ĢENERĀLADVOKĀTES JULIANAS KOKOTES [JULIANE KOKOTT]

SECINĀJUMI,

sniegti 2020. gada 23. aprīlī ( 1 )

Lieta C‑93/19 P

Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD)

pret

Chantal Hebberecht

Apelācija – Prasība atcelt tiesību aktu – Tiesību normas civildienesta jomā – Eiropas Ārējās darbības dienests – Iecelšana amatā – Eiropas Savienības delegācijas Etiopijā vadītājas amats – Rotācijas princips – Pieteikums par iecelšanas amatā pagarināšanu – Atteikums – Dzimumu līdztiesība – Pienākums ņemt vērā ar dzimumu saistītus aspektus – Iestādes administratīva akta, kurš izdots, izmantojot rīcības brīvību, atcelšana – Tādu aspektu neņemšana vērā, kuriem vajadzēja tikt iekļautiem administratīvajā aktā, kurš izdots, izmantojot rīcības brīvību – Obligāti vērā ņemami aspekti

I. Ievads

1. Vai Eiropas Savienības ierēdnes darba devējs civildienesta jomā, pieņemot lēmumu par viņas iecelšanas amatā pagarināšanu, proti, viņas palikšanu noteiktā amatā, jau sākotnēji var izslēgt ar dzimumu saistītus apsvērumus?

2. Šis jautājums rodas strīdā starp Eiropas Ārējās darbības dienestu (turpmāk tekstā – “EĀDD”) un vienu no tā ierēdnēm, kura lūdz viņas iecelšanas vadošā amatā, proti, Eiropas Savienības delegācijas Etiopijā vadītājas amatā, pagarināšanu. Noraidot attiecīgo pieteikumu, EĀDD uzskatīja, ka esot jāņem vērā tikai dienesta intereses un ka dzimumam, pieņemot šo lēmumu, nav nekādas nozīmes.

3. Savukārt Vispārējā tiesa savā 2018. gada 27. novembra spriedumā Hebberecht/EĀDD (T‑315/17, EU:T:2018:842) (turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”) uzskatīja, ka dzimumu vienlīdzība esot būtisks elements, kas esot jāņem vērā visos lēmumos, kuri tiek pieņemti, pamatojoties uz Civildienesta noteikumiem. Šī iemesla dēļ tā atcēla apstrīdēto lēmumu.

4. Tādējādi laikā, kad aktuāla ir Gender Mainstreaming ( 2 ) koncepcija, Tiesai pirmo reizi būs jālemj par to, kāda ir dzimumu līdztiesības juridiskā dimensija Savienības lēmumos personāla jomā un – attiecīgā gadījumā – kādi secinājumi no tā ir jāizdara.

5. Proti, EĀDD uzskata, ka pienākums šajā gadījumā ņemt vērā ar dzimumu saistītus aspektus nozīmētu noteikt tam pienākumu pagarināt attiecīgās ierēdnes iecelšanu amatā. Tomēr šādai “pozitīvai diskriminācijai” neesot tieši piemērojama juridiskā pamata. Taču Vispārējā tiesa katrā ziņā nedrīkstēja atcelt lēmumu tikai tā iemesla dēļ, ka EĀDD šajā ziņā nav izvērtējis ar dzimumu saistītus apsvērumus.

II. Tiesiskais regulējums

6. Eiropas Savienības Civildienesta noteikumi tika pieņemti ar Padomes Regulu (EEK, Euratom, EOTK) Nr. 259/68 (1968. gada 29. februāris), ar ko nosaka Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumus un Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību, kā arī paredz īpašus Komisijas ierēdņiem uz laiku piemērojamus pasākumus ( 3 ).

7. Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 723/2004 (2004. gada 22. marts), ar ko groza Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumus un Kopienu pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību ( 4 ), 7. apsvērums ir formulēts šādi: “Jāievēro atbilstība nediskriminēšanas principam, kā paredzēts Eiropas Kopienas dibināšanas līgumā, kas tādējādi rada nepieciešamību pēc personāla politikas turpmākas attīstības, nodrošinot vienlīdzīgas iespējas visiem neatkarīgi no dzimuma, fiziskajām spējām, vecuma, rasiskās un etniskās identitātes, seksuālās orientācijas un ģimenes stāvokļa.”

8. Saskaņā ar Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu, kuros grozījumi ir izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES, Euratom) Nr. 1023/2013 (2013. gada 22. oktobris) ( 5 ) (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”), 1.b pantu tie attiecas uz EĀDD ierēdņiem.

