ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
22.

Vispārējā tiesa, izvērtējusi šīs pretprasības pieņemamību un savas pašas kompetenci to izskatīt (35.–41. punkts), to apmierināja (42.–81. punkts). Līdz ar to tā piesprieda Lito Maieftiko samaksāt Komisijai summu EUR 83001,09 apmērā kā parāda pamatsummu un EUR 11,37 dienā kā nokavējuma procentus, kas uzkrāti, sākot no 2011. gada 25. oktobra līdz parāda pamatsummas samaksai. Tāpat tā piesprieda Lito Maieftiko atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, tostarp ar pagaidu noregulējuma tiesvedību saistītos tiesāšanās izdevumus.
4)

attiecībā uz tiesāšanās izdevumiem pirmajā instancē Total Raffinage Marketing sedz astoņas desmitdaļas no saviem tiesāšanās izdevumiem un atlīdzina astoņas desmitdaļas no Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumiem. Komisija sedz divas desmitdaļas no saviem tiesāšanās izdevumiem un atlīdzina divas desmitdaļas no Total Raffinage Marketing tiesāšanās izdevumiem;
128.

Turklāt šajā tiesību normā ir noteikts pieņēmums par sūdzības pārstāvību, veicot atsauci un dubultu kritēriju. Procentuālā daļa 25 % apmērā tiek aprēķināta saistībā ar kopējo saražoto līdzīgo preču apjomu, savukārt procentuālā daļa 50 % apmērā tiek aprēķināta atkarībā tikai no to ražotāju saražotā apjoma, kuri ir izteikuši labvēlīgu vai nelabvēlīgu viedokli attiecībā uz sūdzību. Tomēr no pamatregulas 4. panta 1. punkta formulējuma skaidri izriet, ka lielākā daļa ir jānosaka vienīgi atkarībā no “kopējo saražoto” līdzīgo preču “apjoma”, neņemot vērā saražoto apjomu, kas izriet no Kopienas ražošanas nozares daļas, kura ir izteikusi savu atbalstu vai noraidījumu sūdzībai.
40.

J.‑B. Lafonta tomēr apgalvo, ka viņa nostāju atbalsta Eiropas Vērtspapīru regulatoru komitejas (turpmāk tekstā – “CESR”) doktrīna ( 26 ). Proti, 2007. gada dokumentā “Market Abuse directive, Level 3 – second set of CESR guidance and information on the common operation of the directive to the market” (Direktīva par tirgus ļaunprātīgu izmantošanu, 3. līmenis – CESR vadlīnijas un informācija par tirgus direktīvas kopīgu piemērošanu, otrais izdevums; turpmāk tekstā – “rokasgrāmata”) ( 27 ) 1.8. punktā CESR norāda, ka informācija ir pietiekami precīza, piemēram, divos gadījumos. Pirmkārt, tas tā ir tad, ja šī informācija ļauj saprātīgam ieguldītājam pieņemt lēmumu par ieguldījumu, neciešot finansiālu risku vai ciešot ierobežotu risku, proti, ja tā tam ļauj ar pārliecību izvērtēt, kā šī informācija pēc nonākšanas atklātībā ietekmēs attiecīgā finanšu instrumenta un attiecīgo atvasināto finanšu instrumentu cenas. Piemēram, persona, kura zina, ka attiecībā uz konkrētu emitentu drīz tiks izsludināts publiskais uzņēmuma pārņemšanas piedāvājums, var būt pārliecināta, ka emitenta akciju cena pieaugs, tiklīdz piedāvājums nonāks atklātībā. Otrkārt, tas tā ir tad, ja informācijai ir tāds raksturs, ka tā nekavējoties tiks izmantota tirgū ( 28 ).
26.

