Lieta C‑148/17

Peek & Cloppenburg KG, Hamburga

pret

Peek & Cloppenburg KG, Diseldorfa

(Bundesgerichtshof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Preču zīmju tiesības – Direktīva 2008/95/EK – 14. pants – Preču zīmes spēkā neesamības vai tās īpašnieka tiesību atcelšanas noteikšana a posteriori – Datums, kurā ir jāīstenojas atcelšanas vai spēkā neesamības nosacījumiem – Regula (EK) Nr. 207/2009 – Eiropas Savienības preču zīme – 34. panta 2. punkts – Pretendēšana uz valsts preču zīmes agrāku izcelsmi – Šīs pretendēšanas sekas attiecībā uz agrāku valsts preču zīmi

Kopsavilkums – Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 19. aprīļa spriedums

Tiesību aktu tuvināšana – Preču zīmes – Direktīva 2008/95 – Preču zīmes spēkā neesamības vai tās īpašnieka tiesību atcelšanas noteikšana a posteriori – Datuma, kurā īstenojas agrākas valsts preču zīmes atcelšanas vai spēkā neesamības nosacījumi, noteikšana – Pretendēšana uz agrākas valsts preču zīmes agrāku izcelsmi attiecībā uz Eiropas Savienības preču zīmi – Šīs agrākās izcelsmes sekas pēc agrākas valsts preču zīmes dzēšanas

(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 207/2009 34. panta 2. punkts; Padomes Direktīvas 2008/95 14. pants)

Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/95/EK (2008. gada 22. oktobris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 14. pants, aplūkots kopsakarā ar Padomes Regulas (ES) Nr. 207/2009 (2009. gada 26. februāris) par [Eiropas Savienības] preču zīmi 34. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāda valsts tiesību akta interpretācija, saskaņā ar kuru tādas agrākas valsts preču zīmes spēkā neesamība vai tās īpašnieka tiesību atcelšana, uz kuras agrāku izcelsmi tiek pretendēts attiecībā uz Eiropas Savienības preču zīmi, a posteriori var tikt noteikta vienīgi tad, ja šīs spēkā neesamības vai šīs atcelšanas nosacījumi ir īstenojušies ne vien datumā, kurā notikusi atteikšanās no šīs agrākās valsts preču zīmes, vai datumā, kurā tā ir zaudējusi spēku, bet arī tiesas nolēmuma, ar kuru veikta šī noteikšana, datumā.

Lai gan Direktīvas 2008/95 14. pantā nav precizēts, kurš datums ņemams vērā, lai izvērtētu, vai ir īstenojušies spēkā neesamības vai atcelšanas nosacījumi, tomēr no šīs normas noteikumiem un mērķa izriet, ka attiecīgais izvērtējums ir domāts, lai retrospektīvi noteiktu, vai šie nosacījumi ir īstenojušies brīdī, kurā notikusi atteikšanās no agrākas valsts preču zīmes, vai brīdī, kurā tā zaudējusi spēku. No tā izriet, ka minētajai normai neatbilst prasība, saskaņā ar kuru agrākas valsts preču zīmes spēkā neesamības vai tās īpašnieka tiesību atcelšanas nosacījumiem ir jāīstenojas arī datumā, kurā tiek izskatīts pieteikums par šīs spēkā neesamības vai šīs atcelšanas noteikšanu a posteriori.

Vispirms ir jānorāda, ka Direktīvā 2008/95 vispār nav paredzēta iespēja veikt tādas valsts preču zīmes izmantošanu, no kuras notikusi atteikšanās. Turklāt no tās preambulas 5. apsvēruma un tās 1. panta izriet, ka šī direktīva ir piemērojama vienīgi attiecībā uz preču zīmēm, kas ir reģistrācijas priekšmets vai uz ko attiecas reģistrācijas pieteikums, tādējādi no reģistra izslēgta preču zīme šīs direktīvas kontekstā vairs neeksistē.

Turpinot – no Direktīvas 2008/95 12. panta 1. punkta otrās daļas izriet, ka preču zīmes izmantošana tiek ņemta vērā vienīgi līdz atcelšanas pieteikuma iesniegšanas datumam vai iespējami trīs mēnešus iepriekš šī punkta trešajā daļā paredzētajā gadījumā. Tāpēc ar šo normu nebūtu saderīgi, ja procesā, kurā a posteriori tiek noteikta preču zīmes īpašnieka tiesību atcelšana, tiktu ņemta vērā izmantošana pēc datuma, kurā šis īpašnieks pats ir paziņojis par atteikšanos no šīs preču zīmes vai ļāvis tai zaudēt spēku.

Visbeidzot, no Regulas Nr. 207/2009 34. panta 2. punkta izriet, ka vienīgās sekas, ko rada pretendēšana uz agrākas valsts preču zīmes agrāku izcelsmi attiecībā uz Eiropas Savienības preču zīmi, ir tādas, ka tiek uzskatīts, ka šīs agrākās valsts preču zīmes īpašniekam, kurš no tās ir atteicies vai ļāvis tai zaudēt spēku, joprojām ir tādas pašas tiesības saistībā ar dalībvalsti, kurā vai kurai tā ir reģistrēta, kā tad, ja agrākā preču zīme joprojām tajā būtu reģistrēta. Tādējādi ar šo normu ir radīta situācija, kas Eiropas Savienības preču zīmes īpašniekam ļauj turpināt šajā dalībvalstī saglabāt aizsardzību, kura piešķirta ar agrāku valsts preču zīmi, kas ir izslēgta no reģistra, nevis ļaut šai preču zīmei turpināt eksistēt kā tādai. No tā it īpaši izriet, ka attiecīgā apzīmējuma turpmāka izmantošana pēc šīs izslēgšanas no reģistra šādā gadījumā ir jāuzskata par Eiropas Savienības preču zīmes, nevis no reģistra izslēgtas agrākas valsts preču zīmes izmantošanu.

(skat. 26., 28.–30. punktu un rezolutīvo daļu)