ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kopienas tiesību akta daļēja atcelšana iespējama vienīgi tiktāl, ciktāl elementus, kuru atcelšana prasīta, iespējams atdalīt no pārējā tiesību akta. Šāda atdalāmības prasība nav izpildīta, ja, daļēji atceļot tiesību aktu, tiktu grozīts tā saturs. Jautājums, vai daļēja atcelšana grozītu apstrīdētā tiesību akta saturu, ir objektīvs, nevis subjektīvs kritērijs, kas saistīts ar strīdīgo tiesību aktu pieņēmušās iestādes politisko gribu.

Jomā, kas ietilpst kopējā lauksaimniecības politikā, jēdziens “risks” attiecas uz iespējamību, ka produkta vai metodes izmantošana negatīvi ietekmēs tiesību sistēmas aizsargātu labumu. Jēdzienu “apdraudējums” parasti lieto plašākā nozīmē, un tas attiecas uz produktu vai metodi, kam var būt negatīva ietekme uz cilvēku veselību. Risku novērtējuma mērķis ir noteikt, cik liela ir iespējamība, ka noteikts produkts vai metode var negatīvi ietekmēt cilvēku veselību, un cik būtiskas ir šādas iespējamās sekas.

Gadījumos, kad Kopienas iestādei savu pilnvaru ietvaros jāveic sarežģīts vērtējums, tai šajā ziņā ir plaša rīcības brīvība, kuras izlietošana ir pakļauta ierobežotai tiesas kontrolei, līdz ar to Kopienu tiesa nevar ar savu vērtējumu aizstāt minētās iestādes veikto faktisko apstākļu vērtējumu. Tādējādi Kopienu tiesa šādā gadījumā var vienīgi izvērtēt attiecīgo faktisko apstākļu svarīgumu un Kopienu iestādes sniegto juridisko argumentu pareizību un it īpaši to, vai Kopienu iestāde savā rīcībā nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, nepareizi izmantojusi pilnvaras vai acīmredzami pārsniegusi savas rīcības brīvības robežas.

(sal. ar 130., 131. un 137. punktu)
Otrkārt, Parlamenta īpašā kompetence atrisināt domstarpības, kas radušās, pārbaudot pilnvaras, ir ierobežota arī no ratione materiae viedokļa, paredzot vienīgi domstarpības, kas varētu rasties 1976. gada akta noteikumu dēļ, izņemot tādas domstarpības, kas rodas to dalībvalstu tiesību normu dēļ, uz kurām norādīts šajā aktā.

Pirmkārt, dalībvalstu oficiāli pasludināto vēlēšanu rezultātu “pieņemšana zināšanai”, šķiet, nozīmē, ka Parlamenta loma ir ierobežota ar konstatācijas par ievēlētajiem kandidātiem, ko jau veikušas valsts iestādes, proti, konstatācijas par jau pastāvošu tiesisko stāvokli, kas izriet vienīgi no šo iestāžu lēmuma, pieņemšanu zināšanai, kas atklāj absolūtu Parlamenta rīcības brīvības neesamību šajā jautājumā. Tādēļ šķiet izslēgta iespēja, ka Parlaments šajā kontekstā var apstrīdēt konkrētā valsts tiesību akta tiesiskumu un atteikties ņemt to vērā, ja tas uzskata, ka konstatēts prettiesiskums.

Būtisks un neatgriezenisks kaitējums, kas ir steidzamības kritērijs, turklāt ir pirmais salīdzināšanas elements, veicot interešu izsvēršanu. Precīzāk, šai salīdzināšanai ir jāvirza pagaidu noregulējuma tiesnesis veikt pārbaudi, vai gadījumā, ja tiesnesis, kurš izlemtu lietu pēc būtības, iespējams, atceltu apstrīdēto aktu, tas ļautu pavērst atpakaļ stāvokli, kas tiktu panākts ar tā nekavējošu izpildīšanu, un otrādi — vai minētā akta piemērošanas apturēšana varētu radīt šķērsli tā pilnīgam iedarbīgumam gadījumā, ja prasība pēc būtības tiktu noraidīta.

Situācijā, kad konkrēto privātpersonu intereses ir vienlīdzīgas, īpaši būtiska nozīme ir vispārējām interesēm, kas iestājas par lūgtās piemērošanas apturēšanas piešķiršanu vai noraidīšanu.