Sabiedrība Mapfre Warranty apgalvo arī, ka, lai darījums tiktu atzīts par apdrošināšanas darījumu Sestās direktīvas 13. panta B daļas a) punkta izpratnē, svarīgi ir, lai apdrošinātājs pārvaldītu un neitralizētu apdrošināto risku atbilstoši sasvstarpējuma tehnikai (tas ir, sadalot to visiem apdrošinātajiem un kompensējot no rezervēm, kas uzkrātas no izdarītajām iemaksām, apmērā, kas izriet no statistikas likumiem). Sabiedrība Mapfre Warranty uzskata, ka tās veiktā darbība ir tikai remontēšanas pienākuma iegūšana no automobiļu pārdevēja un šo remontu tā pēc tam uztic apakšuzņēmējam, kas ir automobiļa pircēja izvēlēta darbnīca.
27.

Apelācijas sūdzības iesniedzēji būtībā apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi ECT judikatūru attiecībā uz ECPAK 8. pantu, saskaņā ar kuru tādā situācijā kā apstrīdētajos lēmumos aplūkotā Komisijai vispirms ir jāsaņem atļauja no Vispārējās tiesas vai valsts tiesas. No vienas puses, apelācijas sūdzības iesniedzēju skatījumā Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi ECT nospriesto lietās Colas Est ( 13 ), Liotard Frères ( 14 ) un Canal Plus ( 15 ), ciktāl tā uzskatīja, ka iepriekšēja tiesas atļauja bija tikai viens no elementiem, kurus ECT ņēmusi vērā, kad tā secināja, ka ECPAK 8. pants ir ticis pārkāpts. Apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka Vispārējai tiesai tā vietā esot bijis jāuzskata, ka iepriekšēja tiesas atļauja ir galvenais faktors, kas pamato ECT secinājumus. Turklāt, to skatījumā, Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi spriedumus lietās Harju ( 16 ) un Heino ( 17 ), nospriežot, ka iepriekšēja brīdinājuma neesamību var “atsvērt” pilnīga ex post tiesas pārbaude. Šajos abos gadījumos valsts iestāžu rīcību faktiski pamatoja steidzamības apsvērumi. Ciktāl Komisija šajās lietās nelūdza iepriekšēju tiesas atļauju, lai gan nebija steidzamības, Vispārējai tiesai esot bijis jāsecina, ka tā ir pārkāpusi samērīguma principu.
14.

Apstrīdētās regulas 18. pants ir lasāms šādi: “1. Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. 2. To piemēro no 2014. gada 1. janvāra vai no dienas, kad stājas spēkā [VPT] nolīgums (“nolīgums”), atkarībā no tā, kurš termiņš ir vēlāk. Atkāpjoties no 3. panta 1. un 2. punkta un 4. panta 1. punkta, Eiropas patentam, kura vienotais spēks ir reģistrēts Vienotās patentaizsardzības reģistrā, ir vienots spēks tikai tajās iesaistītajās dalībvalstīs, kurās tā reģistrācijas dienā [VPT] ir ekskluzīva jurisdikcija attiecībā uz [VSEP]. 3. Katra iesaistītā dalībvalsts paziņo Komisijai par nolīguma ratifikāciju dienā, kad tiek deponēts ratifikācijas instruments. Komisija publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī nolīguma spēkā stāšanās dienu un to dalībvalstu sarakstu, kuras ir ratificējušas nolīgumu tā spēkā stāšanās dienā. Pēc tam Komisija regulāri atjaunina to iesaistīto dalībvalstu sarakstu, kuras ir ratificējušas [VPT] nolīgumu, un šādu atjauninātu sarakstu publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. 4. Iesaistītās dalībvalstis nodrošina, ka līdz šīs regulas piemērošanas dienai ir stājušies spēkā 9. pantā minētie pasākumi. 5. Katra iesaistītā dalībvalsts nodrošina, ka 4. panta 2. punktā minētie pasākumi ir stājušies spēkā līdz šīs Regulas piemērošanas dienai, vai – tās iesaistītās dalībvalsts gadījumā, kurā šīs regulas piemērošanas dienā [VPT] nav ekskluzīvas jurisdikcijas attiecībā uz [VSEP], – līdz dienai, no kuras šajā iesaistītajā dalībvalstī [VPT] ir šāda ekskluzīva jurisdikcija. 6. Vienotu patentaizsardzību var pieprasīt ikvienam Eiropas patentam, kas piešķirts šīs Regulas piemērošanas dienā vai pēc tam.”
70.

