ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
12

Vispārējā tiesa tiesvedības priekšvēsturi pārsūdzētā rīkojuma 8.–13. punktā ir izklāstījusi šādi: “8. [Planet] ir Grieķijas sabiedrība, kas sniedz uzņēmumu vadības konsultācijas. Kopš 2006. gada tā kā trīs konsorciju dalībniece ir iesaistījusies trīs Komisijas finansētos projektos Sīrijā. Kopš 2007. gada 16. oktobraOLAF veic izmeklēšanu par prasītāju saistībā ar aizdomām par pārkāpumiem trīs minēto projektu ietvaros. 9. Pēc publiskā iepirkuma procedūras, kas tika uzsākta septītās pamatprogrammas pētniecības un tehnoloģiju attīstības darbībām ietvaros, Komisija ar 2008. gada 18. aprīļa vēstuli uzaicināja [Planet] uzsākt sarunas, lai vienotos par subsīdiju nolīguma galīgajiem noteikumiem saistībā ar tās priekšlikumu uzņemties konsorcija koordinatores pienākumus attiecībā uz projektu “Zināšanu padziļināšana – aktīva uzņēmējdarbība un inovācija izaugsmei un sociālai labklājībai Eiropā” [“Advancing knowledge – intensive entrepreneurship and innovation for growth and social well-being in Europe”] (turpmāk tekstā – “AEGIS projekts”). Komisijas vēstulē bija norādīts, ka Kopienas iespējamās subsīdijas nevar pārsniegt EUR 3 300 000 un ka sarunas ir jānoslēdz līdz 2008. gada 30. jūnijam. 10. Iepriekš 8. punktā minētās izmeklēšanas gaitā OLAF divas reizes pieprasīja [Planet] reģistrēšanu ABS. 2009. gada 26. februārī tas lūdza aktivizēt brīdinājumu W1a, bet 2009. gada 19. maijā tas lūdza aktivizēt brīdinājumu W1b. Reģistrācijas tika veiktas 2009. gada 10. martā un 25. maijā. 11. 2009. gada 27. februārī Komisija nosūtīja [Planet] saskaņoto subsīdiju nolīgumu (turpmāk tekstā – “Nolīgums”), lai to parakstītu prasītāja, kā arī pārējie konsorcija dalībnieki. 2009. gada 11. martā [Planet] tās parakstīto Nolīgumu nosūtīja atpakaļ Komisijai, lai tā to savukārt parakstītu. 12. 2009. gada 4. jūnijā Komisija ar elektroniskā pasta vēstuli (turpmāk tekstā – “2009. gada 4. jūnija elektroniskā pasta vēstule”) informēja [Planet], ka Nolīguma parakstīšanas process ir apturēts līdz papildu nosacījuma izpildei, proti, līdz prasītāja būs atvērusi iesaldēto bankas kontu, uz kuru tā saņemšot tikai daļu no avansa maksājuma saskaņā ar Nolīgumu, kas tai pienākas, jo banka atlikušo avansa maksājumu tieši pārskaitīšot pārējiem konsorcija dalībniekiem. [2009. gada 4. jūnija] elektroniskā pasta vēstulē bija norādīts, ka šāda jauna nosacījuma nepieciešamība ir saistīta ar neparedzētu notikumu, proti, [Planet] reģistrēšanu ABS, attiecīgi aktivizējot brīdinājumu W1a un vēlāk brīdinājumu W1b. 13. Kad [Planet] bija vienojusies ar savu banku, ka tā, saņemot Komisijas pārskaitīto avansu, pārskaitīs katram konsorcija dalībniekam tam pienākošos summu, Komisija 2009. gada 3. jūlijā parakstīja Nolīgumu.”
3