Šajā sakarā ir neapstrīdams, ka dalībvalstij, kuru skar Eiropas Parlamenta lēmums, ar kuru viena no tā locekļiem mandāts ir atzīts par spēkā neesošu pilnvaru neesamības dēļ, ir intereses, lai Parlaments ievērotu tās tiesību aktus vēlēšanu jomā, jo, pamatojoties uz 1976. gada akta par Eiropas Parlamenta pārstāvju ievēlēšanu vispārējās tiešās vēlēšanās 8. pantu, vēlēšanu procedūru katrā dalībvalstī reglamentē šīs valsts tiesību normas. Protams, šīm interesēm varētu pretstatīt Parlamenta vispārējās intereses, lai tā lēmumi saglabātu savu spēku. Tomēr šīs pēdējās no minētajām interesēm nevar būt pārākas, izsverot konkrētās intereses. Pat pieņemot, ka Parlaments var atsaukties uz savām pilnvarām neņemt vērā attiecīgās dalībvalsts paziņotos vēlēšanu rezultātus gadījumā, ja šie rezultāti tam šķiet pretrunā 1976. gada akta noteikumiem, tomēr nemainīgs paliek fakts, ka šādas pilnvaras var izmantot tikai retos un līdz ar to izņēmuma gadījumos tādēļ, ka var leģitīmi pieņemt, ka parasti dalībvalstis izpilda savu pienākumu, kas izriet no EKL 10. panta — nodrošināt savu vēlēšanu tiesību aktu atbilstību 1976. gada akta prasībām.

(sal. ar 106., 109., 110. un 113. punktu)
44

Vēl prasītāja apstrīd Komisijas argumentu, ka pastāv līguma noteikums, kas to atbrīvo no atbildības par “pušu vai to apakšuzņēmēju veiktajām darbībām vai bezdarbību līguma izpildē, ja vien rakstiski skaidrā veidā nav noteikts pretējais”. Tā uzskata, ka šādam līguma noteikumam nav nozīmes, jo tas attiecas vienīgi uz attiecībām starp līgumslēdzējām pusēm, proti, Komisiju un EURid, un to nevar piemērot attiecībām starp Komisiju un trešām personām. Tātad, pirmkārt, Komisijas atbildību nosakot Savienības tiesības un Komisija nevarot jau iepriekš atbrīvoties no šīs atbildības, un, otrkārt, līguma noteikums, ar kuru izslēgta līgumslēdzējas puses atbildība pret trešām personām, tām nav saistošs, un tās varot atsaukties uz šo nesaistošo raksturu jebkurā brīdī bez laika ierobežojuma.
60

Savos apsvērumos attiecībā uz Spānijas Karalistes iestāšanās rakstu Vodafone atgādina, ka piemērojamais tiesiskais regulējums Komisijai paredz izšķirīgu lomu Kopienu tiesību vienveidīgas piemērošanas nodrošināšanā. Direktīvas 2002/21 7. pants sasniedz šo mērķi, paredzot, ka Komisija saņem katru ierosināto pasākumu, to izvērtē un pieņem par to lēmumu saskaņā ar juridiski saistošu sistēmu. Tas, ka vēstule saskaņā ar Direktīvas 2002/21 7. panta 3. punktu ir juridiski saistoša, turklāt izriet no 2006. gada 20. oktobra paziņojuma presei (IP/06/1439) un no runas, ko 2006. gada 16. novembrī teica par informācijas sabiedrību atbildīgā komisāre. Šajos dokumentos Komisijas lietotais formulējums pilnībā sakrīt ar Vodafone sniegto aprakstu par Komisijas pienākumu izskatīt katru paziņojumu, pēc tam attiecīgā gadījumā lemt par padziļinātas izmeklēšanas veikšanu un, visbeidzot, uzlikt “veto” tiem pasākumiem, kuri nav saderīgi ar Kopienu tiesībām. Direktīvas 2002/21 7. panta procedūra nav kompetento iestāžu pieredzes apmaiņas vai dialoga mehānisms, bet gan juridiski saistoša atļaujas sniegšanas procedūra. Šajā sakarā Vodafone atgādina Direktīvas 2002/21 7. panta 5. punkta formulējumu, saskaņā ar kuru VR iespēju robežās jāņem vērā Komisijas sniegtie apsvērumi, kā arī Ieteikuma 2003/561 17. punkts, saskaņā ar kuru VR jāinformē Komisija par to, kādā veidā iespēju robežās ņemti vērā tās apsvērumi saskaņā ar Direktīvas 2002/21 7. panta 3. punktu.
Prasība atcelt Komisijas 2006. gada 23. marta Lēmumu C (2006) 1171 par finanšu atbalsta samazināšanu, ko sākotnēji piešķīra Eiropas Sociālais Fonds (ESF) darbības programmai Sicīlijas reģionam un kas ir Kopienas strukturāls atbalsts, kurš izriet no mērķa Nr. 1 Itālijā (laika periodam no 1994. līdz 1999. gadam)
22

