ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Lieta C‑621/18

Wightman u.c.

pret

Secretary of State for Exiting the European Union

(Court of Session, Inner House, First Division (Scotland) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Paātrinātā tiesvedība

Kopsavilkums – Tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 19. oktobra rīkojums

Prejudiciāli jautājumi – Paātrināta prejudiciāla nolēmuma tiesvedība – Nosacījumi – Apstākļi, kas pamato ātru izskatīšanu – Lūgums sniegt interpretāciju par dalībvalsts iespēju vienpusēji atsaukt paziņojumu par savu nodomu izstāties no Savienības – Nepieciešamība saņemt Tiesas atbildi pirms debatēm un balsošanas par izstāšanās līgumu attiecīgās dalībvalsts parlamentā – Lieta, kas skar valsts konstitucionālo tiesību un Savienības tiesību pamatjautājumus – Pieteikuma par paātrināto tiesvedību apmierināšana

(EKL 50. pants; Tiesas Statūtu 23.a pants; Tiesas Reglamenta 105. panta 1. punkts)

Skat. nolēmuma tekstu.

(skat. 7.–11. punktu)
21

Līdz ar to ar pamatlietā aplūkoto tiesisko regulējumu no citām dalībvalstīm pēc 2007. gada 1. jūlija importētiem lietotiem transportlīdzekļiem sistemātiski tiek uzlikts lielāks nodoklis nekā tas, kas tiek noteikts līdzīgiem lietotiem transportlīdzekļiem valstī, jo šajā nodoklī netiek ņemts vērā no citām dalībvalstīm importēto transportlīdzekļu pirmreizējās reģistrācijas datums. Tātad rezultāts ir labvēlīgāks valstī esošo lietotu transportlīdzekļu pārdošanai, un tas attur no līdzīgu lietotu transportlīdzekļu importēšanas.
Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 7. panta 1. punkts, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/48/EK (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK, 10. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā aplūkotais, kurā maksājuma rīkojumu ir ļauts izdot, balstoties uz bankas grāmatvedības dokumentu izrakstu kā pierādījumu, kas apliecina no patēriņa kredītlīguma izrietošā parāda esamību, ja tiesai, kas izskata prasības pieteikumu par maksājuma rīkojuma izdošanu, nav pilnvaru izvērtēt šī līguma noteikumu iespējamo negodīgumu un pārliecināties par to, ka šajā līgumā ir iekļauta minētajā 10. pantā paredzētā informācija, jo kārtība, kādā ir izmantojamas tiesības celt iebildumus pret šādu rīkojumu, neļauj nodrošināt patērētājam no šīm direktīvām izrietošo tiesību ievērošanu.

Tādējādi tādi procesuālie noteikumi kā pamatlietā aplūkotie, ciktāl, pirmkārt, tajos patērētājam tiek prasīts divu nedēļu laikā pēc maksājuma rīkojuma izdošanas iesniegt faktus un pierādījumus, kas ļautu tiesai veikt savu vērtējumu, un, otrkārt, ar tiem viņš tiek sodīts veidā, kādā tiek aprēķināti tiesāšanās izdevumi, rada ievērojamu risku, ka attiecīgie patērētāji necels iebildumus (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 13. septembris, Profi Credit Polska, C‑176/17, EU:C:2018:711, 69. un 70. punkts).

(skat. 48. un 53. punktu un rezolutīvo daļu)
Tiesas (sestā palāta) 2017. gada 11. maija rīkojums – Bericap

(lieta C‑53/17) ( 1 )

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Dalībvalstu piešķirts atbalsts – Atkāpes no atbalsta aizlieguma – Atbalsts, ko var uzskatīt par saderīgu ar iekšējo tirgu – Regula (EK) Nr. 800/2008 – Mikrouzņēmumu, mazo un vidējo uzņēmumu definīcija – Saistīti uzņēmumi – Uzņēmumi, kas darbojas tajā pašā tirgū un ietilpst vienas ģimenes locekļiem piederošā globālā uzņēmumu grupā – Jēdziens “fizisku personu grupa, kas kopīgi darbojas

1. Prejudiciāli jautājumi–Skaidri no judikatūras izsecināma atbilde–Reglamenta 99. panta piemērošana (LESD 267. pants; Tiesas Reglamenta 99. pants) (skat. 15. un 16. punktu)

