Pagaidu versija

VISPĀRĒJĀS TIESAS RĪKOJUMS (otrā palāta)

2018. gada 11. decembrī ( )

Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “Cheapflights” reģistrācijas pieteikums – Preču zīmes pieteikuma nosūtīšana atpakaļ pārbaudītājam absolūto atteikuma pamatu pārbaudei – Apstrīdēšana, ko veicis agrākās preču zīmes īpašnieks – Apstrīdētā lēmuma pamatojums, kurā ietverts vērtējums par agrākās preču zīmes spēkā esamību – Apstrīdēšana, ko veicis agrākās preču zīmes īpašnieks – Daļēja nepieņemamība – Pretprasījumi, kas iesniegti saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 216/96 8. panta 3. punktu – Apelācijas sūdzības Apelācijas padomē atsaukšana – Daļēja tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

Lietā T‑565/17

CheapFlights International Ltd, Spīnoga [Speenoge] (Īrija), ko pārstāv A. von Mühlendahl un H. Hartwig, advokāti,

prasītāja,

pret

Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroju (EUIPO), ko pārstāv A. Folliard-Monguiral, pārstāvis,

atbildētājs,

otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks –

Momondo Group Ltd, Londona (Apvienotā Karaliste),

par prasību par EUIPO Paplašinātās apelācijas padomes 2017. gada 1. jūnija lēmumu (R 1893/2011‑G) attiecībā uz iebildumu procesu starp CheapFlights International un Momondo Group,

VISPĀRĒJĀ TIESA (otrā palāta)

šādā sastāvā: priekšsēdētājs M. Preks [M. Prek] (referents), tiesneši F. Šalīns [F. Schalin] un M. Ž. Kosteira [M. J. Costeira],

sekretārs: E. Kulons [E. Coulon],

ņemot vērā prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2017. gada 18. augustā,

ņemot vērā atbildes rakstu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2017. gada 6. novembrī,

ņemot vērā Vispārējās tiesas rakstveida jautājumus lietas dalībniekiem un to atbildes uz šiem jautājumiem, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegtas 2018. gada 29. jūnijā un 4. jūlijā,

izdod šo rīkojumu.

Rīkojums

Tiesvedības priekšvēsture

1 2003. gada 30. oktobrī procesa Apelācijas padomē otra lietas dalībnieka Momondo Group Ltd tiesību priekštecis Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojam (EUIPO) iesniedza Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikumu saskaņā ar grozīto Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 (1993. gada 20. decembris) par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.) (aizstāta ar grozīto Padomes Regulu (EK) Nr. 207/2009 (2009. gada 26. februāris) par Eiropas Savienības preču zīmi (OV 2009, L 78, 1. lpp.), kas pati aizstāta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2017/1001 (2017. gada 14. jūnijs) par Eiropas Savienības preču zīmi (OV 2017, L 154, 1. lpp.)).

2 Reģistrācijai pieteiktā preču zīme bija šāds grafisks apzīmējums:

3 Preces un pakalpojumi, attiecībā uz ko tika lūgta reģistrācija, ietilpst 9., 16., 35., 38., 39. un 41.–44. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām un attiecībā uz katru no šīm klasēm atbilst šādam aprakstam:

– 9. klase: “informātikas materiāli un programmatūra; datorprogrammas un programmatūra; programmatūra meklēšanai datu bāzēs dabiskā valodā; lietošanas pamācības un instrukcijas elektroniskā formātā”;

– 16. klase: “plastmasas iepakojuma materiāli (kas nav ietverti citās klasēs); katalogi, brošūras un bukleti; žurnāli un periodiskie izdevumi; instrukcijas un lietošanas pamācības”;

– 35. klase: “datu un informācijas savākšana, uzglabāšana, analīze un izgūšana; reklāmas materiālu elektroniska uzturēšana, indeksācija un izdale; informācijas direktoriju, tīmekļa vietņu un citu informācijas avotu izveide; informācijas, vietņu un citu resursu, kas pieejami globālajā datortīklā, rādītāju izveide”;

– 38. klase: “meklētājprogrammu nodrošināšana un/vai izmantošana; pakalpojumi, kas ļauj globālā datortīkla lietotājiem veikt informācijas meklēšanu par lielu skaitu dažādu tēmu; tiešsaistes nodrošināšana informācijas pieejai izklaides, veselības, ģimenes, privātu finanšu investīciju, iepirkšanās un ceļojumu jomā”;

– 39. klase: “ceļojumu, ceļojumu aģentūru pakalpojumi, rezervācijas un biļešu tirdzniecības pakalpojumi; automašīnu iznomāšanas, ceļojumu pakalpojumi; ceļojumu rezervācija, informācijas pakalpojumi ceļotājiem un atpūtniekiem, ziņojumu sagatavošana ceļotājiem par ceļojuma jaunumiem, maršrutu plānošanas pakalpojumi, datu bāzu nodrošināšana (informācija, kas attiecas uz ceļojumiem) ceļotājiem, lidojumu un ceļojumu rezervācijas rīku nodrošināšana un/vai uzturēšana; padomu un konsultāciju pakalpojumi visās iepriekš minētajās jomās”;

– 41. klase: “brīvdienu izklaide; jaunumu sniegšana ceļotājiem; konkursu organizēšana”;

– 42. klase: “normu un metožu, kas ļauj nodrošināt atbilstību medicīnas datu atveidei, komentāri; jautājumu – atbilžu funkciju interneta vietnēs personalizēta izstrāde, interneta vietņu veiktspējas uzturēšana, uzraudzība un analīze; programmatūras un datorprogrammu izveide informācijas apstrādes aparatūrai; pētniecības un izstrādes pakalpojumi saistībā ar informātikas materiāliem un programmatūru; meteoroloģijas ziņu pakalpojumi, grafiskā dizaina pakalpojumi, tīmekļa vietņu izstrādes pakalpojumi, datu bāzu (meteoroloģiskā informācija) nodrošināšana ceļotājiem”;

– 43. klase: “viesnīcu un izmitināšanas pakalpojumi; brīvdienu izmitināšanas organizēšana, datu bāzu (informācija par izmitināšanu) nodrošināšana ceļotājiem; viesnīcu rezervācijas rīku nodrošināšana un/vai uzturēšana”;

– 44. klase: “ārstnieciskās aprūpes pakalpojumi ceļotājiem”.

