ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Padomes 1989. gada 3. oktobra Direktīva 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/36/EK, un it īpaši tās 3. pants, kā arī EKL 12. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu dalībvalsts īstenotu pasākumu kā pamata lietā apstrīdētais pasākums, saskaņā ar kuru televīzijas raidorganizācijām 5% no to darbības ieņēmumiem avansa veidā ir jāatvēl Eiropas kinofilmu un televīzijas filmu finansēšanai, kā arī 60% no šiem 5% ir jāatvēl darbiem, kuru oriģinālvaloda ir kāda no šīs dalībvalsts valsts valodām;
5

Austrijas tiesībās 1970. gada likuma par preču zīmju aizsardzību (Markenschutzgesetz 1970, BGBl. 260/1970) 10.a pants ir formulēts šādi: “Apzīmējuma izmantošana preces vai pakalpojuma apzīmēšanai it īpaši ietver: 1. apzīmējuma izvietošanu uz precēm, to iepakojuma vai priekšmetiem, attiecībā uz kuriem veic pakalpojumu vai pakalpojums ir jāveic; 2. preču piedāvāšanu, to laišanu tirgū, izmantošanu šajos nolūkos vai pakalpojumu piedāvāšanu un sniegšanu, norādot [attiecīgo] apzīmējumu; 3. preču importu vai eksportu, izmantojot šo apzīmējumu; 4. apzīmējuma izmantošanu darījumu dokumentos, paziņojumos vai reklāmā.”
10

Kā izriet no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu, Falcon izplata divas fonogrammas ar mākslinieka Boba Dilana izpildījumu ierakstiem. Pirmā CD nosaukums ir “Bob Dylan — Blowin’ in the Wind”, bet otra — “Bob Dylan — Gates of Eden”.
28

Turklāt ir jāprecizē, pirmkārt, ka jautājums par to, vai Slovākijas policijas iestāžu lēmumam, kas saistīts ar kriminālvajāšanas apturēšanu, ir ne bis in idem iedarbība, kā to pamatoti norādīja arī Eiropas Kopienu Komisija, ir jāpārbauda, pamatojoties uz KĪŠN 54.–58. pantu, jo Eiropas Konvencijas par savstarpēju palīdzību krimināllietās 21. pantā, atbilstoši kuram Austrija lūdza Slovākijas Republiku uzsākt kriminālvajāšanu pret Turanski, nav paredzēts jautājums par kriminālvajāšanas valstī, kurai ir lūgts to pārņemt, pārņemšanas iedarbību uz procesu, kas tiek izskatīts valstī, kura šo pārņemšanu lūdza.
86

Treškārt, Tiesa — tāpat kā ģenerāladvokāts savu secinājumu 82. punktā — uzskata, ka šī sprieduma 72. punktā minētie apstākļi un pirmstiesas procedūras norise, kā tas cita starpā izriet no šī sprieduma 6.–13. punkta, neļauj secināt, ka minētās valsts iestādes papildus tam, ka tās nebija izpildījušas iepriekš minēto 2004. gada 15. jūlija spriedumu lietā Komisija/Francija, kas tika konstatēts šajā spriedumā, arī nebija izpildījušas pienākumu lojāli sadarboties, kā to uzskata Komisija, laika posmā, kas noslēdzās ar minētā sprieduma izpildi, kā arī bija ieņēmušas apzināti novilcinošu pozīciju, lai tikai izvairītos no ātras šajā sakarā esošo to pienākumu izpildes.
2)

Apstiprinošas atbildes gadījumā, vai [..] kodu 15 01 06 ar nosaukumu “jaukts iepakojums” var izmantot, lai apzīmētu atkritumus, kas sastāv no iepakojumiem, kuri ir no dažāda veida kopā sagrupētiem materiāliem, vai arī šis kods ir attiecināms tikai uz tādiem iepakojumiem, kas sastāv no vairākiem materiāliem vai arī kurus veido atsevišķi elementi, kas sastāv no dažādiem materiāliem?”
32