2. Valsts atbalsts–Aizliegums–Atkāpes–Regula Nr. 800/2008–Jēdziena “mazie un vidējie uzņēmumi” definīcija–Jēdziens “saistītie uzņēmumi”–Jēdziens “fizisku personu grupa, kas kopīgi darbojas”–Apjoms (Komisijas Regulas Nr. 800/2008 I pielikuma 3. panta 3. punkta pirmā un ceturtā daļa) (skat. 17.–19. punktu un rezolutīvo daļu)

Rezolutīvā daļa:

Komisijas 2008. gada 6. augusta Regulas (EK) Nr. 800/2008, kas atzīst noteiktas atbalsta kategorijas par saderīgām ar kopējo tirgu, piemērojot [LESD 107. un 108.] pantu (vispārējā grupu atbrīvojuma regula), I pielikuma 3. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka uzņēmumus var uzskatīt par “saistītiem” šīs tiesību normas izpratnē, ja no to starpā esošo gan juridisko, gan saimniecisko attiecību analīzes izriet, ka, pateicoties vienai fiziskai personai vai kopīgi darbojošos fizisku personu grupai, tie veido vienu ekonomisku vienību, pat ja starp tiem formāli nepastāv kādas no šī pielikuma 3. panta 3. punkta pirmajā daļā minētajām attiecībām. Par personām, kas darbojas kopīgi, šī pielikuma 3. panta 3. punkta ceturtās daļas izpratnē tiek uzskatītas fiziskas personas, kuras savstarpēji saskaņoti darbojas, lai ietekmētu attiecīgo uzņēmumu komerclēmumus tādējādi, ka šie uzņēmumi nevar tikt uzskatīti par savstarpēji saimnieciski neatkarīgiem uzņēmumiem. Šā nosacījuma izpilde ir konstatējama atkarībā no konkrētās lietas apstākļiem, un nav obligāti vajadzīgs nedz, lai šo personu starpā būtu līgumiskas attiecības, nedz, lai būtu konstatēts viņu nolūks apiet mikrouzņēmumu, mazo un vidējo uzņēmumu definīciju Regulas Nr. 800/2008 I pielikuma izpratnē.

( 1 ) OV C 144, 8.5.2017.
Tiesas (sestā palāta) 2017. gada 13. jūlija rīkojums –

Saferoad Grawil unSaferoad Kabex

(lieta C‑35/17)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Publiski līgumi – Iepirkuma principi – Vienlīdzīga attieksme pret pretendentiem – Piedāvājuma un drošības naudas derīguma ilgums – Pagarinājums, kas nav skaidri paredzēts – Izslēgšana no iepirkuma

Tiesību aktu tuvināšana–Būvdarbu, piegādes un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras–Direktīva 2004/18–Vienlīdzīgas attieksmes pret pretendentiem princips–Pārskatāmības pienākums–Uzņēmēja, kas nav izpildījis konkursa dokumentācijā vai valsts tiesībās skaidri nenoteiktu pienākumu, izslēgšana no dalības publiskā iepirkuma procedūrā–Iespējas labot šādu trūkumu neesamība–Nepieļaujamība

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/18 2. pants un VII A pielikuma 17. punkts)

(skat. 18., 19., 21.–23., 26. un 27. punktu un rezolutīvo daļu)

Rezolutīvā daļa:

Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, 2. pants, kā arī vienlīdzīgas attieksmes princips un pārredzamības pienākums ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretēja ir pretendenta izslēgšana no publiskā iepirkuma procedūras tādēļ, ka šis pretendents, nav izpildījis pienākumu, kas skaidri neizriet no līguma dokumentiem.
4