Vispirms ir jāatzīmē, kā to atzīst dalībnieki šajā lietā, ka gadījumos, kad prasību ir cēlušas valsts iekšējā teritoriālā iedalījuma vienības, Pirmās instances tiesa novērtē to, vai prasītājs ir juridiska persona saskaņā ar valsts tiesībām (šajā sakarā skat. Pirmās instances tiesas 1998. gada 30. aprīļa spriedumu lietā T-214/95 Vlaams Gewest/Komisija, Recueil, II-717. lpp., 28. punkts; Pirmās instances tiesas 1998. gada 16. jūnija rīkojumu lietā T-238/97 Comunidad Autónoma de Cantabria/Padome, Recueil, II-2271. lpp., 43. punkts, un Pirmās instances tiesas 1999. gada 15. decembra spriedumu apvienotajās lietās T-132/96 un T-143/96 Freistaat Sachsen u.c./Komisija, Recueil, II-3663. lpp., 81. punkts). Tādējādi tas, vai prasītājs ir juridiska persona, ir jāpārbauda saskaņā ar Vācijas tiesībām. Pēc būtības Kopienu tiesības nevarētu pārkāpt dalībvalstu konstitucionālo autonomiju, lemjot par to, vai valsts publisko tiesību subjekti ir juridiskas personas, kā rezultātā šiem subjektiem Kopienu līmenī varētu tikt piešķirtas tiesības, kādu tiem nav valsts līmenī. Tādējādi prasītājs nevar balstīt argumentu uz iepriekš minēto rīkojumu Lassalle/Parlaments, jo lietā, kurā tika pieņemts šis rīkojums, attiecīgā struktūrvienība, Eiropas Parlamenta personāla komiteja, bija ekskluzīvi pakļauta Kopienu tiesībām.
Pieteikums apturēt Komisijas 2006. gada 20. septembra Lēmuma par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/F‑1/38.121 – Veidgabali) 2. panta c) un d) apakšpunkta piemērošanu un it īpaši atbrīvot no pienākuma iesniegt bankas garantiju, kas prasīta Komisijas 2006. gada 4. oktobra vēstulē, ar kuru lēmums tika paziņots prasītājām
Drošības ierīču, kas paredzētas, lai piekļūtu datu ierakstiem automātiskās datu apstrādes iekārtā, importētāja iesniegta prasība atcelt tiesību aktu, kas vērsta pret Regulu Nr. 888/2006 par atsevišķu preču klasifikāciju Kombinētajā nomenklatūrā, kurā šādām ierīcēm ir noteikta Kombinētās nomenklatūras pozīcija 85438997, ir nepieņemama.

Šī regula ir vispārpiemērojams pasākums EKL 249. panta otrās daļas nozīmē, kas attiecas uz objektīvi noteiktām situācijām un rada juridiskas sekas vispārīgi un abstrakti noteiktām personu kategorijām, tostarp preču, kuras tā apraksta, importētājiem. Tas vien, ka vispārpiemērojamam aktam var būt konkrētas atšķirīgas sekas attiecībā uz dažādiem tiesību subjektiem, uz kuriem tas attiecas, atšķir šos subjektus no visiem pārējiem attiecīgajiem tirgus dalībniekiem, jo šis akts ir piemērots saskaņā ar objektīvi noteiktu situāciju.

Turklāt iespēja ar lielāku vai mazāku precizitāti noteikt tiesību subjektu, uz kuriem attiecas pasākums, skaitu vai pat identitāti nekādā ziņā nenozīmē, ka šis pasākums šīs personas skar individuāli, ja šis pasākums ir piemērojams objektīvām tiesiskām vai faktiskām situācijām, kas paredzētas attiecīgajā tiesību aktā. Un nepietiek ar to, ka tiesību akts dažus uzņēmējus ekonomiski skar vairāk nekā citus tās pašas nozares uzņēmējus, lai uzskatītu, ka šis tiesību akts tos ir skāris individuāli.

