt, nav vispār jāaizliedz galvenajās sanācijas procedūrās sekundārās procedūras.

58. Par interpretāciju, kuru piedāvā Christianapol un Francija, ka sanācijas procedūru gadījumā sekundārās procedūras vispār nevar tikt uzsāktas, arī attiecībā uz sekundāro procedūru mērķiem nevar būt runas. Sekundārās procedūras it īpaši ir domātas, lai aizsargātu vietējos kreditorus, kuriem ir jādod iespēja veikt vietēju maksātnespējas procedūru savā valodā un viņiem pazīstamā tiesību sistēmā un tādējādi atvieglot viņu tiesību izmantošanu. Sekundāro procedūru vispārējs aizliegums sanācijas galveno procedūru ietvaros ietekmētu regulas būtību, jo būtu pilnīgi izslēgta būtiska, tajā paredzēta procedūru grupa. Tādas sekas vairs nebūtu saderīgas ar Maksātnespējas regulas pamatkoncepciju un pārsniegtu sanācijas procedūru garantētajai aizsardzībai nepieciešamo.

3) Galveno un sekundāro procedūru koordinēšana sanācijas procedūrās

59. Vēl ir jāizvērtē, kā ir iespējama galveno un sekundāro procedūru koordinēšana regulas izpratnē, ja galvenā procedūra ir sanācijas procedūra un sekundārā procedūra ir likvidācijas procedūra.

60. Pirmkārt, regulā ir paredzēti vairāki pasākumi, kas dod iespēju ņemt vērā galvenās procedūras mērķus un saglabāt maksātnespējas procedūras vienotību ( 24 ), pat tad, ja sekundārā procedūra tiek veikta kā likvidācijas procedūra. Turklāt attiecīgās sekundārās procedūras dalībniekiem ir jāievēro regulas mērķi un jāsekmē, lai galvenā procedūra netiktu ietekmēta un tās mērķi netiktu kavēti. Un, visbeidzot, ir jāievēro galvenās procedūras materiālās sekas arī sekundārajā procedūrā.

a) Regulā paredzētie pasākumi

61. Regulā paredzētā galvenās procedūras noteicošā loma ( 25 ) pār sekundāro procedūru ļauj galvenās procedūras maksātnespējas administratoram ietekmēt sekundāro procedūru vairākos veidos. Tādējādi atbilstoši 33. panta 1. punktam viņš var pieprasīt likvidācijas apturēšanu ( 26 ) neatkarīgi no varbūtējās valsts tiesību aktos paredzētās apturēšanas iespējas. Šajā ziņā 33. pantā ir noteikts autonoms apturēšanas pamats. Turklāt 34. panta 1. punktā arī galvenajam administratoram ir piešķirtas tiesības ierosināt sanācijas plānu, mierizlīgumu vai citus līdzīgus pasākumus sekundārās procedūras pabeigšanai. Likvidācijas apturēšanas laikā atbilstoši 33. pantam regula šīs tiesības 34. panta 3. punktā viņam nodrošina pat pilnībā. Tādējādi viņš vismaz daļēji var novērst vai attiecīgi novilcināt parādnieka aktīvu realizāciju, lai tos varētu izmantot sanācijas procedūrā. Tāpat viņš var ierosināt varbūtējus sanācijas risinājumus sekundārajā tiesvedībā.

62. Otrkārt, regulā ir atļauts, neatkarīgi no galvenā administratora ierosinājuma, izvēlēties sanācijas risinājumus arī sekundārajā procedūrā. Kā pamatoti norāda Spānija valdība, 27. panta otrajā teikumā ir vienīgi paredzēts, ka sekundārajai procedūrai ir jābūt vienai no B pielikumā minētajām procedūrām. Taču tajā nav regulēts, kā attiecīgā procedūra konkrēti ir jāizbeidz. Līdz ar to pilnīgi pietiek, ja attiecīgā procedūra principā var beigties ar parādnieka aktīvu likvidāciju. Ciktāl attiecīgie sekundārās procedūras lex concursus ( 27 ) tomēr paredz arī sanācijas risinājumus, tie arī var tikt izmantoti ( 28 ). Šo interpretāciju apstiprina regulas 2. panta c) punkts, atbilstoši kuram jēdzienā “likvidācijas procedūra” ir iekļauta arī procedūra, kas var tikt izbeigta “ar mierizlīgumu vai citu pasākumu, kas izbeidz maksātnespēju”, un tādējādi ir balstīta uz to, ka likvidācijas procedūrām nebūt nav jāizbeidzas ar aktīvu pārdošanu.

