ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
68

No tā izriet, ka, pieņemot lēmumu atstāt personas, vienības vai struktūras vārdu vai nosaukumu to personu, vienību vai struktūru sarakstā, uz kurām attiecas ierobežojoši pasākumi, Padomei ir jāievēro šīs personas, šīs vienības vai šīs struktūras tiesības tikt iepriekš uzklausītai, ja Padome attiecībā uz to lēmumā, ar kuru ir nolemts turpināt iekļaušanu sarakstā, konstatē jaunus apstākļus, proti, apstākļus, kuri nebija ietverti sākotnējā lēmumā par iekļaušanu šajā sarakstā (spriedums, 2014. gada 4. jūnijs, Sina Bank/Padome, T‑67/12, nav publicēts, EU:T:2014:348, 68. punkts un tajā minētā judikatūra; šajā ziņā skat. spriedumu, 2011. gada 21. decembris, Francija/People's Mojahedin Organization of Iran, C‑27/09 P, EU:C:2011:853, 62. punkts).
27

Prasītāja apgalvo, ka tā ir tiesīga celt šo prasību, jo apstrīdētais lēmums to skar tieši un individuāli LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē. Apstrīdētais lēmums, kas ierobežo tās kapacitāti noslēgt līgumu ar TR par RIC, viņu ietekmē tieši, ciktāl šis lēmums skaidri izslēdz konkurējošus konsolidētās reāllaika datu plūsmas piegādātājus no to personu loka, kam ir tiesības uz licencēm. Runājot par individuālu ietekmi, tā apgalvo, ka ir aktīvi piedalījusies administratīvajā procesā, kura rezultātā tika pieņemts apstrīdētais lēmums. Tā ir arī daļa no slēgta un identificējama to personu loka, kuras piedalījās administratīvajā procesā. Turklāt apstrīdētais lēmums atļauj tās galvenajam konkurentam veikt profesionālu darbību, kas varētu ietekmēt tās stāvokli attiecīgajā tirgū.
52

Līdz ar to ir jānorāda, ka prasītāja funkcijas darījumu padomē kā padomniekam divpusējās attiecībās ar Krieviju, kura uzdevums ir veicināt Sīrijas ekonomiku un tās uzņēmumu un tirdzniecības un ieguldījumu darījumu attīstību, ir izskaidrojamas tikai ar zināmu pietuvinātību valdošajam režīmam un ir neapstrīdēts faktisks elements, kas apliecina drošu saikni ar Bachar Al‑Assad režīmu. Šī prasītāja pietuvinātība Sīrijas režīmam Padomei bija pamats uzskatīt, ka prasītājs guva labumu no šī režīma un to atbalstīja un ka viņš ar to bija saistīts Lēmuma 2013/255 28. panta 1. punkta un Regulas Nr. 36/2012 15. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē.
192

No tā izriet, ka, lai gan kompensācijas aprēķināšanas metode, kas ir piedāvāta vairākuma ziņojumā, kā uz to norāda prasītāja, bija pamatota ar prasītājas grāmatvedības uzskaites ex post analīzi, izmaksas, kuras segtas saistībā ar līnijsatiksmes starpreģionālo pārvadājumu pakalpojumiem, tajā tika noteiktas atbilstoši procentuālajai daļai, kādu ieņēmumi, kuri ir saņemti par šiem pašiem pakalpojumiem, veido kopējos prasītājas ieņēmumos. Šāda metode, kā to apstrīdētā lēmuma preambulas 129. apsvērumā uzsver Komisija, ir balstīta uz pieņēmumu, ka katram no prasītājas sniegtajiem pakalpojumiem noteikti bija jāatbilst vienai un tai pašai izmaksu un ieņēmumu daļai konkrētajā gadā. Tāpat kā to dara Komisija, ir jāuzskata, ka šādu pieņēmumu kā tādu ir grūti apstiprināt un ka tas nevar nodrošināt, ka kompensācija nepārsniegs finansiālos apgrūtinājumus, ko prasītāja ir faktiski uzņēmusies saistībā ar sabiedrisko pakalpojumu saistībām, kuras tā uzņēmās laikposmā no 1987. gada līdz 1992. gada 30. jūnijam.
39