Apstākļi, ka klasifikācija Kombinētajā nomenklatūrā tika sākta ar prasītājas lūgumu sniegt saistošu izziņu par tarifiem (SIT), ka prasītāja esot vienīgais uzņēmums, kurš izmantojis īpašu tarifu klasifikāciju un ka administratīvās procedūras esot veiktas īpaši saistībā ar tās preci, ne norāda uz īpašībām, kas tai būtu sevišķas, ne arī uz faktisko situāciju, kas to īpaši raksturotu un tādēļ to individualizētu attiecībā pret citiem uzņēmējiem, kurus potenciāli skar apstrīdētā regula. Šajā sakarā tas vien, ka vienas dalībvalsts tiesa nolemj atcelt SIT un pārklasificēt Kombinētās nomenklatūras noteiktā pozīcijā norādītu preci, nepadara uzņēmēja, kurš varētu uz to atsaukties, tiesisko situāciju par individualizētu. Faktiski, kaut arī tāds lēmums ir saistošs tās pašas valsts muitas iestādēm, tas vēl nenozīmē, ka šis lēmums apstiprinātu tiesības importēt preci ar noteiktu KN kodu, kas pats par sevi būtu pietiekošs, lai to individualizētu.

Visbeidzot, tikai ārkārtas apstākļos var uzskatīt, ka tarifu klasifikācijas regula EKL 230. panta ceturtās daļas izpratnē prasītāju skar individuāli.

(sal. ar 58.–63., 65. un 77. punktu)
Keywords

Subject of the case

Rezolutīvā daļa



Keywords

Pagaidu noregulējums – Pieņemamības nosacījumi – Tieša saikne starp pamata prasību un pieteikumu par pagaidu noregulējumu – Kopsavilkums par izvirzītajiem pamatiem (Pirmās instances tiesas reglamenta 44. panta 1. punkts un 104. panta 2. punkts) (sal. ar 33.–37. punktu)

2. Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Pienākuma iesniegt bankas garantiju, kas ir nosacījums naudas soda tūlītējai nepiedzīšanai, piemērošanas apturēšana – Noteikšanas nosacījumi – Izņēmuma apstākļi (EKL 242. pants; Pirmās instances tiesas reglamenta 104. panta 2. punkts) (sal. ar 53.–58., 61., 64., 66.–68., 76. un 77. punktu)

3. Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Pienākuma iesniegt bankas garantiju, kas ir nosacījums naudas soda tūlītējai nepiedzīšanai, piemērošanas apturēšana – Uzņēmuma piederības grupas stāvokļa ņemšana vērā (EKL 242. pants) (sal. ar 83., 84., 86., 87., 89., 91., 93. un 95. punktu)

Subject of the case

Priekšmets

Pieteikums apturēt Komisijas 2006. gada 20. septembra Lēmuma par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/F‑1/38.121 – Veidgabali) 2. panta c) un d) apakšpunkta piemērošanu un it īpaši atbrīvot no pienākuma iesniegt bankas garantiju, kas prasīta Komisijas 2006. gada 4. oktobra vēstulē, ar kuru lēmums tika paziņots prasītājām

Rezolutīvā daļa

Rezolutīvā daļa:

1) noraidīt pieteikumu par pagaidu noregulējumu;

2) atlikt lēmumu par tiesāšanās izdevumiem.
Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2007. gada 11. decembra rīkojums — Regione Siciliana/Komisija

(lieta T-156/06)

“Eiropas Sociālais Fonds (ESF) — Sākotnēji piešķirtā Kopienas finanšu atbalsta samazināšana — Prasība atcelt tiesību aktu — Reģionālā vai vietējā iestāde — Tiešas ietekmes neesamība — Nepieņemamība”

Prasība atcelt tiesību aktu — Fiziskas un juridiskas personas — Tiesību akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli (EKL 230. panta ceturtā daļa) (sal. ar 41., 43.–47., 51.–54., 64., 67. un 70. punktu)

Priekšmets

Prasība atcelt Komisijas 2006. gada 23. marta Lēmumu C (2006) 1171 par finanšu atbalsta samazināšanu, ko sākotnēji piešķīra Eiropas Sociālais Fonds (ESF) darbības programmai Sicīlijas reģionam un kas ir Kopienas strukturāls atbalsts, kurš izriet no mērķa Nr. 1 Itālijā (laika periodam no 1994. līdz 1999. gadam)

