ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
134

Ņemot vērā iepriekš minēto, Vispārējā tiesa uzskata, ka tieša cēloņsakarība starp to, ka netika uzsākta sākotnējā izmeklēšana, un prasītāja veselības stāvokļa pasliktināšanos var tikt uzskatīta par juridiski pietiekami pierādītu vienīgi attiecībā uz laikposmu no 2015. gada 10. februāra līdz 2015. gada maijam. Ārpus šī laikposma ir jāuzskata, ka prasītāja veselības stāvokļa pasliktināšanās vairs tieši neizrietēja no tā, ka netika uzsākta sākotnējā izmeklēšana, bet izrietēja arī no tā, ka viņš neveica darbības, lai gūtu informāciju par nolemto sakarā ar viņa 2015. gada 7. un 9. februāra elektroniskā pasta vēstulēm vai informētu vadību par viņa attiecību ar X. pasliktināšanos. Šajā saistībā prasītāja 2015. gada 25. augusta elektroniskā pasta vēstule ir jāuzskata par novēlotu, vēl jo vairāk tādēļ, ka šajā datumā viņa veselības stāvoklis bija pasliktinājies tik ļoti, ka saskaņā ar šajā laikposmā iesniegtajām medicīniskajām izziņām viņam bija jādodas slimības atvaļinājumā un jāatgriežas Eiropā. Līdz ar to un tā kā nav jāvērtē pārējie argumenti, ko Misija šajā saistībā ir izvirzījusi, šī pēdējā nevar tikt atzīta par atbildīgu par morālo kaitējumu, kas prasītājam nodarīts pēc 2015. gada maija, un, it īpaši, par to, kas notika pēc tam, kad prasītājs devās prom no Misijas 2015. gada augusta beigās.
71

Otrkārt, iepriekš minētās instances savos lēmumos ir norādījušas, ka vairākas aptaujas ir atklājušas, ka konkrētā sabiedrības daļa plaši pazīst preču zīmi, ko veido trīs paralēlas svītras, it īpaši, ja tā ir izvietota uz apava. Šajā sakarā Vispārējā tiesa konstatē, ka persona, kas iestājusies lietā, EUIPO ir iesniegusi daudzas aptaujas, kas ir paredzētas, lai noteiktu, kāda ir to personu proporcija no aptaujāto personu loka, kuras, sastapušās ar apavu, uz kura ir izvietota preču zīme, kura ir līdzīga agrākajai preču zīmei un kuru veido trīs paralēlas svītras, uzskata, ka runa ir par personas, kas iestājusies lietā, preci vai vismaz saista šo apavu ar personu, kas iestājusies lietā. Piemēram, no pētījuma, kas veikts 2008. gadā Spānijā, izriet, ka šajā dalībvalstī 61,3 % no aptaujātajām personām atpazīst šo apavu kā tādu, kuru ražojusi persona, kas iestājusies lietā, vai saista to ar personu, kas iestājusies lietā, un šī proporcija sasniedz pat 83,3 % personu, kuras ir vecumā no 15 līdz 34 gadiem un kuras ir personas, kas iestājusies lietā, mērķauditorijas kodols, vidū. Tāpat atbilstoši pētījumam, kas veikts Itālijā 2005. gadā, 42 % no aptaujātajām personām – un līdz 55 % no tām, kuras ietilpst sporta apavu mērķauditorijā, – spontāni saista šo apavu ar personu, kas iestājusies lietā. Spontānās sasaistes ar personu, kas iestājusies lietā, likme sasniedz par 71 % Zviedrijā saskaņā ar pētījumu, kas veikts šajā dalībvalstī 2003. gadā. Visbeidzot, citi pētījumi, kas tostarp īstenoti Vācijā 1983. gadā, Liverpūlē (Apvienotā Karaliste) 1995. gadā un Somijā 2005. gadā, liecina, ka arī šajās pēdējās dalībvalstīs plaša sabiedrība pazīst personas, kas iestājusies lietā, preču zīmi, ko veido trīs paralēlas svītras, kad tā ir izvietota uz apava.
74

