LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 260/5

Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2008. gada 3. aprīļa rīkojumu lietā T-236/06 Landtag Schleswig-Holstein/Eiropas Kopienu Komisija 2008. gada 27. jūnijā iesniedzis Landtag Schleswig-Holstein

(Lieta C-281/08 P)

(2008/C 260/06)

Tiesvedības valoda — vācu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Landtag Schleswig-Holstein (pārstāvji — S. Laskowski, privātdocente, un J. Caspar, profesors)

Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija

Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

— atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu;

— atcelt Pirmās instances tiesas 2008. gada 3. aprīļa rīkojumu;

— apmierināt pirmajā instancē izvirzītos prasītāja prasījumus un prasību lietā T-236/06 atzīt par pieņemamu un pamatotu;

— pakārtoti, nodod lietu atpakaļ Pirmās instances tiesai, lai tā pieņem sākotnējo prasību un turpina līdzšinējo tiesvedību;

— lemt par tiesāšanās izdevumiem un piespriest Komisijai atlīdzināt šajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Pirmās instances tiesa kā nepieņemamu ir noraidījusi apelācijas sūdzības iesniedzēja prasību pret Eiropas Kopienu Komisiju atcelt tiesību aktu, jo apelācijas sūdzības iesniedzējs neesot juridiska persona EKL 230. panta ceturtās daļas nozīmē. Prasība atcelt tiesību aktu ir vērsta pret Komisijas 2006. gada 10. marta un 23. jūnija lēmumiem, ar kuriem apelācijas sūdzības iesniedzējam ir atteikta piekļuve 2005. gada 22. marta dokumentam SEK (2005) 420, kurā ir ietverta juridiska analīze par Padomes izskatāma pamatlēmuma projektu par datu, kas tiek apstrādāti un uzkrāti sakarā ar sabiedrībai pieejamu elektroniskās komunikācijas pakalpojumu sniegšanu, vai caur publiskajiem komunikācijas tīkliem pārraidīto datu uzglabāšanu, lai novērstu, izmeklētu, atklātu un vajātu noziedzīgus nodarījumus, ieskaitot terorismu.

Apelācijas sūdzības iesniedzējs savu apelācijas sūdzību par apstrīdēto Pirmās instances tiesas rīkojumu pamato ar diviem apelācijas pamatiem.

Pirmkārt, Pirmās instances tiesa esot pārkāpusi tiesību tikt uzklausītam principu. Šis princips kā lietas taisnīgas izskatīšanas un efektīvas tiesību aizsardzības garantijas izpausme cita starpā paredz novērst, lai tiesas lēmumu iespējami neietekmētu apsvērums, ko nav izskatījuši lietas dalībnieki. Tādējādi tiekot novērsts negaidīts lēmums. Lai nepieļautu negaidītu spriedumu, Pirmās instances tiesai vajadzēja dot apelācijas sūdzības iesniedzējam iespēju sniegt paskaidrojumus.

Otrkārt, Pirmās instances tiesa esot pārkāpusi Kopienu tiesības, jo tā nepareizi interpretējusi EKL 230. panta ceturtajā daļā minēto “juridiskas personas” jēdzienu un neesot atzinusi apelācijas sūdzības iesniedzēja juridiskas personas statusu un līdz ar to viņa procesuālo tiesībspēju.

Pirmās instances tiesa esot pamatojusies uz to, ka Landtag Schleswig-Holstein [Šlēsvigas-Holšteinas landtāgs] priekšsēdētājs savu procesa pārstāvja pilnvaru ietvaros pārstāv nevis apelācijas sūdzības iesniedzēju, bet gan “tieši federālo zemi”, tādēļ apelācijas sūdzības iesniedzējam neesot tiesībspējas un līdz ar to arī procesuālās tiesībspējas Kopienu tiesās. No tā ir jāsecina, ka Pirmās instances tiesa prasību būtu atzinusi par pieņemamu, ja prasības pieteikumā apelācijas sūdzības iesniedzēja vietā būtu norādīts apzīmējums “Land Schleswig-Holstein” [Šlēsvigas-Holšteinas federālā zeme]. Šāds uzskats ir ne tikai tiesiski maldīgs, jo tas nav saderīgs ar Šlēsvigas-Holšteinas federālās zemes konstitūciju, bet tas no apelācijas sūdzības iesniedzēja viedokļa ir uzskatāms par pārsteiguma lēmumu, ko tam nevajadzēja gaidīt. Pirmās instances tiesas rīkojums ir tiesiski maldīgs, pirmkārt, tādēļ, ka tā nav atzinusi, ka landtāgs saskaņā ar Šlēsvigas-Holšteinas konstitūciju ir “tautas vēlēts augstākais politiskās gribas izpausmes orgāns”, un, otrkārt, tādēļ, ka Pirmās instances tiesa nav ievērojusi, ka saistībā ar konstitucionālajiem strīdiem landtāga priekšsēdētājs pārstāv landtāgu kopumā. “Federālās zemes” [“Land”] jēdziens tiek lietots juridiski visaptveroši un nekonkrēti, un atkarībā no tiesiskā regulējuma konteksta tas var attiekties gan uz federālās zemes valdību, gan uz federālās zemes parlamentu.