ĢENERĀLADVOKĀTA F. LEŽĒ [P. LÉGER] SECINĀJUMI,

sniegti 2004. gada 15. jūlijā ( )

Lieta C‑472/02

Siomab SA

pret

Institut bruxellois pour la gestion de l'environnement (IBGE)

[Cour d'appel de Bruxelles lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu]

Regula (EEK) Nr. 259/93 par atkritumu pārvadājumiem – 3. panta 8. punkts un 6. panta 8. punkts – Nosūtītāja kompetentās iestādes veikta pārvadājuma projekta paziņošana citām kompetentajām iestādēm – Paziņotāja veikta nepareiza pārvadājuma kvalifikācija – Nosūtītāja kompetentās iestādes tiesības atteikties nosūtīt pārvadājuma projektu vai pārkvalificēt to pēc savas iniciatīvas – Trūkums – Nosūtītāja kompetentās iestādes pienākums nosūtīt pārvadājuma projektu un izvirzīt iebildumus pret šī pārvadājuma veikšanu Regulas 4. panta 2. punkta b) apakšpunktā un 7. panta 2. punktā noteiktajos termiņos





1. Šī lieta attiecas uz Padomes 1993. gada 1. februāra Regulas (EEK) Nr. 259/93 par uzraudzību un kontroli attiecībā uz atkritumu pārvadājumiem Eiropas Kopienā, ievešanu tajā un izvešanu no tās ( ) interpretāciju. Tās normas atšķiras attiecībā uz atkritumiem, kuri ir paredzēti apglabāšanai un kuri ir paredzēti pārstrādei. Tās ir mazāk stingras pārstrādes nekā apglabāšanas gadījumā. Jēdzieni atkritumu "apglabāšana" un "pārstrāde" ir definēti Direktīvā 75/442/EEK ( ), uz kuru Regulā ir tieša atsauce ( ).

2. Regulā ir paredzēts, ka fiziskai vai juridiskai personai, kura vēlas veikt atkritumu pārvadājumu nolūkā tos apglabāt vai pārstrādāt, sauktai par "paziņotāju", šī pārvadājuma projekts ir jāpaziņo attiecīgajām kompetentajām valsts iestādēm galamērķa valstī ( ), valstī no kuras krava ir nosūtīta ( ), un vajadzības gadījumā valstij, caur kuras teritoriju notiek pārvadājuma tranzīts ( ), kā arī uzņēmumam, kuram atkritumi tiek nosūtīti. Regulā arī ir noteikts, ka katras dalībvalsts tiesību aktos ir iespējams paredzēt, ka nosūtītāja kompetentā iestāde ir tā, kura nodrošina, ka paziņotāja iesniegtais projekts tiek nosūtīts citām kompetentajām iestādēm, kā arī saņēmējam.

3. Šajā lietā Tiesai ir lūgts precizēt nosūtītāja kompetentās iestādes pilnvaras, kurai valsts tiesību akti uzliek par pienākumu pārsūtīt paziņojumu, gadījumā, ja šī iestāde nepiekrīt šī projekta kvalifikācijai. Jautājums ir par to, vai šai iestādei, ja tā uzskata, ka projekts, kas kvalificēts kā "pārstrādei paredzētu atkritumu pārvadājums" patiesībā atbilst apglabāšanai paredzētu atkritumu pārvadājumam, ir tiesības pēc savas iniciatīvas pārkvalificēt minēto pārvadājumu; vai tā var nosūtīt dokumentus atpakaļ paziņotājam; vai arī – tās pienākums ir nodrošināt projekta nosūtīšanu tādā veidā, kā tas ir kvalificēts, paturot sev tiesības izteikt iebildumus pret šī darījuma veikšanu, pamatojoties uz nepareizu kvalifikāciju.

4. Pirms īsa faktu izklāsta, kuru ietvaros Tiesai ir uzdots šis jautājums, es izklāstīšu atbilstošās Regulas normas, kā arī 2002. gada 27. februāra spriedumu lietā ASA ( ), kurš minēts iesniedzējtiesas lēmumā un kurā Tiesa ir sniegusi norādes, kas ir būtiskas atbildei, kuru es ieteikšu sniegt šajā lietā.

I – Regula

5. Regulas mērķis ir izveidot saskaņotu procedūru sistēmu, ar kurām ierobežot atkritumu apriti vides aizsardzības nodrošināšanas nolūkā ( ). Tās preambulā ir minēts – "par atkritumu pārvadājumiem iepriekš ir jāpaziņo kompetentajām iestādēm, lai tās būtu pienācīgi informētas jo īpaši par atkritumu veidu, pārvietošanu un apglabāšanu vai pārstrādi, kas ļautu šīm iestādēm veikt visus vajadzīgos pasākumus cilvēku veselības un vides aizsardzībai, ieskaitot iespēju izvirzīt pamatotus iebildumus pret pārvadājumu" ( ).

6. Paziņotājs, kura pienākums ir veikt šo paziņošanu, minētās Regulas 2. panta g) apakšpunktā ir definēts kā atkritumu sākotnējais ražotājs, bet, ja tas nav iespējams, licencēts savācējs vai persona, kura ir minēto atkritumu turētājs, kas ierosina tos pārvadāt vai pārvadā.

7. Procedūra, ko piemēro atkritumu pārvadāšanai dalībvalstu ietvaros, ir paredzēta Regulas II sadaļas A nodaļā, kas satur 3.‑5. pantu attiecībā uz apglabāšanai paredzētiem atkritumiem, un B nodaļā, kas satur 6.‑11. pantu, kas attiecas uz pārstrādei paredzētiem atkritumiem.