Turklāt ir jānorāda, ka, protams, dažos no iepriekšējos punktos norādītajiem elementiem pašiem par sevi nav ietverta informācija, kas ļauj uzreiz tiem piešķirt nenoraidāmu raksturu. Piemēram, reklāmu, kas publicētās dāņu un zviedru drukātajā presē un kas izriet no JC 20. pielikuma, kopijas nav sniegtas ar žurnālu kopiju lapaspušu palīdzību, kurās tās esot bijušas atainotas, kā to turklāt C. norāda savā paziņojumā (13.7. punkts), ka var būt runa par pārbaudi. Tāpat daudzi dati, kurus iesniegusi prasītāja it īpaši saistībā ar ievāktajām likmēm vai reklāmas izdevumiem, ir vienīgi no iekšējiem avotiem. Tomēr elementi, kuriem ir ārēja izcelsme attiecībā pret prasītāju vai kuri ir grūti apstrīdami, ir daudzi: piemēram, pilnīgi izvilkumi no zviedru preses; salīdzinošais pētījums par interneta vietņu izmantošanu dažādās valstīs, kurā prasītājas vietne ir klasificēta 33. vietā Zviedrijā un 74. vietā Apvienotajā Karalistē; tas, ka prasītājas interneta vietne ir angļu, dāņu un zviedru valodā; televīzijas reklāmu fotogrāfijas un video izvilkumi, kuri pārraidīti Dānijā, Zviedrijā un Apvienotajā Karalistē un kuros piedalījušies daudzi slaveni mākslinieki (ilustrējot 14.1.–14.22. punktu, C. paziņojumā un DVD, kas pievienots prasītājas apsvērumiem, kurus prasītāja iesniegusi Apelācijas padomē); ļoti daudz preses izvilkumu, kuros kā Sunday Times klasifikācijā, kas izklāstīta pielikumā H. paziņojuma CH 1. pielikumam, ir izklāstīti prasītājas komerciālie panākumi, kurus Apelācijas padome atzinusi apstrīdētajā lēmumā kā “plaukstošus un labi zināmus [ar] miljoniem klientu 200 valstīs” (64. punkts). Šie minimāli aizdomīgie elementi, kuri ir saskanīgi ar citiem prasītājas iesniegtajiem elementiem, pastiprina šo pēdējo minēto elementu ticamību. Tādēļ, neesot precīzi formulētai kritikai par to patiesumu un ņemot vērā informācijas, ar kuru tie sniegti, ticamību, Vispārējā tiesa var uzskatīt par ticamiem visus elementus, kas minēti iepriekš 57.–73. punktā, ciktāl tie ir dati, kurus prasītāja ir lietderīgi norādījusi, lai pierādītu, ka apstrīdētā preču zīme ir ieguvusi atšķirtspēju izmantošanas rezultātā 2013. gada 19. jūnijā attiecīgajā teritorijā.
18