9. Civildienesta noteikumu 1.d pantā ir noteikts: “1. Piemērojot šos Civildienesta noteikumus, diskriminācija jebkāda iemesla dēļ, piemēram, dzimuma, rases, ādas krāsas, etniskās vai sociālās izcelsmes, ģenētisko īpašību, valodas, reliģijas vai ticības, politisko vai citu uzskatu, piederības nacionālajai minoritātei, veiksmes, dzimšanas, invaliditātes, vecuma vai seksuālās orientācijas dēļ, ir aizliegta. [..] 2. Lai praksē nodrošinātu vīriešu un sieviešu pilnīgu vienlīdzību darbā, kas ir būtisks elements, kurš jāņem vērā šo Civildienesta noteikumu visu aspektu īstenošanā, vienlīdzīgas attieksmes princips neliedz Eiropas Savienības iestādēm turpināt vai pieņemt pasākumus, kuros paredzētas īpašas priekšrocības nolūkā atvieglot mazāk pārstāvētajam dzimumam profesionālās darbības veikšanu vai nolūkā novērst vai mazināt diskrimināciju profesionālajā karjerā. 3. Iestāžu iecēlējinstitūcijas, savstarpēji vienojoties, pēc apspriedes ar Civildienesta noteikumu komiteju nosaka pasākumus un rīcību, lai veicinātu vienlīdzīgas iespējas vīriešiem un sievietēm jomās, uz kurām attiecas šie Civildienesta noteikumi, un pieņem attiecīgus noteikumus, jo īpaši, lai novērstu tādu faktisku nevienlīdzību, kā sieviešu iespēju ierobežošanu minētajās jomās. [..] 6. Ievērojot nediskriminācijas principu un proporcionalitātes principu, jebkādam to piemērošanas ierobežojumam jāsniedz objektīvs un saprātīgs pamatojums un tā mērķim jābūt likumīgam darbinieku politikas vispārējās interesēs [..].”

III. Lietas priekšvēsture un tiesvedība Vispārējā tiesā

10. Šīs apelācijas tiesvedības mērķiem lietas priekšvēsturi un tiesvedību Vispārējā tiesā var apkopot šādi.

11. Atbildētāja apelācijas tiesvedībā ir EĀDD ierēdne. 2013. gada 1. septembrī viņa tika iecelta par Eiropas Savienības delegācijas Etiopijā vadītāju uz četriem gadiem.

12. 2016. gada 15. aprīlī viņa lūdza pagarināt savu iecelšanu amatā par vienu gadu līdz 2018. gada 1. septembrim. Savu pieteikumu viņa pamatoja, apgalvojot, ka viņa vēlas likt lietā savu pieredzi Etiopijā piekto gadu vēl pirms aiziešanas pensijā 2018. gada 1. septembrī.

13. Ar 2016. gada 30. jūnija lēmumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”) EĀDD iecēlējinstitūcija šo pieteikumu noraidīja un norādīja ka, “lai nodrošinātu regulāru delegācijas vadītāju rotāciju, ir vispārēji ieviesta skaidra mobilitātes politika pēc maksimāli četriem amatā pavadītiem gadiem”.

14. Atbildētāja apelācijas tiesvedībā par šo lēmumu vispirms iesniedza sūdzību atbilstoši Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktam un pēc tam, kad tā tika noraidīta, – prasību Vispārējā tiesā.

15. Kā pamatojumu viņa it īpaši norādīja, ka viņas iecelšanas amatā pagarināšana atbilst dienesta interesēm un ka viņas aiziešana radītu dienesta pārtraukumu EĀDD nodrošinātās vadības līmenī. Turklāt viņas pagarinājums delegācijas vadītājas amatā, esot sievietei AD 14 pakāpē, būtu bijis parauga vērts pozitīvās diskriminācijas pasākums.

16. Savukārt EĀDD gan sūdzības procedūrā, gan Vispārējā tiesā pauda nostāju, ka pagarinājums neesot dienesta interesēs. Turklāt apstāklis, ka pieteikuma iesniedzēja ir sieviete, nepastāvot pienākumam šajā ziņā, nevarot tikt ņemts vērā, izvērtējot pieprasīto pagarinājumu, jo pagarinājumam esot jābūt pamatotam tikai ar dienesta interesēm.

17. Ar pārsūdzēto spriedumu Vispārējā tiesa apmierināja prasītājas pirmajā instancē un atbildētājas apelācijas tiesvedībā celto prasību daļā, kurā viņa lūdza atcelt apstrīdēto lēmumu.

18. Vispārējā tiesa, proti, uzskata, ka atbildētāja apelācijas tiesvedībā neesot pierādījusi, ka EĀDD dienesta interešu vērtējums ir bijis acīmredzami kļūdains ( 6 ). Turklāt EĀDD, nepieļaujot acīmredzamu kļūdu vērtējumā, varēja pieņemt, ka nepārtrauktību dienestā varēja nodrošināt arī delegācijas vadītāja vietnieka atstāšana amatā ( 7 ). Tomēr, izslēdzot dzimumu vienlīdzību no apsvērumiem, kas aptvēra lēmuma par prasītājas iesniegtā pieteikuma par pagarinājumu pieņemšanu, lai arī Civildienesta noteikumu izdevējs uzskata, ka šim apstāklim esot bijis būtisks raksturs, EĀDD nav ievērojis Civildienesta noteikumu 1.d panta 2. un 3. punktu ( 8 ). Šajā sakarā Vispārējā tiesa norādīja, ka EĀDD gan rakstveida procesa laikā, gan tiesas sēdē Vispārējā tiesā ir uzsvēris, ka neesot saiknes starp vienlīdzīgu iespēju politiku un mobilitātes politiku un ka pieteikumi par pagarinājumu tiekot izskatīti neatkarīgi no tā, vai pieteikuma iesniedzējs ir vīrietis vai sieviete ( 9 ).

19. Tā kā apstrīdētā lēmuma rezolutīvā daļa varēja būt citāda, ja no EĀDD veiktā novērtējuma jau no paša sākuma nebūtu tikusi izslēgta dzimumu vienlīdzība, Vispārējā tiesa atcēla apstrīdēto lēmumu ( 10 ).

