ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
11.

Direktīvas 2.d pantā (“Spēkā neesamība”) ir noteikts: “1. Dalībvalstis nodrošina, ka visos turpmāk norādītajos gadījumos līgumu par spēkā neesošu atzīst no līgumslēdzējas iestādes neatkarīga pārskatīšanas struktūra vai ka tā spēkā neesamība ir šādas pārskatīšanas struktūras lēmuma iznākums: a) līgumslēdzēja iestāde ir līguma slēgšanas tiesības piešķīrusi bez paziņojuma par līgumu iepriekšējas publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, un tas nav bijis atļauts saskaņā ar Direktīvu 2004/18/EK; b) ir pārkāpts šīs direktīvas 1. panta 5. punkts, 2. panta 3. punkts vai 2.a panta 2. punkts, un ar šādu pārkāpumu pretendentam, kas prasa pārskatīšanu, tika liegta iespēja izmantot tiesiskās aizsardzības līdzekļus pirms līguma noslēgšanas, ja šāds pārkāpums ir saistīts ar Direktīvas 2004/18/EK pārkāpumu un ja šāds pārkāpums ir ietekmējis pretendenta, kurš prasa pārskatīšanu, izredzes iegūt līguma slēgšanas tiesības; c) šīs direktīvas 2.b panta c) punkta otrajā daļā minētajos gadījumos, ja dalībvalstis ir piemērojušas atkāpi no nogaidīšanas termiņa attiecībā uz līgumiem, kuru pamatā ir pamatnolīgums un dinamiska iepirkuma sistēma. 2. Sekas tam, ka līgumu atzīst par spēkā neesošu, nosaka attiecīgās valsts tiesību akti. Attiecīgās valsts tiesību aktos var noteikt visu līgumsaistību atcelšanu ar atpakaļejošu spēku vai noteikt, ka atceļ vienīgi tās saistības, kas vēl jāizpilda. Pēdējā minētajā gadījumā dalībvalstis nodrošina, ka piemēro alternatīvas sankcijas 2.e panta 2. punkta nozīmē. 3. Dalībvalstis var noteikt, ka no līgumslēdzējas iestādes neatkarīga pārskatīšanas struktūra nevar, pamatojoties uz 1. punktā minētajiem iemesliem, līgumu atzīt par spēkā neesošu, pat ja tā slēgšanas tiesības ir piešķirtas nelikumīgi, ja pārskatīšanas struktūra pēc visu attiecīgo aspektu izvērtēšanas konstatē, ka īpaši svarīgi iemesli saistībā ar vispārējām interesēm prasa saglabāt līguma sekas. Šādā gadījumā dalībvalstis nodrošina, ka tā vietā piemēro alternatīvas sankcijas 2.e panta 2. punkta nozīmē. Ekonomisko ieinteresētību līguma spēkā esamībā var uzskatīt par īpaši svarīgu iemeslu vienīgi tad, ja izņēmuma apstākļos spēkā neesamība radītu nesamērīgas sekas. Tomēr ekonomiskā ieinteresētība, kas tieši saistīta ar attiecīgo līgumu, nav īpaši svarīgs iemesls saistībā ar vispārējām interesēm. Ekonomiskā ieinteresētība, kas tieši saistīta ar līgumu, ietver, inter alia, izmaksas, kas rodas līguma izpildes kavējuma rezultātā, izmaksas, kas rodas, sākot jaunu iepirkuma procedūru, izmaksas, kas rodas no tā uzņēmēja maiņas, kurš izpilda līgumu, un izmaksas, ko rada no spēkā neesamības izrietošās juridiskās saistības. [..]”
9.

