Puses

Sprieduma pamatojums

Rezolutīvā daļa



Puses

Lieta C‑290/03

par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam,

ko House of Lords (Apvienotā Karaliste) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 30. jūnijā un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 3. jūlijā, tiesvedībā

The Queen pēc

Diane Barker pieteikuma

pret

London Borough of Bromley ,

piedaloties

First Secretary of State .

TIESA (pirmā palāta)

šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Janns [ P. Jann ] (referents), tiesneši K. Šīmans [ K. Schiemann ], N. Kolnerika [ N. Colneric ], E. Juhāss [ E. Juhász ] un E. Levits,

ģenerāladvokāts F. Ležē [ P. Léger ],

sekretāre L. Hjūleta [ L. Hewlett ], galvenā administratore,

ņemot vērā rakstveida procesu un tiesas sēdi 2005. gada 22. jūnijā,

ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:

– Barkeres [ Barker ] vārdā – R. Makrakens [ R. McCracken ], QC , G. Džounss [ G. Jones ] un Dž. Pereira [ J. Pereira ], barristers , kurus pilnvarojis R. M. Bakstons [ R. M. Buxton ], solicitor ,

– London Borough of Bromley vārdā – T. Streikers [ T. Straker ], QC , un Dž. Stračans [ J. Strachan ], barrister , kurus pilnvarojis Šārps Pričards [ Sharpe Pritchard ], solicitors ,

– Apvienotās Karalistes valdības vārdā – K. Mandži [ K. Manji ], pārstāvis, kam palīdz D. Elvins [ D. Elvin ], QC , un J. Maurīci [ J. Maurici ], barrister ,

– Francijas valdības vārdā – Ž. de Bergess [ G. de Bergues ] un D. Petraušs [ D. Petrausch ], pārstāvji,

– Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – F. Simoneti [ F. Simonetti ] un K. Lūiss [ X. Lewis ], pārstāvji,

ņemot vērā lēmumu, kas pieņemts pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas, izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,

pasludina šo spriedumu.

Spriedums

Sprieduma pamatojums

1. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz 1. panta 2. punkta, 2. panta 1. punkta, 4. panta 2. punkta interpretāciju Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvā 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 175, 40. lpp.).

2. Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar strīdu starp Barkeri [ Barker ] un London Borough of Bromley (turpmāk tekstā – “ Bromley LBC ”), kas ir kompetentā iestāde teritoriālās plānošanas jomā, par atļaujas izsniegšanu atpūtas centra būvniecībai Crystal Palace Park , Londonā, bez centra ietekmes uz vidi novērtējuma veikšanas.

Atbilstošās tiesību normas

Kopienu tiesiskais regulējums

3. Saskaņā ar Direktīvas 85/337 piekto apsvērumu ir jāievieš ekoloģiskās ietekmes novērtējuma vispārēji principi, lai papildinātu un koordinētu attīstības saskaņošanas kārtību, kas reglamentē valsts un privātus projektus, kuriem var būt būtiska ekoloģiskā ietekme.

4. Šajā sakarā minētās direktīvas 1. panta 2. punktā jēdziens “attīstības piekrišana” definēts kā “kompetentās iestādes vai iestāžu lēmums, kas piešķir attīstītājam tiesības turpināt projektu”.

5. Atbilstoši šīs pašas direktīvas 2. panta 1. punktam:

“Dalībvalstis nosaka visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka, pirms tiek dota piekrišana, tos projektus, kuriem var būt būtiska ekoloģiskā ietekme inter alia to rakstura, izmēra vai atrašanās vietas dēļ, pakļauj novērtējumam attiecībā uz to ietekmi.

Šie projekti ir noteikti 4. pantā.”

6. Direktīvas 85/337 4. pantā noteikts:

“1. Saskaņā ar 2. panta 3. punktu to veidu projektus, kas uzskaitīti I pielikumā, pakļauj novērtējumam saskaņā ar 5. līdz 10. pantu.

2. To veidu projektus, kas uzskaitīti II pielikumā, pakļauj novērtējumam saskaņā ar 5. līdz 10. pantu, ja dalībvalstis uzskata, ka šo projektu pazīmes to pieprasa. Šim nolūkam dalībvalstis var inter alia noteikt konkrētus projektu veidus, kas ir pakļaujami novērtējumam, vai arī tās var noteikt kritērijus un/vai pakāpi, kas vajadzīga, lai noteiktu, kuri no to veidu projektiem, kas uzskaitīti II pielikumā, ir pakļaujami novērtējumam saskaņā ar 5. līdz 10. pantu.”