Otrkārt, attiecībā uz to, ka, nosakot atsauces vērtību, tika ņemtas vērā krājumu atlikuma izmaiņas gadā, ir jākonstatē, ka no apstrīdētā lēmuma izriet, ka Komisija aprēķināja gada vidējos Eiropas tirgū laisto lieltilpumu HFC daudzumus, no kopējā saražotā un Savienības tirgū importētā gada HFC daudzuma atņemot kopējos no Savienības eksportētos lieltilpumu HFC daudzumus, ņemot vērā krājumu atlikuma izmaiņas gadā. Tomēr ne apstrīdētajā lēmumā, ne pat Regulā Nr. 517/2014, uz kuru tajā ir atsauce, nav norādīts pamatojums konkrēti šī pēdējā mainīgā lieluma ņemšanai vērā. Šajā ziņā nevar apgalvot, ka atsauce apstrīdētā lēmuma 1. pantā uz “datiem, kuri paziņoti saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 842/2006”, būtu pamatojums attiecīgā mainīgā lieluma ņemšanai vērā. Proti, lai arī šī atsauce ļauj norādīt atsauces vērtības aprēķinam izmantoto datu izcelsmi, tā neļauj norādīt konkrētos iemeslus krājumu atlikuma izmaiņu gadā ieviešanai šajā aprēķinā. Tomēr, tā kā atsauces vērtības noteikšana un Komisijas izstrādātā metodoloģija tās noteikšanai no juridiskā viedokļa pietiekami izriet no apstrīdētā lēmuma, nevar prasīt, lai tajā tiktu norādīti konkrētie iemesli, kādēļ minētajā metodoloģijā ir iekļauts konkrēts mainīgais lielums, tomēr neskarot pārbaudi Savienības tiesā par to, vai šī mainīgā lieluma ņemšana vērā, nosakot atsauces vērtību, ir pamatota. Turklāt Komisijas un prasītājas sarakste pēc apstrīdētā lēmuma pieņemšanas, bet pirms šīs prasības celšanas attiecās tieši uz šo jautājumu, un Komisija konkrēti izteicās par krājumu atlikuma izmaiņu gadā ņemšanas vērā jautājumu, tādēļ prasītāja varēja saprast šīs ņemšanas vērā iemeslus un apstrīdēt to pamatotību šīs prasības ietvaros, kā izriet no pirmā pamata vērtējuma.
Nosacījums, atbilstoši kuram fiziskai vai juridiskai personai ir jābūt tieši skartai, kā tas noteikts LESD 263. panta ceturtajā daļā, prasa, lai apstrīdētais Savienības pasākums tieši ietekmētu indivīda tiesisko situāciju un nepieļautu nekādu rīcības brīvību šī pasākuma adresātiem, kuri ir atbildīgi par tā ieviešanu, jo tā ir pilnīgi automātiska un izriet tikai no Savienības tiesiskā regulējuma, nepiemērojot citas starpnormas.

