ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 84/42

Prasība, kas celta 2021. gada 15. decembrī – Folkertsma/Komisija

(Lieta T-778/21)

(2022/C 84/60)

Tiesvedības valoda –angļu

Lietas dalībnieki

Prasītājs: Rommert Folkertsma (Zierikzee, Nīderlande) (pārstāvji: L. Levi un P. Baudoux, advokāti)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Juridiskais pamatojums

Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

— atzīt atbildētājas ārpuslīgumisko atbildību;

— atlīdzināt prasītajam atbildētājas prettiesiskās rīcības dēļ nodarīto materiālo un morālo kaitējumu;

— vajadzības gadījumā atcelt atbildētājas 2021. gada 5. oktobra lēmumu, ar kuru noraidīta tās atbildība par prasītāja atsaukšanu no SUBRATA Project Filipīnās; un

— piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasības pamatojumam prasītājs attiecībā uz atbildētājas prettiesisko rīcību izvirza trīs pamatus.

1. Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka neesot ievērotas prasītāja tiesības tikt uzklausītam.

2. Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja neesot izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu.

3. Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja neesot izpildījusi rūpības pienākumu.

Prasītāja ciestie zaudējumi ir faktiski, neapšaubāmi un aprēķināmi. Tie sastāv, pirmkārt, no ienākumu zuduma ar prasītāju noslēgtā pakalpojumu līguma darbības laikā, otrkārt, no nopietnas iespējas pagarināt līgumu no sākotnējā termiņa vēl uz diviem gadiem zuduma un, treškārt, neslavas celšanas prasītāja reputācijai. Prasītājs lūdz atlīdzināt materiālos zaudējumus un morālo kaitējumu.
1.

Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka neesot ievērots tiesiskais regulējums. Prasītājs it īpaši apgalvo, ka paziņojumā par vakanci nebija paredzēti distancēti pārbaudījumi un ka viņš nepiekrita rakstiskiem un mutiskiem pārbaudījumiem. Prasītājs piebilst, ka viņam nebija izvēles starp pārbaudījumiem klātienē un distancēti. Turklāt, pēc prasītāja domām, distancētais pārbaudījums 2020. gada jūlijā nebija pamatots, jo Grieķija atradās zaļajā zonā kopš 2020. gada 4. maija – dienas, kad beidzās karantīna. Visbeidzot, prasītājs apgalvo, ka viņš tika izslēgts, jo ieguva 60 punktus no 100, bet uzvarēja tikai tie atbilstīgie kandidāti, kuri bija ieguvuši 75 punktus no 100, precizējot, ka paziņojumā [par konkursu] nekas nebija norādīts par sasniedzamo punktu skaitu.
—

atcelt Eiropas Komisijas 2021. gada 3. jūnija lēmumu par valsts atbalstu SA.56826 (2020/N) – Germany – 2020 reform of support for cogeneration [Vācija – 2020. gada reforma koģenerācijas atbalstam] un valsts atbalstu SA.53308 (2019/N) – Germany – Change of support to existing CHP plants [Vācija – izmaiņas atbalstā koģenerācijas stacijām] (§ 13 KWKG), ciktāl ar to ir atzīts, ka: a) atbalsts elektroenerģijas ražošanai koģenerācijas režīmā jaunās, modernizētās un pilnveidotās koģenerācijas ražotnēs ar augstu efektivitāti, b) atbalsts energoefektīviem siltumapgādes tīkliem un dzesēšanas tīkliem, c) atbalsts siltumenerģijas uzglabāšanas iekārtām un aukstuma uzglabāšanas iekārtām, d) atbalsts elektroenerģijas ražošanai koģenerācijas režīmā pastāvošās, ar gāzi darbināmās augstas efektivitātes koģenerācijas ražotnēs centralizētās siltumapgādes nozarē un e) samazināts ūdeņraža ražotājiem veicamais, 2020. gada KWKG [Koģenerācijas likumā] paredzētais papildmaksājums uz KWKG pamata ir uzskatāmi par valsts atbalstu un
1.

