ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 142/28

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 6. martā iesniedza Conseil d'État (Francija) – FCD – Fédération des entreprises du commerce et de la distribution, FMB – Fédération des magasins de bricolage et de l’aménagement de la maison/Ministre de l’écologie, du développement durable et de l’énergie

(Lieta C-106/14)

2014/C 142/35

Tiesvedības valoda – franču

Iesniedzējtiesa

Conseil d'État

Pamatlietas puses

Prasītājas: FCD – Fédération des entreprises du commerce et de la distribution, FMB – Fédération des magasins de bricolage et de l’aménagement de la maison

Atbildētājs: Ministre de l’écologie, du développement durable et de l’énergie

Prejudiciālais jautājums

Vai no Regulas Nr. 1907/2006 (Reach) (1) 7. panta 2. [punkta] un 33. panta izrietošie pienākumi ir piemērojami, ja “izstrādājums” šīs regulas izpratnē ir salikts no vairākiem elementiem, no kuriem katrs atbilst tajā sniegtajai “izstrādājuma” definīcijai, tikai attiecībā uz salikto izstrādājumu vai attiecībā uz katru elementu, kas atbilst “izstrādājuma” definīcijai?”

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regula (EC) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (OV L 396, 1. lpp.).
—

atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 11. decembra Regulas (ES) Nr. 1289/2013, ar kuru groza Padomes Regulu (EK) Nr. 539/2001, ar ko izveido to trešo valstu sarakstu, kuru pilsoņiem, šķērsojot dalībvalstu ārējās robežas, ir jābūt vīzām, kā arī to trešo valstu sarakstu, uz kuru pilsoņiem šī prasība neattiecas (1), 1. panta 1. punktu, kā arī 4. punktu, ciktāl ar to šajā Regulā tiek ietverts jauns 4. panta b) punkts;
1)

Vai Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK (1) 3. panta 1. un 2. punkts jāinterpretē tādējādi, ka par noteikumu, kas apspriests atsevišķi, ir uzskatāma bankas un aizņēmēja-patērētāja starpā noslēgta vienošanās, ar kuru tiek mainīti nosacījumi par procentu likmju ierobežojumiem, kā arī noteikts, ka patērētājs sedz izmaksas saistībā ar bankas un patērētāja starpā noformētā aizdevuma un hipotēkas nodibināšanas publiskā akta grozīšanu, ja banka to piedāvājusi kā vienu no diviem alternatīviem veidiem, kā iespējams mainīt hipotekārā aizdevuma finansiālos nosacījumus, un patērētājs to labprātīgi pieņēmis Mutualidad, kura dalībnieks viņš ir, savu dalībnieku labā un interesēs ar banku veikto sarunu gaitā panāktās norunas rezultātā?
2)

Ņemot vērā Regulas Nr. 73/2009 10. panta 1. punkta un 132. panta 2. punkta pēdējās rindkopas beigu daļas un Eiropas Savienības pasākumu, kas veikti uz iepriekš minēto tiesību normu pamata, neatbilstību Pievienošanās aktam un Savienības principiem: a. Vai Regulas Nr. 73/2009 10. panta 1. punkta beigu daļa (“[..] ņemot vērā visus samazinājumus, ko piemēro saskaņā ar 7. panta 1. punktu”) un 132. panta 2. punkta pēdējās rindkopas beigu daļa (“[..] no 2012. gada, saskaņā ar 7. pantu un kopā ar 10. pantu”), kā arī Komisijas darba dokuments DS/2011/14/REV2 un Komisijas Īstenošanas lēmums C(2012) 4391, galīgā redakcija, kas ir pieņemti uz iepriekš minēto pantu pamata, ir pretrunā Pievienošanās aktam, kurā nav paredzēta tiešo maksājumu modulācija un papildu valsts tiešo maksājumu samazināšana jaunajām Savienības dalībvalstīm, un/vai gads, sākot no kura tiek prezumēta tiešo maksājumu izlīdzināšanās jaunajās un vecajās Savienības dalībvalstīs? b. Vai Regulas Nr. 73/2009 10. panta 1. punkts un 132. panta 2. punkta pēdējā rindkopa, kā arī Komisijas darba dokuments DS/2011/14/REV2 un Komisijas Īstenošanas lēmums C(2012) 4391, galīgā redakcija, ciktāl saskaņā ar to saturu un mērķiem, sākot no 2012. gada tiek veikta tiešo maksājumu modulācija un papildu valsts tiešo maksājumu samazināšana jaunajās Savienības dalībvalstīs, kuras saņem ievērojami mazāku atbalstu, nekā vecās Savienības dalībvalstis, ir pretrunā Savienības tiesību principiem, tostarp tiesiskās paļāvības, godīgas konkurences un nediskriminācijas principiem, un kopējās lauksaimniecības politikas mērķiem, kuri ir noteikti LESD 39. pantā, un it īpaši mērķim paaugstināt lauksaimniecības ražīgumu? c. Vai grozījums Regulas Nr. 73/2009 132. panta 2. punkta pēdējā rindkopā (“no 2012. gada, saskaņā ar 7. pantu un kopā ar 10. pantu”), kas tika izdarīts ar kļūdu labojuma procedūru (OV 2010, L 43, 7. lpp.) (grozījums, ar kuru ir veiktas tehniska rakstura izmaiņas un ar kuru tika būtiski grozīts normas saturs, jo ir noteikts, ka tiešo maksājumu izlīdzināšanās jaunajās un vecajās Savienības dalībvalstīs tiek prezumēta 2012. gadā), ir pretrunā Savienības tiesību principiem, tostarp tiesiskās paļāvības, tiesiskās noteiktības, labas pārvaldības un nediskriminācijas principiem? d. Vai vārdam “dydis” [apjoms], kas ir izmantots Pievienošanās akta II pielikuma 6.A nodaļas “Lauksaimniecība” 1.c panta, kas ietverts 27. punkta b) apakšpunktā, ir tāda pati nozīme kā vārdam “lygis” [līmenis] Regulas Nr. 73/2009 132. panta 2. punkta pēdējā rindkopā?
—

