ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
E.

Saskaņā ar 2003. gada 16. aprīļa Pievienošanās akta 24. pantu no atturēšanās no darbības klauzulas XII pielikuma 2. nodaļas 13. punktā teksta izriet, ka pienākums atturēties no darbības ir absolūts, un ir aizliegts pasliktināt Polijas uzņēmuma līgumu darbinieku piekļuvi Vācijas darba tirgum salīdzinājumā ar 2003. gada 16. aprīlī pastāvošo situāciju. Atbilstoši tā dēvētajai darba tirgus klauzulai, kas Bundesagentur für Arbeit administratīvajā praksē tiek konsekventi piemērota, principā nekādā gadījumā netiek pieļauti uzņēmuma līgumi, ja tie ir jāīsteno aģentūras iecirknī, kurā bezdarbs pēdējos 6 mēnešos vidēji vismaz par 30 % pārsniedz Vācijas Federatīvās Republikas bezdarba līmeni. Tie aģentūras iecirkņi, uz kuriem attiecas šis noteikums, tiek noteikti reizi gada ceturksnī. Sekojoši darba tirgus klauzula pārkāpj Pievienošanās akta atturēšanas no darbības klauzulu, jo pēc 2003. gada 16. aprīļa jauni iecirkņi ir iekļauti slēgto iecirkņu skaitā.
—

a) atzīt, ka, Padomes 1991. gada 21. maija Direktīvas 91/271/EEK (1) par komunālo notekūdeņu attīrīšanu 3. pantā noteiktajos termiņos nenodrošinot ar kanalizācijas sistēmām Angra do Heroísmo, Bacia do Rio Uima (Fiães de S. Jorge), Costa de Aveiro, Covilhã, Espinho/Feira, Fátima, Ponta Delgada, Ponte de Lima, Póvoa do Varzim/Vila do Conde, Santa Cita, Vila Real de Santo António, Viana do Castelo — Cidade un Vila Real aglomerācijas, un b) šīs pašas Direktīvas 4. pantā noteiktajos termiņos nenodrošinot otrreizēju vai līdzvērtīgu attīrīšanu komunālajiem notekūdeņiem no Alto Nabão, Alverca, Bacia do Rio Uima (Fiães de S. Jorge), Carvoeiro, Costa da Caparica/Trafaria, Côte d'Aveiro, Côte Ouest, Covilhã, Espinho/Feira, Fátima, Fundão/Alcaria, Lisabonas, Matosinhos, Milfontes, Moledo/Âncora/Afife, Nazaré/Famalicão, Pedrógão Grande, Ponta Delgada, Ponte de Lima, Póvoa de Varzim/Vila do Conde, Santa Cita, Vila Nova de Gaia/Nord-Est du Douro, Vila Real de Santo António, Viana do Castelo — Cidade, Vila Franca de Xira un Vila Real aglomerācijām, Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek iepriekš minētās Padomes 1991. gada 21. maija Direktīvas 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu 3. un 4. pants;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 22/34

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar High Court of Justice (Cahancery Division) 2007. gada 22. novembrī arīkojumu — Afton Chemical Limited/The Commissioners of Her Majest's Revenue & Customs

(Lieta C-517/07)

(2008/C 22/61)

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

High Court of Justice (Cahancery Division)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Afton Chemical Limited

Atbildētāji: The Commissioners of Her Majest's Revenue & Customs

Prejudiciālie jautājumi

1. Vai tādas degvielas piedevas, kādas tiek aplūkotas šajā lietā, kuras nav paredzētas izmantošanai, netiek piedāvātas pārdošanā vai izmantotas kā dzinēja degviela, bet tiek pievienotas dzinēja degvielai citiem mērķiem, nevis attiecīgā transportlīdzekļa dzinēja darbināšanai, ir jāapliek ar nodokļiem atbilstoši Direktīvas 92/81/EK 2. panta 3. punktam?

2. Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai uz šādām piedevām attiecas Direktīvas 92/81/EK (1) 8. panta 1. punktā paredzētais atbrīvojums?

3. Vai tādas degvielas piedevas, kādas tiek aplūkotas šajā lietā, kuras nav paredzētas izmantošanai, netiek piedāvātas pārdošanā vai izmantotas kā dzinēja degviela, bet kuras tiek pievienotas dzinēja degvielai citiem mērķiem, nevis attiecīgā transportlīdzekļa dzinēja darbināšanai, ir jāapliek ar nodokļiem atbilstoši Direktīvas 2003/96/EK (2) 2. panta 3. punkta otrajai daļai?

4. Ja atbilde uz trešo jautājumu ir apstiprinoša, vai saskaņā ar Direktīvas 2003/96/EK 4. panta b) punkta pirmo ievilkumu šādas piedevas nav izslēgtas no šīs direktīvas piemērošanas jomas?

5. Vai Kopienu tiesības vispārīgi un Direktīvas 92/12/EEK (3) 3. pants konkrēti liedz Apvienotajai Karalistei piemērot nodokļus attiecībā uz iepriekš minētajām degvielas piedevām?

(1) OV L 316, 12. lpp.

(2) OV L 283, 51. lpp.

(3) OV L 76, 1. lpp.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 22/32

Prasība, kas celta 2007. gada 21. novembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Beļģijas Karaliste

(Lieta C-510/07)

(2008/C 22/58)

Tiesvedības valoda — franču

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Rozet un B. Schima, pārstāvji)

Atbildētāja: Beļģijas Karaliste

Prasītājas prasījumi:

— atzīt, ka, nepieņemot tādus normatīvus vai administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai Kopienas teritorijā vienmēr uzturētu naftas produktu rezerves 2. pantā uzskaitītajai otrajai naftas produktu kategorijai, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Padomes 1968. gada 20. decembra Direktīvas 68/414/EEK, ar ko EEK dalībvalstīm uzliek pienākumu uzturēt jēlnaftas un/vai naftas produktu obligātas rezerves (1), 1. panta 1. punkts;

— piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Ar savu prasību Komisija kritizē Beļģijas Karalisti par to, ka tā nav vienmēr ievērojusi Direktīvā 68/414/EEK, kurā izdarīti grozījumi un kas vēlāk kodificēta ar Padomes 2006. gada 24. jūlija Direktīvu 2006/67/EK (2), paredzēto pienākumu uzturēt naftas produktu rezervi attiecībā uz šajā direktīvā paredzētajiem otrās kategorijas produktiem, tas ir, gāzeļļu, dīzeļdegvielu, petroleju un petrolejas tipa reaktīvo dzinēju degvielu. Komisija šajā sakarā it īpaši norāda, ka starp skaitļiem saistībā ar attiecīgo produktu iekšējo patēriņu, ko savu ikmēneša pārskatu ietvaros sniegusi attiecīgā dalībvalsts, un datiem, ko Komisija ir saņēmusi no Eurostat, pastāv brīžiem visai ievērojama starpība.

(1) OV L 308, 14. lpp.

(2) OV L 217, 8. lpp.
62.

Mērķa vienādot maksimālo vecumu leģitimitāte ir redzama it īpaši no tā, ka valsts tiesiskais regulējums tikai tad ir piemērots, lai nodrošinātu apgalvotā mērķa īstenošanu, ja tas tiešām atbilst vēlmei sasniegt to saskanīgā un sistemātiskā veidā ( 28 ). Šaubas par regulējuma saskaņotību izriet it īpaši no izņēmumiem. Tiesa attiecībā uz prokuroru maksimālo vecumu jau ir pārbaudījusi, vai izņēmumi citām ierēdņu grupām rada šaubas par saskaņotību ( 29 ). Tālab maksimālo vecumu vienādošana var pastiprināt kopējās sistēmas saskaņotību.
55.