Dokumentā, kas Tiesas kancelejā iesniegts 2017. gada 17. augustā, Xellia un Alpharma ir norādījušas, ka Apvienotās Karalistes pieteikums par iestāšanos lietā ir jānoraida tā novēlotības dēļ, jo tas ir iesniegts pēc Tiesas Reglamenta 190. panta 2. punktā minētā termiņa beigām, kā arī tāpēc, ka šim pieteikumam neesot pamatojuma. Tās ir minējušas arī, ka tāpēc, ka šī dalībvalsts savu pieteikumu par iestāšanos lietā nav ne iesniegusi noteiktajā termiņā, ne arī to pamatojusi, Tiesas priekšsēdētājam neesot iespējams izvērtēt iemeslus, kas pamatotu šādas novēlotas iestāšanās lietā atļaušanu, un pārliecināties, ka minētā dalībvalsts ar to nemēģina iegūt procesuālu priekšrocību. Tās ir norādījušas, kas ar šādu pieteikumu tiekot aizskartas to procesuālās tiesības, jo tām neesot paziņoti to pamatojošie iemesli. Līdz ar to tās nevarot apstrīdēt ne minētos iemeslus, ne argumentus, ko šī pati dalībvalsts varētu minēt tiesas sēdē mutvārdu paskaidrojumu uzklausīšanai.
16

Šādos apstākļos Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Augšaustrijas federālās zemes Administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu: “Vai [Hartas] 47. pants, lasot to kopā ar LESD 56. un nākamajiem pantiem, ir jāinterpretē tādējādi, ka šīm Savienības tiesību normām lietās, kurās ir pienākums veikt saskaņotības pārbaudi, ir pretrunā valsts tiesību normas [kā Verfassungsgerichtshofgesetz (Konstitucionālās tiesas likums) 86.a panta 4. punkts, Verwaltungsgerichtshofgesetz (Administratīvās tiesas likums) 38.a panta 4. punkts, Konstitucionālās tiesas likuma 87. panta 2. punkts vai Administratīvās tiesas likuma 63. panta 1. punkts], atbilstoši kurām – kā daļa no kopējas sistēmas, kas praksē izpaužas tādējādi, ka augstākās tiesas neveic patstāvīgu faktu pārbaudi un pierādījumu novērtējumu, kā arī vairāku saistībā ar konkrētu tiesību jautājumu identisku lietu gadījumā tikai vienā no tām pieņem vienu lēmumu pēc būtības un atkarībā no tā a limine noraida visas pārējās sūdzības – ir atļauts, proti, nav noteikti aizliegts, ka tiesu (ECPAK 6. panta 1. punkta vai [Hartas] 47. panta izpratnē) nolēmumi – it īpaši, ja tie ir pieņemti saistībā ar tādiem būtiskiem Savienības tiesību jautājumiem kā, piemēram, piekļuve tirgum vai tirgus atvēršana, – pēc tam var tikt atcelti ar tādu augstākas instances iestāžu nolēmumiem, kas neatbilst ECPAK 6. panta 1. punktā vai Hartas 47. pantā izvirzītajām prasībām, pirms tam neiesniedzot Eiropas Savienības Tiesai lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu?”
9

No lēmuma par prejudiciāla jautājuma uzdošanu izriet, ka pēc Federale Overheidsdienst Volksgezondheid, Veiligheid van de Voedselketen en Leefmilieu (Federālais Sabiedrības veselības, pārtikas aprites drošības un vides valsts dienests, Beļģija) paziņojuma Procureur des Konings (Karalistes prokurors, Beļģija), ka pret Wamo – sabiedrību, kas apsaimnieko apģērbu veikalus ar firmas nosaukumu ZEB, kā arī pret L. C. J. Van Mol – Mosa, kas ir Wamo pārvaldības sabiedrība, pilnvaroto administratoru, ir uzsākta kriminālvajāšana, pamatojoties uz to, ka laikā no 2015. gada 8. līdz 13. jūnijam viņi esot izplatījuši ar estētiskās ķirurģijas procedūrām saistītu reklāmu, pārkāpjot Beļģijas tiesības.
2