Vispārējai tiesai no vienotas – no divām stadijām veidotas – procedūras bija pareizi jāsecina, ka, pamatojoties tikai uz valsts iestāžu piešķirtu atbrīvojumu, nekad nevar pastāvēt pilnībā pabeigtas tiesiskās situācijas ( 42 ). Tas tādēļ, ka, pirmkārt, Čehijas Republikai piešķirot atbrīvojumu, bija noslēgusies tikai pirmā no divām vienotā administratīvā procesa stadijām. Otrkārt, izņēmumu nodrošināšanas procedūras saskaņā ar Direktīvu 2003/55 un Direktīvu 2009/73 atšķirībā no citiem procedūru veidiem – piemēram, MGS norādītā publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūra ( 43 ) – mērķis tieši ir tāds, ka pirmajā stadijā pieņemtais lēmums vēlreiz var tikt apšaubīts otrajā stadijā.
42.

Šajā ziņā, lai gan Likuma par hipotēkām 114. panta trešajā teikumā un saistībā ar pārejas periodu Likuma Nr. 1/2013 otrajā pārejas noteikumā attiecībā uz piedziņas vēršanas pret hipotēkas objektu procedūru ir ierobežots nokavējuma procentu apjoms, kas piedzenams no hipotēkas realizēšanas, nosakot, ka šis apjoms nedrīkst pārsniegt likumisko procentu likmi vairāk nekā trīs reizes, tas nenozīmē ne to, ka minētā procentu likme automātiski ir negodīga saskaņā ar direktīvu, ne to, ka viss, kas ir zem tās, automātiski godīgs. Nav zelta noteikuma par to, kad nokavējuma procentu likme automātiski ir kvalificējama par negodīgu. Maksimālās procentu likmes, kas noteiktas noteiktā valsts tiesību jomā, ir tikai viens aspekts, kas jāņem vērā. Acīmredzams, ka ir vienkārši neiespējami ieņemt pamatotu nostāju par nokavējuma procentu klauzulas godīgumu, tikai to salīdzinot ar likumisko procentu likmes reizinātāju. Tas ir labi ilustrēts ar Direktīvas 93/13 ( 22 ) pielikuma e) punktu, kurā ir minēts “pieprasīt patērētājam, kurš nespēj izpildīt savas saistības, maksāt nesamērīgi lielu kompensāciju” (izcēlums mans), jo pēc definīcijas vienīgi ar izvērtēšanu katrā konkrētā gadījumā var noteikt, vai kompensācija ir samērīga konkrētā situācijā. Šajā ziņā man šķistu, ka nokavējuma procentu likmes godīguma novērtējuma aizdevuma līgumā (atkal pieņemot, ka šādi procenti nav daļa no essentialia negotii vai ir citādā veidā izslēgti no izskatīšanas) atskaites punkts būtu aizdotā summa un aizdevuma termiņš, kas var atšķirties katra konkrētā līguma gadījumā. Tomēr galīgajā analīzē šis nav vērtējums Tiesai, bet gan valsts tiesām, kuras ir labākā stāvoklī, lai izvērtētu visus konkrētās lietas apstākļus, un kuras pilnībā pārzina saskaņā ar valsts tiesībām piemērojamo vispārējo režīmu ( 23 ).
15.