Pirmais pamats attiecas uz to, ka atbildētājs esot pārkāpis savu pienākumu nodrošināt saviem ierēdņiem un to ievēlētajiem pārstāvjiem iespēju iecelt to pārstāvjus pilnīgi brīvi un, ievērojot iedibinātos noteikumus. Prasītājs atsaucas arī uz Personāla komitejas reglamenta 4. panta un rūpības pienākuma pārkāpumu.
3.

Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļauta kļūda faktu un acīmredzamas smaga profesionālās ētikas pārkāpuma neesamības vērtējumā, it īpaši atsaucoties uz Regulas (ES, Euratom) Nr. 2018/1046 136. panta 1. punkta c) apakšpunkta v) daļu (kas jebkurā gadījumā esot acīmredzama kļūda), un arī tiek apgalvots, ka OLAF ziņojums un apstrīdētais lēmums esot prettiesiski. — Prasītājs nopietni apstrīd Komisijas apgalvojumus un secinājumu, ka ir noticis smags profesionālās ētikas pārkāpums, un apgalvo, ka viņš neesot mēģinājis iegūt un neesot ieguvis konfidenciālu informāciju saistībā ar vienu no saviem projektiem. Gan OLAF, gan DG NEAR esot pilnībā nepareizi interpretējuši faktus, sagrozījuši prasītāja iesniegtos pierādījumus un izdarījuši kļūdainus juridiskus secinājumus par šiem faktiem un pierādījumiem.
—

noteikt, ka materiālie zaudējumi ir vismaz 126 miljoni EUR kopā ar kompensācijas procentiem, sākot no 2016. gada 3. marta līdz sprieduma pasludināšanai šajā lietā un kopā ar attiecīgiem nokavējuma procentiem no sprieduma pasludināšanas dienas līdz to pilnīgai samaksai; un
1.

Pirmkārt, tiek apgalvots, ka Eiropas Centrālā banka (ECB) esot piedalījusies Carige stāvokļa un perspektīvu atspoguļošanā, uz kuru paļaujoties, akcionāri ir ieguldījuši ievērojamus līdzekļus Carige akciju iegādē un kapitāla parakstīšanā un tā palielinājuma apmaksāšanā; vēlāk [ECB] šo paļāvību esot izjaukusi, rīkodamās pretrunīgi un pieņemdama pretrunīgus noteikumus, ar ko tika uzspiesti nepamatoti, nesamērīgi un arī citos aspektos prettiesiski pasākumi, kuri ir daļa no vispārējas prettiesiskas un kaitnieciskas rīcības. Šajā ziņā prasītāji tostarp un it īpaši norāda uz: i) paļāvību, kas radās attiecībā uz Carige situāciju un izrietēja no kapitāla palielināšanas 2014. un 2015. gadā; ii) šīs paļāvības turpmāku izjaukšanu, kas sekoja ECB rīcībai un pasākumiem; iii) šo pasākumu prettiesiskumu un kopējās rīcības, kurā tie ietilpst, prettiesiskumu; iv) paļāvību, kas radās saistībā ar Carige situāciju un kuras izrietēja no kapitāla palielināšanas 2017. gadā; v) šīs paļāvības turpmāku izjaukšanu, kura sekoja ECB rīcībai un pasākumiem; vi) šo pasākumu prettiesiskumu un kopējās rīcības, kurā tie ietilpst, prettiesiskumu; vii) ECB pasākumu – nopietna kaitējuma priekšvēstnešu, kas izpaudās kā Carige akcionāru akciju vērtības samazināšanās, – prettiesiskumu, tādējādi izraisot ienākumus nenesošu aizdevumu atsavināšanu, kas esot nepamatota, nesamērīga un pretrunā vienlīdzīgas attieksmes principam, kā arī citiem principiem.
—

apstrīdētā lēmuma nesaderība ar judikatūru, kas izriet no Vispārējās tiesas 2020. gada 11. jūnija sprieduma lietā C-115/19 P China Construction Bank/EUIPO (C-115/19 P, EU:C:2020:469), un 2020. gada 28. maija sprieduma lietā Cinkciarz.pl/EUIPO – MasterCard International (“We IntelliGence the World” u.c.) (T-84/19 un no T-88/19 līdz T-98/19, EU:T:2020:231), un tādējādi šīs judikatūras pārkāpums.
6.

Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts VĪN 28. panta a) punkts un 3. pants, ciktāl disciplinārziņojumā nav norādīti visi apstākļi, kas varētu mīkstināt atbildību un atbrīvot no tās. Prasītājs apgalvo, ka acīmredzamu kļūdu vērtējumā dēļ IDOC izmeklēšanas ziņojumā neminēja dažus cēloņus, kas varētu atbrīvot no atbildības vai mīkstināt to, kuri tai bija jāpārbauda, pamatojoties uz nevainīguma prezumpciju, un jāuzskata par pierādītiem, ja vien tie nav apstrīdēti, kas nozīmēja to, ka viņa atbildību nevarēja apšaubīt.
—

Atbildētājai rīcības brīvības kontekstā, kad tā, īstenojot savu kompetenci, veic sarežģītus ekonomiska un sociāla rakstura vērtējumus, ir jāparāda, ka tā ir izvērtējusi visus tās situācijas būtiskos faktorus un apstākļus, kuru bija iecerēts regulēt ar apstrīdēto tiesību aktu. Atbildētāja esot pieļāvusi vairākas acīmredzamas kļūdas vērtējumā, izslēdzot prasītāju nozari no apstrīdētā tiesību akta I pielikumā ietvertā atbalsttiesīgo nozaru saraksta, it īpaši (a) nepamatojot un nepaskaidrojot divu papildus atbilstības robežvērtību ieviešanu; (b) neņemot vērā prasītāju nozares atbilstošo un pilnīgo elektroenerģijas patēriņa informāciju, kā rezultātā nozares netiešo emisiju intensitāte netika pienācīgi novērtēta un nozare tika izslēgta no I pielikuma; (c) bez pamatojuma neņemot vērā prasītāju iesniegtos pierādījumus; un (d) attiecībā uz kvalitatīvo novērtējumu, nepareizi novērtējot nozares kurināmā un elektroenerģijas aizvietojamību, un nepamatojot, kādēļ nozares apakšnozares netika iekļautas I pielikumā, balstoties uz šo kritēriju.
1.

Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, uzskatīdama, ka prasītāja gadījumā ir izpildīts jebkurš no kritērijiem prasītāja iekļaušanai to personu, vienību un struktūru sarakstā, kurām piemēro ierobežojošus pasākumus saistībā ar situāciju Lībijā. Prasītājs apgalvo, ka Padome nav identificējusi vienību, kas ir aprakstīta kā Wagner Group, apliecina, ka viņš nezina vienību, kura ir pazīstama kā Wagner Group, ka viņam nav bijis nekādas saiknes ar jebkādu šādu vienību un ka viņš nav bijis iesaistīts darījumos ar to vai to atbalstījis.
1.

Ar pirmo pamatu tiek apgalvots pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums ne tikai pamatojuma nepietiekamības dēļ, bet arī acīmredzamo pretrunu sniegtajā pamatojumā dēļ it īpaši tāpēc, ka, lai arī prasītāja vārdos izteiktais vērtējums, aplūkojot visus izmantotos kritērijus, bija pietiekams (“very strong”), lai viņu iekļautu rezerves sarakstā, atlases komisija viņam piešķīra zemāku vidējo vērtējumu (“strong to very strong”), kā rezultāt viņš tika izslēgts no saraksta.
3.

Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka, pieņemot apstrīdēto regulu, Komisija ir pārkāpusi LESD 266. pantu, jo tā nav veikusi nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu atbilstību Vispārējās tiesas spriedumam lietā T-650/17. It īpaši, atkārtoti nosakot pienākumu iekasēt nodokļus no 2013. gada 15. maija, apstrīdētajā regulā neesot ņemts vērā, ka ar šo spriedumu Regula (ES) 2017/1146 (3) attiecībā uz Jinan Meide Casting Co., Ltd. (turpmāk tekstā – “JMCC”) tika atcelta pilnībā, kā rezultātā attiecībā uz JMCC noteiktie nodokļi ar atpakaļejošu spēku tika izskausti no Savienības tiesību sistēmas.
—