Otrkārt, Apelācijas padome apstrīdētā lēmuma 17.–26. punktā norādīja, ka, vērtējot kopā un atbilstoši to kombinācijai, jēdzieni “kloster” un “stoff” ir aprakstoši tādā nozīmē, ka attiecīgā sabiedrības daļa tos uztverot kā norādi uz produktiem, kuru sastāvā ir alkohols un kuri nāk no klostera vai ir ražoti šajā vietā. Vispirms, balstoties uz vārdnīcu Duden, tā norādīja, ka vārds “stoff” norāda uz alkoholu, un atzina, ka nav nozīmes tam, ka ir runa par šī jēdziena nozīmi, kas tiek lietota sarunvalodā. Argumentu par vārda “stoff” daudznozīmīgo raksturu Apelācijas padome tāpat uzskatīja par nenozīmīgu, jo vismaz viena no šī vārda iespējamajām nozīmēm norāda uz konkrētajām precēm. Pēc tam tā norādīja, ka attiecīgā sabiedrības daļa ir pieradusi redzēt klosteru attēlus vai nosaukumus saistībā ar spirtotajiem dzērieniem. Tādējādi tā norādīja, ka vārdi “klosterbrauerei” (klostera alus darītava) un “klosterbier” (klostera alus) ir pazīstami alus lietpratēju vidū, jo dažādi alus veidi tiek brūvēti klosteros vai abatijās. Tā arī minēja trīs Francijas, Vācijas un Austrijas abatiju un klosteru, kur tiek ražoti stiprie alkoholiskie dzērieni, nosaukumus. Tā norādīja, ka alus un stipro alkoholisko dzērienu ražošanas prakse klosteros ir veidojusies jau no Viduslaikiem. Apelācijas padome no šiem apstākļiem secināja, ka pastāv skaidra saistība starp reģistrācijai pieteikto apzīmējumu un konkrētajām precēm. Visbeidzot, tā norādīja, ka prasītājas arguments par to, ka “klosterstoff” nav vispārpieņemts nosaukums, esot neiedarbīgs, jo šī vārdiskā apzīmējuma izmantošana attiecīgo preču apzīmēšanai nevar tikt liegta nākotnē.
28

Šajā lietā Apelācijas padome uzskatīja, ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme, pirmkārt, esot aprakstoša attiecībā uz pārtikas precēm, kas ietilpst 29., 30. un 32. klasē, kā arī ar pārtiku saistītajiem pakalpojumiem, kas ietilpst 43. klasē, jo vācu valodas izteiciens “zum Wohl” tiekot saprasts tādējādi, ka norādītās preces un pakalpojumi veicina labsajūtu, un grafiskie elementi, kas papildina šo izteicienu, neesot pietiekami, lai novirzītu uzmanību no šī ziņojuma, un, otrkārt, tai kā šo preču un pakalpojumu parastai cildinošai norādei neesot atšķirtspējas (skat. iepriekš 6. punktu). Redakcionālās vienkāršības apsvērumu dēļ un tādu konstatējumu, kas attiektos tieši uz kādu no attiecīgajām precēm vai pakalpojumiem, neesamības apstākļos tā, protams, ir vairakkārt vispārīgi atsaukusies uz minētajām precēm un pakalpojumiem, minot it īpaši “pārtikas preču nozares preces un pakalpojumus” (apstrīdētā lēmuma 18. un 28. punkts). Tomēr tā, kad tas bija vajadzīgs analīzes vajadzībām, ir pielāgojusi savu pamatojumu atkarībā no tā, vai runa bija par precēm vai pakalpojumiem, un ir konkretizējusi savu pamatojumu saistībā ar minētajām precēm, sagrupējot dažas no tām atbilstoši produkta vai dzēriena veidam un atsevišķi norādot tās, kas nevarēja tikt iekļautas grupā (apstrīdētā lēmuma 20. un 21. punkts).
Lieta T‑603/16

(spriedums publicēts izvilkumu veidā)

Zoher Brahma

pret

Eiropas Savienības Tiesu

Civildienests – Pārbaudāmie ierēdņi – Pārbaudes laiks – Pārbaudes laika pagarināšana – Atlaišana pārbaudes laika beigās – Civildienesta noteikumu 34. pants – Pilnvaru nepareiza izmantošana – Pienākums norādīt pamatojumu – Civildienesta noteikumu 25. panta 2. punkts – Tiesības tikt uzklausītam – Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkts – Atbildība – Formas prasības – Noteikums par prasības pieteikuma un sūdzības savstarpēju atbilstību – Pieņemamība – Mantiskais kaitējums – Morālais kaitējums – Cēloņsakarība

Kopsavilkums – Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2018. gada 22. novembra spriedums