4 Preču zīmes reģistrācijas pieteikums tika publicēts 2004. gada 6. decembra Kopienas Preču Zīmju Biļetenā Nr. 49/2004.

5 2005. gada 2. martā prasītāja, CheapFlights International Ltd, iesniedza iebildumu par pieteiktās preču zīmes reģistrāciju attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas minēti iepriekš 3. punktā.

6 Iebildums bija galvenokārt balstīts uz agrāku valsts grafisko preču zīmi, kas reģistrēta Īrijā ar numuru 227053 un apzīmē pakalpojumus, kuri ietilpst 35., 36., 38., 39. un 41.–44. klasē; tā attēlota zemāk:

7 Pamats iebildumam bija sajaukšanas iespēja starp konfliktējošajiem apzīmējumiem.

8 2007. gada 22. jūnijā Iebildumu nodaļa noraidīja iebildumu attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16. un 35. klasē, un dažiem pakalpojumiem, kas ietilpst 42. klasē, proti, “normu un metožu, kas ļauj nodrošināt atbilstību medicīnas datu atveidei, komentāriem; programmatūras un datorprogrammu izveidei informācijas apstrādes aparatūrai; pētniecības un izstrādes pakalpojumiem saistībā ar informātikas materiāliem un programmatūru; grafiskā dizaina pakalpojumiem”.

9 Turpretim tā apmierināja iebildumu attiecībā uz citiem pakalpojumiem, kas ietilpst 42. klasē, proti, “jautājumu – atbilžu funkciju interneta vietnēs personalizētai izstrādei, interneta vietņu veiktspējas uzturēšanai, uzraudzībai un analīzei; meteoroloģijas ziņu pakalpojumiem, tīmekļa vietņu izstrādes pakalpojumiem, datu bāzu (meteoroloģiskā informācija) nodrošināšanai ceļotājiem”, kā arī pakalpojumiem, kas ietilpst 38., 39., 41., 43. un 44. klasē.

10 2007. gada 21. augustā otrs lietas dalībnieks procesā EUIPO iesniedza apelācijas sūdzību par Iebildumu nodaļas lēmumu, ciktāl tā bija apmierinājusi prasītājas iebildumu.

11 Ar 2009. gada 31. augusta lēmumu EUIPO Apelācijas ceturtā padome apmierināja otra lietas dalībnieka procesā EUIPO iesniegto apelācijas sūdzību, pamatojot ar to, ka nepastāv sajaukšanas iespēja starp konfliktējošajām preču zīmēm.

12 Ar Vispārējās tiesas kancelejā 2009. gada 16. novembrī iesniegto prasības pieteikumu prasītāja cēla prasību par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2009. gada 31. augusta lēmumu; šī prasība reģistrēta ar numuru T‑460/09.

13 Ar 2011. gada 5. maija spriedumu CheapFlights International/ITSB – Cheapflights (“Cheapflights”) (T‑460/09, nav publicēts, EU:T:2011:198) Vispārējā tiesa apmierināja pamatu, kas balstīts uz sajaukšanas iespēju, un atcēla Apelācijas ceturtās padomes lēmumu.

14 Ar Apelācijas padomju prezidija 2011. gada 20. septembra lēmumu lieta tika nodota atpakaļ Paplašinātajai apelācijas padomei ar atsauces numuru R 1893/2011‑G, lai tā vēlreiz izlemtu šo lietu.

15 Ar 2012. gada 4. jūlija pagaidu lēmumu (turpmāk tekstā – “pagaidu lēmums”) Paplašinātā apelācijas padome nosūtīja pieteikumu reģistrēt preču zīmi atpakaļ pārbaudītājam, lai tas izskatītu absolūtos atteikuma pamatus.

16 Ar diviem 2016. gada 30. novembra un 2017. gada 14. februāra lēmumiem pārbaudītājs atteica pieteiktās preču zīmes reģistrāciju attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 38., 39., 41., 43. un 44. klasē, kā arī pakalpojumiem, kas ietilpst 42. klasē, proti, “jautājumu – atbilžu funkciju interneta vietnēs personalizētai izstrādei, interneta vietņu veiktspējas uzturēšanai, uzraudzībai un analīzei; meteoroloģijas ziņu pakalpojumiem, tīmekļa vietņu izstrādes pakalpojumiem, datu bāzu (meteoroloģiskā informācija) nodrošināšanai ceļotājiem”, attiecībā uz kuriem Iebildumu nodaļa bija apmierinājusi iebildumu. Tas atteica pieteiktās preču zīmes reģistrāciju arī attiecībā uz “programmatūru; datorprogrammām un programmatūru; programmatūru meklēšanai datu bāzēs dabiskā valodā”, kas ietilpst 9. klasē, un attiecībā uz “plastmasas iepakojuma materiāliem (kas nav ietverti citās klasēs); katalogiem, brošūrām un bukletiem; žurnāliem un periodiskiem izdevumiem”, kas ietilpst 16. klasē, attiecībā uz kuriem Iebildumu nodaļa bija noraidījusi iebildumu.

17 2017. gada 1. jūnija lēmumā (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), no vienas puses, Paplašinātā apelācijas padome, pārskatījusi absolūtos atteikuma pamatus, secināja, ka pieteikums reģistrēt preču zīmi bija atteikts attiecībā uz visiem pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem Iebildumu nodaļa bija apmierinājusi iebildumu, un ka līdz ar to iebildumu un apelācijas procesi ir zaudējuši priekšmetu un ir jāizbeidz.

18 No otras puses, tā pasludināja, ka pieteiktā preču zīme ir jāreģistrē attiecībā uz “informātikas materiāliem; lietošanas pamācībām un instrukcijām elektroniskā formātā”, kas ietilpst 9. klasē, attiecībā uz “instrukcijām un lietošanas pamācībām”, kas ietilpst 16. klasē, “datu un informācijas savākšanu, uzglabāšanu, analīzi un izgūšanu; reklāmas materiālu elektronisku uzturēšanu, indeksāciju un izdali; informācijas direktoriju, tīmekļa vietņu un citu informācijas avotu izveidi; informācijas, vietņu un citu resursu, kas pieejami globālajā datortīklā, rādītāju izveidi”, kas ietilpst 35. klasē, kā arī “normu un metožu, kas ļauj nodrošināt atbilstību medicīnas datu atveidei, komentāriem; programmatūras un datorprogrammu izveidi informācijas apstrādes aparatūrai; pētniecības un izstrādes pakalpojumiem saistībā ar informātikas materiāliem un programmatūru; grafiskā dizaina pakalpojumiem”, kas ietilpst 42. klasē.