8. Regulas 3. un 6. pants, kuri paredz vienādus noteikumus, uzliek pienākumu paziņotājam, kas iecerējis pārvadāt no vienas dalībvalsts uz citu atkritumus, kas, attiecīgi, paredzēti apglabāšanai vai pārstrādei, par to informēt galamērķa kompetento iestādi un nosūtīt paziņojuma kopiju nosūtītāja un tranzīta kompetentajām iestādēm, kā arī kravas saņēmējam ( ). Paziņošana notiek ar kravas pavadzīmi, ko izsniedz nosūtītāja kompetentā iestāde ( ). Paziņotājam jāaizpilda kravas pavadzīme un, ja kompetentās iestādes to pieprasa, jāsniedz papildu informācija un dokumenti ( ). Tam jo īpaši jāsniedz informācija par darbībām, kas saistītas ar atkritumu apglabāšanu, kā tas atrunāts Direktīvas 75/442/EEK ( ) II. A pielikumā, ja atkritumus paredzēts apglabāt, vai jāprecizē darbības, kas saistītas ar atkritumu pārstrādi, kas uzskaitītas minētās direktīvas ( ) II. B pielikumā. Paziņotājam ar pārvadājuma saņēmēju arī ir jānoslēdz līgums par atkritumu apglabāšanu vai pārstrādi, kas atbilst Regulā paredzētām prasībām ( ).

9. Atbilstoši Regulas 3. panta 8. punktam un 6. panta 8. punktam: "Nosūtītāja kompetentā iestāde saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem var izlemt, ka tā pati, nevis paziņotājs, pārsūtīs paziņojumu galamērķa kompetentajai iestādei, kopijas nosūtot kravas saņēmējam un tranzīta kompetentajai iestādei."

10. 3. panta 8. punkts atšķirībā no 6. panta 8. punkta satur arī otro daļu, kurā paredzēts tālāk minētais. Ja valsts tiesību akti tai dod tiesības veikt pavadzīmes paziņošanu, "nosūtītāja kompetentā iestāde var nolemt nesūtīt paziņojumu, ja tai ir tūlītēji iebildumi pret attiecīgās kravas pārvadājumu saskaņā ar 4. panta 3. punktu. Šī iestāde nekavējoties informē paziņotāju par esošajiem iebildumiem." ( )

11. Saņemot paziņojumu par pārvadājuma projektu atkritumu apglabāšanas vai pārstrādes nolūkā, galamērķa kompetentā iestāde triju darba dienu laikā paziņotājam par to nosūta apliecinājumu un tā kopijas – pārējām iesaistītajām kompetentajām iestādēm, kā arī kravas saņēmējam ( ). Ar šī apliecinājuma nosūtīšanu sāk tecēt termiņš, kurā šīm iestādēm ir jāpieņem lēmums par apglabāšanas vai pārstrādes darbībām.

12. Attiecībā uz apglabāšanas darbībām Regulas 4. pantā ir paredzēts, ka to veikšanai ir jāsaņem atļauja no galamērķa kompetentās iestādes. Šādu atļauju izsniedz tikai tad, ja nav iebildumu no nosūtītāja un tranzīta kompetento iestāžu puses. Tās var izteikt šādus iebildumus vai noteikt pārvadājumam zināmus nosacījumus 20 dienu termiņā, skaitot no apliecinājuma par paziņojuma saņemšanu izsūtīšanas. Galamērķa kompetentā iestāde var pieņemt lēmumu par pārvadājuma atļaušanu ar nosacījumiem vai bez tiem, kā arī atteikt paredzēto pārvadājumu ne ātrāk kā 21 dienu pirms un ne vēlāk kā 30 dienas pēc apliecinājuma nosūtīšanas ( ).

13. Iebildumi un nosacījumi, kurus var izteikt vai noteikt kompetentās iestādes, ir minēti 4. panta 3. punktā. Saskaņā ar šīs normas a) apakšpunktu nolūkā ieviest tuvākās vietas izvēles principu, prioritātes piešķiršanu pārstrādei un pašpietiekamību atkritumu apglabāšanā un pārstrādē Kopienas un dalībvalstu līmenī atbilstoši Direktīvas 75/442/EEK noteikumiem, dalībvalstis var veikt pasākumus, lai pilnīgi vai daļēji aizliegtu vai sistemātiski iebilstu pret atkritumu pārvadājumiem. Saskaņā ar 4. panta 3. punkta b) apakšpunktu nosūtītāja un galamērķa kompetentās iestādes var arī izteikt pamatotus iebildumus pret plānotiem pārvadājumiem, ja tie neatbilst minētās direktīvas noteikumiem, lai īstenotu pašpietiekamības principu atkritumu apglabāšanā un pārstrādē Kopienas un valsts līmenī, vai gadījumos, kad atkritumu apglabāšanas objektā ir jāapglabā atkritumi no tuvāk esoša atkritumu veidošanās avota un kompetentā iestāde prioritāti ir piešķīrusi šiem atkritumiem, vai arī, lai nodrošinātu, ka pārvadājumi tiek veikti saskaņā ar atkritumu apsaimniekošanas plāniem. Bez tam saskaņā ar šīs normas c) apakšpunktu nosūtītāja, galamērķa un tranzīta kompetentās iestādes var izteikt pamatotus iebildumus pret plānoto pārvadājumu, pirmkārt, ja tas nenotiek saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem, kas attiecas uz vides aizsardzību, sabiedrisko kārtību, sabiedrisko drošību vai veselības aizsardzību, otrkārt, ja paziņotājs vai kravas saņēmējs iepriekš ir tikuši atzīti par vainīgiem nelikumīgu pārvadājumu veikšanā, un, treškārt, pārvadājums ir pretrunā ar saistībām, kas izriet no starptautiskajām konvencijām, ko noslēgusi dalībvalsts vai iesaistītās dalībvalstis.

