ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Vai ir pielīdzināms steidzamības situācijai, atbilstoši tam, kas izriet no 45. punkta spriedumā lietā C-173/09 (Elchinov), vai tomēr ir objektīvas neiespējamības lūgt Regulas (EK) Nr. 883/2004 (1) 20. panta 1. un 2. punktā paredzēto atļauju gadījums, kas var būt pamatā pilnīgai to izdevumu atmaksai, kuri radušies no pienācīgas medicīniskās aprūpes (stacionārā ārstniecības iestādē) dalībvalstī, kas nav apdrošinātās personas pastāvīgās dzīvesvietas dalībvalsts, apstāklis, ka terapeitisku aprūpi, kurai šī persona ir piekritusi, ir izrakstījis tikai citas dalībvalsts, kas nav apdrošinātās personas pastāvīgās dzīvesvietas dalībvalsts, ārsts, paturot prātā, ka diagnozi un faktu, ka medicīnisko aprūpi ir nepieciešams sniegt steidzami, ir apstiprinājis pastāvīgās dzīvesvietas dalībvalsts veselības apdrošināšanas sistēmai piederīgs ārsts, kurš tomēr ir norādījis citu terapeitisko aprūpi, salīdzinājumā ar kuru tā terapeitiskā aprūpe, kurai apdrošinātā persona ir piekritusi tādu iemeslu dēļ, kurus šī persona var kvalificēt kā atbilstošus, ir ar vismaz tādu pašu efektivitātes pakāpi, bet ar tādu priekšrocību, ka neizraisa invaliditāti?
B.

Regulas 18. panta interpretācija Uz šo jautājumu ir jāatbild tikai tad, ja ir iespējams piemērot 18. pantu. 2) Ja pasažierim ir mainīts maršruts saskaņā ar 18. pantu, vai jaunais pārvadājuma līgums rodas tādējādi, ka tiesības saņemt kompensāciju atbilstoši 19. pantam ir nosakāmas saskaņā ar šo jauno līgumu, nevis sākotnējo pārvadājuma līgumu? 3) a) Ja 18. pants ir piemērojams, tad, ja jūrasbrauciens tiek atcelts un attiecīgajā maršrutā nebija alternatīva pārvadājumu pakalpojuma (t.i., nebija pārvadājumu pakalpojuma starp šīm divām ostām), vai alternatīva jūrasbrauciena nodrošināšana jebkurā citā pieejamā maršrutā vai maršrutos, ko pasažieris ir izvēlējies, tostarp sauszemes tiltu (piem., ceļojot no Īrijas uz Apvienoto Karalisti ar prāmi un tad braucot, prāmja operatoram atlīdzinot degvielas izmaksas pasažierim, uz Apvienotās Karalistes ostu, kurai ir savienojums ar Franciju, un, ceļojot no turienes līdz Francijai, pasažierim izvēloties katru no jūrasbraucieniem), nozīmē “mainīt maršrutu līdz galamērķim” 18. panta izpratnē? Ja ne, tad kādi kritēriji ir izmantojami, lai varētu noteikt, ka maršruta maiņa ir notikusi “ar pielīdzināmiem nosacījumiem”? b) Ja atceltajā maršrutā nav alternatīva jūrasbrauciena tādējādi, ka skartajiem pasažieriem nevar nodrošināt tiešu jūrasbraucienu no sākotnējās iekāpšanas ostas līdz galamērķim, kā ir noteikts pārvadājuma līgumā, vai pārvadātājam ir jāsedz jebkādas papildu izmaksas, kas radušās pasažierim, kam ir mainīts maršruts, ceļojot līdz jaunajai iekāpšanas ostai un no tās un/vai ceļojot līdz jaunajam galamērķim un to tā?
3)

Ja atbilde uz kādu no otrā jautājuma daļām ir tāda, ka ir jāizvērtē kaitējums kādā līmenī, kas nav individuālais līmenis, lai varētu piemērot šo aizliegumu, vai ir jāveic novērtējums par kādu no šādiem līmeņiem vai kādā no šiem līmeņiem: a. konkrēta ģeogrāfiski ierobežota populācijas daļa saskaņā ar a) apakšpunktu, piemēram, reģiona, dalībvalsts vai Eiropas Savienības robežās; b. attiecīgā lokālā populācija (bioloģiski izolēta no citām sugas populācijām); c. attiecīgā metapopulācija; d. visa sugas populācija attiecīgajā sugas bioģeogrāfiskā reģiona daļā?
3.