Līgumam starp Eiropas Savienības dalībvalstīm un Horvātijas Republiku par Horvātijas Republikas pievienošanos Eiropas Savienībai (OV 2012, L 112, 10. lpp.; turpmāk tekstā – “Pievienošanās līgums”) pievienotā Akta par Horvātijas Republikas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem Līgumā par Eiropas Savienību, Līgumā par Eiropas Savienības darbību un Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumā (OV 2012, L 112, 21. lpp.; turpmāk tekstā – “Pievienošanās akts”) 36. pantā ir noteikts: “1. Komisija rūpīgi pārrauga visas saistības, ko Horvātija ir uzņēmusies sarunu laikā, tostarp saistības, kuras jāizpilda pirms pievienošanās dienas vai pievienošanās dienā. Komisijas pārraudzības pasākumi ietver regulāri atjauninātas pārraudzības tabulas, dialogu saskaņā ar Stabilizācijas un asociācijas nolīgumu starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Horvātijas Republiku, no otras puses [..], savstarpējā salīdzinošā izvērtējuma veikšanai paredzētas misijas, pirmspievienošanās ekonomikas programmu, fiskālos paziņojumus un, vajadzības gadījumā, agrīnas brīdināšanas vēstules Horvātijas iestādēm. Komisija 2011. gada rudenī iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei progresa ziņojumu. 2012. gada rudenī tā iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei vispusīgu pārraudzības ziņojumu. Komisija visā pārraudzības procesā izmanto dalībvalstu sniegtu informāciju, kā arī attiecīgos gadījumos ņem vērā starptautisku un pilsoniskās sabiedrības organizāciju sniegtu informāciju. Veicot pārraudzību, Komisija īpaši pievēršas saistībām, ko Horvātija uzņēmusies tiesu iestāžu un pamattiesību jomā (VII pielikums), tostarp turpinot apkopot rezultātus saistībā ar tiesu iestāžu reformu un efektivitāti, kara noziegumu lietu objektīvu izskatīšanu un korupcijas apkarošanu. [..] Kā daļu no tās regulārajām pārraudzības tabulām un ziņojumiem Komisija līdz Horvātijas pievienošanās dienai sniedz sešu mēnešu izvērtējumus par saistībām, ko Horvātija ir uzņēmusies šajās jomās. 2. Ja pārraudzības procesā tiek konstatēti problemātiski jautājumi, Padome pēc Komisijas priekšlikuma ar kvalificētu balsu vairākumu var pieņemt atbilstīgus pasākumus. [..]”
3

Kodeks cywilny (Civilkodekss) 1058. un nākamajos pantos, redakcijā, kas ir piemērojama pamatlietas faktiskajiem apstākļiem, ir paredzēta īpaša shēma likumīgai lauku saimniecību, kuru platība pārsniedz 1 ha, īpašuma nodošanai mantojumā. Civilkodeksa 1059. pantā būtībā ir noteikts, ka tikai mantiniekiem, kuri mantojuma atklāšanās dienā strādā lauksaimniecības nozarē vai kuriem it īpaši ir profesionāla izglītība, lai nodarbotos ar kādu no lauksaimniecības darbībām, likumīgi manto lauku saimniecību, izslēdzot mantiniekus, kas neatbilst šiem nosacījumiem. Šī kodeksa 1064. pantā īpaši ir paredzēts, ka profesionālās izglītības, kas uzskatāma par pienācīgu, lai nodarbotos ar kādu no lauksaimniecības darbībām, kas ļauj mantot lauku saimniecību, definīcija ir noteikta Ministru Padomes noteikumos.
28

No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet un iesniedzējtiesa ir norādījusi, ka, kolīdz ir noteikts, kuru no abām Regulas Nr. 2201/2003 16. panta 1. punkta a) apakšpunktā un b) apakšpunktā paredzētajām iespējām piemēro atkarībā no attiecīgās dalībvalsts izdarītās izvēles, datumu, kurā prasība ir iesniegta tiesā, nosaka, tikai objektīvi konstatējot, pirmās iespējas ietvaros, kas paredzēta šajā 16. panta 1. punkta a) apakšpunktā, datumu, kurā dokuments, uz kura pamata ierosināta lieta, vai līdzvērtīgs dokuments ir iesniegts šajā tiesā, neatkarīgi no jebkādas valsts procesuālās tiesību normas, kuras mērķis ir noteikt, kad un kādos apstākļos tiesvedība ir uzsākta vai uzskatāms, ka tā tiek izskatīta tiesā, ja prasītājs ir izpildījis nosacījumu par šī dokumenta nosūtīšanu atbildētājam.
2)