G. Ruyter kopš 1994. gada ir nodokļu rezidents Francijā. Kopš 1996. gada viņš ir Nīderlandē reģistrētas sabiedrības darbinieks. Par laikposmu no 1997. līdz 2004. gadam G. Ruyter ir deklarējis ienākumus no algas, ienākumus no kapitālieguldījumiem, ienākumus no rūpnieciskas vai komerciālas darbības un ienākumus no mūža rentes. Algu viņš ir saņēmis tikai Nīderlandē. Saskaņā ar iesniedzējtiesas viedokli mūža rente neveido daļu no G. Ruyter ienākumiem, kas izriet no darba, jo viņš nav apgalvojis, ka tā izrietētu no iepriekš nodibināta ieguldījumu fonda, kurā viņa darba devējs būtu veicis iemaksas.
10.

Tomēr 2010. gada 14. decembrīMerck ar vēstuli informēja Pharma XL Ltd par saviem iebildumiem par Singulair importu no Polijas atbilstoši Īpašajiem pasākumiem. 2010. gada 16. decembrī vēstule tika saņemta Pharma XL Ltd juridiskajā adresē, un Sigma nekavējoties pārtrauca turpmāku no Polijas ievestā Singulair tirdzniecību. Tomēr līdz šīs vēstules saņemšanai Sigma jau bija importējusi un pārdevusi Singulair vairāk nekā 2 miljonu GBP apmērā, un tai vēl bija krājumi vairāk nekā 2 miljonu GBP vērtībā, no kuriem lielākā daļa neatgriezeniski bija pārsaiņoti Apvienotās Karalistes tirgum.
21.

Ar 2011. gada 31. marta paziņojumu Bundesamt für Migration und Flüchtlinge (Federālā Migrācijas un bēgļu pārvalde; turpmāk tekstā – “Bundesamt”) noraidīja A. Shepherd pieteikumu par patvēruma piešķiršanu. Tā sniedza šādu pamatojumu: i) nepastāv pamattiesības saistībā ar uz pārliecību balstītu atteikšanos; ii) A. Shepherd varēja likumīgi aiziet no militārā dienesta; iii) viņam nav piemērojams Kvalifikācijas direktīvas 9. panta 2. punkta e) apakšpunkts, lasot to kopā ar 12. pantu. Minētā direktīva paredz priekšnosacījumu, ka attiecīgajā konfliktā ir jābūt veiktām darbībām, kas ir pretrunā starptautiskajām tiesībām. ASV bruņotie spēki nepieļauj šādus pārkāpumus, vēl jo mazāk tie veicina to izdarīšanu. A. Shepherd bija tikai helikoptera mehāniķis; viņš personīgi nepiedalījās kaujā. Nav norādes, ka viņš netieši būtu piedalījies kara noziegumu izdarīšanā un/vai ka “viņa” helikopteri būtu iesaistīti šādos noziegumos. Pat tad, ja viņš netieši būtu piedalījies šādos noziegumos, ar to nepietiktu, lai konstatētu viņa kriminālatbildību par tiem Romas Starptautiskās Krimināltiesas statūtu 25. panta izpratnē ( 30 ). Turklāt attiecībā uz iespējamo noziegumu pret mieru, neatkarīgi no tā, vai iebrukums Irākā bija vai nebija pretrunā starptautiskajām tiesībām, A. Shepherd nevar uzskatīt par “nozieguma veicēju”, jo viņš nav viens no augsta ranga militārām amatpersonām. Koalīcijas spēku izvietošana Irākā turklāt jau bija padarīta likumīga atbilstoši starptautiskajām tiesībām A. Shepherd pirmajā pienākumu pildīšanas reizē Irākā.
2.

Šķiet, ka iesniedzējtiesa būtībā vēlas saņemt precizējumus par minēto pienākumu izpildes pierādīšanas pienākumu un veidiem. Kā es paskaidrošu šajos secinājumos, lai gan jautājums par to, kuram principā ir pienākums pierādīt no Direktīvas 2008/48 izrietošo līgumā paredzēto informēšanas un novērtēšanas pienākumu pareizu izpildi, pēc manām domām, loģiski izriet no minētās direktīvas, man šķiet, ka minētās izpildes pierādīšanas kārtībai plaši ir piemērojams procesuālās autonomijas princips. Tāpēc iesniedzējtiesas uzdotie jautājumi būs jāizskata ar zināmu piesardzību, lai tiktu rasts taisnīgs līdzsvars starp minētajā direktīvā izvirzīto patērētāju tiesību aizsardzības mērķi un vajadzību izvairīties no nereāla pierādīšanas procesa noteikšanas kreditoram.
76.