Ierēdņi – Pieņemšana darbā – Pārbaudes laiks – Civildienesta noteikumos noteiktais ilgums – Pārbaudes laika pagarināšana uz laiku, kas ir ilgāks par piecpadsmit mēnešiem – Izslēgšana

(Civildienesta noteikumu 34. panta 1. punkta otrā daļa)

Atbilstoši Civildienesta noteikumu 34. panta 1. punkta otrajai daļai kopējais pārbaudes laika ilgums nekādā gadījumā nedrīkst pārsniegt piecpadsmit mēnešus. Saskaņā ar šīs normas burtisku interpretāciju nekāds kavēklis veikt darba pienākumus pārbaudes laikā pārbaudāmajam ierēdnim nevar attaisnot viņa pārbaudes laika pagarināšanu ilgāk par piecpadsmit mēnešiem, sākot no pārbaudes laika pirmās dienas. Nedz Civildienesta noteikumu konteksts, nedz mērķi, kuri arī jāņem vērā, lai interpretētu vienu no šo noteikumu normām, neliek apšaubīt šādu Civildienesta noteikumu 34. panta 1. punkta otrās daļas interpretāciju. Runājot par šīs tiesību normas mērķi, maksimālā pārbaudes laika noteikšanas mērķis ir, no vienas puses, gan administrācijas, gan pārbaudāmā ierēdņa interesēs ierobežot laika periodu, kurā darba attiecības ietekmē zināma nedrošība, un, no otras puses, noteikt periodu, kurā iecēlējinstitūcijai ir jānovērtē ierēdņa darba izpilde. Šis mērķis apstiprina iepriekš minēto Civildienesta noteikumu 34. panta 1. punkta otrās daļas interpretāciju. Patiesībā, neatkarīgi no pārbaudāmā ierēdņa kavēkļiem, nosakot viņa maksimālo pārbaudes laiku uz piecpadsmit mēnešiem – skaitot no šī pārbaudes laika pirmās dienas –, Civildienesta noteikumos tiesiskās noteiktības interesēs nedrošās darba attiecības starp pārbaudāmo un administrāciju ir absolūti ierobežotas laikā un ir noteikts maksimālais periods, kuru iecēlējinstitūcija var ņemt vērā, lai novērtētu ierēdņa darba izpildi.

(skat. 189.–192. punktu)
Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2018. gada 4. oktobra spriedums –

Blackmore/EUIPO – Paice (“DEEP PURPLE”)

(lieta T‑344/16)

Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “DEEP PURPLE” reģistrācijas pieteikums – Agrāka nereģistrēta preču zīme “DEEP PURPLE” – Relatīvs atteikuma pamats – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 4. punkts)) – Common law prasības par no apzīmējuma izrietošu tiesību pārkāpumu (action for passing off) regulējums – Maldinošas izmantošanas riska neesamība – Vispārējās tiesas Reglamenta 177. panta 1. punkta d) apakšpunkts – Nepieņemamība

1. Eiropas Savienības preču zīme–Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana–Relatīvi atteikuma pamati–Nereģistrētas preču zīmes vai cita apzīmējuma, ko izmanto komercdarbībā, īpašnieka iebildumi–Nosacījumi–Interpretācija, ņemot vērā Savienības tiesības–Novērtējums, ņemot vērā valsts tiesībās, kurās reglamentēts norādītais apzīmējums, noteiktos kritērijus (Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts) (skat. 22.–24. punktu)

2. Valsts tiesības–Atsauce uz valsts tiesībām–Apvienotās Karalistes tiesības–Tādas prasības regulējums, kuras pamatā ir no apzīmējuma izrietošu tiesību pārkāpums (“action for passing off”) (skat. 26.–29., 38., 39., 66. punktu)

3. Eiropas Savienības preču zīme–Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana–Relatīvi atteikuma pamati–Nereģistrētas preču zīmes vai cita apzīmējuma, ko izmanto komercdarbībā, īpašnieka iebildumi–Vārdiska preču zīme “DEEP PURPLE” un nereģistrēta preču zīme “DEEP PURPLE” (Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts) (skat. 48., 49., 55., 56., 71., 72. punktu)

