ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 19/34

Prasība, kas celta 2008. gada 21. novembrī — Psytech International/ITSB — Institute for Personality & Ability Testing (“16PF”)

(Lieta T-507/08)

(2009/C 19/64)

Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Psytech International Ltd, Pulloxhill (Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — N. Phillips, Solicitor un N. Saunders, Barrister)

Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

Otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks: Institute for Personality & Ability Testing, Inc., Champaign (Amerikas Savienotās Valstis)

Prasītājas prasījumi:

— atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2008. gada 23. jūlija lēmumu lietā R 1012/2007-2 un nodot pieteikumu par preču zīmes atzīšanu par spēkā neesošu atpakaļ izskatīšanai ITSB; un

— piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Reģistrētā Kopienas preču zīme, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu: vārdiska preču zīme “16PF” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16., 35., 41. un 42. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācija Nr. 1892652

Kopienas preču zīmes īpašnieks: otrs procesa ITSB Apelāciju padomē dalībnieks

Lietas dalībnieks, kas lūdz atzīt Kopienas preču zīmi par spēkā neesošu: prasītāja

Anulēšanas nodaļas lēmums: pieteikumu par preču zīmes atzīšanu par spēkā neesošu noraidīt

Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b), c) un d) apakšpunkta un 51. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo i) Apelāciju padomei no tās rīcībā esošajiem pierādījumiem būtu bijis jāsecina, ka reģistrētajai Kopienas preču zīmei, par kuru iesniegts pieteikums par tās atzīšanu par spēkā neesošu, neesot nekādas atšķirtspējas; ii) Apelāciju padome neesot piemērojusi pareizos juridiskos kritērijus un pienācīgi nenovērtēja tās rīcībā esošos pierādījumus; un iii) Apelāciju padomei no tās rīcībā esošajiem pierādījumiem būtu bijis jāsecina, ka reģistrētās Kopienas preču zīmes pieteikums, par ko iesniegts pieteikums par tās atzīšanu par spēkā neesošu, nav iesniegts labticīgi.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 6/41

Prasība, kas celta 2008. gada 14. novembrī — Earle Beauty/ITSB (“SUPERSKIN”)

(Lieta T-486/08)

(2009/C 6/80)

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Liz Earle Beauty Co. Ltd (iepriekš dēvēta Liz Earle Cosmetics Ltd.), Ryde (Apvienotā Karaliste) (pārstāvis — M. Cover, solictor)

Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

Prasītājas prasījumi:

— atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2008. gada 15. septembra lēmumu lietā R 1656/2007-4 un atzīt attiecīgās Kopienas preču zīmes (reģistrācijas pieteikums Nr. 5967856) pieteikumu par pieņemamu un reģistrējamu;

— piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “SUPERSKIN” attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3., 5. un 44. klasē — reģistrācijas pieteikums Nr. 5967856

Pārbaudītāja lēmums: pieteikumu noraidīt

Apelāciju padomes lēmums: apelāciju noraidīt

Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums, jo Apelāciju padome pieļāvusi kļūdu, konstatējot, ka attiecīgā preču zīme ir aprakstoša attiecībā uz to preču vai pakalpojumu pazīmēm, par kuriem iesniegts reģistrācijas pieteikums.
—

atcelt paziņojumu par publisko iepirkumu EuropeAid/126172/C/SER/CY, lai piešķirtu tiesības slēgt publiskā iepirkuma līgumu ar nosaukumu “Development and restructuring of telecommunications infrastructure — Training, Capacity building and Project management”, kurš aptuveni 2007. gada 12. decembrī interneta vietnē http://ec.europa.eu/europaid/tender/data/ tika publicēts tikai angļu valodā, un atcelt šī paziņojuma 5. un 28.2 punktu;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 92/43

Prasība, kas celta 2008. gada 6. februārī — Now Pharma/Komisija

(Lieta T-74/08)

(2008/C 92/85)

Tiesvedības valoda — vācu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Now Pharma AG, Luksemburga (Luksemburga) (pārstāvji — C. Kaletta un I.-J. Tegebauer, advokāti)

Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

Prasītājas prasījumi:

— atcelt Komisijas 2007. gada 4. decembra Lēmumu C(2007) 6132;

— piespriest Komisijai pieņemt jaunu lēmumu par prasītājas 2007. gada 6. februāra lūgumu, ņemot vērā Tiesas interpretāciju;

— piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasītāja apstrīd Komisijas 2007. gada 4. decembra Lēmumu C(2007) 6132, ar ko noraidīts prasītājas lūgums piešķirt zālēm “Extrait liquide spécial de Chelidonii radix” zāļu “reti sastopamu slimību ārstēšanai” statusu saskaņā ar Eiropas Regulas (EK) Nr. 141/2000 (1) izpratnē.

Savas prasības pamatojumam prasītāja atsaucas uz to, ka ir pārkāpts Regulas Nr. 141/2000 3. pants. Šajā sakarā tiek apgalvots, ka Eiropas Zāļu aģentūras galīgais negatīvais atzinums tika pieņemts kļūdainu lēmuma pieņemšanas kritēriju un nosacījumu zāļu laišanai apgrozībā saskaņā ar Regulas Nr. 141/2000 8. panta 3. punkta c) apakšpunktu. Pēc prasītājas domām, noteicošais zāļu atzīšanai par reti sastopamu slimību ārstēšanai paredzētajām zālēm ir tas, ka zāļu lietošana ir būtiska katram, ko skar šīs slimības, Regulas (EK) Nr. 847/2000 (2) 3. panta 2. punkta izpratnē. Šie nosacījumi saskaņā ar Regulas Nr. 141/2000 3. panta 1. punkta b) apakšpunktu tiek izpildīti, ja zāles ir paredzētas retu slimību ārstēšanai un to lietošana ir būtiska.

Turklāt galvenokārt tiek pārmesta eksperta kvalifikācijas neesamība un neobjektivitāte.

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 141/2000 par zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai (OV L 18, 1. lpp.).

(2) Komisijas Regula (EK) Nr. 847/2000 (2000. gada 27. aprīlis), ar ko izklāsta noteikumus kritēriju īstenošanai, lai zālēm piešķirtu zāļu reti sastopamu slimību ārstēšanai statusu, un jēdzienu “līdzīgas zāles” un “klīniskais pārākums” definīcijas (OV L 103, 5. lpp.).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 140/40

Prasība, kas celta 2007. gada 4. maijā — General Technic/Komisija

(lieta T-142/07)

(2007/C 140/66)

Tiesvedības valoda — franču

Lietas dalībnieki

Prasītāja: General Technic Sàrl, Luksemburga (Luksemburgas Lielhercogiste) (pārstāvis — M. Nosbusch, avocat)

Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

Prasītājas prasījumi:

— pamatojoties uz EKL 230. pantu, atcelt Komisijas 2007. gada 21. februāra lēmumu par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru lietā COMP/E-1/38.823 — Elevatori un eskalatori, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;

— pakārtoti, pamatojoties uz EKL 229. pantu, atcelt vai samazināt tā naudas soda apmēru, kas tai uzlikts ar šo lēmumu;

— piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Ar šo prasību prasītāja lūdz daļēji atcelt Komisijas 2007. gada 21. februāra lēmumu C (2007) 512 gal. red. par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/E-1/38.823 — PO/Elevatori un eskalatori) sakarā ar aizliegto vienošanos par liftu un mehānisko kāpņu uzstādīšanu un uzturēšanu Beļģijā, Vācijā, Luksemburgā un Nīderlandē, ar kurām tika ietekmēta publiskā iepirkuma procedūra, sadalīts tirgus, noteiktas cenas, piešķirti projekti un līgumi par aparatūras tirdzniecību, uzstādīšanu, uzturēšanu un modernizēšanu un informācijas apmaiņu, ciktāl šis lēmums attiecas uz prasītāju. Pakārtoti, prasītāja lūdz atcelt vai samazināt tai ar apstrīdēto lēmumu uzliktā naudas soda apmēru.

