ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Prasība, kas celta 2019. gada 30. augustā – Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO – Fontana Food (“GRILLOUMI BURGER”)

(Lieta T-595/19)

(2019/C 357/51)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Prasītājs: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (Nikosija, Kipra) (pārstāvji: S. Malynicz QC, S. Baran, Barrister, un V. Marsland, Solicitor)

Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Fontana Food AB (Tyresö, Zviedrija)

Informācija par procesu EUIPO

Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa Apelācijas padomē dalībniece

Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “GRILLOUMI BURGER” reģistrācijas pieteikums – reģistrācijas pieteikums Nr. 15 963 283

Informācija par procesu EUIPO: iebildumu process

Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2019. gada 19. jūnija lēmums lietā R 1356/2018-4

Prasījumi

Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

— atcelt apstrīdēto lēmumu;

— piespriest atbildētājam segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt prasītājas, kas lūdz atcelšanu, izdevumus.

Izvirzītie pamati:

— Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;
—

Šajā ziņā tiek apgalvots, ka gan no Regulas (ES) Nr. 211/2011 4. panta 2. punkta b) apakšpunkta un 2. panta 1. punkta formulējuma, gan no paša attiecīgās iniciatīvas satura izrietot, ka šajā lietā aplūkojamajā gadījumā ir izpildītas visas un ikviena no piemērojamajā regulā noteiktajām prasībām un tāpēc šai iniciatīvai esot bijis jātiek reģistrētai.
—

pakārtoti, ja Vispārējā tiesa noraida otro prasījumu, izmaksāt prasītājai finansiālu kompensāciju 1 750 522,83 EUR apmērā par zaudējumiem, kas prasītājai radušies tāpēc, ka Komisija par laikposmu no 2015. gada 16. janvāra līdz 2019. gada 19. februārim atteicās tai izmaksāt nokavējuma procentus par summu 12 039 019 EUR apmērā, proti, ar procentu likmi, ko Eiropas Centrālā banka piemēro galvenajām refinansēšanas operācijām, palielinot to par 3,5 procentu punktiem, attiecībā uz laikposmu no 2015. gada 16. janvāra līdz 2019. gada 19. februārim, vai – vēl pakārtotāk – citas summas, kuru Vispārējā tiesa uzskata par atbilstošu, apmērā, kas aprēķināta, pamatojoties uz nokavējuma procentu likmi, ko Vispārējā tiesa uzskata par atbilstošu;
—

atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ir noraidīta apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas Nr. 8 435 695 atcelšanu attiecībā uz šādām precēm: “aparatūra, it īpaši kazino un azartspēļu zālēm, azartspēļu automātiem, spēļu automātiem, video loterijas spēļu automātiem internetā; kazino spēles, azartspēļu automāti un azartspēļu iekārtas, it īpaši komerciālai izmantošanai kazino un azartspēļu zālēs ar laimesta izmaksu vai bez tās, vai azartspēlēm internetā; spēļu automāti un/vai elektroniskie spēļu automāti ar laimesta iespēju vai bez tās; elektroniska vai elektrotehniska azartspēļu aparatūra, azartspēļu automāti, azartspēļu iekārtas, spēļu automāti, kurus darbina, ievietojot monētas, žetonus, banknotes, biļetes vai izmantojot elektroniskus, magnētiskus vai biometriskus datu nesējus, it īpaši komerciālai izmantošanai kazino un azartspēļu zālēs ar laimesta izmaksu vai bez tās; karkasi spēļu automātiem, azartspēļu aparatūrai, azartspēļu automātiem un azartspēļu iekārtām; elektriski, elektroniski vai elektromehāniski aparāti, lai spēlētu bingo spēles, loterijas spēles vai video loterijas spēles un izmantotu derību slēgšanas birojos, kas ir savienoti tīklā vai nesaistīti; elektropneimatiskās un elektriskās vilkšanas iekārtas (spēļu automāti)”, un grozīt to tādējādi, ka tiek noraidīts otras lietas dalībnieces spēkā neesamības atzīšanas pieprasījums šajā ziņā, kā arī piespriest otrai lietas dalībniecei segt izdevumus apelācijas un spēkā neesamības atzīšanas procesā;
—