Regulas preambulas 2., 12., 19., 20. un 23. apsvērumā attiecīgi ir paredzēts: “(2) Iekšējā tirgus pareizai darbībai nepieciešams, lai pārrobežu maksātnespējas procedūras darbotos efektīvi, un ir jāpieņem šī regula, lai sasniegtu mērķi, kas ietilpst tiesiskās sadarbības civillietās jomā, kā paredzēts Līguma 65. pantā. [..] (12) Šī regula ļauj sākt galvenās maksātnespējas procedūras dalībvalstī, kurā ir parādnieka galveno interešu centrs. Šīm procedūrām ir vispārēja darbības joma, un to mērķis ir aptvert visus parādnieka aktīvus. Lai aizsargātu dažādas intereses, šī regula ļauj sākt sekundāro procedūru, kas notiktu līdztekus galvenajai procedūrai. Sekundāro procedūru var sākt tajā dalībvalstī, kurā atrodas parādnieka uzņēmums. Sekundārās procedūras darbība attiecas tikai uz šajā dalībvalstī esošajiem aktīviem. Obligātas koordinācijas noteikumi galvenajā procedūrā atbilst vajadzībai pēc vienotības Kopienā. [..] (19) Sekundārā maksātnespējas procedūra, papildus vietējo interešu aizsardzībai, var kalpot dažādiem mērķiem. Tā var notikt, ja parādnieka īpašuma struktūra ir pārāk sarežģīta, lai to pārvaldītu kā vienu veselu, vai arī ja attiecīgo tiesību sistēmu atšķirības ir tik būtiskas, ka procedūras sākšanas dalībvalsts tiesību aktu piemērošana var radīt sarežģījumus citās dalībvalstīs, kurās atrodas aktīvi. Šajā nolūkā likvidators galvenajā procedūrā var lūgt sākt sekundāro procedūru, ja efektīva īpašuma pārvaldīšana to prasa. (20) Galvenā maksātnespējas procedūra un sekundārā procedūra tomēr var veicināt efektīvu kopējo aktīvu realizāciju tikai tad, ja visas vienlaicīgi veiktās procedūras tiek koordinētas. [..] Lai nodrošinātu galvenās maksātnespējas procedūras noteicošo lomu, likvidatoram šajā procedūrā ir jādod vairākas iespējas iejaukties sekundārajās maksātnespējas procedūrās, kas tiek izskatītas tajā pašā laikā. Piemēram, viņam jābūt iespējai ierosināt pārstrukturēšanas plānu vai mierizlīgumu vai iesniegt pieteikumu apturēt aktīvu realizāciju sekundārajā maksātnespējas procedūrā. [..] (23) Attiecībā uz šajā regulā ietvertajiem jautājumiem jānosaka vienoti tiesību normu kolīziju noteikumi, kas to piemērošanas jomā aizstāj valstu starptautisko privāttiesību noteikumus. Ja nav norādīts citādi, jāpiemēro tās dalībvalsts tiesību akti, kura sāk procedūru (lex concursus). Šim tiesību normu kolīziju noteikumam jābūt spēkā gan galvenajā procedūrā, gan vietējās procedūrās; lex concursus nosaka maksātnespējas procedūras sekas, gan procesuālās, gan materiālās, attiecībā uz iesaistītajām personām un tiesiskajām attiecībām. Tas regulē visus maksātnespējas procedūras sākšanas, izpildes un noslēgšanas nosacījumus.”
35

Šīs ēkas tika iegādātas kopā ar zemes gabalu, uz kura tās bija uzceltas un kuru GVM turpināja izmantot savu ar nodokli apliekamo darījumu vajadzībām. Šādos apstākļos veco ēku aizstāšana ar modernākām ēkām un tādējādi šo ēku izmantošana vēlākiem ar nodokli apliekamiem darījumiem nekādi nepārtrauc tiešo saikni starp iepriekš veikto attiecīgo ēku iegādi, no vienas puses, un nodokļu maksātāja vēlāk veiktajām saimnieciskajām darbībām, no otras puses. Attiecīgo ēku iegādi un vēlāk veikto to nojaukšanu ar mērķi radīt jaunas modernākas ēkas tādējādi var uzskatīt par savstarpēji saistītu darījumu virkni, lai veiktu ar nodokli apliekamas darbības tāpat, kā tas ir jaunu nekustamo īpašumu iegādes un to tiešas izmantošanas gadījumā (skat. 2012. gada 18. oktobra spriedumu lietā C-234/11 TETS Haskovo, 34. punkts).
10