Saiknes starp Lēmuma 2004/258/EK (1) 4. panta 3. punktu (izņēmums no pārskatāmības principa: viedokļu izklāstu iekšējām vajadzībām) un šī lēmuma 4. panta 2. punktu (izņēmums no pārskatāmības principa: juridisks paziņojums) neievērošana. Vispārējā tiesa neesot ievērojusi apstākli, ka iepriekš minētā lēmuma 4. panta 2. punkta lex specialis raksturu attiecībā uz juridiskām nostājam un to, ka šī lēmuma 4. panta 3. punkts neesot piemērojams attiecībā uz abstrakto juridisko paziņojumu.
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 23. aprīlī iesniedza High Court (Īrija) — KS, MHK/The International Protection Appeals Tribunal, the Minister for Justice and Equality, Ireland un Attorney General

(Lieta C-322/19)

(2019/C 220/27)

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

High Court (Īrija)

Pamatlietas puses

Prasītāji: KS, MHK

Atbildētāji: The International Protection Appeals Tribunal, the Minister for Justice and Equality, Ireland un Attorney General

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai, interpretējot ES tiesību aktu, kurš tiek piemērots konkrētā dalībvalstī, var ņemt vērā citu [ES] tiesību aktu, kurš ir pieņemts vienlaicīgi ar iepriekš minēto tiesību aktu, bet kurš šajā dalībvalstī netiek piemērots?

2) Vai Uzņemšanas nosacījumu direktīvas (pārstrādāta redakcija) 2013/33/ES (1) 15. pants ir piemērojams personai, attiecībā uz kuru ir pieņemts lēmums par pārsūtīšanu saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 604/2013 (2) (Dublinas III regula)?

3) Vai dalībvalsts, īstenojot Uzņemšanas nosacījumu direktīvas (pārstrādāta redakcija) 2013/33/ES 15. pantu, ir tiesīga pieņemt vispārējus noteikumus, kas jebkādu pārsūtīšanas lēmuma pieņemšanas laikā vai pēc tam pieļautu kavēšanos faktiski attiecina uz pieteikuma iesniedzējiem, uz kuriem attiecas pārsūtīšana saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 604/2013 (Dublinas III regula)?

4) Ja pieteikuma iesniedzējs atstāj dalībvalsti, nepieprasīdams starptautisku aizsardzību, un dodas uz citu dalībvalsti, kurā viņš vai viņa iesniedz starptautiskās aizsardzības pieteikumu un saņem saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 604/2013 (Dublinas III regula) pieņemtu lēmumu, ar ko viņš vai viņa tiek pārsūtīts atpakaļ uz pirmo dalībvalsti, vai no tā izrietošā kavēšanās aizsardzības pieteikuma izskatīšanā var tikt attiecināta uz pieteikuma iesniedzēju Uzņemšanas nosacījumu direktīvas (pārstrādāta redakcija) 2013/33/ES 15. panta izpratnē?

5) Ja uz pieteikuma iesniedzēju attiecas pārsūtīšana uz citu dalībvalsti saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 604/2013 (Dublinas III regula), bet šī pārsūtīšana tiek atlikta, jo pieteikuma iesniedzējs ir uzsācis pārbaudes procedūru tiesā, kuras rezultātā tiesa ir uzdevusi apturēt pārsūtīšanu, vai šāda kavēšanās starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanā var tikt attiecināta uz pieteikuma iesniedzēju Uzņemšanas nosacījumu direktīvas (pārstrādāta redakcija) 2013/33/ES 15. panta izpratnē vai nu vispārīgi, vai it īpaši, ja šajā procedūrā var konstatēt, ka pārbaude tiesā ir acīmredzami vai citādāk nepamatota vai ir uzskatāma par procesa ļaunprātīgu izmantošana?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/33/ES (2013.gada 26. jūnijs), ar ko nosaka standartus starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanai, OV 2013, L 180, 96. lpp.