Faktori, uz kuriem vērsta Tiesas vērība, parāda, ka BIDS nolīgumi bija vērsti uz to, lai palielinātu vispārējo to uzņēmumu rentabilitāti, kuri piedāvā vairāk nekā 90 % liellopu gaļas pārstrādes pakalpojumu Īrijas tirgū, ļaujot tiem pietuvoties vai pat sasniegt to minimālo efektivitātes skalu. Lai to paveiktu, šiem nolīgumiem ir divi galvenie mērķi. Runa ir, pirmkārt, par attiecīgā tirgus koncentrācijas palielināšanu, ievērojami samazinot pārstrādes pakalpojumus piedāvājošo uzņēmumu skaitu, un, otrkārt, par 75 % no pārpalikuma ražošanas jaudas likvidēšanu.
3

Komisijas 1987. gada 27. novembra Regulas (EEK) Nr. 3665/87, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem (OV L 351, 1. lpp.), trešais un divpadsmitais apsvērums bija formulēti šādi: “tā kā vispārīgie noteikumi, ko noteikusi Padome, paredz izmaksāt kompensāciju pēc tam, kad iesniegti pierādījumi par to, ka produkti ir eksportēti no Kopienas; tā kā, lai jēdzienu “eksports no Kopienas” varētu skaidrot konsekventi, būtu jāprecizē, ka produktu uzskata par eksportētu tad, kad to izved no Kopienas muitas teritorijas; [..] tā kā, ja kompensācijas likme mainās atkarībā no produkta galamērķa, būtu jāparedz pārbaude, ka produktu patiešām importē tajā trešā valstī vai valstīs, par ko tika noteikta kompensācija; [..].”
43

Kā izriet no šī sprieduma 27. punkta, no Direktīvas 96/9 7. panta 1. un 5. punkta kopīgajiem noteikumiem var secināt, ka šis jēdziens nav atkarīgs no aizsargātas datubāzes satura pārnešanas apjoma, jo saskaņā ar šīm tiesību normām šajā direktīvā paredzētās sui generis tiesības datubāzes veidotāju aizsargā ne tikai no visa aizsargātas datubāzes satura vai tā būtiskas daļas iegūšanas darbībām, bet zināmos apstākļos arī no nebūtiskas šī satura daļas iegūšanas darbībām (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā The British Horseracing Board u.c., 50. punkts).
15

Kravčinskis par šo noraidošo lēmumu cēla prasību Wojewódzki Sąd Administracyjny w Białymstoku (Białystok vojevodistes Administratīvā tiesa). Viņš it īpaši norāda, ka no akcīzes nodokļa ir atbrīvoti lietotu mehānisko transportlīdzekļu — neatkarīgi no to vecuma —, kuri jau reģistrēti Polijā, pārdošanas darījumi, tomēr tas pats atbrīvojums netiek piemērots lietotu mehānisko transportlīdzekļu, kas ievesti no citām dalībvalstīm, pārdošanas darījumiem. Par pēdējo minēto transportlīdzekļu pārdošanu pirms to reģistrācijas Polijā ir jāmaksā akcīzes nodoklis, kura apmērs atkarīgs no transportlīdzekļa vecuma. Kravčinskis apgalvo, ka Polijas Republika lietotiem mehāniskajiem transportlīdzekļiem, kas ievesti no citām dalībvalstīm, piemēro lielāku akcīzes nodokli nekā līdzīgiem dalībvalstī [iegādājamiem] transportlīdzekļiem.
70

Visbeidzot, no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka ar pamata prāvā apskatāmo valsts tiesisko regulējumu, no nodokļa par īpašuma tiesību maiņu aprēķina tieši un skaidri tiek izslēgta nekustamo īpašumu apgrūtinošo parādu atskaitīšana, ja attiecīgā persona savas nāves brīdī nedzīvoja valstī, kurā atrodas mantojumā atstātais īpašums, neņemot vērā šiem parādiem piemērojamo režīmu un it īpaši dalībvalstī, kurā dzīvoja mirusī persona, paredzēto nodokļa atlaidi.
18