Šādi formulējot jautājumu, manuprāt, ir acīmredzams, ka attiecīgās izmaiņas ir pietiekami būtiskas un nozīmīgas, lai secinātu, ka saistībā ar tām Pictoright izplatīšanas tiesības nav izbeigušās. Šī būtiskā nozīme izriet no fakta, ka minētā pārveidošana nav saistīta ar kādām izmaiņām izplatītā darba materiālajā nesējā, bet tieši ir saistīta ar to, ka tiek izmantots tāda veida nesējs, kādā sākotnēji ir bijis iemiesots intelektuālās jaunrades izpausmes oriģināls. Šis apstāklis piešķir šai lietai īpašu raksturu, padarot to atšķirīgu no gadījumiem, kad nesēja, kas tiek izmantots intelektuālās jaunrades izpausmes izplatīšanai, veids ir tāds, ka to nevar sajaukt ar oriģinālo darbu. Tipisks piemērs ir Apvienotās Karalistes valdības piesauktās collages.
106.

Es uzskatu, ka, lai gan ir iespējams atcelt bēgļa uzturēšanās atļauju, ja ir piemērojams 24. panta 1. punkta izņēmums, nav pieļaujams atcelt vai samazināt to obligāto garantiju līmeni, kas paredzētas Kvalifikācijas direktīvas VII nodaļā, ja vien nav konstatējama atbilstība arī kaut kādiem skaidri izteiktiem nosacījumiem šo labumu atņemšanai ( 131 ). Iesniedzējtiesa nav norādījusi, ka šie apstākļi šeit būtu parādījušies. No tā izriet, ka dalībvalstij nav nekādas rīcības brīvības lemt par to, vai turpināt piešķirt šos materiālos labumus.
59.

Šāda interpretācija man nešķiet saderīga nedz ar minētās tiesību normas uzbūvi, nedz tās mērķi. Faktiski, tā kā tirdzniecības starp dalībvalstīm aplikšanas ar nodokļiem režīms balstās uz nodokļu maksātāju sniegto informāciju, bija nepieciešams noteikt dažādas formalitātes, kas ļautu pēdējiem minētajiem pierādīt, ka atbrīvojuma no nodokļa būtiskie nosacījumi ir izpildīti. Ar Sesto direktīvu rūpes noteikt šo formalitāšu kārtību tiek uzticētas dalībvalstīm, kurām, īstenojot šo kompetenci, ir jārīkojas atbilstoši neitralitātes, samērīguma un tiesiskās noteiktības principiem ( 35 ). Bez šaubām, tādējādi dalībvalstu ieviesto tiesību normu mērķis tostarp ir izvairīties no ļaunprātīgas izmantošanas, krāpšanas un nodokļu apiešanas. Tomēr to mērķis nav tikt piemērotām vienīgi darījumiem, kas ir daļa no krāpšanas, bet tās ir paredzētas visu to darījumu regulēšanai, no kuriem kā pirmie ir redzami likumīgie darījumi. Turpretim jautājums par tiesību normu pārkāpumu vai ļaunprātīgas izmantošanas sekām attiecībā uz sistēmas darbību ietilpst Savienības tiesību piemērošanas jomā. Tādējādi tiesības uz atbrīvojumu no nodokļa krāpšanas gadījumā ietilpst pašā PVN mehānismā un vispārējos principos, kas izriet no šajos secinājumos minētās judikatūras.
94.

