ĢENERĀLADVOKĀTES KRISTĪNES ŠTIKSAS‑HAKLAS [CHRISTINE STIX‑HACKL] SECINĀJUMI,

sniegti 2006. gada 26. janvārī ( )

Lieta C‑377/03

Eiropas Kopienu Komisija

pret

Beļģijas Karalisti

Valsts pienākumu neizpilde – Kopienu pašu resursi – Nepārbaudītas TIR karnetes – Atbilstošo pašu resursu novēlota izmaksāšana

I – Ievads

1. Savā prasībā sakarā ar valsts pienākumu neizpildi Eiropas Kopienu Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka

– likumīgi nepabeidzot noteiktu tranzīta dokumentu (TIR karnešu) procedūras, kā rezultātā no tiem izrietošie pašu resursi netika ne pareizi iegrāmatoti, ne termiņā nodoti Komisijai,

– nepaziņojot Komisijai visus pārējos neapstrīdētos muitas maksājumus, kas noformēti tādā pašā veidā (ierakstīti “B kontos”, nevis “A kontos”), attiecībā uz Beļģijas muitas nepabeigtajām TIR karnešu procedūrām, sākot ar 1996. gadu,

– atsakoties maksāt ar Komisijai maksājamām summām saistītos nokavējuma procentus,

Beļģijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek 6., 9., 10. un 11. pants Padomes 2000. gada 22. maija Regulā (EK, Euratom) Nr. 1150/2000 ( ), ar ko īsteno Lēmumu 94/728/EK, Euratom par Kopienu pašu resursu sistēmu ( ) (turpmāk tekstā – “Regula par pašu resursiem”) un kura no 2000. gada 31. maija atceļ un aizstāj Padomes 1989. gada 29. maija Regulu (EEK, Euratom) Nr. 1552/89 ( ), ar ko īsteno Lēmumu 88/376/EEK, Euratom par Kopienu pašu resursu sistēmu ( ) un kuras mērķis ir tāds pats.

2. Šī prāva attiecas uz pašu resursu, kas izriet no muitas tranzīta procedūras, izmantojot TIR karnetes (turpmāk tekstā – “TIR procedūra”), noteikšanu, iegrāmatošanu un nodošanu, un tādēļ tā ir cieši saistīta ar lietu C‑105/02 ( ), par kuru savus secinājumus sniedzu 2005. gada 8. decembrī. Kaut arī šīs lietas konkrētie iebildumi un pienākumu neizpilde atšķiras no lietas C‑105/02, tomēr saistībā ar šīs prāvas atbilstošajām tiesību normām un faktiskajiem apstākļiem – proti, attiecībā uz pārskatu par pašu resursu iegrāmatošanas, TIR procedūras, kā arī to krīžu pamata problemātiku – var atsaukties uz maniem apsvērumiem minētajā lietā ( ). Gadījumā, ja turpmāk vēl būs saturiska pārklāšanās, atbilstošajās vietās norādīšu atsauces uz secinājumiem, kas sniegti iepriekš minētajā lietā.

II – Atbilstošās tiesību normas

A – Regula par pašu resursiem

3. Savā prasībā Komisija ir atsaukusies uz Regulu Nr. 1150/2000, ar kuru 2000. gada 31. maijā tika atcelta un aizstāta Regula Nr. 1552/89, kas bija spēkā laika posmā, kad notikuši pārkāpumi. Ņemot vērā, ka, no vienas puses, prasības pieteikumā norādītā Regulas par pašu resursiem 6., 9., 10. un 11. panta saturs un numerācija dažādajās grozītajās redakcijās pamatā joprojām ir saglabājusies tāda pati un tādēļ nerodas problēmas saistībā ar apsūdzētās dalībvalsts aizstāvības tiesībām un, no otras puses, saskaņā ar Tiesas judikatūru jautājums, vai pastāv pienākumu neizpilde, ir jāizvērtē, ņemot vērā Kopienu tiesību normas, kas ir spēkā termiņa beigās, ko Komisija ir noteikusi attiecīgajai dalībvalstij ( ), Komisijai ir tiesības lūgt Tiesu konstatēt Regulas par pašu resursiem pārkāpumus, pamatojoties uz Regulas Nr. 1150/2000 redakciju ( ).

4. Tomēr papildus ir norādāms, ka šajā lietā kā sava veida ievadjautājums saistībā ar pareizu pašu resursu iegrāmatošanu un ierakstīšanu tiek izskatīts jautājums par pienākumu veikt noteikšanu, ko reglamentē Regulas par pašu resursiem 2. pants. Kaut arī šis noteikums Regulā Nr. 1150/2000 ir identiski pārņemts no Regulas Nr. 1552/89, tomēr šis pants ar 1996. gada 14. jūliju ticis grozīts ar Padomes 1996. gada 8. jūlija Regulu (Euratom, EK) Nr. 1355/96 ( ). Tas nozīmē, ka laika posmā, kad radās muitas parādi, respektīvi, līdz 1996. gada 14. jūlijam, pašu resursu noteikšana tika reglamentēta šādi:

“Lai piemērotu šo regulu, Kopienu pašu resursu prasījumi, kas paredzēti Lēmuma 88/376/EEK, Euratom 2. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā, tiek noteikti, tiklīdz dalībvalsts kompetentais dienests parādniekam paziņo parāda summu. Paziņojums tiek sniegts, tiklīdz kļūst zināms parādnieks un tiklīdz kompetentās pārvaldes iestādes var aprēķināt prasījuma summu, ievērojot visus Kopienu noteikumus, kas piemērojami šajā jautājumā.”

5. Lai novērtētu Beļģijas valdības rīcību saistībā ar 1992.–1994. gadā akceptēto TIR karnešu noteikšanu, par kurām ir runa šajā lietā, īpaši – vērtējot datumu, kas jāņem vērā, veicot noteikšanu, galvenokārt būtu piemērojama Regula Nr. 1552/89 tās sākotnējā redakcijā, kas bija spēkā līdz brīdim, kad 1996. gada 14. jūlijā ar Regulu Nr. 1355/96 tika veikti grozījumi, bet katrā ziņā – saskaņā ar principu, ka procesuālajiem noteikumiem parasti ir jāattiecas uz visām prāvām, kas ir uzsāktas brīdī, kad tie stājas spēkā ( ).

6. Turpmāk es atsaukšos uz Regulu par pašu resursiem tās ar Regulu Nr. 1150/2000 grozītajā redakcijā, kuras atbilstošie noteikumi ir norādāmi šajā lietā, izņemot gadījumus, ja esmu sniegusi īpašas norādes.

7. Attiecībā uz Kopienas pašu resursu prasījumu Regulas par pašu resursiem 2. panta 1. un 2. punkts paredz:

“1. Šīs regulas piemērošanai Kopienas pašu resursu prasījumus, kas minēti Lēmuma 94/728/EK, Euratom 2. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā, nosaka, līdzko ir izpildīti muitas noteikumos paredzētie nosacījumi par prasījumu iekļaušanu kontos un paziņošanu debitoram.

2. Diena, kas jāņem vērā 1. punktā paredzētajai noteikšanai, ir diena, kurā izdara ierakstu muitas noteikumos paredzētajās norēķinu grāmatās.”

8. Regulas 6. panta 1. punkts un 3. panta a) un b) apakšpunkts par pašu resursu ierakstīšanu skan šādi:

“1. Pašu resursu kontus pārzina dalībvalsts kase vai dalībvalsts norīkota iestāde, un tos sadala pa kontiem pēc resursu veida.

[..]

3. a) Prasījumus, kas noteikti saskaņā ar 2. pantu, ievērojot šā punkta b) apakšpunktu, ieraksta kontos vēlākais pirmajā darba dienā pēc otrā mēneša 19. datuma, kas seko tam mēnesim, kurā prasījumi noteikti;

b) noteiktos prasījumus, kas nav ierakstīti šā punkta a) apakšpunktā minētajos kontos tādēļ, ka attiecīgās summas vēl nav piedzītas un nav nekāda nodrošinājuma, a) apakšpunktā noteiktajā termiņā ieraksta atsevišķos kontos. Dalībvalstis var rīkoties tāpat, ja noteiktie prasījumi ar nodrošinājumu ir apstrīdēti un pēc radušos strīdu izšķiršanas var tikt mainīti.”

