Direktīvas 2004/38 par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā 13. panta 2. punkta pirmās daļas c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka trešās valsts valstspiederīgajam, kas ir šķīries no Savienības pilsoņa un laulības ar viņu laikā ir cietis no vardarbības ģimenē, nav tiesību uz viņa uzturēšanās tiesību saglabāšanu uzņemošajā dalībvalstī atbilstoši šai tiesību normai, ja šķiršanās process tiesā ir ticis uzsākts pēc laulātā, kas ir Savienības pilsonis, izceļošanas no šīs dalībvalsts.

Vispirms gan no Direktīvas 2004/38 13. panta 2. punkta nosaukumā, gan tekstā izmantotā formulējuma izriet, ka to uzturēšanās tiesību saglabāšana, uz kurām atbilstoši šai tiesību normai ir tiesības tiem Savienības pilsoņa ģimenes locekļiem, kuriem nav kādas dalībvalsts pilsonības, tostarp ir paredzēta šķiršanās gadījumā.

Turpinājumā saistībā ar šīs tiesību normas kontekstu Direktīvas 2004/38 13. panta 2. punkts ir izņēmums no principa, ka saskaņā ar Direktīvu 2004/38 tiesības ieceļot un uzturēties dalībvalstī ir nevis visiem trešo valstu valstspiederīgajiem, bet gan tikai tiem, kuri ir tāda Savienības pilsoņa ģimenes locekļi šīs direktīvas 2. panta 2. punkta izpratnē, kas ir izmantojis savas tiesības uz brīvu pārvietošanos, apmetoties dalībvalstī, kas nav tā dalībvalsts, kuras pilsonība viņam ir. Šajā tiesību normā ir paredzēti izņēmuma gadījumi, kad šķiršanās nerada attiecīgo trešo valstu valstspiederīgo uzturēšanās tiesību zudumu atbilstoši Direktīvai 2004/38, lai gan pēc to šķiršanās minētie valstspiederīgie vairs neatbilst šīs direktīvas 7. panta 2. punktā paredzētajiem nosacījumiem, tostarp nosacījumam par Savienības pilsoņa ģimenes locekļa statusu.

Visbeidzot, runājot par Direktīvas 2004/38 13. panta 2. punkta mērķi, šī tiesību norma atbilst šīs direktīvas preambulas 15. apsvērumā paredzētajam mērķim sniegt juridisko aizsardzību ģimenes locekļiem, ja notiek šķiršanās, laulība tiek atzīta par spēkā neesošu vai reģistrētas partnerattiecības tiek izbeigtas, šajā ziņā veicot pasākumus, lai nodrošinātu, ka šādos apstākļos ģimenes locekļi, kas jau uzturas uzņemošās dalībvalsts teritorijā, saglabā savas uzturēšanās tiesības personisku iemeslu dēļ. Šajā ziņā no šīs direktīvas priekšlikuma pamatojuma izriet, ka attiecīgās tiesību normas, kura ir kļuvusi par iepriekš minētās direktīvas 13. panta 2. punktu, mērķis ir sniegt zināmu tiesisko aizsardzību tiem trešo valstu valstspiederīgajiem, kuru uzturēšanās tiesības ir atkarīgas no ģimenes saitēm, ko rada laulība, un kuri šī iemesla dēļ varētu piedzīvot šantāžu ar laulības šķiršanu, un ka šāda aizsardzība ir nepieciešama tikai par galīgu atzītas šķiršanās gadījumā, jo de facto šķiršanās gadījumā laulātā, kas ir trešās valsts valstspiederīgais, uzturēšanās tiesības nekādi netiek ietekmētas.

No tā izriet, ka Direktīvas 2004/38 13. panta 2. punkta īstenošanas, tostarp no šīs direktīvas 13. panta 2. punkta pirmās daļas c) apakšpunkta izrietošo tiesību īstenošanas, nosacījums ir ieinteresēto personu šķiršanās.

Līdz ar to, ja trešās valsts valstspiederīgais savas laulības laikā ir cietis no vardarbības ģimenē, ko ir īstenojis Savienības pilsonis, no kura viņš ir šķīries, šim Savienības pilsonim atbilstoši Direktīvas 2004/38 7. panta 1. punktam ir jābūt dzīvojušam uzņemošajā dalībvalstī līdz šķiršanās procesa uzsākšanas brīdim, lai minētajam valstspiederīgajam būtu tiesības atsaukties uz šīs direktīvas 13. panta 2. punkta pirmās daļas c) apakšpunktu.

(sal. ar 40.–42., 45.–48., 50. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)