pieprasa fiksētu maksājumu EUR 1750 dienā par to, ka tiek izmantota spēļu platība, ģērbtuves, bufete, visu iekārtu uzkopšanas, uzraudzības un kontroles pakalpojumi, saprotot, ka ar līdz 20 % no pieprasītā summas tiek nosegtas tiesības piekļūt futbola laukumam un ar līdz 80 % no šīs summas tiek sniegta atlīdzība par dažādiem uzturēšanas, uzkopšanas, apkopes (pļaušana, sēšana u.c.) pakalpojumiem un spēļu platības iekārtošanas atbilstoši normām pakalpojumiem un papildus pakalpojumu sniegšanu, kuru veic izmantošanas un ekspluatēšanas tiesību izmantotājs (šajā lietā Régie, kas pašreiz ir apelācijas sūdzības iesniedzēja)?
—

atzīt, ka, noteiktajā termiņā neveicot visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai atgūtu atbalstu, kas atzīts par nelikumīgu un nesaderīgu ar kopējo tirgu saskaņā ar Komisijas 2011. gada 13. jūlija Lēmuma (1) C(2011) 4916, galīgā redakcija, par valsts atbalstu, ko Grieķija piešķīrusi Aluminium of Greece SA (atbalsts Nr. SA.26117 – C 2/10, ex NN 62/09), 1. pantu, vai katrā ziņā nepaziņojot Komisijai par saskaņā ar 4. pantu veiktajiem pasākumiem, Grieķijas Republika nav izpildījusi minētā lēmuma 2., 3. un 4. pantā, kā arī Līgumā par Eiropas Savienības darbību paredzētos pienākumus;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 102/17

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2013. gada 11. novembra rīkojumu lietā T-545/12 Mory u.c./Komisija 2014. gada 24. janvārī iesniedza Mory SA, kas atrodas likvidācijas procesā, Mory Team, kas atrodas likvidācijas procesā, un Superga Invest

(Lieta C-33/14 P)

2014/C 102/23

Tiesvedības valoda – franču

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Mory SA, kas atrodas likvidācijas procesā, Mory Team, kas atrodas likvidācijas procesā, un Superga Invest (pārstāvji – B. Vatier un F. Loubières, advokāti)

Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

— atcelt Vispārējās tiesas septītās palātas rīkojumu;

— nodot lietu izskatīšanai pēc būtības Vispārējā tiesā apstākļos, kas nodrošina izmeklēšanas neatkarību;

— noteikt, ka tiesāšanās izdevumu sadale tiks veikta pamata tiesvedības gaitā.

Pamati un galvenie argumenti

Lai pamatotu savu apelācijas sūdzību, apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirza divus pamatus.