daļēji atcelt 2019. gada 23. maija Lēmumu C(2019) 4027 final, proti: a. daļā, kas attiecas uz summām, kuras ierakstītas Lēmuma C(2019) 4027 final teksta Bilances tabulas 2. un 3. ailes 1. rindiņā, jo Komisijai esot pienākums pārrēķināt šīs summas, ņemot vērā fondu līdzfinansējuma likmi 85 % apmērā Programul Operațional 2014RO16M1OP001 Infrastructură Mare [Lielās infrastruktūras darbības programmas (POIM)] 1. un 2. prioritārajam virzienam; b. daļā, kas attiecas uz to Lēmuma C(2019) 4027 final pielikumā minēto summu aprēķināšanu euro valūtā, kuras saņemamas no fondiem POIM 1. un 2. prioritārajam virzienam, precīzāk: — sadaļu par Fondo FC, 1. punktu – Finanšu plāns – 18.a tabula – rindiņa AP1 – aile C – Līdzfinansējuma likme – 75 %, ko aizstāt ar 85 % saskaņā ar Lēmumu C(2018)8890 final, jo Komisijai ir pienākums, ņemot vērā līdzfinansējuma likmi 85 % apmērā, pārrēķināt summas, kas ierakstītas: — 3. punktā – 1. papildinājums – rindiņa AP1, aile F – Summa, kas saņemama no fondiem, un aile F7 – Summa, kas saņemama no fondiem, kurai pieskaitīta jau izmaksātā summa, nepārsniedzot fonda iemaksu; — 4. punktā – Gada bilances aprēķins – rindiņa AP1, aile CA un aile R – Pārskatītā summa, kas saņemama no fondiem; — 5. punktā – Gada bilance – aile T – Pārskatītā summa, kas saņemama no fondiem; — 5. punktā – Gada bilance – aile V – rindiņa “Atgūstamā summa”; — sadaļu par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, 1. punkts – Finanšu plāns –18.a tabula – rindiņa AP2 – aile C – Likme – 75 % apmērā un tās aizstāšana ar likmi 85 % apmērā saskaņā ar Lēmumu C(2018)8890 final, jo Komisijai ir pienākums, ņemot vērā līdzfinansējuma likmi 85 % apmērā, pārrēķināt summas, kas ierakstītas: — 3. punktā – 1. papildinājums – rindiņa AP2, aile F – Summa, kas saņemama no fondiem, un aile F7 – Summa, kas saņemama no fondiem + summa, kas jau ir izmaksāta, nepārsniedzot fonda iemaksu; — 4. punktā – Gada bilances aprēķins – rindiņa AP2, aile CA un aile R – Summa, kas saņemama no fondiem; — 5. punktā – Gada bilance – aile T – Pārskatītā summa, kas saņemama no fondiem; — 5. punktā – Gada bilance – aile V – rindiņa “Atgūstamā summa”;
1.

Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka lēmums atteikt piekļuvi ECB 2019. gada 2. janvāra lēmumam esot prettiesisks, konkrēti: — esot kļūdaini piemērots ECB Lēmuma BCE/2004/3 4. panta 1. punkta c) apakšpunkts; neesot pastāvējusi vispārēja prezumpcija par ECB lēmumu kā aktu, kuriem ir saistoša iedarbība, nevis tikai procesa noslēguma raksturs, nepieejamību; — neesot izpildīti Lēmuma BCE/2004/3 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta piemērošanas nosacījumi; informācija par Banca Carige S.p.A. jau esot sniegta sabiedrībai arī saistībā ar ziņošanas pienākumu, kuri noteikti šīs nozares tiesiskajā regulējumā, izpildi; — esot pārkāpts samērīguma un objektivitātes principi, kas izriet no tā, ka neesot paziņota ECB 2019. gada 2. janvāra lēmuma nekonfidenciālā versija; — esot pārkāpta LESD 296. panta otrā daļa, jo lēmumam atteikt piekļuvi neesot norādīts pamatojums; un — esot pārkāptas prasītājas tiesības uz aizstāvību un tiesības uz pārbaudi tiesā.
8.

