ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Regulas (EK) Nr. 998/2003 par dzīvnieku veselības prasībām, kas piemērojamas lolojumdzīvnieku [mājdzīvnieku] nekomerciālai pārvietošanai [pārvadāšanai], un ar kuru groza Padomes Direktīvu 92/65/EEK, 3. panta b) punkts, 4. panta 2. punkts, 5. pants un 17. panta otrā daļa, kā arī Komisijas 2003. gada 26. novembra Lēmuma 2003/803/EK, ar ko ievieš pases paraugu suņu, kaķu un balto sesku pārvadāšanai Kopienā, panti un pielikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā valsts tiesiskais regulējums, ar kuru mājdzīvnieku pasēm ir noteikta numerācija, kurā ietilpst individuāls numurs, ietverot attiecīgās dalībvalsts ISO kodu no diviem cipariem, ko papildina izdevēja atpazīšanas numurs no diviem cipariem un papildu deviņu ciparu numurs, ja vien ar to tiek nodrošināts šī identifikācijas numura individuālais raksturs;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 103/8

Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 17. februāra spriedums (Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — The Number Ltd un Conduit Enterprises Ltd/Office of Communications un British Telecommunications plc

(Lieta C-16/10) (1)

(Tiesību aktu tuvināšana - Telekomunikācijas - Tīkli un pakalpojumi - Direktīva 2002/22/EK - Uzņēmumu izraudzīšanās universālā pakalpojuma sniegšanai - Specifisku pienākumu noteikšana izraudzītajam uzņēmumam - Telefona izziņu dienestu un abonentu sarakstu pakalpojumi)

2011/C 103/11

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāji: The Number Ltd un Conduit Enterprises Ltd

Atbildētāji: Office of Communications un British Telecommunications plc

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) (OV L 108, 21. lpp.), Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) (OV L 108, 33. lpp.) un Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva) (OV L 108, 51. lpp.) interpretācija — Uzņēmumu izraudzīšanās universālā pakalpojuma sniegšanai — Specifiski pienākumi, ko var noteikt izraudzītajam uzņēmumam

Rezolutīvā daļa:

Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva) 8. panta 1. punkts ļauj dalībvalstīm, kas saskaņā ar šo tiesību normu ir nolēmušas izraudzīties vienu vai vairākus uzņēmumus, lai garantētu universālā pakalpojuma vai dažādu tās pašas direktīvas 4.–7. pantā un 9. panta 2. punktā minēto universālā pakalpojuma elementu nodrošināšanu, uzlikt šādiem uzņēmumiem vienīgi tādus minētās direktīvas normās īpaši paredzētus specifiskus pienākumus, kuri saistīti ar minētā pakalpojuma vai minēto tā elementu nodrošināšanu galalietotājiem, ko izraudzītie uzņēmumi veic paši.

(1) OV C 63, 13.03.2010.
1)

saglabājot tādas īpašās tiesības GALP Energia SGPS SA kā tās, kuras šajā lietā ir paredzētas 1990. gada 5. aprīļa Likumā Nr. 11/90, kas ir privatizācijas pamatlikums (Lei Nr. 11/90, Lei Quadro das Privatizações), 1999. gada 7. jūlija Dekrētlikumā Nr. 261-A/99 par GALP — Portugāles nafta un gāze, SGPS SA — pirmo privatizācijas kārtu (Decreto-Lei no 261-A/99 aprova a 1.a fase do processo de privatização do capital social da GALP — Petróleos e Gás de Portugal, SGPS, SA) un minētās sabiedrības statūtos Portugāles valstij un citām valsts organizācijām un ir piešķirtas saistībā ar šīs valsts priekšrocību akcijām (“golden shares”), kuras šai valstij ir minētās sabiedrības pamatkapitālā, Portugāles Republika nav izpildījusi EKL 56. pantā paredzētos pienākumus;
1)