Regulas Nr. 2454/93, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 430/2010, 795. panta 1. punkta trešās daļas b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstu muitas iestādēm ir iespēja prasīt pierādījumus saistībā ar atpūtas kuģa pārdevuma līgumu no trešā valstī reģistrētas personas un saistībā ar to, vai šis kuģis ir izslēgts no attiecīgās dalībvalsts kuģu reģistriem, ar nosacījumu, ka šāda prasība atbilst samērīguma principam;
Apelācijas sūdzībā ir konkrēti jānorāda gan tās apstrīdētās sprieduma daļas, kuras tiek lūgts atcelt, gan šo lūgumu īpaši pamatojošie juridiskie argumenti. Šīs prasībām neatbilst pamats, kurā nav izklāstīta nekāda juridiskā argumentācija, lai pierādītu, kā tieši Vispārējā tiesa esot izdarījusi kļūdu tiesību piemērošanā, un gluži vienkārši ir lūgums no jauna izskatīt pirmajā instancē iesniegto prasības pieteikumu pretēji prasībām, kas noteiktas gan Tiesas statūtos, gan tās Reglamentā.

No LESD 256. panta 1. punkta otrās daļas un Tiesas statūtu 58. panta pirmās daļas izriet, ka tikai Vispārējās tiesas kompetencē ir, pirmkārt, konstatēt faktus, izņemot gadījumu, kad šo konstatējumu faktiskā neprecizitāte izriet no šai tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem, un, otrkārt, veikt šo faktu novērtējumu. Ja Vispārējā tiesa ir konstatējusi vai novērtējusi faktus, tad Tiesas kompetencē saskaņā ar minēto 256. pantu ir pārbaudīt šo faktu juridisko kvalifikāciju un tiesiskās sekas, ko no tās secinājusi Vispārējā tiesa.

(skat. 24. punktu)
Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 10. novembra rīkojums –

Edra Costruzioni unEdilfac

(lieta C‑140/16) ( 1 )

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Publiski līgumi – Direktīva 2004/18/EK – Direktīva 2014/24/ES – Dalība iepirkumā – Pretendents, kurš piedāvājumā nav norādījis uzņēmuma ar darba drošību saistītās izmaksas – No judikatūras izrietošs pienākums paredzēt šādu norādi – Izslēgšana no publiskā iepirkuma procedūras bez iespējas labot šo trūkumu

1. Prejudiciāli jautājumi–Jautājumi, kas ir identiski judikatūrā jau izskatītiem jautājumiem–Reglamenta 99. panta piemērošana (LESD 267. pants; Tiesas Reglamenta 99. pants) (skat. 19.–21. punktu)

2. Tiesību aktu tuvināšana–Būvdarbu, piegādes un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras–Direktīva 2004/18–Vienlīdzīgas attieksmes pret pretendentiem princips–Pārskatāmības pienākums–Uzņēmēja, kas nav izpildījis konkursa dokumentācijā vai valsts tiesībās skaidri nenoteiktu pienākumu, izslēgšana no dalības publiskā iepirkuma procedūrā–Iespējas labot šādu trūkumu neesamība–Nepieļaujamība (Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/18 27. panta 1. punkts un 49.–51. pants) (skat. 32.–35. punktu un rezolutīvo daļu)

Rezolutīvā daļa

Vienlīdzīgas attieksmes princips un pārskatāmības pienākums, kas īstenoti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvu 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz izslēgt pretendentu no publiskā iepirkuma procedūras, ja tas nav izpildījis pienākumu piedāvājumā atsevišķi norādīt uzņēmuma ar darba drošību saistītās izmaksas, kura neizpildes gadījumā pretendents tiek izslēgts no dalības procedūrā un kurš nevis tieši izriet no iepirkuma dokumentiem vai valsts tiesiskā regulējuma, bet kura pamatā ir valsts pēdējās instances tiesas veikta šī tiesiskā regulējuma interpretācija un minētajos dokumentos esošo nepilnību novēršana. Vienlīdzīgas attieksmes un samērīguma principi arī ir jāinterpretē tādējādi, ka tie neliedz piešķirt šim pretendentam iespēju izlabot attiecīgo situāciju un izpildīt minēto pienākumu līgumslēdzējas iestādes noteiktajā termiņā.