63. Tātad Maksātnespējas regula ar iepriekš minētajiem mehānismiem dod iespēju mazināt sekundāras procedūras negatīvo ietekmi. Taču tie nav galīgs un apmierinošs problēmas risinājums. Pirmkārt, ir jāapsver sekundārās procedūras, kas tiek sāktas dalībvalstīs, kurās nav vienotas procedūras. Tām, lai atbilstu 3. panta 3. punkta otrā teikuma prasībām, vajag izmantot procedūru, kas var izbeigties ar likvidāciju. Tādās procedūrās, iespējams, pamatojoties uz valsts tiesību aktiem, nevar izmantot uz sanāciju balstītas izbeigšanas iespējas. Līdz ar to atkarībā no dalībvalstu maksātnespējas noteikumu formulējuma tas var radīt atšķirīgas sekas. Tas ir pretrunā tiesiskās drošības principam.

64. Otrkārt, arī esošie koordinēšanas un informēšanas pienākumi, ņemot vērā to vienīgi fragmentāro problemātikas regulējumu, nevar pilnībā izslēgt pilnīgas sanācijas draudus. Tādējādi varbūtēju, arī sekundārajā procedūrā iespējamu sanācijas pasākumu veikšana, kā, piemēram, maksājumu atlikšana vai parāda dzēšana, ir atkarīga no visu attiecīgo kreditoru piekrišanas, kā ir norādīts regulas 34. panta 2. punktā. Arī likvidācijas apturēšana periodos ik uz trim mēnešiem nav salīdzināma ar galīgu likvidācijas apturēšanu. Arī maksātnespējas administratora ierosināšanas tiesības, kas viņam tiek piešķirtas ar 34. panta 1. punktu, nekavē likvidāciju, ja sekundārajā procedūrā kompetentajai iestādei tas būtu jāizlemj.

65. Tāpēc būtu vēlams skaidrs procedūru koordinēšanas regulējums sanācijas procedūru gadījumā. Turklāt, manuprāt, zināmi fakti norāda, ka arī sanācijas procedūras būtu pieļaujamas kā sekundārās procedūras. Kā jau iepriekš lielā mērā izklāstīts, regulā ir pieļautas paralēlas sanācijas procedūras. Tāpēc būtu tikai konsekventi skaidri pieļaut šo procedūru un noformulēt konkrētus koordinēšanas noteikumus. Taču šis lēmums ir jāpieņem Savienības likumdevējam.

b) Pienākums ievērot galvenās procedūras mērķus

66. Līdz precizējošiem regulas grozījumiem tomēr visiem dalībniekiem ar esošo instrumentu palīdzību un valsts tiesību kontekstā ir pienākums ievērot galvenās procedūras mērķus. Savienības lojālas sadarbības princips (LES 4. panta 3. punkts) turklāt uzliek pienākumu tiesai, kas izskata sekundārās procedūras pieteikumu, visos tās veicamajos pasākumos paturēt prātā galvenās procedūras mērķus un ņemt vērā regulas sistēmu, kas pamatojas uz savstarpējas uzticēšanās principu, galveno un sekundāro procedūru koordinēšanas prasību, lietderīgas un efektīvas pārrobežu procedūras izveidošanas mērķi, kā arī galvenās procedūras pārākumu ( 29 ).

67. Tas attiecas uz visiem pasākumiem saskaņā ar valsts tiesību aktiem, piemēram, uz lēmumiem, kas ietver rīcības brīvības izmantošanu, vai uz izvēli starp vairākām rīcības alternatīvām, kuru gadījumā vienmēr ir jāizvēlas pasākums, kas ir vispiemērotākais galvenās procedūras mērķu ievērošanā. Valsts tiesību aktos ir jābūt nodrošinātai arī galvenā administratora dalībai sekundārajā procedūrā.

