ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Pakalpojumi – Jēdziens

2. Starptautiskie līgumi – EK un Šveices nolīgums par personu brīvu pārvietošanos – Pakalpojumu sniegšanas brīvība

(EK un Šveices nolīguma par personu brīvu pārvietošanos 1., 2. un 15. pants un I, II un III pielikums)

Summary

1. Tā kā līgumā paredzētu pienākumu veido atsevišķas teritorijas, kas atrodas dalībvalstī, nodošana lietas dalībnieku rīcībā pret atlīdzību un ar atsevišķiem nosacījumiem, lai tajā veiktu medības, nomas līgums ir saistīts ar pakalpojumu sniegšanu. Turklāt tam piemīt pārrobežu raksturs, ja nomnieki ir Šveices pilsoņi. Šādi nomnieki ir jāuzskata par tāda pakalpojuma saņēmējiem, ko veido medību tiesību lietošanas piešķiršana pret atlīdzību minētajā teritorijā uz noteiktu laiku.

(sal. ar 31.–33. punktu)

2. Nolīguma starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos noteikumi pieļauj, ka kādas līgumslēdzējas puses pilsonim otras līgumslēdzējas puses teritorijā kā pakalpojumu saņēmējam tiek piemērots režīms, kas atšķiras no tā, kas paredzēts personām, kuru galvenā dzīvesvieta ir minētajā teritorijā, Savienības pilsoņiem, kā arī personām, kuras tām ir pielīdzinātas saskaņā ar Savienības tiesībām, ņemot vērā tā nodokļa iekasēšanu, kas jāmaksā par pakalpojumu sniegšanu, piemēram, par medību tiesību nodošanu.

Precīzāk, kaut arī nolīguma 2. pants paredz nediskriminācijas principu, tas savukārt vispārīgi un absolūti aizliedz nevis jebkādu to kādas līgumslēdzējas puses pilsoņu diskrimināciju, kas uzturas otras līgumslēdzējas puses teritorijā, bet tikai diskrimināciju pilsonības dēļ un tiktāl, ciktāl šo pilsoņu situācija ietilpst šī nolīguma I–III pielikuma noteikumu materiālajā piemērošanas jomā. Nolīgumā un tā pielikumos nav nevienas īpašas tiesību normas, kuras mērķis būtu uz pakalpojumu saņēmējiem attiecināt nediskriminācijas principu, piemērojot nodokļu tiesisko regulējumu par komercdarījumiem, kuru mērķis ir pakalpojumu sniegšana. Turklāt, tā kā Šveices Konfederācija nav pievienojusies Kopienas iekšējam tirgum, kura mērķis ir novērst visus šķēršļus, lai radītu pilnīgi brīvas pārvietošanās telpu līdzīgu tai, kāda pastāv valsts tirgū, kura turklāt ietver pakalpojumu sniegšanas brīvību un brīvību veikt uzņēmējdarbību, Savienības tiesību interpretāciju attiecībā uz šo iekšējo tirgu nevar automātiski transponēt nolīguma interpretācijā, izņemot skaidrus noteikumus, kas šajā ziņā paredzēti pašā nolīgumā.