12. pantā tādu darba ņēmēju bērniem, kuri strādā vai ir strādājuši citas dalībvalsts teritorijā, ir noteiktas citas, atsevišķas tiesības ( 77 ). Šajā pantā viņiem tostarp ir garantēta pieeja vispārējai izglītībai dalībvalstī, kurā ir nodarbināts vai bija nodarbināts viens no viņa vecākiem (proti, ir vai bija migrējošs darba ņēmējs) ar tādiem pašiem nosacījumiem kā šīs valsts pilsoņiem, ja viņi dzīvo uzņēmējas dalībvalsts teritorijā ( 78 ). Tādējādi bērni šādā situācijā var uzsākt vai attiecīgā gadījumā pabeigt savas studijas uzņēmējā dalībvalstī ( 79 ). Viņi uz 12. pantu var atsaukties arī tad, ja uzņēmēja dalībvalsts saviem pilsoņiem piedāvā iespēju saņemt stipendiju saistībā ar ārvalstīs piedāvātajām studijām vai mācībām ( 80 ). Lai atsauktos uz 12. pantu, pieteicējam nav jābūt migrējošā darba ņēmēja apgādībā esošam bērnam, nav jāpierāda, ka abiem viņa vecākiem ir uzturēšanās tiesības uzņēmējā dalībvalstī, vai jāpierāda, ka viņa vecāki turpina būt migrējoši darba ņēmēji ( 81 ). Tāpat arī abiem vecākiem nav jāpaliek laulātiem, ne arī abiem jābūt ES pilsoņiem ( 82 ). Svarīgi ir tas, lai bērns būtu dzīvojis ar vecākiem (vai vienu no viņiem) dalībvalstī laikā, kad vismaz viens no vecākiem tajā dzīvoja darba ņēmēja statusā ( 83 ). Šādā veidā 12. pants palīdz sasniegt Regulas Nr. 1612/68 vispārējo mērķi nodrošināt vislabākos iespējamos nosacījumus migrējoša darba ņēmēja ģimenes integrācijai uzņēmējas dalībvalsts sabiedrībā ( 84 ). Migrējoša darba ņēmēja bērnam ir jābūt iespējai iet skolā un turpināt savu izglītību uzņēmējā dalībvalstī, lai varētu veiksmīgi pabeigt šīs izglītības iegūšanu ( 85 ). Šī iemesla dēļ tiesības piekļūt izglītībai un ar to saistītās uzturēšanās tiesības turpinās līdz brīdim, kamēr bērns ir pabeidzis savas mācības ( 86 ).
9.

Ar 2010. gada 22. novembra vēstuli K. Kaltoft tika atlaists no darba. Atlaišana notika pēc oficiālas uzklausīšanas procedūras, kas ir jāīsteno publiskajā sektorā nodarbināto darba ņēmēju atlaišanas gadījumā. Vienā no tikšanās reizēm, kas notika šīs procedūras ietvaros, tika apspriesta K. Kaltoft aptaukošanās. Lietas dalībnieku starpā tomēr pastāv strīds par to, kādēļ šajā tikšanās reizē tika apspriesta K. Kaltoft aptaukošanās, tāpat kā nav vienprātības par to, vai tika norādīts, ka viņa aptaukošanās ir bijusi viens no lēmuma par atlaišanu pieņemšanas iemesliem. Rakstveida paziņojumā par atlaišanu norādītais iemesls bija tāds, ka lēmums par atlaišanu tika pieņemts, “pamatojoties uz konkrētu novērtējumu saistībā ar bērnu skaita samazināšanos”. Paziņojumā par atlaišanu aptaukošanās netika minēta, kā arī netika minēti nekādi iemesli tam, kādēļ tieši K. Kaltoft, viens no vairākiem Bilundas pašvaldības nodarbinātajiem bērnu pieskatītājiem, tika izvēlēts atlaišanai.
49.