14. Attiecībā uz atkritumiem, kas paredzēti pārstrādei, Regulas 7. pantā ir paredzēts, ka galamērķa, nosūtītāja un tranzīta kompetentās iestādes 30 dienu laikā pēc apliecinājuma nosūtīšanas var izteikt iebildumus pret pārvadājumu ( ) un 20 dienu laikā pēc apliecinājuma nosūtīšanas izvirzīt nosacījumus, kas jāievēro, transportējot atkritumus to jurisdikcijā esošajā teritorijā ( ). Pamati, uz kuriem var balstīt šos iebildumus, ir uzskaitīti 7. panta 4. punktā un to ir mazāk nekā apglabāšanai paredzēto atkritumu gadījumā. Ja 30 dienu termiņā nav izvirzīti nekādi iebildumi, pārvadājumu var veikt viena gada laikā pēc šā datuma ( ). Tomēr gadījumā, ja tiek pārvadāti pārstrādei paredzēti atkritumi, kas iekļauti Regulas IV pielikumā ar nosaukumu "Atkritumu sarkanais saraksts", iepriekš ir jāsaņem kompetento iestāžu rakstiska pārvadājuma atļauja, jo tie ir uzskatāmi par sevišķi bīstamiem, vai arī gadījumā, ja attiecīgie atkritumi vēl nav iekļauti kādā no minētās Regulas pielikumiem. ( )

15. Regulas 26. pantā, kas arī ir minēts iesniedzējtiesas uzdotajā jautājumā, ir definēts "nelikumīga pārvadājuma" jēdziens un paredzētas sekas šāda pārvadājuma gadījumā atkarībā no tā, kas par to ir atbildīgs – paziņotājs vai saņēmējs.

II – Spriedums lietā ASA

16. Iepriekš minētajā spriedumā lietā ASA Tiesa saskārās ar situāciju, kurā kompetentā nosūtītāja iestāde bija cēlusi iebildumus pret pārvadājuma projektu, ko paziņotājs bija kvalificējis kā pārstrādes darbības, pamatojoties uz to, ka, pēc tās domām, tā bija apglabāšanas darbība ( ). Tā kā šajā lietā nebija piemērojami Regulas 6. panta 8. punkta noteikumi, prasītājam pašam bija par savu projektu jāpaziņo visām kompetentajām iestādēm un saņēmējam. Tiesai tika uzdots jautājums, lai noskaidrotu, vai nosūtītāja kompetentā iestāde bija kompetenta pārbaudīt, vai pārvadājuma projekts, kas paziņojumā kvalificēts kā "pārstrādei paredzētu atkritumu pārvadājums" patiešām atbilda šai kvalifikācijai; vai šādā gadījumā tā varēja iebilst pret šo pārvadājumu, pamatojoties uz to, ka paziņotāja norādītā kvalifikācija nebija pareiza, un uz kādas Kopienu tiesību normas tā varēja balstīties.

17. Tiesa nolēma, ka no sistēmas, kas izveidota ar Regulu, izriet, ka visām galamērķa kompetentajām iestādēm ir jāpārbauda, vai paziņotāja norādītā kvalifikācija atbilst minētajai Regulai un jāiebilst, ja šī kvalifikācija nav pareiza ( ). Tā secināja, ka, ja nosūtītāja kompetentā iestāde uzskata, ka pārvadājuma mērķis paziņojumā ir nepareizi kvalificēts, tā savus iebildumus pret pārvadājumu var balstīt uz šo kļūdaino pamatojumu, neatsaucoties uz konkrētu Regulas normu, kurā noteikti iebildumi, kurus dalībvalstis var izvirzīt atkritumu pārvadājumam ( ).

18. Tiesa norādīja, kādas ir šādu iebildumu sekas. Kā citi Regulā paredzētie iebildumi, tie liedz veikt pārvadājumu ( ). Paziņotājs tātad var vai nu atteikties vest atkritumus uz citu dalībvalsti, iesniegt jaunu paziņojumu, vai arī ierosināt attiecīgu sūdzību par lēmumu, ko pieņēmusi nosūtītāja kompetentā iestāde, iebilstot pret pārvadājumu. Tiesa tomēr precizēja, ka jebkurā gadījumā kompetentās iestādes kompetencē nav pēc savas iniciatīvas pārkvalificēt atkritumu pārvadājuma mērķi, jo šādas vienpusējas pārkvalificēšanas rezultātā dažādas kompetentās iestādes izvērtētu vienu un to pašu pārvadājumu, ņemot vērā dažādu Regulas nodaļu attiecīgās normas, kas būtu pretrunā sistēmai, kas izveidota ar šo Regulu ( ).