Komercsabiedrību, kas nodarbojas ar naftas un gāzes meklēšanu un ražošanu, jēlnaftas tirdzniecību un izplatīšanu, un naftas produktu ražošanu un tirdzniecību un kuras nosaukums ir ietverts Lēmuma 2014/512/KĀDP un Regulas Nr. 833/2014 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar Krievijas darbībām, kas destabilizē situāciju Ukrainā, pielikumos, minēto tiesību aktu normas par piekļuvi kapitāla tirgum skar tieši, nepieļaujot nekādu rīcības brīvību to adresātiem, kuriem ir uzticēta to īstenošana. No tām izrietošie ierobežojošie pasākumi, kas visiem Savienības uzņēmējiem aizliedz veikt noteikta veida finanšu darījumus vai noslēgt noteikta veida līgumus ar Krievijā dibinātām vienībām, kuras atrodas valsts kontrolē vai kurām vairāk nekā 50 % daļu ir valsts īpašumā, un kuru kopējie aktīvi tiek lēsti vairāk nekā 1 triljona Krievijas rubļu vērtībā, un vismaz 50 % no to aplēstajiem ieņēmumiem ir radušies no jēlnaftas vai naftas produktu pārdošanas vai transportēšanas, un kuru nosaukums ietverts šajos pielikumos, uz to attiecas tieši kā tūlītējas sekas tam, ka tā ir vienība, kas minēta Lēmuma 2014/512/KĀDP 1. panta 2. punkta b) apakšpunktā un 3. punktā un Regulas Nr. 833/2014 5. panta 2. punkta b) apakšpunktā un 3. punktā, un tam, ka tās nosaukums ir ietverts apstrīdētā lēmuma III pielikumā un apstrīdētās regulas VI pielikumā.

Lai gan šajās tiesību normās ir noteikti aizliegumi, kas galvenokārt attiecas uz Savienībā dibinātām kredītiestādēm un citām finanšu iestādēm, šie aizliegumi ir tieši vērsti un tieši ietekmē tādas vienības, kuru nosaukums ir ietverts minēto tiesību aktu pielikumos un kuru saimnieciskā darbība tiek ierobežota tādēļ, ka attiecībā uz tām tiek noteikti šie pasākumi. Pats par sevi saprotams, ka Savienībā dibinātām struktūrām ir jāpiemēro šie pasākumi, jo Savienības iestāžu pieņemtie tiesību akti principā nav paredzēti piemērošanai ārpus Savienības teritorijas. Tas tomēr nenozīmē, ka ierobežojošie pasākumi, kas piemēroti vienībām, uz kurām attiecas tiesību normas par piekļuvi kapitāla tirgum, tās neskar tieši.

(skat. 72.–75. punktu)
Komisijai ir tiesības izmantot izšķirošas ietekmes faktiskas īstenošanas prezumpciju, ja mātesuzņēmums ir vienīgā īpašnieka situācijai analogā situācijā saistībā ar tā pilnvarām īstenot izšķirošu ietekmi pār sava meitasuzņēmuma rīcību. Tā tas ir gadījumā, kad mātesuzņēmumam pieder visas balsstiesības, kas attiecas uz tā meitasuzņēmuma akcijām, it īpaši kopā ar būtisku vairākuma dalību sava meitasuzņēmuma kapitālā, kā rezultātā tas var noteikt meitasuzņēmuma ekonomisko un komerciālo stratēģiju, pat ja tam nepieder viss vai gandrīz viss pēdējā minētā kapitāls.

Mātesuzņēmums var tikt vainots meitasuzņēmuma pārkāpjošā rīcībā it īpaši tad, ja šis meitasuzņēmums, lai arī būdams atsevišķa juridiska persona, par savu rīcību tirgū nelemj autonomi, bet gan, ievērojot it īpaši šīs abas juridiskās personas vienojošās saimnieciskās, organizatoriskās un juridiskās saiknes, būtībā izpilda no mātesuzņēmuma saņemtos rīkojumus. Lai noteiktu, vai meitasuzņēmums savu uzvedību tirgū nosaka autonomi, ir jāņem vērā visi atbilstošie fakti, kas attiecas uz šīm saiknēm, kuras vieno šo meitasuzņēmumu un mātesuzņēmumu, kas var atšķirties katrā atsevišķā gadījumā un kas tātad nevar tikt izsmeļoši uzskaitīti. Komisija nevar aprobežoties vien ar konstatējumu, ka mātesuzņēmums var īstenot izšķirošu ietekmi uz tā meitasuzņēmuma rīcību, bet tai ir arī jāpārbauda, vai šī ietekme patiešām ir faktiski īstenota.