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt kā nepieņemamu;

2) Regione Siciliana atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2007. gada 11. decembra rīkojums — Regione Siciliana/Komisija

(lieta T-156/06)

“Eiropas Sociālais Fonds (ESF) — Sākotnēji piešķirtā Kopienas finanšu atbalsta samazināšana — Prasība atcelt tiesību aktu — Reģionālā vai vietējā iestāde — Tiešas ietekmes neesamība — Nepieņemamība”

Prasība atcelt tiesību aktu — Fiziskas un juridiskas personas — Tiesību akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli (EKL 230. panta ceturtā daļa) (sal. ar 41., 43.–47., 51.–54., 64., 67. un 70. punktu)

Priekšmets

Prasība atcelt Komisijas 2006. gada 23. marta Lēmumu C (2006) 1171 par finanšu atbalsta samazināšanu, ko sākotnēji piešķīra Eiropas Sociālais Fonds (ESF) darbības programmai Sicīlijas reģionam un kas ir Kopienas strukturāls atbalsts, kurš izriet no mērķa Nr. 1 Itālijā (laika periodam no 1994. līdz 1999. gadam)

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt kā nepieņemamu;
66

Pirmās instances tiesa piemēroja tādu pašu pieeju divās lietās, kurās tika pieņemti attiecīgi iepriekš minētais 2000. gada 6. jūlija spriedums lietā AICS/Parlaments un 2002. gada 11. jūnija spriedums lietā T-356/00 AICS/Parlaments (Recueil, II-2719. lpp.), kas abi attiecas uz to, kā Parlaments piešķīra tiesības noslēgt publiskā iepirkuma līgumu par ar šo iestādi saistīto personu pārvadāšanu Strasbūrā automašīnās bez pazīšanās zīmēm un ar šoferiem. Viens no pieteicējiem, kura piedāvājums tika noraidīts, cēla prasību par tiesību akta atcelšanu attiecībā uz Parlamenta pieņemto piešķiršanas lēmumu, ko šis pieteicējs uzskatīja par prettiesisku, un prasību par zaudējumu atlīdzību no šīs iestādes. Saistībā ar prasību par tiesību akta atcelšanu prasītājs norādīja, ka galīgais līgums starp Parlamentu un uzņēmumu, kura kandidatūra tika izvēlēta, pārkāpa Francijas tiesību aktus, kas piemērojami taksometru darbībai. Ar iepriekš minēto 2000. gada 6. jūlija spriedumu lietā AICS/Parlaments Pirmās instances tiesa noraidīja prasību par tiesību akta atcelšanu un prasību par zaudējumu atlīdzību, pamatojoties uz to, ka prasītājs nebija pierādījis, ka Parlaments pieļāvis acīmredzamu kļūdu Francijas tiesību aktu interpretācijā (43. punkts). Savukārt iepriekš minētajā 2002. gada 11. jūnija spriedumā lietā AICS/Parlaments Pirmās instances tiesa ņēma vērā, ka Strasbūras Krimināltiesa pa to laiku bija taisījusi 2000. gada 7. aprīļa spriedumu, kurā tika nospriests, ka Francijas tiesību akti nepieļauj Parlamenta izdarīto interpretāciju (sprieduma 65.–71. punkts). Tādēļ Pirmās instances tiesa atcēla lēmumu par tiesību noslēgt publiskā iepirkuma līgumu piešķiršanu, lai gan tā noraidījusi prasību par zaudējumu atlīdzību nodarītā kaitējuma pierādījumu trūkuma dēļ (79. punkts).
3)

prasību par zaudējumu atlīdzību noraidīt kā acīmredzami nepamatotu tiktāl, ciktāl ar to tiek prasīta atlīdzība par Sumitomo Chemical Agro Europe SAS un Philagro France SAS iespējami nodarīto kaitējumu sakarā ar to, ka Komisija nebija veikusi pasākumus, kurus Sumitomo Chemical Agro Europe SAS un Philagro France SAS un to meitas sabiedrības bija prasījušas 2005. gada 5. septembra vēstulē;
Keywords

Summary



Keywords

1. Process – Iestāšanās lietā – Ieinteresētās personas

(Tiesas Statūtu 40. pants)

2. Process – Iestāšanās lietā – Ieinteresētās personas

(Tiesas Statūtu 40. panta otrā daļa )

Summary

1. Dalībvalsts iestāšanās lietā saskaņā ar Tiesas Statūtu 40. panta pirmo daļu nekādā ziņā nevar liegt kādai no tās pašvaldībām vai “visām citām personām, kas konstatē, ka [Tiesā iesniegtas] lietas iznākums skar to intereses”, iestāties lietā saskaņā ar šī noteikuma otro daļu.