Savas prasības pamatojumam prasītāja uzsver, ka Komisija nav pietiekami pamatojusi lēmumu atzīt par solidāri līdzatbildīgu tās meitas uzņēmuma, kas ir aizliegtās vienošanās dalībniece, uzliktā naudas soda samaksāšanā. Tā apgalvo, ka Komisija nav ņēmusi vērā tās dalības meitas uzņēmuma kapitālā būtību un apmēru, jo prasītāja ir finansiāla rakstura sabiedrība, kas pati neveic tirdzniecības darbības un ka tai ir mazākuma dalība meitas uzņēmumā un tā nepārsniedz to, kas ir vajadzīgs tās finansiālo interešu aizsardzībai. Prasītāja arī apgalvo, ka Komisija nav no juridiskā viedokļa pietiekami pamatojusi tās iesaistīšanos attiecīgās aizliegtās vienošanās noslēgšanā, atšķirībā no tās akcionāres — kā meitas uzņēmuma līdzpārvaldnieces — personīgās lomas.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 42/30

Prasība, kas celta 2006. gada 15. decembrī — Tomkins pret Komisiju

(Lieta T-382/06)

(2007/C 42/52)

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Prasītājs: Tomkins plc, Londona (Apvienotā Karaliste) (pārstāvji — T. Soames un S. Jordan, solicitors)

Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

Prasītāja prasījumi:

— atcelt 1. pantu Komisijas 2006. gada 20. septembra Lēmumā (lieta COMP/F-1/38.121 — Savienojumi — C(2006) 4180 galīgā redakcija) par procedūru atbilstoši EKL 81. un EEZ līguma 53. pantam, ciktāl tas attiecas uz prasītāju; vai, pakārtoti,

— grozīt apstrīdētā lēmuma 2. panta h) punktu, lai samazinātu naudas sodu, kas uzlikts prasītājam un Pegler; un

— piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasītājs lūdz atcelt Komisijas 2006. gada 20. septembra Lēmuma C(2006) 4180, galīgā redakcija, lietā COMP/F-1/38.121 — Savienojumi, 1. pantu, ar kuru Komisija atzina prasītāju par atsevišķi un solidāri ar Pegler Ltd atbildīgu par EKL 81. panta pārkāpumu vara savienojumu rūpniecībā no 1988. gada 31. decembra līdz 2001. gada 22. martam, un piesprieda tam naudas sodu 5,25 miljonu EUR apmērā. Pakārtoti, prasītājs lūdz grozīt apstrīdētā lēmuma 2. panta h) punktu.

Prasītājs apgalvo, ka Komisija esot pārkāpusi EKL 230. pantu, šādu iemeslu dēļ:

Pirmkārt, Komisija esot pārkāpusi noteikumus, kas reglamentē mātes sabiedrību atbildību par to filiāļu rīcību, atzīstot prasītāju par līdzatbildīgu par Pegler, viena no prasītāja agrākajām filiālēm, rīcību. Šajā ziņā prasītājs apgalvo, ka Komisija pieļāvusi acīmredzamu kļūdu tiesību piemērošanā, kļūdaini minot juridisko pamatu mātes sabiedrības atbildībai un kļūdaini piemērojot testu akcionāru atbildībai tādā faktiskajā situācijā, kur tas nav piemērojams. Turklāt prasītājs min, ka Komisija esot kļūdījusies, pamatojoties uz prasītāja iespējamo uzņēmējdarbības apjomu celtniecības nozarē kā uz saistītu ar to, vai prasītājs ir tikai finansiāls ieguldītājs, kas deleģējis atbildību par darbību Pegler vietējās uzņēmējdarbības vienības līmenī. Vēl tādēļ, ka Komisija izvairījās no tās pienākuma noteikt akcionāru atbildību un uzliekot šo pienākumu akcionāriem, šajā lietā tiek pārkāpta nevainīguma prezumpcija.

