Lieta C‑183/05

Eiropas Kopienu Komisija

pret

Īriju

Valsts pienākumu neizpilde – Direktīva 92/43/EEK – 12. panta 1. un 2. punkts, 13. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 16. pants – Dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzība – Sugu aizsardzība

Sprieduma kopsavilkums

1. Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi – Pamatotības pārbaude Tiesā – Vērā ņemamais stāvoklis – Stāvoklis argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigās

(EKL 226. pants)

2. Vide – Dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzība – Direktīva 92/43 – IV pielikuma a) daļā uzskaitīto dzīvnieku sugu stingra aizsardzība

(Padomes Direktīvas 92/43 12. panta 1. punkta b) un d) apakšpunkts un IV pielikuma a) daļa)

3. Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi – Valsts pienākumu neizpildes pierādījums – Komisijas pienākums

(EKL 226. pants)

1. Prasības, kas celta atbilstoši EKL 226. pantam, ietvaros jautājums par to, vai dalībvalsts nav izpildījusi savus pienākumus, ir jāizvērtē, ņemot vērā situāciju, kāda pastāvēja argumentētajā atzinumā norādītā termiņa beigās, un Tiesa nevar ņemt vērā vēlākas izmaiņas.

(sal. ar 17. punktu)

2. Direktīvas 92/43 par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību 12. panta 1. punkta, kurā noteikts, ka dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai šīs direktīvas IV pielikuma a) daļā uzskaitītajām dzīvnieku sugām to dabiskās izplatības areālā izveidotu stingras aizsardzības sistēmu, transpozīcija uzliek minētajām valstīm pienākumu ne tikai pieņemt pilnīgu tiesisko regulējumu, bet arī īstenot konkrētus un specifiskus aizsardzības pasākumus. Tāpat arī stingras aizsardzības sistēmai ir jāpieņem saskaņoti un koordinēti preventīvie pasākumi.

(sal. ar 28.–30. punktu)

3. Procedūras sakarā ar pienākumu neizpildi, kas uzsākta saskaņā ar EKL 226. pantu, ietvaros Komisijai iespējamā pienākumu neizpilde ir jākonstatē bez iespējas par pamatu izmantot kādu pieņēmumu.

(sal. ar 39. punktu)

TIESAS SPRIEDUMS (otrā palāta)

2007. gada 11. janvārī ( )

Valsts pienākumu neizpilde – Direktīva 92/43/EEK – 12. panta 1. un 2. punkts, 13. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 16. pants – Dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzība – Sugu aizsardzība

Lieta C‑183/05

par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam,

ko 2005. gada 22. aprīlī cēla

Eiropas Kopienu Komisija, ko pārstāv M. van Bēks [M. van Beek], pārstāvis, kam palīdz M. Vemaere [M. Wemaëre], advokāts, kas norādīja adresi Luksemburgā,

prasītāja,

pret

Īriju, ko pārstāv D. O’Hagans [D. O’Hagan], pārstāvis, kas norādīja adresi Luksemburgā,

atbildētāja.

TIESA (otrā palāta)

šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans], tiesneši P. Kūris [P. Kūris], J. Klučka [J. Klučka] (referents), J. Makarčiks [J. Makarczyk] un Dž. Arestis [G. Arestis],

ģenerāladvokāts F. Ležē [P. Léger],

sekretārs R. Grass [R. Grass],

ņemot vērā rakstveida procesu,

noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus tiesas sēdē 2006. gada 21. septembrī,

pasludina šo spriedumu.

Spriedums

1 Savā prasības pieteikumā Eiropas Kopienu Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka:

– ierobežojot Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV L 206, 7. lpp.) 12. panta 2. punkta un 13. panta 1. punkta b) apakšpunkta noteikumu transpozīciju ar šīs direktīvas IV pielikumā uzskaitītajām sugām, kas sastopamas Īrijā,

– nepieņemot visus nepieciešamos specifiskos pasākumus, lai efektīvi īstenotu minētās direktīvas 12. panta 1. punktā paredzēto stingras aizsardzības sistēmu (turpmāk tekstā – “stingras aizsardzības sistēma”), un

– paturot spēkā Īrijas likumu normas, kuras nav saderīgas ar minētās direktīvas 12. panta 1. punktu un 16. pantu,

Īrija nav izpildījusi minētajos pantos paredzēto un nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar EK līgumu.