(sal. ar 20. punktu)

2. Tiesas Statūtu 40. panta otrajā daļā ir paredzētas tiesības iestāties lietā personām, kas konstatē, ka Tiesā iesniegtās lietas iznākums skar to intereses. Šo procesuālo tiesību iestāties lietā, kas izriet no tiesībām tikt uzklausītam, izņēmumi ir jāinterpretē sašaurināti. Tāpēc valsts, kas nav Kopienas dalībvalsts, piemēram, Šveices Konfederācija, nevar atsaukties uz Tiesas Statūtu 40. panta otrās daļas noteikumiem, kas liedz iestāties lietās starp dalībvalstīm, starp Kopienas iestādēm vai starp dalībvalstīm, no vienas puses, un Kopienas iestādēm, no otras puses, visām citām personām, kas nav dalībvalstis un Kopienas iestādes. Šis aizliegums, kas ir paredzēts Tiesas Statūtu 40. panta otrajā daļā un piemērojams tiesvedībā Pirmās instances tiesā saskaņā ar minēto Statūtu 53. panta pirmo daļu, attiecas tikai uz lietām starp dalībvalstīm vai Kopienas iestādēm.

(sal. ar. 21. un 22. punktu)
PIRMĀS INSTANCES TIESAS RĪKOJUMS (piektā palāta)

2007. gada 5. martā

Lieta T‑455/04

Derya Beyatli un Armagan Candan

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

Ierēdņi – Atklāts konkurss – Paziņojums par konkursu – Termiņi – Sūdzība – Nepieņemamība

Priekšmets Prasība atcelt konkursa žūrijas priekšsēdētāja 2004. gada 5. maija lēmumu, ar ko prasītājiem tiek paziņots, ka viņi nav izturējuši atklātā konkursa EPSO/A/1/03 rakstveida pārbaudījumus

Nolēmums Prasību noraidīt kā nepieņemamu. Katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

Kopsavilkums

Ierēdņi – Prasība – Iepriekšēja administratīva sūdzība – Jēdziens

(Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkts; Eiropas Parlamenta, Padomes, Komisijas, Tiesas, Revīzijas palātas, Ekonomikas un sociālo lietu komitejas, Reģionu komitejas un Eiropas ombuda Lēmuma 2002/620 4. pants)

Vēstuli, ko kandidāts, kurš nav izturējis Eiropas Kopienu Personāla atlases biroja (EPSO) organizēta starpiestāžu konkursa pārbaudījumus, ir adresējis vienīgi Komisijas delegācijas kandidāta dalībvalstī vadītājam un kurā vispārējos vārdos ir kritizēta valodas diskriminācija, kuras dēļ esot cietuši daži kandidāti, un pausta pārliecība, ka Eiropas Savienība veiks vajadzīgos pasākumus, lai atrisinātu šo problēmu, bet kurā nav izteikts neviens konkrēts prasījums attiecībā uz atlases komisijas lēmumu, nevar atzīt par sūdzību Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkta nozīmē. Šāda vēstule, kas nav pietiekami precīza, lai administrācija varētu uzskatīt, ka tai ir iesniegta sūdzība, izpaužas kā kandidāta politisks aicinājums Eiropas Savienībai veikt vajadzīgos pasākumus, lai izbeigtu apgalvoto diskrimināciju.

Ja šāda vēstule bija domāta kā sūdzība, tā saskaņā ar Lēmuma 2002/620 par EPSO [Eiropas Kopienu Personāla atlases biroja] izveidi 4. pantu bija jānosūta šim birojam, bet fakts, ka EPSO to varēja pārsūtīt Komisijas delegācijas vadītājs, neietekmē šādas vēstules kvalificēšanu, kas ir atkarīga no tās satura un nevis no tā, vai vēstules saņēmējs to, iespējams, pārsūta citām personām vai iestādēm.