Iesniedzējtiesā AI būtībā apgalvo, ka papildus šīm divām “pārvadājumu” kategorijām un tām, uz kurām attiecas Regulā Nr. 561/2006 skaidri noteiktie izņēmumi (piemēram, 3. panta h) punkts), arī citas pārvadājumu darbības var apiet šajā regulā izklāstītos noteikumus. AI uzskata, ka tas attiecas uz “pārvadājumiem”, ko veic ar transportlīdzekļiem, kas ir konstruēti vai pastāvīgi pielāgoti, lai galvenokārt nodrošinātu dzīvojamo platību to pasažieriem, nevis tikai kravu pārvadāšanu. AI apgalvo, ka uz šādiem pārvadājumiem neattiecas Regulas Nr. 561/2006 2. panta 1. punkta a) apakšpunkts. Viņš uzskata, ka viņa transportlīdzeklis ir jāizslēdz no šīs regulas piemērošanas jomas (neatkarīgi no tā, ka to izmanto “kravu pārvadāšanai” un tā maksimālā pieļaujamā masa pārsniedz 7,5 tonnas), jo to galvenokārt izmanto kā pagaidu dzīves telpu viņam un viņa ģimenei.
161.

Faktiski, pirmkārt, nepieprasot veikt stingru analīzi par to, vai vielas lietošanas veida pakārtotiem lietojumiem ir pieejamas piemērotas alternatīvas, šāda interpretācija būtu pretrunā vienam no galvenajiem REACH regulas mērķiem, kas ir minēts tās 12. apsvērumā un atkārtots šo secinājumu 146. punktā, kā arī šīs regulas 55. pantam, proti, veicināt un dažos gadījumos nodrošināt to, ka vielas, kas rada ļoti lielas bažas, pakāpeniski aizstāj ar mazāk bīstamām vielām vai tehnoloģijām, ja to darīt ir pamatoti no ekonomikas un tehnoloģiju viedokļa.
5.

Minētās regulas 3. pantā “Principi, kas attiecas uz elektroenerģijas tirgu darbību” ir noteikts: “Dalībvalstis, regulatīvās iestādes, pārvades sistēmu operatori, sadales sistēmu operatori, tirgus operatori un deleģētie operatori nodrošina, ka elektroenerģijas tirgi darbojas saskaņā ar šādiem principiem: a) cenas nosaka, balstoties uz pieprasījumu un piedāvājumu; b) tirgus noteikumi veicina brīvu cenu veidošanos un nodrošina izvairīšanos no darbībām, kuras neļauj noteikt cenas, balstoties uz pieprasījumu un piedāvājumu; c) tirgus noteikumi palīdz attīstīt elastīgāku elektroenerģijas ražošanu, ilgtspējīgu mazoglekļa elektroenerģijas ražošanu un elastīgāku pieprasījumu; d) lietotājiem rada apstākļus, kas tiem ļauj gūt labumu no tirgus sniegtajām izdevībām un palielinātas konkurences mazumtirgos, un dod iespējas kā tirgus dalībniekiem iesaistīties enerģijas tirgū un enerģētikas pārkārtošanas procesā; [..] h) pakāpeniski novērš šķēršļus pārrobežu elektroenerģijas plūsmām starp tirdzniecības zonām vai dalībvalstīm un pārrobežu darījumiem elektroenerģijas tirgos un saistītajos pakalpojumu tirgos; [..] o) lai ļautu tirgus dalībniekiem būt aizsargātiem no cenas svārstībām tirgū un lai mazinātu neskaidrību par nākotnes ienākumiem no investīcijām, ilgtermiņa riska nodroses produkti ir tirgojami biržās pārredzamā veidā un ilgtermiņa elektroenerģijas piegādes līgumi ir apspriežami kā ārpusbiržas darījumi, ievērojot Savienības konkurences tiesību aktus; [..].”
38.