Otrkārt, prasītājs uzskata, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu faktos un nav pierādījusi atbilstoši vajadzīgajam tiesiskajam standartam jebkādu noteicošu prasītāja ietekmi uz Pegler tirdzniecības rīcību. Atbilstoši prasītāja apgalvotajam fakti nepierāda prasītāja atbildību nedz atbilstoši (a) pareizajiem tiesību aktiem, kuru vai nu Komisija nepiemēroja, vai piemēroja kļūdaini, nedz (b) pareizajam tiesību aktam, kā to apgalvoja Komisija.

Treškārt, prasītājs apgalvo, ka Komisija neesot atbilstoši pamatojusi, kādēļ prasītāja iesniegtie pierādījumi nebija pietiekami, lai atspēkotu pieņēmumu par noteicošu ietekmi.

Ceturtkārt, prasītājs apgalvo, ka Komisija piemēroja nepareizo standartu, palielinot atturēšanas darbības, un pienācīgi neizvērtēja pierādījumus Pegler aizliegtās vienošanās līdzdalības ilguma aprēķināšanai, tā rezultātā nepamatoti un neprecīzi nosakot pārkāpuma ilgumu.
—

pārkāpts EKL 81. pants attiecībā uz to, ka prasītājai ir jāatbild par konkurences noteikumu pārkāpumu, ko izdarīja Ausimont. No vienas puses, atbildētāja kļūdījusies, secinot, ka pilnīga līdzdalība uzņēmumā ir pietiekošs pamats, lai uzskatītu, ka kontrolētājai sabiedrībai ir ietekme uz kontrolējamo sabiedrību un tādējādi kontrolētāja sabiedrība ir uzskatāma par līdzatbildīgu pārkāpumā, ko izdarījusi kontrolētā sabiedrība. No otras puses, prasītāja norāda, ka apstrīdētais lēmums ir pretrunīgs un nav argumentēts, kā arī ir pārkāpts EKL 81. pants saistībā ar secinājumu par to, ka šajā gadījumā pastāv “citi elementi”, kas norāda, ka Ausimont nebija autonoma vienība, kas ir spējīga izlemt par savu komercstratēģiju.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 82/38

Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Standard Commercial Corporation, Standard Commercial Tobacco Corporation un Trans- Continental Leaf Tobacco Corporation iesniedza 2005. gada 21. janvārī

(lieta T-24/05)

(2005/C 82/69)

tiesvedības valoda - angļu

Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2005. gada 21. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Standard Commercial Corporation, Vilsona, Ziemeļkarolīna (ASV), Standard Commercial Tobacco Corporation, Vilsona, Ziemeļkarolīna (ASV), un Trans- Continental Leaf Tobacco, Vaduca (Lihtenšteina), kuras pārstāv advokāti M. Odriozola, M. Marañón un A. Emch.

Prasītāju prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

— atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2004. gada 20. oktobra Lēmumu lietā COMP/C.38.238/B.2 Raw Tobacco Spain daļā, kas attiecas uz prasītājiem;

— piespriest Eiropas Kopienu Komisijai atlīdzināt prasītāju tiesāšanās un parējos izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Apstrīdētajā lēmumā Komisija norāda, ka prasītājas citu uzņēmumu vidū laika posmā no 1996. gada līdz 2001. gadam ir pārkāpušas EKL 81. panta 1. punktu, noslēdzot vienošanās un/vai veicot saskaņotas darbības, nolūkā katru gadu noteikt katra veida jēltabakas (jebkuras kvalitātes) (maksimālo) vidējo piegādes cenu un savstarpēji sadalot katra veida iepērkamās jēltabakas daudzumu. Komisija turpmāk norāda, ka pēdējo trīs gadu laikā (1999-2001) uzņēmumi savstarpēji vienojušies par cenu kategorijām, kas atkarīgas no katra veida jēltabakas kvalitātes līmeņa, un papildus nosacījumiem.