IV. Tiesvedība Tiesā

20. Ar savu 2019. gada 6. februāra apelācijas sūdzību, kas Tiesā saņemta 2019. gada 8. februārī, EĀDD lūdz: – atcelt Vispārējās tiesas 2018. gada 27. novembra spriedumu Hebberecht/EĀDD (T‑315/17, EU:T:2018:842), – noraidīt prasību Vispārējā tiesā un – piespriest [atbildētājai apelācijas tiesvedībā] atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

21. Atbildētāja apelācijas tiesvedībā nepiedalās.

V. Juridiskais vērtējums

22. Tam, ka atbildētāja apelācijas tiesvedībā nepiedalās tiesvedībā, nav nozīmes. Tas tādēļ, ka apelācijas tiesvedība attiecas tikai uz jautājumu, vai apgalvotās tiesību kļūdas pamato pārsūdzētā sprieduma atcelšanu. Neatkarīgi no otras puses prasījumiem uz šo jautājumu ir jāatbild objektīvi.

23. Ar savu vienīgo apelācijas pamatu EĀDD apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, jo tā savu spriedumu esot pamatojusi ar Civildienesta noteikumu 1.d panta 2. punkta pārkāpumu.

24. EĀDD skatījumā Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 93. un 94. punktā “šķietami uzskata”, ka Civildienesta noteikumu 1.d panta 2. punktā esot ietverts princips, kas ir tieši piemērojams sieviešu atbalstam un kas šai struktūrai nosaka pienākumu pieņemt lēmumu par labu pieteikuma iesniedzējai. Tā esot tiesību kļūda, jo iecēlējinstitūcijai esot pienākums veikt noteiktus “pozitīvi diskriminējošus” pasākumus tikai tad, ja tā būtu pieņēmusi attiecīgus noteikumus par šādiem pasākumiem Civildienesta noteikumu 1.d panta 3. punkta izpratnē.

25. Apelācijas pamata formulējums jau liecina par to, ka tas ir balstīts uz noteiktu EĀDD sprieduma interpretāciju. Šī iemesla dēļ ir nepieciešams aplūkot pārsūdzētā sprieduma būtiskās daļas to precīzajā formulējumā.

26. Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 93. un 94. punktā ir nospriedusi, ka “Civildienesta noteikumu 1.d panta 2. punktā Civildienesta noteikumu izdevējs nav tikai paziņojis par iestāžu pasākumu veikšanu. Tas arī norāda (šim paziņojumam nepievienojot nedz termiņu, nedz nosacījumus, nedz arī paredzot, ka tas būtu atkarīgs no konkrētu pasākumu veikšanas), ka dzimumu vienlīdzība ir “būtisks” apstāklis, kas jāņem vērā “visos” aspektos, īstenojot Civildienesta noteikumus. No tā izriet, ka, izslēdzot dzimumu vienlīdzību no apsvērumiem, kas aptvēra lēmuma par prasītājas iesniegtā pieteikuma par pagarinājumu pieņemšanu, lai arī Civildienesta noteikumu izdevējs uzskata, ka šim apstāklim ir būtisks raksturs, EĀDD nav ievērojis prasītājas minētās Civildienesta noteikumu normas.”

27. Šīs tiesību kļūdas dēļ apstrīdētais lēmums esot jāatceļ, jo šī lēmuma rezolutīvā daļa “varēja būt citāda, ja no EĀDD veiktā novērtējuma jau no paša sākuma principiāli nebūtu tikusi izslēgta dzimumu vienlīdzība, lai arī lēmumiem par tā dienestu organizāciju ir jāiekļaujas Civildienesta noteikumos paredzētajā tiesiskajā ietvarā” ( 11 ).

28. Tādēļ pirmajā mirklī šķiet, ka EĀDD apelācijas sūdzība ir balstīta uz kļūdainu pārsūdzētā sprieduma interpretāciju. Tas tādēļ, ka no apstrīdētajām rindkopām izriet vienīgi tas, ka Vispārējā tiesa ir uzskatījusi, ka Civildienesta noteikumu 1.d panta 2. punkts ir ticis pārkāpts tādēļ, ka EĀDD savā lēmumā jau sākotnēji nebija ņēmis vērā ar dzimumu saistītus apsvērumus. Vispārējās tiesas ieskatā, šis apstāklis pats par sevi pamato apstrīdētā lēmuma atcelšanu.

29. Pretēji EĀDD uzskatam Vispārējā tiesa nav konstatējusi, ka EĀDD esot bijis pienākums pieņemt savu lēmumu, kas obligāti ir labvēlīgs atbildētājai apelācijas tiesvedībā.

30. Tomēr ir jāpārbauda, pirmkārt, vai Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, nospriežot, ka no Civildienesta noteikumu 1.d panta 2. punkta izriet, ka iecēlējinstitūcijai, pieņemot lēmumu par ierēdnes iecelšanas amatā pagarināšanu, katrā ziņā ir jāņem vērā ar dzimumu saistīti aspekti (par to A iedaļā).

31. Otrkārt, pēc tam ir jāpārbauda, vai Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, uzskatot, ka, ņemot vērā šos aspektus, EĀDD lēmums varētu būt citāds un līdz ar to tas esot jāatceļ. Šajā kontekstā es izvērtēšu arī to, vai Vispārējā tiesa šajā gadījumā ir netieši nospriedusi, ka EĀDD ir bijis pienākums kā “pozitīvas diskriminācijas” pasākumu atļaut atbildētājas apelācijas tiesvedībā iecelšanas amatā pagarināšanu (par to B iedaļā).