(skat. 45., 46., 48., 50. un 58. punktu)

Atsauce

Tiesa: 2000. gada 29. jūnijs, C‑154/99 P Politi/Fondation européenne pour la formation, Recueil, I‑509. lpp., 16. punkts.
Keywords

Subject of the case

Rezolutīvā daļa



Keywords

Process — Vēršanās Pirmās instances tiesā, pamatojoties uz šķīrējklauzulu (EKL 238. un 240. pants) (sal. ar 30., 32. un 33. punktu)

2. Process — Vairāki atbildētāji (sal. ar 41. punktu)

Subject of the case

Priekšmets

Komisijas lūgums piespriest atbildētājiem atlīdzināt pārmaksāto finanšu iemaksu summu, ko Eiropas Kopiena pārskaitīja saskaņā ar diviem līgumiem, kas noslēgti Kopienas programmas “Telematics systems in the area of transport” īstenošanas ietvaros

Rezolutīvā daļa

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt kā nepieņemamu tiktāl, ciktāl tā attiecas uz Tilli [ Tillis ], Kontaratu [ Kontaratos ], Argiraku [ Argyrakos ], Petraki [ Petrakis ] un Kutrumpu [ Koutroumpa ];

2) Komisija sedz pati savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina atbildētājam Tillim sakarā ar viņa iesniegto iebildi par nepieņemamību radušos izdevumus.
Keywords

Summary



Keywords

Prasība atcelt tiesību aktu – Fiziskas vai juridiskas personas – Akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli

(EKL 230. panta ceturtā daļa)

Summary

Prasītāja tieša ietekmēšana kā nosacījums, lai prasību atcelt tiesību aktu EKL 230. panta ceturtās daļas izpratnē varētu atzīt par pieņemamu, prasa, lai apstrīdētais Kopienas pasākums tieši ietekmētu prasītāja tiesisko stāvokli un nepieļautu nekādu rīcības brīvību par šī akta ieviešanu atbildīgajiem adresātiem, jo šī ieviešana ir automātiska un izriet tikai no Kopienu tiesiskā regulējuma, nepiemērojot citus starpnoteikumus. Tas nozīmē, ka gadījumā, ja iestāde Kopienu aktu ir adresējusi dalībvalstij un darbībai, kas dalībvalstij jāveic šī akta izpildei, ir automātisks raksturs vai arī šim aktam ir nepārprotami obligātas sekas, šis akts tieši skar ikvienu personu, kuru skar šī rīcība. Savukārt, ja akts dalībvalstij atstāj iespēju rīkoties vai nerīkoties vai neliek tai rīkoties kādā noteiktā veidā, tā ir šīs dalībvalsts darbība vai bezdarbība, kas tieši skar ietekmēto personu, un nevis pats tiesību akts.

Šajā sakarā Lēmums 2004/69, ar ko atbilstīgi Direktīvai 92/43 par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību pieņem Kopienas nozīmes teritoriju sarakstu Alpu bioģeogrāfiskajam reģionam, kurā par Kopienas nozīmes teritorijām ir noteiktas Austrijas teritorijas, neietekmē nedz zemes gabalu īpašnieku tiesības un pienākumus, nedz šo tiesību īstenošanu, jo tas neuzliek nekādus pienākumus saimnieciskās darbības subjektiem vai privātpersonām un tajā nav noteikumu par Kopienas nozīmes teritoriju aizsardzības režīmu, kā, piemēram, aizsardzības vai atļaujas saņemšanas procedūras pasākumi.

Tāpat no minētās Direktīvas 92/43 izrietošie pienākumi un it īpaši tās 4. un 6. pants, kas ir saistoši dalībvalstīm, tiklīdz ar apstrīdēto lēmumu noteiktas Kopienas nozīmes teritorijas, nav tieši piemērojami minētajiem saimnieciskās darbības subjektiem, jo tiem ir nepieciešama akta pieņemšana no attiecīgās dalībvalsts puses, lai precizētu, kādā veidā tā paredz īstenot attiecīgos pienākumus.

(sal. ar 58.–60. un 65. punktu)
12

Enviro Tech Europe Ltd un Enviro Tech International Inc. (turpmāk tekstā — “prasītājas”) vienīgā nodarbošanās ir produkta uz nPB bāzes, ar nosaukumu “Ensolv”, ražošana un pārdošana. Pirmā no šīm sabiedrībām ir otrās sabiedrības meitas sabiedrība Eiropā, un tai ir ekskluzīva licence pārdot Ensolv Eiropā.