Keywords

Summary



Keywords

1. Prasība atcelt tiesību aktu – Akti, par kuriem var celt prasību – Akti ar juridiski saistošu iedarbību – Iestāde, kas nav kompetenta pieņemt lūgto aktu – Izslēgšana – Tāda pieteikuma noraidīšana, kurā lūgts grozīt tiesību normu – Tiesību celt prasību trūkums

(EK līguma 173. pants (jaunajā redakcijā pēc grozījumiem – EKL 230. pants); Komisijas Regula Nr. 2499/82)

2. Process – Pieteikums par lietas ierosināšanu – Formas prasības – Strīda priekšmeta noteikšana

(Pirmās instances tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

3. Prasība sakarā ar bezdarbību – Fiziskas vai juridiskas personas – Bezdarbība, sakarā ar kuru var celt prasību – Komisijas atteikums apmierināt pieteikumu, ar kuru lūdz izmaksāt atbalstu, kas it kā bija maksājams Regulas Nr. 2499/82 izpratnē – Nepieņemamība

(EK līguma 175. panta trešā daļa (jaunajā redakcijā – EKL 232. panta trešā daļa); Komisijas Regula Nr. 2499/82)

4. Prasība sakarā ar bezdarbību – Fiziskas vai juridiskas personas – Lūgtais akts – Regula – Nepieņemamība

(EK līguma 175. pants (jaunajā redakcijā – EKL 232. pants))

5. Prasība par zaudējumu atlīdzību – Priekšmets – Prasība atlīdzināt zaudējumus, kurā norādīts uz dalībvalsts pieņemta lēmuma, piemērojot Kopienu tiesisko regulējumu, nelikumīgumu – Regula Nr. 2499/82 – Kopienu atbalsts profilakses nolūkos veiktajai galda vīnu destilācijai – Dalībvalsts izvēle šī atbalsta izmaksai piemērot minētās regulas 9. pantā paredzēto procedūru – Tāda mehānisma neesamība, kas garantētu šī atbalsta izmaksu ražotājam destilētāja maksātnespējas gadījumā – Pašas Regulas Nr. 2499/82 nelikumīgums – Uz Kopienu iestādi attiecinātais nelikumīgums

(EK līguma 215. panta otrā daļa (jaunajā redakcijā – EKL 288. panta otrā daļa); Komisijas Regulas Nr. 2499/82 8. un 9. pants)

6. Prasība par zaudējumu atlīdzību – Autonoms raksturs – Iekšējo tiesību aizsardzības iespēju iepriekšēja izsmelšana – Izņēmums – Valsts tiesas nespēja apmierināt prasību par samaksu, nepastāvot Kopienu tiesību normai, ar kuru atļauts valsts iestādēm izmaksāt prasītās naudas summas – Tādas prasības pieņemamība, kas celta, neizsmeļot iekšējās tiesību aizsardzības iespējas

(EK līguma 178. pants un 215. panta otrā daļa (jaunajā redakcijā – EKL 235. un 288. panta otrā daļa))

7. Prasība par zaudējumu atlīdzību – Autonoms raksturs, salīdzinot ar prasībām atcelt tiesību aktu un prasībām sakarā ar bezdarbību – Robežas – Prasība par zaudējumu atlīdzību, kuras iznākums var būt salīdzināms ar citu tiesību aizsardzības iespēju iznākumu – Pieņemamība

(EK līguma 178. pants (jaunajā redakcijā – EKL 235. pants))

8. Prasība par zaudējumu atlīdzību – Noilguma termiņš – Atskaites datums – Atbildība par normatīvu aktu – Datums, kad parādās akta radītie zaudējumi

(EK līguma 178. pants un 215. panta otrā daļa (jaunajā redakcijā – EKL 235. pants un 288. panta otrā daļa); Tiesas Statūtu 46. pants)

9. Ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Pietiekami nopietns Kopienu tiesību pārkāpums – Regulas Nr. 2499/82 9. pants – Kopienu atbalsts profilakses nolūkos veiktajai galda vīnu destilācijai – Tāda mehānisma neesamība, kas garantētu šī atbalsta izmaksu ražotājam destilētāja maksātnespējas gadījumā – Netaisnas iedzīvošanās aizlieguma principa pārkāpums – Nediskriminācijas principa pārkāpums

(EK līguma 178. pants un 215. panta otrā daļa (jaunajā redakcijā – EKL 235. pants un 288. panta otrā daļa); Komisijas Regula Nr. 2499/92)

Summary

1. Prasības atcelt tiesību aktu priekšmets var būt tikai tiesību akti, kas rada saistošas juridiskas sekas, kuras ietekmē prasītāja intereses, attiecīgi grozot tā tiesisko stāvokli.

Tādi nav tiesību akti, ar kuriem noraida pieteikumu, ja iestāde nav kompetenta pieņemt lūgto aktu un ja aktam, ar ko noraidīts pieteikums, nav lēmuma rakstura.