4. Eiropas Savienības preču zīme–Apelācijas process–Apelācijas sūdzība par Biroja Iebildumu nodaļas lēmumu–Pārbaude, ko veic apelācijas padome–Apjoms–Fakti un pierādījumi, kas nav iesniegti iebildumu pamatojumam tam noteiktajā termiņā–Ņemšana vērā–Apelācijas padomes rīcības brīvība–Papildu vai papildinoši pierādījumi (Padomes Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punkts; Komisijas Regulas Nr. 2868/95 1. panta 50. noteikuma 1. punkta 3. daļa) (skat. 52.–54. punktu)

5. Tiesvedība–Pieteikums par lietas ierosināšanu–Formas prasības–Izvirzīto pamatu kopsavilkums–Abstrakts formulējums–Nepieņemamība (Tiesas statūtu 21. panta 1. daļa un 53. panta 1. daļa; Vispārējās tiesas Reglamenta 177. panta 1. punkta d) apakšpunkts) (skat. 59., 60. punktu)

Priekšmets

Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 21. marta lēmumu lietā R 736/2015‑5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Paice un Blackmore.

Rezolutīvā daļa

1) Prasību noraidīt.
Eiropas ombudam ir jāņem vērā uzaicinājums pieteikties uz konkursu (UP), ko tas ir izdevis nolūkā pieņemt darbā Ombuda biroja ģenerālsekretāru AD 15/16 pakāpē, jo šāds uzaicinājums nosaka, kādi ir nosacījumi minētā amata ieņemšanai. Tādējādi UP mērķis ir, pirmkārt, pēc iespējas precīzāk informēt ieinteresētās personas par to nosacījumu raksturu, kas izvirzīti, lai ieņemtu minēto amatu, lai tās varētu izvērtēt, vai tās var pieteikties uz šo amatu, un, otrkārt, noteikt tiesisko regulējumu, kuru ievērojot iestāde paredz veikt kandidātu nopelnu salīdzinošu izvērtējumu. Kandidātu izvērtējumā ņemot vērā citus nosacījumus, kas nav minēti UP, Ombuds neievēro šo tiesisko regulējumu.

Ombudam tā darbībā ir plaša novērtējuma brīvība. Tādēļ tam ir atļauts, ja UP nav paredzēti novērtēšanas kritēriji, noteikt šādus kritērijus vai, ja tas nav paredzēts UP, noteikt posmu, kurā šie kritēriji ir jāņem vērā.

Turklāt Ombudam ir jānovērtē tas, vai kandidāts ir izpildījis UP minētās prasības, un šo vērtējumu var apstrīdēt tikai acīmredzamas kļūdas gadījumā. Tādēļ Vispārējā tiesa nevar aizvietot Ombudu, pārbaudot tā veikto kandidātu profesionālo iemaņu vērtējumu, bet var vienīgi konstatēt acīmredzamu kļūdu vērtējumā.

(skat. 73., 75. un 132. punktu)
4.

Eiropas Savienības preču zīme–Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana–Absolūti atteikuma pamati–Preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var kalpot, lai apzīmētu preces vai pakalpojuma īpašības–Vārdiska preču zīme “LOVE TO LOUNGE” (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (skat. 49., 56., 76. un 92.–95. punktu)
Procesuālie noteikumi principā ir piemērojami visām procedūrām, kas notiek tad, kad tie stājas spēkā. Citādi var būt tikai tad, ja kopā ar jauno noteikumu tiek izdotas īpašas tiesību normas, kas īpaši nosaka tā piemērošanas laikā noteikumus vai atkarībā no attiecīgo procedūru progresa pakāpes. Tomēr pirmajā gadījumā jauna procesuāla noteikuma piemērošana procedūrai, kas jau sākta saskaņā ar agrāku procesuālo noteikumu, un a fortiori pabeigtai procedūrai var izraisīt to, ja šī procedūra tādēļ ir jāatsāk, ka jaunajam procesuālajam noteikumam tiek piešķirts atpakaļejošs spēks, nevis tas tiek vienkārši piemērots notiekošai situācijai vai situācijas, kas radusies agrāka noteikuma spēkā esamības laikā, sekām nākotnē. Šādā gadījumā jauna procesuālā noteikuma piemērošana atceltu a posteriori procedūras vai procesuālās stadijas, kuras atbilda noteikumam, kas bija spēkā to pabeigšanas laikā.