19. Turklāt Tiesa atgādināja, ka savā 2001. gada 13. decembra spriedumā lietā DaimlerChrysler ( ) tā bija izlēmusi, ka Regulā noteiktā procedūra paziņotājam nodrošina to, ka tā pārvadājuma projekts tiks izvērtēts šajā Regulā noteiktajos termiņos un ka tas ne vēlāk kā līdz šo termiņu beigām tiks informēts par to, vai nu, iespējams, ar kādiem nosacījumiem pārvadājumu ir iespējams veikt ( ). Tiesa šajā spriedumā secināja, ka nosūtītāja kompetentajai iestādei iebildumi par pārstrādes mērķiem paredzēta pārvadājuma nepareizu kvalifikāciju, kad, pēc šīs iestādes uzskatiem, projekts attiecas uz apglabāšanu, ir jāceļ termiņā, kas paredzēts Regulas 7. panta 2. punktā ( ).

III – Fakti

20. Akciju sabiedrība Siomab ( ) Briselē apsaimnieko mājsaimniecības un līdzīgu produktu atkritumu sadedzināšanas rūpnīcu, kas rada nogulsnes, galvenokārt, klinkeru un sāļus. 2001. gada 30. novembrī Siomab noslēdza līgumu ar kādu Vācijas sabiedrību par šo sāļu aprakšanu sāls raktuvēs Toičentālē [Teutschenthal], Vācijā. Tā savu pārvadājuma projektu 2001. gada 4. decembrī paziņoja Institut bruxellois pour la gestion de l'environnement ( ) [Briseles vides pārvaldes institūtam], kas bija nosūtītāja kompetentā iestāde. 1994. gada 7. jūlija Briseles galvaspilsētas reģiona [Région de Bruxelles‑Capitale] valdības lēmums par atkritumu starptautisku ievešanu un izvešanu saskaņā ar Regulas 6. panta 8. punktu pilnvaro IBGE nosūtīt paziņojumus citām kompetentajām iestādēm un kravas saņēmējam.

21. Siomab paredzēto pārvadājumu kvalificēja kā atkritumu pārstrādes darbību. IBGE, uzskatot, ka darbība attiecās uz atkritumu apglabāšanu, pirms tā paziņošanas galamērķa kompetentajai iestādei Vācijā paredzēto pārvadājumu pārkvalificēja pēc savas iniciatīvas. Tā iebilda pret pārvadājumu, pamatojoties uz to, ka saskaņā ar Vācijas likumiem par raktuvēm Toičentāles raktuvēs bija atļauta tikai atkritumu pārstrāde, nevis apglabāšana.

22. 2002. gada 9. aprīlī Siomab no jauna iesniedza dokumentus IBGE, saglabājot sākotnējo darbības kvalifikāciju. Tā uzskatīja, ka saskaņā ar iepriekš minēto spriedumu lietā ASAIBGE pienākums bija nosūtīt paziņojumu galamērķa kompetentajai iestādei, nepārkvalificējot pārvadājuma mērķi. 2002. gada 29. aprīlī IBGE, nemainot savu novērtējumu, nosūtīja Siomab atpakaļ tās dokumentus, pamatojoties uz nepareizu darbības kvalifikāciju.

23. Siomab iesniedza sūdzību Conseil d’État [Valsts padomē, Beļģija], lūdzot atcelt IBGE lēmumu, ar kuru tā atteicās nosūtīt galamērķa kompetentajai iestādei paziņojumu par atkritumu pārvadājumu. 2002. gada 14. maijā Siomab turklāt lūdza tiesnesim, kas izskata steidzamus jautājumus, uzlikt IBGE par pienākumu nosūtīt šo paziņojumu galamērķa kompetentajai iestādei, neizdarot tajā labojumus. 2002. gada 8. jūlijā Tribunal de première instance de Bruxelles [Briseles Pirmās instances tiesas, Beļģija] priekšsēdētājs izdeva rīkojumu noraidīt Siomab prasību. Siomab pārsūdzēja šo rīkojumu Cour d’appel de Bruxelles [Briseles Apelācijas tiesā].

IV – Prejudiciālais jautājums

24. Lai pamatotu savu prasību, Siomab saskaņā ar iepriekš minēto spriedumu lietā ASA apgalvoja, ka IBGE kompetencē neietilpa atkritumu pārvadājuma mērķa pārkvalificēšana pēc savas iniciatīvas un ka Regulas 6. panta 8. punktā paredzētās īpašās procedūras ietvaros attiecībā uz darbībām, kas saistītas ar pārstrādi, Regulā nosūtītāja kompetentajai iestādei nebija paredzētas pilnvaras atteikties nosūtīt paziņojumu par pārvadājumu.

25. IBGE turpretim uzskatīja, ka tai bija jāpārbauda šī projekta kvalifikācija un ka tādējādi Regulas pārkāpuma gadījumā tai nebija paziņojums jānosūta tālāk.

26. Uzskatot, ka lietas iznākums šajā procesā bija atkarīgs no Regulas interpretācijas, Cour d’appel de Bruxelles nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:

"Gadījumā, ja dalībvalsts, piemērojot Regulas Nr. 259/93 3. panta 8. punktu un 6. panta 8. punktu, izmanto mehānismu, kur nosūtītāja kompetentā iestāde nosūta pavadzīmi, vai Regulas 3. panta 8. punkts, 4. panta 3. punkts, 6. panta 8. punkts, 7. panta 4. punkts un 26. pants ir jāinterpretē tā,

a) ka nosūtītāja kompetentā iestāde šīs regulas izpratnē, kas ir pilnvarota pārbaudīt, vai pārvadājuma projekts, kurš paziņojumā kvalificēts kā "atkritumu pārvadājums pārstrādes nolūkā", patiešām atbilst šai kvalifikācijai, gadījumā, ja tā šo kvalifikāciju atzīst par nepareizu, ir tiesīga:

– atteikt pavadzīmes nosūtīšanu, pamatojoties uz nepareizu kvalifikāciju un lūdzot paziņotāju tai iesniegt jaunu pavadzīmi;

– nosūtīt pavadzīmi, pārkvalificējot pārvadājuma projektu kā "atkritumu pārvadājums apglabāšanas nolūkā";

– nosūtīt pavadzīmi, kas satur nepareizo kvalifikāciju, tai nekavējoties pievienojot savus iebildumus, kas pamatoti ar faktu par nepareizu kvalifikāciju;

b) vai – turpretim – ka nosūtītāja kompetentās iestādes pienākums ir nosūtīt galamērķa kompetentajai iestādei paziņojumu ar tādu kvalifikāciju, kādu ir norādījis paziņotājs, gadījumā, ja tā uzskata, ka pārvadājuma mērķis ir nepareizi kvalificēts, paturot tiesības vai nu uzreiz, vai vēlāk izvirzīt iebildumus, pamatojoties uz kļūdu pamatojumā?"

V – Vērtējums

27. Ar savu prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regulu var interpretēt tādējādi, ka gadījumā, ja dalībvalsts Regulas 3. panta 8. punkta un 6. panta 8. punkta īstenošanai izmanto mehānismu, kad nosūtītāja kompetentā iestāde nosūta pavadzīmi, nosūtītāja kompetentā iestāde, uzskatot, ka kvalifikācija ir nepareiza, var

– atteikties nosūtīt pavadzīmi, pamatojoties uz nepareizu kvalifikāciju un lūdzot paziņotāju tai iesniegt jaunu pavadzīmi; vai

– pirms pavadzīmes nosūtīšanas pārkvalificēt pārvadājuma projektu pēc savas iniciatīvas; vai arī

– nosūtīt šo pavadzīmi, vienlaikus vai vēlāk ceļot savus iebildumus, kas balstīti uz šo kļūdu kvalifikācijā.

28. No iepriekš minētā sprieduma lietā ASA bija redzams, ka Tiesa ir atzinusi, ka nosūtītāja kompetentā iestāde nevar pēc savas iniciatīvas pārkvalificēt atkritumu pārvadājuma mērķi, ja tā uzskata, ka plānotā pārvadājuma pārstrādes nolūkā kvalifikācija ir nepareiza, un tai savi iebildumi ir jāceļ Regulas 7. panta 2. punktā paredzētajā termiņā. Jautājums šajā lietā ir tāds, vai minētais risinājums ir attiecināms arī uz gadījumu, ja dalībvalsts tiesību aktos Regulas 3. panta 8. punkta un 6. panta 8. punkta īstenošanai ir paredzēts, ka nosūtītāja kompetentā iestāde pati paziņotāja vietā nodrošina pārvadājuma projekta paziņošanu citām kompetentajām iestādēm un saņēmējam.

29. Tāpat kā Komisija, Itālijas un Nīderlandes valdības, kā arī Siomab, bet pretēji kā citi lietā iestājušies lietas dalībnieki, es uzskatu, ka atbildes, kas sniegtas iepriekš minētajā spriedumā lietā ASA pilnībā attiecas uz šādu gadījumu, tāpēc, manuprāt, nosūtītāja kompetentajai iestādei nav tiesības ne pēc savas iniciatīvas pārkvalificēt plānotās darbības, ne atdot dokumentus atpakaļ paziņotājam, bet tai ir jānosūta pavadzīme un jāceļ iebildumi tam paredzētajos termiņos. Mana analīze balstās uz Regulas 3. panta 8. punkta un 6. panta 8. punkta noteikumu tekstu.

30. Šīs normas dod dalībvalstīm iespēju uzticēt nosūtītāja kompetentajai iestādei paziņotāja vietā veikt pārvadājuma projekta paziņošanu citām kompetentajām iestādēm un atkritumu saņēmējam. Šīs normas, kā jau minēts, ir paredzētas, lai Kopienas līmenī saskaņotu procesuālos noteikumus, kas attiecas uz atkritumu pārvadājumiem. Tās nekādā ziņā neparedz, ka dalībvalstīm būtu tiesības piešķirt nosūtītāja kompetentajai iestādei pilnvaras pēc savas iniciatīvas pārkvalificēt pārvadājuma mērķi pirms šīs paziņošanas. Šādas pārkvalificēšanas rezultātā citās iestādēs projekts būtu jāizvērtē tāds, kāds tas būtu pēc pārkvalificēšanas, nevis tāds, kādu to iesniedzis paziņotājs. Taču Regulas 3. panta 8. punkts un 6. panta 8. punkts nesatur nekādas atkāpes no normām, ko satur attiecīgi 3. panta 1.–5. punkts un 6. panta 1.‑5. punkts, no kuriem izriet, ka tieši paziņotājam un tikai viņam vien ir jākvalificē paredzētā pārvadājuma darbība un šajā sakarā jāaizpilda kravas pavadzīme.

31. Attiecībā uz šīs iestādes tiesībām atteikt paziņošanu un atdot dokumentus atpakaļ paziņotājam, ja tā uzskata, ka projekts ir kvalificēts nepareizi, man šķiet, ka šādu iespēju jau izslēdz attiecīgo normu teksts.