Turpinājumā ir jāprecizē, kā to ir norādījis ģenerāladvokāts savu secinājumu 35. punktā, ka tiesības brīvi pārvietoties Eiropas Savienības pilsoņiem ietver gan tiesības ieceļot dalībvalstī, kas nav viņu izcelsmes dalībvalsts, gan tiesības izceļot no tās. Kā Tiesai jau ir bijusi iespēja to uzsvērt, EK līgumā garantētās pamatbrīvības būtu bezjēdzīgas, ja izcelsmes dalībvalsts bez pienācīga pamatojuma varētu aizliegt saviem pilsoņiem izceļot no tās teritorijas, lai ieceļotu citas dalībvalsts teritorijā (pēc analoģijas brīvības veikt uzņēmējdarbību un darba ņēmēju brīvas pārvietošanās jomā skat. 1988. gada 27. septembra spriedumu lietā 81/87 Daily Mail and General Trust, Recueil, 5483. lpp., 16. punkts; 1994. gada 14. jūlija spriedumu lietā C-379/92 Peralta, Recueil, I-3453. lpp., 31. punkts, un 1995. gada 15. decembra spriedumu lietā C-415/93 Bosman, Recueil, I-4921. lpp., 97. punkts).
19

No vienas puses, gan no grozītās Direktīvas 91/629 3. panta 3. punkta formulējuma, gan no minētās direktīvas pielikuma 8. punkta izriet, ka iespēja piesiet teļus attiecas vienīgi uz grupā turētiem teļiem, nevis uz atsevišķi turētiem teļiem, attiecībā uz kuriem šis aizliegums ir absolūts. Tā kā pamata prāvā noformētajā protokolā ir minēti tikai atsevišķos aizgaldos turēti teļi, no tā var secināt, ka iespēja piesiet teļus uz minēto lietu neattiecas.
30

Iesniedzējtiesa atzīmē, ka šajā gadījumā visi dokumenti nebija zināmi Grimshaw birojam, tostarp tie, kas attiecas uz kļūdu konstatēšanu un labošanu, kā arī ar to saistītajām izmaksām. Šādi dokumenti nav uzskatāmi par nenozīmīgām detaļām, jo no to vērtējuma var būt atkarīgs lēmums par to, vai iesniegt iebildumu rakstu.
19

Attiecībā uz tā kontekstu ir jāatgādina, ka Sestās direktīvas 19. pants ir daļa no tās XI sadaļas, kas veltīta atskaitīšanas tiesību režīmam. Minētās direktīvas 17. panta 2. punktā ietvertās atskaitīšanas tiesības, kas attiecas uz nodokli, kurš jāmaksā par precēm vai pakalpojumiem, ko nodokļa maksātājs izmantojis ar nodokli apliekamo darījumu veikšanai, mērķis ir pilnībā atbrīvot uzņēmēju no PVN, kas tam jāmaksā vai ko tas samaksājis saistībā ar visu savu saimniecisko darbību. Tādējādi kopējā PVN sistēma nodrošina pilnīgu neitralitāti attiecībā uz nodokļa piemērošanu visām saimnieciskajām darbībām neatkarīgi no to mērķiem vai rezultātiem, ar noteikumu, ka šīm darbībām principā piemēro PVN (šajā sakarā it īpaši skat. 2007. gada 8. februāra spriedumu lietā C-435/05 Investrand, Krājums, I-1315. lpp., 22. punkts un tajā minētā judikatūra).
Lai izlemtu, vai tādu apzīmējumu, kas nav ģeogrāfisks nosaukums, var uzskatīt par vienkāršu un netiešu ģeogrāfiskās izcelsmes norādi, kuras aizsardzību saskaņā ar divpusējiem līgumiem, kas noslēgti starp dalībvalstīm, var attaisnot, ievērojot EKL 30. panta kritērijus, iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai, ievērojot faktiskos apstākļus un jēdzienu izpratni izcelsmes dalībvalstī, šis apzīmējums, pat ja tas pats par sevi nav ģeogrāfisks nosaukums, tomēr, mazākais, var informēt patērētāju, ka ar to apzīmētais produkts ir no šīs dalībvalsts teritorijas reģiona vai vietas. Ja šāda pārbaude parādītu, ka attiecīgajam apzīmējumam trūkst šīs minimālās spējas atsaukt atmiņā attiecīgā produkta ģeogrāfisko izcelsmi, tās aizsardzību nevar attaisnot saskaņā ar rūpnieciskā un komerciālā īpašuma aizsardzību EKL 30. panta izpratnē un principā tā ir pretrunā EKL 28. pantam, ja vien to nevar attaisnot ar citu pamatu.