Mazāk barga represīva likuma piemērošanas ar atpakaļejošu spēku princips ietilpst dalībvalstu kopīgajās konstitucionālajām tradīcijām, līdz ar ko tas ir jāuzskata par Savienības tiesību vispārējo principu, kura ievērošanu ir jānodrošina tiesai. Tas ir konkrētāk izklāstīts Regulas Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību 2. panta 2. punkta otrajā teikumā. Atbilstoši šai tiesību normai kompetentajām iestādēm darbībai, kas ir uzskatāma par pārkāpumu, kas rada vai varētu radīt kaitējumu Savienības budžetam vai tās pārvaldītiem budžetiem, ar atpakaļejošu spēku jāpiemēro Savienības nozaru tiesiskajā regulējumā ietvertas vēlāk grozītas tiesību normas, ar kurām ir noteikti mazāk bargi administratīvie sodi. Šajā sakarā, ņemot vērā izmaiņas tiesiskajā regulējumā saistībā ar administratīvajiem sodiem, kuras izraisīja to, ka noteikti jaunā regulējuma aspekti ir mazāk bargi, taču citos aspektos bargāki nekā iepriekšējie, lai noteiktu saudzējošāko tiesisko regulējumu, ir jāveic nevis abstrakta analīze, bet gan in concreto jānosaka tas regulējums, kurš ir labvēlīgāks attiecīgajam uzņēmumam, ņemot vērā tā situāciju.

Regulas Nr. 966/2012 par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, redakcijā, kas piemērojama no 2016. gada 1. janvāra, 106. panta 7. punkta a) apakšpunkts, kurā ir paredzēta neiespējamība izslēgt no Savienības līgumiem un subsīdijām tirgus dalībnieku, kurš īstenojis noteiktus koriģējošos pasākumus, kas pierāda tā uzticamību, ir acīmredzami tiesību norma, kas ir mazāk barga kā iepriekš piemērojamā. Šo nosacījumu izpilde, pat ja to ir nepieciešams stingri pierādīt, turpmāk ļauj piemērot pilnīgu atbrīvojumu no izslēgšanas soda, taču iepriekš tās rezultātā netika noteikti sniegts šāds atbrīvojums. Tādēļ Komisijas lēmums uzlikt administratīvo sodu – izslēgt uzņēmumu no līgumu piešķiršanas un subsīdiju procedūrām, kas finansētas no Eiropas Savienības vispārējā budžeta, ir jāatceļ, jo tas tika pieņemts, neņemot vērā mazāk barga represīvā tiesiskā regulējuma tiesību normas, kuras, piemērotas ar atpakaļejošu spēku šīs lietas faktiem, būtu varējušas izraisīt to, ka tiek pieņemts saudzīgāks lēmums.

(skat. 53.–55., 57. un 63. punktu)
1.