Astotais pamats, kas balstīts uz to, ka pastāv sevišķas sabiedrības intereses, lai pieprasītie dokumenti tiktu publiskoti — Prasītāja apgalvo, ka pastāv sevišķas sabiedrības intereses, lai pieprasītais dokuments tiktu publiskoti. Prasītāja pamato sevišķas sabiedrības intereses ar to, ka no Ungārijas iestādēm neesot sagaidāms, ka tās saistībā ar OLAF konstatētajiem būtiskajiem pārkāpumiem veiks izmeklēšanu pēc būtības. Prasītājas ieskatā tādēļ efektivitāte var tikt sasniegta tikai ar publiskošanu.
2.

Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties kļūdainu pieeju CFC sistēmas analīzei. Apstrīdētā lēmuma no (124.) līdz (126.) apsvērumos tā esot kļūdaini uzskatījusi, ka AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir atkāpe no tā 5. nodaļā noteiktā vispārējā nodokļu samaksas pienākuma.
3.

Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka pat pieņemot, ka aplūkojamie CFC pasākumi ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, apstrīdētajā lēmumā esot kļūdaini secināts, ka nepastāv attaisnojums, kuru varētu piemērot, lai aizstāvētu konkrēto pasākumu saderību ar Eiropas Savienības noteikumiem par valsts atbalstu. Turklāt apstrīdētais lēmums esot neracionāls un nekonsekvents, jo Komisija esot pareizi piekritusi, ka AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir attaisnojamas gadījumos, kad vienīgais iemesls piemērot CFC maksājumu ir “AK saistītā kapitāla” pārbaude, pamatojoties uz to, ka šī pārbaude var būt pārmērīgi grūti īstenojama praksē, bet vienlaikus, un nesniedzot pienācīgu pamatojumu, Komisija apgalvo, ka minētā 9. nodaļa nekad nav attaisnojama gadījumos, ja CFC maksājums ir jāpiemēro būtisku personāla funkciju (SPF) pārbaudes rezultātā. Proti, tā kā SPF pārbaudi ir pārmērīgi grūti piemērot praksē, Komisijai bija jāsecina, ka minētā 9. nodaļa ir attaisnojama arī saistībā ar šo pārbaudi, un tādējādi jāsecina, ka valsts atbalsts nepastāv.
3.

Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka GFE nedod priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai. Prasītājs apgalvo, ka atbildētāja esot kļūdījusies, (i) definējot atsauces sistēmu pārāk šauri kā iepriekšminētās 9.A sadaļas normas un nevis kā plašāku AK uzņēmuma ienākuma nodokļa sistēmu; (ii) atsakoties saprast, ka 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) [Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļa nav atkāpe no tās 5. nodaļas; un (iii) neatzīstot, ka, pat ja minētā 9. nodaļa būtu atkāpe no 5. nodaļas, to attaisno minēto tiesību aktu 9.A sadaļas raksturs un vispārējā struktūra.
C 305/68

Prasība, kas celta 2019. gada 23. jūlijā — Aldi/EUIPO (“BBQ BARBECUE SEASON”)

(Lieta T-522/19)

(2019/C 305/78)

Tiesvedības valoda — vācu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Vācija) (pārstāvji: N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen un M. Minkner, advokāti)

Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

Informācija par procesu EUIPO

Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “BBQ BARBECUE SEASON” melnā, pelēkā, baltā, oranžā, gaiši oranžā un tumši oranžā krāsā reģistrācijas pieteikums — reģistrācijas pieteikums Nr. 17 879 203

Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 17. maija lēmums lietā R 1359/2018-5

Prasījumi

Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

— atcelt apstrīdēto lēmumu;

— piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Izvirzītie pamati:

— Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;
C 312/32

Prasība, kas celta 2019. gada 5. jūlijā — Vodafone Group u.c./Komisija

(Lieta T-491/19)

(2019/C 312/27)

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāji: Vodafone Group plc (Newbury, Apvienotā Karaliste), Vodafone Consolidated Holdings Ltd (Newbury), Vodafone Finance UK Ltd (Newbury) un Vodafone Jersey Dollar Holdings Ltd (St Helier, Jersey) (pārstāvis: J. Gardiner, QC, I. Taylor, M. Lane un J. Holland, Solicitors)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasījumi

Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

— pilnībā vai daļēji atcelt Komisijas Lēmumu C(2019) 2526 final (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko īstenojusi Apvienotā Karaliste attiecībā uz CFC grupas finansēšanas atvieglojumu;

— katrā ziņā piespriest Komisijai atlīdzināt prasītāju juridiskos un citus izdevumus saistībā ar šo prasības pieteikumu.