Attiecībā uz tāda komisijas lēmuma pārbaudi tiesā, ar ko mātesuzņēmums tiek vainots par meitasuzņēmuma pārkāpjošu rīcību, saskaņā ar LESD 263. pantu Vispārējai tiesai ir jāaprobežojas ar apstrīdētā lēmuma tiesiskuma pārbaudi, pamatojoties uz šajā tiesību aktā ietvertajiem pamatiem. Mātesuzņēmuma vadības pilnvaru attiecībā uz meitasuzņēmumu faktiska īstenošana ir jāvērtē, ņemot vērā tikai tos pierādījumus, kādus Komisija ir apkopojusi lēmumā, kurā atbildība par pārkāpumu ir noteikta mātesuzņēmumam.

(skat. 81., 82., 84. un 85. punktu)
Šajā ziņā Regulas Nr. 2700/2000, ar ko groza Regulu Nr. 2913/92, preambulas 11. apsvērums ir jāinterpretē tādējādi, ka tas liecina par to, ka parādnieka labticība ir jāizvērtē tad, ja trešās valsts iestāžu pieļautās kļūdas dēļ ir sagatavots nepareizs sertifikāts, neatkarīgi no šīs kļūdas izcelsmes, t.i., neatkarīgi no tā, vai šī kļūda ir piedēvējama šīm iestādēm, vai arī tā ir izdarīta tāpēc, ka eksportētājs bija sniedzis nepareizas ziņas par faktiem.

Taču starp nosacījumu par uzņēmēja labticību un nosacījumu par to, kas tas nav zinājis par muitas dienestu pieļauto kļūdu, pastāv noteikta saikne. Jautājums par to, vai uzņēmējs ir rīkojies labā ticībā, prasa cita starpā noteikt, vai tas nevarēja saprātīgi atklāt kompetento iestāžu pieļauto kļūdu.

Kompetento iestāžu pieļautās kļūdas raksturam ir jābūt tādam, ka, neraugoties uz parādnieka profesionālo pieredzi un prasīto rūpību, nevarēja saprātīgi gaidīt, ka šī persona, kas ir rīkojusies labā ticībā, to atklās. Ir taisnība, ka profesionālā pieredze pati par sevi neizslēdz uzņēmēja labticību vai kļūdas neatklājamību. Tomēr no pieredzējušā profesionāļa var gaidīt, ka tas pievērsīs lielāku uzmanību administratīviem un faktiskiem aspektiem, kuru izvērtēšana ir daļa no tā ierastās darbības, tostarp tālab, lai tas vieglāk varētu konstatēt jebkādu novirzīšanos no parastās pareizās prakses. Runājot par rūpību, ja saimnieciskās darbības subjektam pastāv šaubas, tam ir pienākums ievākt informāciju un saņemt visus iespējamos paskaidrojumus, lai nepārkāptu paredzētos noteikumus.

Šajā ziņā nevar noliegt, ka nosacījums par kompetento iestāžu pieļautās kļūdas neatklājamību zināmā mērā ir saistīts ar jautājumu par parādnieka labticību. Tomēr nevar piekrist tam, ka tādēļ, ka pastāv prezumpcija, ka kļūda nav saprātīgi atklājama – šis konstatējums izriet no Regulas Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 220. panta 2. punkta b) apakšpunkta otrajā daļā, kas ieviesta ar Regulu Nr. 2700/2000, paredzētā noteikuma piemērošanas –, automātiski un obligāti izrietētu konstatējums par parādnieka labticību.

(skat. 131., 133., 134. un 143. punktu)
No Vispārējās tiesas Reglamenta 86. panta 1. un 2. punkta izriet, ka, ja tiesību akts, kuru lūgts atcelt, ir aizstāts vai grozīts ar citu tiesību aktu, kam ir tāds pats priekšmets, prasītājs pirms tiesvedības mutvārdu daļas pabeigšanas var grozīt prasības pieteikumu, lai ņemtu vērā šo jauno faktu. Prasības pieteikuma grozījumi ir jāiesniedz kā atsevišķs dokuments LESD 263. panta sestajā daļā paredzētajā termiņā, kurā var lūgt atcelt tiesību aktu, kas pamato prasības pieteikuma grozīšanu. Līdz ar to tiesas sēdē mutvārdos izteiktais pieteikums par prasības pieteikuma grozīšanu ir nepieņemams.