Šīs regulas 9. pantā ar nosaukumu “Apstrādātāja sniegtā informācija” ir noteikts: “1. Attiecīgi detalizētāka informācija, ko apstrādātājs sniedz īpašniekam, ievērojot pamatregulas 14. panta 3. punkta sesto ievilkumu, var būt līguma priekšmets līgumā starp īpašnieku un attiecīgo apstrādātāju. 2. Ja šāds līgums nav noslēgts vai nav piemērojams, apstrādātājam – neskarot prasības, kas Kopienas tiesību aktos vai dalībvalstu likumos un citos normatīvos aktos izvirzītas attiecībā uz informāciju – pēc īpašnieka pieprasījuma ir jāsniedz īpašniekam pārskats ar būtisko informāciju. Šādu informāciju uzskata par būtisku: a) apstrādātāja vārds, viņa pastāvīgās dzīves vietas un viņa uzņēmuma reģistrētais nosaukums un adrese; b) fakts, vai apstrādātājs ir apstrādājis vienas vai vairāku šķirņu tos ievāktos produktus audzēšanai, kas pieder īpašniekam, ja par šķirni vai šķirnēm bija paziņots vai kā citādi darīts zināms apstrādātājam; c) ja apstrādātājs tos ir apstrādājis, tad no attiecīgās šķirnes vai šķirņu ievāktā produkta apjoms, kas apstrādāts audzēšanai, un šīs apstrādes rezultāta kopapjoms; d) šā punkta c) apakšpunktā minētās apstrādes laiks un vietas; un e) tās personas vai to personu vārds(-i) un adrese(-es), kam viņš ir apstrādājis ievākto produktu audzēšanai, kā minēts c) apakšpunktā, un attiecīgie apjomi. 3. Šā panta 2. punkta b), c), d) un e) apakšpunktā minētā informācija attiecas uz esošo tirgū laišanas gadu un uz vienu vai vairākiem iepriekšējiem tirgū laišanas gadiem, par ko apstrādātājs iepriekš nav iesniedzis attiecīgo pieprasījumu saskaņā ar 4. vai 5. punkta noteikumiem. Tomēr pirmais tirgū laišanas gads, uz ko attiecas informācija, nav agrāk par to gadu, kad izteikts pirmais pieprasījums sniegt informāciju par attiecīgo šķirni vai šķirnēm un attiecīgo apstrādātāju. 4. Šīs regulas 8. panta 4. punkta noteikumus piemēro mutatis mutandis. [..]”
2

Padomes 2001. gada 12. decembra Regulas (EK) Nr. 6/2002 par Kopienas dizainparaugiem (OV 2002, L 3, 1. lpp.) preambulas 14. apsvērumā ir noteikts: “Novērtējums attiecībā uz to, vai dizainparaugam ir individuāla iedaba, būtu jāpamato ar to, vai informēta lietotāja vispārējais iespaids, kas radies, dizainparaugu apskatot, skaidri atšķiras no iespaida, kas viņam radies no jau esoša dizainparauga veidojuma, ņemot vērā tā ražojuma būtību, kuram dizainparaugs ir izmantots vai kurā tas ir iekļauts, un jo īpaši ņemot vērā to ražošanas nozari, kurai tas piederīgs, kā arī dizainparauga autora brīvību, izveidojot dizainparaugu.”
“1)

Vai [EKL] 12., 17., 18. un attiecīgā gadījumā 39. pantam ir pretrunā tāda valsts tiesību norma kā [Karaļa lēmuma] 36. panta 1. punkta pirmās daļas 2. apakšpunkta j) daļa, kurā gaidīšanas pabalsta saņemšana jaunietei, kas ir [..] Savienības pilsone, kas nav darba ņēmēja [EKL] 39. panta izpratnē, ir ieguvusi vidējo izglītību [..] Savienībā, taču ne mācību iestādē, kuru vada, subsidē vai atzīst kāda no Beļģijas [Karalistes] kopienām, un kas ir saņēmusi vai nu vienas no šīm kopienām izsniegtu dokumentu, ar ko vienas no šīm Kopienām kompetentā komisija atzīst minēto izglītību par līdzvērtīgu atestātam par izglītību, ko iegūst kādā no minētajām Beļģijas mācību iestādēm, vai arī izglītības dokumentu, kas ļauj turpināt mācības augstākajā mācību iestādē, ar nosacījumu, ka šī jauniete iepriekš ir ieguvusi sešu gadu ilgu izglītību kādā no mācību iestādēm, ko vada, atzīst vai subsidē kāda no Beļģijas [Karalistes] kopienām, ja šāds nosacījums ir izslēdzošs un absolūts?
10