Sava prasības pieteikuma atbalstam prasītājas vispirms iebilst, ka Komisija nepareizi piemērojusi EKL 81. panta 1. punktu un Regulas Nr. 1/2003 (1) 23. panta 2. punktu, uzskatot prasītājus par atbildīgiem par pārkāpumu, ko izdarījusi to filiāle. Saskaņā ar prasītāju viedokli Komisija nav pierādījusi ne to, ka prasītājas izšķiroši ietekmējušas to filiāli visā pārkāpuma laikā, ne to, ka tās faktiski ietekmējušas filiāles politiku. Pakārtoti, prasītājas tāpat iebilst, ka Komisija nav norādījusi pietiekamu pamatojumu, lai uzskatītu prasītājas par atbildīgām par pārkāpumu, ko izdarījusi to filiāle.

Turpmāk prasītājas iebilst, ka Komisija ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, nepiemērojot prasītājiem kritēriju, ko tā piemēroja, atbrīvojot no atbildības citas mātes sabiedrības, kuru filiāles ir izdarījušas attiecīgo pārkāpumu. Minētais attiecas uz faktu, ka netika ņemts vērā tas, ka viena no prasītājām bija ieinteresēta tās filiālē tīri finansiāli, kaut gan Komisija bija atbrīvojusi no atbildības citu mātes sabiedrību, balstoties tieši uz šo iemeslu.

(1) Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā, OV L 1, 04.01.2003., 1. lpp.
Vispārējās tiesas (desmitā palāta) 2021. gada 18. novembra rīkojums –

RG/Padome

(lieta T‑157/21)

Atcelšanas prasība – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Tirdzniecības un sadarbības nolīgums starp Savienību un Euratom, no vienas puses, un Apvienoto Karalisti, no otras puses – Padomes Lēmums par to, lai parakstītu un provizoriski piemērotu Tirdzniecības un sadarbības nolīgumu – Nodošanas mehānisms, pamatojoties uz apcietināšanas orderi – Persona, kas aizturēta vai apcietināta Īrijā pēc tam, kad ir beidzies pārejas periods, lai izpildītu Eiropas apcietināšanas orderi, ko ir izdevusi Apvienotā Karaliste pārejas perioda laikā – Individuāla skāruma neesamība – Nereglamentējošs akts – Nepieņemamība

1. Atcelšanas prasība – Fiziskas vai juridiskas personas – Pieņemamības nosacījumi – Locus standi – Locus standi – Lēmums par starptautiska nolīguma parakstīšanu un provizorisku piemērošanu – Paša starptautiskā nolīguma satura ņemšana vērā (LESD 263. panta 4. daļa) (skat. 21. punktu)

2. Atcelšanas prasība – Fiziskas vai juridiskas personas – Tiesību akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli – Vispārēja rakstura tiesību akta radīts individuāls skārums – Nosacījumi – Padomes lēmums par Tirdzniecības un sadarbības nolīguma starp Savienību un Euratom, no vienas puses, un Apvienoto Karalisti, no otras puses, parakstīšanu un provizorisku piemērošanu – Prasība, ko cēlusi pieprasītā persona, pamatojoties uz Eiropas apcietināšanas orderi, kas izsniegts pirms pārejas perioda un uz kuru attiecas minētais nolīgums – Individuāla skāruma neesamība – Nepieņemamība (LESD 263. panta 4. daļa; Eiropas Parlamenta un Padomes Regula Nr. 2020/2252) (skat. 26., 27., 29. – 32. punktu)

3. Atcelšanas prasība – Fiziskas vai juridiskas personas – Reglamentējoša akta jēdziens LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē – Lēmums par starptautiska nolīguma parakstīšanu un provizorisku piemērošanu – Izslēgšana (LESD 263. panta 4. daļa; Eiropas Parlamenta un Padomes Regula Nr. 2020/2252) (skat. 35., 37.– 41. punktu)

Priekšmets

Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts daļēji atcelt Padomes Lēmumu (ES) 2020/2252 (2020. gada 29. decembris) par to, lai Savienības vārdā parakstītu un provizoriski piemērotu Tirdzniecības un sadarbības nolīgumu starp Eiropas Savienību un Eiropas Atomenerģijas kopienu, no vienas puses, un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti, no otras puses, un Nolīgumu starp Eiropas Savienību un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti par drošības procedūrām klasificētas informācijas apmaiņai un aizsardzībai (OV 2020, L 444, 2. lpp.).