Turklāt sakarā ar to, ka prasītājam nav tiesību celt prasību, prasība par Komisijas atteikšanos veikt tiesību akta izmaiņas ar atpakaļejošu spēku ir nepieņemama, ja lūgtās izmaiņas būtu jāpieņem vispārpiemērojamas regulas formā.

(sal. ar 64., 76. punktu)

2. Ņemot vērā, ka prasības pieteikumā saskaņā ar Pirmās instances tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunktu jānorāda strīda priekšmets, prasījumi atcelt citus tiesībus aktus, nevis apstrīdēto tiesību aktu, vai aktus, kas ir apstrīdētā akta pamatā vai kas ir ar to saskaņoti vai saistīti, lai arī tie nav identificēti, ir atzīstami par nepieņemamiem, ja vien tas precīzi nav noteikts.

(sal. ar 79. punktu)

3. Tā kā Komisija nebija kompetenta apmierināt vīna ražotāju lūgumu izmaksāt viņiem atbalstu, kas it kā viņiem bija samaksājams saskaņā ar Regulu Nr. 2499/82 attiecībā uz noteikumiem par destilāciju profilakses nolūkā 1982./1983. vīna gadā, prasība sakarā ar bezdarbību, kuras mērķis ir atzīt šādu atturēšanos, ir nepieņemama. Komisijai nevar pārmest to, ka tā nav adresējusi prasītājiem kādu tiesību aktu, kas nav ieteikums vai atzinums Līguma 175. panta trešās daļas (jaunajā redakcijā – EKL 232. panta trešā daļa) izpratnē.

(sal. ar 70., 81. punktu)

4. Personas, kas nav tiesīgas apstrīdēt tiesību akta likumību, nav arī tiesīgas vērsties Tiesā, ceļot prasību sakarā ar bezdarbību par šī akta nepieņemšanu pēc tam, kad tās ir nosūtījušas Kopienas iestādei aicinājumu izdot tiesību aktu.

(sal. ar 82. punktu)

5. Tā kā Regulas Nr. 2499/82 attiecībā uz noteikumiem par destilāciju profilakses nolūkā 1982./1983. vīna gadā 9. pantā noteiktā atbalsta sniegšanas kārtība negarantē, tostarp destilētāja maksātnespējas gadījumā, atbalsta netiešu sniegšanu attiecīgajiem ražotājiem, ieskaitot to, ka viņiem netiek samaksāta minimālā pirkuma cena par šim destilētājam piegādāto un destilēto vīnu saskaņā ar minētās regulas noteikumiem, iespējamā nelikumība, kuru veido tas, ka ražotājiem netiek garantēts saņemt šo atbalstu, tieši izriet no Regulas Nr. 2499/82 nepilnības, nevis attiecīgās dalībvalsts izmantotās iespējas saskaņā ar minētās regulas 8. pantu izvēlēties netiešo atbalsta sniegšanas kārtību, ko paredz minētais 9. pants. No tā izriet, ka šī nelikumība attiecas uz pašu Regulu, nevis uz tās attiecīgās dalībvalsts rīcību, kura tikai pareizi piemēroja šo regulu.

(sal. ar 109.–112. punktu)

6. Pat ja prasība par zaudējumu atlīdzību ir izvērtējama, ņemot vērā visu attiecībā uz indivīdiem piemērojamo tiesību aizsardzības sistēmu un ka tās pieņemamība var atsevišķos gadījumos tomēr būt atkarīga no iekšējo tiesību aizsardzības iespēju izsmelšanas, nepieciešams nosacījums pienākumam tās izsmelt ir tas, ka šīs valstī pastāvošās tiesību aizsardzības iespējas efektīvā veidā nodrošina tādu attiecīgo personu tiesību aizsardzību, kuri uzskata, ka tos aizskāruši Kopienu iestāžu tiesību akti un ka to rezultātā var tikt atlīdzināts norādītais zaudējums.

Saistībā ar šo prasības par zaudējumu atlīdzību pieņemamība nevar būt atkarīga no iekšējo tiesību aizsardzības iespēju izsmelšanas gadījumā, kad, pieņemot, ka strīdīgais Kopienu tiesiskais regulējums tiek atzīts par spēkā neesošu ar Tiesas spriedumu, kas pieņemts prejudiciālā nolēmuma procedūras ietvaros, izskatot lietu atbilstoši Līguma 177. pantam (jaunajā redakcijā – EKL 234. pantam), valsts tiesas nevarētu apmierināt šādu prasību par samaksu vai jebkuru tai līdzīgu prasību bez iepriekšējas Kopienu likumdevēja iejaukšanās tāpēc, ka nepastāv Kopienu tiesību norma, kas atļautu kompetentām valsts iestādēm samaksāt pieprasīto naudas summu. Šādā gadījumā pienākums attiecīgajām personām izsmelt valsts tiesībās paredzētās iespējas pirms prasības par zaudējumu atlīdzību celšanas būtu pretrunā ne tikai pareizai tiesvedībai un procesa ekonomijas prasībai, bet arī nosacījumam par efektīvu iekšējo tiesību aizsardzības iespēju neesamību.