Atbilstošās tiesību normas

2 Direktīvas 92/43 ceturtais un vienpadsmitais apsvērums ir šādi:

“tā kā Eiropā esošajā dalībvalstu teritorijā turpinās dabisko dzīvotņu noplicināšanās un aizvien vairāk savvaļas sugu ir nopietni apdraudētas; tā kā, ņemot vērā, ka apdraudētās dzīvotnes un sugas ir daļa no Kopienas dabas mantojuma un ka šim apdraudējumam bieži ir pārrobežu raksturs, ir jāveic Kopienas mēroga pasākumi, lai tās saglabātu;

[..]

tā kā ir atzīts, ka to pasākumu pieņemšana, kas paredzēti, lai veicinātu Kopienā nozīmīgu prioritāru dabisko dzīvotņu un prioritāru sugu aizsardzību, ir visu dalībvalstu kopēja atbildība; [..]”.

3 Direktīvas 92/43 12. panta 1. un 2. punktā ir paredzēts šādi:

“Dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai IV pielikuma a) daļā uzskaitītajām dzīvnieku sugām to dabiskās izplatības areālā izveidotu stingras aizsardzības sistēmu, aizliedzot:

[..]

b) minēto sugu īpatņu apzinātu traucēšanu, jo īpaši to vairošanās, mazuļu attīstības, ziemas guļas un migrāciju laikā;

[..]

d) vairošanās vai atpūtas vietu noplicināšanu vai iznīcināšanu.

2. Attiecībā uz minētajām sugām dalībvalstis aizliedz savvaļā iegūtu īpatņu turēšanu, transportēšanu un pārdošanu vai apmaiņu, un to piedāvāšanu pārdošanai vai apmaiņai, izņemot gadījumus, kad īpatnis likumīgi iegūts pirms šīs direktīvas ieviešanas.”

4 Direktīvas 92/43 13. pantā ir paredzēta IV pielikuma b) daļā uzskaitīto augu sugu stingras aizsardzības sistēmas izveide.

5 Šīs pašas direktīvas 16. panta 1. punkta redakcija ir šāda:

“Ja nav apmierinošas alternatīvas un ja netiek kaitēts attiecīgo sugu populāciju saglabāšanai labvēlīgā aizsardzības statusā to dabiskās izplatības areālā, dalībvalstis drīkst atkāpties no 12., 13., 14. panta un 15. panta a) un b) punkta noteikumiem, lai:

a) aizsargātu savvaļas faunu un floru un saglabātu dabiskās dzīvotnes;

b) novērstu nopietnu kaitējumu, jo īpaši labībai, mājlopiem, mežiem, zivsaimniecībai un ūdeņiem, un citiem īpašuma veidiem;

c) rūpētos par veselības aizsardzību un sabiedrības drošību vai obligāti ievērotu citas sevišķi svarīgas sabiedrības intereses, tostarp sociāla vai ekonomiska rakstura intereses un videi primāri svarīgas labvēlīgas pārveides;

d) izpētes un izglītības nolūkā atjaunotu minēto sugu populācijas un reintroducētu minētās sugas, un veiktu šī mērķa sasniegšanai vajadzīgās vairošanas darbības, tostarp augu mākslīgo pavairošanu;

e) stingri noteiktos apstākļos pēc izvēles principa un ierobežotā apmērā atļaut[u] IV pielikumā uzskaitīto sugu atsevišķu īpatņu ieguvi vai turēšanu ierobežotā skaitā, ko nosaka kompetentās valsts iestādes.”

Pirmstiesas procedūra

6 Saņēmusi sūdzības, Komisija 2002. gada 18. oktobrī nosūtīja Īrijai brīdinājuma vēstuli, kurā tā pauda savas šaubas par vairākiem Direktīvas 92/43 12., 13. un 16. panta īstenošanas aspektiem šajā dalībvalstī.

7 Īrijas iestāžu 2002. gada 20. decembra atbilde Komisiju nepārliecināja, un tā 2003. gada 11. jūlijā izdeva argumentētu atzinumu, ar ko aicināja Īriju pieņemt pasākumus, kas vajadzīgi, lai divu mēnešu laikā no minētā atzinuma paziņošanas izpildītu tā prasības.