Lietas dalībnieku prasījumi

19 Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

– atcelt apstrīdēto lēmumu;

– piespriest EUIPO, kā arī pieteiktās preču zīmes īpašniekam, ja tas iestātos šajā lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

20 EUIPO prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

– prasību noraidīt;

– piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

21 2018. gada 16. janvārī, pēc šīs prasības iesniegšanas, EUIPO informēja Vispārējo tiesu, ka otrs procesa dalībnieks 2017. gada 21. decembrī ir atteicies no savas apelācijas sūdzības Apelācijas padomē, kas bija iesniegta 2007. gada 21. augustā un ir minēta iepriekš 10. punktā. No šīs atteikšanās EUIPO secināja, ka prasītājas trešais pamats ir zaudējis priekšmetu.

22 2018. gada 13. februārī prasītāja iesniedza savus apsvērumus par EUIPO 2018. gada 16. janvāra vēstuli. Tajos prasītāja noraidīja faktu, ka tās trešais pamats būtu zaudējis priekšmetu.

Juridiskais pamatojums

23 Savas prasības atbalstam prasītāja izvirza četrus pamatus. Pirmie trīs pamati ir balstīti attiecīgi uz Regulas Nr. 207/2009 65. panta 6. punkta (tagad Regulas 2017/1001 72. panta 6. punkts), Regulas Nr. 207/2009 75. panta otrā teikuma (tagad Regulas 2017/1001 94. panta 1. punkta otrais teikums) un Komisijas Regulas (EK) Nr. 216/96 (1996. gada 5. februāris), ar ko paredz Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelācijas padomes procesuālos noteikumus (OV 1996, L 28, 11. lpp.), 8. panta 3. punkta pārkāpumu. Ceturtajā pamatā prasītāja būtībā apgalvo, ka daži apstrīdētā lēmuma motīvi liek apšaubīt vai noliegt agrākās valsts preču zīmes, kura tai pieder, spēkā esamību.

24 Jāsecina, ka pirmajā un otrajā pamatā prasītāja apstrīd apstrīdētā lēmuma tiesiskumu, ciktāl Paplašinātā apelācijas padome ar to ir izbeigusi apelācijas procesu attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 16., 38., 39. un 41.–43. klasē (minēti iepriekš 16. punktā) un kuriem pārbaudītājs ir atteicis pieteiktās preču zīmes reģistrāciju. Trešajā pamatā prasītāja apstrīd apstrīdētā lēmuma tiesiskumu, ciktāl Paplašinātā apelācijas padome ir izbeigusi apelācijas procesu attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16., 35. un 42. klasē (minēti iepriekš 18. punktā) un attiecībā uz kuriem Iebildumu nodaļa ir noraidījusi iebildumu, bet prasītāja apgalvo, ka pēc otra procesa dalībnieka apelācijas sūdzības ir iesniegusi pretprasību savos apsvērumos Apelācijas padomē. Ceturtajā pamatā prasītāja būtībā apstrīd apstrīdētā lēmuma tiesiskumu, ciktāl tajā ir pausta nostāja par agrākās valsts preču zīmes, kura tai pieder, spēkā esamību.

25 Saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 129. pantu Vispārējā tiesa pēc savas ierosmes, uzklausījusi puses, var lemt par absolūtu šķērsli tiesas procesam, izdodot motivētu rīkojumu.

26 Šajā lietā Vispārējā tiesa uzskata, ka lietas materiāli tai sniedz visu nepieciešamo informāciju, un nolemj pieņemt lēmumu, neveicot turpmākas procesuālās darbības.

Par prasību, ciktāl tā ir vērsta pret apelācijas procesa izbeigšanu attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16., 38., 39. un 41.–43. klasē un attiecībā uz kuriem pārbaudītājs ir atteicis pieteiktās preču zīmes reģistrāciju

27 Kā izriet no 15. punkta iepriekš, Paplašinātā apelācijas padome ar pagaidu lēmumu nosūtīja pieteikumu reģistrēt preču zīmi atpakaļ pārbaudītājam, lai tas izskatītu šo pieteikumu saistībā ar absolūtajiem atteikuma pamatiem.

28 Pagaidu lēmuma 13. punktā Apelācijas padome uzskatīja, ka prasītājas iebilduma noraidījums attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16. un 35. klasē, un dažiem pakalpojumiem, kas ietilpst 42. klasē, proti, “normu un metožu, kas ļauj nodrošināt atbilstību medicīnas datu atveidei, komentāriem; programmatūras un datorprogrammu izveidei informācijas apstrādes aparatūrai; pētniecības un izstrādes pakalpojumiem saistībā ar informātikas materiāliem un programmatūru; grafiskā dizaina pakalpojumiem”, ir kļuvis galīgs. Tajā pašā punktā Apelācijas padome uzsvēra, ka tā aptur iebildumu procesu attiecībā uz tiem pakalpojumiem, saistībā ar kuriem prasītājas iebildums tika apmierināts, un saistībā ar tiem nosūta preču zīmes pieteikumu pārbaudītājam.

29 Pirmajā pamatā prasītāja iebilst pret to, ka Apelācijas padome – pretēji Regulas 2017/1001 72. panta 6. punktā paredzētajam – nav veikusi pasākumus, ko paredz 2011. gada 5. maija sprieduma “Cheapflights” (T‑460/09, nav publicēts, EU:T:2011:198) izpilde. Būtībā tā apgalvo, ka ar šo spriedumu Apelācijas padomei ir noteikts pienākums, izvērtējot termina “cheapflights” aprakstošā rakstura līmeni attiecībā pret aplūkotajiem pakalpojumiem, novērtēt sajaukšanas iespējas pastāvēšanu starp konfliktējošām preču zīmēm Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē. Tātad, lemjot nosūtīt preču zīmes pieteikumu atpakaļ pārbaudītājam, Apelācijas padome neesot pārbaudījusi sajaukšanas iespēju starp konfliktējošajām preču zīmēm, tādējādi pārkāpjot Regulas 2017/1001 72. panta 6. punktu. Pagaidu lēmumā Apelācijas padome esot arī kļūdaini interpretējusi 2011. gada 5. maija spriedumu “Cheapflights” (T‑460/09, nav publicēts, EU:T:2011:198) kā tādu, kurā apšaubīta iespēja reģistrēt pieteikto preču zīmi.