Iesniedzējtiesai turklāt ir no jauna jāpārbauda, ievērojot faktiskos apstākļus un jēdzienu izpratni izcelsmes dalībvalstī, vai apskatītais apzīmējums divpusējo līgumu spēkā stāšanās brīdī vai pēc šī datuma nav ieguvis sugas vārda raksturu šajā dalībvalstī, jo ir noteikts, ka ar šiem līgumiem izveidotās aizsardzības sistēmas mērķis ir aizsargāt rūpniecisko un komerciālo īpašumu EKL 30. panta izpratnē.

Nepastāvot nekādam Kopienu tiesiskajam regulējumam šajā jomā, iesniedzējtiesai atbilstoši tās valsts tiesībām ir jāizlemj, vai ir jāpasūta viedokļu aptauja ar mērķi noskaidrot faktiskos apstākļus un jēdzienu izpratni izcelsmes dalībvalstī, lai pārbaudītu, vai apzīmējumu var kvalificēt kā vienkāršu un netiešu ģeogrāfiskās izcelsmes norādi un vai tā nav ieguvusi sugas vārda raksturu šajā dalībvalstī. Tāpat, ievērojot šīs pašas valsts tiesības, iesniedzējtiesai, ja tā uzskata par nepieciešamu pasūtīt viedokļu aptauju, pārbaudes mērķiem ir jānosaka, kāda ir procentuālā patērētāju daļa, kas uzskatāma par pietiekami nozīmīgu.

(sal. ar 82.–84., 89. un 94. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Lieta C-527/07

The Queen ,

pēc Generics (UK) Ltd pieprasījuma,

pret

Licensing Authority

(High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 2001/83/EK — Cilvēkiem paredzētas zāles — Tirdzniecības atļauja — Atteikuma pamatojumi — Ģenēriskās zāles — Jēdziens “atsauces (references) zāles””

Ģenerāladvokāta Jana Mazaka [Ján Mazák] secinājumi, sniegti 2009. gada 26. martā I ‐ 5261

Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 18. jūnija spriedums I ‐ 5278

Sprieduma kopsavilkums

Tiesību aktu tuvināšana – Cilvēkiem paredzētas zāles

(Eiropas Parlamenta un Padomes Regula Nr. 726/2004; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/83 10. panta 2. punkta a) apakšpunkts)

Tādas zāles, kurām nav piemērojama Regula Nr. 726/2004, ar ko nosaka cilvēkiem paredzēto un veterināro zāļu reģistrēšanas un uzraudzības Kopienas procedūras un izveido Eiropas Zāļu aģentūru, un kuru tirdzniecība dalībvalstī nav atļauta atbilstoši piemērojamām Kopienu tiesībām, nevar uzskatīt par atsauces (references) zālēm Direktīvas 2001/83 par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, kura grozīta ar Direktīvu 2004/27, 10. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē.