9. Attiecībā uz pašu resursu nodošanas termiņu Regulas par pašu resursiem 10. panta 1. punkts paredz:

“1. Pēc tam, kad, piemērojot Lēmuma 94/728/EK, Euratom 2. panta 3. punktu, kā iekasēšanas izmaksas atskaitīti 10 %, minētā lēmuma 2. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā minēto pašu resursu ierakstīšanu izdara ne vēlāk kā pirmajā darba dienā pēc 19. datuma, kas ir otrajā mēnesī pēc mēneša, kurā saskaņā ar šīs regulas 2. pantu noteikts prasījums.

Tomēr saskaņā ar 6. panta 3. punkta b) apakšpunktu atsevišķos kontos uzrādītie prasījumi ierakstāmi ne vēlāk kā pirmajā darba dienā pēc 19. datuma, kas ir otrajā mēnesī pēc mēneša, kurā prasījums piedzīts.”

B – TIR konvencija

10. Muitas tranzīta procedūras, izmantojot TIR karnetes, balstās uz Muitas konvenciju par starptautiskajiem preču pārvadājumiem, izmantojot TIR karneti (turpmāk tekstā – “TIR konvencija”), kas tika parakstīta Ženēvā 1975. gada 14. novembrī, un cita starpā Beļģijas Karaliste, tāpat kā Eiropas Kopiena ir šīs konvencijas dalībnieces ( ).

11. TIR konvencijas II nodaļā, kurā reglamentēta TIR karnešu izdošana un galvotāju iestāžu atbildība, cita starpā ietverti šādi noteikumi:

“8. pants

1. Galvotāja apvienība uzņemas samaksāt ievedmuitas un izvedmuitas nodokļus un citus maksājumus, kā arī soda naudu [nokavējuma procentus], kas jāmaksā saskaņā ar tās valsts muitas normatīvajiem aktiem, kurā ir atklāts pārkāpums saistībā ar TIR pārvadājumu. Tā ir solidāri atbildīga par to, lai personas, kurām iepriekšminētās summas ir jāmaksā, to izdarītu.

2. Gadījumos, kad Līgumslēdzējas puses likumi un noteikumi neparedz maksāt ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļus un citus maksājumus, kā noteikts iepriekš 1. pantā [punktā], galvotāja apvienība uzņemas ar tādiem pašiem nosacījumiem samaksāt summu, kas ir līdzvērtīga ievedmuitas un izvedmuitas nodokļu un citu maksājumu, kā arī soda naudas [nokavējuma procentu] summai.

3. Katra Līgumslēdzēja puse nosaka maksimālo summu par vienu TIR karneti, ko var prasīt no galvotājas apvienības, pamatojoties uz iepriekšminēto 1. un 2. punktu.

4. Galvotājas apvienības atbildība attiecībā pret tās valsts iestādēm, kurā atrodas nosūtītāja muitas iestāde, iestājas brīdī, kad muitas iestāde pieņem TIR karneti. Nākamajās valstīs, caur kurām preces ved saskaņā ar TIR procedūru, šī atbildība iestājas brīdī, kad preces ieved vai, ja TIR pārvadājums ir pārtraukts saskaņā ar 26. panta 1. un 2. punktu, brīdī, kad TIR karneti pieņem muitas iestāde, kur TIR pārvadājumu atsāk.

5. Galvotāja apvienība ir atbildīga ne tikai par precēm, kas ir uzskaitītas TIR karnetē, bet arī par precēm, kuras, lai gan tur nav uzskaitītas, drīkst būt autotransporta līdzekļa aizzīmogotajā daļā vai aizzīmogotā konteinerā. Uz citām precēm tas neattiecas.

6. Lai noteiktu šā panta 1. un 2. punktā minētos nodokļus un citus maksājumus, ziņas par precēm, kas ir ierakstītas TIR karnetē, uzskata par pareizām, ja nav pierādījumu par pretējo.

7. Ja ir jāmaksā šā panta 1. un 2. punktā minētās summas, kompetentās iestādes pirms prasības iesniegšanas pret galvotāju apvienību pēc iespējas liek maksājumu izdarīt personai vai personām, kas ir tieši atbildīgas.”

12. Attiecībā uz TIR karnetes procedūrām, kas nav pabeigtas vai ir pabeigtas ar nosacījumiem, TIR konvencijas 11. pantā paredzēti šādi noteikumi:

“1. Ja TIR karnetes procedūra nav pabeigta vai ir pabeigta ar nosacījumiem, kompetentās iestādes nav tiesīgas likt galvotājām apvienībām maksāt 8. panta 1. un 2. punktā minētās summas, izņemot gadījumus, kad viena gada laikā no TIR karnetes apstiprināšanas dienas tās ir rakstiski paziņojušas iestādei par nepabeigšanu vai pabeigšanu ar nosacījumiem. To pašu noteikumu piemēro, ja pabeigšanas sertifikāts ir iegūts nelikumīgi vai ar krāpšanu, tikai tad termiņš ir divi gadi.

2. Prasību samaksāt 8. panta 1. un 2. punktā minētās summas galvotājai apvienībai iesniedz ne ātrāk kā 3 mēnešus pēc dienas, kurā iestāde informēta, ka karnetes procedūra nav pabeigta vai ir pabeigta ar nosacījumiem, vai ka pabeigšanas sertifikāts ir iegūts nelikumīgi vai ar krāpšanu, un ne vēlāk kā divus gadus pēc šās dienas. Tomēr gadījumos, par kuriem iepriekšminēto divu gadu laikā ir iesākta tiesvedība, visas maksājumu prasības jāiesniedz viena gada laikā no dienas, kad stājies spēkā tiesas spriedums.

3. Galvotājai apvienībai trīs mēnešu laikā no dienas, kad pret to ir iesniegta maksājuma prasība, jāsamaksā prasītās summas. Samaksātās summas iestādei atmaksā, ja divu gadu laikā no dienas, kurā iesniegta maksājuma prasība, muitas iestādes konstatē, ka saistībā ar attiecīgo pārvadājumu pārkāpuma nav bijis.”

C – Muitas kodeksa īstenošanas regula

13. TIR procedūras, kas pieskaitāma pie ārējām tranzīta procedūrām, juridiskais pamats Kopienu tiesībās ir ne tikai Starptautiskā TIR konvencija, bet arī Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regula (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi ( ) (turpmāk tekstā – “Īstenošanas regula”), kas savukārt balstās uz Kopienas Muitas kodeksu ( ) (turpmāk tekstā – “Muitas kodekss”) un kuras 451. un turpmākajos pantos pamatā pārņemtas, respektīvi, īstenotas ar TIR konvenciju ieviestās procedūras.

14. Īstenošanas regulas 454. pantā cita starpā paredzēts:

“1. Šo pantu piemēro, neskarot TIR un ATA konvenciju īpašos noteikumus par galvotāju apvienību saistībām gadījumos, kad izmanto TIR vai ATA karnetes.

2. Ja saistībā ar pārvadājumiem, ko veic ar TIR vai ATA karnetēm, vai tādu pārvadājumu laikā kādā dalībvalstī tiek atklāts nodarījums vai pārkāpums, tad iespējamo nodokļu un citu maksājumu piedziņu saskaņā ar Kopienas vai valsts noteikumiem veic minētā dalībvalsts, neskarot kriminālprocesu iespējamību.

[..]”

15. 455. pantā cita starpā paredzēts:

“1. Ja tiek atklāts, ka saistībā ar pārvadājumiem, ko veic ar TIR vai ATA karnetēm, vai tādu pārvadājumu laikā ir izdarīts kāds nodarījums vai pārkāpums, tad muitas dienesti par to ziņo ATA vai TIR karnetes turētājam un galvotājai apvienībai termiņā, kāds noteikts TIR konvencijas 11. panta 1. punktā vai ATA konvencijas 6. panta 4. punktā.

2. Pierādījumus par to, ka ar TIR vai ATA karneti veikts pārvadājums ir noticis likumīgi 454. panta 3. punkta 1. daļas nozīmē, sniedz termiņā, kāds noteikts TIR konvencijas 11. panta 2. punktā vai ATA konvencijas 7. panta 1. un 2. punktā.

[..]”

III – Pirmstiesas procedūra

16. Komisija šajā tiesvedībā galvenokārt pamatojas uz divām pašu resursu pārbaudēm, ko tā lika veikt Beļģijā 1996. gada novembrī un 1997. gada decembrī un no kuru ziņojumiem izriet, ka muitas tranzīta procedūrā tikušas atklātas anomālijas saistībā ar Kopienu pašu resursu noteikšanu, iegrāmatošanu un nodošanu TIR procedūras ietvaros, kā rezultātā pašu resursu samaksāšana tikusi īstenota novēloti.