30 Otrajā pamatā prasītāja iebilst pret to, ka Apelācijas padome ir izbeigusi procesu, neinformējusi par savu nodomu izbeigt lietu, neizskatot prasītājas iebildumu pēc būtības. Prasītāja uzskata, ka ar to bija jākonsultējas pirms radikālām pieejas izmaiņām, ko plānoja veikt Apelācijas padome. Tā nerīkojoties, Apelācijas padome esot pārkāpusi Regulas 2017/1001 94. panta 1. punkta otro teikumu.

31 Procesa organizatorisko pasākumu ietvaros izjautāta par interesi celt prasību par apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to ir izbeigts apelācijas process, neizskatot relatīvo atteikuma pamatojumu atbilstoši Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunktam, prasītāja, atsaucoties uz Regulas 2017/1001 72. panta 6. punkta un šīs pašas regulas 94. panta 1. punkta otrā teikuma pārkāpumu, ko pieļāvusi Paplašinātā apelācijas padome, apliecināja šādu interesi celt prasību.

32 Jānorāda, ka, lai gan Regulas Nr. 207/2009 40. pantā par trešo personu apsvērumiem (tagad Regulas 2017/1001 45. pants), redakcijā, kas bija piemērojama pagaidu lēmuma pieņemšanas brīdī, nebija tieši noteikta iespēja EUIPO pēc savas iniciatīvas jebkurā brīdī pirms preču zīmes reģistrācijas atsākt absolūto atteikuma pamatu pārbaudi, jo šāda iespēja Regulas Nr. 207/2009 40. panta 3. punktā tika iekļauta tikai pēc tās grozījumiem ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2015/2424 (2015. gada 16. decembris), ar ko groza Padomes Regulu Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi, Komisijas Regulu (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Padomes Regulu Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi, un atceļ Komisijas Regulu (EK) Nr. 2869/95 par maksām, kas jāmaksā Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) (OV 2015, L 341, 21. lpp.), 38. pantu, tomēr šāda iespēja pastāvēja par labu EUIPO, lai arī šajā ziņā nebija tiešas tiesību normas (skat. spriedumu, 2007. gada 18. oktobris, Ekabe International/ITSB – Ebro Puleva (“OMEGA 3”), T‑28/05, EU:T:2007:312, 47. punkts un tajā minētā judikatūra).

33 Turklāt no Regulas Nr. 207/2009 37. un 40.–42. panta (tagad Regulas 2017/1001 42. un 45.–47. pants) uzbūves izriet, ka preču zīmes pieteikuma atbilstības absolūtajiem atteikuma pamatiem pārbaude notiek vienīgi ex parte procesa ietvaros starp preču zīmes pieteicēju un EUIPO iestādēm. Proti, tikai procesā par spēkā neesamību, kas uzsākts pret preču zīmi, kura reģistrēta, pamatojoties uz Regulas Nr. 207/2009 56. panta 1. punkta a) apakšpunktu (tagad Regulas 2017/1001 63. panta 1. punkta a) apakšpunkts), inter partes procesa ietvaros tiek pārbaudīts, vai minētā preču zīme tikusi reģistrēta, pārkāpjot absolūtu atteikuma pamatu.

34 No tā katrā ziņā izriet, ka, ja EUIPO inter partes iebildumu procesa laikā atsāk absolūto atteikuma pamatu vērtējumu, tad tiek uzsākts autonoms un iebildumu procesam paralēls ex parte process.

35 Līdz ar to pēc pagaidu lēmuma pieņemšanas pieteikums reģistrēt preču zīmi ir bijis divu atsevišķu procesu priekšmets. No vienas puses, runa ir par inter partes procesu, kas attiecas uz pieteikuma atbilstību Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunktam, kas ticis ierosināts Paplašinātajā apelācijas padomē saistībā ar apelāciju, ko otrs lietas dalībnieks iesniedzis pret Iebildumu nodaļas lēmumu, un kas tika apturēts pēc pagaidu lēmuma pieņemšanas. No otras puses, runa ir par ex parte procesu, kas attiecas uz pieteikuma atbilstību Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktam un kas ticis ierosināts pārbaudītājam.

36 Ex parte procesā pēc divu pārbaudītāja lēmumu 2016. gada 30. novembrī un 2017. gada 14. februārī pieņemšanas (skat. iepriekš 16. punktu) pieteikums reģistrēt preču zīmi tika noraidīts kā neatbilstošs Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktam attiecībā uz pakalpojumiem, saistībā ar kuriem Iebildumu nodaļa bija apmierinājusi prasītājas iebildumu, kā arī dažām precēm un pakalpojumiem, saistībā ar ko Iebildumu nodaļa bija noraidījusi prasītājas iebildumu. No EUIPO lietas materiāliem izriet, ka par šiem pārbaudītāja lēmumiem netika iesniegta apelācija Apelācijas padomē.

37 Inter partes procesā Paplašinātā apelācijas padome pieņēma apstrīdēto lēmumu. Šajā lēmumā tā attiecībā uz iebildumu procesu un apelācijas procesu it īpaši izdarīja secinājumus no pārbaudītāja atteikuma reģistrēt pieteikto preču zīmi saistībā ar dažām precēm un pakalpojumiem.

38 Pirmkārt, attiecībā uz pakalpojumiem, saistībā ar kuriem Iebildumu nodaļa apmierināja prasītājas iebildumu pret pieteikto preču zīmi, pamatojoties uz Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, Paplašinātā apelācijas padome pieņem zināšanai pārbaudītāja atteikumu reģistrēt pieteikto preču zīmi saskaņā ar šīs pašas regulas 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktu un uzskata, ka iebildumu un apelācijas procesi saistībā ar šiem pakalpojumiem līdz ar to ir zaudējuši priekšmetu.

39 Otrkārt, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, saistībā ar ko Iebildumu nodaļa noraidīja prasītājas iebildumu, Apelācijas padome pagaidu lēmuma 13. punktā ir uzsvērusi, ka iebilduma noraidījums saistībā ar šīm precēm un pakalpojumiem ir kļuvis galīgs. Apstrīdētajā lēmumā tā arīdzan pieņem zināšanai pārbaudītāja atteikumu reģistrēt pieteikto preču zīmi saistībā ar dažām precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9. un 16. klasē. Proti, preču un pakalpojumu sarakstu, attiecībā uz ko Paplašinātā apelācijas padome apstrīdētā lēmuma 14. punktā uzsver, ka “apstrīdētajai preču zīmei ir atļauta reģistrācija”, veido preces un pakalpojumi, kas ietilpst 9., 16., 35. un 42. klasē un saistībā ar kuriem prasītājas iebildums tika noraidīts, izņemot preces un pakalpojumus, kas ietilpst 9. un 16. klasē un saistībā ar ko pārbaudītājs ir atteicis reģistrēt pieteikto preču zīmi.