8 Ar 2004. gada 12. septembra un 2004. gada 8. janvāra vēstulēm Īrija atbildēja uz argumentēto atzinumu. Tā kā arī šī atbilde Komisiju nepārliecināja, tā nolēma celt šo prasību.

Par prasību

9 Savā prasībā Komisija ir izvirzījusi trīs iebildumus:

– pirmais iebildums ir saistīts ar Direktīvas 92/43 12. panta 2. punkta un 13. panta 1. punkta b) apakšpunkta nepilnīgu transpozīciju attiecībā uz minētās direktīvas IV pielikumā uzskaitītajām sugām, kuras Īrijā parasti nav sastopamas;

– otrais iebildums ir saistīts ar to, ka Īrija nav pieņēmusi īpašos pasākumus, kas nepieciešami, lai efektīvi ieviestu stingras aizsardzības sistēmu;

– trešais iebildums ir saistīts ar tādu normu pastāvēšanu Īrijas likumos, kuras nav saderīgas nedz ar Direktīvas 92/43 12. panta 1. punktu, nedz arī ar tās 16. pantu.

10 Pirmo iebildumu Komisija tiesvedības gaitā atsauca, ņemot vērā Īrijas šajā sakarā iebildumu rakstā ietverto atbildi. Tādēļ tas nav jāpārbauda.

Par otro iebildumu

11 Otrajam Komisijas izvirzītajam iebildumam ir septiņas daļas, no kurām otrā tiks analizēta kopā ar trešo iebildumu, jo tā formulējums sakrīt ar otrās daļas formulējumu.

Par otrā iebilduma pirmo daļu

12 Attiecībā uz pirmo daļu, kas saistīta ar to, ka Īrija nav izpildījusi pienākumu ieviest stingras aizsardzības sistēmu Direktīvas 92/43 IV pielikumā uzskaitītajām sugām, jo nedz jūras bruņurupucis, nedz arī Kerijas gliemis nav iekļauts pirmajā tabulā 1997. gada Eiropas Kopienu (dzīvotņu) regulās [European Communities (Habitats) Regulations], kurā grozījumi izdarīti ar 1998. gada Eiropas Kopienu (dabisko dzīvotņu) regulām [European Communities (Natural Habitats) (Amendment) Regulations] (turpmāk tekstā – “(dzīvotņu) regulas”), Komisija norāda, ka Īrijas šajā sakarā sniegtā atbilde ir pietiekama. Tajā precizēts, ka valsts tiesiskā regulējuma, ar kuru transponē Direktīvu 92/43, piemērošanas jomās minētās sugas esot iekļautas. Tādēļ otrā iebilduma pirmā daļa nav jāpārbauda.

Par otrā iebilduma trešo, ceturto un sesto daļu

13 Ar otrā iebilduma trešo, ceturto un sesto daļu Komisija norāda, ka Īrijas veiktie pasākumi Direktīvas 92/43 IV pielikuma a) daļā uzskaitīto sugu uzraudzībai veido nesaskanīgu un nepilnīgu kopumu, ar ko nevar efektīvi ieviest stingras aizsardzības sistēmu.

14 Runājot vispirms par minētā iebilduma trešo daļu, Komisija norāda, ka Īrijas nodoms izstrādāt rīcības plānus konkrētām sugām attiecībā uz Direktīvas 92/43 IV pielikuma a) daļā minētajām sugām gadījumā, ja tie tiktu pareizi izveidoti un piemēroti, būtu efektīvs līdzeklis minētās direktīvas 12. panta 1. punktā paredzēto aizsardzības prasību īstenošanai. Tomēr, ja šādu plānu nav, stingras aizsardzības sistēmai ir trūkumi, izņemot attiecībā uz smilšu krupi, kuram ir izveidota piemērota īpašā uzraudzība.

15 Īrija apgalvo, ka minētie plāni drīz tiks publicēti. Tā atsaucas uz vairākām valdības iniciatīvām, kuras vēl ir procesā, un tā uzskata, ka ar tām varētu panākt labāku saskaņotību un sistemātiskāku Direktīvas 92/43 IV pielikuma a) daļā paredzēto sugu uzraudzību.