(sal. ar 39.–43. punktu un rezolutīvo daļu)
33

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division), kura jau bija lūgusi Tiesu sniegt prejudiciālu nolēmumu lietā, par kuru tika pieņemts spriedums lietā C-310/08 Ibrahim un Secretary of State for the Home Department (Krājums, I-1065. lpp.), kas attiecas uz uzturēšanās tiesībām vecākam, kurš nav Eiropas Savienības pilsonis, bet kura bērniem ir Dānijas pilsonība un viņi mācās Apvienotajā Karalistē, nolēma apturēt tiesvedību arī pamata lietā un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “Vai apstākļos, kad — Eiropas Savienības pilsone ir ieradusies Apvienotajā Karalistē, — viņa zināmos laika posmos Apvienotajā Karalistē ir bijusi darba ņēmēja, — viņa ir izbeigusi darba tiesiskās attiecības, bet nav aizbraukusi no Apvienotās Karalistes, — viņa nav saglabājusi darba ņēmējas statusu un viņai nav ne uzturēšanās tiesību atbilstoši Direktīvas 2004/38 [..] 7. pantam, ne pastāvīgās uzturēšanās tiesību atbilstoši šīs direktīvas 16. pantam, — ES pilsones bērns ir sācis mācīties laikā, kad ES pilsone nebija darba ņēmēja, bet turpinājis mācības Apvienotajā Karalistē laika posmos, kad ES pilsone strādāja Apvienotajā Karalistē, — bērns ir šīs ES pilsones faktiskajā aizgādībā un — viņa un viņas bērns nespēj paši sevi nodrošināt: 1) ES pilsonei ir uzturēšanās tiesības Apvienotajā Karalistē tikai tad, ja viņa atbilst Direktīvas 2004/38 [..] prasībām, vai 2) a) ES pilsonei ir uzturēšanās tiesības, kas izriet no [..] Regulas Nr. 1612/68 [..] 12. panta, kā to interpretējusi Tiesa, bez vajadzības ievērot Direktīvā 2004/38 [..] paredzētos nosacījumus, un, b) ja tā ir, vai viņas rīcībā ir jābūt pietiekamiem līdzekļiem, lai nekļūtu par apgrūtinājumu uzņemošās dalībvalsts sociālās palīdzības sistēmai viņas norādītajā uzturēšanās laikā, kā arī visaptverošam veselības apdrošināšanas segumam uzņemošajā dalībvalstī; c) ja tā ir, vai, lai saņemtu uzturēšanās tiesības atbilstoši Regulas [..] Nr. 1612/68 [..] 12. pantam, kā to interpretējusi Tiesa, bērnam bija jāsāk mācības laikā, kad ES pilsone bija darba ņēmēja, vai pietiek ar to, ka ES pilsone kādu laiku ir bijusi darba ņēmēja pēc tam, kad bērns sāka mācīties; d) vai ES pilsones uzturēšanās tiesības, kas tai ir sakarā ar to, ka tās faktiskajā aizgādībā ir bērns, kurš mācās, beidzas, kad viņas bērns sasniedz 18 gadu vecumu? 3) Vai tad, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, risinājums ir atšķirīgs tādos šīs lietas apstākļos, kad bērns ir sācis mācīties pirms dienas, līdz kurai dalībvalstīm bija jāievieš Direktīva 2004/38 [..], bet māte nav kļuvusi par personu, kas nodrošina faktisko aizgādību, un nav lūgusi uzturēšanās tiesības šajā sakarā līdz 2007. gada martam, t.i., pēc laika, kad direktīvai bija jābūt ieviestai?”
31

Tomēr, kā ģenerāladvokāts to atzīmējis savu secinājumu 63. punktā, iepriekš minētā 7. panta otrās daļas specifiskā uzdevuma saistībā ar darba ņēmēju Turcijas pilsoņu bērnu integrēšanu uzņemošās dalībvalsts darba tirgū sekas ir tādas, ka prasība, ka vienam no vecākiem ir jābūt bijušam nodarbinātam šajā valstī vismaz trīs gadus, nav jāsaprot tā, ka tā noteiktu pienākumu vienam no vecākiem saglabāt darba ņēmēja statusu brīdī, kad bērns uzsāk profesionālo izglītību. Šīs prasības mērķis ir tikai papildus bērna profesionālajai izglītībai noteikt tādu attiecīgā bērna integrācijas līmeni uzņemošajā dalībvalstī, kas ir pietiekošs, lai šim bērnam varētu piemērot šajā tiesību normā paredzēto īpašo režīmu.
39

Lai arī šis jautājums, kā to formulējusi iesniedzējtiesa, attiecas tikai uz atļauju, kas jāsaņem no vietējās kompetentās iestādes un kas apstiprina atbrīvojumu no iepriekš minētā pienākuma, prasība par šādas atļaujas saņemšanu ir prasība, kas izriet no ārvalstu pilsoņiem noteiktā pamata pienākuma saņemt atļauju, lai varētu iegādāties nekustamo īpašumu. Tādēļ Tiesas vērtējums būtu jāpaplašina līdz šim pamata pienākumam.
65