Rezolutīvā daļa

1) Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

2) Par Īrijas un Eiropas Komisijas pieteikumiem par iestāšanos lietā vairs nav jālemj.

3) RG sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus, izņemot ar pieteikumiem par iestāšanos lietā saistītos izdevumus.
50

No tā izriet, ka Regulā Nr. 1024/2013, it īpaši tās 4. panta 1. punktā, paredzētās prudenciālās uzraudzības, ko veic ECB, mērķis ir samazināt konkrētus riskus, kuri saistīti ar ekonomisko un finanšu stabilitāti eurozonā, izvairoties it īpaši no kredītiestādes maksātnespējas. ECB kompetence veikt tai uzticētos uzraudzības uzdevumus ir nepieciešama, lai atklātu riskus, kas apdraud banku dzīvotspēju, un liktu tām veikt nepieciešamos pasākumus.
36

EUIPO un personai, kas iestājusies lietā, nolēmums ir nelabvēlīgs. Šie lietas dalībnieki abi ir bijuši vienlīdz neuzmanīgi, laikus neinformējot Vispārējo tiesu un prasītāju par to, ka persona, kas iestājusies lietā, ir atsaukusi iebildumus pret preču zīmes “WONDERLAND” reģistrāciju. Tomēr prasītāja ir lūgusi piespriest atlīdzināt pārskatīšanas tiesvedības izdevumus tikai EUIPO. Tādējādi EUIPO papildus savu izdevumu segšanai ir jāpiespriež atlīdzināt pusi no prasītājas tiesāšanās izdevumiem saistībā ar pārskatīšanas tiesvedību. Prasītāja tādējādi sedz pusi no saviem tiesāšanās izdevumiem pati.
21

Tomēr šajā lietā, lai gan starp prasītāju un personu, kas iestājusies lietā, bija paredzēta visaptveroša labprātīga vienošanās par attiecīgo preču zīmi, no lietas materiāliem neizriet, ka jautājums par tiesāšanās izdevumiem personai, kas iestājusies lietā, būtu ticis iesniegts nodalīti no pārējās vienošanās tādā veidā, lai tā, pilnībā pārzinot faktus saistībā ar šo jautājumu, būtu varējusi paust savu nostāju neatkarīgi no diskusijām par lietas būtību.
53

Prasītāja it īpaši uzsver, ka, ņemot vērā tā kontekstu un atsauci uz Īstenošanas regulas Nr. 725/2011 12. pantu, forma “may not”, kas lietota apstrīdētā akta ceturtajā punktā, teikumā “As a result, the Commission hereby notifies you of the eco‑innovation CO2 savings certified by reference to Implementing Decision (EU) 2015/158 that may not be taken into account for the calculation of the average specific emissions of Daimler AG in 2017” (Tādēļ Komisija ar šo jums paziņo par CO2 emisiju ietaupījumiem, kas iegūti ar ekoinovācijām un sertificēti atbilstoši Īstenošanas lēmumam (ES) 2015/158, kas nevar tikt ņemti vērā Daimler AG vidējo īpatnējo CO2 emisiju aprēķinā 2017. gadā), būtu jāsaprot kā principa apstiprinājums, nevis kā vienkāršs “brīdinājums” vai vienkārša kāda pasākuma iespējamība nākotnē.
2

Saskaņā ar pamatdirektīvas 1. panta 1. punkta pirmo teikumu šīs direktīvas mērķis ir izveidot saskaņotu regulējumu elektronisko komunikāciju pakalpojumiem, elektronisko komunikāciju tīkliem, saistītajām iekārtām un saistītajiem pakalpojumiem, kā arī konkrētiem termināliekārtu aspektiem attiecībā uz piekļuves atvieglošanu lietotājiem ar invaliditāti. Šajā ziņā pamatdirektīvā ir noteikti uzdevumi, kuri ir uzticēti valsts regulatīvajām iestādēm (turpmāk tekstā – “VRI”), proti, struktūrai vai struktūrām, kurām katra no dalībvalstīm ir noteikusi vienu vai vairākus no šiem uzdevumiem. Tie it īpaši ietver, kā tas ir paredzēts minētās direktīvas 16. pantā, konkrēto tirgu analīžu veikšanu, kas var izraisīt to, ka VRI uzliek īpašus reglamentējošus pienākumus, kuri tiek saukti arī par “koriģējošiem pasākumiem”, operatoriem, kam ir būtiska ietekme kādā no tirgiem, uz kuriem attiecas pamatdirektīva.
33

