EIROPAS SAVIENĪBAS CIVILDIENESTA TIESAS SPRIEDUMS

(otrā palāta)

2015. gada 22. janvārī

Apvienotās lietas F‑1/14 un F‑48/14

Danuta Kakol

pret

Eiropas Komisiju

Civildienests – Konkurss – Atklāts konkurss EPSO/AD/177/10 – Dalības tiesību nosacījumi – Nepielaišana dalībai konkursā – Pamatojuma nesniegšana – Pielaišana dalībai agrākā līdzīgā konkursā – Pienākums norādīt īpašu pamatojumu – Prasība atcelt tiesību aktu – Prasība par zaudējumu atlīdzību

Priekšmets Prasības, kura celtas saskaņā ar LESD 270. pantu, kas piemērojams EAEK līgumam atbilstoši tā 106.a pantam, un ar kuru D. Kakol lūdz, pirmkārt, atcelt atklātā konkursa EPSO/AD/177/10 atlases komisijas 2013. gada 3. oktobra lēmumu nepielaist viņu dalībai Vērtēšanas centra pārbaudījumos un, otrkārt, piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt morālo kaitējumu, kas tai, viņasprāt, nodarīts

Nolēmums Izslēgt lietu F‑1/14 no Civildienesta tiesas reģistra. Atcelt konkursa EPSO/AD/177/10 atlases komisijas 2014. gada 14. februāra lēmumu nepielaist D. Kakol dalībai konkursā EPSO/AD/177/10. Pārējā daļā prasību lietā F‑48/14 noraidīt. Lietā F‑1/14 Eiropas Komisija atlīdzina D. Kakol tiesāšanās izdevumus, kā arī sedz pati savus tiesāšanās izdevumus. Lietā F‑48/14 Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina D. Kakol tiesāšanās izdevumus.

Kopsavilkums

Ierēdņi – Konkurss – Konkurss, kas balstīts uz kvalifikāciju un pārbaudījumiem – Atteikums pielaist pie pārbaudījumiem – Pienākums norādīt pamatojumu – Apjoms – Tā paša kandidāta atšķirīgs vērtējums līdzīgos secīgos konkursos – Pieļaujamība – Nosacījums – Nepieciešamība sniegt īpašu pamatojumu

(Civildienesta noteikumu 25. pants un III pielikuma 5. pants)

Pienākuma norādīt ikviena saskaņā ar Civildienesta noteikumiem pieņemta individuāla lēmuma pamatojumu mērķis ir, pirmkārt, sniegt ieinteresētajai personai nepieciešamās norādes, lai tā zinātu, vai lēmums ir pamatots vai nav, un, otrkārt, sniegt iespēju to pārbaudīt tiesā. Konkrētāk, attiecībā uz lēmumiem par atteikumu pielaist dalībai konkursā Savienības tiesa šajā ziņā prasa, lai atlases komisija precīzi norādītu, kuri no konkursa paziņojumā paredzētajiem nosacījumiem ir atzīti par neizpildītiem.

Šajā ziņā, ja nosacījumi, kas izvirzīti pielaišanai dalībai konkursā, ir formulēti tāpat vai līdzīgi kā secīgos konkursu paziņojumos, tad vērtējums, kas balstīts uz kandidāta kvalifikāciju vai viņa profesionālo pieredzi, kurš ir mazāk labvēlīgs par vērtējumu, kāds sniegts agrākos konkursos, ir iespējams tikai tad, ja ar lēmuma pamatojumu šī vērtējuma atšķirība ir skaidri attaisnota; tomēr šis pienākums norādīt pamatojumu ir piemērojams vienīgi tad, ja ieinteresētā persona ir vērsusi atlases komisijas uzmanību uz to, ka tā tika pielaista dalībai agrākā līdzīgā konkursā. Atlases komisijas pienākums pamatot šo vērtējuma atšķirību no agrākas atlases komisijas vērtējuma nenozīmē tikai pienākumu pamatot pašai savu lēmumu nepielaist kandidātu dalībai attiecīgā konkursa pārbaudījumos, bet gan nozīmē, ka ir jāpaskaidro, kādēļ šīs atlases komisijas vērtējums par kandidāta diplomu atbilstību atšķiras no iepriekšējās atlases komisijas vērtējuma. Tādējādi lēmumā par nepielaišanu, kurā atlases komisija ir vienīgi pamatojusi savu lēmumu nepielaist kandidātu dalībai konkursā, īpaši un skaidri nepamatodama atšķirību vērtējumā par viņa kvalifikāciju un diplomiem saistībā ar konkursa paziņojumā paredzēto uzdevumu izpildi salīdzinājumā ar agrāka līdzīga konkursa atlases komisijas vērtējumu, ir pieļauts formas trūkums, jo šādam lēmumam nav pietiekama pamatojuma, un tādēļ tas var tikt atcelts.

Turklāt, lai pārbaudītu, vai abi konkursi ir līdzīgi, ir kopsakarā jāizskata pielaišanas nosacījumi un amata apraksti katrā no abiem konkursiem. Šajā ziņā konkursa mērķi izriet no tā amata apraksta, kādā veiksmīgajiem kandidātiem būs jāstrādā, nevis no pilsonības nosacījuma, kas viņiem jāizpilda. Konkursa kandidātu pilsonības nosacījums pats nav konkursa mērķis. Jautājums ir par elementu, kas papildina nosacījumu par kandidātu diplomu atbilstību, nekādi neietekmējot vērtējumu par šiem diplomiem.

(skat. 45., 48., 53., 54., 56., 70., 77. un 78. punktu)

Atsauces

Tiesa: spriedumi Kobor/Komisija, 112/78, EU:C:1979:107, 11. un 12. punkts; De Santis/Revīzijas palāta, 108/84, EU:C:1985:134, 18. un 19. punkts, un Belardinelli u.c./Tiesa, 225/87, EU:C:1989:309, 23. un 27. punkts

Pirmās instances tiesa: spriedumi Giannini/Komisija, T‑21/96, EU:T:1997:40, 21. punkts, un Teixeira Neves/Tiesa, T‑146/99, EU:T:2000:194, 34. punkts

Civildienesta tiesa: spriedums Hristova/Komisija, F‑50/07, EU:F:2008:147, 22. punkts un tajā minētā judikatūra