Attiecībā uz šo pamatu Komisija cita starpā apgalvo, ka strīdīgā lēmuma pamatojums pierāda, ka strīdīgie atbrīvojumi vienmēr bijuši uzskatāmi par atbalstu kopš to ieviešanas brīža, jo minētais lēmums gan atbilstošā juridiskā līmenī, gan saskaņā ar judikatūras prasībām pierāda, ka minētie atbrīvojumi varēja ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm un izkropļot konkurenci. Šādos apstākļos, pēc Komisijas domām, nebija sīkāk jāpaskaidro iemesli, kuru dēļ nebija piemērojams Regulas Nr. 659/1999 1. panta b) punkta v) apakšpunkts. Turklāt, pat pieņemot, ka strīdīgie atbrīvojumi nebija uzskatāmi par atbalstu to ieviešanas brīdī, no minētā izrietētu, ka tie nav uzskatāmi par atbalstu arī tagad, kā to kļūdaini apgalvoja dažas prasītājas pirmajā instancē, nevis ka tie ir uzskatāmi par pastāvošu atbalstu, kā to norādījusi Pirmās instances tiesa.
2

Šie lūgumi tika iesniegti tiesvedībās starp Terex Equipment Ltd (turpmāk tekstā — “Terex”), kā arī FG Wilson (Engineering) Ltd (turpmāk tekstā — “Wilson”) un Caterpillar EPG Ltd (turpmāk tekstā — “Caterpillar”) un Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs saistībā ar to, kādas sekas ir tam, ka preču, par kurām ir runa pamata prāvā un kuras bija pakļautas ievešanas pārstrādei režīmam, atkalizvešanas deklarācijās bija norādīts nepareizs muitas procedūras kods, kas nozīmē Kopienu preču eksportu.
21

Tajā tā uzdeva jautājumu par to, vai projekts, par kuru ir strīds, izriet no Direktīvas 85/337 kā tās II pielikuma 10. punkta l) apakšpunktā paredzēts projekts, šim punktam saskaņā ar šīs direktīvas zviedru valodas versiju šķietami ietverot tikai gruntsūdeņu novadīšanu un to turpmāku izmantošanu. Turklāt tā arī uzdeva jautājumu par to, ko tieši ietver Orhūsas konvencijā paredzētās tiesības vērsties tiesā un vai šādā sakarā ar Zviedrijas likumu noteiktie nosacījumi nav pārāk ierobežojoši.
1)

savā teritorijā un tās suverēnajā teritorijā vai jurisdikcijā esošajos ūdeņos pietiekami neuzraugot, neinspicējot un nepārraugot zvejas darbības, it īpaši attiecībā uz driftertīklu turēšanu uz klāja un to izmantošanu, un pietiekami neraugoties, lai tiktu veikti piemēroti pasākumi attiecībā uz Kopienu tiesiskā regulējuma par driftertīklu turēšanu uz klāja un to izmantošanu pārkāpumiem, it īpaši piemērojot preventīvus sodus to izdarītājiem, Itālijas Republika nav izpildījusi Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2241/87, kas nosaka konkrētus kontroles pasākumus zvejniecībai, 1. panta 1. punktā un Padomes 1993. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2847/93, ar kuru izveido kontroles sistēmu, kas piemērojama kopējai zivsaimniecības politikai, kas grozīta ar Padomes 1998. gada 17. decembra Regulu (EK) Nr. 2846/98, 2. panta 1. punktā un 31. panta 1. un 2. punktā paredzētos pienākumus;
33

Tomēr šī lieta atšķiras no iepriekš minētās lietas Mostaza Claro, jo Rodrigesa Nogeira palika pilnīgi pasīva dažādu procesu, kas saistīti ar strīdu starp viņu un Asturcom, laikā un it īpaši nav cēlusi prasību atcelt AEADE pieņemto šķīrējtiesas nolēmumu, lai apstrīdētu šķīrējtiesas klauzulas negodīgumu, un līdz ar to minētais nolēmums tagad ieguvis res judicata spēku.
12

No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka RCI Europe līdz 2003. gada 31. decembrim Apvienotajā Karalistē samaksāja PVN par visu jauno biedru iemaksāto iestāšanās maksu, kā arī par ikgadējo biedra naudu, ko iemaksāja reģistrētie biedri. RCI Europe līdz Apvienotajā Karalistē samaksāja PVN par apmaiņas maksām no biedriem, kuri bija ieguvuši tiesības izmantot daļlaika lietojuma tiesības kādā no Eiropas Savienības dalībvalstīm esošā nekustamā īpašumā. Prasītāja Apvienotajā Karalistē nemaksāja PVN par apmaiņas maksām no biedriem, kuri bija ieguvuši tiesības izmantot daļlaika lietojuma tiesības ārpus Eiropas Savienības esošā nekustamā īpašumā.
57

