LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 171/6

Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 25. aprīļa spriedums (High Court of Ireland (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Thomas Hogan u.c./Minister for Social and Family Affairs u.c.

(Lieta C-398/11) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Tiesību aktu tuvināšana - Darba ņēmēju aizsardzība darba devēja maksātnespējas gadījumā - Direktīva 2008/94/EK - Piemērošanas joma - Uzņēmumu papildu pensiju programmas - Definēta pabalsta un līdzsvarotu izmaksu programma - Līdzekļu nepietiekamība - Minimālais aizsardzības līmenis - Ekonomikas krīze - Līdzsvarota ekonomiskā un sociālā attīstība - Attiecīgās dalībvalsts pienākumi līdzekļu nepietiekamības gadījumā - Dalībvalsts atbildība nepareizas transpozīcijas gadījumā)

2013/C 171/11

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

High Court of Ireland

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāji: Thomas Hogan, Jonh Burns, John Dooley, Alfred Ryan, Michael Cunningham, Michael Dooley, Denis Hayes, Marion Walsh, Joan Power un Walter Walsh

Atbildētāji: Minister for Social and Family Affairs, Īrija un Attorney General

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmmu — High Court of Ireland — Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 22. oktobra Direktīvas 2008/94/EK par darba ņēmēju aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā (kodificētā versija) (OV L 283, 36. lpp) 1. panta 1. punkta un 8. panta interpretācija — Uzņēmumu papildu pensiju programmas — Šo programmu resursu nepietiekamība — Valsts tiesiskais regulējums, kurā nav ietverts juridiskais pamats, kas ļautu darba ņēmējiem saņemt pabalstu no darba devēja pēc tam, kad pasludināta uzņēmuma maksātnespēja — Attiecīgās dalībvalsts pienākums veikt pasākumus, kas nepieciešami, lai aizsargātu darba ņēmēju intereses — Apstākļi, kas jāņem vērā valsts tiesas tiesnesim, izvērtējot šī pienākuma izpildi

Rezolutīvā daļa:

1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 22. oktobra Direktīva 2008/94/EK par darba ņēmēju aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā ir interpretējama tādējādi, ka tā ir piemērojama bijušo darbinieku tiesībām uz vecuma pabalstiem no uzņēmuma papildu pensiju programmas, ko ir izveidojis viņu darba devējs;

2) Direktīvas 2008/94 8. pants ir interpretējams tādējādi, ka, lai noskaidrotu, vai dalībvalsts ir izpildījusi šajā pantā paredzēto pienākumu, tiesību aktos paredzētos pensiju pabalstus nevar ņemt vērā;

3) Direktīvas 2008/94 8. pants ir interpretējams tādējādi, ka, lai tas būtu piemērojams, pietiek ar to, ka uzņēmumu papildu pensiju programmā nav pietiekamu finanšu līdzekļu dienā, kad darba devējs ir maksātnespējīgs, un ka maksātnespējas dēļ darba devējam nav vajadzīgo līdzekļu, lai šajā programmā veiktu atbilstošas iemaksas, kas ir vajadzīgas, lai varētu pilnībā izmaksāt pabalstus programmas dalībniekiem. Pēdējiem minētajiem nav jāpierāda, ka pastāv citi faktori, kuru dēļ viņi ir zaudējuši savas tiesības uz vecuma pabalstiem;

4) Direktīva 2008/94 ir interpretējama tādējādi, ka ar pasākumiem, ko Īrija ir veikusi pēc Eiropas Savienības Tiesas 2007. gada 25. janvāra sprieduma lietā C-278/05 Robins u.c. pieņemšanas, nav izpildīti šajā direktīvā paredzētie pienākumi un attiecīgas dalībvalsts ekonomiskā situācija nav ārkārtas apstāklis, kas var attaisnot samazinātu darbinieku interešu aizsardzības līmeni saistībā ar viņu tiesībām uz vecuma pabalstiem atbilstoši uzņēmumu papildu pensiju programmai;

5) Direktīva 2008/94 ir interpretējama tādējādi, ka tas, ka pasākumi, ko Īrija ir veikusi pēc iepriekš minētā sprieduma lietā Robins u.c. pieņemšanas, nav ļāvuši prasītājiem pamatlietā saņemt vairāk kā 49 % no viņu iegūto tiesību uz vecuma pabalstiem vērtības atbilstoši uzņēmumu papildu pensiju programmai, pats par sevi ir būtisks šīs dalībvalsts pienākumu pārkāpums.

(1) OV C 290, 1.10.2011.