A. Par vispārējo pienākumu ņemt vērā ar dzimumu saistītus apsvērumus Savienības iestāžu pieņemtajos lēmumos personāla jomā

32. EĀDD uzskata, ka no Civildienesta noteikumu 1.d panta 2. punkta teikuma pirmās daļas, saskaņā ar kuru “vīriešu un sieviešu pilnīga vienlīdzība darbā, kurš ir būtisks elements, kas jāņem vērā šo Civildienesta noteikumu visu aspektu īstenošanā”, nevar tikt izsecināts vispārējs iecēlējinstitūciju pienākums ņemt vērā šos pašus elementus saistībā ar visiem lēmumiem, kas ir jāpieņem. Drīzāk šīs tiesību normas teikuma pirmā daļa noteikti būtu jālasa kontekstā ar tās teikuma otro daļu, saskaņā ar kuru iecēlējinstitūcijas var paredzēt īpašas priekšrocības dzimumam, kurš ir nelabvēlīgākā situācijā. Citiem vārdiem sakot, šīs tiesību normas pirmajai daļai neesot patstāvīgas nozīmes, bet tā attiecoties vienīgi uz iespēju veikt “pozitīvi diskriminējošus” pasākumus.

33. Vispārējā tiesa uzskata, ka Civildienesta noteikumu 1.d panta 2. punktā ir ietvertas divas atsevišķi aplūkojamas tiesību normas. Šajā ziņā tā pārsūdzētā sprieduma 84. punktā ir konstatējusi, ka no šīs tiesību normas, no vienas puses, izriet, ka dzimumu vienlīdzība esot būtisks elements Civildienesta noteikumu īstenošanā, kas esot jāņem vērā “visos” šādas īstenošanas aspektos. No otras puses, šī tiesību norma dodot iespēju iestādēm veikt pasākumus, lai mazinātu sieviešu nepietiekamu pārstāvību noteiktos amatos.

34. No Civildienesta noteikumu 1.d panta 2. punkta rašanās vēstures izriet, ka iespēja veikt šādus pasākumus pastāv jau no brīža, kad Civildienesta noteikumi tika grozīti ar Padomes Regulu (EK, EOTK, Euratom) Nr. 781/98 (1998. gada 7. aprīlis) ( 12 ), lai gan frāze, saskaņā ar kuru vīriešu un sieviešu vienlīdzība darbā “ir būtisks elements, kas jāņem vērā Civildienesta noteikumu visu aspektu īstenošanā”, tika ieviesta tikai ar Regulu Nr. 723/2004. No tā var secināt, ka šai frāzei tomēr ir patstāvīga nozīme.

35. Šajā kontekstā no pēdējās minētās regulas 7. apsvēruma izriet, ka grozījumu mērķis bija ievērot atbilstību primārajās tiesībās nostiprinātajam nediskriminēšanas principam un ka tādējādi it īpaši bija jānodrošina vienlīdzīgas iespējas visiem neatkarīgi no dzimuma.

36. Dzimumu līdztiesība un vienlīdzība ir Savienības galvenie mērķi, kas principā ietekmē visas politiskās un darbības jomas. Par to liecina to nostiprināšana tiesību normās ar visaptverošu raksturu – kā LES 2. pantā, LES 3. panta 3. punkta otrajā daļā un LESD 8. pantā.

37. Šajā ziņā jebkādas diskriminācijas aizliegums dzimuma dēļ ir tikai viens no Savienības līdztiesības politikas aspektiem. Attiecībā uz darbu un nodarbinātību EEK līguma 119. pantā jau bija ietverts šāds diskriminācijas aizliegums dalībvalstīm attiecībā uz atalgojumu, kas pašlaik ir nostiprināts LESD 157. pantā. Ar Amsterdamas līgumu pašreizējam LESD 157. pantam tika pievienots 4. punkts, kas dalībvalstīm turklāt dod iespēju veikt “pozitīvi diskriminējošus” pasākumus.

38. Papildus vienkāršam diskriminācijas aizliegumam, no vienas puses, un iespējai ieviest noteiktas priekšrocības, no otras puses, visaptverošu vienlīdzīgu iespēju un vienlīdzīgas attieksmes pret sievietēm un vīriešiem nodrošināšanai turklāt ir nepieciešams iekļaut ar dzimumu saistītus apsvērumus visās Savienības politikas un darbības jomās ( 13 ). Ar šādu pienākumu tiek ņemts vērā dzimumu līdztiesības kā Savienības visaptveroša uzdevuma raksturs.

39. To, ka visaptveroša dzimumu vienlīdzības nodrošināšana ietver arī šo pēdējo minēto aspektu, pierāda arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) noteikumi, kas saskaņā ar tās 51. panta 1. punktu attiecas uz visām Savienības iestādēm un struktūrām.

40. Papildus diskriminācijas aizliegumam dzimuma dēļ, kas ir paredzēts Hartas 21. pantā, tās 23. panta otrajā daļā ir dota iespēja noteikt “pozitīvi diskriminējošus” pasākumus. Turklāt Hartas 23. panta pirmajā daļā ir noteikts, ka sieviešu un vīriešu līdztiesība ir jānodrošina visās jomās, tostarp nodarbinātības, darba un atalgojuma jomā ( 14 ). No paskaidrojumiem attiecībā uz Hartu izriet, ka šajā tiesību normā ir atsauce uz LESD 8. pantu, saskaņā ar kuru, veicot savas darbības, Savienība tiecas novērst nevienlīdzību starp sievietēm un vīriešiem un sekmēt vienlīdzību.