Pamati un galvenie argumenti

Prasības pamatošanai prasītāji izvirza sešus pamatus.

1. Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija neesot norādījusi atbilstošu pamatojumu un esot pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā, konstatējot, ka kontrolēto ārvalstu uzņēmumu (controlled foreign companies, turpmāk tekstā — “CFC”) normas ir atbilstoša atsauces sistēma.

2. Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu faktos un tiesību piemērošanā un neesot norādījusi pamatojumu, konstatējot, ka grupas finansēšanas atvieglojums (GFE) ir priekšrocība.

3. Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā un neesot norādījusi atbilstošu pamatojumu, konstatējot, ka GFE — ciktāl tas attiecas uz AK būtiska personāla funkciju — nav attaisnojams un līdz ar to tas ir selektīvs.

4. Ar ceturto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un faktos un neesot norādījusi pamatojumu konstatējumam, ka GFE ir priekšrocība LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.

5. Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot ka dažas personas, kam ir tiesības uz GFE, ir saņēmušas priekšrocību salīdzinot ar situāciju bez GFE piemērošanas.
2.

Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties kļūdainu pieeju CFC sistēmas analīzei. Apstrīdētā lēmuma no (124.) līdz (126). apsvērumos tā esot kļūdaini uzskatījusi, ka AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir atkāpe no tā 5. nodaļā noteiktā vispārējā nodokļu samaksas pienākuma.
2.

Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un/vai acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo to, ka ITA 2010 paredzētais nodoklis netiek piemērots ienākumiem no nekomerciālas licences maksas, ir klasificējusi kā “atkāpi”, “atbrīvojumu” vai “netiešu atbrīvojumu” no Gibraltāra uzņēmumu ienākuma nodokļa sistēmas, kas saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu uzskatāms par valsts atbalsta shēmu, lai gan tas, ka nodoklis netiek piemērots ienākumiem no nekomerciālas licences maksas, bija Gibraltāra nodokļu un ekonomikas suverenitātes ietvaros pieejama izvēles iespēja.
—

atcelt Vienotā noregulējuma valdes 2019. gada 16. aprīļa lēmumu par ex ante iemaksu Vienotajā noregulējuma fondā aprēķināšanu par 2019. gadu (SRB/ES/SRF/2019/10) (“Decision of the Single Resolution Board of 16 April 2019 on the calculation of the 2019 ex-ante contributions to the Single Resolution Fund (SRB/ES/SRF/2019/10)”), ieskaitot pielikumu un katrā ziņā tiktāl, ciktāl šis lēmums, ieskaitot pielikumu, attiecas uz summu, kas [prasītājai] jāmaksā, kā arī
Prasība, kas celta 2019. gada 8. aprīlī — Comité de Douzelage de Houffalize/Komisija un EACEA

(Lieta T-236/19)

(2019/C 270/32)

Tiesvedības valoda — franču

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Comité de Douzelage de Houffalize (Houffalize, Beļģija) (pārstāvis: A. Kettels, advokāts)

Atbildētājas: Eiropas Komisija un “Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras” izpildaģentūra (EACA)

Prasījumi

Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

— atcelt un/vai grozīt apstrīdēto aktu;

— konstatēt, ka prasītājai ir tiesības uz to, ka tās “juridiskās vienības” formulārs tiek apstiprināts un tā rezultātā tā varētu saņemt apstrīdēto finansējumu.