Tāpat arī nevar apgalvot, ka prasītājai pēc izstāšanās no projekta “FIBROGELNET” nav tiesību pieprasīt izdevumu atmaksu, jo saistībā ar daudziem procesuāliem pārkāpumiem attiecībā uz saņēmējas izstāšanos no konsorcija atbilstoši [dotāciju nolīguma] II pielikuma B daļas 2. nodaļas II.35. un nākamajiem pantiem tās dalība šajā projektā nav atbilstoši izbeigta un koordinatore jau pirms izstāšanās no projekta prasītājai jau vairākkārt bija apstiprinājusi izdevumu attiecināmību atbilstoši dotāciju nolīguma II pielikuma B daļas 2. nodaļas II.14. punktam. Tādēļ prasītājai esot par to radusies tiesiskā paļāvība.
—

Šajā ziņā tik apgalvots, ka Deleģētās regulas 2015/63 5. panta 1. punkta nepiemērojamības iemesli skaidri parādot nepieciešamību pielāgot prasītājas riska profilu tās vadītā kooperatīvā tīkla operacionālajām īpatnībām, kā tas prasīts iepriekš minētajās tiesību normās. Tāpēc un ciktāl apstrīdētais lēmums, kura saturs izriet no apstākļa, ka strikti un burtiski tiek piemērota tāda tiesību norma, kurā netiek ņemts vērā minētais prasītājas riska profils, esot uzskatāms par pretēju Direktīvas 2014/59 103. panta 2. panta otrajai daļai un it īpaši Regulai (ES) Nr. 806/2014, kuras 70. pantā par ex ante iemaksām ir atsauce uz to, kas noteikts Direktīvā 2014/59 un tās īstenošanas noteikumos.
4.

Ar ceturto daļu tiek apgalvots, ka nav ievēroti pamatprincipi un pamatvērtības, uz ko tiek balstīta Savienības rīcība starptautisko attiecību jomā, proti: — pirmkārt, ar to, ka Lēmumā 2019/217, sahravi tautas nosaukumu aizstājot ar terminu “attiecīgie iedzīvotāji”, ir noliegta tās pastāvēšana un tādējādi nav ievērotas tautu tiesības uz to nacionālās vienotības respektēšanu; — otrkārt, ar to, ka Lēmumā 2019/217 nav ievērotas tautu tiesības brīvi rīkoties ar saviem dabas resursiem, jo ar to noslēgts starptautisks nolīgums, kurā bez sahravi tautas piekrišanas tiek reglamentēta šo resursu izmantošana; — treškārt, ar to, ka Lēmums 2019/217 attiecas uz okupētajai Rietumsahārai piemērojama starptautiska nolīguma noslēgšanu ar Marokas Karalisti – apstākļos, kad tā attiecībā uz šo teritoriju īsteno aneksijas politiku un šīs politikas turpināšanas pēc sistemātiski neievēro pamattiesības.
5.

Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka pat pieņemot, ka aplūkojamie CFC pasākumi prima facie ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, apstrīdētajā lēmumā esot kļūdaini secināts, ka nepastāv attaisnojums, kuru varētu piemērot, lai aizstāvētu konkrēto pasākumu saderību ar Eiropas Savienības noteikumiem par valsts atbalstu. Turklāt apstrīdētais lēmums esot neracionāls un nekonsekvents, jo Komisija esot pareizi piekritusi tam, ka AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautiskie un citi noteikumi) [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir attaisnojamas gadījumos, kad vienīgais iemesls piemērot CFC maksājumu atbilstoši minētās 9.A sadaļas hipotētiskajai 5. nodaļai ir “AK saistītā kapitāla” tests, pamatojoties uz to, ka šis tests var būt pārmērīgi grūti īstenojams praksē, bet vienlaikus, un nesniedzot pienācīgu pamatojumu, Komisija apgalvo, ka minētā 9. nodaļa nekad nav attaisnojama gadījumos, ja CFC maksājums ir jāpiemēro būtiska personāla funkciju (SPF) testa rezultātā atbilstoši šai 5. nodaļai. Proti, būtiska personāla funkciju testu ir pārmērīgi grūti piemērot praksē, tādēļ Komisijai bija jāsecina, ka minētā 9. nodaļa ir attaisnojama arī šī testa apstākļos, un tādējādi jāsecina, ka valsts atbalsts nepastāv.
5.

Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka pat pieņemot, ka aplūkojamie CFC pasākumi prima facie ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, apstrīdētajā lēmumā esot kļūdaini secināts, ka nepastāv attaisnojums, kuru varētu piemērot, lai aizstāvētu konkrēto pasākumu saderību ar Eiropas Savienības noteikumiem par valsts atbalstu. Turklāt apstrīdētais lēmums esot neracionāls un nekonsekvents, jo Komisija esot pareizi piekritusi, ka 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma [Taxation (International and Other Provisions) Act] 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir attaisnojamas gadījumos, kad vienīgais iemesls piemērot CFC maksājumu 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma [Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] 5. nodaļā norādītajā hipotētiskajā situācijā ir “AK saistītā kapitāla” tests, pamatojoties uz to, ka šis tests var būt pārmērīgi grūti īstenojams praksē, bet vienlaikus, un nesniedzot pienācīgu pamatojumu, Komisija apgalvo, ka 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma [Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] 9.A sadaļas 9. nodaļa nekad nav attaisnojama gadījumos, ja būtiska personāla funkciju testa rezultātā CFC maksājums ir jāpiemēro atbilstoši 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma [Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] 5. nodaļai. Patiesībā būtiska personāla funkciju testu ir pārmērīgi grūti piemērot praksē, kā dēļ Komisijai esot bijis jāsecina, ka 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] 9.A sadaļas 9. nodaļa ir attaisnojama arī šī testa apstākļos, un jāsecina, ka valsts atbalsts nepastāv.
2.

Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties kļūdainu pieeju CFC sistēmas analīzei. Apstrīdētā lēmuma (124.) līdz (126.) apsvērumā Komisija esot kļūdaini uzskatījusi, ka AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir atkāpe no tā 5. nodaļā noteiktā vispārējā nodokļu samaksas pienākuma.
2.

Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties kļūdainu pieeju CFC sistēmas analīzei. Apstrīdētā lēmuma no (124.) līdz (126.) apsvērumā Komisija esot kļūdaini uzskatījusi, ka AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir atkāpe no tā 5. nodaļā noteiktā vispārējā nodokļu samaksas pienākuma.
C 270/36

Prasība, kas celta 2019. gada 19. jūnijā — Camerin/Komisija

(Lieta T-367/19)

(2019/C 270/38)

Tiesvedības valoda — franču

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Laure Camerin (Bastia, Francija) (pārstāvis: (M. Casado García-Hirschfeld, advokāts)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasījumi

Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

— atzīt šo prasības pieteikumu par pieņemamu un pamatotu;

— līdz ar to daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu;

— atlīdzināt morālo kaitējumu, kas radīts ar visiem PMO aktiem un darbībām, kuri jāizvērtē kopā ņemot, un kuru prasītāja lēš ex aequo et bono50 000 EUR apmērā;

— piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasības par Atalgojuma un individuālo tiesību biroja (turpmāk tekstā — “PMO”) lēmumu attiecībā uz kādas Beļģijas tiesas pieņemta lēmuma par prasības nodrošinājumu izpildi, attiecībā uz to, ka šai iestādei esot tiesības no jauna ieturēt 3 839,60 EUR no prasītājai izmaksājamās pensijas, pamatošanai pēdējā minētā izvirza četrus pamatus.

1. Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpti Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 1. un 25. pants un Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā — “Civildienesta noteikumi”) VIII pielikuma 6. pants un ka esot pieļauta kļūda vērtējumā. Šajā ziņā prasītāja uzskata, ka neesot nekāda pamatojuma, nedz tiesiska pamata, ar ko varētu attaisnot PMO lēmumu turpināt ieturēt vairāk nekā divas trešdaļas no viņas pensijas.

2. Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpti likumības un tiesiskās drošības principi. Prasītājas ieskatā Civildienesta noteikumi esot “lex specialis”, kas ir pārāki par visām valsts tiesību normām — iztikai nepieciešamā minimuma jomā tajos tādējādi ietvertas būtiskās normas, kas ir atkāpe gan no Savienības vispārējām darba tiesībām, gan no valsts darba tiesībām.

3. Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts labas pārvaldības princips un rūpības pienākums, jo netika sniegts nekāds pamatojums attiecībā uz apstākļiem un pierādījumiem, ar ko varētu pamatot PMO lēmumu sevi atzīt par tiesīgu no jauna ieturēt 3 839,60 EUR no prasītājai izmaksājamām pensijām.
1.

Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Komisija nav izpildījusi pienākumus, kuri tai noteikti saistībā ar tiesu neatkarību, kuri izriet no lēmuma ieviest sadarbības un pārbaudes mehānismu, no Līgumiem un no Hartas — Eiropas Komisija tīši neesot izpildījusi pienākumus, kas tai noteikti saistībā ar tiesiskuma aizsardzību, tiesu neatkarību Rumānijā attiecībā pret Serviciul Român de Informații (Rumānijas Informācijas dienests) uzbrukumu, un saistībā ar lietas dalībnieku tiesībām uz lietas taisnīgu izskatīšanu.
1.

Iekšējā elektroenerģijas tirgus regulas, kas drīzumā stāsies spēkā, 14.–16. panta apvienojumā ar LES 13. panta 2. punktu un vispārējā tiesiskās drošības principa pārkāpums. Ar pirmo prasības pamatu tiek iebilsts, ka Lēmuma Nr. 02/2019 I un II pielikuma [attiecīgā] 5. panta 8. punkta b) un c) apakšpunktā ietvertais atbildētājas skaidrojumu par to, kas ir kritisks tīkla elements, ir pretrunā no 2020. gada 1. janvāra piemērojamās Iekšējā elektroenerģijas tirgus regulas 14.–16. pantā noteiktajai pamatstrukūrai. Iekšējā elektroenerģijas tirgus regulas 14.–16. pantā ir regulēts, kā pārrobežu tirdzniecības jaudu aprēķinā tiek ņemtas vērā iekšējās elektrotīklu pārslodzes. Saskaņā ar Iekšējā elektroenerģijas tirgus regulas 16. panta 8. punktu tiekot neatspēkojami pieņemts, ka nav diskriminācijas saistībā ar pārrobežu elektroenerģijas plūsmām, ja attiecībā uz iekšējiem un pārrobežu tīkla elementiem pārrobežu tirdzniecībā tiek darīts pieejams jaudas minimums 70 % apmērā no katra attiecīgā tīkla elementa. Saskaņā ar Iekšējā elektroenerģijas tirgus regulas 16. panta 4. punktu pārdispečēšanas pasākumi nedrīkst tikt piemēroti, pārsniedzot jaudas minimumu. Turklāt, ievērojot jaudas minimumu, tirdzniecības zonas jauna konfigurācija var tikt veikta tikai ar attiecīgās dalībvalsts piekrišanu. Piedevām jaudas minimums 70 % apmērā tikšot ieviests tikai pakāpeniski, ievērojot lineāru trajektoriju. Ar jaudas minimumu 70 % apmērā un lineāro trajektoriju tiek ņemts vērā apstāklis, ka iekšējā tīkla attīstībai ir vajadzīgs laiks. Ar Lēmuma I un II pielikuma [attiecīgā] 5. panta 8. punkta b) apakšpunktu šī pamatstrukūra tiekot apvērsta, jo noteiktais jaudas minimums 70 % apmērā iekšējiem tīkla elementiem varot tikt piemērots tikai tad, ja pārvades sistēmas operators var pierādīt, ka tirdzniecības zonas jauna konfigurācija vai papildu pārdispečēšana vai papildu tīkla attīstība būtu mazāk efektīvas. Papildus tam I un II pielikuma [attiecīgā] 5. panta 8. punkta c) apakšpunktā paredzētais efektivitātes kritērijs padarot neiedarbīgu 70 % apmērā noteikto jaudas minimumu, jo kritērijs esot praktiski neizpildāms. Ar I pielikuma 10. panta 4. punkta otrajā teikuma daļā, 5. punktā, 16. panta 2. punkta otrajā teikumā un 3. punkta d) apakšpunkta vii) punktā un II pielikuma 17. panta 3. punkta d) apakšpunkta vii) punktā paredzēto agro korektīvo pasākumu ņemšanu vērā esot pārkāpts Iekšējā elektroenerģijas tirgus regulas 16. panta 4. punkts, saskaņā ar kuru tirgus dalībniekiem esot jādara pieejama maksimāla jauda.
1.

Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka, paužot uzskatu, ka ir nepieciešams pētījums atbilstoši ESAO TG 308, esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā un acīmredzama kļūda vērtējumā. Prasītāja apgalvo, ka atbildētājas Apelācijas padome esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo neesot nošķīrusi, no vienas puses, apstākļus, kādos veicami testi, lai konstatētu, vai pastāv konkrēta viela vai — pretējā gadījumā — tās transformācijas vai noārdīšanās produkti, un, no otras puses, apstākļus, kādos veicams novērtējums par jebkura šāda transformācijas vai noārdīšanās produkta noturīgām, bioakumulatīvām un toksiskām īpašībām vai ļoti noturīgām un ļoti bioakumulatīvām īpašībām. Prasītāja apgalvo, ka atbildētājas Apelācijas padome līdz ar to esot pieļāvusi kļūdu, secinot, ka ir nepieciešams no prasītājas pieprasītais pētījums atbilstoši ESAO TG 308.
C 139/61

Prasība, kas celta 2019. gada 31. janvārī — Makhlouf/Padome

(Lieta T-57/19)

(2019/C 139/64)

Tiesvedības valoda — franču

Lietas dalībnieki

Prasītājs: Rami Makhlouf (Damaska, Sīrija) (pārstāvis: E. Ruchat, advokāts)

Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

Prasījumi

Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

— atzīt prasītāja prasību par pieņemamu un pamatotu;

— līdz ar to piespriest Eiropas Savienībai atlīdzināt visu prasītājam nodarīto kaitējumu Vispārējās tiesas noteiktā saprātīgā apmērā;

— piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasības pamatojumam prasītājs izvirza galveno pamatu un papildu pamatu, kuri attiecas uz kaitējumu, kāds tam esot nodarīts un par ko atbildīga esot Eiropas Savienības Padome.

Galvenais pamats ir balstīts uz to, ka strīdīgie ierobežojošie pasākumi, proti, Padomes Lēmums (KĀDP) 2018/778 (2018. gada 28. maijs), ar ko groza Lēmumu 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju, un šī lēmuma turpmākie izpildes akti, esot nelikumīgi. Pirmkārt, tie pārkāpj pienākumu norādīt pamatojumu, kas ir paredzēts LESD 296. pantā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantā, un, otrkārt, tie pārkāpj prasītāja tiesības uz īpašumu un tiesības uz reputācijas aizsardzību. Šis pārkāpums prasītājam esot tieši radījis būtisku morālu un materiālu kaitējumu, kas ietver attiecīgi reputācijas aizskārumu, no vienas puses, un līgumattiecību izbeigšanu, kā arī materiālo vērtību un ienākumu zaudēšanu, no otras puses, par ko viņai būtu tiesības uz atlīdzību.

Papildu pamats ir balstīts uz Eiropas Savienības atbildības mehānisma pastāvēšanu neatkarīgi no vainas.
—

atcelt lēmumu par iemaksām ar numuru FINS-2019-5, ciktāl ar to Eiropas Parlamenta maksājums 100 % apmērā no priekšfinansējuma summas 4 422 345,48 EUR ir padarīts atkarīgs no tā, vai līdz 2019. gada 15. janvārim i) Eiropas Parlamentam tiek atmaksāta summa 535 609,48 EUR apmērā un ii) trešajām personām tiek atmaksāti no tām nepamatoti saņemtie maksājumi, un līdz ar to atcelt minētajam lēmumam par iemaksām pievienoto Īpašo noteikumu un nosacījumu 1.5.1. pantu;