41. Protams, var pastāvēt Savienības lēmumi, kuros nav nepieciešams apspriest šos mērķus. Tas tādēļ, ka Savienības iestādēm savos lēmumos nav jāņem vērā apstākļi, kuri ir acīmredzami neatbilstoši vai kuriem nav vai ir skaidri otršķirīga nozīme attiecībā uz lēmumu ( 15 ). Tomēr nevar uzskatīt, ka ar dzimumu saistītiem apsvērumiem nav nozīmes saistībā ar personāla vadības lēmumiem, jo dzimumu līdztiesībai ir centrālā loma darba un nodarbinātības jomā.

42. Tādējādi Civildienesta noteikumu 1.d pantā ir tikai kodificēts tas, kas konkrēti izriet no Hartas 21. un 23. panta attiecībā uz iecēlējinstitūciju lēmumu pieņemšanas praksi: Civildienesta noteikumu 1.d panta 1. punktā vispirms ir noteikts diskriminācijas aizliegums dzimuma dēļ. Tālāk 2. punkta pirmajā daļā ir noteikts pienākums ņemt vērā aspektus, kas saistīti ar vienlīdzību, visu Civildienesta noteikumu aspektu īstenošanā, un, visbeidzot, 2. punkta otrajā daļā ir dota iespēja piešķirt īpašas priekšrocības mazāk pārstāvētajam dzimumam.

43. Turklāt, kā Vispārējā tiesa ir pamatoti konstatējusi pārsūdzētā sprieduma 93. punktā, pienākums ņemt vērā dzimumu vienlīdzību, kas ir paredzēta Civildienesta noteikumu 1.d panta 2. punktā, nav pakļauts nedz termiņam, nedz nosacījumiem. Ņemot vērā šīs tiesību normas plašo formulējumu, nevar arī pieņemt, ka daži personāla vadības lēmumi, tādi kā lēmumi par iecelšanas amatā pagarināšanu, no tā būtu izslēgti.

44. Tas atbilst Hartas 23. panta pirmās daļas kā subjektīvu tiesību raksturam. Proti, sieviešu un vīriešu līdztiesības “nodrošināšana” visās jomās – pretēji Hartas 23. panta otrajā daļā minētajai īpašu priekšrocību ieviešanai – neprasa citus īstenošanas pasākumus. Šī iemesla dēļ to nevar uzskatīt par vienkāršu principu Hartas 52. panta 5. punkta izpratnē, kas vispirms ir jāievieš. Šajā kontekstā ir jānorāda, ka Tiesa vienlīdzīgai attieksmei pret sievietēm un vīriešiem jau sen ir atzinusi (tiesā aizstāvamu) pamattiesību raksturu ( 16 ).

45. EĀDD nostāja, saskaņā ar kuru tādos individuālos lēmumos, kāds tiek apstrīdēts šajā gadījumā, iecēlējinstitūcijai nav pienākuma ņemt vērā ar dzimumu saistītus aspektus ( 17 ), ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus un Civildienesta noteikumu 1.d panta 2. punkta skaidro formulējumu, tādējādi šķiet nepamatota.

B. Par juridiskajām sekām, kas izriet no tā, ka konkrētajā gadījumā netiek ņemti vērā ar dzimumu saistīti aspekti

46. Tomēr EĀDD apelācijas pamats ir plašāks. Tas tādēļ, ka šis dienests uzskata, ka Vispārējā tiesa patiesībā nav tikai vien konstatējusi, ka iecēlējinstitūcijām, pieņemot lēmumu par ierēdņa iecelšanas amatā pagarināšanu, būtu jāņem vērā ar dzimumu saistīti aspekti. Drīzāk tā esot netieši nospriedusi, ka EĀDD, pamatojoties uz Civildienesta noteikumu 1.d panta 2. punktu, esot bijis pienākums pagarināt atbildētājas apelācijas tiesvedībā palikšanu amatā kā “pozitīvas diskriminācijas” pasākumu. Taču katrā ziņā pienākuma ņemt vērā ar dzimumu saistītus aspektus neievērošana nevarot būt pamats apstrīdētā lēmuma atcelšanai, jo dienesta intereses veikt rotāciju esot svarīgākas. Turklāt Vispārējā tiesa neesot iebildusi pret EĀDD veikto dienesta interešu vērtējumu.

47. Šajā kontekstā vispirms ir atkārtoti jānorāda – no pārsūdzētā sprieduma 93. un 94. punkta ( 18 ) izriet, ka Vispārējā tiesa uzskata, ka Civildienesta noteikumu 1.d panta 2. punkta pārkāpums izriet tikai no tā, ka lēmuma pieņemšanā vispār netika iekļauti ar dzimumu saistīti apsvērumi. Nevienā brīdī Vispārējā tiesa nav nospriedusi, ka Civildienesta noteikumu 1.d panta 2. punkta pārkāpums ir saistīts ar to, ka EĀDD nav veicis nevienu atbildētājai apelācijas tiesvedībā labvēlīgu pasākumu.