7. Šīs direktīvas II pielikuma 10. punkta b) apakšpunktā minēti “pilsētu būvniecības projekti”.

8. Direktīva 85/337 un normas, kas attiecas uz tās II pielikumā minētajiem projektiem, ir būtiski grozītas ar Padomes 1997. gada 3. marta Direktīvu 97/11/EK (OV L 73, 5. lpp.), kas Apvienotajai Karalistei bija jātransponē vēlākais līdz 1999. gada 14. martam. Tā kā šo divu projektu saskaņošanas pieprasījumi ir iesniegti kompetentām iestādēm pirms minētā datuma, grozījumi, kā tas izriet no Direktīvas 97/11 3. panta 2. punkta, uz šiem projektiem neattiecas.

Valsts tiesiskais regulējums

9. Galvenais tiesību instruments teritoriālās attīstības jomā Lielbritānijā ir 1990. gada likums par pilsētu un lauku teritoriālo plānošanu ( Town and Country Planning Act 1990 , turpmāk tekstā – “ Town and Country Planning Act ”), kas ietver vispārējas normas, kuras attiecas gan uz atļauju piešķiršanu pilsētu būvniecības jomā, gan to grozīšanu vai atsaukšanu. Šo likumu precizē 1995. gada rīkojums par pilsētu un lauku teritoriālo plānošanu ( Town and Country Planning (General Development Procedure) Order 1995 , turpmāk tekstā – “ General Development Procedure Order ”) un 1988. gada noteikumi par pilsētu un lauku teritoriālo plānošanu – ietekmes uz vidi novērtējumu ( Town and Country Planning (Assessment of Environmental Effects) Regulations 1988 , turpmāk tekstā – “ Assessment of Environmental Effects Regulations ”).

10. Assessment of Environmental Effects Regulations ir aizstāti ar 1999. gada noteikumiem par pilsētu un lauku teritoriālo plānošanu (ietekmes uz vidi novērtējumu) ( Town and Country Planning (Environmental Impact Assessment) (England and Wales) Regulations 1999 ). Tā kā šos jaunos noteikumus piemēro tikai kopš 1999. gada 14. marta iesniegtajiem projektiem, tie neattiecas uz pamata lietā minēto projektu.

– Town and Country Planning Act un General Development Procedure Order

11. Saskaņā ar Town and Country Planning Act 57. panta 1. punktu būvniecības atļauja (saukta – “planning permission”) ir nepieciešama, veicot “apbūvi” 55. panta nozīmē, it īpaši “ēku būvniecību [..] vai citas darbības, ko veic zemes gabalā, virs vai zem tā [..]”.

12. Atļauja veikt būvniecību var izpausties dažādos veidos, no kuriem viens ir atļauja skiču projekta posmā (saukta – “outline planning permission”), atlikto jautājumu apstiprināšanu atliekot uz vēlāku laiku.

13. Tādēļ Town and Country Planning Act 92. panta 1. punktā ir paredzēts, ka “skiču projektu saskaņo atbilstoši rīkojuma par plānošanu noteikumiem, kompetentajai iestādei vēlāk apstiprinot pieteikumā neprecizētos jautājumus” (saukti – “reserved matters” vai “atliktie jautājumi”).

14. Atbilstoši General Development Procedure Order 1. panta 2. punktam šie “atliktie jautājumi” ir definēti kā “tādi turpmāk minētie jautājumi, par kuriem pieteikumā nav sniegta precīza informācija, proti, a) atrašanās vieta, b) dizains, c) ārējais izskats, d) piekļūšanas veidi un e) teritorijas ainaviskais plānojums”.

15. Town and Country Planning Act 92. panta 2. punktā netieši paredzēts, ka atliktais jautājums ir uzskatāms par pilnībā apstiprinātu ar vēlāku lēmumu par apstiprinājumu.

16. No Town and Country Planning Act 73. panta izriet, ka pieprasījums veikt grozījumus iepriekš izsniegtajā atļaujā pielīdzināms pieprasījumam izsniegt jaunu būvniecības atļauju.

– Assessment of Environmental Effects Regulations

17. Atbilstoši Assessment of Environmental Effects Regulations atsevišķos gadījumos pirms atļaujas izsniegšanas izvērtē projektu ietekmi uz vidi.