40 Šādos apstākļos Vispārējā tiesa uzskata, ka ir jāpārbauda prasības pieņemamība, ciktāl tā ir vērsta pret apelācijas procesa izbeigšanu ar apstrīdēto lēmumu attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16., 38., 39. un 41.–43. klasē un saistībā ar kuriem pārbaudītājs ir atteicis reģistrēt pieteikto preču zīmi.

41 Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru prasība atcelt tiesību aktu ir pieņemama tikai tad, ja fiziskā vai juridiskā persona, kas to iesniegusi, ir ieinteresēta apstrīdētā lēmuma atcelšanā. Šai interesei ir jārodas un jāpastāv, un tā ir jāvērtē dienā, kad judikatūras izpratnē tiek celta prasība (skat. spriedumu, 2016. gada 20. oktobris, Lufthansa AirPlus Servicekarten/EUIPO – Mareea Comtur (“airpass.ro”), T‑14/15, nav publicēts, EU:T:2016:622, 22. punkts un tajā minētā judikatūra).

42 Interese celt prasību ir jebkuras tiesā celtās prasības galvenais un pirmais nosacījums. Prasītāja interesei celt prasību, ņemot vērā prasības priekšmetu, ir jāpastāv prasības celšanas brīdī, pretējā gadījumā šāda prasība nav pieņemama (skat. spriedumu, 2016. gada 20. oktobris, “airpass.ro”, T‑14/15, nav publicēts, EU:T:2016:622, 23. punkts un tajā minētā judikatūra). Šādai interesei ir jāturpina pastāvēt līdz tiesas nolēmuma pasludināšanai, pretējā gadījumā tiesvedība tiek izbeigta pirms sprieduma taisīšanas (skat. spriedumu, 2007. gada 7. jūnijs, Wunenburger/Komisija, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, 42. punkts un tajā minētā judikatūra).

43 Interese celt prasību nozīmē, ka lietas dalībniekam, kas ir cēlis šo prasību, ir jābūt iespējai tās rezultātā gūt kādu labumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2007. gada 7. jūnijs, Wunenburger/Komisija, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, 42.–44. punkts un tajos minētā judikatūra).

44 Jākonstatē, ka apstrīdētā lēmuma atcelšana neatkarīgi no tā, vai tā notiktu saskaņā ar pirmo vai otro pamatu, nespēj sniegt labumu prasītājai.

45 Pirmkārt, šādai atcelšanai nebūtu nekādas ietekmes uz atteikuma pēc savas ierosmes reģistrēt pieteikto preču zīmi attiecībā uz dažām precēm un pakalpojumiem, pamatojoties uz neatbilstību Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktam, tiesiskumu.

46 Proti, to iemeslu dēļ, kas minēti iepriekš 33.–37. punktā, Paplašinātā apelācijas padome, vēršoties pie pārbaudītāja, nav uzsākusi blakusprocesu par preču zīmes pieteikuma spēkā esamību – kura iznākumu varētu eventuāli apstrīdēt, ja tiktu iesniegta apelācija par Paplašinātās apelācijas padomes lēmumu –, bet gan atsevišķu un paralēlu ex parte procesu, ko izskata pārbaudītājs. Tādēļ, pat ar iespējamību, ka apstrīdētais lēmums tiktu atcelts, pārbaudītāja lēmumi joprojām radītu sekas.

47 Otrkārt un katrā ziņā, jānorāda, ka Apelācijas padomes vēršanās pie pārbaudītāja vienīgās sekas bija tādas, ka preču zīmes reģistrācija attiecībā uz šīm precēm un pakalpojumiem tika atteikta nevis tādēļ, ka pastāvētu sajaukšanas iespēja saskaņā ar Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, kā bija lūgusi prasītāja savā iebildumā, bet gan tādēļ, ka pastāvēja absolūts atteikuma pamats saskaņā ar tās pašas regulas 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktu. Ciktāl nepastāv nekāda atšķirība starp preču zīmes reģistrācijas atteikuma sekām atkarībā no tā, vai šis atteikums ir pamatots ar Regulas 2017/1001 7. vai 8. pantu, jāsecina, ka apstrīdētā lēmuma atcelšana nesniegtu nekādu labumu prasītājai.

48 No iepriekš minētā izriet, ka prasība, ciktāl tā ir vērsta uz apelācijas procesa izbeigšanu saistībā ar precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16., 38., 39. un 41.–43. klasē un attiecībā uz ko pārbaudītājs ir atteicis pieteiktās preču zīmes reģistrāciju, ir jāatzīst par nepieņemamu.

Par prasību, ciktāl tā ir vērsta pret apelācijas procesa izbeigšanu saistībā ar precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16., 35. un 42. klasē un attiecībā uz ko Iebildumu nodaļa ir noraidījusi iebildumu

49 Trešajā pamatā, kas balstīts uz Regulas Nr. 216/96 8. panta 3. punkta pārkāpumu, prasītāja iebilst, ka Paplašinātā apelācijas padome nav izvērtējusi pretprasījumus, kas bija minēti rakstā, ko tā iesniedza sākotnējā procesā Apelācijas padomē.

50 Tā apgalvo, ka Iebildumu nodaļas lēmuma apstrīdēšana – ciktāl tā bija noraidījusi prasītājas iebildumu attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16. un 35. klasē, un dažiem pakalpojumiem, kas ietilpst 42. klasē, proti, “normu un metožu, kas ļauj nodrošināt atbilstību medicīnas datu atveidei, komentāriem; programmatūras un datorprogrammu izveidei informācijas apstrādes aparatūrai; pētniecības un izstrādes pakalpojumiem saistībā ar informātikas materiāliem un programmatūru; grafiskā dizaina pakalpojumiem”, – atbilda Regulas Nr. 216/96 8. panta 3. punkta prasībām un ka līdz ar to Apelācijas padomei tika iesniegti pretprasījumi, par kuriem Paplašinātajai apelācijas padomei bija jālemj.

51 EUIPO apgalvo, ka prasītāja nav iesniegusi pretprasījumus Regulas Nr. 216/96 8. panta 3. punkta izpratnē. Katrā ziņā pamats, ciktāl Apelācijas padome savā pagaidu lēmumā bija secinājusi, ka prasītājas iebilduma noraidījums attiecībā uz šīm precēm un pakalpojumiem ir kļuvis galīgs, neesot pieņemams. Visbeidzot, 2018. gada 16. janvāra vēstulē (skat. iepriekš 21. punktu) EUIPO uzskatīja, ka šis pamats ir zaudējis priekšmetu, jo otrs procesa EUIPO dalībnieks ir atsaucis savu 2007. gada 21. augusta apelāciju par Iebildumu nodaļas lēmumu.