( 1 ) OV C 200, 6.6.2016.
Tiesas (desmitā palāta) 2020. gada 22. aprīļa rīkojums –

Bilbaína de Alquitranes u.c./Komisija

(lieta C‑691/15 P‑DEP)

Tiesāšanās izdevumu noteikšana

1. Tiesvedība – Tiesāšanās izdevumi – Noteikšana – Atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi – Vērā ņemami elementi – Nepieciešamie izdevumi saistībā ar tiesāšanās izdevumu noteikšanas procesu – Standartizēta procedūra, kurai nav raksturīgas grūtības (Tiesas Reglamenta 144. panta b) punkts) (skat. 40., 60. punktu)

2. Tiesvedība – Tiesāšanās izdevumi – Noteikšana – Atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi – Vērā ņemami elementi – Apelācijas tiesvedībā radušies izdevumi – Pamati, kuriem ir nepieciešama padziļināta analīze (Tiesas Reglamenta 144. panta b) punkts) (skat. 44.–50. punktu)

3. Tiesvedība – Tiesāšanās izdevumi – Noteikšana – Atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi – Vairāku advokātu iesaistīšana – Ietekmes neesamība – Vērtējums, ņemot vērā galvenokārt kopējo darba stundu skaitu, kas ir objektīvi vajadzīgas tiesvedības mērķiem – Kritēriji (Tiesas Reglamenta 144. panta b) punkts) (skat. 51.–55. punktu)

4. Tiesvedība – Tiesāšanās izdevumi – Noteikšana – Atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi – Vērā ņemami elementi – Nepieciešamie izdevumi saistībā ar pagaidu noregulējuma tiesvedību (Tiesas Reglamenta 144. panta b) punkts) (skat. 56., 57. punktu)

Rezolutīvā daļa

Kopējā tiesāšanās izdevumu summa, ko Eiropas Komisija atlīdzina Bilbaína de Alquitranes SA, Deza a.s., Industrial Química del Nalón SA, Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd, Koppers Netherlands BV, Rütgers Germany GmbH, Rain Carbon BVBA, Rütgers Poland sp. z o.o., Bawtry Carbon International Ltd, Grupo Ferroatlántica SA, Showa Denko Carbon Products Germany GmbH & Co. KG, Showa Denko Carbon Austria GmbH, SGL Carbon SAS, Showa Denko Carbon Spain SA, COBEX Polska sp. z o.o., ThyssenKrupp Steel Europe AG un Tokai erftcarbon GmbH lietās C‑691/15 P un C‑691/15 P R, ir noteikta 50000 EUR apmērā, šai summai pieskaitot nokavējuma procentus no šī rīkojuma izsniegšanas dienas līdz dienai, kad samaksāta visa summa, atbilstoši procentu likmei, kas vienāda ar to, kādu Eiropas Centrālā banka (ECB) piemērot tās galvenajām refinansēšanas operācijām, un kas ir spēkā tā mēneša pirmajā dienā, kurā beidzas maksājuma termiņš, pieskaitot trīs ar pusi procentu punktus.
31

Attiecībā uz jautājumu par to, vai fiziska persona, kura uzņemas garantēt saistības, ko komercsabiedrība ir uzņēmusies attiecībā pret bankas iestādi aizdevuma līguma ietvaros, var tikt uzskatīta par “patērētāju” Direktīvas 93/13 2. panta b) punkta izpratnē, ir jānorāda, ka garantijas vai galvojuma līgums, ja saistībā ar tā priekšmetu tas var tikt aprakstīts kā papildinošs līgums attiecībā pret galveno līgumu, no kura izriet parāds, kas tajā tiek garantēts (šajā ziņā skat. spriedumu, 1998. gada 17. marts, Dietzinger, C‑45/96, EU:C:1998:111, 18. punkts), no līgumslēdzēju pušu viedokļa ir atsevišķs līgums, jo to ir noslēgušas citas personas, nevis galvenā līguma puses. Tādējādi tieši saistībā ar garantijas vai galvojuma līguma pusēm ir jāizvērtē statuss, kādā tās ir rīkojušās (rīkojums, 2015. gada 19. novembris, Tarcău, C‑74/15, EU:C:2015:772, 26. punkts).
8