No otras puses, no šā jēdziena objektīvās nozīmes izriet, ka tirdzniecības operācijas normālā rakstura noteikšanas pamatā ir jābūt ar šo operāciju saistītiem objektīviem elementiem. Operācijas normālais raksturs var turpretī tikt apstrīdēts, ja pastāv subjektīvi faktori, kas, lai gan tie var ietekmēt īpašas tirdzniecības operācijas noteikumu un nosacījumu noteikšanu, tomēr attiecas tikai uz tiem īpašajiem operācijas dalībniekiem vai vienam no tās dalībniekiem piemītošo īpašo raksturu. Šādās situācijās šo subjektīvo faktoru ņemšana vērā, nosakot tirdzniecības operācijas noteikumus un nosacījumus, var arī neatspoguļot tirdzniecības prakses normālo raksturu attiecīgajā valstī. Ievērojot šādas specifiskas subjektīvas īpašības, nosakot pārdošanas noteikumus, pēc manām domām, ja vien netiek veikta katra konkrētā gadījuma atsevišķa izvērtēšana, iespējams izvairīties no tā, ka šī pārdošana varētu tikt kvalificēta par “parastu tirdzniecības operāciju”.
89.

It īpaši no Itālijas paziņojumiem Komisijai izriet, ka, beidzoties argumentētajā atzinumā noteiktajam termiņam 2009. gada 30. septembrī, vēl nebija attīrīti no 368 ( 51 ) līdz 422 ( 52 ) nelikumīgiem poligoniem. Vismaz 15 ( 53 ), iespējams, arī 23 ( 54 ), no šiem poligoniem saskaņā ar Itālijas sniegtajām ziņām pirmstiesas procedūrā tika uzglabāti arī bīstamie atkritumi. Līdz ar to tobrīd spriedums attiecībā uz poligonu attīrīšanu vēl nebija izpildīts. Ar to pietiek, lai pamatotu jaunu notiesāšanu saskaņā ar LESD 260. panta 2. punktu.
Saskaņā ar šo pieeju jau digitalizētu darbu ir iespējams izdrukāt uz papīra. Uz šo gadījumu neattiecas Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta n) apakšpunktā paredzētie noteikumi, bet uz to var tikt attiecināti Direktīvas 2001/29 5. panta 2. punkta a), b) un/vai c) apakšpunkts. Tāpat kā, ievērojot valsts tiesību aktos paredzētos ierobežojumus, bibliotēkas lietotājam ir atļauts kopēt uz papīra tās krājumos glabātos fiziskos darbus un bibliotēka to var atļaut, lietotājs var arī izdrukāt uz papīra lappuses no digitalizētās kopijas un bibliotēka to var atļaut. Atšķirībā no USB zibatmiņas diskā noglabātās digitālās kopijas šajā ziņā tas, ka tiek atļauts izdrukāt bibliotēku vai citu Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta n) apakšpunktā minēto citu iestāžu digitalizētos darbus, nerada jaunu situāciju attiecībā pret situāciju, kurā nepastāvētu īpašas, šim nolūkam paredzētas vietas. Nepastāv arī plašas nelikumīgas izplatīšanas draudi, kas pastāv digitālo kopiju gadījumā.
52.

It īpaši attiecībā uz šīs iestādes locekļu atstādināšanu no amata Dānijas valdība precizē, ka “Teleklagenævnet locekļu atstādināšanu no amata nereglamentē ne Telekomunikāciju likums, ne Noteikumi [Nr. 383]”. Tā tomēr norāda, ka šie pēdējie tiek iecelti amatā uz četriem gadiem un ir “aizsargāti pret patvaļīgu un nelikumīgu atstādināšanu no amata saskaņā ar vispārīgajiem administratīvo tiesību un darba tiesību noteikumiem”. Tiesas sēdē Dānijas valdība arī ir norādījusi, ka pilnvaras atstādināt no amata ir tai pašai personai, kurai ir pilnvaras to iecelt amatā, proti, Uzņēmējdarbības un izaugsmes ministram. Tomēr Dānijas valdība ir uzsvērusi, ka tai nebija zināmi gadījumi, kad Teleklagenævnet loceklis tiktu atstādināts no amata.
46.

