Lieta C‑671/13

Procédures engagées par “Indėlių ir investicijų draudimas ” VĮ

un

Virgilijus Vidutis Nemaniūnas

(Lietuvos Aukščiausiasis Teismas lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīvas 94/19/EK un 97/9/EK — Noguldījumu garantiju un ieguldītāju kompensācijas sistēmas — Uzkrājumu un ieguldījumu instrumenti — Finanšu instruments Direktīvas 2004/39/EK izpratnē — Garantijas izslēgšana — Tieša iedarbība — Nosacījumi Direktīvas 97/9/EK izmantošanai”

Kopsavilkums – Tiesas (otrā palāta) 2015. gada 25. jūnija spriedums

Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Kredītiestādes — Noguldījumu garantiju un ieguldītāju kompensācijas sistēmas — Direktīvas 94/19 un 97/9 — Instrumenti, uz kuriem vienlaicīgi attiecas divas direktīvas — Dalībvalstu iespēja izslēgt no šajās direktīvās paredzētajām garantijām dažu kategoriju noguldītājus vai noguldījumus — Valsts tiesiskais regulējums, kurā prasījumi pret kredītiestādi ir izslēgti no Direktīvu 94/19 un 97/9 aizsardzības sistēmām — Nepieļaujamība

Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Kredītiestādes — Noguldījumu garantiju sistēmas — Direktīva 94/19 — Dalībvalstu iespēja izslēgt no garantijas dažu kategoriju noguldītājus vai noguldījumus — Nosacījumi — Iespēja izslēgt no garantijas vienīgi sertifikātus, kam piemīt visas finanšu instrumenta iezīmes — Neesamība

Direktīvas 94/19 par noguldījumu garantiju sistēmām, kas grozīta ar Direktīvu 2009/14, 7. panta 2. punkts un tās I pielikuma 12. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstis var izslēgt no šajā direktīvā paredzētās garantijas kredītiestādes emitētus noguldījuma sertifikātus, ja tiem ir tirgojamu vērtspapīru raksturs – kas ir jānosaka iesniedzējtiesai –, un nav jāpārliecinās, vai šiem sertifikātiem piemīt visas finanšu instrumenta iezīmes Direktīvas 2004/39, kas attiecas uz finanšu instrumentu tirgiem, izpratnē. Šajā ziņā ne Direktīvas 94/19 7. panta 2. punktā, ne tās I pielikuma 12. punktā attiecībā uz izslēgšanu no noguldījumu garantijas nav paredzēts, ka attiecīgajiem instrumentiem jāpiemīt visām finanšu instrumenta iezīmēm Direktīvas 2004/39 izpratnē. Turklāt saskaņā ar Direktīvas 94/19 1. panta 1. punktu šajā direktīvā jēdziens “noguldījums” ietver, pirmkārt, jebkādu kredīta atlikumu, ko veido kontā atlikušie līdzekļi vai īslaicīgas situācijas, kuras rada parasti banku darījumi, un, otrkārt, jebkādus parādus, ko apliecina kredītiestādes izdots sertifikāts. Tādējādi no šīs tiesību normas formulējuma izriet, ka šajā direktīvā jēdziens noguldījums netiek definēts ar atsauci uz finanšu instrumenta iezīmēm Direktīvas 2004/39 izpratnē. Tāpat no šīs tiesību normas izriet, ka tas, kas raksturo otro noguldījumu veidu, ir tas, ka to apliecina nododams vērtspapīrs, kas tādējādi ļauj tirgot ar to saistītās prasījuma tiesības. (sal. ar 33., 35., 36. un 40. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

Direktīva 94/19 par noguldījumu garantiju sistēmām, kas grozīta ar Direktīvu 2009/14, un Direktīva 97/9 par ieguldītāju kompensācijas sistēmām ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja uz prasījumiem pret kredītiestādi var vienlaicīgi attiekties gan noguldījuma jēdziens Direktīvas 94/19 nozīmē, gan finanšu instrumenta jēdziens Direktīvas 97/9 nozīmē, bet valsts likumdevējs ir izmantojis Direktīvas 94/19 I pielikuma 12. punktā sniegto iespēju izslēgt šos prasījumus no šajā direktīvā paredzētās garantiju sistēmas, šādas izslēgšanas sekas nevar būt tādas, ka šie prasījumi tādējādi ir izslēgti arī no Direktīvā 97/9 paredzētās aizsardzības sistēmas, atskaitot šīs pēdējās direktīvas 4. panta 2. punktā paredzētajos apstākļos. Šajā ziņā, ņemot vērā “noguldījuma” un “finanšu instrumenta” jēdzienus, kas ietverti attiecīgi Direktīvās 94/19 un 97/9, uz vienu un to pašu parāda vērtspapīru var vienlaicīgi attiekties abi šie jēdzieni un tādējādi šo abu direktīvu piemērošanas jomas. Šajās abās direktīvās paredzētās garantiju sistēmas ir saistītas ar dažādiem nosacījumiem, it īpaši saistībā ar izslēgšanu. Direktīvas 94/19 7. panta 2. punktā un tās I pielikuma 12. punktā ir paredzēta izslēgšana, pamatojoties vai nu uz noguldītāju veidu, vai uz noguldījumu veidu, savukārt Direktīvas 97/9 4. panta 2. punktā ir paredzēta izslēgšana atkarībā vienīgi no ieguldītāju veida. Šādos apstākļos, lai gan Savienības tiesības dalībvalstij neliedz izvēlēties transponēt Direktīvas 94/19 un 97/9 ar vienu tiesību aktu, tomēr, kā uzsvērts Direktīvas 97/9 preambulas 9. apsvērumā, ar šo tiesību aktu izveidotajai sistēmai ir jāatbilst abu direktīvu prasībām. (sal. ar 43.–45. un 47. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)

Direktīvas 97/9 par ieguldītāju kompensācijas sistēmām 2. panta 2. punkts un 4. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj valsts tiesisko regulējumu atbilstoši kuram iespēja izmantot šajā direktīvā paredzēto kompensēšanas sistēmu ir atkarīga no tā, vai attiecīgā kredītiestāde ir pārskaitījusi vai izmantojusi attiecīgos līdzekļus vai vērtspapīrus bez ieguldītāja piekrišanas. Šāds nosacījums Direktīvā 97/9 nav prasīts tam, lai ieguldītāji varētu izmantot tajā paredzēto aizsardzības sistēmu. Turklāt tādi ieguldītāji, kas ir šādu finanšu instrumentu īpašnieki, nav minēti starp ieguldītājiem, kas atbilstoši Direktīvas 97/9 I pielikumam var tikt izslēgti no šīs sistēmas. (sal. ar 51. un 52. punktu un rezolutīvās daļas 3) punktu)

Skat. nolēmuma tekstu. (sal. ar 56. un 57. punktu)