32. Kā to norādīja lietā iestājušās personas, kuru analīzei es piekrītu, to, ka nosūtītāja kompetentā iestāde varētu atteikties nosūtīt projekta paziņojumu, paredz tikai Regulas 3. panta 8. punkta 2. daļa, tādējādi šāda iespēja pastāv tikai gadījumā, kad saskaņā ar pavadzīmi paziņojums attiecas uz atkritumiem, ko paredzēts apglabāt. Taču šāda iespēja pastāv tikai minētās Regulas 4. panta 3. punktā minēto iemeslu gadījumā, kuru saturu es apskatīju iepriekš 13. punktā. Pamati, kuru dēļ dalībvalstis var izvirzīt iebildumus pret noteiktu atkritumu pārvadājumu, ir paredzēti tieši Regulas 4. panta 3. punkta b) un c) apakšpunktā ( ). Taču, pēc manām domām, neviens no šiem pamatiem neattiecas uz nepareizu pārvadājuma projekta kvalifikāciju ( ). Turklāt Tiesa ir lēmusi, ka šo gadījumu uzskaitījums, kuros dalībvalsts var izvirzīt iebildumus pret apglabāšanai paredzētu atkritumu pārvadājumu, ir izsmeļošs ( ), tādējādi to nevar interpretēt paplašināti, iekļaujot projekta nepareizu kvalifikāciju, jo šāds iebildumu pamats tajā nav skaidri paredzēts. Šo apgalvojumu apstiprina Regulas analīze, ko Tiesa veica iepriekš minētajā spriedumā lietā ASA. Faktiski no šī sprieduma izriet, ka visu kompetento iestāžu pienākums pārbaudīt to, vai paziņotāja sniegtā kvalifikācija atbilst Regulas normām, izriet nevis no atsevišķām normām, kurās paredzēti iebildumi, ko dalībvalstis var izvirzīt atkritumu pārvadājumiem, t.i., minētās Regulas 4. panta 3. punkta un 7. panta 4. punkta, bet gan no Regulas sistēmas ( ). Citiem vārdiem sakot, nepareiza kvalifikācija nepieder pie pamatiem, kas paredzēti iebildumu celšanai Regulas 4. panta 3. punktā un 7. panta 4. punktā ( ).

33. No šīs analīzes tādējādi var izdarīt šādus secinājumus. No vienas puses, nosūtītāja kompetentā iestāde Regulas 3. panta 8. punkta īpašās procedūras ietvaros var atteikties pārsūtīt šo paziņojumu tikai tad, ja tas attiecas uz atkritumiem, kurus paredzēts apglabāt. No otras puses, šī atteikšanās var tikt balstīta tikai uz pamatiem, kas izsmeļoši uzskaitīti Regulas 4. panta 3. punktā, un šajā normā nav paredzēts gadījumus, ja nosūtītāja kompetentā iestāde uzskata, ka paziņotājs ir nepareizi kvalificējis projektu. No tā es secinu, ka nosūtītāja kompetentajai iestādei nav tiesību atteikties pārsūtīt šo paziņojumu, gadījumā, ja tā uzskata, ka paziņotājs ir nepareizi kvalificējis attiecīgo projektu. Šāda atteikšanās gadījumā, ja paziņotājs pārvadājumu ir kvalificējis kā apglabāšanas darbību, pārsniegtu to, ko Kopienas likumdevējs ir paredzējis Regulas 3. panta 8. punkta otrās daļas un 4. panta 3. punkta noteikumos. Ja pārvadājums ir kvalificēts kā pārstrādes darbība, kā tas ir šajā gadījumā, šādai atteikšanās arī trūkst tiesiska pamata un tās rezultātā minētās normas daļēji zaudētu savu lietderību, jo tādējādi pārstrādei paredzēta pārvadājuma gadījumā rastos tāda atteikšanas iespēja, kādu tieši aizliedz šo normu kombinēta piemērošana attiecīgajā procedūrā, kura tādēļ ir daudz stingrāka nekā apglabāšanai paredzētu pārvadājumu gadījumā.

34. Regulas 3. panta 8. punkta un 6. panta 8. punkta saturs, kas paredz nosūtītāja kompetentās iestādes pilnvaras pašai paziņotāja vietā pārsūtīt pārvadājuma projektu citām kompetentajām iestādēm un saņēmējam, manuprāt, izslēdz iespēju, ka šī iestāde varētu pēc savas iniciatīvas pārkvalificēt šo pārvadājumu vai atteikties to pārsūtīt, gadījumā, ja tā uzskata, ka paziņotājs šo projektu ir kvalificējis nepareizi. Tādā gadījumā nosacījumi nosūtītāja kompetentajai iestādei iebildumu celšanai pret konkrēto pārvadājumu ir tādi paši kā tie, kuri tai ir saistoši gadījumā, ja projekta nosūtīšanu veic prasītājs, t.i. celt iebildumus termiņā, kas tam paredzēts Regulas 4. pantā, ja pārvadājums kvalificēts apglabāšanas darbībām, vai minētās Regulas 7. pantā, ja paredzētā pārvadājuma mērķis saskaņā ar kravas pavadzīmi ir pārstrāde, kā Tiesa to ir norādījusi iepriekš minētajā spriedumā ASA. To, manuprāt, apliecina Regulas sistēmiska pārbaude.