Lai zāles varētu uzskatīt par atsauces (references) zālēm, tām pirms to laišanas tirgū ir jābūt atļautām atbilstoši Kopienu tiesībām. No Direktīvas 2001/83 redakcijas, kā arī no struktūras, īpaši no tās 6., 8. un 10. panta, izriet, ka par atsauces (references) zālēm var uzskatīt tikai tās, kuru zāļu tirdzniecības atļauja ir izsniegta atbilstoši šai direktīvai. Tāpat attiecībā uz zālēm, kuru atļaujas pieteikums ir iesniegts pirms minētās direktīvas stāšanās spēkā, lai izmantotu saīsināto procedūru, pieteikuma iesniedzējam ir jāpierāda, ka atsauces (references) zāles ir atļautas saskaņā ar atsauces (references) zāļu atļaujas pieteikuma laikā spēkā esošajām Kopienu tiesībām.

Tikai gadījumā, kad kompetentajai iestādei ir visi šie dati un dokumenti attiecībā uz atsauces (references) zālēm, Direktīvas 2001/83 10. panta 1. punkts aizstāj zāļu tirdzniecības atļaujas prasītāju pienākumu iesniegt šīs direktīvas 8. panta 3. punkta i) apakšpunktā norādīto pārbaužu rezultātus ar pienākumu pierādīt, ka attiecīgās zāles ir tik lielā mērā līdzīgas minētajām atsauces (references) zālēm, kurām jau ir piešķirta šāda atļauja, ka nav nozīmīgu atšķirību attiecībām uz to drošības un efektivitātes pakāpi.

(sal. ar 27., 30., 33. un 37. punktu un rezolutīvo daļu)
Jēdziens “valsts pasta dienesti”, kas minēts Sestās Direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, 13. panta A daļas 1. punkta a) apakšpunktā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas uz pakalpojumu sniedzējiem, vai tie būtu valsts vai privāti uzņēmumi, kas uzņemas nodrošināt visā dalībvalstī vai tikai kādā tās daļā tādus vispārējus pasta pakalpojumus, kādi ir definēti Direktīvas 97/67 par kopīgiem noteikumiem Kopienas pasta pakalpojumu iekšējā tirgus attīstībai un pakalpojumu kvalitātes uzlabošanai, kas grozīta ar Direktīvu 2002/39, 3. pantā.

Pirmkārt, lai uz pakalpojumu, kas atbrīvojami no nodokļiem, sniegšanu attiektos Sestās Direktīvas 13. panta A daļas 1. panta a) apakšpunkts, tos ir nepieciešams sniegt tādam pakalpojumu sniedzējam, kas var tikt kvalificēts kā “valsts pasta dienests” šī jēdziena pamatizpratnē. Tas, ka Direktīvas 2006/112 par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 132. panta 1. punkta a) apakšpunkts tika formulēts precīzi identiski Sestās direktīvas 13. panta A daļas 1. punkta a) apakšpunktam, pierāda, ka pēdējā minētajā tiesību normā paredzētais atbrīvojums ir saglabāts tā sākotnējā nozīmē neatkarīgi no pasta pakalpojumu nozares liberalizācijas. No minētā izriet, ka Sestās direktīvas 13. panta A daļas 1. punkta a) apakšpunktā paredzēto atbrīvojumu nevar interpretēt tādējādi, ka tas būtībā attiecas uz rezervētiem pasta pakalpojumiem Direktīvas 97/67 7. panta izpratnē neatkarīgi no šo pakalpojumu sniedzēja statusa.