Ar dokumentiem, kas datēti attiecīgi ar 2018. gada 8., 11. un 12. jūniju, Helm AG, Monsanto Europe NV/SA un Monsanto Company, Nufarm GmbH & Co. KG, Nufarm, Albaugh Europe Sàrl, Albaugh UK Ltd un Albaugh TKI d.o.o., kā arī Barclay Chemicals Manufacturing Ltd lūdza atļauju iestāties lietā Komisijas secinājumu atbalstam.
Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2018. gada 30. novembra rīkojums –

Front Polisario/Padome

(lieta T‑275/18)

Prasība atcelt tiesību aktu – Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu aviācijas nolīgums starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Marokas Karalisti, no otras puses – Akts par noslēgšanu – Minētā nolīguma nepiemērojamība Rietumsahāras teritorijai – Locus standi neesamība – Nepieņemamība

1. Prasība atcelt tiesību aktu – Fiziskas vai juridiskas personas – Tiesību akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli – Padomes lēmums par nolīguma noslēgšanu ar trešo valsti, kuram nav juridisku seku šīs valsts kontrolētā teritorijā, jo tai minētajā teritorijā nav starptautiski atzītas suverēnās varas – Neatkarības kustības, kas atzīta par šīs teritorijas iedzīvotāju pārstāvi un kura piedalās Apvienoto Nāciju Organizācijas rīkotajās sarunās par minētās teritorijas statusa noteikšanu, celta prasība – Nepieņemamība (LESD 263. panta 4. daļa; EK‑Marokas aviācijas nolīgums) (skat. 26., 42. punktu)

2. Starptautiskie nolīgumi – Savienības nolīgumi – EK‑Marokas aviācijas nolīgums – Teritoriālā piemērojamība – Rietumsahāras teritorija, kurai nav savas pārvaldes un kura atrodas ārpus Pušu suverenitātes robežām – Izslēgšana (Kopienu un Marokas partnerattiecību nolīguma 11. pants; EK‑Marokas aviācijas nolīguma 1. panta 15. punkts) (skat. 27., 28., 32.–35., 41. punktu)

3. Starptautiskie nolīgumi – Savienības nolīgumi – EK‑Marokas aviācijas nolīgums – Teritoriālā piemērojamība – Rietumsahāras teritorijai piegulošie ūdeņi – Izslēgšana (EK‑Marokas aviācijas nolīguma 1. panta 15. punkts) (skat. 30.–35., 41. punktu)

4. Starptautiskie nolīgumi – Savienības nolīgumi – Interpretācija – Agrāk īstenotās prakses nolīguma piemērošanā ņemšana vērā – Apjoms – Apgalvotais Savienības nodoms īstenot nolīgumu pretēji pašnoteikšanās un līgumu relatīvas iedarbības principiem – Nesaderība ar līgumu godprātīgas izpildes principiem (EK‑Marokas aviācijas nolīguma 1. panta 15. punkts) (skat. 37. –39. punktu)

Priekšmets

Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Padomes Lēmumu (ES) 2018/146 (2018. gada 22. janvāris) par to, lai Savienības vārdā noslēgtu Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu aviācijas nolīgumu starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Marokas Karalisti, no otras puses (OV 2018, L 26, 4. lpp.)

Rezolutīvā daļa

1) Prasību noraidīt.

2) Par Spānijas Karalistes, Francijas Republikas un Eiropas Komisijas iesniegtajiem pieteikumiem par iestāšanos lietā nav jālemj.

3) Front populaire pour la libération de la Saguia‑el‑Hamra et du Rio de Oro (Front Polisario) sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.