Gesetz über das Verfahren in Familiensachen und in den Angelegenheiten der freiwilligen Gerichtsbarkeit (Likums par tiesvedību ģimenes lietās un bezstrīdus tiesvedības lietās) ir noteikts šādi: “107. pants. Ārvalstu spriedumu laulības lietās atzīšana (1) Ārvalstīs pasludināti spriedumi, ar kuriem ir atceltas laulības, [..] tiek atzīti tikai tad, ja federālās zemes tieslietu administrācija ir konstatējusi, ka atzīšanas nosacījumi ir izpildīti. Ja tās valsts tiesa vai valsts iestāde, kuras pilsoņi abi laulātie bija nolēmuma pieņemšanas dienā, ir taisījusi spriedumu, atzīšana nav atkarīga no federālās zemes tieslietu administrācijas konstatējumiem. (2) Kompetence ir tās federālās zemes tieslietu administrācijai, kurā vienam no laulātajiem ir pastāvīgā dzīvesvieta. [..] (3) Federālo zemju valdības var vienam vai vairākiem Oberlandesgericht priekšsēdētājiem ar normatīvajiem aktiem deleģēt pilnvaras, kas ar šiem noteikumiem piešķirtas federālo zemju tieslietu administrācijām. [..] (4) Spriedums tiek pieņemts pēc pieprasījuma. Pieteikumu var iesniegt jebkura persona, kas var pierādīt, ka ir ieinteresēta atzīšanā. [..] (6) Ja federālās zemes tieslietu administrācija konstatē, ka atzīšanas nosacījumi ir izpildīti, laulātais, kurš nav cēlis prasību, var lūgt Oberlandesgericht pieņemt lēmumu. [..] (7) Kompetence piekrīt Oberlandesgericht civillietu tiesu palātai, kuras jurisdikcijā atrodas federālās zemes tieslietu administrācijas birojs. [..] (8) Ja tiek lūgts konstatēt, ka atzīšanas nosacījumi nav izpildīti, iepriekš minētos noteikumus piemēro mutatis mutandis. [..] 109. pants. Izslēgšana no atzīšanas 1. Ārvalstu spriedums netiek atzīts: 1) ja citas valsts tiesai nav kompetences saskaņā ar Vācijas tiesībām; [..] 4) ja sprieduma atzīšana var novest pie rezultāta, kas ir acīmredzami nesaderīgs ar Vācijas tiesību pamatprincipiem, it īpaši, ja tā atzīšana nav saderīga ar pamattiesībām. [..]”
10

No lēmuma par prejudiciālu jautājumu uzdošanu izriet, ka prasītājus pamatlietā laikā no 2011. līdz 2013. gadam X nodarbināja kā kravas transportlīdzekļu, kas smagāki par 12 tonnām, vadītājus, lai veiktu starptautisko pārvadājumu darbības. Savukārt par naktīm, kas ārvalstīs pavadītas to transportlīdzekļa kabīnē, kura ir pielāgota, lai tajā gulētu, viņi pieprasīja X samaksāt noteiktas fiksētas summas.
26

Attiecībā uz jautājumu par to, vai fiziska persona, kura uzņemas garantēt saistības, ko komercsabiedrība ir uzņēmusies attiecībā pret bankas iestādi aizdevuma līguma ietvaros, var tikt uzskatīta par “patērētāju” Direktīvas 93/13 2. panta b) punkta izpratnē, ir jānorāda, ka garantijas vai galvojuma līgums, ja saistībā ar tā priekšmetu tas var tikt aprakstīts kā papildinošs līgums attiecībā pret galveno līgumu, no kura izriet parāds, kas tajā tiek garantēts (skat. Padomes 1985. gada 20. decembra Direktīvas 85/577/EEK par patērētāja aizsardzību attiecībā uz līgumiem, kas noslēgti ārpus uzņēmuma telpām (OV L 372, 31. lpp.), kontekstā spriedumu Dietzinger, C‑45/96, EU:C:1998:111, 18. punkts), no līgumslēdzēju pušu viedokļa ir atsevišķs līgums, jo to ir noslēgušas citas personas, nevis galvenā līguma puses. Tādējādi tieši saistībā ar garantijas vai galvojuma līguma pusēm ir jāizvērtē statuss, kādā tās ir rīkojušās.