48. Tomēr šķiet, ka EĀDD no pārsūdzētā sprieduma 97. punkta izdara plašākus secinājumus. Vispārējā tiesa tajā konstatēja, ka lēmums varēja būt citāds, ja no EĀDD veiktā novērtējuma jau no paša sākuma principiāli nebūtu tikusi izslēgta dzimumu vienlīdzība ( 19 ). EĀDD šo punktu interpretē tādējādi, ka Vispārējā tiesa tajā ir konstatējusi, ka, ņemot vērā šos aspektus, lēmumam bija jābūt citādam. Rezultātā tā tomēr attiecīgi esot noteikusi šim dienestam pienākumu veikt noteiktu pasākumu, proti, atbildētājas apelācijas tiesvedībā iecelšanas amatā pagarināšanu, lai gan šāds pienākums neizrietot no Civildienesta noteikumu 1.d panta 2. punkta.

49. Šajā kontekstā EĀDD apelācijas tiesvedībā turklāt izsmeļoši pamato, kāpēc, pat ņemot vērā ar dzimumu saistītos aspektus, lēmums šajā gadījumā faktiski nebūtu bijis citāds. Tas EĀDD skatījumā liecinot par to, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 97. punktā ir kļūdaini uzskatījusi, ka lēmums varēja būt citāds, un šīs tiesību kļūdas dēļ esot nepamatoti atcēlusi apstrīdēto lēmumu.

50. Tomēr šajā argumentācijā netiek ņemta vērā Savienības tiesu veiktās iestāžu administratīvo aktu, kuri izdoti, izmantojot rīcības brīvību, likumības pārbaudes būtība un darbība.

51. Iestādei ir rīcības brīvība, tostarp gadījumos, kad, kā tas ir šajā gadījumā, lēmums prasa dažādu aspektu novērtēšanu un izsvēršanu ( 20 ). Ciktāl iestādei ir šāda rīcības brīvība, pieņemot savus lēmumus, Savienības tiesas vienīgi pārbauda, kā Vispārējā tiesa to pareizi ir konstatējusi pārsūdzētā sprieduma 28. punktā, vai iestāde nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, īstenojot šo rīcības brīvību, vai arī tā nav acīmredzami pārkāpusi savas rīcības brīvības robežas ( 21 ). It īpaši Savienības tiesas pārbauda, vai iestāde ir rūpīgi un objektīvi izvērtējusi visus būtiskos attiecīgā gadījuma apstākļus ( 22 ).

52. Iemesls šāda lēmuma ierobežotai pārbaudāmībai ir varas dalīšana un institucionālā līdzsvara princips, kas nepieļauj, ka Vispārējā tiesa lemj iestādes vietā ( 23 ).

53. Tomēr, ja Vispārējā tiesa, veicot pārbaudi, ir nonākusi pie secinājuma, ka iestāde ir pieļāvusi kļūdu, šī kļūda principā var būt pamats administratīvā lēmuma atcelšanai tikai tad, ja tas, kā Vispārējā tiesa to pareizi ir norādījusi pārsūdzētā sprieduma 96. punktā, varētu ietekmēt lēmuma saturu ( 24 ).

54. Tas, vai kļūda varēja ietekmēt lēmuma saturu, ir juridisks jautājums. Izvērtējot šo jautājumu, nozīme ir tam, kāda veida kļūda tā ir un – vai tas ir obligāti pieņemams administratīvs akts vai administratīvs akts, kurš izdots, izmantojot rīcības brīvību.

55. Piemēram, noteiktas formas un procesuālas kļūdas loģiski izslēdz to, ka tās ietekmētu lēmuma saturu, piemēram, ja lēmums ar kļūdu un bez kļūdas tiek pieņemts precīzi uz tā paša pamata ( 25 ).

56. Tāpat obligāti pieņemama administratīva akta gadījumā principā ir izslēgts, ka papildu apsvērumi noved pie cita secinājuma, jo, ja ir izpildīti būtiskie nosacījumi, iestādei tik un tā ir jāpieņem noteiktais lēmums ( 26 ).

57. Savukārt attiecībā uz administratīvu aktu, kurš izdots, izmantojot rīcības brīvību, un kurā iestādei ir jāizvērtē un jāizsver dažādi aspekti, parasti nekad nevar tikt izslēgts, ka lēmums būtu bijis citāds, ja būtu ņemts vērā lēmumam nozīmīgs apstāklis, kuru iestāde jau sākotnēji ir izslēgusi ( 27 ). Tas tādēļ, ka pretējā gadījumā Vispārējā tiesa galu galā iestādes vietā pieņemtu lēmumu pēc būtības, kas tomēr saskaņā ar judikatūru ir izslēgts ( 28 ).

58. Pretēji EĀDD uzskatītajam no tā neizriet, ka iestādes lēmumam pēc atkārtotas izskatīšanas noteikti būtu jābūt citādam ( 29 ). Tas tādēļ, ka lēmums pēc būtības ir jāpieņem vienīgi iestādei. Tātad šajā gadījumā EĀDD papildus dienesta interesēm, kuras, Vispārējā tiesas ieskatā, tas turklāt ir izvērtējis bez acīmredzamām kļūdām vērtējumā ( 30 ), savā administratīvajā aktā, kurš ir izdots, izmantojot rīcības brīvību, bija jāiekļauj arī attiecīgie ar dzimumu saistītie apsvērumi.