Saskaņā ar CGI 119.ter panta 1. punktu, lasot to kopā ar tā 2. punktu, peļņas sadale juridiskajai personai ar zināmiem nosacījumiem ir atbrīvota no nodokļa, kas ieturams ienākumu gūšanas vietā. Viens no šiem nosacījumiem tostarp ir tāds, ka juridiskā persona parādniekam vai personai, kas nodrošina tās sadalītās peļņas izmaksu, pierāda, ka tā ir patiesā dividenžu labuma guvēja. Turklāt tās faktiskās uzņēmuma vadības atrašanās vietai ir jāatrodas kādā no Savienības dalībvalstīm, tai ir jābūt izveidotai vienā no mātesuzņēmumu un meitasuzņēmumu direktīvas pielikumā uzskaitītajām formām un tai ir arī jāpieder vismaz 20 % no tās juridiskās personas kapitāla, kas dividendes sadala.
25.

Šajā ziņā valsts tiesa pareizi pieņem, ka “piesārņotājs maksā” princips var tikt piemērots tikai kopsakarā ar sekundārajās tiesībās ietvertu konkretizējošu tiesību normu ( 5 ). Taču tā nepareizi šo konkretizējošo tiesību normu meklē Direktīvā par atbildību vides jomā (par to A sadaļā). Saistībā ar pamatlietu tā drīzāk ir atrodama Atkritumu direktīvā (par to B sadaļā). Šajā sakarā ir jāanalizē principa “piesārņotājs maksā” sekas, kā arī samērīguma princips un nevainīguma prezumpcija. Nobeigumā ir jāaplūko otrais jautājums, kas ir saistīts ar dalībvalstu kompetenci noteikt stingrākus aizsargpasākumus (par to C sadaļā).
38.

Nav nekādu šaubu, ka savstarpējas uzticēšanās principam un savstarpējas atzīšanas principam – kas ar to ir cieši saistīts – ir fundamentāla nozīme Savienības tiesībās vispār un Pamatlēmuma sistēmā it īpaši ( 13 ). Tiesa vairākkārt ir atgādinājusi, ka savstarpējas atzīšanas princips, kas ir tiesu iestāžu sadarbības “stūrakmens”, it īpaši nozīmē, ka dalībvalstīm principā ir jāizpilda Eiropas apcietināšanas orderis ( 14 ). Līdz ar to tās var atteikties šādu orderi izpildīt vienīgi obligātās vai fakultatīvās neizpildes gadījumos, kuri izsmeļoši uzskaitīti Pamatlēmuma 3.–4.a pantā. Turklāt Eiropas apcietināšanas ordera izpilde var tikt pakļauta vienīgi kādam no 5. pantā ierobežoti paredzētajiem nosacījumiem ( 15 ). Tādējādi, pat ja dalībvalstīm, transponējot Pamatlēmuma normas savās valsts tiesībās, ir noteikta rīcības brīvība, tās šīm normām nevar piešķirt plašāku nozīmi par to, kāda izriet no vienveidīgas interpretācijas ( 16 ).
10.

Tā kā A iesniedza pieteikumu sniegt nodokļu nolēmumu, lai noskaidrotu, vai, piemērojot AVL 71. panta 3. punktu, apakšuzņēmuma sniegtie iekraušanas kuģī un izkraušanas no tā pakalpojumi klientiem varēja tikt atbrīvoti no PVN, Keskusverolautakunta (Centrālā nodokļu pārvalde) 2014. gada 1. oktobra lēmumā noteica, ka iekraušanas kuģī un izkraušanas no tā pakalpojumi nav uzskatāmi par no PVN atbrīvotiem pakalpojumiem AVL 71. panta 3. punkta, ar ko ir transponēti PVN direktīvas 148. panta a), c) un d) punkts, izpratnē, jo saskaņā ar Tiesas judikatūru pakalpojumu sniegšana kuģiem, kas nodarbojas ar starptautiskajiem pārvadājumiem, vai to kravām, var tikt atbrīvota no PVN tikai tad, ja tie tiek sniegti pēdējā tirdzniecības stadijā, un ka pieteikumā norādītajā gadījumā iekraušanas kuģī un izkraušanas no tā pakalpojumi tiek sniegti agrākā tirdzniecības stadijā pirms to pēdējās tirdzniecības stadijas.
108.