52 Procesa organizatorisko pasākumu ietvaros izjautāta par interesi joprojām panākt apstrīdētā lēmuma atcelšanu, ciktāl ar to tika izbeigts apelācijas process, neizskatot pretprasījumus, ko tā bija iesniegusi, prasītāja apstiprināja šādu interesi celt prasību. Tā apgalvoja, ka otrs lietas Paplašinātajā apelācijas padomē dalībnieks vairs nevarēja atteikties no savas 2007. gada 21. augusta apelācijas sūdzības.

53 Saskaņā ar Regulas Nr. 216/96 8. panta 3. punktu:

“Inter partes procedūrās atbildētājs savā atbildē (pretapelācijas sūdzībā) var lūgt pieņemt lēmumu atcelt vai grozīt apstrīdēto lēmumu jautājumā, kas nav skarts apelācijā. Šādam atbildētāja iesniegumam nav tiesisku seku, ja apelācijas iesniedzējs apelācijas procedūru [Apelācijas padomē] neturpina (atsauc apelāciju).”

54 Pirmkārt, uzreiz ir jānoraida EUIPO arguments, kas balstīts uz to, ka šis apstrīdētā lēmuma apstrīdēšanas aspekts neesot pieņemams novēlošanās dēļ. Tas balstās uz postulātu, ka Apelācijas padome ar savu pagaidu lēmumu esot izbeigusi procesu, kas tajā noritējis, ciktāl tas attiecās uz precēm un pakalpojumiem, saistībā ar ko Iebildumu nodaļa bija noraidījusi prasītājas iebildumu. Ciktāl prasītājai esot bijis atļauts no šī datuma apstrīdēt pagaidu lēmumu, apstrīdētajam lēmumam šajā prasībā esot apstiprinošs raksturs attiecībā uz šīm precēm un pakalpojumiem.

55 Vienīgi tāds tiesību akts, kurā tā autors nepārprotami un galīgi izsaka savu viedokli formā, kas ļauj noteikt tā raksturu, esot lēmums, kas var būt prasības atcelt tiesību aktu priekšmets, tomēr ar nosacījumu, ka šis lēmums nav apstiprinājums iepriekšējam aktam (šajā nozīmē skat. spriedumu, 1982. gada 26. maijs, Vācija un Bundesanstalt für Arbeit/Komisija, 44/81, EU:C:1982:197, 12. punkts).

56 Jākonstatē, ka pagaidu lēmumam nepiemīt galīgais raksturs, ko tam piedēvē EUIPO.

57 Proti, lai gan pagaidu lēmuma 13. punktā ir norādīts, ka iebildumu noraidījums saistībā ar precēm un pakalpojumiem, uz ko attiecas pieteiktā preču zīme un kas ietilpst 9., 16., 35. un 42. klasē, ir kļuvis galīgs, šī Apelācijas padomes nostāja nekādi nav atkārtota minētā lēmuma rezolutīvajā daļā, kurā ir minēta vienīgi lietas nodošana atpakaļ pārbaudītājam un procesa apturēšana, līdz tiks pieņemts galīgs lēmums attiecībā uz iespēju reģistrēt apzīmējumu.

58 Lai kādi būtu motīvi, uz ko balstīts Apelācijas padomes lēmums, vienīgi tā rezolutīvā daļa var radīt tiesiskas sekas un līdz ar to būt nelabvēlīga. Turpretim Apelācijas padomes lēmuma pamatojumā minētie vērtējumi paši par sevi nevar būt prasības priekšmets, piemērojot Regulas 2017/1001 72. pantu. Eiropas Savienības tiesa var pārbaudīt to tiesiskumu vienīgi tiktāl, ciktāl kā nelabvēlīga akta pamatojums tie ir šī akta rezolutīvās daļas nepieciešamais pamats (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2015. gada 11. jūnijs, Laboratoires CTRS/Komisija, T‑452/14, nav publicēts, EU:T:2015:373, 51. punkts un tajā minētā judikatūra).

59 No tā katrā ziņā izriet, ka pagaidu lēmuma sekas nav bijusi procesa Apelācijas padomē izbeigšana saistībā ar precēm un pakalpojumiem, attiecībā uz ko Iebildumu nodaļa bija noraidījusi prasītājas iebildumu un uz ko tā atsaucas savu motīvu 13. punktā.

60 Otrkārt, ir jāizvērtē sekas, kādas varētu radīt otra procesa EUIPO dalībnieka atteikšanās no apelācijas sūdzības Apelācijas padomē, kas 2007. gada 21. augustā iesniegta par Iebildumu nodaļas lēmumu.

61 Kā Vispārējai tiesai bijusi iespēja uzsvērt, no Regulas Nr. 216/96 8. panta 3. punkta formulējuma skaidri izriet, ka iespēja iesniegt prasījumus nolūkā atcelt vai grozīt apstrīdēto lēmumu daļā, kas nav izvirzīta apelācijas sūdzībā, ir ierobežota ar inter partes procesu. Šie prasījumi ir jāizsaka atbildes apsvērumos, kas iesniegti minēto procesu ietvaros. Tādēļ šajā tiesību normā ir paredzēts, ka šādiem prasījumiem nav tiesisku seku, ja prasītājs atsakās no apelācijas Apelācijas padomē. Tādējādi, lai apstrīdētu Iebildumu nodaļas lēmumu, vienīgais tiesību aizsardzības līdzeklis, kas ļauj iedarbīgi izvirzīt savas iebildes, ir autonoma apelācijas sūdzība, kas paredzēta Regulas Nr. 207/2009 60. pantā (tagad Regulas 2017/1001 68. pants) (spriedums, 2016. gada 4. februāris, Meica/ITSB – Salumificio Fratelli Beretta (“STICK MiniMINI Beretta”), T‑247/14, EU:T:2016:64, 24. punkts).

62 Pirmkārt, pretēji tam, ko prasītāja apgalvo atbildē uz Vispārējās tiesas uzdoto jautājumu, otram procesa dalībniekam joprojām bija iespējams atteikties no savas 2007. gada 21. augusta apelācijas Apelācijas padomē, lai arī Paplašinātā apelācijas padome ar apstrīdēto lēmumu bija izbeigusi apelācijas procesu.