59. Tādējādi noteiktos apstākļos, proti, ir iespējams, ka atbildētāja apelācijas tiesvedībā pēc tās pieteikuma atkārtotas izskatīšanas beigās saņem identisku lēmumu. Tomēr lēmuma atcelšanā nozīme ir vienīgi tam, lai lēmuma būtības vai kļūdas veida dēļ nevar izslēgt, ka kļūda ir ietekmējusi lēmuma saturu ( 31 ).

60. Turklāt identisku lēmumu var pieņemt arī gadījumos, kad apstrīdētais lēmums tiek atcelts būtiska procedūras noteikuma pārkāpuma dēļ. Tas tikai apstiprina to, ka administratīvo lēmumu adresātiem tikai zināmās robežās ir tiesības uz likumīgu administratīvu procesu per se, un it īpaši uz lēmumu bez kļūdām vērtējumā.

61. No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka tādā situācijā kā šajā gadījumā, kurā EĀDD iecēlējinstitūcijai bija jāizvērtē un jāizsver dažādi aspekti, Vispārējā tiesa varēja tikai konstatēt, ka lēmums varētu būt citāds, ja būtu ņemti vērā visi atbilstošie apstākļi. Saskaņā ar iepriekš minētajiem apsvērumiem to vidū ir arī ar dzimumu saistīti apsvērumi ( 32 ).

62. Savukārt, ja Vispārējā tiesa būtu konstatējusi, ka lēmums nevarēja būt citāds, tā neizbēgami būtu aizstājusi EĀDD iecēlējinstitūciju. Tas tādēļ, ka, lai nonāktu pie šāda secinājuma, Vispārējai tiesai pašai būtu bijis jāizvērtē ar dzimumu saistītie aspekti un tie jālīdzsvaro ar dienesta interesēm. Tomēr Vispārējā tiesa nedrīkst veikt šo izvērtēšanu iestādes vietā ( 33 ).

63. No visa iepriekš minētā izriet, ka Vispārējā tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu, no tā, ka EĀDD savā administratīvajā aktā, kurš ir izdots, izmantojot rīcības brīvību, nav ņēmis vērā nozīmīgu apstākli, secinot, ka lēmums varētu būt citāds, ja šis apstāklis būtu ticis ņemts vērā. Attiecīgi tā pamatoti ir atcēlusi apstrīdēto lēmumu.

VI. Secinājumi

64. Tādēļ noslēgumā iesaku Tiesai lemt šādi: 1) Noraidīt Eiropas Ārējās darbības dienesta iesniegto apelācijas sūdzību par Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 27. novembra spriedumu Hebberecht/EĀDD (T‑315/17, EU:T:2018:842). 2) Eiropas Ārējās darbības dienests atlīdzina apelācijas sūdzības tiesāšanās izdevumus.

( 1 ) Oriģinālvaloda – vācu.

( 2 ) Attiecībā uz jēdzienu skat. Komisijas 1996. gada 21. februāra Paziņojumu par sieviešu un vīriešu iespēju vienlīdzības iekļaušanu visās Kopienas politikas un darbību jomās, COM(96) 67, galīgā redakcija, 2. lpp.

( 3 ) OV 1968, L 56, 1. lpp.

( 4 ) OV 2004, L 124, 1. lpp.

( 5 ) OV 2013, L 287, 15. lpp.

( 6 ) Pārsūdzētā sprieduma 28.–36. punkts.

( 7 ) Pārsūdzētā sprieduma 42.–44. punkts.

( 8 ) Pārsūdzētā sprieduma 93. punkts.

( 9 ) Pārsūdzētā sprieduma 86.–88. punkts.

( 10 ) Pārsūdzētā sprieduma 97. punkts.

( 11 ) Pārsūdzētā sprieduma 97. punkts.

( 12 ) OV 1998, L 113, 4. lpp.

( 13 ) Šajā sakarā skat. Komisijas 1996. gada 21. februāra Paziņojumu par sieviešu un vīriešu iespēju vienlīdzības iekļaušanu visās Kopienas politikas un darbību jomās, COM(96) 67, galīgā redakcija, 2. lpp.

( 14 ) Tiesa jau ir skaidri uzsvērusi atšķirību starp diskriminācijas aizliegumu, kas ir noteikts Hartas 21. pantā, un pienākumu nodrošināt dzimumu līdztiesību, kas ir noteikts tās 23. panta pirmajā daļā, skat. spriedumu, 2011. gada 1. marts, Association belge des Consommateurs Test‑Achats u.c. (C‑236/09, EU:C:2011:100, 17. punkts).

( 15 ) Spriedumi, 2008. gada 10. jūlijs, Bertelsmann un Sony Corporation of America/Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, 167. punkts), un 2012. gada 6. novembris, Éditions Odile Jacob/Komisija (C‑551/10 P, EU:C:2012:681, 48. punkts).

( 16 ) Šajā nozīmē skat. spriedumus, 1978. gada 15. jūnijs, Defrenne (149/77, EU:C:1978:130, 26.–29. punkts), 1996. gada 30. aprīlis, P./S. (C‑13/94, EU:C:1996:170, 19. punkts), un 2006. gada 27. aprīlis, Richards (C‑423/04, EU:C:2006:256, 23. punkts).

( 17 ) Skat. pārsūdzētā sprieduma 85.–88. punktu.

( 18 ) Izklāstīts šo secinājumu 26. punktā.

( 19 ) Izklāstīts šo secinājumu 27. punktā.