68. Kā pamatoti apgalvo Komisija, regulā arī nav paredzēts vispārīgs pienākums sākt sekundāro procedūru, tajā tas ir tikai atļauts. To, vai vispār tiks sākta sekundārā procedūra, tātad vēl izšķir kompetentā tiesa. Arī, pieņemot šo lēmumu, ir jāņem vērā regulas mērķi, kā arī galvenās procedūras iedarbība, it īpaši attiecībā uz to, vai kreditori, kuri bija piedalījušies galvenajā procedūrā un ir piekrituši aizsardzības plānam, izvairītos no saviem aizsardzības plānā paredzētajiem pienākumiem sekundārās procedūras uzsākšanas gadījumā.

c) Galvenās procedūras iedarbība

69. Turklāt Mo tirdzniecības tiesas pieņemtā nolēmuma iedarbība ir jāievēro arī no materiālā viedokļa. 25. pantā ir noteikts atzīšanas pienākums visiem “nolēmum[iem], ko sniegusi tiesa [..] un kas attiecas uz maksātnespējas procedūras norisi un izbeigšanu”. Tāds aizsardzības plāns, kāds tika pieņemts Francijā, nešaubīgi ir nolēmums šajā izpratnē. Tāpēc šajā aizsardzības plānā noteiktie pasākumi ir jāņem vērā tiesai, kas izskata sekundārās procedūras pieteikumu, un arī sekundārās [procedūras] administratoram, proti, no procesuālā un materiāli tiesiskā viedokļa.

70. Turklāt nozīmīga ir iedarbība, kādu Francijas tiesību akti piešķir aizsardzības plānam ( 30 ). Kā uzsver Komisija, ir jāņem vērā materiālo tiesību nolēmumi, piemēram, attiecībā uz jautājumu, kādā mērā aizsardzības plāns ir saturiski grozījis kreditoru, kuri ir iesnieguši sekundārās maksātnespējas pieteikumu, prasījumus, vai arī, piemēram, kreditora, kas piedalās galvenajā procedūra un ir piekritis aizsardzības plānam, pieteikums sākt sekundāro procedūru ir ļaunprātīga tiesību izmantošana.

71. Tāpēc uz trešo jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka regulas 27. pantā sekundārās procedūras sākšana ir atļauta arī tad, ja galvenā procedūra ir sanācijas procedūra.

C – Par otro prejudiciālo jautājumu

72. Ar savu otro prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa vēlas uzzināt, vai ar regulas 27. pantu, kurā regulēta sekundārās procedūras sākšana, tiesai, kas izskata sekundārās procedūras pieteikumu, ir aizliegts pārbaudīt parādnieka maksātnespēju vai arī, tieši pretēji, šī tiesa noteiktās situācijās drīkst pārbaudīt parādnieka maksātnespēju.

73. Iesniedzējtiesa uzskata, ka dažās regulas valodu versijās 27. panta pirmo teikumu varētu saprast tādējādi, ka sekundārās procedūras sākšanas gadījumā parādnieka maksātnespēja netiek pārbaudīta (taču var tikt pārbaudīta), turpretim citas valodu versijas var saprast arī tādējādi, ka jautājumu par parādnieka maksātnespēju kompetentā tiesa nedrīkst pārbaudīt.

74. Valodu versiju salīdzinājums, pēc manām domām, tomēr neliecina par šādu pretrunu. Tieši pretēji, manis salīdzinātās valodu versijas ( 31 ) ietver fakultatīvu elementu. Pie šāda secinājuma ir nonākusi arī Komisija attiecībā uz savām pārbaudītajām valodu versijām. Pretēji iesniedzējtiesas apgalvotajam, tāds secinājums it īpaši izriet arī no vācu valodas (“kann [..] eröffnen”) un franču valodas (“permet d’ouvrir”) versijas. Arī somu valodas versija, kurai papildus vācu valodas versijai ir īpaša nozīme ( 32 ) saistībā ar to, ka regula tika pieņemta pēc Somijas un Vācijas ierosinājuma, nepārprotami ietver fakultatīvu elementu (“voi [..] aloittaa”).

75. Tomēr ar to nav izskaidrots, vai tiesa, kas izskata sekundārās procedūras pieteikumu, drīkst pārbaudīt parādnieka maksātnespēju sekundārās procedūras sākšanas gadījumā. Proti, nav nepārprotami skaidrs, uz ko 27. pantā attiecas vārds “ļauj” (“kann”). Ar to var būt domāta gan vispārīga iespēja sākt sekundāru procedūru, gan arī jautājums par maksātnespējas pārbaudi sekundārās procedūras sākšanas gadījumā. Tāpēc, lai noskaidrotu to nozīmi, ir jāņem vērā regulas un konkrētās normas mērķis ( 33 ).