Tas izriet arī no robežvērtību funkcijas. Pirmkārt, ar tām tiek reglamentēts pilnvaru sadalījums starp Komisiju un valstu konkurences iestādēm un, pamatojoties uz to, noteikti koncentrācijas pārbaudei piemērojamie tiesību akti ( 21 ). Otrkārt, to pamatā ir likumdevēja novērtējums un ar to saistītā atspēkojamā prezumpcija, ka koncentrācijas, kas pārsniedz noteiktas apgrozījuma robežvērtības, ir īpaši nozīmīgas un var kaitēt tirgus struktūrai un konkurencei, līdz ar to tām ir nepieciešama iestāžu veikta ex ante kontrole ( 22 ). Un otrādi, ja šīs apgrozījuma robežvērtības netiek sasniegtas, tiek pieņemts, ka attiecīgajai koncentrācijai šāda ex ante kontrole nav nepieciešama. Tomēr robežvērtības pašas par sevi neko neliecina par to, vai noteiktos gadījumos, pamatojoties uz LESD 102. pantu, ir iespējama dominējošā stāvoklī esošu uzņēmumu darbību ex post kontrole saistībā ar koncentrāciju.
16.

Apliecinošajā dokumentā, tā galīgajā redakcijā, pamatojoties uz daudzu pētījumu analīzi, ir secināts, ka bisfenols A atbilst endokrīni disruptīvas vielas definīcijai, kā to noteikusi Pasaules Veselības organizācija (PVO) un interpretējusi Eiropas Komisijas konsultatīvā ekspertu grupa attiecībā uz endokrīni disruptīvām vielām. Konkrētāk, apliecinošajā dokumentā ir secināts, ka analizētie in vitro un in vivo dati norāda, ka bisfenols A iedarbojas kā estrogēna agonists attiecībā uz noteiktu sugu zivīm un kā vairogdziedzera hormonu antagonists attiecībā uz noteiktu sugu abiniekiem. Turklāt papildu pamatojumam šajā dokumentā ir uzskatīts, ka dažādu bezmugurkaulnieku taksonu analīze pierāda – ir iespējams, ka bisfenola A nopietnā ietekme izriet no endokrīnā iedarbības veida. Visbeidzot tajā ir norādīts, ka bisfenola A ietekme uz zivīm un abiniekiem ir uzskatāma par tādu, kas rada bažas tādā pašā līmenī kā vielas, kuras uzskaitītas REACH regulas 57. panta a)–e) punktā, proti, kancerogēnas, mutagēnas un reproduktīvajai sistēmai toksiskas vielas, noturīgas, bioakumulatīvas un toksiskas vielas un ļoti noturīgas un ļoti bioakumulatīvas vielas. Šajā ziņā apliecinošajā dokumentā ir minēts it īpaši ietekmes uz organismiem un populācijām smagums un neatgriezeniskais raksturs, kā arī grūtības, ar kādām jāsastopas, nosakot bisfenola A iedarbības drošu līmeni.
121.

Šajā ziņā es vēlētos precizēt, ka, lai gan Komisijai, pildot savu uzdevumu pierādīt, ka koncentrācijas darījums var ievērojami kaitēt konkurencei, nav pienākuma pārbaudīt koncentrācijā iesaistīto pušu sniegto informāciju, tomēr nevar prasīt, lai tā paredzētu visas šo pušu piedāvāto saistību iespējamās interpretācijas, it īpaši, ja šī interpretācija ne tikai ietver novirzi no pašu pušu akceptētā analītiskā ietvara, kā arī no atsauces nozares standartiem attiecīgajā tirgū, bet arī skaidri neizriet no šo saistību teksta. Proti, uzskatu, ka gadījumā, ja apvienošanās puses vēlējās saistības interpretēt citādi nekā IAG/bmi lietā, kur par atskaites punktu priekšgājēja tiesību piešķiršanai ir izmantots “piedāvājums”, tad tam bija skaidri jāizriet no RM formas vai vismaz tajā bija jābūt minētam, kā Vispārējā tiesa pamatoti norādīja pasūdzētā sprieduma 138., 149., 151.–158. un 199. punktā.
47.