Vispārējā tiesa noraidīja PPG un SNF argumentus, ka apstrīdētajā lēmumā ir pārkāpts samērīguma princips. Pirmkārt, tā konstatēja, ka akrilamīda kā ļoti lielas bažas izraisošas vielas apzināšana nebija acīmredzami neatbilstīga saistībā ar mērķi aizsargāt cilvēku veselību un vidi. Otrkārt, tā konstatēja, ka apstrīdētajā lēmumā nav pārsniegti tie pasākumi, kas vajadzīgi šo mērķu sasniegšanai. Konkrētāk, starpprodukta lietošanas veida atbrīvojums no apzināšanas nav mazāk ierobežojošs pasākums, kas ir piemērots to pašu mērķu sasniegšanai. Drīzāk likumdevējs REACH regulas 2. panta 1. punkta c) apakšpunktā un 2. panta 8. punkta b) apakšpunktā ir ieviesis īpašus noteikumus, kas reglamentē starpproduktus.
2.

Šajā lietā ir jāatrisina divi galvenie jautājumi. Abi minētie jautājumi ir konkrēti saistīti ar jēdzienu “patiesa [faktiska] izmantošana” Regulas (EK) Nr. 207/2009 ( 3 ) 15. panta nozīmē. No vienas puses, šī lieta attiecas uz to, cik plaša aizsardzība būtu jāpiešķir agrākai preču zīmei, ja šīs preču zīmes reģistrācijas brīdī nav sniegti nekādi īpaši norādījumi par to, uz kādām precēm un pakalpojumiem tā attiecas, izņemot vispārīgu norādi uz attiecīgo preču un pakalpojumu klasi. Šajā ziņā konkrētā lieta ļauj Tiesai precizēt judikatūru, kas izriet no spriedumiem IP Translator ( 4 ) un Praktiker ( 5 ). No otras puses, šajā lietā Tiesa ir aicināta skaidrot, kā būtu jāvērtē kombinētas preču zīmes faktiska izmantošana, ja praksē attiecīgā preču zīme tiek izmantota saīsinātā formā.
1.

Šajā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu Juzgado de lo Social No 33 de Barcelona (Barselonas Sociālo lietu tiesa Nr. 33, Spānija) lūdz viedokli par Direktīvas 79/7/EEK par pakāpenisku vienlīdzīgas attieksmes principa pret vīriešiem un sievietēm īstenošanu sociālā nodrošinājuma jautājumos ( 2 ) un Direktīvas 97/81/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par nepilna darba laika darbu ( 3 ) interpretāciju. Būtībā iesniedzējtiesa vispirms jautā, vai bezdarbnieka pabalsts, ko finansē ar darba ņēmējas un darba devēja iemaksām, ietilpst pamatnolīguma piemērošanas jomā. Tā arī vēlas noskaidrot, vai, ja attiecībās starp nepilna darba laika darba ņēmēju un darba devēju ir piemērojams “vertikālais” darbalaika režīms (piemēram, strādā 50 % no laika, ko strādātu viņas pilna darba laika kolēģis, to nostrādājot pirmdienās, otrdienās un trešdienās, bet ceturtdienas un piektdienas ir brīvdienas), valsts tiesību normas, kas izslēdz nenostrādātās dienas no aprēķina, kurā tiek noteikts kopējais bezdarbnieka pabalsta izmaksas periods, ir saderīgas ar pamatnolīgumu un/vai Direktīvu 79/7.
88.

Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punktā ir noteikts tiesvedības četru gadu noilguma termiņš no 1. panta 1. punktā minētā pārkāpuma izdarīšanas brīža, ko saucu par “atsevišķiem pārkāpumiem”. Nepārtraukta vai vairākkārtēja pārkāpuma gadījumā noilguma termiņš ilgst četrus gadus no dienas, kad pārkāpums ir beidzies ( 52 ). Pārkāpums ir “nepārtraukts”, ja Savienības tiesību normas pārkāpuma pamatā esošā nolaidība turpinās ( 53 ). Pārkāpums ir “vairākkārtējs” šīs normas izpratnē tad, ja to ir izdarījis tirgus dalībnieks, kas ekonomiskas priekšrocības gūst no tādu līdzīgu darījumu kopuma, ar kuriem tiek pārkāpta viena un tā pati Savienības tiesību norma ( 54 ). Atsevišķiem pārkāpumiem ir jābūt pietiekami saistītiem laikā ziņā, lai tos uzskatītu par vairākkārtējiem pārkāpumiem. Šāda saikne laika ziņā pastāv, ja laikposms līdz katram nākamajam pārkāpumam ir īsāks nekā vispārējais četru gadu noilguma termiņš ( 55 ). 3. panta 1. punktā noteiktajā shēmā vispārējais noilguma termiņš ir četri gadi. Ņemot vērā iepriekš minēto, man šķiet, ka (pat ja pamatlietā izskatāmais pārkāpums (vai pārkāpumi) neatbilst vairākgadu programmas jēdzienam) vajadzīgo faktisko datu trūkuma dēļ Tiesa nevar piedāvāt vairāk norādījumu par to, vai šajā lietā ir notikuši nepārtraukti vai vairākkārtēji pārkāpumi.
44.

Faktiski jautājums izskatāmajā lietā ir par to, vai attiecībā uz Lietuvas tiesām, kuras ir pieņēmušas 2013. gada 8. oktobra nolēmumu, kas ir stājies likumīgā spēkā un kas attiecas uz aizgādības tiesībām, saskarsmes tiesībām, kā arī uzturēšanas saistībām par labu bērnam V, var piemērot vienošanos par jurisdikciju, kas tām dod tiesības no jauna lemt par to pašu prasības priekšmetu, neskatoties uz to, ka saskaņā ar Regulā Nr. 2201/2003 paredzēto vispārējo noteikumu par jurisdikciju vecāku atbildības jomā jurisdikcija ir Nīderlandes tiesām, jo bērna V pastāvīgā dzīvesvieta ir Nīderlandē.
6.

2015. gada 17. augustā prasītājs pamatlietā šo atteikuma lēmumu pārsūdzēja Verwaltungsgericht Darmstadt (Darmštates Administratīvā tiesa), prasībā norādot, ka, pamatojoties uz viņa tēva īpašo tiesisko stāvokli, ņemot vērā tostarp Lēmuma Nr. 1/80 6. panta 1. punktu ( 6 ) un 13. pantu ( 7 ), viņam esot jāatzīst tiesības uz ģimenes atkalapvienošanos. Proti, no 1980. gadā spēkā esošajiem valsts tiesību aktiem izriet, ka 16 gadu vecumu vēl nesasnieguši ārvalstnieki bija atbrīvoti no pienākuma saņemt uzturēšanās atļauju. Līdz ar to agrākais tiesību stāvoklis prasītājam pamatlietā bija labvēlīgāks nekā AufenthG 33. pants, kas tādējādi ir pretrunā Lēmuma Nr. 1/80 13. pantā ietvertajai “atturēšanās no jebkādas darbības” klauzulai. Ārvalstnieku dienests savukārt joprojām uzskata, ka no prasītāja pamatlietā tēva varot pamatoti sagaidīt, ka viņš ģimenes kopdzīvi ar dēlu un sievu turpinās Turcijā, jo viņš nav atzīts ne par patvēruma meklētāju, ne par bēgli un viņam ir Turcijas pilsonība.
38.

Valsts tiesību akti, cik vien tas iespējams, ir jāinterpretē atbilstoši attiecīgajām Savienības tiesību normām ( 9 ). Taču, kā to ir atzinusi Tiesa, interpretācijai atbilstoši Savienības tiesībām ir robežas. It īpaši šis pienākums nevar būt pamats valsts tiesību interpretācijai contra legem ( 10 ). Ja Savienības tiesībām atbilstīga interpretācija izrādās neiespējama, valsts tiesai ir pienākums nodrošināt Savienības tiesību pilnīgu efektivitāti, nepieciešamības gadījumā nepiemērojot nesaderīgos valsts tiesību noteikumus, iepriekš neatceļot šos noteikumus ( 11 ). Tas, vai valsts tiesai ir tiesības piemērot ES tiesību pamatus pēc savas ierosmes, ir atkarīgs no līdzvērtības principa ievērošanas, proti, no tā, vai līdzīgā situācijā valsts tiesai būtu pienākums pēc savas ierosmes izvirzīt pamatus, kas izriet no valsts tiesībām ( 12 ).
19.