(2) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 604/2013 (2013.gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm, OV 2013, L 180, 31.lpp.
2)

Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, — vai Direktīvas 2011/16 1. panta 1. punkts un 5. pants ir interpretējami tādējādi, ka attiecīgā gadījumā ņemot vērā ESAO nodokļu paraugkonvencijas 26. panta interpretācijas tālākās attīstības raksturu tajā ziņā, ka informācijas apmaiņas pieprasījums, kuru apmierina ar pieprasījuma saņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes lēmumu par rīkojuma izdošanu, atbilst kritērijam par to, ka nav acīmredzama prognozējamā svarīguma trūkuma, ja pieprasījuma izdevēja dalībvalsts norāda attiecīgā nodokļu maksātāja identitāti, laikposmu, uz ko attiecas izmeklēšana pieprasījuma izdevējā dalībvalstī, un pieprasītās informācijas turētāja identitāti, vienlaikus papildus prasot informāciju par bankas kontiem un finanšu aktīviem, kas nav precizēti, bet ir aprobežoti ar tādiem kritērijiem kā, pirmkārt, faktu, ka tie piederot identificētam informācijas turētājam, otrkārt, to piemērojamību taksācijas gados, uz kuriem attiecas izmeklēšana, ko veic pieprasījuma izdevējas valsts iestādes, un, treškārt, to saikni ar identificēto nodokļu maksātāju?
C 182/14

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 11. februārī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Industria Italiana Autobus SpA/Comune di Palermo

(Lieta C-111/19)

(2019/C 182/17)

Tiesvedības valoda — itāļu

Iesniedzējtiesa

Consiglio di Stato

Pamatlietas puses

Prasītāja: Industria Italiana Autobus SpA

Atbildētāja: Comune di Palermo

Prejudiciālais jautājums

Vai Eiropas Savienības tiesībām (un konkrēti tiesiskās paļāvības, tiesiskās noteiktības, brīvas aprites, brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības principiem) ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums (kā tas, kas paredzēts Itālijas “Publiskā iepirkuma kodeksa” 83. panta 9. punktā, 95. panta 10. punktā un 97. panta 5. punktā), pamatojoties uz kuru apstāklis, ka publiskā iepirkuma pretendents nav norādījis darbaspēka izmaksas un darba ņēmēju drošības pasākumu izmaksas, katrā ziņā izraisa tā izslēgšanu no iepirkuma procedūras, bez iespējas vēlāk atļaut šim pretendentam piedalīties, izmantojot t.s. “neatbilstību novēršanas” mehānismu, pat gadījumā, kad šāda deklarēšanas pienākuma esamība izriet no pietiekami skaidriem un uzzināmiem noteikumiem neatkarīgi no apstākļa, ka paziņojumā par iepirkumu nav konkrēti norādīts minētais precīzās norādīšanas juridiskais pienākums?
1.

Vai Regulas Nr. 945/2005 (1) preambulā, it īpaši tās 20.-23. apsvērumā, ietvertie paziņojumi, ka, “ja attiecīgā ražojuma slāpekļa saturs pārsniedz 28 % no svara, tad amonija nitrāta saturs vienmēr pārsniedz 80 % no svara”, ir jāuzskata par iedibinātu pieņēmumu, kas ļauj secināt, ka, ja attiecīgajā ražojumā (amonija nitrāta mēslošanas līdzeklis) slāpekļa (N) saturs ir 28 % vai vairāk, tā amonija nitrāta (AN) saturs vienmēr pārsniedz 80 %?
1.

Pirmais pamats ir par to, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, kad tā nosprieda, ka izlīgums saistībā ar patentiem, ko 2007. gada 30. janvārī noslēgušas Lupin un Servier, ir ierobežojums mērķa dēļ atbilstoši LESD 101. panta 1. punktam. Konkrētāk: a. Vispārējā tiesa esot izmantojusi nepareizus juridiskos kritērijus, lai konstatētu pārkāpumu mērķa dēļ, it īpaši, ņemot vērā juridiskos principus, kas noteikti lietā C-67/13 P Cartes Bancaire. b. Vispārējā tiesa neesot atzinusi, ka konkurēšanu un apstrīdēšanu aizliedzošu noteikumu izlīgumā sekas konkurencei ir tādas pašas neatkarīgi no jebkādu pamudinājumu pastāvēšanas. c. Vispārējā tiesa neesot izvērtējusi vai paskaidrojusi atšķirību starp pamatotiem un nepamatotiem apgrieztiem maksājumiem, un tas ir pretēji tiesiskās drošības principam. d. Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, atzīdama, ka atzinuma par ierobežojuma mērķa dēļ pastāvēšanu pamatā ir tas, ka pastāv “pamudinājums” ģenēriskos produktus ražojošai sabiedrībai. Šāds atzinums nevarot tikt pamatots arī ar to, ka ģenēriskos produktus ražojošai sabiedrībai rodas “priekšrocība”. e. Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka līgumā iekļauto ierobežojumu neviennozīmīgais formulējums ir jāuzskata par tādu, kurš attiecas uz precēm, kuras neietilpst tā patenta piemērošanas jomā, par kuru pušu starpā pastāv strīds. Ierobežojuma seku dēļ neesamība
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 18. martā iesniedza Court of Appeal (Apvienotā Karaliste) — United Biscuits (Pensions Trustees) Limited, United Biscuits Pension Investments Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Lieta C-235/19)