Pirmajām kārtām, neatzīstot prasītāju interesi celt prasību, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi LESD 263. panta interpretācijas kļūdu. Tomēr tās norāda, ka prasības pieņemamības nosacījums esot tas, ka prasītāji, kas nav lēmuma adresāti, pierāda, ka šāds lēmums tos skar tieši un individuāli. Apelācijas sūdzības iesniedzējas uzskata, ka tas esot vienīgais Līgumā paredzētais nosacījums, lai novērtētu prasības pieņemamību. Turklāt Līgumā neesot atsauces uz interesi celt prasību kā uz patstāvīgu prasības nosacījumu.

Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka tām esot interese celt prasību šādu iemeslu dēļ. Pirmkārt, tas, ka Mory SA esot ieinteresēta persona procedūrās, kuru rezultātā ir tikuši pieņemti lēmumi Sernam 1, Sernam 2 un Sernam 3, un tas, ka tā esot personīgi piedalījusies šajās procedūrās, piešķirot tai interesi celt prasību par lēmumu attiecībā uz pēdējā no šiem lēmumiem piemērošanas kārtību. Otrkārt, tas, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas esot dalībnieces divās Francijas tiesu instancēs izskatāmās lietās, tāpat ļaujot noteikt to interesi celt prasību. Treškārt, sabiedrības Superga Invest interese celt prasību tieši izrietot no sabiedrību Mory SA un Mory Team intereses celt prasību, kurās tā esot galvenā akcionāre, kā arī no tās dalības minētajās instancēs. Visbeidzot, apelācijas sūdzības iesniedzēju interese celt prasību izrietot no tā, ka tām esot tikušas atņemtas to procesuālās tiesības panākt oficiālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanu, lai gan Komisija tās ar vēstuli esot informējusi par Geodis veikto Sernam aktīvu pārņemšanu.

Otrām kārtām, apelācijas sūdzības iesniedzējas iebilst pret to, ka Vispārējā tiesa neesot secinājusi, ka tās ir “tieši un individuāli skartas” LESD 263. panta izpratnē. Vispārējā tiesa kļūdaini neesot izskatījusi Komisijas izvirzītos nepieņemamības pamatus, kas attiecoties uz to, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas nav individuāli skartas. Tās uzskata, ka saskaņā ar Vispārējās tiesas judikatūru par to, ka tās ir individuāli skartas, neesot nekādu šaubu.
1)

Vai spēkā esošais Itālijas tiesiskais regulējums, kas ietverts 3. panta 1.oun 4.opunktā 2012. gada 6. jūlija Dekrētlikumā Nr. 95 – kurš daļēji grozīts ar 2012. gada 7. augusta Likumu Nr. 135 par pārveidošanu –, daļā, kurā ir paredzēts, ka, “ņemot vērā ārkārtējo ekonomisko stāvokli un ievērojot prioritārās prasības saistībā ar mērķa ierobežot valsts izdevumus sasniegšanu, sākot no šī tiesību akta spēkā stāšanās dienas attiecībā uz 2012., 2013. un 2014. gadu atjaunināšana saistībā ar izmaiņām ISTAT rādītājos, kas paredzētas spēkā esošajā tiesiskajā regulējumā, netiek piemērota nomas maksai, – kas jāmaksā tām iestādēm, kuras iekļautas valsts administrācijas konsolidētajā ekonomiskajā uzskaitē [un] ko noteicis Istituto nazionale di Statistica saskaņā ar 2009. gada 31. decembra Likuma Nr. 196 1. panta 3. punktu, kā arī ko noteikušas neatkarīgās iestādes, – tostarp Commissione nazionale per le società e la borsa (Consob), – attiecībā uz izmantošanu, nomnieka statusā nomājot nekustamos īpašumus iestāžu vajadzībām”, un turklāt 4.opunktā ir paredzēts, ka “valsts izdevumu ierobežošanai, atsaucoties uz nomas līgumiem, kuru priekšmets ir nekustamie īpašumi iestāžu vajadzībām [un] ko noslēgušas centrālās iestādes, kuras noteicis Istituto nazionale di Statistica saskaņā ar 2009. gada 31. decembra Likuma Nr. 196 1. panta 3. punktu, kā arī ko noteikušas neatkarīgās iestādes – tostarp Commissione nazionale per le società e la borsa (Consob), – nomas maksa tiek samazināta, sākot no 2015. gada 1. janvāra 15 % apjomā no pašlaik samaksātās nomas maksas summas”, turklāt, “sākot no dienas, kad stājas spēkā likums par šī dekrēta pārveidošanu, iepriekšējā laika posmā paredzētais samazinājums tomēr attiecas uz nomas līgumiem, kuri beigušies vai pagarināti pēc minētās dienas”, – ir pretrunā Līguma par Eiropas Savienības darbību 106. panta 1. un 2. punktam, ciktāl ar to tiesību subjektiem, kuri darbojas konkurences sistēmā, var tikt nodrošināta nepamatota un diskriminējoša priekšrocība salīdzinājumā ar stāvokli, kādā ir citi tiesību subjekti, kuri veic tādu pašu darbību, bet uz kuriem minētais tiesiskais regulējums neattiecas?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 85/16