18. Minētā tiesību akta 2. pielikumā ir atspoguļotas Direktīvas 85/337 II pielikumā uzskaitītās projektu klases, ietverot “pilsētu būvniecības projektus”.

19. No Assessment of Environmental Effects Regulations 2. panta 1. punkta izriet, ka “pieprasījums 2. pielikuma nozīmē” ir “ikviens pieprasījums izsniegt būvniecības atļauju [..], lai īstenotu 2. pielikumā minēto būvniecības projektu, kas nav no izvērtēšanas atbrīvots projekts un kas var būtiski ietekmēt vidi, ņemot vērā tādus faktorus kā projekta raksturs, apmērs vai atrašanās vieta”, kas katrā konkrētajā gadījumā jāizvērtē kompetentajai iestādei.

20. Atbilstoši šo noteikumu 4. panta 1. un 2. punktam kompetentā iestāde nedrīkst izsniegt atļauju, kas cita starpā attiecas uz pieprasījumu minētā 2. pielikuma nozīmē (saukts “Schedule 2 application”), iepriekš neņemot vērā ar vidi saistītās ziņas un savā lēmumā nenorādot, ka šīs ziņas tā ir ņēmusi vērā.

21. Saņemot šo noteikumu 2. pielikumā paredzēto pieprasījumu saskaņot skiču projektu, kompetentajai iestādei pirms būvniecības atļaujas izsniegšanas katrā konkrētajā gadījumā tādējādi ir iepriekš jānosaka, vai, ievērojot šīs īpatnības, ir nepieciešams ietekmes uz vidi novērtējums, proti, vai attiecīgais projekts var atstāt būtisku ietekmi uz vidi un vai ir jāatsaka šāda atļauja, ja tās rīcībā nav pietiekamu ziņu, lai izlemtu šo jautājumu.

22. Valsts tiesībās tikai saskaņots skiču projekts ir “būvniecības atļauja” Assessment of Environmental Effects Regulations 4. panta nozīmē, nevis lēmums par atlikto jautājumu apstiprināšanu. Šī iemesla dēļ projekta ietekmes uz vidi novērtējumu saskaņā ar Lielbritānijas tiesībām veic tikai sākotnējā skiču projekta saskaņošanas posmā, nevis vēlāk – atlikto jautājumu apstiprināšanas posmā.

Piemērošanas pasākumi

23. Vides departamenta izplatītais apkārtraksts Nr. 15/88 sniedz ieteikuma rakstura vadlīnijas, lai palīdzētu kompetentajām iestādēm identificēt projektus Assessment of Environmental Effects Regulations 2. pielikuma nozīmē, kuru ietekme uz vidi ir jāizvērtē.

24. Pēc tam, kad minētā apkārtraksta 18. punktā ir uzsvērts, ka noteicošais kritērijs ir tas, vai projekts var būtiski ietekmēt vidi, šī paša apkārtraksta 20. punktā ir precizēts, ka novērtējums parasti ir nepieciešams, i) ja projektam ir lielāka nozīme nekā vietējas nozīmes projektam, ii) ja tā paredzētā atrašanās vieta ir jutīgā zonā un iii) tas atstāj īpaši sarežģītu un iespējami negatīvu ietekmi uz vidi.

25. Šī paša apkārtraksta 30. un 31. punktā turklāt norādīts, ka atsevišķu kategoriju projektu kritēriji un sliekšņi ir uzskaitīti tā A pielikumā, kura mērķis ir vispārīgi norādīt uz situācijām, kurās, pēc Valsts sekretāra domām, ir nepieciešams ietekmes uz vidi novērtējums atbilstoši Assessment of Environmental Effects Regulations vai tieši pretēji, iespējams, nav nepieciešams, kas norāda uz to, ka šie elementi ir tikai indikatīva rakstura un ka svarīgākais katrā konkrētajā gadījumā ir izvērtēt, vai paredzētais projekts var atstāt būtisku ietekmi uz vidi.

26. Attiecībā it īpaši uz pilsētu būvniecības projektiem šī apkārtraksta A pielikuma 15. punktā norādīts – maz ticams, ka ir nepieciešams iepriekš apbūvētas teritorijas pārbūves izvērtējums, ja vien paredzētā apbūve atbilst atsevišķiem apbūves veidiem vai arī apbūve paredzēta būtiski lielākā apjomā nekā esošā.

