50

Par EDF 1997. gadā gūto nodokļu atvieglojumu Komisija uzskatīja: “84. Tā kā Likumā [Nr. 97-1026] ir noteikts, ka EDF uzskatāma par VPT īpašnieci kopš 1956. gada, jāpārbauda, vai šajā likumā nav paredzēta VPT īpašumtiesību pāriešana. 85. Saskaņā ar Francijas iestāžu sniegto informāciju EDF var uzskatīt par VPT īpašnieci kopš pirmajiem 1956. gada tipveida noteikumiem. Šo secinājumu pamato šādi fakti: dažādu veidu koncesijas līgumu iezīmes Francijas tiesību aktos, sākotnējās EDF koncesijas īpašās iezīmes, kas neietvēra precīzu atpakaļnodošanas noteikumu, attiecīgo aktīvu iegūšanas procedūra, par kuru EDF bija jāsamaksā nodoklis, kas bija līdzīgs atsavināšanas kompensācijai, un VPT uzturēšanas un attīstības finansēšanas nosacījumi uz EDF rēķina. Tāpēc Komisija uzskata, ka ar [Likumu Nr. 97-1026] veiktā VPT īpašuma “noskaidrošana” pati par sevi neietver valsts atbalsta elementus. 86. Turpmāk jānoskaidro, vai [Likumā Nr. 97-1026] šīs “noskaidrošanas” aspektā ir izdarīti visi secinājumi par nodokļiem un, ja tā nebūtu, vai EDF nav sniegtas priekšrocības nodokļu ziņā. 87. Laika posmā no 1987. gada līdz 1996. gadam EDF izveidoja no nodokļiem atbrīvotus uzkrājumus VPT atjaunošanai. Pēc [Likuma Nr. 97-1026] pieņemšanas, kurā EDF atzīta par VPT īpašnieci kopš 1956. gada, šie uzkrājumi kļuva lieki un tādēļ tie bija jāpārceļ uz citiem bilances posteņiem. 88. Ekonomikas ministra vēstule, kurā izklāstītas EDF bilances pārstrukturēšanas nodokļu sekas, liecina, ka neizmantotajiem uzkrājumiem VPT atjaunošanai Francijas iestādes bija uzlikušas uzņēmuma ienākumu nodokli ar procentu likmi 41,66%, kas piemērojama 1997. gadā. 89. Savukārt saskaņā ar Likuma [Nr. 97-1026] 4. pantu daļa šo uzkrājumu — koncedenta tiesības, kas atbilst jau veiktajām atjaunošanas operācijām, — FRF 14,119 miljardu apmērā tika pārcelta uz kapitālieguldījumiem, to neapliekot ar uzņēmuma ienākumu nodokli. Francijas iestādes pašas atzīst šīs operācijas nelikumīgo raksturu. Komisijai nosūtītajā nodokļu ģenerāldirekcijas 2002. gada 9. aprīļa komentārā Francijas iestādes norāda, ka “koncedenta tiesības saistībā ar VPT ir parāds, kas nav pamatots un kas iekļaušanas kapitālā dēļ ir nelikumīgi atbrīvots no nodokļa”, un ka “šie uzkrājumi pirms to ietveršanas kapitālā bija no uzņēmuma pasīviem, kur nebija to vieta, jāpārskaita uz tīru kontu, bet tas radītu pozitīvas izmaiņas neto aktīvos, kas ir apliekami ar nodokli saskaņā ar [Vispārīgā nodokļu likuma] 38. panta 2. punktu”. Tās konstatē, ka “[EDF 1997. gadā] šādi iegūto nodokļu atvieglojumu iespējams novērtēt 5,88 miljardu franku (14,119 x 41,66%) apmērā”, proti, EUR 888,89 miljonu apmērā. 