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai gadījumā, ja dalībvalsts (piemēram, Apvienotā Karaliste) savā nodokļu bāzē iekļauj tādas sabiedrības, kas ir dibināta citā dalībvalstī (piemēram, Nīderlandē) un nodokļu ziņā ir tās rezidente, peļņu un zaudējumus apmērā, kādā peļņa ir attiecināma uz Nīderlandes sabiedrības veikto uzņēmējdarbību Apvienotajā Karalistē, izmantojot pastāvīgo uzņēmumu, dalībvalsts pilsoņu tiesības veikt uzņēmējdarbību Apvienotajā Karalistē saskaņā ar LESD 49. pantu (agrāk – EKL 43. pants) tiek ierobežotas, Apvienotajai Karalistei aizliedzot sabiedrības, kas nav Apvienotās Karalistes rezidente, pastāvīgā uzņēmuma, kurš ir reģistrēts Apvienotajā Karalistē, darbības Apvienotajā Karalistē dēļ radušos zaudējumus nodot Apvienotajā Karalistē reģistrētai sabiedrībai uzņēmumu grupas ietvaros gadījumā, ja visi vai daļa no šiem zaudējumiem vai jebkādi to aprēķināšanai vērā ņemtie naudas līdzekļi “atbilst vai ir ietverti summā, ko ārvalstu nodokļu aprēķināšanai (jebkādā periodā) vienā vai citā veidā atskaita vai atņem no sabiedrības vai citas personas peļņas, kas gūta ārvalstīs [“non–UK profits”]”, t.i., pieļaujot Apvienotajā Karalistē radušos pastāvīgā uzņēmuma, kurš ir reģistrēts Apvienotajā Karalistē, zaudējumu nodošanu tikai gadījumā, ja ir skaidrs, ka pieprasījuma dienā nevienā brīdī nav iespējams veikt nekādu šo zaudējumu atņemšanu vai atskaitīšanu ārpus Apvienotās Karalistes (tostarp uz citu dalībvalsti, piemēram, Nīderlandi), precizējot, ka nepietiek ar to, ka citās valstīs ārpus Apvienotās Karalistes paredzētais atskaitījums faktiski nav pieprasīts, turklāt tādos apstākļos, kad nav līdzvērtīgu nosacījumu, kas būtu piemērojami Apvienotajā Karalistē radušos zaudējumu atskaitīšanai, ko veic sabiedrība, kas nodokļu nolūkiem ir uzskatāma par Apvienotās Karalistes rezidenti? 2. Vai apstiprinošas atbildes gadījumā šo ierobežojumu var attaisnot: a) tikai ar nepieciešamību novērst zaudējumu dubultu izmantošanu vai b) tikai ar nepieciešamību saglabāt līdzsvarotu nodokļu uzlikšanas pilnvaru sadalījumu starp dalībvalstīm, vai c) apvienojot nepieciešamību saglabāt līdzsvarotu nodokļu uzlikšanas pilnvaru sadalījumu starp dalībvalstīm un nepieciešamību novērst zaudējumu dubultu izmantošanu? 3. Vai apstiprinošas atbildes gadījumā ierobežojums ir samērīgs ar šādu attaisnojumu vai attaisnojumiem? 4. Vai [..] Savienības tiesībās ir paredzēts, ka Apvienotajai Karalistei ir jānodrošina kompensācija Apvienotajā Karalistē reģistrētai sabiedrībai, piemēram, atzīstot tai tiesības pieprasīt grupas atvieglojumus no savas peļņas, ja Nīderlandē reģistrētas sabiedrības tiesību ierobežojums nav attaisnojams vai arī ja šis ierobežojums nav samērīgs ne ar vienu attaisnojumu?”
4