Padomes 1992. gada 18. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1768/92 par papildu aizsardzības sertifikāta izstrādi zālēm, kas grozīta ar Aktu par Austrijas Republikas, Somijas Republikas un Zviedrijas Karalistes iestāšanās nosacījumiem un to līgumu pielāgošanu, ar kuriem dibināta Eiropas Savienība, 2. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds produkts kā pamata lietā, kurš ir laists Eiropas Kopienas tirgū kā cilvēkiem paredzētas zāles pirms par to satika saņemta Padomes 1965. gada 26. janvāra Direktīvai 65/65/EEK par to normatīvo vai administratīvo aktu noteikumu tuvināšanu, kas attiecas uz zālēm, kas grozīta ar Padomes 1989. gada 3. maija Direktīvu 89/341/EEK, atbilstoša atļauja laišanai tirgū un kuram tostarp netika veiktas nekaitīguma un efektivitātes pārbaudes, neietilpst šīs regulas, tās versijā ar grozījumiem, piemērošanas jomā un līdz ar to tam nevar izsniegt papildu aizsardzības sertifikātu;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 186/4

Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 5. maija spriedums (Tribunal de grande instance de Paris, Francija, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Prunus SARL, Polonium SA/Directeur des services fiscaux

(Lieta C-384/09) (1)

(Tiešie nodokļi - Kapitāla brīva aprite - LESD 64. pants - Trešā valstī dibinātas juridiskās personas - Īpašumtiesības uz nekustamajiem īpašumiem, kas atrodas dalībvalstī - Šo īpašumu tirgus vērtības nodoklis - Atteikums piemērot atbrīvojumu no nodokļa - Vērtējums attiecībā uz aizjūras zemēm un teritorijām - Krāpšanas apkarošana nodokļu jomā - Solidāra atbildība)

2011/C 186/07

Tiesvedības valoda — franču

Iesniedzējtiesa

Tribunal de grande instance de Paris

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājas: Prunus SARL, Polonium SA

Atbildētāja: Directeur des services fiscaux

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal de grande instance (Parīze) — EK līguma 56. un nākamo pantu interpretācija — Nodoklis, kas uzlikts Francijā esošo nekustamo īpašumu tirgus vērtībai — Valsts tiesiskā regulējuma, saskaņā ar kuru nodokļa atbrīvojums paredzēts juridiskām personām ar vadības faktisko atrašanās vietu Francijā vai kādā no Eiropas Savienības dalībvalstīm, bet šāda nodokļa atbrīvojuma iespēja attiecībā uz juridiskām personām ar vadības faktisko atrašanās vietu trešās valsts teritorijā ir atkarīga no tā, vai starp Franciju un šo valsti ir noslēgts administratīvās sadarbības līgums par cīņu pret krāpšanu un izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, vai arī no tā, vai pastāv nolīgums, kurā ietverta atruna par nediskrimināciju pilsonības dēļ, saderība ar Līgumu — Atteikšanās piešķirt nodokļa atbrīvojumu divām Britu Virdžīnu salās reģistrētām sabiedrībām — Francijā reģistrētu juridisko personu, solidāri atbildīgu parādnieku nodokļa samaksas pienākums

Rezolutīvā daļa:

LESD 64. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka LESD 63. pants neliedz piemērot valsts tiesību aktu, kas pastāvēja 1993. gada 31. decembrī, kurā ir paredzēts atbrīvojums no nodokļa attiecībā uz Savienības dalībvalstī esošo nekustamo īpašumu tirgus vērtību tām sabiedrībām, kuru juridiskā adrese ir šajā valstī, un kurā ir paredzēts nosacījums, ka šis atbrīvojums sabiedrībai, kuras juridiskā adrese ir aizjūras zemēs un teritorijās, ir piemērojams, ja starp minēto dalībvalsti un šo teritoriju ir noslēgts administratīvās sadarbības līgums krāpšanas un izvairīšanās no nodokļu samaksas apkarošanas jomā, vai nosacījums, ka, piemērojot nolīgumā ietvertu atrunu par nediskrimināciju pilsonības dēļ, šīm juridiskajām personām nav jāmaksā lielāks nodoklis nekā tas, kas jāmaksā juridiskajām personām, kuras ir dibinātas šajā pašā dalībvalstī.