16 Tomēr šādi argumenti nav pieņemami.

17 Jānorāda, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru jautājums par to, vai dalībvalsts nav izpildījusi savus pienākumus, ir jāizvērtē, ņemot vērā situāciju, kāda pastāvēja argumentētajā atzinumā norādītā termiņa beigās, un Tiesa nevar ņemt vērā vēlākas izmaiņas (skat. it īpaši 2005. gada 2. jūnija spriedumu lietā C‑282/02, Komisija/Īrija, Krājums, I‑4653. lpp., 40. punkts).

18 Tādēļ otrā iebilduma trešā daļa ir uzskatāma par pamatotu.

19 Attiecībā uz sesto daļu, kura ir jāpārbauda pirms ceturtās, Komisija uzskata, ka, izņemot attiecībā uz pakavsikspārni un smilšu krupi, Īrijas iestāžu rīcībā nav informācijas par vairākām Direktīvas 92/43 IV pielikuma a) daļā uzskaitītajām sugām, to atpūtas un vairošanās vietām, kā arī to apdraudējumiem, kas kavē efektīvi ieviest stingras aizsardzības sistēmu.

20 Pirmkārt, Īrija atzīst, ka attiecībā uz pārējiem sikspārņiem, izņemot pakavsikspārni, tās uzraudzības pilotprojekts neaizstāj detalizētāku uzraudzības darbu. Šī dalībvalsts norāda, ka tā sniegs būtisku informāciju par šo sugu populāciju un organizēs iniciatīvas informācijas par sikspārņiem apkopošanai. Komisija uzskata, ka šāda norāde nepierāda, ka Īrija ir pietiekami informēta par sikspārņu sugām, nedz arī, ka šī dalībvalsts ieviesīs saskaņotu ilgtermiņa programmu nepieciešamo datu ieguvei.

21 Otrkārt, Īrija uzskata, ka 2004. gadā uzsāktie valsts līmeņa pētījumi, kuriem būtu jānoslēdzas 2005. gada rudenī, ietilpst jau iepriekš pastāvējušā programmā un to mērķis ir izveidot pamatu nākotnē paredzētai ūdru uzraudzības programmai. Komisija uzskata, ka ar šo norādi nepietiek, lai skaidri konstatētu, ka attiecībā uz šo sugu tiks ieviesta atbilstoša uzraudzības sistēma un programma.

22 Treškārt, Īrija norāda, ka valsts eksperts par Kerijas gliemjiem izstrādā rīcības plānu, kuru publicēs 2006. gada pavasarī un kurā būs rekomendācijas saistībā ar šīs sugas uzraudzības programmas turpināšanu. Komisija uzskata, ka ar Īrijas veiktajiem pasākumiem un darbībām netiek radīta skaidrība par regulāri saskaņoti un integrēti sniegtiem uzraudzības datiem par šo sugu, tās vairošanās un atpūtas vietām, kā arī tās apdraudējumiem.

23 Ceturtkārt, Īrija atsaucas uz pašreizējām iniciatīvām, kā, piemēram, lēmumu izveidot nacionālo bioloģijas datubāzi, izveidot Valsts Bioloģijas datu centru [National Biological Records Centre] vai novērojumu par vaļveidīgo nejaušu nozveju zvejniecībā vākšanu, kas notiek, kopš spēkā stājās Padomes 2004. gada 26. aprīļa Regula (EK) Nr. 812/2004, ar ko nosaka pasākumus attiecībā uz vaļveidīgo nejaušu nozveju zvejniecībā un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 88/98 (OV L 150, 12. lpp.).

24 Šajā sakarā jāuzsver, ka, lai apstrīdētu otrā iebilduma sesto daļu, Īrija ir norādījusi uz vairākām iniciatīvām, kuras argumentētajā atzinumā noteiktajā termiņā vēl nebija noslēgušās. Šādas iniciatīvas saskaņā ar šā sprieduma 17. punktā minēto judikatūru Tiesa, veicot vērtējumu par Komisijas apgalvoto valsts pienākumu neizpildi, neņem vērā.