76. 27. panta mērķis ir izvairīties no maksātnespējas atkārtotas pārbaudes tiesā, kas izskata sekundārās procedūras pieteikumu, lai tādējādi sekmētu procedūru paātrināšanu. Turklāt likumdevējs acīmredzot uzskatīja, ka atkārtota pārbaude ir lieka tāpēc, ka parādnieka maksātnespēja jau tika pārbaudīta, uzsākot galveno procedūru. Sekundārā procedūra noteikti attiecas uz parādnieka aktīviem, uz kuriem jau attiecās mantas atsavināšana galvenajā procedūrā, tāpēc atkārtota maksātnespējas pārbaude nav nepieciešama. Attiecībā uz iepriekš minēto pāreju maksātnespējas tiesībās uz sanācijas procedūrām un attiecīgos A pielikuma papildinājumus, tā tas vienmēr vairs nav.

77. Regulas 27. pants ir balstīts uz to, ka, ja tiesa, kas izskata sekundārās procedūras pieteikumu, pārbauda maksātspēju, pastāv risks, ka kompetentā tiesa nonāk pie atšķirīga vērtējuma, piemēram, tāpēc, ka nav zināms maksātnespējas pamats galvenajā procedūrā, un tādēļ atsaka sekundārās procedūras sākšanu. Regulā nav definīcijas, ko nozīmē maksātnespēja. Kā jau minēts, šis lēmums ir atstāts vienīgi dalībvalstu ziņā un ir ļoti atšķirīgs visā Savienībā. 27. pantam ir jānovērš šo atšķirību dēļ radušās problēmas. Tomēr šo mērķi, ņemot vērā ar sanācijas procedūrām saistītos mērķus un to norisi, nevar neierobežoti attiecināt uz sanācijas procedūrām.

78. Arī procedūras paātrināšanas mērķis tādā lietā kā šī noteikti netiek ietekmēts. Tam ir vienīgi jānovērš maksātnespējas atkārtota pārbaude. Ja Polijas tiesai tomēr būtu aizliegts pirms likvidācijas procedūras sākšanas pārbaudīt Christianapol maksātnespēju, varētu rasties situācija, ka tiek sākta likvidācijas procedūra pret, iespējams, pa šo laiku (arī no Francijas viedokļa) par atkal maksātspējīgu kļuvušu parādnieku. Taču šis iznākums nav saderīgs ar regulas mērķiem un turklāt tas ļoti ietekmētu dalībvalstu procesuālos noteikumus, izveidojot procedūru, kas tiek uzsākta ne tikai bez valsts [tiesībās] zināma maksātnespējas pamata, bet pat vispār bez jebkāda maksātnespējas pamata.

79. Tāda regulas 27. panta izpratne turklāt, iespējams, atturētu parādniekus no sanācijas procedūras priekšlaicīgas pieprasīšanas. Proti, tas radītu draudus, ka likvidācijas procedūra citā dalībvalstī tiek apturēta bez iepriekšējas maksātnespējas pārbaudes, kaut gan parādnieka finansiālā situācija līdz tam brīdim, iespējams, ir atkal uzlabojusies.

80. Tāpēc maksātnespējas pārbaude tiesā, kas izskata sekundārās procedūras pieteikumu, – attiecībā uz manu iztirzājumu par trešo prejudiciālo jautājumu ( 34 ) – vienmēr ir nepieciešama tad, ja galvenā procedūra ir sanācijas procedūra. Turpretim, ja galvenā procedūra ir nevis sanācijas vai attiecīgi restrukturizācijas procedūra, bet gan likvidācijas procedūra, tiesai, kas izskata sekundārās procedūras pieteikumu, iepriekš minēto iemeslu dēļ ir aizliegta maksātnespējas atkārtota pārbaude.

81. Tāpēc uz otro prejudiciālo jautājumu ir jāatbild, ka tiesa, kas izskata sekundārās procedūras pieteikumu, parādnieka maksātnespēju drīkst pārbaudīt tad, ja galvenā procedūra ir sanācijas procedūra, kas nav atkarīga no parādnieka maksātnespējas.