(1) OV C 312, 19.12.2009.
1)

LESD 101. pants, skatot to kopā ar LES 4. panta 3. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neaizliedz valsts iestāžu lēmumu pēc noteiktas darbības nozares darba devējus un darbiniekus pārstāvošo organizāciju lūguma noteikt par obligātu visiem attiecīgās nozares uzņēmumiem nolīgumu, kas izriet no kolektīvām pārrunām un kurā paredzēta obligāta dalība veselības aprūpes izdevumu atlīdzināšanas papildshēmā, neparedzot iespēju atteikties no dalības;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 139/6

Tiesas (trešā palāta) 2011. gada 10. marta spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Charles Defossez/Christian Wiart, kas ir Sotimon SARL pilnvarotais likvidators, Office national de l'emploi fonds de fermeture d'entreprises, Centre de gestion et d’études de l’Association pour la gestion du régime de garantie des créances des salariés de Lille (CGEA)

(Lieta C-477/09) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīvas 80/987/EEK un 2002/74/EK - Darba devēja maksātnespēja - Darbinieku aizsardzība - Darbinieku neapmaksāto prasījumu apmierināšana - Kompetentās iestādes, kas dod galvojumu, noteikšana - Labvēlīgāks galvojums saskaņā ar valsts tiesībām - Iespēja to saņem)

2011/C 139/09

Tiesvedības valoda — franču

Iesniedzējtiesa

Cour de cassation

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Charles Defossez

Atbildētāji: Christian Wiart, kas ir Sotimon SARL pilnvarotais likvidators, Office national de l'emploi fonds de fermeture d'entreprises, Centre de gestion et d’études de l’Association pour la gestion du régime de garantie des créances des salariés de Lille (CGEA)

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Cour de cassation (Francija) — Padomes 1980. gada 20. oktobra Direktīvas 80/987/EEK par dalībvalstu normatīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā, ar grozījumiem, kas paredzēti Direktīvā 2002/74/EK (OV L 270, 10. lpp.), 8.a panta interpretācija kopsakarā ar šīs pašas direktīvas 9. pantu — Iestādes, kas dod galvojumu un kuras kompetencē ir apmierināt darbinieku neapmaksātos prasījumus, noteikšana — Dalībvalsts, kuras teritorijā darbinieki parasti strādā, iestāde, kas dod galvojumu — Algotu darbinieku tiesības izmantot labvēlīgāku galvojumu no iestādes, kurā ir apdrošinājies to darba devējs un kurā tas veic iemaksas atbilstoši valsts tiesībām

Rezolutīvā daļa:

Padomes 1980. gada 20. oktobra Direktīvas 80/987/EEK par dalībvalstu normatīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā, redakcijā, kas bija spēkā pirms grozījumu izdarīšanas ar Direktīvu 2002/74/EK, 3. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka par tāda darbinieka neapmaksāto prasījumu apmierināšanu, kurš savu algoto darbu parasti ir veicis dalībvalstī, kas nav dalībvalsts, kurā atrodas līdz 2005. gada 8. oktobrim par maksātnespējīgu atzītā darba devēja juridiskā adrese, ja šim darba devējam nav uzņēmuma šajā pirmajā minētajā dalībvalstī un viņš ir veicis iemaksas iestādes, kas dod galvojumu, finansēšanai dalībvalstī, kurā atrodas viņa juridiskā adrese, šī iestāde ir tā, kurai ir jāizpilda šajā pantā paredzētie pienākumi.

Ar Direktīvu 80/987 ir pieļauts, ka dalībvalsts tiesību aktos ir paredzēts, ka darbinieks var izmantot valsts iestādes algas izmaksas galvojumu atbilstoši šīs dalībvalsts tiesībām papildus vai aizstājot galvojumu, ko piedāvā iestāde, kura norādīta kā kompetentā iestāde saskaņā ar šo direktīvu, tomēr tiktāl, ciktāl minētais galvojums paredz lielāku darbinieka aizsardzību.