Regulas Nr. 261/2004 preambulas 1., 3., 4., 9. un 10. apsvērumā ir noteikts: “(1) Kopienas rīcībai gaisa satiksmes nozarē cita starpā ir jābūt vērstai uz to, lai nodrošinātu augsta līmeņa pasažieru aizsardzību. Turklāt ir jāņem vērā vispārējās patērētāju aizsardzības prasības. [..] (3) Lai gan [Regulā Nr. 295/91] paredzēja pamatprasības pasažieru aizsardzībai, tādu pasažieru skaits, kam ir atteikta iekāpšana pret to gribu, joprojām ir pārāk augsts, tāpat kā to pasažieru skaits, kuru lidojumi ir atcelti bez iepriekšēja brīdinājuma un kuru lidojumi ir ilgi kavējušies. (4) Tādēļ Kopienai ir jāpaaugstina ar minēto regulu noteiktie aizsardzības standarti, lai pastiprinātu pasažieru tiesības un nodrošinātu, ka gaisa pārvadātāji strādā liberalizētā tirgū atbilstīgi saskaņotiem nosacījumiem. [..] (9) To pasažieru skaits, kam pret to gribu ir atteikta iekāpšana, ir jāsamazina, prasot gaisa pārvadātājiem, lai tie aicina brīvprātīgos atteikties no rezervētajām biļetēm un saņemt atlīdzinājumu, nevis atsaka pasažieriem iekāpšanu, un lai izmaksā pilnu kompensāciju tiem pasažieriem, kas tomēr saņēmuši iekāpšanas atteikumu. (10) Pasažieriem, kam pret to gribu ir atteikta iekāpšana, ir jābūt iespējai vai nu atcelt savu lidojumu, saņemot biļešu cenas atmaksu, vai to turpināt apmierinošos apstākļos, un par šiem pasažieriem, kamēr viņi gaida vēlāku lidojumu, ir attiecīgi jārūpējas.”
28

Vispirms ir jāprecizē, ka, lai valsts pasākums ietilptu Direktīvas 98/34 1. panta 11. punktā paredzētajā tehnisko noteikumu pirmajā kategorijā, proti, lai uz to attiektos jēdziens “tehniskie parametri”, šajā pasākumā noteikti ir jābūt atsaucei uz pašu preci vai tās iepakojumu un līdz ar to jābūt norādītām īpašībām, kurām jāpiemīt precei (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Intercommunale Intermosane un Fédération de l’industrie et du gaz, 15. punkts).
21

Šajā saistībā ir jānorāda, ka pastāv Komisijas dienestu kopā ar dalībvalstu kompetentajām iestādēm izstrādātās vadlīnijas par Direktīvas 76/768 par kosmētikas līdzekļiem nošķiršanu no Direktīvas 2001/83 par zālēm (“Guidance Document on the demarcation between the Cosmetic Products Directive 76/768 and the Medicinal Products Directive 2001/83 as agreed between the Commission Services and the competent authorities of Member States”, turpmāk tekstā – “vadlīnijas par direktīvas par kosmētikas līdzekļiem nošķiršanu no direktīvas par zālēm”), kurās “farmakoloģiskas iedarbības” jēdziens ir definēts identiski “farmakoloģisko līdzekļu” definīcijai vadlīnijās par medicīnas ierīcēm.
4

Direktīvas 68/151 3. pantā ir noteikts: “1. Katrā dalībvalstī izveido katras tur reģistrētās sabiedrības lietu centrālajā reģistrā, komercreģistrā vai uzņēmumu reģistrā. 2. Visus dokumentus un ziņas, kuras ir jānodod atklātībā saskaņā ar 2. pantu, glabā lietā vai ievada reģistrā. Lietā jābūt norādei par katra reģistrā izdarītā ieraksta saturu. [..] 3. Pēc pieprasījuma saņemšanas jānodrošina, ka ir pieejamas visu vai jebkuru 2. pantā minēto dokumentu un ziņu kopijas. Vēlākais no 2007. gada 1. janvāra pieprasījumu reģistram iesniedz pēc pieprasījuma iesniedzēja izvēles – papīra formā vai elektroniski. [..] Kopijas ieguves cena 2. pantā minētajiem dokumentiem un ziņām vai to daļai, neņemot vērā to, vai to nodrošina papīra formā vai elektroniski, nepārsniedz administratīvās izmaksas. [..]”
39