Pirms var tikt analizēts jautājums par SIVN direktīvas 3. panta 3. punkta spēkā esamību (par to B sadaļā), vispirms ir īsi jāanalizē prejudiciālā nolēmuma tiesvedības pieņemamība (par to A sadaļā). Pēc tam ir jāpārbauda jautājumi par interpretāciju (par to C sadaļā).
6.

Visbeidzot, Regulas Nr. 261/2004 13. pantā ir paredzēts: “Ja apkalpojošais gaisa pārvadātājs izmaksā kompensāciju vai pilda citas saistības, kas izriet no šīs regulas, šīs regulas noteikumus nevar interpretēt kā tādus, kas ierobežo pārvadātāja tiesības prasīt kompensāciju no kādas personas, tostarp trešām pusēm, saskaņā ar piemērojamiem tiesību aktiem. Šī regula nekādā ziņā neierobežo apkalpojošā gaisa pārvadātāja tiesības prasīt atlīdzinājumu no ceļojuma rīkotāja vai citas personas, ar kuru minētajam pārvadātājam ir līgums. Tāpat šīs regulas noteikumus nevar interpretēt kā tādus, kas ierobežo ceļojumu rīkotāja vai trešās personas, kas nav pasažieris un ar kuru gaisa pārvadātājam ir līgums, tiesības prasīt atlīdzinājumu vai kompensāciju no gaisa pārvadātāja saskaņā ar piemērojamiem tiesību aktiem.”
27.

Šajā ziņā ir jānorāda, ka no Tiesas judikatūras izriet, ka dabasgāzes piegādes cena būtu jānosaka tikai atbilstoši piedāvājumam un pieprasījumam, pat ja tā neizriet ne no vienas Direktīvas 2009/73 tiesību normas ( 20 ), šī prasība izriet no paša minētās direktīvas mērķa un no tās vispārējās sistēmas, kuras uzdevums, kā izriet no vairākiem tās preambulas apsvērumiem ( 21 ) un vairākām tās tiesību normām ( 22 ), ir izveidot dabasgāzes iekšējo tirgu, kas būtu pilnībā un patiešām atvērts un konkurētspējīgs, kurā visi patērētāji varētu brīvi izvēlēties savus piegādātājus un visi piegādātāji varētu brīvi piegādāt savas preces saviem klientiem ( 23 ).
12.

Universal Music cēla prasību rechtbank Utrecht (Utrehtas tiesa), lūdzot piespriest atbildētājiem solidāri samaksāt EUR 2767861,25, pieskaitot procentus un tiesāšanas izdevumus saskaņā ar to atbildību par kvazideliktu. Šis prasījums atbilst kaitējumam, kas Universal Music, kā tā to apgalvo, ir nodarīts Burns Schwartz International darbinieka nolaidības dēļ, izstrādājot akciju pirkuma iespējas līguma tekstu. Pieprasīto kaitējuma summu veido starpība starp paredzēto pārdošanas cenu, no vienas puses, un izlīguma summu un tiesāšanās izdevumiem, kuri Universal Music ir bijuši jāmaksā saistībā ar šķīrējtiesu un vienošanos par izlīgumu, no otras puses.
2)