17. Komisija pēc pārbaudes ziņojumu piesūtīšanas 1999. gada maijā atkārtoti informēja Beļģijas iestādes par 1996. gada pašu resursu pārbaudes ietvaros konstatētajām anomālijām, it īpaši vairumā gadījumu konstatēto novēloto muitas prasījumu, kas saistīti ar nepārbaudītajām TIR karnetēm, ierakstīšanu B kontos.

18. Attiecībā uz 1997. gada pašu resursu pārbaudes ietvaros konstatētajām anomālijām Beļģijas iestādes pēc pārbaudes ziņojuma saņemšanas neveica kontu ierakstus par ziņojumā minētajām summām attiecībā uz nepārbaudītajām TIR karnetēm, kaut arī par tām bija galvots un tās nebija apstrīdētas. Tās tika ierakstītas B kontos tikai pēc pašu resursu pārbaudes, kad tika norādīts, ka galvotāja apvienība ir iesniegusi sūdzību par piedziņas pasākumiem.

19. Tā kā Komisija uzskatīja, ka runa ir par neapstrīdētiem muitas parādiem, tā 2000. gada 2. februāra vēstulē lūdza Beļģijas iestādes iepriekš minētās summas ierakstīt A kontos, kā arī iesniegt tai pārskatu par laikposmu no 1995. gada 1. janvāra līdz 1997. gada 1. decembrim, kurā būtu minētas visas nepārbaudītās TIR karnetes – ar norādēm par summu noteikšanu un iegrāmatošanu.

20. Savā 2001. gada 12. februāra atbildē saistībā ar 1996. gada pārbaudi un 2000. gada 31. maija atbildē saistībā ar 1997. gada pārbaudi Beļģijas iestādes apstrīdēja Komisijas iebildumus un argumentus.

21. Ņemot vērā, ka Komisija palika pie sava uzskata, ka pārbaudītajos gadījumos Beļģijas iestāžu rīcība neatbilda noteikumiem par pašu resursiem, tā 2001. gada 23. oktobrī nosūtīja Beļģijas iestādēm brīdinājuma vēstuli, kurā atkārtoti izklāstīja savu nostāju, uz ko tās atbildēja ar 2002. gada 17. janvāra vēstuli. Savā atbildē Beļģijas iestādes cita starpā atkārtoti norādīja, ka muitas parādi, kas attiecas uz nepārbaudītajām TIR karnetēm, ir uzskatāmi par apstrīdētiem, un pārējā daļā atsaucās uz strukturālo krīzi, kādu no 1995. līdz 1997. gadam pārcieta pārvadājumu, izmantojot TIR karnetes, sistēma, jo starptautiskais apdrošinātāju pūls 1994. gada beigās lauza savu apdrošināšanas līgumu.

22. 2002. gada 26. jūnijā Komisija nosūtīja Beļģijas Karalistei argumentētu atzinumu. Tā kā Beļģijas iestādes neveica Komisijas atzinumā norādītos nepieciešamos pasākumus, tā cēla šo prasību.

IV – Prasības pārbaude

A – Par pirmo iebildumu: noteikumu pārkāpumi, kas ietekmē konkrētu TIR karnešu apstrādi, kā rezultātā pašu resursi netika ne pareizi iegrāmatoti, ne savlaicīgi pārskaitīti

1) Pieņemamība

a) Lietas dalībnieku galvenie argumenti

23. Pirmkārt, Beļģijas valdība apgalvo, ka prasība tiktāl, ciktāl tā attiecas uz novēlotu summu ierakstīšanu B kontos, nav pieņemama. Tā norāda, ka ierakstīšana tika veikta uzreiz pēc tam, kad Komisija pārbaudes ziņojumā norādīja uz šo aspektu, tas nozīmē, ka argumentētā atzinuma nosūtīšanas brīdī šis pārkāpums vairs nav pastāvējis. Tādējādi prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi nav pieņemama.

24. Komisija noraida šos argumentus un norāda, ka vairumā no 33 minētajiem gadījumiem 1996. gadā Beļģijas iestādes nebija neko ierakstījušas ne B kontos, ne A kontos un strīdīgās summas B kontos tika ierakstītas tikai 1997. gada decembrī. Tā kā Beļģijas Karaliste nepiekrita darīt zināmas citas līdzīgas lietas, nevar izslēgt iespēju, ka ir bijuši arī citi neierakstīšanas kontos gadījumi. Turklāt nepareizai ierakstīšanai B kontos ir novēlotas ierakstīšanas sekas, tāpēc ir maksājami nokavējuma procenti.

b) Vērtējums

25. Šajā sakarā ir jānorāda, ka valsts pienākuma savlaicīgi ierakstīt Komisijas kontā muitas parādus, kas izriet no Regulas par pašu resursiem, neizpilde var rasties nepareizas muitas parādu iegrāmatošanas rezultātā, kas notikusi novēlotas ierakstīšanas A kontos vai nepamatotas ierakstīšanas B kontos dēļ, un tādējādi var tikt uzlikts pienākums apmaksāt nokavējumu procentus.

26. Tādējādi, ja izrādītos, ka Komisijas iebildums par nepareizu muitas parāda iegrāmatošanu un atbilstošo pašu resursu novēlotu nodošanu būtu pamatots, nevarētu izslēgt iespēju, ka, beidzoties argumentētajā atzinumā noteiktajam termiņam, nebūtu novērstas visas pienākumu neizpildes sekas un it īpaši nebūtu ieskaitīti nokavējuma procenti atbilstoši Regulai par pašu resursiem. Kaut arī jautājums, vai iegrāmatošana veikta atbilstoši noteikumiem, respektīvi, vai strīdīgās summas pamatoti ir ierakstītas B kontos, var tikt noskaidrots, tikai izskatot lietu pēc būtības, tomēr ir jākonstatē, ka pastāv norādītā pienākumu neizpilde ( ).

27. Pamatojoties uz iepriekš minēto, uzskatu, ka iebildums par prasības nepieņemamību nav pamatots.

2) Lietas būtība

a) Lietas dalībnieku galvenie argumenti

28. Komisija apgalvo, ka abās pašu resursu pārbaudēs, kas Beļģijā tika veiktas 1996. gada novembrī un 1997. gada decembrī, tika konstatētas anomālijas saistībā ar Kopienu pašu resursu noteikšanu, iegrāmatošanu un nodošanu. Pārbaudes laikā izskatītās lietas, kas attiecas uz laikposmu no 1992. līdz 1994. gadam, nav atsevišķi gadījumi, bet gan daļa no senākas un vispārējas prakses. Komisija pārmet Beļģijas Karalistei, ka tā konkrētos prasījumus Regulas par pašu resursiem 6. panta 3. punkta a) apakšpunktā paredzētajā termiņā nebija ierakstījusi A kontos un nav nodevusi Komisijai, kaut arī par tiem bija galvots un tie nebija apstrīdēti.

29. Runājot par 1996. gada novembrī pārbaudītajiem gadījumiem, Komisija norāda, ka tikai vienu gadu pēc Komisijas veiktās pārbaudes no 33 nepārbaudītiem TIR pārvadājumiem Beļģijas iestādes 20 gadījumos noteiktos prasījumus ierakstījušas kontos. Divos gadījumos Beļģijas iestādes ir atzinušas noteikumu par pašu resursiem pārkāpumus (muitas parāda noilgums, jo savlaicīgi nebija nosūtīti vajadzīgie muitas parāda paziņojumi), taču atbilstošās summas joprojām nav ieskaitītas Komisijas kontā.

30. Prasījumi, kas izrietēja no virknes TIR karnešu, tika ierakstīti A kontos tikai pēc tam, kad noteiktās summas 1999. gada augustā tika saņemtas no galvotājas apvienības. Atbilstoši Īstenošanas regulas 455. pantam apvienojumā ar TIR konvencijas 11. pantu Beļģijas iestādēm bija jānosaka attiecīgie pašu resursi vēlākais 15 mēnešus (12 + 3) pēc TIR karnešu akceptēšanas un jāieraksta tie A kontos saskaņā ar Regulas par pašu resursiem 6. panta 3. punkta a) apakšpunktā paredzēto termiņu. Ņemot vērā, ka TIR karnetes tika 1993. gadā akceptētas, par novēloto iegrāmatošanu un ierakstīšanu ir maksājami nokavējuma procenti. Virknē gadījumu Beļģijas iestādes prasījumus neierakstīja A kontos, jo galvotāja apvienība bija iesniegusi sūdzību par piedziņas pasākumiem.

31. Saistībā ar 1997. gada decembrī pārbaudītajām lietām Komisija norāda, ka Beļģijas iestādes nav izdarījušas nekādu kontu ierakstu par minētajām lietām attiecībā uz nepārbaudītajām TIR karnetēm, un kļūdaini ierakstījušas minētās summas B kontos pēc pašu resursu pārbaudes, pamatojoties uz to, ka galvotāja apvienība bija iesniegusi sūdzību.