Eiropas Savienības preču zīme–Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana–Absolūti atteikuma pamati–Preču zīmes, kuras sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kas var kalpot, lai apzīmētu preces vai pakalpojuma īpašības–Jēdziens–Preču zīme, ko veido vārds vai neoloģisms, kas izriet no elementu kombinācijas (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (skat. 16., 18.–21., 49. punktu)
393

Apstrīdētajā lēmumā ir paskaidrots, ka attiecībā uz laikposmu no 2005. līdz 2010. gadam vidējais uzcenojums SCTC piegādāto negrauzdēto kafijas pupiņu izmaksām bija [konfidenciāli] %, salīdzinot ar [konfidenciāli] % par laikposmu no 2011. līdz 2014. gadam. Vidējais bruto uzcenojums, kas atbilst tirdzniecības izmaksām par laikposmu no 2005. līdz 2010. gadam, esot sasniedzis [konfidenciāli] %, savukārt vidējais bruto uzcenojums par tirdzniecības izmaksām laikposmā no 2011. līdz 2014. gadam esot sasniedzis [konfidenciāli]. Saskaņā ar apstrīdēto lēmumu Starbucks uzcenojums [konfidenciāli] %, kas vidēji piemērots laikposmā no 2005. līdz 2010. gadam, atbilst nesaistītu pušu darījuma principam. Pēc tam Komisija prezumēja, ka uzcenojuma palielināšanās, sākot ar 2011. gadu, varētu veidot SMBV grāmatvedības uzskaitē norādīto atlīdzību par kafijas grauzdēšanas darbībām. Tā kā uzcenojums [konfidenciāli] % arī atrodas atlīdzības par piegādes funkcijas īstenošanu intervālā, kuru administratīvās procedūras laikā izvirzīja Starbucks, Komisija secināja, ka uzcenojums [konfidenciāli] % par kafijas negrauzdētu kafijas pupiņu izmaksām laikposmā no 2005. līdz 2010. gadam atbilst nesaistītu pušu darījuma principam. Ņemot vērā, ka saskaņā ar apstrīdēto lēmumu Starbucks nav izvirzījis nevienu “pieņemamu” iemeslu, lai pamatotu uzcenojuma palielināšanos par [konfidenciāli] % no 2011. gada, Komisija uzskatīja, ka, sākot no šī brīža, nav akceptējams nekāds šim palielinājumam atbilstīgs atskaitījums no SMBV grāmatvedības uzskaitē reģistrētās peļņas.
198

It īpaši attiecībā uz valsts atbalsta noteikumiem ir jāuzsver, ka to mērķis ir konkurences aizsardzība (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2006. gada 15. jūnijs, Air Liquide Industries Belgium, C‑393/04 un C‑41/05, EU:C:2006:403, 27. punkts). Tādējādi valsts atbalsta jomā tas, ka Komisijas lēmumā ir atstāta neatrisināta tādu valsts pasākumu ietekme, uz kuriem šai iestādei iesniegtā sūdzībā prasītāja ir norādījusi kā uz nesaderīgiem ar šo mērķi un tādiem, kas to nostāda nelabvēlīgākā konkurences situācijā, ļauj secināt, ka šis lēmums tieši ietekmē tās tiesisko stāvokli, it īpaši tās no LESD noteikumiem par valsts atbalstu izrietošās tiesības neciest kaitējumu no konkurences izkropļojuma, kas radīts ar attiecīgajiem valsts pasākumiem (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1986. gada 28. janvāris, Cofaz u.c./Komisija, 169/84, EU:C:1986:42, 30. punkts; 1995. gada 6. jūlijs, AITEC u.c./Komisija, no T‑447/93 līdz T‑449/93, EU:T:1995:130, 41. punkts, un 1996. gada 22. oktobris, Skibsværftsforeningen u.c./Komisija, T‑266/94, EU:T:1996:153, 49. punkts).
196