Vai Eiropas Savienības principi, it īpaši tiesiskās paļāvības aizsardzības, tiesiskās noteiktības un samērīguma principi, pieļauj tādu dalībvalsts tiesību normu, ar kuru atļauts no publiskā iepirkuma procedūras izslēgt uzņēmumu, kurš nav sapratis, ka tam ir pienākums samaksāt maksājumu – par kura neizpildi sods ir izslēgšana no procedūras –, lai piedalītos iepriekš minētajā procedūrā, jo šis pienākums nav ticis minēts publiskā iepirkuma dokumentācijā, lai arī šī pienākuma esamība nevar tikt nepārprotami izsecināta no šajā dalībvalstī spēkā esošo tiesību aktu teksta, bet šis pienākums tomēr pastāv, veicot divas juridiskas darbības, pirmkārt, plaši interpretējot atsevišķas šīs dalībvalsts pozitīvo tiesību normas un, otrkārt, saskaņā ar šīs plašās interpretācijas rezultātu automātiski iekļaujot obligātās tiesību normas publiskā iepirkuma dokumentācijā?”
21.

Taču minētajā lietā runa bija par to, ka, aprēķinot pensijas apmēru, netika ņemts vērā mācību laiks, kuru G. Felber bija pabeidzis līdz 18 gadu vecumam un līdz dienesta uzsākšanai federālajā zemē. Tika noteikts, ka vecuma pensijas apmērs ir atkarīgs no dienesta laika un tam pielīdzināmiem laikposmiem, kā arī no ierēdņa atalgojuma un ka vecuma pensija ir maksājums nākotnē naudā, ko darba devējs pārskaita saviem darbiniekiem, un tas tieši izriet no pēdējo minēto darba tiesiskajām attiecībām. Faktiski šī pensija valsts tiesībās ir uzskatāma par darba samaksu, ko turpina maksāt atbilstoši dienesta attiecībām, kas turpinās pēc tam, kad ierēdnis ir pensionējies. Šādā ziņā minētā pensija ir darba samaksa LESD 157. panta 2. punkta izpratnē ( 7 ).
74.

Tā, piemēram, no emisijas definīcijas, kas ietverta Direktīvas par ierobežojumiem attiecībā uz dažu piesārņojošu vielu emisiju gaisā no vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtām ( 32 ) 3. panta 1. punktā, izriet, ka emisijas jēdziens katrā ziņā attiecas uz vielu izplūdi. Turpretim tajā ietvertais ierobežojums ar izplūdi no sadedzināšanas iekārtas gaisā izriet vienīgi no ļoti ierobežotā šīs direktīvas mērķa un tādēļ tas ir nenozīmīgs.
31.

Tomēr jāuzsver, ka toreizējā sprieduma pamatojumā apstrīdēto valsts tiesisko regulējumu Tiesa nepārprotami bija sapratusi tā, ka ieskaita starp uzņēmuma maksāto uzņēmumu ienākuma nodokli un tā akcionāra ienākumu nodokli rezultātā akcionāra saņemtās dividendes tika atbrīvotas no nodokļa ( 21 ). Līdz ar to attiecīgā dalībvalsts viena pati bija atbildīga par nevienlīdzīgu attieksmi saistībā ar ārvalstu kapitāldaļām, kuru gadījumā rezultātā nebija paredzēts saņemto dividenžu atbrīvojums no nodokļa. Šādā interpretācijā spriedums Manninen būtiski atšķiras no izskatāmās lietas. Tas tādēļ, ka Dānijā paredzētais mātesuzņēmumu atbrīvojums no nodokļa ir piemērojams nevis vienmēr, bet tikai tad, ja uz to meitasuzņēmumiem attiecas procentu atskaitīšanas aizliegums, kas meitasuzņēmumu nerezidentu gadījumā tomēr ir atkarīgs no citas dalībvalsts nodokļu tiesību aktiem.
43.