Lēmuma 2013/255/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju 28. panta 1. punkts un Regulas Nr. 36/2012 par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā un ar ko atceļ Regulu Nr. 442/2011 14. panta 1. punkts būtībā attiecas uz personām un vienībām, kuras gūst labumu no režīma vai to atbalsta, ar tām saistītajām personām vai vienībām, kā arī jebkādiem to īpašumā, valdījumā, turējumā vai kontrolē esošiem līdzekļiem vai saimnieciskiem resursiem. Nedz Lēmumā 2013/255, nedz Regulā Nr.o36/2012 nav ietverta ne labuma gūšanas no Sīrijas režīma īstenotās politikas jēdziena, ne šim režīmam sniegtā atbalsta jēdziena definīcijas. Tajos arī nav precizēta šo elementu pierādīšanas kārtība. Līdz ar to nedz Lēmumā 2013/255, nedz arī Regulā Nr. 36/2012 nav paredzēta prezumpcija par Sīrijas galveno uzņēmumu vadītāju atbalstu Sīrijas režīmam. Tādējādi no tā vien, ka prasītājs ir plaši pazīstams Sīrijas uzņēmējs, nevar secināt, ka attiecīgā persona atbalsta Sīrijas režīmu un gūst labumu no šī režīma īstenotās politikas.

Šajā ziņā Padomes iesniegtie dokumenti – kuros tikai aprakstītas kādas grupas sabiedrības, attiecībā uz kurām nav noteikti ierobežojoši pasākumi, kā arī to darbību jomas, tomēr nenorādot citus elementus, ar kuriem varētu pierādīt atbalstu, ko persona, kas vada šo grupu, sniedz pastāvošajam režīmam, vai labumu, ko tā gūst no šī režīma īstenotās politikas – ietver tikai vispārēju informāciju un nekādi neprecizē saikni starp šiem faktiem un labuma gūšanu no šī režīma īstenotās politikas vai atbalsta sniegšanu tam. Ar šādu informāciju nevar pierādīt šādu atbalstu vai šāda labuma gūšanu.

(sal. ar 44., 49. un 50. punktu)
Eiropas Centrālās bankas apspriešanās pienākums saistībā ar tās pensiju shēmas reformu nozīmē, ka tai ir jāsniedz Pensijas plāna uzraudzības komitejai atbilstošā informācija visā apspriešanās procedūras gaitā; mērķis ir panākt, lai minētā komiteja varētu piedalīties apspriešanās procesā tik pilnvērtīgi un efektīvi, cik vien iespējams. Šajā nolūkā Bankai visa jaunā atbilstošā informācija ir jāsniedz līdz minētā procesa pēdējam brīdim.

Tomēr nedz no Bankai esošā apspriešanās pienākuma par paredzamo pensijas shēmas reformu vispārējās piemērojamības, nedz no citiem noteikumiem, proti, vienošanās protokola par attiecībām starp valdi un Bankas Personāla komiteju 6. panta un Pensijas plāna uzraudzības komitejas pilnvarojuma 30. panta neizriet, ka šis apspriešanās pienākums ļautu Bankai atkāpties no sava pienākuma saglabāt attiecīgo dokumentu konfidencialitāti. Tieši pretēji, kā atgādināja Civildienesta tiesa, uzraudzības komitejai ir jāpiedalās apspriešanās procesā tik pilnīgi un efektīvi, cik vien iespējams, lai gan saskaņā ar šī vienošanās protokola II nodaļas mērķi Personāla komitejai ir jāiesniedz informācija, kas ļauj iepazīties ar apspriešanās priekšmetu, ja pret to neiestājas nekāds primārs apsvērums.