(2019/C 172/25)

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

Court of Appeal

Pamatlietas puses

Prasītāji: United Biscuits (Pensions Trustees) Limited, United Biscuits Pension Investments Limited

Atbildētājs: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Prejudiciālais jautājums

Vai tādu pensiju fondu pārvaldīšanas pakalpojumu sniegšana, kādus pilnvarotajiem ir snieguši a) apdrošinātāji un/vai b) uzņēmumi, kas nav apdrošinātāji, ir “apdrošināšanas darījumi” PVN direktīvas (1) 135. panta 1. punkta a) apakšpunkta (iepriekš Sestās direktīvas 13. panta B daļas a) apakšpunkts) izpratnē?

(1) Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).
C 148/12

Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 4. janvārī Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 24. oktobra spriedumu lietā T-447/16 Pirelli Tyre/EUIPO

(Lieta C-6/19 P)

(2019/C 148/12)

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis: J. Ivanauskas, pārstāvis)

piedaloties Pirelli Tyre SpA, The Yokohama Rubber Co. Ltd

Prasījumi

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

— atcelt apstrīdēto lēmumu;

— piespriest Pirelli Tyre SpA atlīdzināt Birojam tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Birojs izvirza vienu pamatu, kas attiecas uz Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) punkta (1) pārkāpumu.

— Prasot, ka, lai atbilstu Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) punktam, apzīmējumam, kas norāda uz preces daļu, ir jāattēlo kvantitatīvi un kvalitatīvi nozīmīga šīs preces daļa, Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi šī atteikuma pamata nosacījumus.

— Vispārējā tiesa esot nepareizi uzskatījusi, ka atsevišķa grope, kas attēlota šajā apzīmējumā, nevar pildīt tehnisku funkciju Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) punkta mērķiem, jo riepas protektorā tā parādās kopā ar citiem elementiem. Pirmkārt, Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) punktā tiekot prasīts pārbaudīt ar preces, kas attēlota attiecīgajā apzīmējumā, īpašību iegūto tehnisko rezultātu, nevis tehnisko rezultātu, ko iegūst ar visu preci. Otrkārt, Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) punkta mērķiem neesot svarīgi, vai apstrīdētajā apzīmējumā attēlotā grope ir kopā ar citiem riepas protektora elementiem, jo tā pati par sevi sniedz tehnisko rezultātu un dod ieguldījumu šī riepas protektora darbībā.

— Vispārējā tiesa esot kļūdaini prezumējusi, ka apstrīdētajā apzīmējumā attēlotās gropes reģistrācija nevar liegt Pirelli konkurentiem ražot un tirgot riepas, kurām ir identiskās vai līdzīgās gropes. Lai gan riepu protektors sastāv no vairāku elementu kombinācijas un to savstarpējās mijiedarbības, vismaz attiecīgās sabiedrības daļa būtu spējīga identificēt dažāda veida gropes uz riepas protektora.

(1) Padomes Regula (EK) Nr. 40/94 (1993. gada 20. decembris) par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.).
C 164/36

Apelācijas sūdzība, ko 2019. gada 1. martā Ryanair DAC, iepriekš Ryanair Ltd, Airport Marketing Services Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta paplašinātā sastāvā) 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-165/16 Ryanair un Airport Marketing Services/Komisija

(Lieta C-205/19 P)

(2019/C 164/38)

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Ryanair DAC, iepriekš — Ryanair Ltd, Airport Marketing Services Ltd (pārstāvji: E. Vahida, advokāts, I.-G. Metaxas-Maranghidis, Δικηγόρος, G. Berrisch, advokāts, B. Byrne, Solicitor)

Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Eiropas Savienības Padome

Prasījumi

Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

— atcelt Vispārējās tiesas 2018. gada 13. decembra spriedumu lietā T-165/16 un

— atcelt Komisijas 2014. gada 15. oktobra Lēmuma (ES) 2016/287 (1) par valsts atbalstu SA.26500 — 2012/C (ex 2012/NN, ex CP 227/2008) 1. panta 4. punktu un 2.–4. pantu, vai, pakārtoti, nosūtīt lietu atkārtotai izskatīšanai Vispārējā tiesā, un katrā ziņā

— piespriest Komisijai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesāšanās izdevumus apelācijas instancē un tiesvedībā Vispārējā tiesā lietā T-165/16.

Pamati un galvenie argumenti

Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka pārsūdzētais spriedums ir jāatceļ šādu iemeslu dēļ.

Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantu un apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesības uz aizstāvību procedūrā, kas norisinājās Komisijā. Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, nošķirot specifiskās Hartas 41. panta 2. punktā paredzētās tiesības un vispārējās tiesības uz labu pārvaldību, kas paredzētas Hartas 41. panta 1. punktā; esot kļūdaini konstatējusi, ka Hartas 41. panta 2. punktā paredzētās tiesības nav piemērojamas izmeklēšanas procedūrām valsts atbalsta jomā; esot kļūdījusies, nolemjot, ka starp Hartas 41. panta 1. un 2. punktu un LESD 107. un 108. pantu pastāv pretruna; un kļūdaini atzinusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas izmeklēšanā var tikt uzskatītas tikai par informācijas avotu.

Otrkārt, Vispārējā tiesa, kļūdaini interpretējot priekšrocības jēdzienu, esot pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu. Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, atzīstot, ka attiecībā uz tirgus ekonomikas dalībnieka (turpmāk tekstā — “TED”) pārbaudes veikšanas metodoloģijām nepastāv hierarhija starp salīdzinošo analīzi un citām metodēm; esot pieļāvusi kļūdu, atzīstot, ka Komisija ir tiesīga atkāpties no salīdzinošās analīzes un noraidīt apelācijas sūdzības iesniedzēju iesniegtos salīdzinošos pierādījumus; un esot kļūdījusies, secinot, ka, piemērojot pieaugošās rentabilitātes pārbaudi, Komisijai nav jāpārliecinās, ka aplēstās papildu izmaksas un aplēstais ar aeronavigāciju nesaistīto ieņēmumu pieaugums atspoguļo to, kā TED būtu pārvaldījis lidostu.

(1) Komisijas Lēmums (ES) 2016/287 (2014. gada 15. oktobris) par valsts atbalstu SA.26500 — 2012/C (ex 2012/NN, ex CP 227/2008), ko Vācija piešķīrusi par labu Flughafen Altenburg-Nobitz GmbH un Ryanair Ltd (izziņots ar dokumenta numuru C(2014) 7369) (OV 2016, L 59, 22. lpp.).
1)

Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmuma Nr. 626/2008/EK (2008. gada 30. jūnijs) par sistēmu atlasi mobilo satelītsakaru pakalpojumu (MSP) nodrošināšanai un atļauju piešķiršanu šīm sistēmām (1) 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta ii) punkts, 7. panta 1. punkts un 8. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja tiek konstatēts, ka saskaņā ar minētā lēmuma II sadaļu izraudzītais operators nav nodrošinājis mobilo satelītsakaru pakalpojumus, izmantojot mobilo satelītsakaru sistēmu, līdz minētā lēmuma 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta ii) punktā noteiktajam termiņam, šī paša lēmuma 8. panta 1. punktā minētajām dalībvalstu kompetentajām iestādēm ir jāatsakās piešķirt šim operatoram atļaujas uzstādīt uz zemes izvietotus papildu komponentus, pamatojoties uz to, ka šis operators nav ievērojis savā pieteikumā uzņemtās saistības?
2)