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 22. oktobrī iesniedza Conseil d'État (Francija) — Les Laboratoires Servier SA/Ministre des affaires sociales et de la santé un Ministre de l'Économie et des Finances

(Lieta C-691/13)

2014/C 85/28

Tiesvedības valoda — franču

Iesniedzējtiesa

Conseil d'État

Pamatlietas puses

Prasītāja: Les Laboratoires Servier SA

Atbildētāji: Ministre des affaires sociales et de la santé un Ministre de l'Économie et des Finances

Prejudiciālais jautājums

Vai Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvas 98/105/EEK par to pasākumu pārskatāmību, kas reglamentē cilvēkiem paredzēto zāļu cenas un to iekļaušanu valstu veselības apdrošināšanas sistēmās (1), 6. panta 2. punkta noteikumos ir paredzēts pienākums pamatot lēmumus par iekļaušanu vai atkārtotu iekļaušanu to zāļu sarakstos, kas dod tiesības saņemt atlīdzību no slimokases, ja šajos lēmumos — vai nu ierobežojot, salīdzinājumā ar iesniegto lūgumu, terapeitiskās indikācijas, pamatojoties uz kurām ir tiesības saņemt atlīdzību, vai pakļaujot šo atlīdzību nosacījumiem it īpaši attiecībā uz recepti izrakstošo ārstu kvalifikāciju, pacientu aprūpes un uzraudzības organizēšanu, vai arī kā citādi — tiesības saņemt atlīdzību no slimokases ir paredzētas tikai tiem pacientiem, kuri var gūt labumu no šīm zālēm, vai arī tikai noteiktos apstākļos?

(1) OV L 40, 8. lpp.
1)

Vai principi, ko Eiropas Savienības Tiesa ir norādījusi 2013. gada 4. jūlija spriedumā lietā C-100/12 ar atsauci uz īpašu gadījumu, uz kuru attiecas šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu un kurā tikai divi uzņēmumi piedalījās publiskā iepirkuma procedūrā, ņemot vērā būtisku līdzību ar šīs lietas faktiskajiem apstākļiem, ir piemērojami arī gadījumā, kas ir jāizskata šai tiesai un kurā līgumslēdzēja iestāde no procedūras izslēdza uzņēmumus, kas piedalījās publiskā iepirkuma procedūrā, kaut gan tajā bija ļauts piedalīties vairāk nekā diviem uzņēmumiem, un par minēto izslēgšanu sūdzību nav iesniedzis neviens no uzņēmumiem, kas nav tie, kuri ir iesaistīti šajā tiesvedībā, līdz ar to strīds, kas ir jāizskata šai tiesai, faktiski attiecas tikai uz diviem uzņēmumiem?
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 19. novembrī iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) — F.E. Familienprivatstiftung Eisenstadt

(Lieta C-589/13)

(2014/C 71/05)

Tiesvedības valoda — vācu

Iesniedzējtiesa

Verwaltungsgerichtshof

Pamatlietas puses

Prasītāja: F.E. Familienprivatstiftung Eisenstadt

Atbildētāja: Unabhängiger Finanzsenat Außenstelle Wien

Prejudiciālais jautājums

Vai EKL 56. pants (tagad — LESD 63. pants) ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts nodokļa piemērošanas režīms Austrijas privāta fonda saņemtajiem ienākumiem no kapitāla un ienākumiem no kapitāldaļu atsavināšanas, kurā “pagaidu nodokļa” piemērošana privātam fondam, lai nodrošinātu vienreizēju nodokļa piemērošanu iekšzemē, tiek paredzēta tikai gadījumā, ja, pamatojoties uz konvenciju par nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu, privāta fonda ziedojumu saņēmējs tiek atbrīvots no ienākumu no kapitāla nodokļa, ar ko principā tiek aplikti ziedojumi?
2)