Pamati un galvenie argumenti

Savas prasības pret Komisijas Lēmumu C(2019) 572 final (2019. gada 4. februāris), ar ko noraidīta prasītājas celtā administratīvā sūdzība par EACEA2018. gada 25. jūnija lēmumu nepiešķirt dotāciju tās piedāvātajai kandidatūrai aicinājuma iesniegt pieteikumus “Pilsētu sadraudzība 2017, otrais termiņš” (EACEA 36/2014) ietvaros, atbalstam prasītāja izvirza vienu pamatu. Šis pamats ir balstīts uz:

— Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 966/2012 (2012. gada 25. oktobris) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, un par Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 atcelšanu, 131. panta 2. punkta pārkāpumu;

— tiesiskās paļāvības aizsardzības un tiesiskās drošības principu pārkāpumu;

— samērīguma un patvaļīgas rīcības aizlieguma principu pārkāpumu;

— acīmredzamu kļūda vērtējumā;

— un atbilstoša, pietiekama un attiecināma pamatojuma neesamību, jo apstrīdētajā lēmumā tiek uzskatīts, ka prasītājas tiesiskā paļāvība un tiesiskā drošība nav tikušas pārkāptas.

Tāpat prasītāja uzskata, ka šajā lēmumā nav atbildēts uz konkrētajiem apstrīdēšanas pamatiem, kurus prasītāja bija izvirzījusi. Proti, paustās atbildes vai nu nav nekādi saistītas ar prasītājas argumentiem, ko tā ietvērusi pārskatīšanas lūgumā, vai arī acīmredzami nepietiekamas, lai pamatoti noraidītu argumentu par tiesiskās paļāvības principa un tiesiskās drošības pārkāpumu, vai arī katrā ziņā pretrunā šī principa tvērumam.

Prasītāja uzskata, ka tā var atsaukties uz tiesisko paļāvību saistībā ar to, ka tā ir tikusi atzīta kā vienība bez juridiskās personas statusa, kurai ir tiesības saņemt dotācijas, kas tai tomēr tikušas atteiktas. Šī tiesiskā paļāvība tai izrietot no tai paziņotiem lēmumiem par dotāciju piešķiršanu laikā, kad tai bija tāda pati juridiskā forma, proti, faktiskā apvienība, no tā, ka tās faktiskā un tiesiskā situācija bija tāda pati, un no tā, ka tiesību normas, kas reglamentē vienību bez juridiskās personas statusa pretendēšanu uz dotācijām, kopš tā laika nav grozītas. Tādēļ neesot iemeslu šo tiesisko paļāvību pārskatīt un paust no pagātnē ieņemtās atšķirīgu nostāju.
—

Apvienotajā Karalistē piemēro galvenokārt teritoriālu uzņēmumu ienākuma nodokļa (turpmāk tekstā — “CT”) sistēmu: parasti tikai ieņēmumiem, kas gūti Apvienotajā Karalistē, tiek piemērots nodoklis. Tādējādi jāsāk ir ar to, ka nodoklis nav jāmaksā par peļņu, kas gūta no ārvalstu meitasuzņēmumiem. Minētās CFC normas atšķiras no šīs nostājas un paredz virkni izņēmuma apstākļus, kuros var būt maksājama CFC maksa. Tāpēc atbilstoša atsauces sistēma ir visa CT pamatā. Prasītāja apgalvo, ka Komisija esot kļūdījusies, izvēloties mākslīgi šauru atsauces ietvaru.
—

atcelt apstrīdēto atbildētājas 2019. gada 3. aprīļa lēmumu C(2019) 2359 (turpmāk tekstā — “apstrīdētais lēmums”), kas pieņemts atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 443/2009 (1), it īpaši tās 8. panta 5. punkta otrajai daļai, ciktāl lēmuma 1. panta 1. punktā, to skatot kopsakarā ar I pielikuma 1. un 2. tabulu, D ailē tiek norādītas vidējās īpatnējās CO2 emisijas un I ailē — CO2 ietaupījumi no ekoinovācijām; un
5.

Piektais pamats attiecas uz Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 1. papildprotokola 1. panta pārkāpumu. Prasītājs uzskata, ka mūža pensija ir ekonomiska rakstura pabalsts, kas ir kļuvis par daļu no to Parlamenta deputātu individuālā kapitāla, kuri to saņem vai kuri ir izpildījuši prasības tā saņemšanai nākotnē. Tās pēkšņa samazināšana, it īpaši, ja tā notiek pēc šīs pensijas pārrēķināšanas, kas ir veikta ar atpakaļejošu spēku, izmantojot dažādus izmaksas kritērijus, kurus vienpusēji un patvaļīgi ir noteikusi Deputātu palāta, faktiski ir līdzvērtīga nodokļu uzlikšanai deputātu individuālajam kapitālam, ko var paredzēt tikai ar likumu un kas katrā ziņā bija jāpamato ar konkrētām sabiedrības interesēm, kuras šajā gadījumā nav ne minētas, ne arī pastāv, ņemot vērā, ka šī mūža pensiju pārskatīšana neradīs nekādus konkrētus ietaupījumus.
3.