27. Attiecībā uz projektiem teritorijās, kas nav iepriekš intensīvi apbūvētas, šī paša apkārtraksta A pielikuma 16. punktā precizēts, ka “nepieciešamību veikt ietekmes uz vidi novērtējumu izvērtē atkarībā no konkrētās teritorijas jutīguma”. Tādēļ “novērtējums var būt nepieciešams, ja:

– projekta platība pārsniedz 5 hektārus pilsētas robežās;

– teritorijas, kur plānota apbūve, tiešā tuvumā atrodas liels skaits mājokļu, proti, vairāk nekā 700 mājokļu ne tālāk kā 200 m attālumā no teritorijas robežām, vai

– projektā paredzēts piešķirt vairāk nekā 10 000 m 2 (bruto) teritorijas veikaliem, biroju telpām vai citām komerciāla rakstura telpām”.

28. No apkārtraksta Nr. 15/88 42. punkta turklāt izriet – lai sagatavotu paziņojumu par ietekmi uz vidi, attīstītājam ir jāprecizē savi priekšlikumi. Citādi varbūtējās ietekmes izsmeļošs novērtējums nav iespējams. Kompetentajai iestādei ir jānosaka informācijas apjoms, kas katrā konkrētajā gadījumā ir nepieciešams. Paziņojumā par ietekmi uz vidi ietvertā informācija lielā mērā izšķir, vai atsevišķus jautājumus var atlikt, apstiprinot skiču projektu. Ja šī informācija norāda uz nepieciešamību īpaši izvērtēt kādu aspektu, šo izvērtējumu nevar atlikt, apstiprinot skiču projektu.

Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi

29. Barkere dzīvo blakus Crystal Palace Park .

30. 1997. gada 4. aprīlī uzņēmums London & Regional Properties Ltd (turpmāk tekstā – “ L & R ”) iesniedza Bromley LBC lūgumu saskaņot tirdzniecības un atpūtas centra, kuru paredzēts būvēt Crystal Palace Park , skiču projektu (turpmāk tekstā – “ Crystal Palace projekts”), uz kuru attiecas Direktīvas 85/337 II pielikums.

31. Pēc vairāku ziņojumu un papildu informācijas pārbaudes Bromley LBC nonāca pie secinājuma, ka nav jāizvērtē minētā projekta ietekme uz vidi.

32. 1998. gada 24. martā Bromley LBC apstiprināja skiču projektu, atliekot atsevišķu jautājumu apstiprināšanu uz vēlāku laiku pirms būvniecības uzsākšanas.

33. 1999. gada 25. janvārī L & R iesniedza Bromley LBC apstiprināšanai, lai saņemtu galīgo lēmumu, atsevišķus atliktos jautājumus. Atbilstoši šiem precizējumiem Crystal Palace projekts ietvēra 18 kinoteātrus, atpūtas zonu un izstāžu telpas pirmajā stāvā, restorānus un kafejnīcas, divas atpūtas zonas un sabiedriskās tualetes galerijas līmenī, autostāvvietu 950 automašīnām, 4 skatu laukumus, kā arī zaļo zonu un tehniskās telpas jumta līmenī, ko papildina mezonīna stāvs 800 m 2 platībā, un atbilstošās ārsienu konstrukciju izmaiņas.

34. Tomēr sēdes laikā, kad tika apstiprināti atliktie jautājumi, atsevišķi Bromley LBC padomnieki pauda viedokli, saskaņā ar kuru ir jāveic ietekmes uz vidi vērtējums. Tomēr pēc konsultēšanās ar juristiem tiem tika norādīts, ka saskaņā ar valsts tiesībām šādu vērtējumu var veikt tikai sākotnējā skiču projekta apstiprināšanas posmā.

35. 1999. gada 10. maijā Bromley LBC izsniedza atzinumu par apstiprināšanu.

36. Barkeres prasība atcelt lēmumu par apstiprināšanu, kā arī šo lēmumu pamatojošo juridisko atzinumu tika noraidīta pirmajā instancē, kā arī Apelācijas tiesā.