63 Proti, piemērojot Regulas 2017/1001 71. panta 3. punktu, “Apelācijas padomes lēmumi stājas spēkā tikai no [prasības celšanas Vispārējā tiesā] termiņa beigām vai, ja minētajā laikā ir celta prasība Vispārējā tiesā, no šādas prasības noraidīšanas brīža vai no brīža, kad Tiesā iesniegta apelācija par Vispārējās tiesas lēmuma noraidīšanu [Tiesā iesniegtā apelācija par Vispārējās tiesas lēmumu ir noraidīta]”.

64 Līdz ar to, ņemot vērā, ka prasītāja ir cēlusi prasību Vispārējā tiesā, apstrīdētā lēmuma rezolutīvās daļas 1. punkts – ar kuru ir izbeigti iebildumu un apelācijas procesi – nav stājies spēkā. Tādēļ otrajam procesa dalībniekam joprojām bija iespēja no savas 2007. gada 21. augusta apelācijas atteikties Apelācijas padomē.

65 Šajā sakarā var norādīt, ka tieši prasības Vispārējā tiesā apturošais raksturs ir tas, kas šai tiesai ļauj vēl šajā stadijā ņemt vērā preču zīmes reģistrācijas pieteikuma vai iebilduma atsaukumu (rīkojums, 2003. gada 3. jūlijs, Lichtwer Pharma/ITSB – Biofarma (“Sedonium”), T‑10/01, EU:T:2003:182, 16.–18. punkts) vai preču zīmes, kas bijusi pamatā iebildumam, atzīšanu par spēkā neesošu (rīkojums, 2017. gada 14. februāris, Helbrecht/EUIPO – Lenci Calzature (“SportEyes”), T‑333/14, EU:T:2017:108, 26. punkts).

66 Otrkārt, no tā izriet, ka, piemērojot judikatūru, kas minēta iepriekš 61. punktā, tas, ka otrs procesa dalībnieks ir atteicies no savas 2007. gada 21. augusta apelācijas, nozīmē, ka Apelācijas padomei katrā ziņā vairs nav jāizskata pretprasījumi, ko prasītāja uzskata esam iesniegusi savos apsvērumos par minēto apelāciju.

67 Tādējādi, ja tiktu apmierināta prasītājas prasība un apstrīdētais lēmums tiktu atcelts, pamatojoties uz to, ka Paplašinātajai apelācijas padomei bija jāizskata prasītājas iesniegtie pretprasījumi, tad lieta tiktu nodota atpakaļ Paplašinātajai apelācijas padomei, kura varētu vien konstatēt, no vienas puses, ka otrs procesa dalībnieks ir atteicies no savas apelācijas un, no otras puses, ka, piemērojot Regulas Nr. 216/96 8. panta 3. punktu, šie pretprasījumi ir zaudējuši priekšmetu.

68 Līdz ar to šīs atteikšanās dēļ šis prasības, ko prasītāja ir iesniegusi Vispārējā tiesā, aspekts vairs nevar tai sniegt nekādu labumu un tai vairs nav intereses celt prasību. Piemērojot iepriekš 42. un 43. punktā minēto judikatūru, interese celt prasību ir jebkuras prasības tiesā galvenais un primārais nosacījums un tai jāturpinās līdz pat tiesas nolēmuma pasludināšanai, pretējā gadījumā tiesvedība tiek izbeigta pirms sprieduma taisīšanas.

69 Līdz ar to par šo prasību, ciktāl tā ir vērsta pret apelācijas procesa izbeigšanu attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16., 35. un 42. klasē un saistībā ar ko Iebildumu nodaļa ir noraidījusi prasītājas iebildumu, vairs nav jālemj.

Par prasību, ciktāl tā ir vērsta pret dažiem vērtējumiem apstrīdētajā lēmumā

70 Ceturtajā pamatā prasītāja iebilst pret to, ka Paplašinātā apelācijas padome, no vienas puses, apstrīdētā lēmuma 7. punktā ir raksturojusi Vispārējās tiesas nostāju 2011. gada 5. maija spriedumā “Cheapflights” (T‑460/09, nav publicēts, EU:T:2011:198) kā “tādu, kas apstiprina vārda “cheapflights” un lidmašīnas attēlojuma aprakstošo raksturu attiecībā uz pakalpojumiem, kas saistīti ar ceļojumu organizēšanu”, un, no otras puses, ka tā apstrīdētā lēmuma 16. punktā saistībā ar tiesāšanās izdevumu sadali ir uzsvērusi, ka “preču zīmes reģistrācijas pieteikuma daļējs noraidījums ir pamatots ar vārda “cheapflights” aprakstošo nozīmi attiecībā uz atteiktajām precēm un pakalpojumiem un līdz ar to – ar pamatojumu, kas tāpat būtu piemērojams agrākās preču zīmes, kura ietver tieši to pašu vārdu, atšķirtspējai”. Tādēļ saskaņā ar šo pašu apstrīdētā lēmuma 16. punktu “taisnīguma dēļ Paplašinātā apelācijas padome piespriež katram lietas dalībniekam segt savus tiesāšanās izdevumus”. Prasītāja atgādina, ka Īrijas preču zīmes, kuras īpašniece tā ir, reģistrācija tika atļauta, neliekot tai pierādīt, ka [preču zīme] ir ieguvusi atšķirtspēju izmantošanas rezultātā.

71 EUIPO uzskata, ka šis pamats nav pieņemams, ciktāl tas ir pretrunā Reglamenta 177. panta 1. punkta d) apakšpunktam, jo tam nav nedz kāda juridiska pamata, nedz precīza pamatojuma judikatūrā. Turklāt tas norāda, ka minētie apgalvojumi ir izvirzīti tikai attiecībā uz izmaksu sadali, ko prasītāja neapstrīd. Visbeidzot tas uzsver, ka šie apgalvojumi attiecas vienīgi uz vārdisko elementu “cheapflights”, nevis uz preču zīmēm, kuru īpašniece ir prasītāja.

72 Procesa organizatorisko pasākumu ietvaros izjautāta par savas prasības pieņemamību, ciktāl tā ir vērsta pret dažiem vērtējumiem apstrīdētajā lēmumā par vārda “cheapflights” aprakstošo raksturu, prasītāja būtībā uzskatīja, ka tā ar pieņemamu prasību var apstrīdēt šo apstrīdētā lēmuma aspektu, jo agrākās preču zīmes atšķirtspējas pareizs novērtējums būtu varējis likt Apelācijas padomei pieņemt atšķirīgu lēmumu.