Tā kā Telenet nepublicē abonentu sarakstus, uz to neattiecas neviens no minētajiem apsvērumiem. Lai arī telekomunikāciju operators var saņemt abonentu piekrišanu viņu datu iekļaušanai trešo personu abonentu sarakstos un šīs trešās personas līdz ar to var atsaukties uz šādu telekomunikāciju operatoram sniegto piekrišanu un uzskatāmi parādīt, ka tāda ir sniegta, no Direktīvas 2002/58 38. un 39. apsvēruma neizriet, ka vienīgi telekomunikāciju operatoriem ir pienākums saņemt piekrišanu, tādējādi atbrīvojot trešās personas–abonentu sarakstu pakalpojumu sniedzējus no to atbildības un pārskatabildības šajā ziņā.
54.

Spriedums Klaipèdos, manuprāt, sliecas uz to, lai konfidencialitāte būtu pēc iespējas konkrētāka ( 28 ): — Pirmkārt, saikne starp “lēmum[u] uzskatīt noteiktus datus par konfidenciāliem” un to, ka ir “neitrāli [..] jāizpauž [šo konfidenciālo datu] būtiskais saturs [..] pretendentam, kurš tos ir lūdzis” ( 29 ), norāda uz to, ka lūgumi atzīt konfidencialitāti, kas izteikti visaptveroši vai attiecībā uz vispārējām dokumentu kategorijām, ir noraidāmi. — Otrkārt, lai gan veidi, kā saglabāt līdzsvaru starp pretmetīgajiem principiem, ir dažādi un grūti definējami, “līgumslēdzēja iestāde, it īpaši un ciktāl tai piemērojamie valsts tiesību akti to pieļauj, var kopsavilkuma veidā izpaust noteiktus dalības pieteikuma vai piedāvājuma aspektus, kā arī to tehniskos raksturlielumus tādā veidā, lai konfidenciālā informācija nevarētu tikt identificēta” ( 30 ). — Treškārt, līgumslēdzējām iestādēm ir mehānismi, kas paplašina to manevrēšanas telpu: “piemērojot Direktīvas 2014/24 21. panta 2. punktu, [..] var ekonomikas dalībniekiem piemērot prasības, kuru mērķis ir aizsargāt tās informācijas konfidencialitāti, ko tie ir darījuši pieejamu iepirkuma procedūras gaitā. Tādējādi, pieņemot, ka nekonfidenciālā informācija šim nolūkam ir piemērota, līgumslēdzēja iestāde var izmantot arī šo iespēju, lai nodrošinātu, ka tiek ievērotas noraidītā pretendenta tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību, pieprasot ekonomikas dalībniekam, kura piedāvājums ir ticis izraudzīts, iesniegt tai nekonfidenciālu to dokumentu versiju, kuros ir ietverta konfidenciālā informācija” ( 31 ).
56.

No šīs analīzes izriet, ka Regulā Nr. 604/2013 paredzēto objektīvo noteikšanas kritēriju piemērošana nozīmē, ka pieteikuma iesniedzējam, kas nedzīvo dalībvalstī, kura ir atbildīga par starptautiskās aizsardzības pieteikumu, tiek piemērota saistoša pārsūtīšanas procedūra. Šādos apstākļos bērna pārsūtīšana, kas notikusi saskaņā ar Regulas Nr. 604/2013 29. pantu pēc tam, kad ir iesniegts starptautiskās aizsardzības pieteikums, kuru attiecībā uz viņu iesniedzis tikai viens no vecākiem, kam ir aizgādības tiesības, uz kuru arī attiecas lēmums par pārsūtīšanu, pati par sevi nevar būt šo tiesību pārkāpums Regulas Nr. 2201/2003 2. panta 11. punkta izpratnē. Proti, šādā gadījumā bērna aizvešana izriet nevis no patvarības, kurā būtu vainojams šis vecāks, bet gan no atsevišķa tiesiskā regulējuma īstenošanas, kura piemērošana ir saistoša gan dalībvalstīm, gan starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējiem.
154.