37. Tā kā House of Lords , kurai tika iesniegta Barkeres prasība, radās šaubas par tādas valsts sistēmas saderību ar Kopienu tiesībām, saskaņā ar kuru ietekmes uz vidi novērtējumu veic tikai skiču projekta saskaņošanas procedūras laikā, bet neveic vēlāk, atlikto jautājumu apstiprināšanas laikā (turpmāk tekstā – “pamata lietā apstrīdētā sistēma”), tā nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:

“1) Vai kompetentās iestādes vai iestāžu lēmuma, kas piešķir attīstītājam tiesības turpināt projektu (1. panta 2. punkts Direktīvā 85/337 [..]), identifikācija ir jāveic tikai valsts tiesām, kas piemēro valsts tiesības?

2) Vai Direktīva [85/337] izvirza prasību veikt ietekmes uz vidi novērtējumu, ja pēc skiču projekta saskaņošanas, neveicot ietekmes uz vidi novērtējumu, atlikto jautājumu apstiprināšanu atliekot uz vēlāku laiku, izrādās, ka atlikto jautājumu apstiprināšanas pieteikuma iesniegšanas laikā projekts var būtiski ietekmēt vidi it īpaši tā rakstura, izmēra vai atrašanās vietas dēļ (Direktīvas [85/337] 2. panta 1. punkts)?

3) Ja:

a) valsts likumā par teritoriālo plānošanu paredzēts saskaņot skiču projektu teritorijas apbūves procedūras sākumā un kompetentajai iestādei ir izvirzīta prasība šajā posmā pārbaudīt, vai atbilstoši Direktīvai [85/337] ir nepieciešams ietekmes uz vidi novērtējums, un

b) kompetentā iestāde atzīst, ka nav jāuzsāk ietekmes uz vidi novērtējums, un skiču projektu saskaņo ar nosacījumu, ka atliktie jautājumi tiek apstiprināti vēlāk, un

c) šo lēmumu var apstrīdēt valsts tiesā,

vai atbilstoši Direktīvai [85/337] valsts tiesības var liegt kompetentajai iestādei pieprasīt veikt ietekmes uz vidi novērtējumu teritoriālās plānošanas procedūras vēlākā posmā?”

Par prejudiciālajiem jautājumiem

Par pirmo jautājumu

38. Ar savu pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai lēmuma atzīšana par “piekrišanu” Direktīvas 85/337 1. panta 2. punkta nozīmē ir atkarīga tikai no valsts tiesību aktiem.

39. Direktīvas 85/337 1. panta 2. punkts definē jēdzienu “piekrišana” šīs direktīvas nozīmē kā kompetentās iestādes vai iestāžu lēmumu, kas piešķir attīstītājam tiesības turpināt projektu.

40. Līdz ar to, kaut gan veidots uz valsts tiesību aktu bāzes, šis jēdziens paliek Kopienu tiesību jēdziens, kas pretēji Bromley LBC un Apvienotās Karalistes valdības apgalvojumiem ietilpst tikai Kopienu tiesībās. No pastāvīgās judikatūras izriet, ka Kopienu tiesību normas formulējums, kurā nav ietverta skaidra atsauce uz šīs normas jēgas un piemērojamības noteikšanu dalībvalstu tiesību aktos, visā Kopienas teritorijā parasti ir jāinterpretē neatkarīgi un vienveidīgi, ko veic, ņemot vērā šīs normas kontekstu un attiecīgā tiesību akta mērķi (šajā sakarā skat. 1984. gada 18. janvāra spriedumu lietā 327/82 Ekro , Recueil , 107. lpp., 11. punkts; 2000. gada 19. septembra spriedumu lietā C‑287/98 Linster , Recueil , I‑6917. lpp., 43. punkts, un 2004. gada 7. janvāra spriedumu lietā C‑201/02 Wells , Recueil , I‑723. lpp., 37. punkts).

41. Tādēļ uz pirmo jautājumu ir jāatbild – lēmumu atzīst par “piekrišanu” Direktīvas 85/337 1. panta 2. punkta nozīmē, piemērojot valsts tiesību aktus saskaņā ar Kopienu tiesībām.

Par otro un trešo jautājumu

42. Ar otro un trešo jautājumu, kas ir jāpārbauda kopā, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Direktīvas 85/337 2. panta 1. punkts un 4. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajos izvirzīta prasība veikt ietekmes uz vidi novērtējumu, ja pēc skiču projekta saskaņošanas izrādās, ka atlikto jautājumu apstiprināšanas pieteikuma iesniegšanas laikā projekts var būtiski ietekmēt vidi it īpaši tā rakstura, izmēra vai atrašanās vietas dēļ.