(1) OV C 37, 13.2.2010.
1)

Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, kas grozīta ar Padomes 2006. gada 14. februāra Direktīvu 2006/18/EK, 18. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 22. panta 3. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka nodokļu maksātājam ir tiesības atskaitīt pievienotās vērtības nodokli, ko tas samaksājis par pakalpojumiem, kurus sniedzis cits nodokļu maksātājs, kurš nav reģistrējies kā šī nodokļa maksātājs, ja rēķinos, kas to apliecina, ir ietverta visa informācija, kas prasīta minētajā 22. panta 3. punkta b) apakšpunktā, it sevišķi tā, kas vajadzīga personas, kas ir izrakstījusi minētos rēķinus, un sniegto pakalpojumu rakstura identifikācijai;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 55/9

Tiesas (otrā palāta) 2010. gada 22. decembra spriedums (Kammergericht Berlin (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — DEB Deutsche Energiehandels-und Beratungsgesellschaft mbH/Bundesrepublik Deutschland

(Lieta C-279/09) (1)

(No Savienības tiesībām izrietošu tiesību efektīva aizsardzība tiesā - Tiesības uz lietas izskatīšanu tiesā - Juridiskā palīdzība - Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru tiek liegta juridiskā palīdzība juridiskām personām, ja nav “vispārējo interešu”)

2011/C 55/15

Tiesvedības valoda — vācu

Iesniedzējtiesa

Kammergericht Berlin

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: DEB Deutsche Energiehandels-und Beratungsgesellschaft mbH

Atbildētāja: Bundesrepublik Deutschland

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kammergericht Berlin — Efektivitātes principa interpretācija — Valsts tiesiskā regulējuma, kas liedz juridisku palīdzību juridiskām personām, ja tas nav “vispārējās interesēs”, saderība ar šo principu — Prasība, kas vērsta uz dalībvalsts saukšanu pie atbildības par nokavētu Kopienu direktīvu transpozīciju

Rezolutīvā daļa:

Efektīvas tiesību aizsardzības princips, kas ir noteikts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā, ir jāinterpretē tādējādi, ka uz to var atsaukties juridiskas personas un ka palīdzība, kas piešķirta, piemērojot šo principu, var ietvert it īpaši atbrīvojumu no iepriekšējas tiesāšanās izdevumu samaksas un/vai advokāta piedalīšanos.

Šajā ziņā valsts tiesai ir jāpārbauda, vai juridiskās palīdzības piešķiršanas noteikumi ierobežo tiesības uz lietas izskatīšanu tiesā tādā veidā, kas ietekmē šo tiesību būtību, vai tie ir vērsti uz leģitīmu mērķi un vai izmantotie līdzekļi ir samērīgi ar paredzēto mērķi.

Izdarot šo vērtējumu, valsts tiesa var ņemt vērā strīdus priekšmetu, prasītāja saprātīgās izredzes panākt labvēlīgu rezultātu, ietekmes uz to smagumu, piemērojamo tiesību un procedūras sarežģītību, kā arī prasītāja spējas efektīvi aizstāvēt savas tiesības. Lai novērtētu samērīgumu, valsts tiesa var ņemt vērā arī iepriekš iemaksājamo tiesāšanās izdevumu lielumu un šķēršļa, ko tie, iespējams, rada lietas izskatīšanai tiesā, novēršamību vai nenovēršamību.

Attiecībā it sevišķi uz juridiskām personām valsts tiesa var ņemt vērā to situāciju. Tādējādi tā var ņemt vērā attiecīgās juridiskās personas formu un to, vai tai ir vai nav mērķa gūt peļņu, kā arī tās dalībnieku vai akcionāru finansiālās iespējas un iespējas tiem iegūt prasības celšanai tiesā vajadzīgo summu.

(1) OV C 267, 7.11.2009.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 30/6

Tiesas (trešā palāta) 2010. gada 2. decembra spriedums (High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Everything Everywhere Limited (agrāk T-Mobile UK Limited)/The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

(Lieta C-276/09) (1)

(Sestā PVN direktīva - Atbrīvojums - 13. panta B daļas d) punkta 1. un 3. apakšpunkts - Kredītu starpniecība - Darījumi, kas skar maksājumus un pārskaitījumus - Divu atsevišķu pakalpojumu vai viena pakalpojuma esamība - Papildu izmaksas, par kurām tiek izrakstīts rēķins, ja tiek izmantoti konkrēti mobilās telefonijas pakalpojumu maksājumu veidi)

2011/C 30/09

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

High Court of Justice (Chancery Division)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Everything Everywhere Limited (agrāk T-Mobile UK Limited)

