Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurence – Administratīvā procedūra – Pārkāpumu izbeigšana – Komisijas pilnvaras – Korektīvi pasākumi un saistības – Samērīguma principa ievērošana – Pārbaude tiesā – Piemērojamība

(Padomes Regulas Nr. 1/2003 7. un 9. pants)

2. Konkurence – Administratīvā procedūra – Pārkāpumu izbeigšana – Komisijas pilnvaras – Saistības – Rīcības brīvība – Samērīguma principa ievērošana – Pārbaude tiesā – Piemērojamība

(Padomes Regulas Nr. 1/2003 9. pants)

3. Konkurence – Administratīvā procedūra – Pārkāpumu izbeigšana – Komisijas pilnvaras – Korektīvi pasākumi un saistības – Attiecīgās puses jēdziens – Attiecīgās puses un trešās ieinteresētās personas tiesības

(EKL 81. un 82. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 7. un 9. pants un 27. panta 2. punkts)

Summary

1. Regulas Nr. 1/2003 7. un 9. pantam ir divi dažādi mērķi, no kuriem viens ir izbeigt konstatēto pārkāpumu, bet otrs – izpildīt Komisijas prasības, kas izriet no tās sākotnējā vērtējuma. Šajās tiesību normās paredzēto mehānismu specifiskās īpašības un šajā regulā piedāvātie tiesību aizsardzības mehānismi atšķiras atbilstoši katrai no šīm tiesību normām, kas nozīmē, ka Komisijas pienākumam nodrošināt samērīguma principa ievērošanu ir atšķirīga piemērojamība un saturs atkarībā no tā, saistībā ar kuru no šiem pantiem tas tiek vērtēts.

Regulas Nr. 1/2003 7. pantā ir tieši norādīts samērīguma principa piemērojamības apmērs situācijās, kas ietilpst tā piemērošanas jomā. Atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 7. panta 1. punktam Komisija var noteikt attiecīgajiem uzņēmumiem jebkurus korektīvus strukturālus vai uzvedības līdzekļus, kas ir samērīgi ar izdarīto pārkāpumu un ir nepieciešami, lai efektīvi izbeigtu pārkāpumu.

Turpretim Regulas Nr. 1/2003 9. pantā ir paredzēts tikai, ka procedūrās, kas ierosinātas saskaņā ar šo tiesību normu, kā izriet no minētās regulas preambulas trīspadsmitā apsvēruma, Komisija ir atbrīvota no pienākuma kvalificēt un konstatēt pārkāpumu, ierobežojot tās lomu ar pārbaudi un attiecīgo uzņēmumu piedāvāto saistību iespējamo atzīšanu, ievērojot problēmas, ko tā ir konstatējusi sākotnējā vērtējumā un ņemot vērā tās mērķus.

Komisijas veiktā samērīguma principa īstenošana saistībā ar Regulas Nr. 1/2003 9. pantu ietver tikai pārbaudi par to, vai attiecīgās saistības atbilst prasībām, par kurām tā ir informējusi attiecīgos uzņēmumus, un par to, vai tie nav piedāvājuši mazāk apgrūtinošas saistības, kas ir tikpat piemērotas, lai izpildītu šīs prasības. Veicot šo pārbaudi, Komisijai tomēr ir jāņem vērā trešo personu intereses.

Pārbaude tiesā savukārt attiecas tikai uz to, vai Komisijas vērtējums nav bijis acīmredzami kļūdains.

Tādējādi nekas nepamato to, ka saistību, kas ir atzītas, piemērojot šīs regulas 9. pantu, apmērs būtu jāvērtē atkarībā no pasākuma, kas, iespējams, varētu tikt noteikts saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 7. pantu, un ka viss, kas pārsniedz minēto pasākumu, būtu automātiski jāuzskata par nesamērīgu. Līdz ar to, pat ja katram no atbilstoši šīm abām tiesību normām pieņemtajiem lēmumiem ir jāpiemēro samērīguma princips, šo principu tomēr piemēro atšķirīgi atkarībā no attiecīgās tiesību normas.