35. Kā es jau esmu norādījis, saskaņā ar Regulas sistēmu tieši paziņotājs aizpilda kravas pavadzīmi, kura vienlaikus ir jānosūta gan kompetentajām iestādēm, gan atkritumu saņēmējam. Tas arī slēdz līgumu ar šo saņēmēju, nolūkā vai nu apglabāt vai pārstrādāt atkritumus. Tādējādi ir loģiski, ka tā pienākums ir kvalificēt paredzētā pārvadājuma darbības, jo no šīs kvalifikācijas ir atkarīgs līguma mērķis, kas ir saņēmējam saistošs. Mēs jau redzējām, ka galamērķa kompetentās iestādes pienākums ir trīs dienu laikā apliecināt projekta paziņojuma saņemšanu un ka no apliecinājuma par saņemšanu nosūtīšanas citām kompetentajām iestādēm sāk skaitīt termiņus, kas tām noteikti iebildumu celšanai, papildu informācijas pieprasīšanai vai nosacījumu noteikšanai darbības īstenošanai. Tādējādi mēs redzējām, ka, nosūtītāja kompetentā iestāde, piemērojot Regulas 4. panta 2. punkta a) apakšpunktu, var izvirzīt iebildumus pret apglabāšanai paredzētu atkritumu pārvadājumu 20 dienu laikā pēc tam, kad galamērķa kompetentā iestāde ir nosūtījusi apliecinājumu par saņemšanu. Tāpat saskaņā ar Regulas 7. panta 2. punktu nosūtītāja kompetentā iestāde var izvirzīt iebildumus pret pārstrādei paredzētu atkritumu pārvadājumu 30 dienu laikā pēc tam, kad galamērķa kompetentā iestāde ir nosūtījusi apliecinājumu par saņemšanu.

36. Tādējādi, lai sistēma darboties labi, pēc manām domām, projekts attiecīgajām kompetentajām iestādēm ir jānosūta faktiski tādā veidā, kā to ir kvalificējis prasītājs, pirmkārt, tāpēc lai sāktu tecēt Regulā noteiktie termiņi un, otrkārt, lai dotu visām šīm iestādēm iespēju novērtēt konkrēto projektu un jo īpaši tā kvalifikāciju. Atzīt nosūtītāja kompetentā iestādes tiesības pēc savas iniciatīvas pārkvalificēt paredzēto pārvadājumu vai atteikties to nosūtīt nozīmētu liegt paziņotājam tam Regulā paredzēto iespēju tajā noteiktajos īsajos termiņos uzzināt visu iesaistīto kompetento iestāžu viedokli par sava pārvadājuma projektu ( ). Tas arī liegtu galamērķa un tranzīta kompetentajām iestādēm tām Regulā paredzētās tiesības, kas minētas tās devītajā apsvērumā, būt pienācīgi informētām par paredzēto pārvadājumu un iespēju izvirzīt pret to pamatotus iebildumus, neatkarīgi no nosūtītāja kompetentās iestādes novērtējuma attiecībā uz darbības kvalifikāciju ( ).

37. Protams, šāda paziņošana rada risku, ka dažādas kompetentās iestādes vienu un to pašu projektu kvalificēs dažādi. Tomēr, kā Tiesa ir atzinusi savā iepriekš minētajā spriedumā lietā ASA, šis risks ir daļa no sistēmas, kas izveidota ar Regulu ( ). Īpaši, kā prasītājs to skaidri izklāstīja tiesas sēdē, tā kalpo paziņotāja interesēm gadījumā, kur – kā šajā lietā – nosūtītāja kompetentajā iestāde tam nepiekrīt attiecībā uz konkrētā projekta kvalifikāciju. Tādā gadījumā paziņotāja interesēs noteikti ir uzzināt visu kompetento iestāžu viedokli par savu projektu. Tādējādi Siomab šajā lietā noteikti būtu varējis labāk aizstāvēt savas intereses strīdā ar IBGE par sava pārvadājuma projekta kvalifikāciju, ja galamērķa iestāde arī būtu varējusi izteikt savu viedokli par šo kvalifikāciju. Pieņemot, ka galamērķa iestāde, tāpat kā IBGE, uzskatītu, ka attiecīgais pārvadājums ir darbība apglabāšanas nolūkā un šāda darbība Toičentāles raktuvēs nav atļauta, Siomab būtu varējis atteikties no sava pārvadājuma projekta un ietaupīt uz tiesas procesa rēķina. Turpretim, ja galamērķa iestāde, pretēji IBGE, uzskatītu, ka paziņotājs strīdīgo pārvadājumu pareizi kvalificēja kā pārstrādes darbību, Siomab varētu uz to atsaukties, ceļot prasību Beļģijas tiesās, jo, kā jau minēts, jēdzieni "apglabāšana" un "pārstrāde" ir Kopienu tiesību jēdzieni, kuru definīcija līdz ar to dažādās dalībvalstīs nevar atšķirties ( ). Dažādas kvalifikācijas risks vienam un tam pašam pārvadājumam, kas ir raksturīgs Regulas sistēmai, konflikta gadījumā starp paziņotāju un kompetento iestādi, var tam arī radīt priekšrocības. Kā, manuprāt, pareizi norādīja Komisija, Regulas sistēma paredz, ka par paredzētā pārvadājuma projekta kvalifikāciju ir jānotiek dialogam starp visām iesaistītajām kompetentajām iestādēm un paziņotāju, pie kam tam jānotiek minētajā Regulā noteiktajos termiņos.

