Šajā ziņā, ja Padome, nevarēdama veikt individuālu paziņošanu, to aizstāj ar paziņojuma publicēšanu, šis paziņojums ir tiesību akts, par kuru attiecīgās personas var uzzināt vienīgi, iepazīstoties ar Eiropas Savienības Oficiālo Vēstnesi. Reglamenta 102. panta 1. punktā paredzētā 14 dienu termiņa mērķis ir ieinteresētajām personām nodrošināt pietiekami ilgu laikposmu prasības celšanai par publicētiem tiesību aktiem un tādējādi – tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā ievērošanu atbilstoši tam, kā tās šobrīd ir noteiktas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā. Tā kā Reglamenta 102. panta 1. punktā paredzēts 14 papildu dienu termiņš prasības celšanai pret Oficiālajā Vēstnesī publicētiem tiesību aktiem, jāatzīst, ka šī tiesību norma pēc analoģijas ir piemērojama arī tad, ja notikums, kurš iezīmē šī termiņa sākumu, ir paziņojums par šiem tiesību aktiem, kurš arī tiek publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Tie paši iemesli, kas ir bijuši pamats 14 dienu papildu termiņa piešķiršanai publicētiem tiesību aktiem, ir spēkā attiecībā uz publicētiem paziņojumiem, atšķirībā no individuālas paziņošanas.

Jautājums par to, vai Vispārējās tiesas Reglamenta 102. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams, ja par ierobežojošus pasākumus ietveroša tiesību akta pieņemšanu attiecīgajai personai ir paziņots, publicējot paziņojumu, ir izšķirošs, lai noteiktu, vai pieteikums par prasījumu pielāgošanu ir ticis iesniegts pirms prasības par regulu celšanai paredzētā termiņa beigām, kas tiek aprēķināts, sakot no attiecīgā paziņojuma publicēšanas dienas.

Ja vienības, kas ir apzināta kā tāda, kas atbalsta Sīrijas režīmu, līdzekļi tiek iesaldēti, pastāv ievērojams risks, ka tā izdarīs spiedienu uz vienībām, kas ir tās īpašumā vai ko tā kontrolē, lai apietu to skarošo pasākumu iedarbību. Tādējādi šādu vienību līdzekļu iesaldēšana ir nepieciešama un piemērota noteikto pasākumu efektivitātes nodrošināšanai, kā arī, lai nodrošinātu, ka šie pasākumi netiks apieti. Turklāt, ja juridiskas personas kapitāls pieder citai personai, par kuru nav šaubu, ka uz to jāattiecina ierobežojošie pasākumi, apmērā, kas šai pēdējai ļauj kontrolēt šīs juridiskās personas kopsapulci, šie pasākumi jāattiecina arī uz šo pirmo minēto personu vienīgi šīs kapitāla veidotās saiknes dēļ, ja tiesību akti, ar kuriem noteikti attiecīgie ierobežojošie pasākumi, paredz to piemērošanu arī tādām juridiskajām personām, kuras pieder personām, uz kurām tie attiecas, vai kuras tiek to kontrolētas.

Tiesību uz aizstāvību, it īpaši tiesību tikt uzklausītam, attiecībā uz ierobežojošiem pasākumiem ievērošanai netiek prasīts, lai Savienības iestādes pirms personas vai organizācijas iekļaušanas sarakstā, ar kuru tiek noteikti ierobežojoši pasākumi, paziņotu šīs iekļaušanas pamatojumu attiecīgajai personai vai organizācijai. Šāda iepriekšēja paziņošana apdraudētu šo iestāžu noteikto līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšanas pasākumu efektivitāti. Lai sasniegtu savu mērķi, šiem pasākumiem jau pēc to dabas ir jāpiemīt pārsteiguma momentam un tie ir jāpiemēro nekavējoties. Tā Padomei nav pienākuma uzklausīt personu, uz kuru attiecas ierobežojošie pasākumi, pirms tās pirmās iekļaušanas to personu sarakstos, uz kurām attiecas ierobežojošie pasākumi. Šajā ziņā iespēja šai personai pēc paziņojuma saņemšanas par tās iekļaušanu to personu sarakstos, uz kurām attiecas ierobežojošie pasākumi, vērsties Padomē bija pietiekama tās tiesību uz aizstāvību ievērošanas nodrošināšanai. Turklāt ne attiecīgais tiesiskais regulējums, ne vispārējais tiesību uz aizstāvību ievērošanas princips attiecīgajām personām nepiešķir tiesības uz šādu uzklausīšanu. Savukārt nozīme ir tam, ka šī persona no tās iekļaušanas to personu sarakstos, uz kurām attiecas ierobežojošie pasākumi pret Sīriju, brīža varēja īstenot savas tiesības uz aizstāvību un efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, Padomei un Vispārējai tiesai izklāstot iemeslus, kuru dēļ tā uzskatījusi, ka šī iekļaušana [nav pamatota.

(sal. ar 137.–140., 145. un 147. punktu)