Atbildētājs: The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — High Court of Justice, Chancery Division — Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), 13. panta B daļas d) punkta 3. apakšpunkta interpretācija — Atbrīvojumi — Piemērojamība — “Pakalpojumu, kuru rezultātā ir jānotiek līdzekļu pārskaitīšanai un juridisku un finansiālu izmaiņu radīšanai,” jēdziens — Pakalpojumi, saskaņā ar kuriem tiek debitēts viens konts un attiecīgi kreditēts cits konts — Pakalpojumi, kuru izpildē neietilpst tādu uzdevumu veikšana kā viena konta debetēšana un otra konta attiecīga kreditēšana, tomēr kuri gadījumā, ja notiek līdzekļu pārskaitīšana, var tikt uzskatīti par šī pārskaitījuma iemeslu — Maksājumu sistēma par zvaniem, kuri ir veikti, izmantojot mobilo telefonu

Rezolutīvā daļa:

Pievienotās vērtības nodokļa iekasēšanas nolūkiem papildu izmaksas, par kurām telekomunikāciju pakalpojumu sniedzējs izraksta rēķinu saviem klientiem, ja tie šos pakalpojumus apmaksā, nevis izmantojot “tiešā debeta” sistēmu vai Bankers’ Automated Clearing System pārskaitījumu, bet kredītkarti, debetkarti, čeku vai maksājot skaidrā naudā bankas kasē vai pārstāvja, kurš ir pilnvarots saņemt maksājumu šī pakalpojumu sniedzēja interesēs, nodaļā, nav uzskatāma par atlīdzību par tādu pakalpojumu sniegšanu, kas būtu atsevišķa un neatkarīga no galvenā pakalpojuma sniegšanas, kas ir telekomunikāciju pakalpojumu sniegšana.

(1) OV C 267, 07.11.2009.
2)

LESD 21. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to ir pieļauts tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums kā pamata lietā apspriestais, kurā paredzēts, ka pensionāriem, kuri saņem pensiju saskaņā ar šīs valsts tiesību aktiem un dzīvo citā dalībvalstī, kurā viņiem saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 1992/2006, 28. un 28.a pantu ir tiesības uz šīs dalībvalsts kompetentās institūcijas sniegtajiem slimības pabalstiem natūrā, attiecībā uz minētajiem pabalstiem ir jāveic iemaksas atskaitījuma no minētās pensijas veidā pat tad, ja viņi nav reģistrējušies savas dzīvesvietas dalībvalsts kompetentajā institūcijā. Tajā pašā laikā LESD 21. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts šāds valsts tiesiskais regulējums tiktāl, ciktāl — kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai — ar to tiek veicināta vai paredzēta nepamatota atšķirīga attieksme pret rezidentiem un nerezidentiem attiecībā uz turpinātību tādai vispārējai aizsardzībai pret slimības risku, uz kuru viņiem bija tiesības saskaņā ar apdrošināšanas līgumiem, kuri bija noslēgti līdz šī tiesiskā regulējuma spēkā stāšanās brīdim.
1)

11. panta 4. punkts Padomes 1967. gada 11. aprīļa Otrajā direktīvā 67/228/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopējās pievienotās vērtības nodokļu sistēmas struktūra un piemērošanas kārtība, un 17. panta 6. punkts Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, ir interpretējami tādējādi, ka tie pieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu nodokļu jomā, kas izslēdz pievienotās vērtības nodokļa atskaitīšanu attiecībā uz to izdevumu kategorijām, kuri saistīti, pirmkārt, ar “privāta transportlīdzekļa”, “maltīšu”, “dzērienu” un “dzīvesvietas”, kā arī “atpūtas pasākumu” nodrošināšanu nodokļu maksātāja personāla locekļiem un, otrkārt, ar “darījuma dāvanu” vai “citu naudas prēmiju” pasniegšanu;
1)

