LESD 63. un 65. pants ir interpretējami tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram dāvinājumiem nerezidentu starpā gadījumā, ja dāvinājuma saņēmējs nav iesniedzis īpašu pieteikumu, izmanto nodokļa aprēķina metodi, kas ietver mazākas atlaides piemērošanu. Šiem pantiem turklāt katrā ziņā ir pretrunā arī tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka, pamatojoties uz šāda saņēmēja pieteikumu, izmanto nodokļa aprēķina metodi, kas ietver lielākas atlaides piemērošanu, kura attiecināma uz dāvinājumiem, kuru darījumos vismaz viena puse ir rezidents, un, ja ieguvējs nerezidents izmanto šo iespēju, tā attiecībā uz konkrētā dāvinājuma nodokļa aprēķinu nozīmē to visu dāvinājumu saskaitīšanu, ko šī persona saņēmusi no viena un tā paša dāvinātāja desmit gadus pirms un desmit gadus pēc konkrētā dāvinājuma.

Atšķirībā no dāvinājumiem, kuru darījumos vismaz viena puse ir rezidents un kuriem piemērojamā nodokļa aprēķina nolūkā var saskaitīt tikai agrāk veiktos dāvinājumus, kas nodokļu maksātājam ļauj paredzēt maksājamā nodokļa apmēru, ar dāvinājumiem nerezidentu starpā iegūto īpašumu saskaitīšanā ietilpst arī īpašumi, kuri tiks iegūti desmit gadus pēc konkrētā dāvinājuma, šādi saņēmējus atstājot neziņā par vēlāk saistībā ar īpašuma tiesību maiņu maksājamo nodokli.

Šāda neparedzamība var atturēt nerezidentus iegādāties vai paturēt īpašumus attiecīgajā dalībvalstī, jo, vēlāk nododot šo īpašumu tiesības citiem nerezidentiem, pēdējie minētie nonāks ilgā neziņā par nodokļiem, kuri tiem šajā dalībvalstī, iespējams, tiks piemēroti kaut kad nākotnē.

Šādos apstākļos ar piezīmi, ka valsts tiesai ir jāveic dalībvalsts tiesību interpretācijā ietilpstošā pārbaude par laikposmu, kas izmantojams lielākās atlaides piemērošanas nolūkā pēc saņēmēju nerezidentu pieteikuma, ir jāatzīst, ka saistībā ar dāvinājumu saskaitīšanas laikposmu, ko ņem vērā, piemērojot lielāko atlaidi, attieksme, kas ir mazāk labvēlīga pret dāvinājumiem nerezidentu starpā nekā pret dāvinājumiem, kuru darījumos vismaz viena puse ir rezidents, ir kapitāla brīvas aprites ierobežojums, kas principā ir aizliegts ar LESD 63. panta 1. punktu.

Ja ar valsts tiesisko regulējumu saistībā ar nodokļa uzlikšanu par īpašuma tiesību maiņu attiecīgajā dalībvalstī esoša nekustamā īpašuma dāvinājuma gadījumā vienāda situācija tiek radīta, no vienas puses, dāvinājuma saņēmējiem nerezidentiem, kas šo īpašumu ieguvuši no nerezidenta, un, no otras puses, dāvinājuma saņēmējiem nerezidentiem vai rezidentiem, kas šādu īpašumu ieguvuši no dāvinātāja rezidenta, kā arī dāvinājuma saņēmējiem rezidentiem, kas šo pašu īpašumu ieguvuši no dāvinātāja nerezidenta, šādā tiesiskā regulējumā, nepārkāpjot Savienības tiesību prasības, nevar būt atšķirīga attieksme pret šiem dāvinājuma saņēmējiem attiecībā uz šo pašu nodokli, ciktāl tas attiecas uz atlaides piemērošanu šī nekustamā īpašuma nodokļa aprēķina bāzei. Paredzot dāvinājumiem šajās divās kategorijās ietilpstošajām personām vienādu attieksmi, izņemot attiecībā uz neapliekamās summas piemērošanas nolūkā vērā ņemamo laikposmu, ko var izmantot saņemt dāvinājuma saņēmējs, valsts likumdevējs ir atzinis, ka attiecībā uz dāvinājuma nodokļa iekasēšanas kārtību un nosacījumiem starp šīm personām nav nekādu objektīvu atšķirību, ar ko varētu pamatot atšķirīgu attieksmi.

No tā izriet, ka, tā kā neapliekamās summas piemērošanas nolūkā izmantojamais laikposms nav atkarīgs no apliekamās summas apmēra, bet gan ir piemērojams dāvinājuma saņēmējam kā nodokļa maksātājam, dāvinājuma saņēmēja nerezidenta, kurš saņem dāvinājumu no dāvinātāja nerezidenta, nodokļa aprēķina bāzes īpašības attiecībā uz šo laikposmu šo dāvinājuma saņēmēju nenostāda objektīvi atšķirīgā situācijā no dāvinājuma saņēmēja rezidenta situācijas, kurš saņem dāvinājumu no dāvinātāja rezidenta vai dāvinātāja rezidenta situācijas, kurš saņem dāvinājumu no dāvinātāja nerezidenta.

Visbeidzot attiecībā uz iespējamu pamatojumu saistībā ar primāru vispārējo interešu apsvērumu, dāvinājumu saskaitīšana 20 gadu ilgā laikposmā gadījumā, kad dāvinājuma saņēmējs lūdz piemērot lielāko atlaidi, nav uzskatāma par piemērotu līdzekli nedz lai sasniegtu valsts nodokļu sistēmas saskaņotību, nedz arī lai nodrošinātu līdzsvarotu nodokļu ieturēšanas kompetenču sadali dalībvalstu starpā.

(sal. ar 46.–48., 56., 59., 63., 65. un 68. punktu un rezolutīvo daļu)