25 Līdz ar to otrā iebilduma sestā daļa ir uzskatāma par pamatotu.

26 Visbeidzot, attiecībā uz tā paša iebilduma ceturto daļu Komisija norāda, ka, kaut arī pilnu darba laika strādājošu ierēdņu, kas atbildīgi par saglabāšanu, tīkls ir nozīmīgs likumu par savvaļas floru un faunu īstenošanai, šāda tīkla pastāvēšana vien nepierāda, ka ir veikti īpašie pasākumi, kas vajadzīgi Direktīvas 92/43 12. panta 1. punkta transponēšanai.

27 Īrija atbild, ka tās ierēdņi strādā efektīvi un aizsargā arī smilšu krupjus, veicot nozīmīgu darbu šīs sugas aizsardzības īstenošanā. Līdzīgi – tādēļ, ka dabas aizsardzības sargi un ierēdņi labi pazīst apvidu, par kuru tie ir atbildīgi – šo sargu un ierēdņu nacionālais tīkls ir labi informēts par dzīvnieku un augu sugu aizsardzību minētajos apvidos.

28 Šajā sakarā jāatgādina, ka Direktīvas 92/43 12. panta 1. punktā ir noteikts, ka dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai IV pielikuma a) daļā uzskaitītajām dzīvnieku sugām to dabiskās izplatības areālā izveidotu stingras aizsardzības sistēmu.

29 Kā savu secinājumu 24. punktā norāda ģenerāladvokāts, arī minētā 12. panta 1. punkta transpozīcija uzliek dalībvalstīm pienākumu ne tikai pieņemt pilnīgu tiesisko regulējumu, bet arī īstenot konkrētus un specifiskus aizsardzības pasākumus (šajā sakarā skat. 2002. gada 30. janvāra spriedumu lietā C‑103/00, Komisija/Grieķija, Recueil, I‑1147. lpp., 34.–39. punkts).

30 Tāpat arī stingras aizsardzības sistēmai ir jāpieņem saskaņoti un koordinēti preventīvie pasākumi (2006. gada 16. marta spriedums lietā C‑518/04, Komisija/Grieķija, Krājums, I‑42.* lpp., 16. punkts).

31 Šajā gadījumā tas vien, ka pastāv pilnu darba laiku nodarbinātu sugu uzraudzības un aizsardzības sargu un ierēdņu tīkls, nepierāda, ka tiek efektīvi īstenota visu Direktīvas 92/43 IV pielikuma a) daļā minēto sugu, kas sastopamas Īrijā, stingras aizsardzības sistēma.

32 Kā savu secinājumu 45.–48. punktā ir norādījis ģenerāladvokāts, šīm sugām nav piemērotas uzraudzības sistēmas – izņemot smilšu krupi, pakavsikspārni, jūras bruņurupuci – ņemot vērā šo sugu īpatņu ierobežoto skaitu Īrijas ūdeņos. Kā izriet no šī sprieduma 20.–24. punkta, tas ir attiecināms uz ūdru, Kerijas gliemi, dažādām sikspārņu sugām, izņemot pakavsikspārni, kā arī vaļveidīgajiem.

33 Tādēļ otrā iebilduma ceturtā daļa ir uzskatāma par pamatotu.

Par otrā iebilduma piekto daļu

34 Ar otrā iebilduma piekto daļu Komisija norāda, ka, kaut arī saskaņā ar Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvu 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 175, 40. lpp.) veiktie ietekmes uz vidi novērtējumi varētu noderēt, lai signalizētu kompetentajām iestādēm par īpašiem apdraudējumiem Direktīvas 92/43 IV pielikumā uzskaitīto sugu vairošanās un atpūtas vietām, Īrijā ir tikai daži projekti par šādu novērtējumu. Turklāt, pat ja tie tiek īstenoti, Īrijas iestādes informāciju par aizsargātajām sugām no īpašuma apsaimniekotājiem pieprasa tikai pēc tam, kad attiecīgais projekts jau ir apstiprināts, un tādējādi kaitnieciska iedarbība uz vidi netiek kavēta.