Tomēr es neapstrīdu rēķina nozīmi kopējā PVN sistēmā. Tas ir pierādījumu veids, kas ļauj iekasēt PVN vai to atskaitīt. Tādējādi uzņēmējs, kas izraksta rēķinu par preču pārdošanu vai pakalpojuma sniegšanu, izraksta rēķinu ar PVN un to iekasē valsts vārdā. Tāpat arī šis rēķins ļaus nodokļa maksātājam, kas ir samaksājis PVN, to pierādīt un tātad to atskaitīt. It īpaši PVN maksātāja identifikācijas numurs ļauj nodokļu iestādēm vienkāršāk iekasēt PVN, identificējot attiecīgo nodokļa maksātāju, un kontrolēt darījumu atbilstību īstenībai, lai cīnītos pret krāpšanu.
20.

Sabiedrības VB un Y nebija puses tiesvedībā High Court of Justice, kurā tika pasludināts aktīvu iesaldēšanas rīkojums pret A. L. Iesniedzējtiesai nav ziņu par to, vai rīkojums ir ticis tām izsniegts vai paziņots ( 13 ). Turklāt no iesniedzējtiesas nolēmuma skaidri neizriet, vai A. L. tika uzklausīts, pirms Anglijas tiesa pasludināja spriedumu. Tomēr šāda norāde aktīvu iesaldēšanas rīkojumā “neierobežojot [L.] kunga argumentus, ka viņam nav nekādas līdzdalības, tiešas vai netiešas, nevienā no [attiecīgajiem] aktīviem” ( 14 ), liek domāt, ka viņš pirms tam ir ticis uzklausīts.
23.

Visbeidzot, šis lūgums izriet no iesniedzējtiesas šaubām par to, vai Corte di Cassazione (Kasācijas tiesa) judikatūra – par to, ka izlīgumā Bankrotu likuma 160. panta izpratnē vispār nevar tikt paredzēta daļēja PVN parāda samaksa – ir pareiza, ciktāl tā it pamatota ar šo minētās tiesas interpretāciju par LES 4. panta 3. punktu un Sesto direktīvu. Lai gan iesniedzējtiesai ir saistoši Corte di Cassazione nolēmumi par Bankrotu likuma 160. panta interpretāciju, ar to tai netiek atņemtas pilnvaras lūgt Tiesai sniegt prejudiciālu nolēmumu par ar šiem nolēmumiem saistīto ES tiesību aktu interpretācijas jautājumiem ( 10 ).
46.

Atšķirībā no šīs tiesību normas d) un e) apakšpunkta, kuros organiskās vielas ir klasificētas atkarībā no to izcelsmes, un no minētas tiesību normas f) apakšpunkta, kas attiecas uz pārtikas produktiem, kuri ir ražoti jauna veida ražošanas procesā, kas izraisījis ievērojamas izmaiņas to sastāvā vai struktūrā, šīs pašas tiesību normas c) apakšpunktā ir ietverta vispārīgāka norāde uz pārtikas produkta “pirmatnējo molekulāro struktūru”.
1.

“Uz zeltu lauzas, pēc zelta gaužas it visi”, domīgi spriež Grietiņa Johana Volfganga Gētes “Faustā” par saikni starp rotaslietām un dabisko skaistumu ( 2 ). Kā gan viņa justos un kādas vēl domas viņai rastos, ja ķēdītes un auskaru zelts, kuros izrotājusies viņa sev tik ļoti patīk, būtu iegūts tostarp no citu cilvēku zobiem? Proti, tā varētu izrādīties izskatāmajā lietā, kuras tēma ir PVN režīms tādu zelta stieņu piegādei, kuri sastāv no otrreizēji pārstrādātām zelta precēm un no kuriem paredzēts atkal ražot rotaslietas un citas preces.
2)

Vai Direktīvas 2004/18 48. panta 3. punkts, skatīts kopā ar tās 2. pantu, var tikt interpretēts tādējādi, ka tas, ka komersants izmanto citu juridisko personu kompetenci to zināšanu un pieredzes ziņā “neatkarīgi no tā, kāds ir to starpā pastāvošo saistību tiesiskais raksturs”, kā arī to “resursu nodošana rīcībā” nozīmē, ka komersantam, izpildot līgumu, var ar šo juridisko personu nebūt nekādu saistību vai būt tikai ļoti vājas saistības, tas ir, ka tas var izpildīt līgumu patstāvīgi (nepiedaloties citai juridiskajai personai) vai ka šī līdzdalība var izpausties kā “padomu sniegšana”, “konsultācijas” vai “mācības” u.tml.? Vai arī 48. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka juridiskajai personai, kuras kompetenci komersants izmanto, tiešām un personiski ir jāizpilda līgums tādā apmērā, kādā tiek norādīta tās kompetence?
80.