importētājdalībvalsts muitas iestādes var atteikties piešķirt Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgumā, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Izraēlas Valsti, no otras puses, kas parakstīts Briselē 1995. gada 20. novembrī, paredzēto atvieglojumu režīmu, ja attiecīgajām precēm ir Jordānas Rietumkrasta izcelsme. Turklāt importētājdalībvalsts muitas iestādes nevar uzsākt kvalifikāciju konkursu, atstājot neatbildētu jautājumu par to, kurš no apskatāmajiem nolīgumiem, proti, Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgums, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Izraēlas Valsti, no otras puses, un Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu pagaidu asociācijas nolīgums par tirdzniecību un sadarbību starp Eiropas Kopienu, no vienas puses, un Palestīnas atbrīvošanas organizāciju (PAO), kas darbojas Jordānas Rietumkrasta un Gazas joslas Palestīniešu pašpārvaldes vārdā, no otras puses, kas parakstīts Briselē 1997. gada 24. februārī, šajā gadījumā ir piemērojams un vai izcelsmes pierādījums ir jāizsniedz Izraēlas, vai Palestīnas iestādēm;
1)

savā teritorijā un tās suverēnajā teritorijā vai jurisdikcijā esošajos ūdeņos pietiekami neuzraugot, neinspicējot un nepārraugot zvejas darbības, it īpaši attiecībā uz driftertīklu turēšanu uz klāja un to izmantošanu un pietiekami neraugoties, lai tiktu veikti piemēroti pasākumi attiecībā uz Kopienu tiesiskā regulējuma par driftertīklu turēšanu uz klāja un to izmantošanu pārkāpumiem, it īpaši piemērojot preventīvus sodus to izdarītājiem, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas paredzēti Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2241/87, kas nosaka konkrētus kontroles pasākumus zvejniecībai, 1. panta 1. punktā un Padomes 1993. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2847/93, ar kuru izveido kontroles sistēmu, kas piemērojama kopējai zivsaimniecības politikai, kas grozīta ar Padomes 1998. gada 17. decembra Regulu (EK) Nr. 2846/98, 2. panta 1. punktā un 31. panta 1. un 2. punktā;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 282/12

Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 6. oktobra spriedums (Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Klagenfurt — Austrija lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — SPÖ Landesorganisation Kärnten/Finanzamt Klagenfurt

(Lieta C-267/08) (1)

(PVN - Tiesības atskaitīt samaksāto priekšnodokli - Jēdziens “saimnieciskas darbības” - Politiskas partijas reģionālā organizācija - Reklāmas darbības par labu partijas apakšorganizācijām - Ar šīm darbībām saistītie, ieņēmumus pārsniedzošie izdevumi)

2009/C 282/21

Tiesvedības valoda — vācu

Iesniedzējtiesa

Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Klagenfurt

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: SPÖ Landesorganisation Kärnten

Atbildētāja: Finanzamt Klagenfurt

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Unabhängiger Finanzsenat Außenstelle Klagenfurt (Austrija) — Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.) 4. panta 1. un 2. punkta interpretācija — “Saimnieciskās darbības” jēdziens — Politiskās partijas reģionālas organizācijas reklāmas darbības sabiedrisko attiecību darba, reklāmas materiālu ražošanas un piegāžu un ikgadējas balles organizēšanas formā īstenošana, labumu no kuras gūst minētās partijas vietējas organizācijas — Ar šīm darbībām saistītie izdevumi, kas būtiski pārsniedz ieņēmumus, kuri tiek gūti, rēķinus par dažām no šīm darbībām piestādot vietējām organizācijām, kā arī pārdodot biļetes ballei

Rezolutīvā daļa:

Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 4. panta 1. un 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ārējās reklāmas darbības, ko veic dalībvalsts politiskās partijas daļa, nav jāuzskata par saimniecisku darbību.

(1) OV C 247, 27.09.2008
1)

saskaņotām darbībām pret konkurenci vērsts mērķis EKL 81. panta 1. punkta izpratnē ir tad, ja, ņemot vērā to saturu un mērķi, kā arī ievērojot to saimniecisko un tiesisko kontekstu, šīs darbības ir konkrēti piemērotas, lai nepieļautu, ierobežotu vai izkropļotu konkurenci kopējā tirgū. Nav nepieciešams nedz, lai konkurence tiktu faktiski nepieļauta, ierobežota vai izkropļota, nedz arī, lai starp saskaņotām darbībām un patērētājiem piemērojamām cenām pastāvētu tiešā saikne. Informācijas apmaiņai starp konkurentiem pret konkurenci vērsts mērķis ir tad, ja ar to var novērst nenoteiktību saistībā ar attiecīgo uzņēmumu ieplānoto rīcību;