V – Secinājumi

82. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, es iesaku Tiesai uz prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi: 1) Regulas Nr. 1346/2000 4. panta 1. punkts un 2. punkta j) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tikai saskaņā ar valsts tiesību normām tiek pieņemts lēmums par to, kad “maksātnespējas procedūra izbei[dzas]”; 2) Regulas Nr. 1346/2000 27. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesa, kas izskata pieteikumu par sekundārās maksātnespējas procedūras sākšanu, drīkst pārbaudīt parādnieka maksātnespēju, ja galvenā procedūra ir sanācijas procedūra; 3) Regulas Nr. 1346/2000 27. panta interpretācija pieļauj sākt sekundāro maksātnespējas procedūru arī tad, ja automātiskai atzīšanai pakļautā galvenā procedūra ir sanācijas vai restrukturizācijas procedūra (kā, piemēram, Francijas sauvegarde procedūra).

( 1 ) Oriģinālvaloda – vācu.

( 2 ) OV L 160, 1. lpp., kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2005. gada 12. aprīļa Regulu (EK) Nr. 603/2005 (OV L 100, 1. lpp.) un ar Padomes 2006. gada 27. aprīļa Regulu (EK) Nr. 694/2006 (OV L 121, 1. lpp.).

( 3 ) Regulas 3. pantā ir nošķirti šie abi jēdzieni. Ar sekundāro procedūru atbilstoši 3. panta 3. punktam ir domāta procedūra, kas tiek uzsākta pēc galvenās procedūras sākšanas. Turpretim teritoriālā procedūra atbilstoši 3. panta 4. punktam ir procedūra, kas tiek uzsākta pirms galvenās procedūras sākšanas. Šie jēdzieni tiks izmantoti arī turpmāk tekstā.

( 4 ) Poznaņas vecpilsētas rajona tiesa.

( 5 ) Mandataire judiciaire un administrateur judiciaire.

(

)

“Que Christianapol Sp.Z. o.o, n’est en état de cessation de paiements, puisque la trésorerie prévisionnelle s’avère positive.”

( 7 ) 2006. gada 2. maija spriedums lietā C-341/04 Eurofood IFSC Ltd. (Krājums, I-3813. lpp.).

( 8 ) Skat. 2010. gada 21. janvāra spriedumu lietā C-444/07 MG Probud Gdynia sp.z. o.o. (Krājums, I-417. lpp., 25. punkts).

( 9 ) Skat. manus 2011. gada 10. marta secinājumus lietā C-396/09 Interedil (Krājums, I-9915. lpp., 39. punkts), kā arī 2009. gada 2. aprīļa spriedumu lietā C-523/07 A (Krājums, I-2805. lpp., 34. punkts) un 2008. gada 6. marta spriedumu lietā C-98/07 Nordania Finans A/S un BG Factoring A/S (Krājums, I-1281. lpp., 17. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).

( 10 ) Skat. 2012. gada 14. februāra spriedumu lietā C-204/09 Flachglas Torgau (37. punkts) un spriedumu lietā A (minēts 9. zemsvītras piezīmē, 34. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).

( 11 ) Minēts 7. zemsvītras piezīmē, 54. punkts.

( 12 ) Minēts 7. zemsvītras piezīmē.

( 13 ) 2011. gada 20. oktobra spriedums lietā C-396/09 Interedil Srl. (Krājums, I-9915. lpp., 49. punkts). Skat. šajā ziņā arī manus secinājumus šajā lietā (minēti 9. zemsvītras piezīmē, 57. punkts).

(

)

““Galveno interešu centrs” ir vieta, kur parādnieks regulāri pārvalda savas intereses un tādēļ ir pieejams trešajām personām.”

( 15 ) Skat. regulas preambulas 22. apsvērumu: “šai regulai jāparedz tūlītēja to nolēmumu atzīšana attiecībā uz maksātnespējas procedūras sākšanu, izpildi un slēgšanu, kas ietilpst tās darbības jomā [..]. Dalībvalstu tiesu nolēmumu atzīšana balstās uz savstarpējas uzticēšanās principu. [..] Pirmās tiesas lēmums sākt procedūru būtu jāatzīst citās dalībvalstīs [..]”.

( 16 ) Skat. arī 2006. gada 2. maija spriedumu lietā Eurofood, minēts 7. zemsvītras piezīmē, 42. punkts, un 2010. gada 21. janvāra spriedumu lietā MG Probud Gdynia, minēts 8. zemsvītras piezīmē, 29. punkts.