Faktiski no lietas materiāliem izriet, ka akcīzes nodoklis, kāds tiek aplūkots pamatlietā, par valsts un importētajiem ražojumiem ir jāmaksā, piemērojot vienus un tos pašus nosacījumus un atbilstoši vienai un tai pašai kārtībai. Atgādinu, ka šajā gadījumā par ikvienu dzēriena iepakojumu neatkarīgi no tā, vai tas ir importēts vai vietējais ražojums, ir jāmaksā vienāda nodokļu likme un ka atbrīvojums no šā nodokļa tiek piešķirts importētiem vai valsts iepakojumiem, ja tie ietilpst nodošanas sistēmā. Kā to savos rakstveida apsvērumos uzsver Somijas valdība, nosacījumi gan par akcīzes nodokļa, kāds tiek aplūkots pamatlietā, maksāšanu, gan par atbrīvojumu no akcīzes nodokļa ir vienādi ārvalstu un valsts uzņēmējiem.
79.

Manuprāt, ir atšķirība starp uzskatu, vai puse varētu sevi labāk aizstāvēt, no vienas puses, ja tai būtu bijusi piekļuve visiem lietas materiāliem un, no otras puses, ja tai būtu nodrošināta uzklausīšana slēgtā sēdē. Ja nelikumīgi konfiscētu dokumentu nozīmi var novērtēt vēlāk ( 39 ), to nevar izdarīt par uzklausīšanu slēgtā sēdē: nav iespējams būt pilnīgi pārliecinātam par to, kas tieši notiks šādās sēdēs. Nekas arī nekavē puses iesniegt Komisijai šādas sēdes laikā citu būtisku konfidenciālu informāciju, uz ko iepriekš nav bijušas norādes. Tādēļ, ja ir tiesības uz uzklausīšanu slēgtā sēdē Komisijā un ja mutiska uzklausīšana notiek tikai vienreiz – kā izskatāmajā lietā –, tad pusi, kurai šādas tiesības tika atņemtas, vispār nevar uzskatīt par uzklausītu ( 40 ). Sasniedzamā taisnīguma interesēs mani pilnīgi nepārliecina doma par iepriekšēja pamatojuma apstiprināšanu, liedzot uzklausīšanu slēgtā sēdē, jo tas pilnīgi nevarētu palīdzēt šai pusei.
28.

Ņemot vērā šos elementus un tā kā juridiskajos tekstos nav skaidras definīcijas, uzskatu, ka “pakalpojumam transporta jomā” jāsastāv no fiziskas darbības personu vai preču pārvietošanā no vienas vietas uz citu, izmantojot transportlīdzekli, gaisa kuģi vai ar kuģi pa ūdensceļu, vai jābūt cieši saistītam ar to. Ja attiecīgais pakalpojums nav galvenokārt saistīts ar faktisko transportēšanu, tad tikai fakts, ka tas tādā vai citādā veidā varētu būt saistīts ar transportu, pats par sevi nenozīmē, ka to vajadzētu raksturot kā transportu. Tādējādi pastāvētu risks Pakalpojumu direktīvas 2. panta 2. punkta d) apakšpunktam piedēvēt pārāk plašu piemērošanas jomu un atņemt direktīvai tās mērķi. Riskējot konstatēt acīmredzamo, piemēram, neatkarīgi no to atrašanās vietas, ar transportu nav saistīti pakalpojumi vispārējam patēriņam, kuri parasti tiek sniegti rosīgā centrālajā dzelzceļa stacijā, piemēram, apavu un atslēgu remonts.