35 Komisija it īpaši atsaucas uz trim projektiem, kuri negatīvi ietekmē sikspārņu populāciju (Lafrinas [Lough Rynn] projekts), pakavsikspārņu gulēšanas vietas (Enisas [Ennis] apvedceļa projekts), kā arī vaļveidīgo atpūtas un vairošanās areālus (cauruļvada projekts Brodheivenas [Broadhaven] līcī).

36 Šajā sakarā ģenerāladvokāts savu secinājumu 53.–61. punktā ir norādījis, ka tas, ka projekts tiek apstiprināts pirms šī projekta ietekmes – arī negatīvo seku – uz vidi novērtējuma (Lafrinas projekts) vai ka citi projekti, neskatoties uz to, ka ietekmes uz vidi iepriekšējais novērtējums liek secināt, ka šie projekti negatīvi ietekmēs vidi (Enisas apvedceļa projekts un Bodheivenas līča cauruļvada projekts), tiek apstiprināti, pierāda, ka Direktīvas 92/43 IV pielikuma a) daļā uzskaitītās sugas, kā arī to atpūtas un vairošanās areāli ir pakļauti traucējumiem un kaitējumam, no kuriem Īrijas tiesiskais regulējums tos nepasargā.

37 Līdz ar to attiecībā uz projektiem, kurus Komisija norādījusi savā prasības pieteikumā, nevar uzskatīt, ka būtu pieņemti visi pasākumi stingras aizsardzības sistēmas ieviešanai. Tādēļ otrā iebilduma piektā daļa ir uzskatāma par pamatotu.

Par otrā iebilduma septīto daļu

38 Ar otrā iebilduma septīto daļu Komisija norāda, ka Īrija nav pierādījusi, ka tā būtu izveidojusi piemērotu sistēmu, lai stātos pretī sikspārņu sugu atpūtas un vairošanās areālu apdraudējumiem. Tā it īpaši norāda, ka kokapstrāde, ēku atjaunošanas un nojaukšanas darbi kaitē sikspārņu gulēšanas vietām.

39 Šajā sakarā ir jāatgādina, ka no pastāvīgās judikatūras izriet, ka pienākumu neizpildes procedūras, kas uzsākta saskaņā ar EKL 226. pantu, ietvaros Komisijai iespējamā pienākumu neizpilde ir jākonstatē bez iespējas par pamatu izmantot kādu pieņēmumu (skat. 2006. gada 18. maija spriedumu lietā C‑221/04, Komisija/Spānija, Krājums, I‑4515. lpp., 59. punkts un minētā judikatūra).

40 Šajā lietā jāatzīst, ka Komisija otrā iebilduma septītās daļas pamatošanai nav iesniegusi nevienu konkrētu pierādījumu.

41 Tādēļ otrā iebilduma septītā daļa nav uzskatāma par pamatotu.

Par trešo iebildumu

42 Ar trešo iebildumu, kura formulējums sakrīt ar otrā iebilduma otrās daļas formulējumu, Komisija norāda uz paralēla atkāpju režīma pastāvēšanu, kurš nav saderīgs ar Direktīvas 92/43 16. panta piemērošanas jomu un nosacījumiem; šis režīms izriet, pirmkārt, no 1976. gada Likuma par savvaļas floru un faunu [Wildlife Act] 23. panta 7. punkta tā 2000. gada Grozījumu likuma [Wildlife (Amendment) Act] redakcijā (turpmāk tekstā – Wildlife Act) un, otrkārt, no šī paša likuma 42. panta.

43 Ņemot vērā Īrijas aizstāvību par pienākumu neizpildi saistībā ar Wildlife Act 42. pantu, Komisija šo trešā iebilduma daļu atsauca. Tādēļ tas nav jāpārbauda.

44 Attiecībā uz to trešā iebilduma daļu, kas saistīta ar Wildlife Act 23. panta 7. punkta a)–c) apakšpunktu, Komisija norāda, ka saskaņā ar šo normu par pārkāpumu netiek uzskatīts tas, ja persona, nodarbojoties ar lauksaimniecību, zveju, akvakultūru, mežsaimniecību vai purvu apsaimniekošanu, nejauši nonāvē vai savaino aizsargātu dzīvnieku (23. panta 7. punkta a) apakšpunkts) vai, veicot šīs darbības, traucē vai izjauc šāda dzīvnieka vairošanās vietu (23. panta 7. punkta b) apakšpunkts), jeb arī nejauši nonāvē vai ievaino šādu dzīvnieku vai izjauc vai nodara kaitējumu tā vairošanās vietai ceļu būves darbu, arheoloģisko izrakumu vai celtniecības un inženierijas, vai jebkādu citu darbu vai pasākumu ietvaros (23. panta 7. punkta c) apakšpunkts).