90. Komisija, pirmkārt, konstatē, ka saskaņā ar [CNC] atzinumu kļūdu labojumi jāatspoguļo tā finanšu gada grāmatvedības uzskaitē, kurā tās tikušas konstatētas. Otrkārt, Komisija uzskata, ka, tā kā no nodokļiem atbrīvotie neizmantotie uzkrājumi par FRF 38,5 miljardiem 1997. gadā tika aplikti ar uzņēmuma ienākumu nodokli ar procentu likmi 41,66%, nepastāv nekādi objektīvi iemesli, lai neapliktu ar nodokli tādas pašas likmes apmērā arī otru ar nodokli neaplikto uzkrājumu daļu. 91. Komisija uzskata, ka koncedenta tiesības bija jāapliek ar nodokli tajā pašā laikā un ar tādu pašu procentu likmi kā pārējie grāmatvedības uzkrājumi, kas izveidoti ar nodokļu atvieglojumiem. Tas nozīmē, ka koncedenta tiesības FRF 14,119 miljardu apmērā bija jāpieskaita neizlietotajiem uzkrājumiem FRF 38,5 miljardu apmērā, lai tos apliktu ar nodokli ar likmi 41,66%, ko Francijas iestādes piemēro EDF bilances pārstrukturēšanai. Nemaksājot visu uzņēmuma ienākumu nodokli, kas bija jāmaksā bilances restrukturizācijas laikā, EDF ieekonomēja EUR 888,89 miljonus. 92. Komisija uzskata, ka atbalsts tiešām ir izmaksāts 1997. gadā, jo šajā laikā FRF 14,119 miljardi bija parāds valstij, kas bilancē ierakstīts kā koncedenta tiesības un ko valsts atlaida ar [Likumu Nr. 97-1026]. 93. Francijas iestādes apgalvo, ka pat bez uzkrājumiem VPT atjaunošanai EDF nebūtu bijusi spējīga maksāt uzņēmuma ienākumu nodokli no 1987. gada līdz 1996. gadam no iepriekšējiem gadiem pārnesto zaudējumu vērā ņemšanas nodokļu aprēķinā dēļ. Komisija uzskata, ka šis arguments nav būtisks, tā kā nodokļu atbrīvojums attiecas uz 1997. gadu, nevis iepriekšējiem gadiem. Turklāt Komisija atzīmē, ka bez šiem uzkrājumiem vajadzība ņemt vērā no iepriekšējiem gadiem pārnestos zaudējumus no 1987. gada līdz 1996. gadam būtu pakāpeniski izzudusi un tādējādi EDF nodokļu parāda summa 1997. gadā būtu bijusi daudz lielāka. 94. Francijas iestādes arī uzskata, ka, lai gan uzkrājumi VPT atjaunošanai izvērsās par priekšrocībām, tās sakarā ar 1997. gadā maksātā uzņēmumu nodokļa palielināšanos būtu jāuzskata par anulētām. Šo argumentu Komisija var tikai noraidīt. Kā tā ir tikko pierādījusi un kā 2002. gada 9. aprīļa paziņojumā norāda pašas Francijas iestādes, lai gan neizmantotie uzkrājumi tika normāli aplikti ar nodokli, koncedenta tiesības tika pārgrupētas kapitālieguldījumos, nesamaksājot uzņēmuma ienākumu nodokli. Tādējādi 1997. gadā EDF samaksātais nodoklis bija mazāks par normāli maksājamo nodokli. 95. Francijas iestādes turklāt apgalvo, ka 1997. gada grāmatvedības uzskaites reforma ir līdzvērtīga papildu kapitālieguldījumam par summu, kas vienāda ar daļēju atbrīvojumu no nodokļa. Tādējādi tie esot ieguldījumi, nevis atbalsts. Tās arī apgalvo, ka laika posmā no 1987. gada līdz 1996. gadam EDF kopumā pārskaitīja valstij summu, kas bija lielāka par uzņēmuma ienākuma nodokli, ko būtu maksājusi komerctiesību sabiedrība, kura nebūtu veidojusi uzkrājumus VPT atjaunošanai un kura būtu izmaksājusi saviem akcionāriem dividendēs 37,5% no tīrās peļņas pēc nodokļu samaksas. 96. Komisija šos argumentus var tikai noraidīt, atgādinot, ka privātā ieguldītāja princips var darboties vienīgi saimnieciskās darbības īstenošanā, nevis regulēšanas pilnvaru īstenošanā. Valsts iestāde nevar izmantot argumentu par iespējamu ekonomisko peļņu, ko tā varētu iegūt kā uzņēmuma īpašniece, lai attaisnotu atbalstu, ko tā ir piešķīrusi pēc savas gribas, izmantojot prerogatīvas, kas tai ir attiecībā pret šo pašu uzņēmumu kā nodokļu administrācijas iestādei. 