(skat. 57. un 60. punktu)
Regulas Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi 8. panta 4. punkta kontekstā attiecīgajam apzīmējumam ir jābūt izmantotam kā atšķirtspējīgam elementam tādā ziņā, ka tam ir jākalpo, lai identificētu tā īpašnieka veicamo saimniecisko darbību.

Tomēr tas nevar nozīmēt, ka apzīmējuma izmantošanas funkcijai Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkta kontekstā ir jābūt vērstai vienīgi uz attiecīgo preču vai pakalpojumu komerciālās izcelsmes identificēšanu.

Šī tiesību norma attiecas uz nereģistrētām preču zīmēm un ikvienu komercdarbībā izmantotu “citu apzīmējumu”. Šajā ziņā, tā kā nav norādes par pretējo, attiecīga apzīmējuma izmantošanas funkcija atkarībā no minētā apzīmējuma rakstura var nozīmēt ne tikai attiecīgās preces komerciālas izcelsmes identificēšanu, ko veic konkrētā sabiedrības daļa, bet arī tostarp tās ģeogrāfiskās izcelsmes un īpašu tai raksturīgu īpašību vai īpašību, uz ko pamatojas tās reputācija, identificēšanu. Tātad attiecīgo apzīmējumu atkarībā no tā rakstura var kvalificēt kā atšķirtspējīgu elementu tad, ja tas identificē viena uzņēmuma preces vai pakalpojumus, salīdzinot ar cita uzņēmuma precēm vai pakalpojumiem, bet arī tostarp tad, ja tas identificē noteiktas preces vai pakalpojumus, salīdzinot ar citām līdzīgām precēm vai pakalpojumiem. Izmantojot citu interpretāciju, no Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkta piemērošanas jomas tiktu izslēgti apzīmējumi, ko izmanto vairāki uzņēmumi vai ko izmanto saistībā ar preču zīmēm, lai gan šī tiesību norma šādu izslēgšanu neparedz.

(sal. ar 27.–29. punktu)
21

It īpaši, runājot par nomāto aktīvu priekšlaicīgas norakstīšanas diskrecionāru piemērošanu (2. pasākums), Komisija norādīja, ka saskaņā ar Spānijas vispārējiem nodokļu tiesību aktiem par norakstīšanu aktīvu vērtība principā būtu jāsadala visā to ekonomiskās dzīves laikā, proti, no brīža, kad tos sāk lietot saimnieciskajā darbībā. Līzinga darījumos Likuma par uzņēmuma ienākuma nodokli 115. panta 6. punktā paātrināta norakstīšana principā bija atļauta no dienas, kad aktīvi sāk darboties. Tomēr Likuma par uzņēmuma ienākuma nodokli 115. panta 11. punktā bija atļauts paātrinātu norakstīšanu sākt pirms to aktīvu izmantošanas sākuma, kas izraisa paātrinātu norakstīšanu. Saskaņā ar apstrīdēto lēmumu šī iespēja veidoja izņēmumu no minētā likuma 115. panta 6. punktā paredzētajiem vispārējiem noteikumiem un tās izmantošanai bija jāsaņem Spānijas iestāžu diskrecionāra atļauja, kas to tādējādi padarīja par selektīvu. Komisija uzskata, ka atļaujas piešķiršanai paredzētie kritēriji ir neskaidri un nodokļu administrācijai, kura saistībā ar to nav publicējusi pamatnostādnes, ir jāsniedz to interpretācija. Turklāt Komisija uzskatīja, ka Noteikumu par uzņēmuma ienākuma nodokli 49. panta formulējums apstiprina pasākuma selektīvo raksturu. Vēl arī Komisija uzskatīja, ka Spānijas Karaliste nav pierādījusi, ka ir vajadzīga iepriekšēju atļauju saņemšanas sistēma tā vietā, lai vienkārši a posteriori pārbaudītu skaidrus un objektīvus kritērijus, kā tas ir, piemēram, attiecībā uz parasto norakstīšanu.
112