No tā izriet, ka pakalpojumu līguma gadījumā apstāklis, ka līgumslēdzēja puse nesaņem tiešu atlīdzību no līgumslēdzējas iestādes, bet tai ir tiesības saņemt atlīdzību no trešām personām, atbilst Direktīvas 2004/17 1. panta 3. punkta b) apakšpunktā paredzētajam nosacījumam par atlīdzību.
12

Turklāt šajā normā ir paredzēts: “1. Pēc 15 dienu termiņa beigām no maksātnespējas procesa pieteikuma, kurš atbilstoši 1942. gada 16. marta Karaļa dekrēta Nr. 267 [ GURI, ārkārtas papildinājums Nr. 81] ir kļuvis izpildāms, iesniegšanas vai gadījumā, ja attiecībā uz [darba ņēmēja] prasījumiem ir iesniegti iebildumi vai prasības, sprieduma, kas norādīts minētā dekrēta 99. pantā, publicēšanas brīža, vai arī no mierizlīguma apstiprināšanas sprieduma publicēšanas darba ņēmējs vai tā piederīgie, kuriem ir tiesības saņemt [kompensāciju], pēc pieteikuma iesniegšanas var saņemt kompensācijas maksājumu, kuru veic Fonds, par darba tiesisko attiecību izbeigšanu un atbilstošiem papildu prasījumiem, pēc iespējams jau samaksāto summu atskaitīšanas. 2. Gadījumā, ja pieteikums par prasījumiem attiecībā uz darba algas samaksu, kas minēts 1942. gada 16. marta Karaļa dekrēta Nr. 267101. pantā, ir iesniegts novēloti, iepriekšējā punktā paredzētais pieteikums var tikt iesniegts pēc kreditora statusa atzīšanas paziņojuma vai pēc sprieduma par iespējamu administratora pārsūdzību tiesā. 3. Gadījumā, ja tiek veikta uzņēmuma likvidācija piespiedu kārtā, atbilstoši [..] Karaļa dekrēta Nr. 267209. pantam pieteikumu var iesniegt 15 dienu termiņā no maksātnespējas procesa pieteikuma iesniegšanas vai arī, ja par prasījumiem no darba tiesiskajām attiecībām ir iesniegti iebildumi vai prasības, no brīža, kad ir pasludināts spriedums, kurā tiesa tā lemj par šo jautājumu. 4. Ja darba devējs, kurš nav pakļauts [..] Karaļa dekrēta Nr. 267 normām, darba attiecību izbeigšanas gadījumā neveic maksājamās kompensācijas izmaksu, vai arī tas kompensācijas izmaksu neveic tikai daļēji, darba ņēmējs vai tā piederīgie, kuriem ir tiesības saņemt [kompensāciju], var lūgt Fondam samaksāt kompensāciju sakarā ar darba tiesisko attiecību izbeigšanu, ar nosacījumu, ka pēc piespiedu procesa, lai apmierinātu prasījumus attiecībā uz šo kompensāciju, izpildes, uzņēmuma kapitāla garantijas ir izrādījušās nepietiekamas, lai daļēji vai pilnībā apmierinātu šos prasījumus. 5. Ja šajā sakarā netiek iesniegti iebildumi, Fonds veic nesamaksātās kompensācijas izmaksas. 6. Iepriekšējo punktu normas ir piemērojamas tikai tādā gadījumā, ja darba tiesisko attiecību izbeigšana un maksātnespējas process vai tā izpildes process ir norisinājies pēc šī likuma spēkā stāšanās. 7. Fonds veic šī panta otrajā, trešajā, ceturtajā un piektajā punktā minētos maksājumus 60 dienu laikā pēc ieinteresētās personas pieteikuma iesniegšanas. Fonds atbilstoši Civilkodeksa 2751.a un 2776. pantam attiecībā uz izmaksātajām summām pārņem darba ņēmēja vai tā piederīgo, kuriem ir tiesības saņemt [kompensāciju], tiesības, proti, priviliģētā kreditora statusu attiecībā pret darba devēju kapitālu. [..]”
35