Ceturtkārt un katrā ziņā, kaut arī prasītājas nosaukuma iekļaušana sarakstā ir publicēta Oficiālajā Vēstnesī, Padome to būtu varējusi atsaukt vai vismaz grozīt vai papildināt jebkurā brīdī, lai labotu iespējamo ar to saistīto prettiesiskumu, tomēr tā, neraugoties uz prasītājas protestiem, īpaši saistībā ar pierādījumu attiecībā uz pret viņu vērsto apgalvojumu neesamību, tika atstāta sarakstā gandrīz trīs ar pusi gadus. Šajā ziņā lietas materiālos nekas neliecina, ka Padome pēc savas iniciatīvas vai atbildot uz prasītājas iebildumiem jebkādā brīdī vai jebkādā saistībā būtu pārbaudījusi minētā apgalvojuma pamatotību, lai ierobežotu no tā prasītājai izrietošās nelabvēlīgās sekas (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2014. gada 25. novembris, Safa Nicu Sepahan/Padome, T‑384/11, EU:T:2014:986, 91. punkts).
148

Saskaņā ar LES 4. panta 3. punktā ierakstīto lojālas sadarbības principu Savienība un dalībvalstis ar savstarpējo cieņu palīdz cita citai veikt uzdevumus, kas noteikti Līgumos. Šis pats princips liek dalībvalstīm veikt visus vajadzīgos vispārējos un īpašos pasākumus, lai nodrošinātu to pienākumu izpildi, kas izriet no Līgumiem vai no Savienības iestāžu aktiem. Dalībvalstīm ir arī jāsekmē Savienības uzdevumu izpilde un jāatturas no jebkādiem pasākumiem, kuri varētu apdraudēt Savienības mērķu sasniegšanu.
7

Ar 2015. gada 27. aprīļa lēmumu Komisijas ģenerālsekretārs apstiprināja pirmās procedūras sākotnējo lēmumu (turpmāk tekstā – “pirmās procedūras apstiprinošais lēmums”). Aizliegums piekļūt dokumentiem EIRD procedūras lietā, tostarp satura rādītājam, būtībā tika pamatots ar, pirmkārt, Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta pirmajā un trešajā ievilkumā un 3. punkta pirmajā daļā paredzētajiem izņēmumiem, lai aizsargātu iesaistīto uzņēmējsabiedrību komerciālās intereses, izmeklēšanas darbību mērķus, kā arī iestādes lēmuma pieņemšanas procesu. Padarot šos dokumentus par pieejamiem, faktiski tiktu nodarīts kaitējums nepabeigtajai izmeklēšanai un pārkāpti gan konfidencialitātes noteikumi, gan tiesības uz aizstāvību, kā arī to pušu komerciālās intereses, uz kurām attiecas izmeklēšana. Otrkārt, aizliegums piekļūt dokumentiem tika gan pamatots ar vispārīgu konfidencialitātes prezumpciju, kas izriet no Regulas Nr.1049/2001 4. panta 2. punkta trešā ievilkuma, gan balstīts uz dažādu to noteikumu un mērķu saskaņotu interpretāciju un piemērošanu, kas ir paredzēti, pirmkārt, Regulā Nr.1049/2001 un, otrkārt, Padomes Regulā (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [LESD 101. un 102. pantā] (OV 2003, L 1, 1. lpp.), kā arī Komisijas Regulā (EK) Nr. 773/2004 (2004. gada 7. aprīlis) par lietas izskatīšanu saskaņā ar [LESD 101. un 102.] pantu, ko vada Komisija (OV 2004, L 123, 18. lpp). Šīs prezumpcijas dēļ nav iespējams piekļūt visiem vai daļai no pieprasītajiem dokumentiem, tostarp satura rādītājam. Treškārt, aizliegums piekļūt dokumentiem tika pamatots ar to, ka šo dokumentu padarīšana par pieejamiem nav saistīta ar sevišķām sabiedrības interesēm Regulas Nr. 1049/2001 izpratnē, jo par šādām sevišķām interesēm nevar tikt uzskatīta prasītājas vēlme celt prasību par zaudējumu atlīdzību. Tieši attiecībā uz satura rādītāju tika norādīts, ka tas ir viens no materiāliem lietā, kura vēl nav pabeigta, un ka tādēļ uz šo dokumentu attiecas vispārīga konfidencialitātes prezumpcija, kas liedz piekļuvi visam šim dokumentam vai tā daļai.