Ja ISG atbrīvojums no nodokļa principā ir pieejams uzņēmumam, kas reģistrēts no viena vai vairākiem ISG dalībniekiem atšķirīgā dalībvalstī, un arī ISG, kas reģistrēta ārpus ES, kā būtu jāpiemēro kritērijs, saskaņā ar kuru atbrīvojumam no nodokļa nebūtu jāizraisa konkurences izkropļojums? Konkrēti, a) Vai tas attiecas uz potenciālu izkropļojumu, kas ietekmē citus līdzīgu pakalpojumu saņēmējus, kas nav ISG dalībnieki, vai tas attiecas tikai uz potenciālu izkropļojumu, kas ietekmē potenciālus alternatīvus pakalpojumu sniedzējus, kas sniedz pakalpojumus ISG dalībniekiem? b) Ja tas attiecas tikai uz citiem saņēmējiem, vai var būt patiesa izkropļojuma iespēja, ja citi saņēmēji, kas nav ISG dalībnieki, var vai nu lūgt pievienotos attiecīgajai ISG, vai arī izveidot paši savu ISG, lai saņemtu līdzīgus pakalpojumus vai iegūtu līdzvērtīgus PVN ietaupījumus ar citām metodēm (piemēram, izveidojot filiāli dalībvalstī vai attiecīgajā trešajā valstī) [?] c) Ja tas attiecas tikai uz citiem pakalpojumu sniedzējiem, vai patiesā izkropļojuma iespēja ir jāizvērtē, nosakot, vai ISG ir pārliecināta par tās dalībnieku klientūras saglabāšanu, neatkarīgi no iespējas iegūt atbrīvojumu no PVN — un tāpēc jāizvērtē, atsaucoties uz piekļuvi alternatīviem pakalpojumu sniedzējiem valsts tirgū, kurā ISG dalībnieki ir reģistrēti? Ja tā, vai ir svarīgi, vai ISG ir pārliecināta par savu dalībnieku klientūras saglabāšanu, jo tie ir daļa no tās pašas uzņēmuma grupas[?] d) Vai potenciālais izkropļojums ir jāizvērtē valsts līmenī saistībā ar alternatīviem pakalpojumu sniedzējiem trešajā valstī, kur ISG ir reģistrēta? e) Vai ES nodokļu iestādei, kas piemēro PVN Direktīvu, ir pierādīšanas slogs, lai konstatētu izkropļojuma iespējamību? f) Vai ES nodokļu iestādei ir nepieciešams lūgt īpašu eksperta novērtējumu par trešās valsts tirgu, kurā ISG ir reģistrēta? g) Vai patiesas izkropļojuma iespējamības esamība var tikt noteikta, identificējot komerciālo tirgu trešajā valstī?
A –

Absolūts pamats: Savienības tiesību pārkāpums – Kļūdas tiesību piemērošanā – Būtisku procedūras noteikumu pārkāpums – Tiesību uz aizstāvību pārkāpums Šis pamats attiecas uz to, ka ģenerālsekretārs neesot personiski uzklausījis apelācijas sūdzības iesniedzēju un neesot viņu iepazīstinājis ar lietas materiāliem, it īpaši ar OLAF ziņojumu. Vispārējā tiesa esot pārkāpusi apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības uz aizstāvību, kas izriet no Eiropas Savienības Pamattiesību hartas un ECPAK 6. panta.
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2019. gada 19. oktobrī iesniedza Sąd Okręgowy w Warszawie (Polija) — KROL — Zakład Robót Wodno-Kanalizacyjnych Sp. z o.o., S. k./Porr S. A.

(Lieta C-722/18)

(2019/C 164/03)

Tiesvedības valoda — poļu

Iesniedzējtiesa

Sąd Okręgowy w Warszawie

Pamatlietas puses

Prasītāja: KROL — Zakład Robót Wodno-Kanalizacyjnych Sp. z o.o., S. k.

Atbildētāja: Porr S. A.

Prejudiciālie jautājumi

Vai Eiropas Savienības tiesību akti, it īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/35/EK (2000. gada 29. jūnijs) par maksājumu kavējumu novēršanu komercdarījumos (1) 13., 20., 22. apsvērums un Līguma 18. pants, kurā ir noteikts nediskriminācijas princips, pieļauj iespēju izslēgt kompensāciju par maksājumu kavējumu attiecībā uz tādiem darījumiem, kas pilnībā vai daļēji tiek finansēti no Eiropas Savienības struktūrfondiem un Kohēzijas fonda, kā tas izriet no ustawa o terminach zapłaty w transakcjach handlowych [Likuma par maksājumu termiņiem komercdarījumos] 4. panta 3. punkta c) apakšpunkta?

(1) OV 2000 L 200, 35. lpp., Īpašais izdevums latviešu valodā, 17. nodaļa, 1. sējums, 266.–229. lpp.