32. Komisija noraida Beļģijas valdības sniegtos argumentus, lai pamatotu darbību, pret kurām izvirzīti iebildumi, likumību.

33. Tā norāda, ka iegrāmatošana veikta ievērojami vēlāk nekā Regulas par pašu resursiem 6. panta 3. punkta a) apakšpunktā paredzētajos termiņos gan attiecībā uz ierakstīšanu A kontos, gan arī B kontos. Beļģijas valdība apgalvo, ka visas konkrētās lietas (72) ir saistītas ar krāpnieciskām darbībām; tomēr Komisijai ir pieejama informācija tikai par 33 TIR karnetēm, kas veidoja 1996. gada pārbaudes priekšmetu. Kā uzskata Komisija, novēlota ierakstīšana A kontos ir izraisījusi novēlotu attiecīgo pašu resursu nodošanu un tādēļ ir jāmaksā nokavējuma procenti. Tikai vairākus gadus pēc paziņojuma par neveiktajiem pasākumiem saņemšanas Beļģijas iestādes veica attiecīgo summu iegrāmatošanu. Vērtējot detalizēti, Komisija noraida dažādos Beļģijas valdības argumentus, saskaņā ar kuriem attiecīgie prasījumi ir bijuši apstrīdēti vai nenodrošināti prasījumi Regulas par pašu resursiem 6. panta 3. punkta b) apakšpunkta izpratnē. Tā īpaši norāda, ka jautājums par galvotājas apvienības iesniegto sūdzību šajā lietā nav būtisks, jo to varēja iesniegt tikai pēc tam, kad attiecīgie prasījumi jau būtu ieskaitīti A kontos un nodoti Kopienas rīcībā.

34. Beļģijas valdība ievadā galvenokārt atsaucas uz strukturālo krīzi, kurā kopš 90. gadu sākuma bija iesaistīta pārvadājumu, izmantojot TIR karnetes, sistēma un ko tā no 1995. līdz 1997. gadam pārcieta, jo starptautiskais apdrošinātāju pūls 1994. gada beigās lauza savu apdrošināšanas līgumu un kopš tā laika atteicās maksāt muitas parādus, kas radušies pirms 1994. gada beigām. Visas šajā lietā minētās lietas attiecas uz šādiem muitas parādiem un ir šķīrējtiesas procedūras priekšmets, kas tika ierosināta pret apdrošinātāju pūlu, kā rezultātā 1999. gadā tika panākta atsevišķu parāda summu samaksa, kas nekavējoties tika ierakstītas A kontos. Beļģijas galvotāja apvienība nelauza galvojuma līgumu, taču sistemātiski iebilda pret visiem no TIR karnetes izrietošiem prasījumiem, ko apdrošināja bijušais apdrošinātāju pūls. Visi pašu resursi, par kuriem ir runa šajā lietā, izriet no 72 (ne)pabeigtām, krāpnieciskām TIR procedūrām, kas veiktas laikposmā no 1992. gada jūnija līdz 1994. gada novembrim un ko apdrošināja bijušais starptautiskais apdrošinātāju pūls.

35. Beļģijas valdība norāda, ka, atskaitot divas TIR karnetes, attiecībā uz kurām Beļģijas Karaliste ir atzinusi, ka maksājuma pieprasījums ir bijis novēlots, Komisija nav apgalvojusi, ka prasījuma noteikšana nav veikta saskaņā ar Regulas par pašu resursiem 2. pantu. Šādai noteikšanai jābūt īstenotiem četriem nosacījumiem, kas uzskatāmi par izpildītiem tikai no dienas, kad galvotāja apvienība ir aicināta maksāt. Saskaņā ar TIR konvencijas 11. panta 1. un 2. punktu dalībvalstij jānosūta tās maksājuma pieprasījums galvotājai apvienībai vēlākais triju gadu, nevis 15 mēnešu laikā pēc TIR karnetes akceptēšanas – tai ir dots gads, lai darītu zināmu paziņojumu par nepārbaudīšanu, kā arī divi gadi, lai iesniegtu prasību par muitas parādu apmaksu, ja vien – kā šajā gadījumā – runa nav par krāpnieciski panāktu TIR karnetes pārbaudīšanu – tādā gadījumā maksimālais termiņš ir četri gadi.

36. Beļģijas valdība uzskata, ka strīdīgie prasījumi ir ierakstīti B kontos pamatoti. Tā apstrīd faktu, ka strīdīgie prasījumi būtu uzskatāmi par nodrošinātiem prasījumiem Regulas par pašu resursiem 6. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē. Šajā sakarā tā atsaucas uz (personiska) galvojuma būtību TIR procedūras ietvaros un starptautiskā apdrošinātāju pūla atteikumu maksāt. Nodrošinājumam ir jābūt īstenojamam brīdī, kad galvenais parādnieks nav spējīgs maksāt. Šajā gadījumā termiņš iegrāmatošanai sakrita ar laikposmu, kad starptautiskais apdrošinātāju pūls jau bija lauzis līgumu.

37. Vēl tā norāda, ka muitas parāda apstrīdēšana Regulas par pašu resursiem 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē nav jāveic tieši parādniekam. Apstrīdēt var arī galvotāja apvienība. Turklāt kopumā norādāms, ka – pretēji Komisijas apgalvotajam – apstrīdēšanas procedūra nav pakļauta noteiktām formas prasībām. Tai arī nav jānorit termiņā, kas paredzēts pašu resursu iegrāmatošanai.

b) Vērtējums

i) Ievada piezīmes

38. Papildus grūtībām, kas rodas tādēļ, ka tiesvedībās saistībā ar valsts pienākumu neizpildi lietas dalībnieki ne vienmēr sagatavo precīzus faktiskos materiālus un atbilstošās tiesību normas ( ), vai tādēļ, ka atbilstošās tiesību normas saistībā ar pašu resursiem, kas izriet no muitas nodokļiem, dažkārt pašas par sevi ir ļoti neprecīzas vai pat savstarpēji nesaistītas un pretrunīgas ( ), turklāt, ņemot vērā noteiktu procedūras laiku, tās ir pakļautas vairākkārtējiem grozījumiem, gadījumos saistībā ar pašu resursiem, kāds ir šajā lietā, pastāv komplikācijas, kas, pirmkārt, izriet no ciešās savstarpējās saiknes starp dažādajiem pienākumiem, kas paredzēti Regulā par pašu resursiem, un, otrkārt, arī no attiecībām, kādas pastāv starp Regulas par pašu resursiem noteiktajiem pienākumiem un pienākumiem, kas izriet no tiesību normām par dažādo pašu resursu, šajā lietā – muitas nodokļu, rašanos un piemērošanu.

39. Arī šajā tiesvedībā Komisija ir atsaukusies uz dažādiem pienākumiem, kas izriet no Regulas par pašu resursiem, un tiesību normām par muitas nodokļu piemērošanu (“noteiktu TIR karnešu likumīga nepabeigšana”), tādēļ ievadā nedaudz jāizskaidro minētās sakarības, jo tās ir būtiskas saistībā ar aspektiem, kas nepieciešami, lai novērtētu Komisijas prasību par valsts pienākumu neizpildi.

40. Pirmkārt, attiecībā uz Regulā par pašu resursiem noteiktajiem pienākumiem ir norādāms, ka būtiskākie no tiem – kā jau minējusi Beļģijas valdība – ir Kopienu prasījuma tiesību noteikšana atbilstoši 2. pantam, šo prasījumu iegrāmatošana atbilstoši Regulas par pašu resursiem 6. pantam un vēlāk to ierakstīšana Komisijas kontā saskaņā ar 9. un 10. pantu, un, visbeidzot, pienākums apmaksāt nokavējuma procentus saskaņā ar 11. pantu gadījumos, ja ierakstīšana kontā veikta novēloti. Runājot par šo pienākumu savstarpējo saikni, pienākums maksāt nokavējuma procentus ir saistīts ar pašu resursu ierakstīšanu kontā. Savukārt pašu resursu (savlaicīga) ierakstīšana kontā ir atkarīga no prasījumu noteikšanas, kā arī no pašu resursu iegrāmatošanas šīm procedūrām paredzētajos termiņos.

41. Šajā sakarā ir norādāms, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru “pienākums atzīt Kopienu pašu resursus, pienākums noteiktos termiņos tos ierakstīt Komisijas kontā un pienākums ieskaitīt nokavējuma procentus nav nodalāmi” ( ).