Otrkārt, Sestās Direktīvas 13. panta A daļā paredzēto atbrīvojumu mērķis ir atbalstīt dažas darbības sabiedrības interesēs. Šis vispārējais mērķis pasta pakalpojumu nozarē izpaužas ar konkrētāku mērķi, proti, piedāvāt sabiedrības pamatvajadzībām atbilstošus pasta pakalpojumus par mazāku cenu. Saskaņā ar šobrīd spēkā esošajām Kopienu tiesībām šāds mērķis būtībā atbilst Direktīvas 97/67 mērķim, proti, piedāvāt vispārējus pasta pakalpojumus. Atbilstoši šīs direktīvas 3. panta 1. punktam šādi pakalpojumi atbilst noteiktas kvalitātes pastāvīgo pasta pakalpojumu sniegšanai par pieņemamām cenām visiem lietotājiem visās vietās. Līdz ar to — neatkarīgi no tā, ka Direktīvu 97/67 nevar uzskatīt par pamatu Sestās direktīvas, kuras juridiskais pamats atšķiras no Direktīvas 97/67 juridiskā pamata, 13. panta A daļas 1. punkta a) apakšpunkta interpretācijai, — interpretējot jēdzienu “valsts pasta dienesti” minētās tiesību normas izpratnē, tomēr ir lietderīgi pamatoties uz Direktīvu 97/67.

(sal. ar 27.–30., 32.–36. un 40. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Īss pamatojums, kurā tomēr skaidri un neapšaubāmi ir norādīti iemesli, kuru dēļ Komisija uzskatīja, ka tai nav būtisku grūtību novērtēt attiecīgās atbalsta shēmas saderīgumu ar kopējo tirgu, ņemot vērā akta, kurā tas ir iekļauts, raksturu un saturu, ir jāuzskata par pietiekamu, ņemot vērā Līguma 190. pantā (jaunajā redakcijā — EKL 253. pants) paredzēto prasību norādīt pamatojumu, jo jautājums par šī pamatojuma pamatotību nav saistīts ar šo prasību. Turklāt šādu lēmumu nevar atzīt par neatbilstošu saskaņā ar Līguma 190. pantu tāpēc, ka nav skaidri norādīta viena no Līguma 92. panta 3. punktā (jaunajā redakcijā pēc grozījumiem — EKL 87. panta 3. punkts) uzskaitītajām atkāpes kategorijām.

Lēmuma valsts atbalsta jomā likumība, it īpaši ja runa ir par lēmumu necelt iebildumus pret atbalsta shēmu, kas pieņemta Līguma 93. panta 3. punktā (jaunajā redakcijā — EKL 88. panta 3. punkts) paredzētās pārbaudes iepriekšējas izskatīšanas stadijas beigās, ir jāvērtē, pamatojoties uz informāciju, kāda bija Komisijas rīcībā lēmuma pieņemšanas brīdī. Tā kā šādā lēmumā Komisijai ir jāvērtē atbalsta shēmas sekas nākotnē, kaut arī šīs sekas nav iespējams precīzi paredzēt, šo lēmumu varētu atzīt par neatbilstošu tikai tad, ja tas ir acīmredzami nepareizs, ņemot vērā informāciju, kas bija Komisijas rīcībā minētā lēmuma pieņemšanas brīdī.

Valsts atbalsta finansēšanas veids visu atbalsta shēmu, uz kuru šis finansējuma veids attiecas, var padarīt par nesaderīgu ar kopējo tirgu. Līdz ar to atbalsts nav skatāms atsevišķi no tā finansēšanas veida sekām. Gluži pretēji — Komisijai, izskatot atbalsta pasākumu, noteikti ir jāņem vērā arī atbalsta finansēšanas veids, ja tas veido neatņemamu atbalsta pasākuma daļu. Tādējādi Līguma 93. panta 3. punktā (jaunajā redakcijā — EKL 88. panta 3. punkts) paredzētajā paziņojumā par atbalsta pasākumu ir jānorāda arī tā finansēšanas veids, lai Komisija varētu veikt savu pārbaudi, pamatojoties uz pilnīgu informāciju. Pretējā gadījumā nevar izslēgt, ka par saderīgu ar kopējo tirgu tiks atzīts atbalsta pasākums, kas tāds nevarētu būt, ja Komisijai būtu bijis zināms tā finansēšanas veids. Komisijas vērtējums ietilpst tās ekskluzīvajās pilnvarās, kas tiek īstenotas Kopienu tiesas uzraudzībā.