Šajā lietā, pat bez vajadzības uzdot jautājumu par to, vai “diskriminācijas” jēdziens šīs tiesību normas izpratnē ietver vai neietver diskrimināciju saistībā ar piederību pie nacionālās minoritātes, jāatgādina, ka strīdīgais ierosinājums – kā jau atzīts iepriekš 83. punktā – nebija vērsts uz cīņu pret diskrimināciju, kuru to piederības nacionālajai minoritātei dēļ pieredz personas un iedzīvotāji, kas dzīvo nacionālo minoritāšu reģionos, bet gan uz to, lai novērstu jebkādas nacionālo minoritāšu reģionu ekonomikas attīstības atšķirības vai atpalicību salīdzinājumā ar apkārtējiem reģioniem to nelabvēlīgo apstākļu dēļ, ko šiem pirmajiem reģioniem rada to etniskās, kultūras, reliģijas vai valodu īpašās iezīmes.
33

Šajā lietā konfliktējošās preču zīmes atšķiras no vizuālā viedokļa, bet tām piemīt noteikta fonētiskā un konceptuālā līdzības pakāpe, kas izriet no to attiecīgās sākuma daļas, proti, elementiem “mac” un “mc”. Šo fonētisko un konceptuālo līdzību starp konfliktējošajām preču zīmēm nevar pilnībā neņemt vērā, jo, kā apgalvo prasītāja, preču, uz ko attiecas minētās preču zīmes, tirdzniecības veids vispirmām kārtām balstās uz vizuālu atlasi. Protams, no judikatūras izriet, ka tad, kad preces, kas apzīmētas ar kādu preču zīmi, ir plaša patēriņa preces, kuras parasti tiek pārdotas pašapkalpošanās veikalos, konkrētā sabiedrības daļa pirkšanas brīdī attiecīgo preču zīmi parasti uztver vizuāli, tādēļ vizuālajam aspektam ir lielāka nozīme visaptverošā līdzības vērtējumā starp šo preču zīmi un citu preču zīmi, ar kuru tā konfliktē (šajā ziņā attiecībā uz sajaukšanas iespējamības vērtējumu skat. pēc analoģijas spriedumus, 2007. gada 23. maijs, Henkel/ITSB – SERCA (COR), T‑342/05, nav publicēts, EU:T:2007:152, 53. punkts un tajā minētā judikatūra, un 2007. gada 13. decembris, Cabrera Sánchez/ITSB – Industrias Cárnicas Valle (el charcutero artesano), T‑242/06, nav publicēts, EU:T:2007:391,80. punkts un tajā minētā judikatūra). Tomēr, pat ja šādā gadījumā fonētiskajai līdzībai ir mazāka nozīme (spriedums, 2007. gada 13. decembris, el charcutero artesano, T‑242/06, nav publicēts, EU:T:2007:391, 81. punkts), jo parasti attiecīgo preču patērētājam preču zīme nav jāizrunā, tā tomēr nekļūst nenozīmīga, pat saglabā savu iepriekšējo nozīmi pilnībā, jo nav izslēgts, ka atsevišķos gadījumos pirms pirkšanas darījuma notiek mutiska saziņa par attiecīgajām precēm un preču zīmēm (šajā ziņā skat. spriedumus, 2007. gada 23. maijs, COR, T‑342/05, nav publicēts, EU:T:2007:152, 53. punkts, un 2011. gada 23. septembris, NEC Display Solutions Europe/ITSB – C More Entertainment (see more), T‑501/08, nav publicēts, EU:T:2011:527, 53. punkts) vai ka minētās preces reklamē mutiski, izmantojot radio vai ar citu patērētāju starpniecību (spriedums, 2011. gada 23. septembris, see more, T‑501/08, nav publicēts, EU:T:2011:527, 53. punkts). Tāpat, ja šādā gadījumā konceptuālās līdzības nozīmi samazina tas, ka pašapkalpošanās veikalos patērētājs savu secīgo pirkumu laikā nepatērē daudz laika un bieži vien neizlasa visas uz dažādajām precēm izvietotās norādes, bet vairāk paļaujas uz kopējo vizuālo tēlu, ko veido šo preču etiķetes vai iepakojums (spriedums, 2008. gada 2. decembris, Ebro Puleva/ITSB – Berenguel (BRILLO’S), T‑275/07, nav publicēts, EU:T:2008:545, 24. punkts), tomēr tā nekļūst maznozīmīga, it īpaši gadījumā, kad konfliktējošās preču zīmes ir vārdiskas preču zīmes.
149