73 Saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 21. panta pirmo daļu, kas atbilstoši minēto statūtu 53. panta pirmajai daļai ir piemērojama tiesvedībā Vispārējā tiesā, un saskaņā ar Reglamenta 177. panta 1. punkta d) apakšpunktu ikvienā prasības pieteikumā par lietas ierosināšanu ir jābūt norādītam it īpaši izvirzīto pamatu kopsavilkumam. Šai norādei ir jābūt pietiekami skaidrai un precīzai, lai atbildētājs varētu sagatavot savu aizstāvību un lai Vispārējā tiesa varētu lemt par prasību. Tas pats attiecas uz jebkuru prasījumu, kam ir jāpievieno pamati un argumenti, kas gan atbildētājam, gan tiesai ļauj novērtēt tā pamatotību. Tādēļ galvenajiem faktiskajiem un tiesiskajiem apstākļiem, uz kuriem ir balstīta prasība, ir vismaz kopsavilkuma veidā, bet katrā ziņā loģiski un saprotami jāizriet no paša prasības pieteikuma teksta. Analoģiskas prasības ir noteiktas, ja iebildums vai arguments ir izvirzīts kāda pamata atbalstam (skat. spriedumu, 2013. gada 13. marts, Biodes/ITSB – Manasul Internacional (“FARMASUL”), T‑553/10, nav publicēts, EU:T:2013:126, 22. punkts un tajā minētā judikatūra).

74 Būtībā prasītāja iebilst, ka Apelācijas padome ir pakārtoti izteikusies par agrākās preču zīmes, kuras īpašniece ir prasītāja, spēkā esamību, lai gan tai nav nekādas kompetences šajā ziņā. Līdz ar to šis pamats ir saprotams un nevar tikt uzreiz noraidīts, pamatojoties uz Reglamenta 177. panta 1. punkta d) apakšpunktu.

75 Neraugoties uz to, prasība, ciktāl tā ir vērsta pret dažiem vērtējumiem apstrīdētajā lēmumā par vārda “cheapflights” aprakstošo raksturu, ir jāatzīst par nepieņemamu, jo aplūkotie apstrīdētā lēmuma fragmenti nevar būt nelabvēlīgi prasītājai.

76 Kā tika uzsvērts jau iepriekš 58. punktā, neatkarīgi no iemesliem, ar kādiem ir pamatots Apelācijas padomes lēmums, tikai tā rezolutīvā daļa var radīt juridiskas sekas un līdz ar to tikai tā var būt nelabvēlīga. Turpretim Apelācijas padomes lēmuma pamatojumā minētie vērtējumi kā tādi nevar būt prasības priekšmets, piemērojot Regulas 2017/1001 72. pantu. Savienības tiesa var veikt to tiesiskuma pārbaudi tikai tiktāl, ciktāl tie kā nelabvēlīga akta motīvi veido nepieciešamo pamatojumu šī akta rezolutīvajai daļai.

77 Šajā gadījumā no apstrīdētā lēmuma uzbūves izriet, ka apstrīdētā lēmuma 7. punkts nav izvirzīts neviena rezolutīvās daļas punkta pamatojumam. Savukārt attiecībā uz apstrīdētā lēmuma 16. punktu – lai arī tas ir viens no pamatiem, uz kuriem pamatojusies Paplašinātā apelācijas padome, rezolutīvās daļas 2. punktā lemjot, ka katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus, – runa ir par tādu rezolutīvās daļas aspektu, kuru prasītāja nav apstrīdējusi. Proti, no prasības pieteikuma izriet, ka ir apstrīdēts vienīgi tas, ka Paplašinātā apelācijas padome ir izbeigusi iebildumu un apelācijas procesus, kā ir minēts apstrīdētā lēmuma 1. punktā, un nav apstrīdēta tiesāšanās izdevumu sadale, kas ir minēta šīs rezolutīvās daļas 2. punktā.

78 Līdz ar to, tā kā prasītājas kritizētie izteikumi, kas minēti apstrīdētā lēmuma motīvos, nevar tikt saistīti ar prasītājas apstrīdēto rezolutīvās daļas punktu, tie paši par sevi nevar būt prasības Vispārējā tiesā priekšmets.

79 Ņemot vērā iepriekš minēto, jāsecina, ka prasība, ciktāl tā ir vērsta, no vienas puses, pret apelācijas procesa izbeigšanu ar apstrīdēto lēmumu, neizskatot relatīvo atteikuma pamatu atbilstoši Regulas 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunktam, un, no otras puses, pret dažiem vērtējumiem apstrīdētajā lēmumā par vārda “cheapflights” aprakstošo raksturu, ir jāatzīst par nepieņemamu un vairs nav jālemj par prasību, ciktāl tā ir vērsta pret to, ka Apelācijas padome nav izvērtējusi pretprasījumus, ko prasītāja bija iesniegusi saskaņā ar Regulas Nr. 216/96 8. panta 3. punktu.

Par tiesāšanās izdevumiem

80 Saskaņā ar Reglamenta 134. panta 1. punktu lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Atbilstoši Reglamenta 137. pantam, ja tiesvedība lietā tiek izbeigta pirms sprieduma taisīšanas, Vispārējā tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem pēc saviem ieskatiem.

81 Ciktāl šī prasība ir daļēji atzīta par nepieņemamu un daļēji zaudējusi priekšmetu, šīs lietas īpašajos apstākļos iepriekš minētie noteikumi tiks piemēroti taisnīgi, piespriežot prasītājai segt savus, kā arī atlīdzināt pusi EUIPO tiesāšanās izdevumu.

Ar šādu pamatojumu

VISPĀRĒJĀ TIESA (otrā palāta)

izdod rīkojumu:

1) Izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību, ciktāl tā ir vērsta pret apelācijas procesa izbeigšanu ar Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Paplašinātās apelācijas padomes 2017. gada 1. jūnija lēmumu (lieta R 1893/2011‑G) attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16., 35. un 42. klasē un attiecībā uz kuriem Iebildumu nodaļa ir noraidījusi CheapFlights International Ltd iebildumu.

2) Prasību pārējā daļā noraidīt kā nepieņemamu.

3) CheapFlights International sedz savus, kā arī atlīdzina pusi no EUIPO tiesāšanās izdevumiem.

4) EUIPO sedz pusi savu tiesāšanās izdevumu.

Luksemburgā, 2018. gada 11. decembrī

Sekretārs Priekšsēdētājs