42. Turklāt nokavējuma procenti ir jāmaksā neatkarīgi no tā, kāda iemesla dēļ šie resursi Komisijas kontā ir ierakstīti ar nokavējumu. Pamatojoties uz to, Tiesa konstatēja, ka nav jānošķir gadījumi, kad dalībvalsts ir noteikusi pašu resursus, tos nesamaksājot, un gadījumi, kad tā prettiesiski šos resursus nav noteikusi ( ).

43. No tā izriet, ka nokavēta – vai pat neveikta – ierakstīšana, kuras rezultātā tiek uzlikts pienākums maksāt nokavējuma procentus, var izrietēt gan no tā, ka tiek pārsniegts noteiktais termiņš, skaitot no brīža, kad tikuši noteikti attiecīgie pašu resursi, gan arī no tā, ka šāda noteikšana ir veikta pārāk vēlu vai vispār nav veikta, kaut arī saskaņā ar Regulas par pašu resursiem 2. pantu tā bija jāveic.

44. Tomēr, kā esmu uzsvērusi savos secinājumos lietā C‑105/02 ( ), arī iegrāmatošanai ir patstāvīga loma saistībā ar (savlaicīgu) pašu resursu ierakstīšanu, ņemot vērā, ka Regula par pašu resursiem tās spēkā esošajā redakcijā termiņu B kontos ierakstīto summu ierakstīšanai sasaista ar šo summu iekasēšanu, bet A kontos ierakstīto summu ierakstīšanas termiņu – ar šo summu noteikšanu. Tā rezultātā secināms, ka attiecībā uz B kontos ierakstītajām summām nav konstatējams ierakstīšanas Komisijas kontā nokavējums, kamēr šīs summas nav iekasētas. No otras puses, ja konkrētās summas kļūdaini ierakstītas B kontos, nevis A kontos, ir konstatējams ierakstīšanas nokavējums un līdz ar to uzliekams pienākums maksāt nokavējuma procentus.

45. Tomēr ir atgādināms, ka, ja netiek ievērots pienākums par iegrāmatošanu, kas izriet no Regulas par pašu resursiem, kā arī pārējie iepriekš minētie pienākumi, tas uzskatāms par Kopienu tiesību pārkāpumu un tas ir jākonstatē tiesvedībā par valsts pienākumu neizpildi neatkarīgi no tā, kādas ir finansiālās sekas Kopienai, respektīvi, ietekme uz laikposmu, kad bija jāveic atbilstošo summu ierakstīšana.

46. Tādējādi attiecībā uz saikni starp tiesību normām par pašu resursiem, kurās noteikta kārtība, kādā dalībvalstis nodod Kopienai paredzētos pašu resursus, un tiesību normām par muitas nodokļu rašanos un piemērošanu, kas primāri balstās uz Kopienu muitas noteikumiem (t.i., galvenokārt Muitas kodeksu, Īstenošanas regulu un TIR konvenciju), kā arī valsts normatīvajiem un administratīvajiem aktiem, ir primāri norādāms, ka saskaņā ar prasības pieteikumu Komisijas iebildumi pamatā attiecas uz Regulas par pašu resursu pārkāpumiem, tādēļ Tiesai nav atsevišķi jākonstatē muitas tiesību noteikumu pārkāpumi.

47. Taču šajā gadījumā šādi pārkāpumi var būt būtiski, jo tie var nozīmēt arī noteikumu par pašu resursiem pārkāpumus, respektīvi, ietekmēt pašu resursu nodošanu ( ). Tas īpaši attiecas uz prasījumu tiesību noteikšanu, jo tā ir saistīta ar muitas noteikumiem, un – kā jau iepriekš norādīju – pienākumu veikt ierakstīšanu Komisijas kontā un katrā ziņā pienākumu maksāt nokavējuma procentus ne tikai saistībā ar faktiski noteiktajiem prasījumiem, bet arī ar prasījumiem, kurus dalībvalsts nepamatoti nav noteikusi vai ir noteikusi novēloti, jo nav ievērojusi Kopienu muitas noteikumus ( ).

48. Ciktāl ir būtisks muitas tiesību regulējums saistībā ar Kopienas pašu resursu nodošanu, kā to paredz Regula par pašu resursiem, respektīvi, – ciktāl tas var ietekmēt nodošanu, ir iespējama šo regulējuma jomu sava veida “pārklāšanās”. Piemēram, muitas noteikumos paredzēto (orientējošo) termiņu mērķis ir nodrošināt ātru un efektīvu Kopienu pašu resursu nodošanu un tādēļ tie, ņemot vērā Regulā par pašu resursiem paredzētos noteikumus, var tikt uzskatīti par obligātiem ( ).

ii) Par atsevišķiem lietas dalībnieku iebildumiem

49. Attiecībā uz Komisijas prasību ir konstatējams, ka tā attiecas uz “noteiktiem tranzīta dokumentiem”, taču prasības pieteikumā nav detalizēti norādīti konkrēti tranzīta dokumenti vai konkrēta summa. Arī prasības pamatojumā Komisija gakvenokārt vispārīgi atsaucas uz abu pašu resursu pārbaužu rezultātiem vai kā piemērus norāda atsevišķus tranzīta dokumentus. No tā secināms, ka, pamatojoties uz Komisijas argumentiem un iesniegto informāciju, runa ir par to, ka, balstoties uz izlases veidā veiktām pašu resursu pārbaudēm, ir jāpārbauda, vai Beļģijas iestādes – vismaz noteiktos gadījumos – ir pārkāpušas Kopienu tiesības saistībā ar TIR procedūrām, taču, manuprāt, nav konstatējams, vai prasība saistībā ar šajā lietā apskatītajām TIR karnetēm ir pamatota, turklāt Komisijas un Beļģijas valdības sniegtā informācija saistībā ar minētajām TIR karnetēm atšķiras.

50. Turklāt vēl ir jāņem vērā, ka attiecībā uz divām TIR karnetēm Beļģijas valdība ir atzinusi, ka konkrēto muitas parādu iekasēšana ir notikusi novēloti, jo Beļģijas iestādes nav veikušas maksājuma pieprasījumu, un tiktāl tā nepastrīd Komisijas iebildumu.

51. Saistībā ar pārējiem Komisijas minētajiem gadījumiem norādāms, ka Komisijas ne pārāk detalizēti pamatotajā prasībā galvenokārt ietverti divi galvenie iebildumi, ar ko saistīti pārējie argumenti, proti, pirmkārt, novēlotā pašu resursu, kas saistīti ar TIR karnetēm, iegrāmatošana – tikai gadu pēc pašu resursu pārbaudes – un, otrkārt, kļūdainā – kā uzskata Komisija – pašu resursu iegrāmatošana B kontos, nevis A kontos.

52. Abi iebildumi saistībā ar pamata faktiem, proti, ka ar 1992.–1994. gadā akceptētajām TIR karnetēm saistītie prasījumi tika iegrāmatoti, precīzāk, iekļauti B kontos vienu gadu pēc 1996. un 1997. gadā veiktajām pašu resursu pārbaudēm, nav apstrīdēti. Beļģijas valdība apstrīd faktu, ka iegrāmatošana veikta novēloti, un norāda, ka strīdīgās summas ir pamatoti iekļautas B kontos.

53. Attiecībā uz pirmo jautājumu par novēloto iegrāmatošanu ir norādāms, ka saskaņā ar Regulas par pašu resursiem 6. pantu gan prasījumi A kontu izpratnē, gan prasījumi B kontu izpratnē ir jāieraksta kontos vēlākais pirmajā darba dienā pēc otrā mēneša 19. datuma, kas seko tam mēnesim, kurā prasījumi noteikti.

54. Saskaņā ar Regulas par pašu resursiem 2. pantu tās saistībā ar noteikšanas pienākumu atbilstošajā redakcijā ( ) Kopienu prasījums “uzskatāms par noteiktu”, “tiklīdz dalībvalsts kompetentais dienests parādniekam paziņo parāda summu”.

55. Šajā sakarā ir norādāms, ka noteikšana, kas ir dalībvalstu pienākums ( ), nav atsevišķa noteikšanas procedūra, kas jāveic dalībvalstu kompetentajām iestādēm. Tieši pretēji – noteikšanas jēdziens ir saistīts ar konkrētiem administratīviem etapiem, respektīvi, administratīviem pasākumiem (paziņojums par nodokļu parādu) attiecīgās pašu resursu, šajā lietā – muitas nodokļu, piedziņas ietvaros. Šī noteikšanas jēdziena sasaistīšana ar pasākumiem piedziņas procedūras ietvaros varētu izskaidrot to noteikumu definējuma neprecizitāti, saskaņā ar kuriem ir izpildīts pienākums veikt pašu resursu noteikšanu, jo šiem noteikumiem, no vienas puses, ir jābūt piemērojamiem dažādajiem pašu resursu jeb nodokļu veidiem, bet, no otras puses, ir jāņem vērā atšķirības, kas joprojām pastāv dalībvalstu administratīvajās procedūrās.