( 20 ) Spriedumi, 2004. gada 29. aprīlis, Itālija/Komisija (C‑372/97, EU:C:2004:234, 83. punkts), 2005. gada 26. maijs, Tralli/ECB (C‑301/02 P, EU:C:2005:306, 58. punkts), un 2005. gada 14. jūlijs, Rica Foods/Komisija (C‑40/03 P, EU:C:2005:455, 55. punkts). Šajā ziņā skat. arī Prek, Miro/Lefèvre, Silvère, ““Administrative discretion”, “Power of appraisal” and “Margin of appraisal” in judicial review proceedings before the General Court”, CMLR 56 (2019), 339 (350. un 351. lpp.).

( 21 ) Spriedums, 2005. gada 14. jūlijs, Rica Foods/Komisija (C‑40/03 P, EU:C:2005:455, 54. punkts).

( 22 ) Spriedums, 2007. gada 18. jūlijs, Industrias Químicas del Vallés/Komisija (C‑326/05 P, EU:C:2007:443, 77. punkts).

( 23 ) Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2000. gada 8. februāris, Emesa Sugar (C‑17/98, EU:C:2000:70, 53. punkts), un 2005. gada 14. jūlijs, Rica Foods/Komisija (C‑40/03 P, EU:C:2005:455, 55. punkts). Šādā nozīmē arī Prek, Miro/Lefèvre, Silvère, ““Administrative discretion”, “Power of appraisal” and “Margin of appraisal in judicial review proceedings before the General Court”, CMLR 56 (2019), 339 (362. lpp.). Šajā ziņā skat. jau manus secinājumus lietā Frucona Košice/Komisija (C‑73/11 P, EU:C:2012:535, 92. punkts).

( 24 ) Skat. spriedumus, 1980. gada 10. jūlijs, Distillers Company/Komisija (30/78, EU:C:1980:186, 27. punkts), 2016. gada 16. jūnijs, SKW Stahl‑Metallurgie un SKW Stahl‑Metallurgie Holding/Komisija (C‑154/14 P, EU:C:2016:445, 69. punkts), un 2019. gada 4. aprīlis, OZ/EIB (C‑558/17 P, EU:C:2019:289, 76. punkts).

( 25 ) Šajā nozīmē skat. spriedumus, 1990. gada 21. marts, Beļģija/Komisija (C‑142/87, EU:C:1990:125, 48. punkts), un 2016. gada 16. jūnijs, SKW Stahl‑Metallurgie un SKW Stahl‑Metallurgie Holding/Komisija (C‑154/14 P, EU:C:2016:445, 70. punkts).

( 26 ) Skat. spriedumu, 1983. gada 6. jūlijs, Geist/Komisija (117/81, EU:C:1983:191, 7. punkts), kā arī šajā nozīmē spriedumus, 2005. gada 15. septembris, BioID/ITSB (C‑37/03 P, EU:C:2005:547, 47. punkts), un 2007. gada 26. aprīlis, Alcon/ITSB (C‑412/05 P, EU:C:2007:252, 65. punkts).

( 27 ) Citādi tas ir tikai tad, ja pastāv īpaši apstākļi, kas izraisa rīcības brīvības samazināšanu līdz nullei. Tomēr šajā ziņā nekas nav ticis minēts ne pirmajā instancē, ne šajā apelācijas tiesvedībā.

( 28 ) Šajā nozīmē skat. spriedumus, 1965. gada 8. jūlijs, Fonzi/Komisija (27/64 un 30/64, EU:C:1965:73), 2000. gada 27. janvāris, DIR International Film u.c./Komisija (C‑164/98 P, EU:C:2000:48, 38. punkts), 2006. gada 1. jūnijs, P & O European Ferries (Vizcaya) un Diputación Foral de Vizcaya/Komisija (C‑442/03 P un C‑471/03 P, EU:C:2006:356, 60. punkts), 2008. gada 22. decembris, British Aggregates/Komisija (C‑487/06 P, EU:C:2008:757, 141. punkts), un 2019. gada 26. marts, Komisija/Itālija (C‑621/16 P, EU:C:2019:251, 88. un 103. punkts).

( 29 ) Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Vispārējās tiesas kompetencē vispār neietilpst noteikt šādu pienākumu, skat. spriedumus, 1989. gada 27. aprīlis, Turner/Komisija (192/88, EU:C:1989:181, 14. un 15. punkts), 2002. gada 23. aprīlis, Campogrande/Komisija (C‑62/01 P, EU:C:2002:248, 43. punkts), un 2014. gada 2. oktobris, Strack/Komisija (C‑127/13 P, EU:C:2014:2250, 146. punkts).

( 30 ) Skat. pārsūdzētā sprieduma 28.–36. punktu.

( 31 ) Savukārt saskaņā ar Vispārējās tiesas judikatūru nav intereses celt prasību atcelt administratīvu lēmumu, kuras pozitīva iznākuma gadījumā obligāti būtu jāpieņem lēmums ar identisku saturu, skat. spriedumu, 2008. gada 31. janvāris, Federación de Cooperativas Agrarias de la Comunidad Valenciana/OCVV – Nador Cott Protection (Nadorcott) (T‑95/06, EU:T:2008:25, 126. punkts un tajā minētā judikatūra). Skat. arī spriedumu, 1983. gada 6. jūlijs, Geist/Komisija, (117/81, EU:C:1983:191, 7. punkts).

( 32 ) Skat. iepriekš šo secinājumu 34.–45. punktu.

( 33 ) Skat. šo secinājumu 52. un 57. punktu.