Tad, ja primāri tiesiskās drošības apsvērumi to attaisno, Tiesai saskaņā ar EKL 231. panta otro daļu, kas pēc analoģijas ir piemērojama arī prejudiciāla nolēmuma tiesvedībā, novērtējot Eiropas Kopienu iestāžu pieņemtu tiesību aktu spēkā esamību, atbilstoši EKL 234. pantam ir rīcības brīvība, lai katrā atsevišķā gadījumā norādītu tās attiecīgā tiesību akta sekas, kas ir jāuzskata par galīgām.

Taisot spriedumu, ar ko par spēkā neesošu tiek atzīts Komisijas lēmums, ar kuru par nesaderīgu ar kopējo tirgu ir atzīta atbalsta shēma, Tiesa var uz noteiktu laiku šī lēmuma spēkā neesamības konstatējuma sekas apturēt līdz brīdim, kad Komisija pieņems jaunu lēmumu atbilstoši EKL 88. pantam, un no šī ierobežojuma izslēgt uzņēmumus, kas ir cēluši prasību tiesā vai iesnieguši līdzvērtīgu sūdzību par to, ka tiek iekasēta nodeva, kas ir daļa no minētās shēmas.

(sal. ar 121. un 128. punktu un rezolutīvo daļu)
Lieta C-161/07

Eiropas Kopienu Komisija

pret

Austrijas Republiku

“Valsts pienākumu neizpilde — EKL 43. pants — Valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēti nosacījumi attiecībā uz sabiedrību reģistrēšanu, pamatojoties uz jauno dalībvalstu pilsoņu pieteikumu — Pašnodarbinātas personas statusa atzīšanas procedūra”

Ģenerāladvokāta M. Pojareša Maduru [M. Poiares Maduro] secinājumi, sniegti 2008. gada 18. septembrī I ‐ 10673

Tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 22. decembra spriedums I ‐ 10685

Sprieduma kopsavilkums

Personu brīva pārvietošanās – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Ierobežojumi

(EKL 43. un 46. pants)

Dalībvalsts, kuras tiesiskajā regulējumā attiecībā uz sabiedrību reģistrēšanu komercreģistrā, pamatojoties uz dalībvalstu, kas Eiropas Savienībai pievienojušās 2004. gada 1. maijā, izņemot Kipras Republiku un Maltas Republiku, pilsoņu, kas ir personālsabiedrības dalībnieki vai sabiedrības ar ierobežotu atbildību mazākuma dalībnieki, pieteikumu, pieprasīta pašnodarbinātas personas statusa atzīšana nodarbinātības dienestā vai apliecinājuma par atbrīvojumu no darba atļaujas uzrādīšana, nav izpildījusi EKL 43. pantā paredzētos pienākumus. EKL 43. pantā ikvienai dalībvalstij aizliegts savos tiesību aktos attiecībā uz personām, kas izmanto brīvību tajā veikt uzņēmējdarbību, paredzēt šīs darbības veikšanas nosacījumus, kas atšķiras no attiecīgās dalībvalsts pilsoņiem paredzētajiem nosacījumiem. Tādēļ vienīgi astoņu jauno dalībvalstu pilsoņu pakļaušana papildu formalitātēm salīdzinājumā ar tām, kas piemērojamas attiecīgās valsts pilsoņiem, lai tie varētu veikt šīs darbības, ir tiešs šī aizlieguma pārkāpums.

Atšķirīgā attieksme var izrietēt tikai no EKL 46. pantā paredzētās atkāpes: saskaņā ar šo normu diskriminējošus pasākumus var pamatot vienīgi ar sabiedriskās kārtības, valsts drošības vai veselības aizsardzības apsvērumiem. Šai sakarā, pat uzskatot, ka astoņu jauno dalībvalstu darba ņēmēju brīvu pārvietošanos regulējošo pārejas noteikumu apiešanas risks var radīt sabiedriskās kārtības traucējumus attiecīgajā dalībvalstī, ja tā nav pietiekami juridiski pierādījusi ne to, ka attiecīgajās valsts tiesību normās minētais pienācīgas darba tirgus funkcionēšanas mērķis rada nepieciešamību izveidot vispārēju iepriekšējas atļaujas sistēmu, kas attiecas uz visiem astoņu jauno dalībvalstu uzņēmējiem, ne to, ka šis mērķis nevarētu tikt sasniegts ar uzņēmējdarbības veikšanas brīvību mazāk ierobežojošiem pasākumiem, attiecīgais brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojums nav pamatots.