Atskaitīšanas sistēmas mērķis ir pilnībā atbrīvot uzņēmēju no PVN, kas tam jāmaksā vai ko tas samaksājis saistībā ar visu savu saimniecisko darbību. Tādējādi kopējā PVN sistēma nodrošina neitralitāti attiecībā uz nodokļa piemērošanu visām saimnieciskajām darbībām neatkarīgi no to mērķa vai rezultātiem, ar noteikumu, ka šīm darbībām principā ir piemērojams PVN (it īpaši skat. iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās Gabalfrisa u.c., 44. punkts; 2006. gada 21. februāra spriedumu lietā C-255/02 Halifax u.c., Krājums, I-1609. lpp., 78. punkts; iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās Kittel un Recolta Recycling, 48. punkts, kā arī 2010. gada 22. decembra spriedumu lietā C-438/09 Dankowski, Krājums, I-14009. lpp., 24. punkts).
27

Šīs valdības ieskatā šāds vecuma ierobežojums atspoguļojot politisko un sociālo vienošanos, kuru jau ilgāku laiku atzīst sociālie partneri. Šī vienošanās atspoguļojot nodarbinātības politikas mērķi, kas tiecas veicināt to, ka gados vecāki darba ņēmēji turpina savu karjeru, un šī politika nodibinot līdzsvaru starp darba ņēmēju ieinteresētību strādāt ilgi, no vienas puses, un vēlmi veicināt pakāpenisku pāreju no aktīvās dzīves uz pensiju, no otras puses.
15

Teritoriālās plānošanas likuma (Zakon za ustroystvo na teritoriyata, DV Nr. 1, 2001. gada 2. janvāris, turpmāk tekstā – “ZUT”) 38. panta 3. punktā ir paredzēts: “Nekustamajā īpašumā, kas paredzēts apdzīvošanai atbilstoši līdzīpašnieku režīmam, ir atļauts no jauna labiekārtot un grozīt dzīvojamās telpas vai patstāvīga mājokļa izmantošanu, lai no tā izveidotu ārsta prakses vietu, biroju vai individuālu modelēšanas darbnīcu, dodot personām no ārpuses iespēju iekļūt nekustamajā īpašumā, ja šie mājokļi atrodas apakšējā vai pagraba stāvā, ja to labiekārtojums atbilst sanitārajām, higiēnas, ugunsdrošības un citām tehniskajām prasībām, pamatojoties uz rakstveidā izteiktu, notariāli apliecinātu tiešu piekrišanu, ko izteikuši visu attiecīgajam mājoklim blakus esošo mājokļu īpašnieki. Izņēmuma kārtā ir iespējams atļaut iepriekš minētos mājokļus labiekārtot citos virszemes stāvos, vienīgi pamatojoties uz līdzīpašnieku kopsapulces lēmumu, kas pieņemts saskaņā ar šim mērķim paredzēto procedūru un ar rakstveidā izteiktu, notariāli apliecinātu tiešu piekrišanu, ko izteikuši visu attiecīgajam mājoklim blakus esošo mājokļu īpašnieki.”
Pakārtojot jaunu vieglo automobiļu, kuru stūres iekārta atrodas tajā pašā pusē kā tā, pa kuru notiek ceļu satiksme, reģistrāciju savā teritorijā prasībai par to, ka stūre ir jāpārceļ uz otru pusi, dalībvalsts nav izpildījusi Direktīvas 70/311 par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju stūres iekārtu 2.a pantā un Direktīvas 2007/46, ar ko izveido sistēmu mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju, kā arī tādiem transportlīdzekļiem paredzētu sistēmu, sastāvdaļu un atsevišķu tehnisku vienību apstiprināšanai 4. panta 3. punktā paredzētos pienākumus.

Par transportlīdzekļu stūres iekārtu konkrēti ir runāts Direktīvā 70/311, kuras 2.a pantā dalībvalstīm ir noteikts neaizliegt it īpaši transportlīdzekļa reģistrāciju, atsaucoties uz to stūres iekārtu, ja tā atbilst šīs direktīvas prasībām. Taisnība, Direktīvā 2007/46 un 70/311 ir atsauce uz “vadības ierīču novietojumu: kreisajā/labajā pusē”, kas jānorāda informācijas dokumentā transportlīdzekļu apstiprinājumam. Tāpat arī atbilstības sertifikātā jāveic norāde, saskaņā ar kuru transportlīdzeklis ir “piemērots” lietošanai labās vai kreisās puses satiksmē. Tomēr šīs tiesību normas nevar attiekties uz tādiem transportlīdzekļa uzbūves pamatelementiem kā stūres atrašanās vieta, bet vienīgi uz citiem elementiem, tādiem kā apgaismojuma ierīču, stikla tīrītāju un netiešās redzamības sistēmu izvietojums. Pieprasītie pielāgojumi nevar attiekties uz vadītāja vietas pārvietošanu, kas pretēji Direktīvas 70/311 mērķiem maina pašu transportlīdzekļa uzbūvi, bet gan vienīgi uz iejaukšanos, kuras ietekme ir minimāla.