Izskatāmajā lietā no pārsūdzētā sprieduma un lietas materiāliem tiesvedībā Vispārējā tiesā izriet, ka attiecīgi tika iztaujāti plaša patēriņa preču piegādātāji, uz kuriem tika attiecināts pieņēmums par strīdīgo lēmumu 1. panta a) punktā minētā pārkāpuma izdarīšanu, šiem piegādātājiem regulāri noslēdzot līgumus ar Intermarché, un ka šo iztaujāšanu sagatavošanas vajadzībām Komisija nosūtīja iztaujātajiem piegādātājiem anketu, kas it īpaši attiecās uz izplatītāju apvienību rīcību sarunās ar piegādātājiem, par to spējas aizstāvēt savas intereses attīstību laikā un par to ietekmi uz konkurences nosacījumiem izplatīšanas tirgū. Komisija arī atklāti uzdeva jautājumu, vai piegādātājs zināja par jutīgas tirdzniecības informācijas apmaiņu starp izplatītājiem apvienībā un attiecīgā gadījumā lūdza precizēt šo informāciju. Turklāt no pārsūdzētā sprieduma izriet, ka attiecīgās iztaujāšanas tika veiktas neilgi pēc sanāksmes, kas notika 2016. gada 16. septembrīIntermarché galvenajā mītnē apvienību pārstāvju klātbūtnē, kurā piedalījās lielveikalu piegādātāji, un kas ilga līdz dienai pirms strīdīgo lēmumu pieņemšanas.
17.

Šajā sakarā, lai gan, no vienas puses, Tiesa ir izslēgusi, ka datu subjekta pamattiesību aizskārumu – kuru radījusi to skarošas informācijas uzrādīšana meklējuma rezultātos, ko meklē, ierakstot tā vārdu meklētājprogrammā internetā, – var, ievērojot šāda aizskāruma potenciālo smagumu, attaisnot, pamatojoties uz minētās programmas pārvaldītāja vienkāršu ekonomisko interesi, no otras puses, tā ir atzinusi, ka “rezultātu sarakstā iekļauto saišu dzēšana atkarībā no attiecīgās informācijas varētu skart interneta lietotāju, kuri [..] ir ieinteresēti piekļūt attiecīgajai informācijai, leģitīmo interesi” ( 16 ). Tiesas ieskatā šādās situācijās “ir jāatrod taisnīgs līdzsvars it īpaši starp šo interesi un šī datu subjekta pamattiesībām saskaņā ar Hartas 7. un 8. pantu” ( 17 ). Šī nepieciešamība ir uzsvērta spriedumā GC ar atsauci uz VDAR 17. pantu, kurā ir kodificētas Tiesas spriedumā Google Spain ( 18 ) atzītās tiesības uz personas datu dzēšanu (jeb “tiesības tikt aizmirstam”) un kura 3. punkta a) apakšpunktā ir konkrēti noteikta, kā to arī uzsvērusi pati Tiesa, prasība līdzsvarot iepriekš minētās tiesības ( 19 ). Minētajā spriedumā Tiesa apstiprina arī to, kas jau apstiprināts spriedumā Google Spain par kritērijiem, uz kuru pamata veikt šādu līdzsvarošanu, uzsverot, ka, “lai gan Hartas 7. un 8. pantā aizsargātās datu subjekta tiesības principā ir pārākas par interneta lietotāju informācijas brīvību, šis samērs tomēr īpašos gadījumos var būt atkarīgs no attiecīgās informācijas būtības un no tā, cik šī informācija ir sensitīva saistībā ar datu subjekta privāto dzīvi, kā arī no sabiedrības interesēm saņemt šo informāciju, kas var atšķirties tostarp atkarībā no attiecīgā subjekta lomas sabiedriskajā dzīvē” ( 20 ). Papildus Tiesas pieņemtajiem formulējumiem it īpaši no sprieduma GC izriet, ka līdzsvarošana tiek veikta starp vienāda nozīmīguma pamattiesībām, kuras veido obligātus nosacījumus pareizai demokrātiskas sabiedrības darbībai. Tātad nevar abstraktos terminos paredzēt vienu tiesību prevalenci pār citām, bet ir jāsasniedz līdzsvars tā, lai īstenotu līdzāspastāvēšanu, kas katrām iesaistītajām pamattiesībām nodara mazāko iespējamo kaitējumu. No minētā sprieduma izriet arī tas, ka šāds līdzsvars no Hartas 7. un 8. pantā paredzētajām tiesībām uz privātās dzīves neaizskaramību un personas datu aizsardzību novirzās uz Hartas 11. pantā garantētajām tiesībām informēt un tikt informētiem, vēl jo vairāk, ja konkrētajai personai ir sabiedriska loma un tātad pastāv interneta lietotāju interese saņemt informāciju par šo personu ( 21 ).
79.

