31

Šādos apstākļos Fővárosi Törvényszék (Galvaspilsētas Budapeštas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai tiesībām uz lietas taisnīgu izskatīšanu, kas atzītas kā vispārpiemērojams princips Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. pantā, tiesiskās drošības, samērīguma un tiesiskās paļāvības aizsardzības vispārējiem principiem atbilst tāda dalībvalsts nodokļu iestādes prakse, atbilstoši kurai nodokļu maksātāja deklarācijas a posteriori pārbaudes kontekstā – bez konstatējuma, ka nodokļu maksātājs būtu pārkāpis kādu konkrētu grāmatvedības noteikumu vai materiāltiesisku juridisko normu saistībā ar nodokli, kas ir pārbaudes priekšmets, un bez maksājamās nodokļa summas grozījuma attiecībā pret to, kas iekļauta deklarācijās par gadiem, uz kuriem attiecas saimnieciskā darbība, – nodokļu iestāde, to nemotivējot, nosaka nodokļu maksātājam nodokļa starpības parāda esamību tā vienīgā iemesla dēļ, ka viņš savu deklarāciju ir aizpildījis, no dalībvalsts Grāmatvedības likumā noteiktajiem grāmatvedības principiem neņemot vērā divus nodokļu iestādes pieprasītus nodokļu principus, bet drīzāk, izmantojot savu novērtējuma brīvību, ir to izdarījis uz citu principu pamata, ko ir uzskatījis par savu saimniecisko darbību regulējošiem principiem? 2) Vai [Ceturtās direktīvas 2. panta 3. punktu un 31. pantu] – ievērojot Hartas 47. pantā noteiktās tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu un vispārējos tiesiskās drošības, samērīguma un tiesiskās paļāvības aizsardzības principus, kas nostiprināti kā Savienības tiesību vispārējie principi, – var interpretēt tādējādi, ka tādas saimnieciskās darbības gadījumā, kas attiecas uz vairākiem fiskālajiem gadiem, ja nodokļu iestāde aizstāj nodokļu maksātāja izvēlētos grāmatvedības principus ar citiem grāmatvedības principiem un tā rezultātā izdara grozījumus grāmatvedības ierakstos, kas skar arī nodokļu deklarācijas par blakusesošajiem gadiem, tai ir obligāti jāattiecina sava pārbaude arī uz tiem fiskālajiem gadiem, uz kuriem attiecas saimnieciskā darbība un kurus līdz ar to ietekmē nodokļu iestādes secinājumus par periodu, par kuru tika veikta pārbaude? Vai, veicot nodokļu maksātāja deklarācijas pārbaudi a posteriori, nodokļu iestādei pārbaudāmajā fiskālajā gadā ir jāņem vērā posteņi, kas grozīti ar korekcijas deklarāciju par iepriekšējo gadu, ar tādu rezultātu, ka nodokļu maksātājs ir veicis pārmaksu, jo ir samaksājis nodokli pirms termiņa, un vai norādītajiem principiem un Hartas 54. pantā noteiktajam tiesību ļaunprātīgas izmantošanas aizliegumam atbilst rīcība, ka nodokļu iestāde paziņo, ka pastāv nodokļu maksātāja nodokļu parāds, neatkarīgi no pārmaksas esamības? 3) Vai ir samērīgi sodīt par iespējami nepareizas grāmatvedības metodes izvēli, paziņojot par nodokļu starpības esamību, kas tiek kvalificēta kā nodokļa nepietiekama nomaksa, ņemot vērā arī to, ka tiek noteikts samaksāt sodu – kaut arī tikai 10 % apmērā [no pamatsummas] – un kavējuma naudu, ja nodoklis, par ko ir strīds, ir ticis samaksāts pirms termiņa un visā procesa laikā līdz pat beigām ir prasītāja nodokļu tekošajā kontā figurējis kā pārmaksa, un līdz ar to Ungārijas Valsts kasei nav radušies nekādi nodokļu ienākumu zaudējumi, un nepastāv norādes par ļaunprātīgu izmantošanu? 4) Vai tiesiskās paļāvības (aizsardzības) principu var interpretēt tādējādi, ka tā objektīvais pamats, proti, nodokļu maksātāja cerības attiecībā uz attieksmi grāmatvedības ziņā, ir pamatots, ja nodokļu iestāde agrāk ir veikusi kādu pārbaudi nodokļu maksātāja uzņēmumā, kuras laikā ir novērtējusi – kaut gan nav par to konkrēti paziņojusi vai tas bija vienkārši izsecināms no šīs iestādes rīcības –, ka attaisnojošo dokumentu, grāmatvedības dokumentu un reģistru noformējums un kārtošana atbilst noteikumiem, vai tomēr nodokļu maksātājs var atsaukties uz tiesiskās paļāvības principu tikai tad, ja nodokļu iestāde veic nodokļu deklarāciju pārbaudi a posteriori, kas izraisa slēgtus periodus un attiecas uz visiem nodokļu veidiem un konkrēti paužot labvēlīgu viedokli par nodokļu maksātāja grāmatvedības praksi? Vai nodokļu iestāde rīkojas atbilstoši tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principiem, ja tā vēlākos lēmumos piesaista juridiskas nodokļu rakstura sekas grāmatvedības pārkāpumiem tādā veidā, ka ar apgalvojumu par agrākās pārbaudes formālu raksturu vai nepilnīgumu, vai par to, ka nav konkrēti pausta labvēlīga viedokļa, tā neatzīst, ka prasītājs ir pamatoti paļāvies uz to, ka viņa agrākā grāmatvedības prakse bija pareiza?”