Trešais pamats attiecas uz to, ka Eiropas Parlaments ir prettiesiski piemērojis valsts tiesisko regulējumu, kas ir pretrunā Savienības tiesību pamatprincipiem un it īpaši tiesiskās paļāvības aizsardzības principam. Savienības tiesību pārākuma principa pārkāpums. — Šajā ziņā tiek norādīts, ka bijušo Itālijas deputātu mūža pensiju reformas rezultātā ex post tika pārskatīts šo pensiju apmērs pilnībā neparedzamā veidā, to nedarot pakāpeniski un bez atbilstošiem aizsardzības noteikumiem, un tādējādi ar to būtiski ir pārkāpts tiesiskās paļāvības princips, kas ir viens no Eiropas tiesību sistēmas pamatprincipiem. — Šī iemesla dēļ Eiropas Parlaments nevarēja minēto reformu transponēt: saskaņā ar vispārējiem principiem, kas reglamentē attiecības starp tiesību sistēmām, tiesību normu transponēšanai no vienas tiesību sistēmas citā pēc (dinamiskas vai savstarpējas) norādes izdarīšanas pastāv precīzs ierobežojums: atsauce nevar tikt izdarīta, ja transponējamā tiesību sistēmas norma ir pretrunā tās tiesību sistēmas pamatprincipiem, kurā tā ir transponējama. Turklāt, ņemot vērā Eiropas tiesību pārākumu — kas ir Savienības pamatprincips — ja valsts tiesiskais regulējums ir pretrunā Eiropas tiesību normai, to nepiemēro, lai Eiropas tiesībās nodrošinātu pilsoņu vienveidīgu aizsardzību visā ES teritorijā.
—

Šajā ziņā tiek apgalvots, ka dotāciju nolīgums esot ticis izmantots ļaunprātīgi, jo vainošana šā nolīguma II.38.1.(b), [II].38.1.(c), II.38.1.(f) un II.38.1.(l) punkta pārkāpumā esot notikusi, neskatoties uz to, ka ir pierādīts, ka TECNALIA nav neizpildījusi dotāciju nolīguma noteikumus saistībā ar katru no visām neatbilstībām un katru no visiem pārkāpumiem, kas tai inkriminēti nolēmumā par [projekta] izbeigšanu.
—

gaidot spriedumu, izdot rīkojumu apturēt visu to izpildes pasākumu īstenošanu, kas ir paredzēti Regulā Nr. 2019/474 un Direktīvā 2019/475, it īpaši to pasākumu īstenošanu, kuri attiecas uz to transportlīdzekļu reģistrāciju, kuri ir paredzēti 2018. gada 1. decembra Likumā Nr. 132 (likums, ar ko ir pārveidots 2018. gada 4. oktobra Dekrētlikums Nr. 113);
—

pakārtotāk, atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) , ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 15 % apmērā un bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 10 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;
—

piespriest iestādēm ex aequo et bono atlīdzināt prasītājiem par ārpuslīgumisko atbildību, kas izriet no to pamattiesību neievērošanas: — 105 000 EUR BM prasījumu ietvaros; — 130 000 EUR BL prasījumu ietvaros;
—

pakārtotāk, atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7500 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 15 % apmērā un bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 8000 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 10 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;
—

pakārtotāk, atcelt 2018. gada 28. maija Lēmumu SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), kas izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 3166, ciktāl ar to bāzes slodzes elektroenerģijas patērētājiem ar vismaz 7000 izmantošanas stundām gadā ir noteikts pienākums veikt atmaksu vairāk nekā 20 % apmērā, bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 7500 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 15 % apmērā un bāzes slodzes patērētājiem ar vismaz 8000 izmantošanas stundām gadā — vairāk nekā 10 % apmērā no publiskotajām tīkla maksām;