Izvēlētā formulējuma elastīgums nenorāda uz uzskaitījuma ierobežojošo raksturu. Šo elastīgumu turklāt apstiprina citas attiecīgās tiesību normas valodu redakcijas. Angļu valodas redakcija “One or more of the following aspects shall be taken into account when refunds for a certain product are being fixed” un vācu valodas redakcija “Die Ausfuhrerstattungen werden je nach Erzeugnis unter Berücksichtigung eines oder mehrerer der folgenden Faktoren festgesetzt” apstiprina, ka Komisijai ir tikai pienākums “ņemt vērā” vienu vai vairākus uzskaitītos aspektus, kas nenozīmē, ka tai ir jābalstās tikai un vienīgi uz šādiem faktoriem.
19

No apstrīdētā lēmuma 6. un 20. punkta izriet, ka, atbildot uz prasītājas lūgumu pierādīt agrāko preču zīmju faktisko izmantošanu, personas, kas iestājušās lietā, ir iesniegušas Anulēšanas nodaļā divus CD‑ROM, kas ietver tostarp fotogrāfijas, rēķinus, katalogus un izdrukas no interneta vietnes. Tā kā Anulēšanas nodaļa tomēr ir uzskatījusi, ka faktiska izmantošana ir jāpierāda kumulatīvi attiecībā uz abiem Regulas Nr. 207/2009 57. panta 2. punktā minētajiem laikposmiem, tas ir, šajā lietā – laikposmu no 2000. gada 12. decembra līdz 2005. gada 11. decembrim (pieci gadi pirms Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma publicēšanas, turpmāk tekstā – “pirmais laikposms”) un laikposmu no 2005. gada 23. decembra līdz 2010. gada 22. decembrim (pieci gadi pirms pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu iesniegšanas, turpmāk tekstā – “otrais laikposms”), un ka saistībā ar pirmo laikposmu nav ticis iesniegts neviens pierādījums, kādēļ pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu ir jānoraida, personas, kas iestājušās lietā, apelācijas procesā Apelācijas padomē ir iesniegušas jaunu CD‑ROM, kurā citu dokumentu starpā ir iekļauti vairāki rēķini attiecībā uz 2001.–2010. gadu, kā tas ir precizēts apstrīdētā lēmuma 40. punktā.
124

2012. gadā dokumenti angļu valodā bija 77,06 % no tulkotajiem dokumentiem salīdzinājumā ar 5,20 % franču valodā un 2,90 % vācu valodā. Gandrīz tāda pati situācija bija 2011. gadā, kad 80,63 % no tulkotajām lapām bija angļu valodā, 5,76 % – franču valodā un 2,28 % – vācu valodā. Laikposmā no 2000. līdz 2012. gadam angļu valodas proporcija ievērojami pieauga (no 55,08 līdz 77,06 %), franču valodas proporcija būtiski samazinājās (no 32,49 līdz 5,20 %), lai arī vācu valodā arī bija samazinājums (no 4,08 līdz 2,90 %). Tāpat ir jākonstatē, ka attālums starp vācu un itāļu valodu, kura, izņemot 2012. gadu, atradās ceturtajā vietā, nebija ievērojams. To attiecīgās proporcijas 2010. gadā bija 2,24 % attiecībā pret 2,06 % un 2011. gadā –2,28 % attiecībā pret 1,49 %. 2012. gadā ceturto vietu ieņēma spāņu un grieķu valoda ar 1,61 % tulkotajām lapām attiecībā pret 2,90 % vācu valodā.