Otrajā apelācijas sūdzības pamatā tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pārkāpjot 4. panta 1., 2. un 4. punktu Orhūsas Konvencijā par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem, kas parakstīta Orhūsā Dānijā 1998. gada 25. jūnijā un kas ir apstiprināta ar Padomes 2005. gada 17. februāra Lēmumu 2005/370/EK (2). Šis apelācijas sūdzības pamats sastāv no piecām daļām. Pirmā daļa ir par to, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, ierobežotā veidā piemērojot pienākumu interpretēt Orhūsas Konvencijas 4. panta 4. punkta c) apakšpunktu. Otrā daļa ir par Vispārējās tiesas nepareizi piemēroto aplūkotā pasākuma atbilstoši Orhūsas konvencijai. Trešā daļa ir par to, ka Vispārējā tiesa esot kļūdījusies attiecībā uz savu pienākumu interpretēt Orhūsas konvenciju saskaņā ar starptautiskajām paražu tiesībām. Ceturtā daļa ir par tās kļūdaino atteikumu tieši piemērot Orhūsas konvencijas 4. pantu un 4. panta 4. punkta c) apakšpunktu. Piektā daļa ir par Vispārējās tiesas pieļauto kļūdu tiesību piemērošanā, akceptējot atkāpi no Orhūsas konvencijas piemērošanas, kas ir pamatota ar Eiropas Savienības “īpašām iezīmēm”.
3)

Vai subjektam, kas iegūst maksātnespējīgu uzņēmumu vai tā ražotni, apņemoties subrogācijas kārtībā atstāt spēkā visus vai daļu no darba līgumiem, tiek garantēts, ka pret to nedz varēs vērst prasības, nedz tiks nodotas citas īpašumtiesības nododošās personas saistības, kas izriet no līgumiem vai tiesiskajām attiecībām, ko tas pārņem subrogācijas kārtībā, it īpaši prasījumi, kas iespējami izriet no agrākām darba tiesiskajām attiecībām vai sociālā nodrošinājuma parādsaistībām?
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 12. decembrī iesniedza Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) — Verder LabTec GmbH & Co. KG/Finanzamt Hilden

(Lieta C-657/13)

(2014/C 71/13)

Tiesvedības valoda — vācu

Iesniedzējtiesa

Finanzgericht Düsseldorf

Pamatlietas puses

Prasītāja: Verder LabTec GmbH & Co. KG

Atbildētāja: Finanzamt Hilden

Prejudiciālais jautājums

Vai ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 49. pantā noteikto brīvību veikt uzņēmējdarbību ir saderīga situācija, ka attiecībā uz gadījumu, kad saimnieciskais līdzeklis tiek nodots no uzņēmējsabiedrības pastāvīga uzņēmuma attiecīgajā valstī tās pašas uzņēmējsabiedrības pastāvīgam uzņēmumam ārvalstī, valsts tiesiskajā regulējumā ir noteikts, ka tā ir līdzekļu izņemšana ar uzņēmējdarbību nesaistītiem nolūkiem un līdz ar to, atklājot slēptās rezerves, rodas peļņa no privātiem nolūkiem izņemtiem līdzekļiem, un citā valsts tiesiskajā regulējumā ir paredzēta iespēja peļņu no privātiem nolūkiem izņemtiem līdzekļiem vienmērīgi sadalīt uz pieciem vai desmit saimnieciskajiem gadiem?
2)

Apstrīdēto lēmumu, ar kuru Komisija pilnvaroja divus tās locekļus parakstīt minēto memorandu bez iepriekšējas atļaujas no Padomes, Padome uzskata par prettiesisku, jo ar to tiek pārkāpti Līgumos paredzētie Savienības tiesību pamatprincipi. Konkrētāk, prasība atcelt tiesību aktu ir balstīta uz diviem pamatiem: 1) Ar Komisijas lēmumu tiek pārkāpts pilnvaru sadalījuma princips, kas izklāstīts LESD 13. panta 2. punktā, un līdz ar to tiek pārkāpts institucionālā līdzsvara princips. 2) Ar Komisijas rīcību, kura rezultātā pieņemts lēmums un parakstīts papildinājums, tiek pārkāpts lojālas sadarbības princips, kas ietvers LESD 13. panta 2. punktā.
3)

Ja pastāv pretruna starp to muitas klasifikāciju, kas izriet no kopējā muitas tarifa, un to, kura izriet no skaidrojošajām piezīmēm attiecībā uz minēto preci (nelobītas neapstrādātas ķirbju sēklas — dārzeņi), kura no minētajām muitas klasifikācijām ir piemērojama šajā lietā?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 45/21