(sal. ar 28.–30., 32., 38., 41. un 42. punktu un rezolutīvo daļu)
Lieta C-403/07

Metherma GmbH & Co. KG

pret

Hauptzollamt Düsseldorf

(Bundesfinanzhof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Kopējais muitas tarifs — Kombinētā nomenklatūra — Tarifu klasifikācija — Pozīcija 8101 un 8102 — “Ar vienkāršu saķepināšanu izgatavotu” volframa vai molibdēna stieņu lauskas vai lūžņi — Neapstrādāts volframs un molibdēns, ieskaitot ar vienkāršu saķepināšanu izgatavotus stieņus — Atgriezumi un lūžņi”

Tiesas (septītā palāta) 2008. gada 27. novembra spriedums I ‐ 8923

Sprieduma kopsavilkums

Kopējais muitas tarifs – Tarifu pozīcijas – “Ar vienkāršu saķepināšanu izgatavoti” volframa vai molibdēna stieņi

(Padomes Regula Nr. 2658/87; Komisijas Regula Nr. 2388/2000)

Kombinētā nomenklatūra, kas ietverta I pielikumā Regulai Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, versijā, kas bija piemērojama 2001. gadā, proti, tajā, kas izriet no Regulas Nr. 2388/2000, ar ko izdarīti grozījumi Regulas Nr. 2658/87 I pielikumā, ir jāinterpretē tā, ka “ar vienkāršu saķepināšanu izgatavoti” volframa vai molibdēna stieņi attiecīgi ietilpst apakšpozīcijās 81019110 un 81029110. Šādus stieņus, kas ir neapstrādāts attiecīgais metāls un nav šo metālu izstrādājumi, tos salaužot vai sasitot, nevar pārveidot lūžņos, kas ietilpst attiecīgi minētās Kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijās 81019190 un 81029190.

Šajā sakarā no Pasaules Muitas organizācijas harmonizētās sistēmas skaidrojumiem par tās pozīciju 81.01 un 81.02 izriet, ka ar vienkāršu saķepināšanu izgatavoti volframa vai molibdēna stieņi tiek iegūti, “saliedējot pulverveida daļiņas cietā un izturīgā masā tā, ka stieņi nesadrūp”. Ja šie stieņi vēlāk netiek apstrādāti vai pārveidoti, tas vien, ka saķepināšanas dēļ volframs vai molibdēns vairs nav pulverveida formā, bet stingras masas veidā, nevar likt šos metālus uzskatīt par tādiem, kas vairs nav neapstrādāti, vismaz ne Kombinētās nomenklatūras piemērošanas aspektā. Turklāt no pašu Kombinētās nomenklatūras apakšpozīciju 81019110 un 82019110 teksta izriet, ka attiecīgais metāls neapstrādātā formā Kombinētās nomenklatūras piemērošanas aspektā ietver “ar vienkāršu saķepināšanu izgatavotus stieņus”. No tā izriet, ka, ņemot vērā, ka “ar vienkāršu saķepināšanu izgatavoti” volframa un molibdēna stieņi attiecīgi Kombinētās nomenklatūras pozīciju 8101 un 8102 piemērošanā atbilst šiem metāliem neapstrādātā veidā, šādus stieņus nevar uzskatīt par atbilstošiem jēdzienam šo “metālu izstrādājumi” minēto pozīciju izpratnē un, tos salaužot vai sasitot, nevar padarīt par pilnībā neizmantojamiem.

(sal. ar 52.–56. punktu un rezolutīvo daļu)