Lai noteiktu pagaidu vai galīgos antidempinga un kompensācijas maksājumus, vērā ir jāņem Kopienas sastāvs attiecīgo regulu pieņemšanas brīdī. Šie maksājumi nav sods par agrāku rīcību, bet gan aizstāvības un aizsardzības pasākums pret prettiesisku konkurenci, ko rada dempinga un subsīdiju prakse. Turklāt saskaņā ar Antidempinga pamatregulas Nr. 384/96 3. panta 2. punktu un Regulas Nr. 2026/97 par aizsardzību pret subsidētu importu no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis, 8. panta 2. punktu kaitējuma noteikšanā jābalstās uz apstiprinošiem pierādījumiem un ir jāveic objektīva pārbaude, pirmkārt, importa, kas ir dempinga vai subsīdiju priekšmets, apjomam un tā ietekmei uz līdzīgu preču cenām Kopienas tirgū un, otrkārt, šāda importa ietekmei uz Kopienas ražošanas nozari. No tā izriet, ka tad, ja Kopienas paplašināšanās ir notikusi pēc izmeklēšanas procedūras perioda un informācija, kuru Komisija ieguvusi šajā periodā, nav iegūta, ņemot vērā paplašināšanos, un tādējādi attiecas vienīgi uz Kopienu, ko veido sākotnējais dalībvalstu skaits, Komisijai, pieņemot pagaidu regulas, un attiecīgā gadījumā Padomei, pieņemot galīgās regulas, ir jāpārbauda, vai šī informācija tāpat bija atbilstoša attiecībā uz paplašināto Kopienu.

Ņemot vērā Regulas Nr. 2026/97 par aizsardzību pret subsidētu importu no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis, 2. panta 1. punkta a) apakšpunkta ii) daļas īpaši skaidros noteikumus, kas no subsīdijas jēdziena izslēdz izvestā produkta atbrīvošanu no nodevām vai nodokļiem, ko maksā par līdzīgiem produktiem, ja tie ir paredzēti iekšzemes patēriņam, vai šādu nodevu vai nodokļu atlaišanu par summu, kas nepārsniedz to, kura būtu uzkrājusies, ciktāl tā piešķirta atbilstoši regulas I–III pielikuma normām, šie pielikumi nav vienīgi vadlīnijas, lai noteiktu, vai pastāv garantijas pret pārliecīgu atmaksu, bet gan ietver noteikumus, kuru ievērošana ir nepieciešama, lai nodokļa atlaišana vai atbrīvošana no tā netiktu kvalificēta kā subsīdija. Turklāt no šī panta sistēmas izriet, ka atkāpe, kas piešķirta nodokļu atlaišanai vai atbrīvošanai no tiem, ir izņēmums principam, kas paredz, ka pastāv subsīdija, ja netiek iekasēti valsts ieņēmumi, kas citādi būtu iekasējami. Līdz ar to šī atkāpe ir interpretējama šauri.

Līdz ar to, neievērojot Regulas Nr. 2026/97 I–III pielikuma normas, ieguvumu, kas sodāms ar kompensācijas pasākumiem, veido kopējā maksājumu vai nodokļu summa, kas parasti ir maksājama. Faktiski, ierobežojot subsīdiju kvalifikāciju tikai ar iekasēto pārmaksu, prezumē, ka maksājumu atlaišanas vai atbrīvošanas no tiem sistēma atbilst Regulas Nr. 2026/97 2. panta 1. punkta a) apakšpunkta ii) daļai un — tātad — tās I–III pielikumam, jo eksportētājiem tiesības gūt labumu no maksājumu vai nodokļu par eksportēto preču ražošanai izmantotajām izejvielām atmaksas ir tikai atbilstoši minētajām normām.

Attiecībā uz minētās regulas II un III pielikumā minētajiem kritērijiem — to mērķis ir pārliecināties, ka atmaksas sistēma, kas pastāv eksportētājvalstī, ļauj pārbaudīt ražošanā nepieciešamo izejvielu vai ražošanā nepieciešamo aizstājējizejvielu faktisku izmantošanu. Pirmais kritērijs attiecas uz tādas sistēmas vai procedūras pastāvēšanu, kura ļauj veikt šādu pārbaudi. Otrais kritērijs, kas ir piemērojams pakārtoti, gadījumā, ja šāda procedūra vai sistēma nepastāvētu vai būtu nepilnīga, ir tas, ka eksportētājvalsts veic pārbaudi, kas būtu balstīta uz faktiski izmantotajām ražošanai nepieciešamajām izejvielām vai veiktajiem darījumiem. Šajā sakarā Komisijai ir vienīgi jānosaka, vai eksportētājvalsts iestādes ir ieviesušas un piemēro kontroles sistēmu vai procedūru. Tai nav pienākuma veikt izmeklēšanu, lai pārbaudītu minētās sistēmas vai procedūras darbību praksē. Gluži pretēji, nepastāvot adekvātai kontroles sistēmai vai procedūrai, tieši eksportētājvalstij, nevis Komisijai ir jāveic jauna pārbaude, kas būtu balstīta uz attiecīgajām faktiskajām ražošanā izmantotajām izejvielām un faktiskajiem darījumiem.

Tas, ka šajos pielikumos izmantots apstākļa vārds “parasti”, lai norādītu uz pasākumiem, kas jāveic Komisijai, pārbaudot atmaksu sistēmu, nozīmē, ka īpašos apstākļos iestādes var izmantot citus kritērijus, taču tas nevar tām liegt iespēju balstīties uz to, ka nav izpildīti paredzētie kritēriji, lai konstatētu atmaksas režīma attiecībā uz ražošanā nepieciešamajām izejvielām vai aizstājējizejvielām neatļauto raksturu.

(sal. ar 89.–92., 98., 103. un 106. punktu)