43. Šajā sakarā vispirms no Direktīvas 85/337 2. panta 1. punkta izriet, ka pirms atļaujas izsniegšanas ir jāveic projektu, kas var būtiski ietekmēt vidi šīs pašas direktīvas 4. panta nozīmē, kas lasāms kopā ar tās I un II pielikumu, ietekmes izvērtējums (iepriekš minētais spriedums lietā Wells , 42. punkts).

44. Kā jau atgādināts šī sprieduma 39. punktā, Direktīvas 85/337 1. panta 2. punkts definē jēdzienu “piekrišana” šīs direktīvas nozīmē kā kompetentās iestādes vai iestāžu lēmumu, kas piešķir attīstītājam tiesības turpināt projektu.

45. No Direktīvas 85/337 struktūras un mērķiem izriet, ka šī norma attiecas uz lēmumu (ko pieņem vienā vai vairākos posmos), kas ļauj attīstītājam uzsākt projekta īstenošanas darbus.

46. Ņemot vērā šos precizējumus, iesniedzējtiesai tādējādi ir jāpārbauda, vai skiču projekta apstiprināšana kopā ar lēmumu, ar kuru apstiprināti atliktie jautājumi, ko izskata pamata lietā, ir “piekrišana” Direktīvas 85/337 nozīmē (šajā sakarā skat. šodienas Tiesas spriedumu lietā C‑508/03 Komisija/Apvienotā Karaliste, Krājums, I‑3969. lpp., 101. un 102. punkts).

47. Turpmāk ir jāatgādina, ka iepriekš minētā sprieduma lietā Wells 52. punktā Tiesa precizēja – ja valsts tiesību aktos paredzēta saskaņošanas procedūra vairākos posmos, no kuriem vienā pieņem galveno lēmumu, bet otrā – īstenošanas lēmumu, ar kuru nevar pārsniegt galvenajā lēmumā noteikto kritēriju robežas, projekta varbūtējā ietekme uz vidi ir jākonstatē un jāizvērtē galvenā lēmuma pieņemšanas procedūras laikā. Tikai tad, ja šo ietekmi var konstatēt vienīgi īstenošanas lēmuma pieņemšanas laikā, ietekmes uz vidi izvērtējums ir jāveic šīs pēdējās procedūras laikā.

48. Ja iesniedzējtiesa tādējādi nonāk pie secinājuma, ka pamata lietā apstrīdētajā sistēmā paredzēto procedūru veido vairāki posmi, no kuriem vienā pieņem galveno lēmumu, bet otrā – īstenošanas lēmumu, ar kuru nevar pārsniegt galvenajā lēmumā noteikto kritēriju robežas, no iepriekš minētā izriet, ka vajadzības gadījumā kompetentajai iestādei pat pēc skiču projekta saskaņošanas ir jāveic projekta ietekmes uz vidi novērtējums atlikto jautājumu apstiprināšanas laikā (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Apvienotā Karaliste, 103.–106. punkts). Šim novērtējumam ir jābūt vispusīgam, ņemot vērā visus projekta aspektus, kas vēl nav izvērtēti vai kas ir jāizvērtē atkārtoti.

49. Ņemot vērā visu iepriekš minēto, uz otro un trešo jautājumu ir jāatbild – Direktīvas 85/337 2. panta 1. punkts un 4. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajos ir izvirzīta prasība veikt ietekmes uz vidi novērtējumu, ja gadījumā, kad piekrišanu dod vairākos posmos, otrajā posmā izrādās, ka projekts var būtiski ietekmēt vidi tā rakstura, izmēra vai atrašanās vietas dēļ.

Par tiesāšanās izdevumiem

50. Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, izņemot minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumus, nav atlīdzināmi.

Rezolutīvā daļa

Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:

1) lēmumu atzīst par “piekrišanu” Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvas 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu 1. panta 2. punkta nozīmē, piemērojot valsts tiesību aktus saskaņā ar Kopienu tiesībām;

2) Direktīvas 85/337 2. panta 1. punkts un 4. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajos ir izvirzīta prasība veikt ietekmes uz vidi novērtējumu, ja gadījumā, kad piekrišanu dod vairākos posmos, otrajā posmā izrādās, ka projekts var būtiski ietekmēt vidi tā rakstura, izmēra vai atrašanās vietas dēļ.