Tātad no Regulas Nr. 1254/1999 23. panta 1. punkta teksta izriet, ka soda, kāds ir piemērots pamata lietā, piemērošanas sekas ir ražotāja izslēgšana — neatkarīgi no skarto dzīvnieku skaita — no to summu saņemšanas, kas tiek piešķirtas, pamatojoties uz šo regulu. Tātad šāds sods nevar ietekmēt dzīvnieku skaitu, kas ir jāņem vērā, lai noteiktu minēto pamatsummu.
31

Tomēr ir jāprecizē, ka attiecībā uz pamata lietā apskatīto laikposmu šo īpašo nodokļu piesaistes kritēriju piemērošana attiecībā uz šādiem telekomunikāciju pakalpojumiem izriet nevis no pašiem Sestās direktīvas 9. panta 2. punkta e) apakšpunkta noteikumiem, kā to norāda gan iesniedzējtiesa, gan EGN, bet gan, kā to pamatoti ir norādījusi Eiropas Kopienu Komisija, — no Lēmuma 97/207 1. panta pirmās daļas, ar kuru pēc lūguma, kuru šajā sakarā bija izteikusi Itālijas Republika, šai dalībvalstij tika atļauts, atkāpjoties no šīs pašas direktīvas 9. panta 1. punkta, ietvert telekomunikāciju pakalpojumus šī panta 2. punkta e) apakšpunkta piemērošanas jomā, sākot no 1997. gada 1. janvāra līdz vai datumam, kad stātos spēkā direktīva, ar kuru tiktu veikti grozījumi šajā tiesību normā. Telekomunikāciju pakalpojumu pievienošana Sestās direktīvas 9. panta 2. punkta e) apakšpunktā izriet no vēlāk pieņemtās Direktīvas 1999/59, kuru dalībvalstis varēja piemērot tikai sākot no .
2.

Ārvalstniekiem, kuru uzturēšanās tiesības izriet tikai no to ieceļošanas mērķa atrast darbu, un to ģimenes locekļiem, kā arī personām, kam ir tiesības uz pabalstu saskaņā ar Likuma par pabalstu izmaksu patvēruma meklētājiem (Asylbewerberleistungsgesetz) 1. pantu. Iepriekš noteiktās tiesību normas neierobežo tiesību normas par uzturēšanās tiesībām.”
6

Direktīvas 92/83 4. pantā ir noteikts: “1. Dalībvalstis var piemērot pazeminātas nodokļu likmes, kuras var diferencēt saskaņā ar attiecīgo alus darītavu gada ražošanas apjomu, alum, kas darīts patstāvīgās mazajās alus darītavās, ievērojot šādus ierobežojumus: — pazeminātās likmes neattiecas uz uzņēmumiem, kas ražo vairāk nekā 200000 hl alus gadā, — pazeminātās likmes, kas var būt zemākas par zemāko likmi, nenosaka zemākas par 50% no valsts standarta akcīzes nodokļa likmes. 2. Pazemināto likmju sakarā termins “patstāvīga mazā alus darītava” nozīmē tādu alus darītavu, kura ir juridiski un saimnieciski neatkarīga no citām alus darītavām, izmanto telpas, kas atrodas atsevišķi no citu alus darītavu telpām, un kurai nav darbības licences. Tomēr, ja sadarbojas divas vai vairākas mazas alus darītavas, kuru kopējais ražošanas apjoms gadā nepārsniedz 200000 hl, šīs alus darītavas var uzskatīt par vienu patstāvīgu mazo alus darītavu. 3. Dalībvalstis nodrošina, ka visas pazeminātās likmes, ko tās ievieš, tāpat attiecina uz alu, ko to teritorijā piegādā no patstāvīgām mazajām alus darītavām, kas atrodas citās dalībvalstīs. Jo īpaši tās nodrošina, ka atsevišķām piegādēm no citām dalībvalstīm netiek uzlikti augstāki nodokļi kā tādām pašām piegādēm šajā dalībvalstī.”
14

No iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka Vācijas Likumā par zemes nomas līgumu reģistrēšanu un to apstrīdēšanu (Gesetz über die Anzeige und Beanstandung von Landpachtverträgen, BGBl. 1985 I, 2075. lpp.; turpmāk tekstā — “LPachtVG”) ir paredzēti īpaši noteikumi attiecībā uz lauksaimniecībā izmantojamas zemes nomas līgumiem. Līgumslēdzējiem līgumi ir jāreģistrē kompetentajā iestādē, kura to noslēgšanai var iebilst, it īpaši tad, ja iznomāšanas rezultātā zemes izmantošana būtu “nepiemēroti” sadalīta.
2

Šis lūgums radās prāvā starp Foselev Sud-Ouest SARL (turpmāk tekstā — “Foselev”) saistībā ar to, ka Muitas un netiešo nodokļu pārvalde tai piespriedusi maksāt EUR 1973,74, kas tai nepamatoti tikuši pārskaitīti laika posmā no 2005. gada 20. jūnija līdz m, par to mehānisko transportlīdzekļu nodokli, kuri smagāki par 12 t un kuri īpaši nav domāti personu pārvadāšanai, pieskaitot procentus, ar procedūru saistītos izdevumus un tiesāšanās izdevumus.
Keywords

Summary



Keywords

Sociālā politika – Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā – Direktīva 2000/78 – Aizliegums diskriminēt vecuma dēļ

(Padomes Direktīvas 2000/78 2. pants un 6. panta 1. punkts)

Summary

Direktīvas 2000/78, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 2. pants un 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek atļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram darba ņēmēji, kuriem ir tiesības saņemt viņu darba devēja maksājamo vecuma pensiju atbilstoši pensiju shēmai, kurai šie darba ņēmēji ir pievienojušies pirms 50 gadu vecuma sasniegšanas, vienīgi šī iemesla dēļ nevar saņemt īpašo atlaišanas pabalstu, kas ir paredzēts, lai veicinātu uzņēmumā vairāk nekā 12 gadus nostrādājušo darba ņēmēju profesionālo reintegrāciju.

Šīs izslēgšanas pamatā ir doma, ka algotie darba ņēmēji, kuriem ir tiesības saņemt viņu darba devēja maksājamo vecuma pensiju un kuri šai pensiju shēmai ir pievienojušies pirms 50 gadu vecuma sasniegšanas, aiziet no darba tirgus. Šī uz vecumu balstītā apsvēruma dēļ darba ņēmējs, kurš gan atbilst viņa darba devēja maksājamās vecuma pensijas saņemšanas nosacījumiem, bet vēlas uz laiku no tās atteikties, lai turpinātu savu profesionālo karjeru, nevarēs saņemt īpašo atlaišanas pabalstu, kaut gan tas ir paredzēts viņa aizsardzībai. Tātad ar likumīgo mērķi izvairīties no tā, lai šo pabalstu nesaņemtu personas, kuras nevis meklēs jaunu darbu, bet gan saņems aizstājošos ienākumus no profesionālas [sociālā nodrošinājuma] shēmas izrietošās vecuma pensijas formā, attiecīgais pasākums tikai tāpēc nedod iespēju minēto pabalstu saņemt tiem atlaistajiem darba ņēmējiem, kuri vēlas palikt darba tirgū, ka tie, attiecīgi pamatojoties uz savu vecumu, varētu izmantot šādu pensiju.

Turklāt ar attiecīgo pasākumu veselai atbilstoši vecuma kritērijam definētai darba ņēmēju kategorijai ir liegts uz laiku atteikties no darba devēja maksājamās vecuma pensijas saņemšanas, par to kā kompensāciju saņemot īpašo atlaišanas pabalstu, kas ir paredzēts, lai palīdzētu viņiem atrast darbu. Tādējādi ar šo pasākumu darba ņēmēji var būt spiesti samierināties ar vecuma pensiju, kuras apmērs, salīdzinot ar to, uz ko tie būtu varējuši pretendēt, paliekot aktīvi [darba tirgū] līdz lielāka vecuma sasniegšanai, ir samazināts, kas viņiem ilgtermiņā rada ievērojamus ienākumu zaudējumus.