( 17 ) Minēts 7. zemsvītras piezīmē, 62. un nākamie punkti.

( 18 ) Skat. arī preambulas 22. apsvērumu, kurā noteikts, ka “[..] pēc iespējas jāsamazina iemesli nolēmumu neatzīšanai”.

( 19 ) Skat. preambulas 10. apsvērumu: “[..] lai piemērotu šo regulu, procedūrām [..] būtu [..] jāatbilst šīs regulas noteikumiem [..].”

( 20 ) Skat. preambulas 11. apsvērumu.

( 21 ) Virgós-Schmit ziņojums. Uz to ir atsauce daudzos regulas preambulas apsvērumos. Par tā nozīmi regulas interpretācijā skat. ģenerāladvokāta Džeikobsa [Jacobs] 2005. gada 27. septembra secinājumus lietā C-341/04 Eurofood IFSC (Krājums, I-3813. lpp., 2. punkts). Ziņojums netika publicēts Oficiālajā Vēstnesī, taču tas pastāv kā ES Padomes 1996. gada 8. jūlija dokuments (6500/1/96).

( 22 ) Virgós, Schmit, Report on the Convention on Insolvency Proceedings, 49. punkts.

( 23 ) Piemēram, Francijas sauvegarde procedūra regulas A pielikumā tika iekļauta tikai vēlāk ar Regulu (EK) Nr. 694/2006.

( 24 ) Skat. preambulas 12. apsvērumu: “[..] Obligātas koordinācijas noteikumi galvenajā procedūrā atbilst vajadzībai pēc vienotības Kopienā”.

( 25 ) Papildus regulas noteikumiem par procedūru koordinēšanu arī preambulas 20. apsvērums, kurā ir runa par galvenās procedūras “noteicošo lomu”.

( 26 ) Proti, tikai uz trīs mēnešu laikposmu. No 33. panta 1. punkta ceturtā teikuma tomēr izriet, ka šis laikposms var neierobežoti tikt pagarināts. Šajā ziņā skat. arī angļu valodas versiju “It may be continued or renewed for similar periods”, franču valodas versiju “Elle peut être prolongée ou renouvelée pour des périodes de même durée.” vai spāņu valodas versiju “Podrá prolongarse o renovarse por períodos de la misma duración”.

( 27 ) Attiecībā uz sekundāro procedūru tas ir noteikts 28. pantā.

( 28 ) Tas, piemēram, attiecas uz tām visām dalībvalstīm, kuru maksātnespējas noteikumu pamatā ir vienota procedūra.

( 29 ) Skat. preambulas 23., 2. un 12. apsvērumu.

( 30 ) Skat. preambulas 22. apsvērumu: “[..] Automātiska atzīšana tādēļ nozīmē, ka procedūras sekas, kas paredzētas procedūras sākšanas valsts tiesību aktos, attiecas arī uz visām citām dalībvalstīm [..]”.

( 31 ) Skat vācu valodas versiju “so kann [..] eröffnen, ohne dass [..] die Insolvenz des Schuldners geprüft wird”, franču valodas versiju “permet d’ouvrir, [..] une procédure secondaire d’insolvabilité sans que l’insolvabilité du débiteur soit examinée.”, angļu valodas versiju “shall permit [..] the opening of secondary insolvency proceedings without the debtor's insolvency being examined”, spāņu valodas versiju “permitirá abrir [..] sin que sea examinada en dicho Estado la insolvencia del deudor”, itāļu valodas versiju “permette di aprire [..] senza che in questo altro Stato sia esaminata l’insolvenza del debitore”, grieķu valodas versiju “καθιστά δυνατή”, kā arī somu valodas versiju “voi [..] aloittaa sekundäärimenettelyn ilman, että velallisen maksukyvyttömyyttä tutkitaan tässä toisessa valtiossa”.

( 32 ) Skat. regulas preambulas 2. atkāpi.

( 33 ) Pat ja 27. pantā paredzētais fakultatīvais elements attiecas vienīgi uz sekundārās procedūras sākšanu un šī norma tādējādi uzskatāma par maksātnespējas vispārēju aizliegumu, šis aizliegums būtu jāinterpretē un jāpiemēro saistībā ar regulas priekšmetu un mērķi.

( 34 ) Skat. 56. un nākamos punktus.