56. Attiecībā uz paziņojumu par nodokļa parādu Regulas par pašu resursiem 2. panta otrajā teikumā, kas bija spēkā šajā lietā izskatāmajā laikposmā ( ), ir atsauce uz spēkā esošajām Kopienu tiesību normām, šajā lietā – uz Kopienu muitas noteikumiem. Precīzāk, noteikumi saistībā ar muitas parādu, kas izriet no pārkāpumiem TIR procedūras ietvaros, piedziņu daļēji izriet no TIR konvencijas, daļēji no Īstenošanas regulas īpašajiem noteikumiem par TIR procedūru, kas savukārt atsaucas uz TIR konvenciju, respektīvi, Kopienu un valsts noteikumiem, un kopumā – no Muitas kodeksa.

57. Manuprāt – un tā uzskata arī Komisija un Beļģijas valdība – šajā lietā par paziņojumu Regulas par pašu resursiem 2. panta izpratnē uzskatāma maksājuma prasība TIR konvencijas 11. panta 2. punkta izpratnē.

58. Saskaņā ar Regulas par pašu resursiem 2. panta otro teikumu paziņojums tiek sniegts, tiklīdz kļūst zināms parādnieks un tiklīdz kompetentās pārvaldes iestādes var aprēķināt prasījuma summu.

59. Faktiskais paziņojums par nodokļa summu saistībā ar prasījuma noteikšanu Regulas par pašu resursiem izpratnē pamatā nav būtisks, ja tas nav darīts zināms laikposmā, kad var noteikt parādnieku un prasījuma apmēru. Tas izriet no dalībvalstu pienākuma noteikt Kopienu pašu resursu prasījuma tiesības, un tās nedrīkst izvairīties no šīs noteikšanas, lai nepieļautu, ka dalībvalsts rīcība izjauc Kopienu finansiālo līdzsvaru ( ).

60. Tas nozīmē, ka saistībā ar prasījumu noteikšanas laikposmu būtiski ir, kad ir izpildīti nosacījumi nodokļu summas paziņošanai, t.i., muitas iestāžu rīcībā ir vajadzīgie dati, lai varētu aprēķināt nodokļu summu un noteikt parādnieku ( ).

61. Šajā lietā Beļģijas valdība uzskata, ka dalībvalstu rīcībā pašu resursu noteikšanai ir trīs gadi jeb gadījumos, ja TIR karnetes ir pārbaudītas krāpnieciskā veidā, – četri gadi; savukārt Komisija uzskata, ka pašu resursi jānosaka vēlākais 15 mēnešus pēc attiecīgo TIR karnešu akceptēšanas. Manuprāt, nav iespējams pilnībā piekrist nevienam no vispārīgajiem apgalvojumiem.

62. Attiecībā uz Beļģijas valdības pieeju norādāms, ka divu gadu termiņš paziņošanai par nepabeigšanu vai pabeigšanu ar nosacījumiem saskaņā ar TIR konvencijas 11. panta 1. punktu (ātrākais pēc trim mēnešiem viena gada laikā vai – krāpnieciskas pārbaudīšanas gadījumā – divu gadu laikā) un termiņš maksājuma prasībai saskaņā ar TIR konvencijas 11. panta 2. punktu (vēlākais divi gadi) ir maksimālie termiņi un paziņošana par nodokļu parādu ir Regulas par pašu resursiem mērķa nolūkos jāveic pēc iespējas ātrāk ( ). Tādēļ šos termiņus nedrīkst vienkārši saskaitīt un uzskatīt, ka konkrētajos gadījumos prasījumu noteikšana bija jāveic, vispārīgi vērtējot tikai trīs vai attiecīgi četrus gadus pēc TIR karnešu akceptēšanas.

63. Turklāt šajā sakarā – līdzīgi kā norādījusi Komisija – jāatzīst, ka 31 lietā paziņošana par nepabeigšanu vai pabeigšanu ar nosacījumiem faktiski tika veikta ievērojami ātrāk nekā 11. panta 1. punktā paredzētajos maksimālajos termiņos viena vai divu gadu laikā, proti, dažu mēnešu vai pat dienu laikā.

64. Attiecībā uz Komisijas viedokli par to, ka noteikšana ir jāveic vēlākais 15 mēnešus pēc TIR karnešu akceptēšanas, vēlos primāri norādīt, ka noteiktās situācijās nav iespējams ievērot šo termiņu. Saskaņā ar Īstenošanas regulas 454. pantu, ja saistībā ar pārvadājumiem, ko veic ar TIR karnetēm, tiek atklāts pārkāpums, tad dalībvalsts veic iespējamo nodokļu un citu maksājumu piedziņu, turklāt muitas parāda rašanās tiek noteikta saskaņā ar Muitas kodeksu (atbilstoši konkrētajam gadījumam īpaši būtu jāņem vērā 202. un 203. pants). Šādā gadījumā ir būtiski, ka tranzīta muitas iestādei – šajā lietā ir runa par piedziņu, ko veikusi tranzīta muitas iestāde – ir jāzina par pārākumu, respektīvi, ir jāzina par radušos muitas parādu, lai varētu veikt nākamos pasākumus pašu resursu noteikšanas un piedziņas ietvaros. Šo informāciju tā parasti gūst no paziņojuma, ko tai iesniedz nosūtītāja muitas iestāde, vai pasakņa Nr. 2, kas tiek atdots atpakaļ. Gadījumā, ja tranzīta muitas iestādē pēc preču uzrādīšanai TIR karnetē noteiktā termiņa beigām, ieskaitot atbilstošu termiņu pasakņa nosūtīšanai atpakaļ, nesaņem pasakni Nr. 2, vajadzības gadījumā var pieprasīt, lai tranzīta muitas iestāde jau uzsāk nepieciešamos pasākumus pašu resursu noteikšanai un piedziņai, pamatojoties uz aizdomām par pārkāpumu, kas īstenots minētajā laikposmā. Turpretim situācijā, kāda pastāv šajā lietā, tranzīta muitas iestādei, saņemot viltotu pasakni Nr. 2, nevar rasties aizdomas, ka noticis pārkāpums, kamēr krāpšana nav tikusi atklāta, tādēļ procedūru par muitas parāda noteikšanu un piedziņu var uzsākt tikai pēc tam, kad tā ir ieguvusi informāciju par anomālijām, respektīvi, par radušos muitas parādu.

65. Turklāt jānorāda, ka termiņi, kas ir piemērojami ar TIR karnetēm saistītu muitas parādu piedziņai, attiecībā uz noteikšanas brīdi ne vienmēr ir salīdzināmi ar termiņiem, kas ir saistīti ar Kopienu tranzīta sistēmām, par kuriem bija runa spriedumos lietās C‑460/01 ( ) un C‑104/02 ( ). Šajās tiesvedībās bija runa par vienpadsmit mēnešu ilgu termiņu, kas paredzēts paziņošanai par preču neuzrādīšanu saskaņā ar Īstenošanas regulas 379. panta 1. punktu, un triju mēnešu termiņu, skaitot no paziņošanas brīža, kas paredzēts, lai saskaņā ar Īstenošanas regulas 379. panta 2. punktu pierādītu, ka tranzīta procedūra veikta likumīgi. Tiesa konstatēja, ka, pirmkārt, vienpadsmit mēnešus ilgs termiņš, kas paredzēts paziņošanai par preču neuzrādīšanu, ņemot vērā pienākumus, ko Regula par pašu resursiem uzliek dalībvalstīm, ir obligāts maksimālais termiņš ( ) un, otrkārt, ka par muitas parādu ir jāziņo, respektīvi, tas ir jāpiedzen uzreiz pēc triju mēnešu termiņa beigām, kas paredzēts, lai iesniegtu pierādījumus likumīgai tranzīta procedūrai, jo vēlākais šajā brīdī muitas iestādēm ir pietiekami daudz datu, lai aprēķinātu nodokļu summu un noteiktu parādnieku ( ). Tiesa norādīja, ka minētā interpretācija nav nesaderīga arī ar Muitas kodeksu, kurā paredzēts, ka paziņojumu par atmaksājamo nodokļu summu var sniegt trīs gadu laikā, skaitot no muitas parāda rašanās dienas, jo ar šo maksimālo termiņu netiek apšaubītas muitas iestāžu saistības pret Kopienu, kas izriet no tiesiskā regulējuma par pašu resursiem ( ).