(sal. ar 44., 46., 49. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Akcīzes nodoklis – Direktīva 92/12 –Tabakas izstrādājumi – Preces, kas ir ražotas no precēm, ko neapliek ar akcīzes nodokli, un kas importētas Kopienā atbilstoši ievešanas pārstrādei režīmam

(Padomes Direktīvas 92/12 5. panta 2. punkta pirmās daļas pirmais ievilkums un 18. panta 1. punkts)

Summary

Direktīvas 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību 5. panta 2. punkta pirmās daļas pirmais ievilkums ir interpretējams tādējādi, ka precēm, kas ir apliekamas ar akcīzes nodokli (piemēram, tabakas izstrādājumi) un kas ir ražotas no precēm, kuras nav apliekamas ar akcīzes nodokli (piemēram, jēltabaka) un kuras Kopienā ir importētas ievešanas pārstrādei režīma ietvaros, tiek piemērota akcīzes nodokļa atlikšana šīs normas izpratnē, lai arī tās ir kļuvušas par precēm, kuras ir apliekamas ar akcīzes nodokli, tikai saistībā ar to pārstrādi Kopienas teritorijā, un līdz ar to tās var pārvadāt starp dalībvalstīm, un administrācija nevar pieprasīt administratīvu dokumentu vai komercdokumentu, kas paredzēts šīs direktīvas 18. panta 1. punktā.

(sal. ar 36.–46. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

Vide – Gaisa piesārņojums – Direktīva 2001/80 – Piemērošanas joma – Lielas sadedzināšanas iekārtas – Atkāpes

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/80 2. panta 7. punkta otrās daļas pirmais teikums)

Summary

Tā kā Direktīvā 2001/80 par ierobežojumiem attiecībā uz dažu piesārņojošo vielu emisiju gaisā no lielām sadedzināšanas iekārtām sadedzināšanas iekārtas ir definētas kā tehniska aparatūra, kurā oksidē kurināmo, lai izmantotu šādi iegūto siltumenerģiju, elektrība nav uzskatāma par degšanas produktu. Proti, degšanas produkti ir dūmgāzes, pelni un citi atlikumi, kā arī siltumenerģija, kas rodas sadedzināšanas laikā. Elektriskā strāva nav nedz fizisks degšanas produkts, nedz siltumenerģija, bet rodas vairāku tādu darbību rezultātā, kurās sadedzināšanas laikā izdalās siltumenerģija, kas tiek izmantota, lai sildītājos ražotu tvaiku, kurš savukārt iedarbina turbīnu, kura galu galā ģenerē elektrību. Lai varētu uzskatīt, ka elektrība ir degšanas produkts, šis jēdziens ir jāinterpretē tik plaši, ka būtu jāiekļauj arī citi produkti, kas tieši nerodas sadedzināšanas rezultātā un kas neatbilst šā izteiciena parastajai nozīmei nedz zinātniskajā valodā, nedz ikdienas valodā.

Direktīvas 2001/80 2. panta 7. punkta otrās daļas pirmajā teikumā ir ne tikai precizēts sadedzināšanas iekārtas jēdziens, bet arī no šīs direktīvas piemērošanas jomas izslēgtas zināmas iekārtas. Turklāt šīs tiesību normas atkāpes raksturs skaidri izriet no tās teksta, jo tajā ir paredzēts, ka minētā direktīva ir piemērojama enerģijas ražošanai paredzētajām iekārtām, izņemot tās sadedzināšanas iekārtas, kurās radušos degšanas produktus tieši izmanto ražošanas procesos. Šī tiesību norma būtu interpretējama šauri vēl jo vairāk tādēļ, ka dažu sadedzināšanas iekārtu izslēgšana no šīs direktīvas piemērošanas jomas ir pretrunā pašam tās mērķim. Proti, šī direktīva ir paredzēta, lai cīnītos pret paskābināšanos, samazinot sēra dioksīda un slāpekļa oksīdu emisijas, ko būtiski veicina lielas sadedzināšanas iekārtas, tostarp elektrības ražošanas iekārtas. Minētās direktīvas 2. panta 7. punkta otrās daļas pirmajā teikumā noteiktā izņēmuma attiecināšana arī uz spēkstacijām, kuru saražotā elektrība tiek tieši izmantota ražošanas procesā, apdraudētu šīs pašas direktīvas lietderīgo iedarbību.

(sal. ar 36., 37. un 40.–42. punktu)