(sal. ar 115.–117. punktu)

7. Prasība par zaudējumu atlīdzību ir autonoma tiesību aizsardzības iespēja, kurai ir sava īpaša funkcija tiesību aizsardzības sistēmā un kuras celšana ir atkarīga no nosacījumiem, kas noteikti, ņemot vērā tās īpašo priekšmetu. Tās mērķis ir atlīdzināt Kopienas iestādes radītos zaudējumus. Tādējādi uzskatīt, ka prasība par zaudējumu atlīdzību ir nepieņemama, jo tās rezultātu, vismaz prasītāju gadījumā, varētu pielīdzināt prasības atcelt tiesību aktu vai prasības sakarā ar bezdarbību iznākumam, būtu pretrunā šīs prasības autonomajam raksturam, kā arī Līgumā nodibinātajai tiesību aizsardzības iespēju sistēmas efektivitātei. Tikai gadījumā, ja prasības par zaudējumu atlīdzību mērķis ir atcelt prasītājiem adresētu un par galīgu kļuvušu individuālu lēmumu tādējādi, ka šādai prasībai ir tāds pats priekšmets un tādas pašas sekas kā prasībai atcelt tiesību aktu, šī prasība par zaudējumu atlīdzību ir uzskatāma par ļaunprātīgu procesa izmantošanu.

(sal. ar 122. punktu)

8. Tiesas Statūtu 46. pantā noteikto noilguma termiņu prasībām, kas celtas pret Kopienu ārpuslīgumiskās atbildības sakarā, sāk skaitīt tikai no brīža, kad ir izpildīti visi nosacījumi, no kuriem ir atkarīgs zaudējumu atlīdzības pienākums, proti, Kopienas iestāžu prettiesiska rīcība, norādītā zaudējuma esamība un cēloņsakarības pastāvēšana starp šo rīcību un norādīto zaudējumu. Iepriekš minētais nosacījums par to, ka zaudējumam jābūt noteiktam, ir izpildīts, ja zaudējums ir pietiekami precīzi paredzams, pat ja vēl nav iespējams precīzi to aprēķināt.

No tā izriet, ka attiecībā uz Kopienas atbildību, kas izriet no normatīva akta, noilguma termiņu sāk skaitīt tikai no brīža, kad šī akta rezultātā rodas zaudējumi, tātad – no brīža, kad attiecīgās personas ir cietušas noteiktu zaudējumu. Šajā lietā šāda noilguma termiņa atskaite sākas no brīža, kad prasītājs apzinājās šos zaudējumus, jo tie bija paredzami.

(sal. ar 129.–131., 145., 149., 154. punktu)

9. Nepapildinot Regulas Nr. 2499/82 attiecībā uz noteikumiem par destilāciju profilakses nolūkā 1982./1983. vīna gadā 9. pantā noteikto Kopienas atbalsta sniegšanas kārtību ar mehānismu, kas nodrošinātu atbalsta sniegšanu attiecīgajiem ražotājiem destilētāja maksātnespējas gadījumā, Komisija ir acīmredzamā un rupjā veidā pārkāpusi savas rīcības brīvības robežas.

Minētā kārtība ir pretrunā Kopienu tiesību vispārīgajam principam, kas aizliedz netaisnu iedzīvošanos, jo šī kārtība neparedzēja mehānismu, kas nodrošinātu šī atbalsta sniegšanu ražotājiem, kas izpildījuši visus savus pienākumus un veikuši destilāciju Regulā paredzētajos termiņos.

Turklāt destilētāja maksātnespējas gadījumā izvēle starp Regulas Nr. 2499/82 9. un 10. pantā noteiktajām procedūrām Kopienas atbalsta izmaksāšanai rada dažādās dalībvalstīs atšķirīgu attieksmi attiecībā uz garantijām par minētā atbalsta sniegšanu attiecīgajiem ražotājiem, pat ja šis atbalsts viņiem principā bija izmaksājams atbilstoši piemērojamajam Kopienas tiesiskajam regulējumam. Šādu atšķirību objektīvi neattaisno attiecīgo situāciju dažādība, jo atšķirīgā attieksme nav saistīta ar tāda atbalsta piešķiršanas nosacījumiem, kas sniegts profilakses nolūkā veiktai destilācijai, bet tikai ar šādas piešķiršanas administratīvo kārtību, un tādējādi to nevar izskaidrot ar atšķirībām, kas attiecas uz vīna ražotāju situāciju vai – vispārīgā nozīmē – uz vīnkopību dažādās dalībvalstīs.

No tā izriet, ka Regula Nr. 2499/82 pietiekami nopietni pārkāpj nediskriminācijas principu un netaisnas iedzīvošanās aizlieguma principu, kas tādējādi rada Kopienas ārpuslīgumisko atbildību sakarā ar iestāžu radītajiem zaudējumiem.

(sal. ar 157., 161., 172.–174., 176. punktu)