Uzņēmumi, kas piedāvā saistības, pamatojoties uz Regulas Nr. 1/2003 9. pantu, apzināti piekrīt, ka to piekāpšanās var pārsniegt to, ko Komisija pati varētu tiem noteikt saskaņā ar šīs regulas 7. pantu pieņemtā lēmumā pēc padziļinātas pārbaudes. Turpretim pret šiem uzņēmumiem uzsāktās pārkāpuma procedūras izbeigšana ļauj tiem novērst konkurences tiesību pārkāpuma konstatēšanu un iespējama naudas soda uzlikšanu.

Turklāt tas, ka Komisija atzīst uzņēmuma piedāvāto individuālo saistību saistošo spēku, nenozīmē, ka citiem uzņēmumiem tiek atņemta iespēja aizstāvēt savas tiesības, kas, iespējams, izriet no to attiecībām ar šo uzņēmumu.

(sal. ar 38.–42. un 46.–49. punktu)

2. Piekrītot saistībām, pamatojoties uz Regulas Nr. 1/2003 9. pantu, Komisijai nav pienākuma pašai meklēt mazāk stingrus vai mērenākus risinājumus nekā tai piedāvātās saistības. Attiecībā uz saistību samērīgumu tai ir tikai jāpārbauda, vai tās ir pietiekamas, lai izpildītu prasības, ko tā konstatējusi procedūras laikā.

Vispārējā tiesa varēja nolemt, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā tikai tad, ja tā būtu konstatējusi, ka minētais Komisijas secinājums ir acīmredzami nepamatots, ievērojot tās konstatētos faktus. Turpretim, pārbaudot citus mazāk traucējošus risinājumus, lai piemērotu samērīguma principu, tostarp iespējamos kopīgo saistību pielāgojumus, izsakot pati savu atšķirīgu vērtējumu par kopīgo saistību piemērotību Komisijas konstatēto konkurences problēmu izbeigšanai un secinot, ka ir iespējami alternatīvi attiecīgajiem uzņēmumiem mazāk traucējoši risinājumi, Vispārējā tiesa ir sniegusi pati savu sarežģīto ekonomisko apstākļu vērtējumu un tātad aizstājusi Komisijas vērtējumu pati ar savu vērtējumu, piesavinoties līdz ar to tās rīcības brīvību, tā vietā, lai pārbaudītu Komisijas vērtējuma likumību.

(sal. ar 60., 61., 63. un 65.–67. punktu)

3. Uzņēmums, kas uzskata, ka to skar atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 7. vai 9. pantam pieņemtais lēmums, var aizstāvēt savas tiesības, ceļot prasību par šo lēmumu. No tā neizriet, ka šāds uzņēmums iegūst “attiecīgās puses” statusu Regulas Nr. 1/2003 27. panta 2. punkta izpratnē.

Lietā, kurā Komisija ir aizsākusi divas procedūras, vienu atbilstoši EKL 81. pantam par divu līgumslēdzēju uzņēmumu uzvedību tirgū, otru – atbilstoši EKL 82. pantam par viena no abiem uzņēmumiem vienpusējo praksi tajā pašā tirgū, un kad procedūrā atbilstoši EKL 82. pantam tiek pieņemts lēmums, ar kuru dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma piedāvātās saistības tiek atzītas par saistošām, uzņēmums, kas tiek skarts tikai procedūrā, kas uzsākta atbilstoši EKL 81. pantam, nevar atsaukties uz procesuālajām tiesībām, kādas ir pusēm procedūrā attiecībā uz saistībām. Tai ir tikai ierobežotākas trešās ieinteresētās personas tiesības.

Tikai tad, ja varētu pierādīt, ka Komisija par vienu faktisko situāciju bez objektīva iemesla ir uzsākusi divas atšķirīgas procedūras, otrajam uzņēmumam būtu jāpiešķir attiecīgajam uzņēmumam paredzētās tiesības EKL 82. panta piemērošanas procedūrā.

Citu starpā tas, ka Komisija ir piekritusi pirmā uzņēmuma saistībām, nav atkarīgs no otrā uzņēmuma vai kāda cita uzņēmuma viedokļa par šīm saistībām. No Regulas Nr. 1/2003 9. panta 1. punkta izriet, ka Komisijai ir plaša rīcības brīvība atzīt saistību priekšlikumu par saistošu vai to noraidīt. Tātad Komisijai nav jāpamato savs divu uzņēmumu kopīgi piedāvāto saistību atteikums un jāpiedāvā otrajam uzņēmumam no jauna iesniegt kopīgu saistību priekšlikumu.

(sal. ar 88.–94. punktu)