Līdz ar to jautājums ir par to, vai attiecīgās personas vai vienības pašas veiktā darbība tās kvalitatīvā vai kvantitatīvā nozīmīguma dēļ var veicināt kodolieroču izplatīšanu, sniedzot Irānas valdībai saimnieciskos resursus vai materiālas, finansiālas vai loģistikas iespējas, kas ļauj tai turpināt veikt izplatīšanas darbības.

Turklāt šis kritērijs, skatot to Padomes izvirzīto mērķu gaismā, attiecas uz atbalsta Irānas valdībai formām, kuras to kvantitatīvā un kvalitatīvā nozīmīguma dēļ sekmē Irānas kodoldarbību turpināšanos.

Lēmuma 2010/413, kurā grozījumi izdarīti ar Lēmumu 2012/635, 20. panta 1. punkta c) apakšpunktā un Regulas Nr. 267/2012, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 1263/2012, 23. panta 2. punkta d) apakšpunktā ietvertais kritērijs par atbalsta sniegšanu Irānas valdībai ir jāsaprot tādējādi, ka tas attiecas uz konkrētās personas vai vienības pašas veiktajām darbībām, kuras, pat ja tām pašām par sevi nav nekādas tiešas vai netiešas saiknes ar kodolieroču izplatīšanu, tomēr var to veicināt, sniedzot Irānas valdībai saimnieciskos resursus vai materiālas, finansiālas vai loģistikas iespējas, kas ļauj tai turpināt veikt izplatīšanas darbības.

Noteikums, atbilstoši kuram saskaņā ar LESD 265. pantu gadījumā, kad tiesību akts tiek atcelts vai atzīts par spēkā neesošu, iestādēm, kuras ir pieņēmušas šo aktu, ir vienīgi pienākums veikt no šī sprieduma izrietošos pasākumus, nozīmē, ka šīm iestādēm ir plaša novērtējuma brīvība, lemjot par īstenojamajiem līdzekļiem, lai novērstu konstatēto prettiesiskumu, ievērojot to, ka šiem līdzekļiem ir jābūt saderīgiem ar lietā aplūkotā sprieduma rezolutīvo daļu un tai vajadzīgo pamatojumu.

Saistībā ar spriedumu, ar kuru Savienības tiesa ir atcēlusi tiesību aktus, kuros ir paredzēta prasītāja sākotnēja iekļaušana to personu sarakstā, uz kurām attiecas ierobežojoši pasākumi, to pierādījumu elementu nepietiekamības dēļ, kurus Padome bija sniegusi, lai pamatotu to faktisko pamatu, jautājums par to, vai Padome var veikt atkārtotu iekļaušanu sarakstā, balstoties uz pamatojumu, kas nav atceltajos tiesību aktos ietvertais pamatojums, kam nepieciešams noteikt, vai ar atceļošo spriedumu tiek ierobežota Padomes iespēja pieņemt aktus par atkārtotu iekļaušanu sarakstā, var tikt izvērtēts, ņemot vērā res udicata principu. Saskaņā ar šo principu Savienības tiesu pasludinātiem atceļošiem spriedumiem, tiklīdz tie ir kļuvuši par galīgiem, ir res judicata absolūtais spēks. Tas attiecas ne tikai uz atceļošā tiesas sprieduma rezolutīvo daļu, bet arī uz motīviem, kuri veido rezolutīvās daļas nepieciešamo pamatojumu un tāpēc nav no tās atdalāmi. Turklāt res judicata spēks attiecas tikai uz faktu un tiesību jautājumiem, kas faktiski vai obligāti ir tikuši izlemti tiesas nolēmumā. No šāda konstatējuma par to pierādījumu elementu nepietiekamību, kurus Padome bija sniegusi, kuram piemīt res judicata spēks, šajā ziņā nevar secināt, ka Padome turpinājumā nevarēja izmantot citus pierādījumu elementus, kas apstiprinātu izvirzītā pamatojuma patiesīgumu, vai ka tā vispār nevarētu pierādīt, ka prasītāja sniedz atbalstu kodolieroču izplatīšanā vai palīdz citām personām un vienībām pārkāpt uz tām attiecinātos ierobežojošos pasākumus vai tos apiet.

Turklāt efektīvas tiesību aizsardzības tiesā princips, kas ir vispārējs tiesību princips, kurš šobrīd ir apstiprināts Eiropas Savienības Pamattiesību Hartas 47. pantā, arī nevar liegt Padomei atkārtoti iekļaut personu vai vienību to personu un vienību sarakstā, kuru aktīvi tiek iesaldēti, balstoties uz citu pamatojumu, kas nav pamatojums, uz kuru bija balstīta šīs personas vai vienības sākotnējā iekļaušana sarakstā. Šī principa mērķis ir nodrošināt to, ka nelabvēlīgs akts var tikt apstrīdēts tiesā, nevis to, ka nevar tikt pieņemts jauns nelabvēlīgs akts, kas ir balstīts uz citu pamatojumu. Līdz ar to, ja Savienības iestādes lēmums, kas ir prasības priekšmets, tiek atcelts, tas ir uzskatāms par tādu, kas nekad nav pastāvējis, un šī iestāde, kura vēlas pieņemt jaunu lēmumu, var veikt pilnīgu pārskatīšanu un norādīt pamatojumu, kas nav pamatojums, uz kuru bija balstīts atceltais lēmums.

(skat. 68.–71., 73. un 79.–81. punktu)