38. Turklāt šāds risinājums nebūt neapdraud nosūtītāja kompetentās iestādes pilnvaras kontrolēt attiecīgā projekta kvalifikāciju un iebilst pret tā veikšanu, ja tā uzskata, ka šī kvalifikācija ir nepareiza. Tādējādi, ja, kā šajā gadījumā, pārvadājuma projekts ir kvalificēts kā pārstrādes darbība, no Regulas 8. panta izriet, ka pārvadājums nevar tikt veikts, ja šī iestāde izvirzījusi iebildumus šīs pašas Regulas 7. panta 2. punktā noteiktajā termiņā. Tāds pats secinājums ir acīmredzams gadījumā, ja pārvadājums ir kvalificēts kā apglabāšanas darbība, jo saskaņā ar 4. panta 2. punkta a) apakšpunkta noteikumiem šāda pārvadājuma veikšanai atļauju izsniedz galamērķa kompetentā iestāde 30 dienu termiņā pēc apliecinājuma par paziņojuma saņemšanu izsūtīšanas un šādu atļauju var piešķirt tikai tad, ja nav nekādu iebildumu no citu kompetento iestāžu puses.

39. Līdz ar to es sliecos domāt, ka Regulas 3. panta 8. punkts un 6. panta 8. punkts nosūtītāja kompetentajai iestādei sniedz ierobežotu kompetenci, saskaņā ar kuru tās pienākums ir citām kompetentajām iestādēm un saņēmējam nosūtīt projektu tādu, kādu to kvalificējis prasītājs ( ). Ja nosūtītāja kompetentā iestāde uzskata, ka pārvadājuma kvalifikācija ir nepareiza, tai pret to ir jāizvirza iebildumi. Attiecībā uz nosacījumiem tam, kādā formā šie iebildumi ir jāizvirza, es uzskatu, ka ir piemērojamas normas, kas ietvertas Regulas 4. panta 2. punkta b) apakšpunktā un 7. panta 2. punkta 1. daļā, proti, šie iebildumi "paziņotājam iesniedzami rakstiski, nosūtot kopijas pārējām iesaistītajām kompetentajām iestādēm". Attiecībā uz iesniedzējtiesas jautājumu, vai šie iebildumi ir jāizvirza vienlaikus ar pārvadājuma projekta nosūtīšanu vai vēlāk, manuprāt, atļauti ir abi varianti. Pēc manām domām, ir svarīgi, lai nosūtītāja kompetentā iestāde iebildumus izteiktu termiņos, kas paredzēti 4. panta 2. punkta b) apakšpunktā, ja paziņotājs projektu ir kvalificējis kā atkritumu pārvadājumu apglabāšanas nolūkā, un 7. panta 2. punktā, ja paziņotājs to ir kvalificējis kā atkritumu pārvadājumu pārstrādes nolūkā.

40. Tāpēc es Tiesai iesaku atbildēt Cour d’appel de Bruxelles, ka Regula ir interpretējama tādejādi, ka gadījumā, ja dalībvalsts Regulas 3. panta 8. punkta un 6. panta 8. punkta īstenošanai izmanto mehānismu, kur nosūtītāja kompetentā iestāde nosūta pavadzīmi, nosūtītāja kompetentā iestāde, ja tā uzskata, ka norādītā kvalifikācija ir nepareiza, nevar ne atteikties veikt šo paziņošanu, pamatojoties uz to, ka pārvadājuma projekts ir nepareizi kvalificēts, un lūdzot paziņotājam tai iesniegt jaunu pavadzīmi, ne pēc savas iniciatīvas pirms paziņojuma pārsūtīšanas pārkvalificēt pārvadājuma projektu. Tai šis paziņojums ir jānosūta un par nepareizo kvalifikāciju jāizvirza pamatoti iebildumi. Šie iebildumi rakstveidā jāiesniedz paziņotājam un to kopijas citām iesaistītajām iestādēm termiņos, kas paredzēti 4. panta 2. punkta b) apakšpunktā, ja projekts kvalificēts kā pārvadājums apglabāšanas nolūkā, un 7. panta 2. punktā, ja projekts kvalificēts kā pārvadājums pārstrādes nolūkā.

VI – Secinājums

41. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, es iesaku Tiesai uz Cour d’appel de Bruxelles uzdoto prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi:

"Padomes 1993. gada 1. februāra Regulas (EEK) Nr. 259/93 par uzraudzību un kontroli attiecībā uz atkritumu pārvadājumiem Eiropas Kopienā, ievešanu tajā un izvešanu no tās ir interpretējama tādējādi, ka gadījumā, ja dalībvalsts Regulas Nr. 259/93 3. panta 8. punkta un 6. panta 8. punkta īstenošanai izmanto mehānismu, kur nosūtītāja kompetentā iestāde nosūta pavadzīmi, nosūtītāja kompetentā iestāde, ja tā uzskata, ka norādītā kvalifikācija ir nepareiza, nevar ne atteikties veikt šo paziņošanu, pamatojoties uz to, ka pārvadājuma projekts ir nepareizi kvalificēts, un lūdzot paziņotājam tai iesniegt jaunu pavadzīmi, ne pēc savas iniciatīvas pirms paziņojuma pārsūtīšanas pārkvalificēt pārvadājuma projektu. Tai šis paziņojums ir jānosūta un par nepareizo kvalifikāciju jāizvirza pamatoti iebildumi. Šie iebildumi rakstveidā jāiesniedz paziņotājam un to kopijas citām iesaistītajām iestādēm termiņos, kas paredzēti 4. panta 2. punkta b) apakšpunktā, ja projekts kvalificēts kā pārvadājums apglabāšanas nolūkā, un 7. panta 2. punktā, ja projekts kvalificēts kā pārvadājums pārstrādes nolūkā."