Tādējādi uz vadītāja vietas izvietojumu, kas ir transportlīdzekļa vadības iekārtas neatņemama sastāvdaļa, attiecas ar Direktīvu 2007/46 un Direktīvu 70/311 noteiktā saskaņošana un līdz ar to dalībvalstis jauna transportlīdzekļa reģistrēšanai viņu teritorijā nevar drošības apsvērumu dēļ pieprasīt, lai šī transportlīdzekļa vadītāja vieta tiktu pārvietota uz pusei, pa kuru notiek ceļu satiksme, pretējo pusi.

(sal. ar 39., 43., 45. un 47. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary

Keywords Nodokļu tiesību aktu saskaņošana – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma – Pakalpojumu sniegšana – Pakalpojuma sniedzēja un saņēmēja identificēšana – Iespēja atkāpties no līguma noteikumiem absolūti fiktīva darījuma gadījumā, kura vienīgais mērķis ir iegūt nodokļu priekšrocības – Valsts tiesas vērtējums (Padomes Direktīvas 77/388 2. panta 1. punkts un 6. panta 1. punkts) Summary Līguma noteikumi, pat ja tie ir uzskatāmi par vērā ņemamu elementu, nav noteicošie, lai identificētu sniedzēju un saņēmēju “pakalpojumu sniegšanas” darījumā Sestās direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem 2. panta 1. punkta un 6. panta 1. punkta izpratnē. It īpaši tie var netikt ņemti vērā gadījumā, ja izrādās, ka tie neatspoguļo ekonomisko un komerciālo situāciju, bet ir vienīgi fiktīvs darījums bez jebkādas ekonomiskās realitātes, kurš veikts ar vienu vienīgu mērķi – iegūt nodokļu priekšrocības, un tas ir jāizvērtē iesniedzējtiesai. (sal. ar 52. punktu un rezolutīvo daļu)

Lieta C-653/11

Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

pret

Paul Newey

(Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sestā PVN direktīva — 2. panta 1. punkts un 6. panta 1. punkts — Jēdziens “pakalpojumu sniegšana” — Reklāmas un starpniecības pakalpojumu sniegšana saistībā ar kredītiem — Atbrīvojumi no nodokļa — Darījumu ekonomiskā un komerciālā situācija — Ļaunprātīga rīcība — Darījumi, kuru vienīgais mērķis ir gūt nodokļu priekšrocības”

Kopsavilkums – Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 20. jūnija spriedums

Nodokļu tiesību aktu saskaņošana – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma – Pakalpojumu sniegšana – Pakalpojuma sniedzēja un saņēmēja identificēšana – Iespēja atkāpties no līguma noteikumiem absolūti fiktīva darījuma gadījumā, kura vienīgais mērķis ir iegūt nodokļu priekšrocības – Valsts tiesas vērtējums

(Padomes Direktīvas 77/388 2. panta 1. punkts un 6. panta 1. punkts)

Līguma noteikumi, pat ja tie ir uzskatāmi par vērā ņemamu elementu, nav noteicošie, lai identificētu sniedzēju un saņēmēju “pakalpojumu sniegšanas” darījumā Sestās direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem 2. panta 1. punkta un 6. panta 1. punkta izpratnē. It īpaši tie var netikt ņemti vērā gadījumā, ja izrādās, ka tie neatspoguļo ekonomisko un komerciālo situāciju, bet ir vienīgi fiktīvs darījums bez jebkādas ekonomiskās realitātes, kurš veikts ar vienu vienīgu mērķi – iegūt nodokļu priekšrocības, un tas ir jāizvērtē iesniedzējtiesai.

(sal. ar 52. punktu un rezolutīvo daļu)