Manuprāt, Direktīvas 2004/114 preambulas 14. apsvēruma pirmais teikums, kurā ir noteikts, ka uzņemšanu nolūkos, kas ir paredzēti šajā direktīvā, “var atteikt, ja ir pietiekami pamatoti iemesli”, ir jāsaprot no šāda divkārša skatu punkta. Šis teikums, kurš ir vērsts uz to, lai kādā veidā novērstu precīzu norāžu attiecībā uz iespēju atteikt uzņemšanu neesamību minētās direktīvas pantu formulējumā, manuprāt, ir jāsaprot, atsaucoties uz abu veidu bažām, kas norādītas tālāk tajā pašā 14. apsvērumā, kā arī 15. apsvērumā. Šīs abu veidu bažas – pirmkārt, tās, kas ir kodificētas Direktīvas 2004/114 6. panta 1. punkta d) apakšpunktā, un, otrkārt, bažas saistībā ar pašā direktīvā paredzētās procedūras ļaunprātīgas izmantošanas risku, lai uz to atsauktos ieceļošanai Savienības teritorijā citos nolūkos, nevis ar mērķi studēt, – ir tikušas uzskatītas par pietiekami nopietnām, lai līdzsvarotu Direktīvas 2004/114 mērķi veicināt trešo valstu pilsoņu uzņemšanu studiju nolūkā no tās izrietošo ieguvumu Savienībai kopumā dēļ.
32.

Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, ka Vispārējā tiesa ir atbalstījusi kļūdainu Īstenošanas kārtības 85.b panta interpretāciju, uzskatot, ka noilguma termiņu sāk skaitīt no datuma, kas parādniekam paziņots paziņojumā par parādu. Noilguma termiņu nevar sākt skaitīt no datuma, kuru kreditors var brīvi noteikt, proti, dienas, kad kreditors izvirza prasījumu, citādi tiek pārkāpti tiesiskās noteiktības un efektīvas tiesiskās aizsardzības principi. Apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, ka Īstenošanas kārtības 85.b pantā minētais termiņš, kurš interpretēts, ņemot vērā tiesiskās noteiktības principu, ir jāuzskata kā “cits piecu gadu termiņš”, kuru sāk skaitīt no paziņojuma par parādu nosūtīšanas un kuru pieskaita Finanšu regulas 73.a pantā minētajam noilguma termiņam. Šo pēdējo minēto termiņu skaita, kā uzskata apelācijas sūdzības iesniedzējs, no brīža, kad var tikt īstenotas tiesības.
23.

Iesniedzējtiesa uzskata, ka atbilde uz S. Mukarubega iesniegtajiem pamatiem ir atkarīga no jautājuma, vai tiesības tikt uzklausītam visā procedūrā ir jāinterpretē tā, ka šīs tiesības uzliek iestādei pienākumu tad, kad tā ir nodomājusi pieņemt atgriešanas lēmumu attiecībā uz ārvalstnieku, kurš nelikumīgi uzturas valstī, neatkarīgi no tā, vai šis atgriešanas lēmums ir vai nav pieņemts pēc uzturēšanās atļaujas atteikuma, un it īpaši, ja pastāv bēgšanas risks, dot ieinteresētajai personai iespēju sniegt savus apsvērumus. Šī tiesa uzskata, ka ārvalstnieks, kurš nelikumīgi uzturas valstī un kuram noteikts pienākums atstāt Francijas teritoriju, var vērsties administratīvajā tiesā ar prasības pieteikumu par pilnvaru pārsniegšanu, kuras iesniegšanas mērķis ir apturēt izraidīšanas pasākuma izpildi. Tā uzskata, ka atbilde uz iepriekš minētajiem pamatiem ir atkarīga arī no jautājuma, vai strīda procedūras administratīvajā tiesā apturošais raksturs ļauj atkāpties no prasības par iepriekšēju iespēju, kas sniegta ārvalstniekam, kurš nelikumīgi uzturas valstī, darīt zināmu savu viedokli par attiecībā uz viņu paredzētu nelabvēlīgu izraidīšanas rīkojumu pirms šāda rīkojuma izdošanas.