45 Īrija uzskata, ka Komisija ir nepareizi interpretējusi minētā 23. panta 7. punkta mērķi. Katrā ziņā, lai šajā sakarā novērstu jebkādus pārpratumus, Īrija norāda, ka tā ir pieņēmusi grozījumus (dzīvotņu) regulējumā, lai skaidri noteiktu Wildlife Act 23. pantā paredzēto režīmu un šī regulējuma 23. pantā minētos noteikumus. Ar Eiropas Kopienu 2005. gada (Dabisko dzīvotņu) regulējumu Wildlife Act tikai ir pievienota jauna norma, proti, minētā 23. panta 8. punkts.

46 Šajā sakarā, pirmkārt, ir jāatgādina, ka Wildlife Act 23. panta grozījumu, kas izdarīts ar minēto 2005. gada regulu, saskaņā ar šī sprieduma 17. punktā minēto judikatūru Tiesa nevar ņemt vērā, izvērtējot apgalvoto pienākumu neizpildi, jo šis grozījums ir ieviests pēc argumentētajā atzinumā paredzētā divu mēnešu termiņa izbeigšanās.

47 Otrkārt, pietiek vien atzīt, ka Wildlife Act 23. panta 7. punkta b) apakšpunktā paredzētais – ka nejaušas darbības, ar kurām tiek traucēti vai izjaukti savvaļas sugu atpūtas vai vairošanās areāli, nav pārkāpums – neatbilst Direktīvas 92/43 12. panta 1. punkta d) apakšpunkta prasībām, kurā ir aizliegtas šādas darbības – ar nodomu vai nejaušas (šajā sakarā skat. 2005. gada 20. oktobra spriedumu lietā C‑6/04, Komisija/Apvienotā Karaliste, Krājums, I‑9017. lpp., 79. punkts).

48 Turklāt šķiet, ka Wildlife Act 23. pantā paredzētās atkāpes ir plašākas par tām, kas paredzētas Direktīvas 92/43 16. pantā, kurā savukārt izsmeļoši uzskaitīti apstākļi, kādos var izdarīt atkāpes no Direktīvas 12. panta.

49 No tā izriet, ka Komisija pareizi atsaucas uz Īrijas tiesiskajā regulējumā paredzēto paralēlo atkāpju režīmu, kas nav saderīgs ar Direktīvas 92/43 12. un 16. pantu.

50 Tādējādi pamatots ir arī trešais iebildums, kuru izvirzījusi Komisija savas prasības pamatojumam.

51 Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, ir jāatzīst, ka:

– nepieņemdama visus specifiskos pasākumus, kas vajadzīgi, lai efektīvi īstenotu stingras aizsardzības sistēmu,

– paturēdama spēkā Wildlife Act 23. panta 7. punkta a)–c) apakšpunktu, kuri nav saderīgi ar Direktīvas 92/43 12. panta 1. punktu un 16. pantu,

Īrija nav izpildījusi minētajos šīs direktīvas pantos paredzēto un nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva.

Par tiesāšanās izdevumiem

52 Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Īrijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā Īrijai spriedums nav labvēlīgs, tad jāpiespriež tai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:

1) – nepieņemdama visus specifiskos pasākumus, kas vajadzīgi, lai efektīvi īstenotu stingras aizsardzības sistēmu, kas paredzēta 12. panta 1. punktā Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvā 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību,

– paturēdama spēkā 1976. gada Likuma par savvaļas floru un faunu [Wildlife Act] 2000. gada Grozījumu likuma [Wildlife (Amendment) Act] redakcijā 23. panta 7. punkta a)–c) apakšpunktu, kuri nav saderīgi ar Direktīvas 92/43 12. panta 1. punktu un 16. pantu,

Īrija nav izpildījusi minētajos šīs direktīvas pantos paredzēto un nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva;

2) Īrija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

[Paraksti]