97. Tiešām, lai gan dalībvalsts papildus valsts varas funkciju veikšanai spēj darboties kā akcionāre, tā nevar jaukt valsts funkcijas valsts varas īstenošanā ar valsts kā akcionāra funkcijām. Atļaujot dalībvalstīm izmantot valsts varas prerogatīvas, veicot investīcijas uzņēmumos, kas darbojas konkurencei atvērtos tirgos, tiktu liegta Kopienas valsts atbalsta noteikumu lietderīgā iedarbība. Turklāt, lai gan Līgums saskaņā ar tā 295. pantu ir neitrāls attiecībā uz kapitāla īpašumu, valsts uzņēmumi ir jāpakļauj tādiem pašiem noteikumiem kā privāti uzņēmumi. Tomēr vienāda attieksme pret valsts un privātiem uzņēmumiem vairs nepastāvētu, ja valsts savas valsts varas prerogatīvas izmantotu to uzņēmumu labā, kur tā ir akcionāre. 98. Francijas iestādes apgalvo, ka EDF bilances pārstrukturēšanai jāpiemēro 1996. gada, nevis 1997. gada uzņēmuma ienākuma nodokļa likme. Kā jau norādīts, Komisija, atzīmē, pirmkārt, ka [CNC] uzskata, ka grāmatvedības uzskaites kļūdas jālabo tā finanšu gada laikā, kurā tās konstatētas. Tā kā uzkrājumi VPT atjaunošanai pēc Likuma [Nr. 97-1026] pieņemšanas bija kļuvuši lieki, tad tie bija jāpārgrupē tieši 1997. finanšu gada laikā un tādējādi tiem jāpiemēro uzņēmuma ienākumu nodokļa likme, kas piemērojama šim finanšu gadam. Otrkārt, Komisija konstatē, ka Francijas iestādes pašas ar nodokli apliktajai uzkrājumu daļai ir piemērojušas 1997. gada uzņēmuma nodokļu likmi. 99. Tādējādi tas, ka EDF 1997. gadā nesamaksāja nodokļus EUR 888,89 miljonu apmērā, rada priekšrocības grupai. EDF varēja izmantot summu, kas līdzvērtīga nemaksātajam nodoklim, lai palielinātu pašu kapitālu, nepiesaistot ārējus finanšu resursus. Priekšrocība noteikti ir selektīva, jo uzņēmuma ienākuma nodokļa nemaksāšana par daļu no šiem grāmatvedības uzkrājumiem veido izņēmumu no parasti šādām operācijām piemērojamā nodokļu režīma. Tas, ka priekšrocības EDF tika piešķirtas ar speciālu tiesību aktu — Likumu [Nr. 97-1026], apstiprina to vienreizējo un ārkārtējo raksturu. [..] 154 Pamatojoties uz iepriekš minētajiem apsvērumiem, Komisija uzskata, ka aplūkotais atbalsts ir darbības atbalsts, kas ir nostiprinājis EDF konkurences stāvokli attiecībā pret tās konkurentiem. Tādējādi tas nav saderīgs ar kopējo tirgu. 155. Visbeidzot, Komisija uzskata, ka pretēji Francijas iestāžu apgalvotajam šajā gadījumā nav piemērojams noilguma noteikums. EDF no 1987. gada līdz 1996. gadam radīja no nodokļa atbrīvotus grāmatvedības uzkrājumus. Tomēr jānorāda, pirmkārt, ka [CNC] uzskata, ka kļūdu labojumiem, kas pēc sava rakstura attiecas uz agrākām grāmatvedības uzskaites operācijām, jābūt atspoguļotiem grāmatvedības uzskaites kopsavilkumā finanšu gadā, kurā tās konstatētas, un, otrkārt, ka likumā ir noteikts, ka koncedenta tiesības tiek pārgrupētas kapitālieguldījumos bez pakļaušanas uzņēmuma ienākumu nodoklim 1997. gada 10. novembrī. Tādējādi nodokļu atvieglojums ir sniegts 1997. gadā, bet noilgums nav piemērojams jaunam atbalstam, kas izmaksāts šajā datumā.”