Nobeigumā vēlos norādīt – kā otrajā prejudiciālajā jautājumā ir minējusi iesniedzējtiesa –, ka statistiski pārāk lielais vīriešu īpatsvars to personu kategorijā, kuras saņem lielākas vecuma pensijas, ir izskaidrojams ar sieviešu nevienlīdzīgajām nodarbinātības iespējām salīdzinājumā ar vīriešiem. Atšķirība starp vīriešu un sieviešu pensijas apmēru vēsturiski izriet no atšķirībām profesionālajā karjerā. Manuprāt, LESD 157. pantā un Direktīvā 2006/54 nostiprinātā vienlīdzīgas attieksmes principa piemērošanas nodarbinātības sociālā nodrošinājuma sistēmās mērķis nav saglabāt šo nevienlīdzīgo attieksmi, atstājot vīriešus ievērojami labvēlīgākā situācijā. No iepriekš minētā izriet, ka varbūtējas netiešas diskriminācijas dzimuma dēļ attaisnojumam izvirzītajām prasībām attiecīgi ir jābūt zemākām ( 41 ).
85.

Ņemot vērā minētos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz Kúria (Augstākā tiesa, Ungārija) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi: Dividenžu izmaksai fondu pārvaldības sabiedrības vadošajiem darbiniekiem, kuriem vienlaikus tieši vai netieši pieder tā akcijas, ir jāatbilst Direktīvas 2009/65/EK 14.b pantā un Direktīvas 2011/61/ES 13. pantā, kā arī II pielikumā ietvertajiem noteikumiem par pārdomātu atalgojuma politiku, ja šīs izmaksas sekas var būt šo noteikumu apiešana. Minētā priekšnoteikums ir tāds, ka tiesību saņemt dividendes apjoms ir atkarīgs no pārvaldīto fondu vērtības attīstības tādējādi, ka ar to tiek radīti rīcības stimuli, kas līdzinās tiem, ko rada mainīgs vai no darbības rezultātiem atkarīgs atalgojums, un tāpēc fondu pārvaldības sabiedrība rīkojas tikai kā subjekts, kas veic maksājumus. Šādā gadījumā ir konstatējama tiesību normu apiešana, ja pārvaldīto fondu pārvaldības sabiedrības dalība pārvaldīto fondu peļņas sadalē pati par sevi būtu pretrunā tiesību normām par atalgojumu. Tā tas ir gadījumā, ja šīs līdzdalības konkrētais saturs veicina pārmērīgu risku uzņemšanos. Tas pats ir spēkā, ja nav radīti mehānismi, kas ļautu sasniegt atbilstīgu līdzsvaru starp radītajiem stimuliem un pārvaldības sabiedrības, tās pārvaldīto fondu un to ieguldītāju interesēm ilgtermiņā. Valsts tiesas uzdevums ir to konstatēt, vērtējot visus konkrētā gadījuma apstākļus kopumā.
36.