66. Ņemot vērā šo judikatūru, Komisijai var piekrist tiktāl, ka, ja tiek konstatēts pārkāpums, tad saskaņā ar Īstenošanas regulas 455. panta 1. punktu apvienojumā ar TIR konvencijas 11. panta 1. punktu spēkā ir obligātais maksimālais divpadsmit mēnešu termiņš, lai paziņotu par pārkāpumu vai nepabeigtajām procedūrām (respektīvi, ja procedūra pabeigta nelikumīgi vai ar krāpšanu, termiņš ir divi gadi). Savukārt attiecībā uz triju mēnešu termiņu, uz ko atsaucas Komisija, ir norādāms, ka saskaņā ar TIR konvencijas 11. panta 2. punktu šis termiņš norāda tikai laiku, kad galvotājai apvienībai ātrākais drīkst iesniegt maksājuma prasību. Taču kopumā TIR karnešu turētāja un galvotājas apvienības rīcībā, lai iesniegtu pierādījumus, ka pārvadājumi, izmantojot TIR karneti, ir bijuši likumīgi, saskaņā ar 455. panta 2. punktu apvienojumā ar TIR konvencijas 11. panta 2. punktu ir divu gadu termiņš, skaitot no brīža, kad saņemts paziņojums par pārkāpumu. Ja pamatotos uz Komisijas viedokli, tas nozīmētu, ka laikposmā, kas atbilstoši Tiesas konstatējumiem lietās C‑104/02 ( ) un C‑460/01 ( ) saskaņā ar Īstenošanas regulas 379. pantu ir valsts iestāžu rīcībā, lai paziņotu par muitas parādu un tādējādi noteiktu pašu resursus, un ar ko pilnībā tiek ņemts vērā termiņš, kas paredzēts, lai iesniegtu pierādījumus par likumīgu tranzīta procedūru vai faktisko pārkāpuma īstenošanas vietu, maksājuma prasība TIR procedūrās sistemātiski būtu jāiesniedz laikā, kad vēl nebūtu beidzies pārvadājumu likumības apliecināšanas termiņš, izmantojot TIR karneti. Turklāt norādāms, ka šis termiņš nav primāri paredzēts muitas iestādēm, bet gan TIR karnešu turētājam vai galvotājai apvienībai, tādēļ tas attiecībā pret tiem, ņemot vērā noteikumus par pašu resursiem, nedrīkst tikt saīsināts.

67. Pamatojoties uz šiem iemesliem, es šaubos, vai var vispārēji tikt uzskatīts, ka paziņošana par nodokļu summu un attiecīgi pašu resursu noteikšana Regulas par pašu resursiem 2. panta izpratnē ir iespējama vēlākais pēc 15 mēnešiem, skaitot no konkrēto TIR karnešu akceptēšanas brīža. Taču nav strīda par to, ka šāds paziņojums, konkrēti šajā lietā – maksājuma prasība, ir jāveic, tiklīdz muitas iestāžu rīcībā ir pietiekami daudz datu. Papildinot, šajā sakarā būtu jānorāda, ka TIR procedūras ietvaros nav tā, ka muitas iestādes var noteikt parādnieku tikai tad, kad tiek konstatēts “īstais parādnieks”, bet parādnieks jebkurā gadījumā ir zināms visu laiku, proti, tā ir galvotāja apvienība, kuras pienākums ir kopīgi un solidāri ar personu vai personām, kas ir tiešie parādnieki, samaksāt prasītās summas.

68. No lietas materiāliem šajā lietā skaidri izriet, ka vairumā lietu, kas bija 1996. gada pašu resursu pārbaudes priekšmets, prasība par nodokļa parāda samaksu tika iesniegta TIR karnetes turētājam un arī galvotājai apvienībai jau 1995. gada februārī. Tādēļ katrā ziņā ir konstatējams, ka vēlākais šajā brīdī Beļģijas iestādēm pavisam noteikti bija jābūt nepieciešamajiem datiem, lai noteiktu muitas nodokļu summu un parādnieku, un tādējādi vēlākais šajā laikā bija jānosaka attiecīgie prasījumi. Tas nozīmē, ka nav apstrīdams, ka šo prasījumu iegrāmatošana gadu pēc pašu resursu pārbaudes, t.i., pēc 1997. gada, ir bijusi novēlota.

69. Tādēļ ir konstatējams, ka Beļģijas iestādes prasījumus, kas saistīti ar TIR karnetēm, ir noteikušas novēloti un līdz ar to arī novēloti iegrāmatojušas, ierakstot tos B kontos tikai gadu pēc pašu resursu pārbaudēm, kas tika veiktas 1996. un 1997. gadā, vai katrā ziņā, ka, ja noteikšana patiešām notikusi brīdī, tiklīdz muitas iestādēm bija pietiekami daudz datu, lai noteiktu parāda summu un parādnieku, iegrāmatošana ir veikta novēloti.

70. Attiecībā uz otro Komisijas iebildumu, ka summas, kas saistītas ar TIR karnetēm, ir nepamatoti ierakstītas B kontos, ir norādāms, ka – kā jau esmu minējusi savos secinājumos lietā C‑105/02 ( ) – pirmkārt, B kontos pamatā ir ierakstāmi noteiktie prasījumi, kas vēl nav piedzīti un kas nav nodrošināti, un, otrkārt, citi noteiktie prasījumi, kas ir nodrošināti, taču ir apstrīdēti un pēc radušos strīdu izšķiršanas var tikt mainīti.

71. Saistībā ar dažādajiem Beļģijas valdības argumentiem, kuros tā norāda, ka attiecīgie prasījumi nav bijuši nodrošināti Regulas par pašu resursiem 6. panta 3. punkta b) apakšpunkta izpratnē, arī atsaucos uz saviem secinājumiem lietā C‑105/02, kuros esmu konstatējusi, ka galvojumi atbilstoši TIR konvencijas 8. pantam galvenokārt ir nodrošinājumi šī noteikuma izpratnē, un tādējādi noteiktie prasījumi, kas saistīti ar TIR karnetēm, apmērā līdz nodrošinājuma maksimālajai summai, kas ir nolīgta TIR sistēmā, ir jāieraksta B kontos un Regulas par pašu resursiem 10. panta 1. panta 1. daļā noteiktajā termiņā jānodod Komisijai ( ).

72. Pamatojoties uz maniem apsvērumiem minētajos secinājumos, manuprāt, Beļģijas iestādes saskaņā ar Regulu par pašu resursiem un tai pamatā esošo lojālas sadarbības principu – neatkarīgi no tā, cik liela ir strukturālā krīze, kādu pārcieta pārvadājumu, izmantojot TIR karnetes, sistēma un sekas, ko izraisīja starptautiskais apdrošinātāju pūls, 1994. gada beigās laužot savu apdrošināšanas līgumu, kas šajā lietā izskatāmajā laikposmā faktiski ietekmēja galvotāju apvienības maksājamo galvojumu īstenošanu – reaģējot uz šīm grūtībām, nedrīkstēja patvaļīgi un bez vienošanās ar Komisiju veikt minēto muitas parādu, kas saistīti ar TIR karnetēm, iegrāmatošanu A kontos ( ).

73. Kā izriet no lietas materiāliem, atbilstoša konsultācija nav notikusi, tieši pretēji – Komisija pašu resursu pārbaužu beigās vairākkārt norādīja, ka nepiekrīt minēto summu iekļaušanai B kontos.

74. Balstoties uz šiem pamatiem, Beļģijas valdības argumenti saistībā ar TIR procedūras krīzi un tās ietekmi ir noraidāmi.

75. Noraidāms ir arī Beļģijas valdības iebildums, ka konkrētās summas drīkstēja iekļaut B kontos, jo runa bija par “apstrīdētiem prasījumiem” Regulas par pašu resursiem 6. panta 3. punkta b) apakšpunkta izpratnē.

76. Es piekrītu Beļģijas valdības viedoklim, ka atbilstošo apstrīdēšanu pamatā var īstenot arī nodrošinātājs, t.i., galvotāja apvienība. Tomēr uzskatu, ka tas vispirms izriet no tā, ka saskaņā ar TIR konvencijas 8. panta 1. punktu apvienībai kopīgi un solidāri ar TIR karnetes turētāju ir jāmaksā prasītie muitas nodokļi un tādēļ tai jābūt tiesībām izmantot tādas pašas aizstāvības iespējas ( ).