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2013. gada 13. septembra spriedumu lietā T-592/11 Anbouba/Padome 2013. gada 25. novembrī iesniedza Issam Anbouba

(Lieta C-630/13 P)

2014/C 45/37

Tiesvedības valoda — franču

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Issam Anbouba (pārstāvji — J.-M. Salva un M.-A. Bastin, advokāti)

Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome

Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

— atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2013. gada 13. septembra spriedumu lietā T-592/11 Issam Anbouba/Eiropas Savienības Padome;

— atzīt par prettiesisku lēmumu, ar kuru apelācijas sūdzības iesniedzējs ir iekļauts to personu un vienību sarakstā, uz kurām attiecas ekonomiskās sankcijas;

— atcelt lietā T-592/11 apstrīdētos lēmumus un regulas;

— piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

Pamati un galvenie argumenti

Savas apelācijas sūdzības pamatojumam tās iesniedzējs izvirza divus pamatus.

Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka Padome, ciktāl tā nav varējusi iesniegt pierādījumus par apelācijas sūdzības iesniedzēja atbalstu Sīrijas režīmam, ir pamatoti piemērojusi prezumpciju par to, ka Sīrijas galveno uzņēmumu vadītāji atbalstīja Sīrijas režīmu. Pamata pirmā daļa attiecas uz šādas prezumpcijas juridiskā pamata neesamību. Ierobežojošo pasākumu īpaši smagais un saistošais raksturs nepieļauj, ka tie tiek piemēroti, pamatojoties uz tādu prezumpciju, uz kuru atsaukties nav paredzēts nevienā reglamentējošā aktā. Pamata otrā daļa attiecas uz šīs prezumpcijas nesamērīgo raksturu salīdzinājumā ar izvirzīto mērķi, it īpaši ņemot vērā tās pārmērīgi plašo raksturu. Pamata trešā daļa attiecas uz šīs prezumpcijas neapstrīdamo raksturu. Iesniegt negatīvus pierādījumus, proti, ka atbalsts režīmam netika sniegts, būtu faktiski neiespējami un pozitīvu pierādījumu iesniegšanu par to, ka ir notikusi pretošanās režīmu, nevarētu pamatoti uzskatīt par vienīgo veidu, lai pierādītu ka saikne ar šo režīmu nepastāvēja.

Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzējs pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir lēmusi bez Padomes iesniegtajiem pierādījumiem. Ar otrā pamata pirmo daļu apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, pirmām kārtām, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neveicot normālu apstrīdēto lēmumu pārbaudi, un otrām kārtām, lemjot bez Padomes iesniegtiem pierādījumiem. Ar sava otrā pamata otro daļu apelācijas sūdzības iesniedzējs izsaka iebildumu Vispārējai tiesai par to, ka tā pārsūdzētajā spriedumā nav noteikusi sodu par acīmredzamu sacīkstes principa un viņa tiesību uz aizstāvību pārkāpumu. Vispārējā tiesa Padomi esot atbrīvojusi no pienākuma iesniegt pierādījumus vai noradīt apstākļus, kas pamato minēto pierādījumu neizpaušanu, un esot pieļāvusi, ka Padome savu lēmumu var balstīt vienīgi pamatojoties uz prezumpciju, uz kuru tā turklāt nevarēja likumīgi atsaukties.
1)

Vai Padomes 1995. gada 18. decembra Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 (1) par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību 4. pants vai Padomes 2002. gada 25. jūnija Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 (2) par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2006. gada 13. decembra Regulu (EK, Euratom) Nr. 1995/2006 (3), 53.b panta 2. punkta c) apakšpunkts nodrošina juridisko pamatu tam, lai valsts iestādes varētu grozīt no Eiropas Bēgļu fonda saņemtu un jau noteiktu finanšu atbalstu šī atbalsta saņēmējam nelabvēlīgā veidā un to atgūt?
1)

Vai cilvēkiem paredzētas recepšu zāles, kas atbilstošajā procedūrā tiek pagatavotas un nodotas saskaņā ar definētiem nosacījumiem, taču to tirdzniecībai dalībvalsts kompetenta iestāde nav izsniegusi atļauju vai tā nav izsniegta saskaņā ar Regulu (EEK) Nr. 2309/93, ir uzskatāmas par zālēm Direktīvas 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, 3. panta 1. vai 2. punkta izpratnē, it īpaši, ja ir pieejamas citas atļautas zāles ar to pašu aktīvo vielu, tādu pašu lietošanas daudzumu un tādā pašā formā?