Ņemot to vērā, ja šādi definēti darba ņēmēji neapšaubāmi ietilpst Direktīvas 2000/78 piemērošanas jomā, šī piemērošanas joma, manuprāt, ir plašāka un attiecas uz visām situācijām, kad nosacījums, kas balstīts uz vienu no šajā direktīvā uzskaitītajiem diskriminācijas iemesliem, tiek izvirzīts piekļuvei jebkāda veida profesionālai darbībai, neatkarīgi no tā, vai runa, it īpaši, ir par profesionālu darbību darba ņēmēja vai pašnodarbinātas personas statusā ( 25 ). Kopsavilkumā – jebkuru šķērsli pieņemšanai darbā var aplūkot no minētās direktīvas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta skatpunkta.
62.

Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 127. panta 1. punktu, lasot to kopā ar 190. pantu, apelācijas sūdzībā nevar izvirzīt jaunus pamatus. Atļaujot lietas dalībniekam pirmo reizi Tiesā izvirzīt pamatu, ko tas nav izvirzījis Vispārējā tiesā, tas faktiski ļautu šim lietas dalībniekam iesniegt Tiesā plašāku lietu par to, ko izskatījusi Vispārējā tiesa. Apelācijas tiesvedībā Tiesas kompetencē principā ir tikai izvērtēt to, kā Vispārējā tiesa ir novērtējusi tajā apspriestos pamatus. Tomēr arguments, kas nav bijis izvirzīts pirmajā instancē, apelācijas posmā nav uzskatāms par jaunu un līdz ar to nepieņemamu pamatu, ja tas tikai pastiprina argumentu, kas jau ir izvērsts saistībā ar pamatiem, kuri ir ietverti prasības pieteikumā Vispārējai tiesai ( 38 ).
67.

Tāpat, ņemot vērā šo mērķi, kas ir paredzēts arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 38. pantā, gaisa pārvadājumu darbību Savienības teritorijā Savienības likumdevējs var atļaut tikai ar nosacījumu, ka izpildītāji ievēro Savienības noteiktos kritērijus, kas ir vērsti uz to, lai sasniegtu mērķus, ko tā sev ir noteikusi šajā jomā ( 32 ). Ar Regulu Nr. 261/2004 Savienības likumdevējs gaisa pārvadājumu darbību no Savienības ir pakļāvis noteiktiem kritērijiem, lai sasniegtu patērētāju aizsardzības mērķi. Tas, ka tādam trešās valsts gaisa pārvadātājam kā United Airlines saskaņā ar šo regulu var būt jāizmaksā kompensācija par kavēšanos saistībā ar tehnisku problēmu, kas atrisināta trešās valsts teritorijā veiktas starpnosēšanās laikā, manā ieskatā tātad ir ne tikai nosacījums, bet arī risks, ar ko šis gaisa pārvadātājs rēķinās, izvēloties piedāvāt savus pakalpojumus Eiropas tirgū. Tādējādi Regulas Nr. 261/2004 normas šim pārvadātājam tiks piemērotas tikai tad, ja tas izvēlēsies veikt lidojumus uz lidostu vai no lidostas kādas dalībvalsts teritorijā ( 33 ). Tomēr, izdarot šādu izvēli, uz šo pašu gaisa pārvadātāju minētais attiecas ne tikai tiešo lidojumu, bet arī savienoto reisu gadījumā, kas saskaņā ar pastāvīgo judikatūru veido kopumu šajā regulā paredzēto pasažieru tiesību uz kompensāciju nolūkos, neatkarīgi no tā, vai šie reisi tiek veikti individuāli vai, kā tas ir aplūkojamajā gadījumā, atbilstoši koda koplietošanas līgumam.