77. Līdzīgi kā Komisija arī es uzskatu, ka “apstrīdēšanai”, kā tas jau izriet no Regulas par pašu resursiem 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta formulējuma, ir jāattiecas uz pašu prasījumu un nevis nodrošinājumu, tas nozīmē, ka runa ir par pamatā noteiktā muitas parāda apstrīdēšanu ( ). Saskaņā ar Beļģijas valdības iesniegtajiem dokumentiem, respektīvi, argumentiem, šajā lietā runa nav par šādu apstrīdēšanu. Tieši pretēji – tā kā starptautiskais apdrošinātāju pūls lauza apdrošināšanas līgumu un draudošās bankrota procedūras dēļ – Beļģijas galvotāja apvienība sistemātiski atteicās veikt garantijas maksājumus.

78. Līdz ar to Beļģijas valdības norādītais arguments, saskaņā ar kuru attiecīgās summas pamatoti ir iekļautas B kontos, neskatoties uz jautājumu, vai un cik lielā mērā – kā norādījusi Komisija – iegrāmatošanai attiecīgajā laikposmā ir pastāvējuši apstākļi, kas saskaņā ar Beļģijas valdības uzskatu pamatotu iekļaušanu B kontos, nav atbalstāms.

79. Tādējādi ir konstatējams, ka Komisijas argumenti saistībā ar novēloto un nepareizo pašu resursu, kas izriet no TIR karnetēm, iegrāmatošanu ir pamatoti.

80. Pamatojoties uz iepriekš minēto, ir konstatējams, ka Komisijas pirmais iebildums ir pamatots.

B – Par otro iebildumu: par noteiktu citu neapstrīdētu muitas maksājumu, kas iegrāmatoti līdzīgi, nepaziņošanu Komisijai

a) Lietas dalībnieku galvenie argumenti

81. Ar otro iebildumu Komisija pārmet, ka Beļģijas iestādes nepaziņoja tai par visiem citiem neapstrīdētajiem muitas maksājumiem, kas saistīti ar Beļģijas muitas iestādes nepārbaudītajām TIR karnetēm, skaitot no 1996. gada, kam piemērota līdzīga procedūra (kā pārbaudītajām TIR karnetēm), t.i., tie tika iekļauti B kontos, kaut arī tā bija aicinājusi iestādes sniegt vajadzīgo informāciju. Tādējādi Beļģijas iestādes ir pārkāpušas lojālas sadarbības pienākumu, ko paredz Regula par pašu resursiem, kā arī EKL 10. pants.

82. Beļģijas valdība uzskata, ka nav pārkāpusi savu lojālas sadarbības pienākumu.

b) Vērtējums

83. Kā jau esmu norādījusi savos secinājumos lietā C‑105/02, saskaņā ar lojālas sadarbības principu, kas paredzēts arī Regulā par pašu resursiem, dalībvalsts pienākums ir atbildēt uz tādiem Komisijas informācijas pieprasījumiem kā šajā lietā, ko Komisija iesniedza to pārbaužu beigās, kas tika veiktas, lai konstatētu, vai tiesiskais regulējums par pašu resursiem ticis atbilstoši piemērots, lai gūtu skaidrību par konkrētu TIR karnešu iegrāmatošanu ( ).

84. Ņemot vērā, ka Beļģijas valdība nav apstrīdējusi, ka ir saņēmusi no Komisijas informācijas pieprasījumu, kā arī nav apstrīdējusi, ka nav uz to atbildējusi, ir konstatējams, ka tādējādi Beļģijas Karaliste ir pārkāpusi pienākumus, ko tai uzliek Regula par pašu resursiem.

85. Tādējādi otrais Komisijas iebildums ir pamatots.

C – Par trešo iebildumu: nokavējuma procentu, kas saistīti ar Komisijai maksājamām summām, nesamaksāšana

a) Lietas dalībnieku galvenie argumenti

86. Komisija uzskata, ka, tā kā Beļģijas iestādes vēl nav nodevušas lielu daļu no maksājamām summām un nodotās summas tika nodotas novēloti, saskaņā ar Regulas par pašu resursiem 11. pantu ir maksājami nokavējuma procenti. Tā īpaši norāda uz maksājumu, kas izriet no abām nepastrīdētajām lietām, ko Beļģijas iestādes ir akceptējušas, taču joprojām nav ieskaitījušas Komisijas kontā. Beļģijas iebildumi ir noraidāmi, jo attiecīgie prasījumi, kas izriet no TIR karnetēm, vismaz tiktāl, ciktāl tie bija nodrošināti ar galvojumiem, bija jāiekļauj A kontos.

87. Beļģijas valdība atkārtoti atsaucas uz savu viedokli, ka strīdīgās summas pamatoti varēja tikt iekļautas B kontos. Savukārt (1999. gadā) piedzītos muitas nodokļus tā nodeva Komisijai noteiktajos termiņos. Pakārtoti tā norāda, ka Komisija šos nokavējuma procentus aprēķina nepareizi.

b) Vērtējums

88. Saskaņā ar Regulas par pašu resursiem 11. pantu par visiem kavējumiem, izdarot ierakstus kontos, ir jāmaksā nokavējuma procenti, kas atbilstoši judikatūrai ir maksājami neatkarīgi no iemesla, kādēļ šie resursi Komisijas kontā ir ierakstīti ar nokavējumu ( ).

89. Kā jau attiecībā uz pirmo iebildumu konstatēju, pirmkārt, Beļģijas valdība ir atzinusi Regulas par pašu resursiem pārkāpumu saistībā ar divām TIR karnetēm, kā arī akceptējusi noteikto summu un nokavējuma procentu ieskaitīšanu Komisijas kontā, taču, kā norādījusi Komisija un kas nav ticis apstrīdēts, vēl nav to izdarījusi.

90. Turklāt, otrkārt, pirmā iebilduma ietvaros es konstatēju, ka noteiktos gadījumos Beļģijas iestāžu veiktā iegrāmatošana, respektīvi, pašu resursu noteikšana ir notikusi novēloti un ka pašu resursi nepamatoti tikuši iekļauti B kontos. Ņemot vērā, ka Kopienu pašu resursi iekļauti kontā vēlāk, nekā tas būtu īstenojams, adekvāti piemērojot Regulu par pašu resursiem vai muitas noteikumus, vai joprojām nav iekļauti Komisijas kontā, jo ir nepamatoti ierakstīti B kontos, un attiecīgie muitas parādi vēl nav faktiski piedzīti ( ), ir maksājami nokavējuma procenti, kuru nesamaksāšana līdz šim vēl nav apstrīdēta.

91. Ņemot vērā, ka Komisijas prasības pieteikumā nav skaitļos izteikta pieprasījuma par maksājamo nokavējuma procentu apmēru, šajā tiesvedībā valsts pienākumu neizpildes konstatēšanas nolūkos nav jānosaka maksājamo pašu resursu summa vai nokavējuma procentu apmērs ( ).

92. Tādējādi arī trešais iebildums ir pamatots.

V – Tiesāšanās izdevumi

93. Saskaņā ar Reglamenta 69. panta 2. punktu lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Beļģijas Karalistei spriedums nav labvēlīgs, iesaku Tiesai piespriest šai dalībvalstij atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

VI – Secinājumi

94. Pamatojoties uz iepriekš minētajiem apsvērumiem, iesaku Tiesai atzīt, ka:

1) − likumīgi nenoslēdzot noteiktus tranzīta dokumentus (TIR karnetes), kā rezultātā no tiem izrietošie pašu resursi netika ne pareizi iegrāmatoti, ne termiņā nodoti Komisijai,

– nepaziņojot Komisijai visus pārējos neapstrīdētos muitas maksājumus, kas noformēti tādā pašā veidā (ierakstīti “B kontos”, nevis “A kontos”), par Beļģijas muitas nepabeigtajām TIR karnešu procedūrām, sākot ar 1996. gadu,

– atsakoties maksāt ar Komisijai maksājamām summām saistītos nokavējuma procentus,

Beļģijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek 6., 9., 10. un 11. pants Padomes 2000. gada 22. maija Regulā (EK, Euratom) Nr. 1150/2000, ar ko īsteno Lēmumu 94/728/EK, Euratom par Kopienu pašu resursu sistēmu un kura no 2000. gada 31. maija atceļ un aizstāj Padomes 1989. gada 29. maija Regulu (EEK, Euratom) Nr. 1552/89, ar ko īsteno Lēmumu 88/376/EEK, Euratom par Kopienu pašu resursu sistēmu un kuras mērķis ir tāds pats;

2) piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.