22.

Tā kā iesniedzējtiesai radās šaubas par Vācijas tiesiskā regulējuma atbilstību Direktīvas 2000/78 6. un 17. pantam, tā nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus 10 prejudiciālus jautājumus: “1) Vai valsts likumdevējam vienmēr ir plaša pilnvaru un rīcības brīvība, īstenojot Direktīvas 2000/78 6. panta 1. punktā paredzēto rīcības brīvību, vai arī šo rīcības brīvību katrā ziņā var ierobežot līdz nepieciešamajai robežai tad, ja runa ir par maksimālā vecuma noteikšanu pieņemšanai darbā, ņemot vērā minimālo darba stāžu līdz vecuma pensijas sasniegšanai atbilstoši minētās direktīvas 6. panta 1. punkta otrās daļas c) apakšpunktam? 2) Vai Direktīvas 2000/78 6. panta 1. punkta otrās daļas c) apakšpunktā paredzētā nepieciešamība konkretizē Direktīvas 2000/78 6. panta 1. punkta pirmajā daļā minētā līdzekļa atbilstību un tādējādi ierobežo šī vispārējā regulējuma piemērošanas jomu? 3) a) Vai tas ir leģitīms mērķis Direktīvas 2000/78 6. panta 1. punkta pirmās daļas izpratnē, ja darba devējs, nosakot maksimālo vecumu pieņemšanai darbā, īsteno savu interesi, lai darbā pieņemamo ierēdņu aktīvo darba attiecību laiks būtu pēc iespējas ilgāks; b) vai šāda mērķa īstenošana jau tad ir neatbilstīga, ja ar to tiek panākts, ka ierēdņi strādā ilgāk, nekā ir nepieciešams, lai iegūtu likumā garantēto minimālo pensiju, ko tie iegūst pēc piecu gadu darba stāža, priekšlaicīgas pensionēšanās gadījumā; c) vai šāda mērķa īstenošana tikai tad ir neatbilstīga, ja ar to tiek panākts, ka ierēdņi strādā ilgāk, nekā nepieciešams, kas pašlaik ir 19,51 gads, lai nopelnītu likumā garantēto minimālo pensiju priekšlaicīgas pensionēšanās gadījumā? 4) a) Vai tas ir leģitīms mērķis Direktīvas 2000/78 6. panta 1. punkta pirmās daļas izpratnē, ja, nosakot pēc iespējas zemāku maksimālo vecumu pieņemšanai darbā, tiek panākts, ka darbā pieņemamo ierēdņu kopējais skaits būtu pēc iespējas mazāks, lai pēc iespējas mazāks būtu arī atsevišķos gadījumos veicamo maksājumu skaits, piemēram, pabalsti nelaimes vai slimības gadījumos (pabalsti arī ģimenes locekļiem); b) kāda nozīme attiecībā uz iepriekš minēto ir apstāklim, ka, palielinoties ierēdņu vecumam, pabalsti sakarā ar nelaimes vai slimības gadījumiem (arī ģimenes locekļiem) ir augstāki nekā gados jaunākiem ierēdņiem, tātad, pieņemot darbā gados vecākus ierēdņus vai ierēdnes, šie izdevumi varētu būt lielāki; c) vai attiecībā uz iepriekš minēto ir nepieciešamas drošas prognozes vai statistika, vai arī ir pietiekami ar vispārējiem varbūtības pieņēmumiem? 5) a) Vai tas ir leģitīms mērķis Direktīvas 2000/78 6. panta 1. punkta pirmās daļas nozīmē, ja darba devējs ierēdņu pieņemšanai darbā grib piemērot noteiktu maksimālo vecumu, lai “attiecīgajā profesionālajā karjerā nodrošinātu līdzsvarotu vecuma struktūru”; b) kādas prasības vajadzības gadījumā ir jāievēro apsvērumiem attiecībā uz šādas vecuma struktūras īstenošanu, lai tiktu ievēroti attaisnojoša pamatojuma priekšnoteikumi (atbilstība un nepieciešamība)? 6) Vai tas ir leģitīms apsvērums Direktīvas 2000/78 6. panta 1. punkta pirmās daļas izpratnē, ja darba devējs attiecībā uz maksimālo vecumu pieņemšanai darbā norāda, ka, lai kļūtu par ugunsdzēsības dienesta vidējā līmeņa ierēdni, līdz šāda vecuma sasniegšanai ir iespējams izpildīt ar profesiju saistītos darbā pieņemšanas nosacījumus, iegūstot attiecīgu skolas vai profesionālo izglītību? 7) Pēc kādiem kritērijiem ir jāvērtē, vai minimālais darba stāžs līdz pensijas vecumam ir atbilstīgs vai nepieciešams? a) Vai minimālā darba stāža nepieciešamība ir attaisnojama vienīgi kā ekvivalents kvalifikācijas iegūšanai pie darba devēja, ko finansē tikai darba devējs (kvalifikācija karjerai ugunsdzēsēju vidējā līmeņa dienestos), lai, ņemot vērā šādu kvalifikāciju, nodrošinātu atbilstīgu tālāku nodarbinātības laika posmu pie šī darba devēja, tādējādi darbiniekam pamazām atpelnot savas apmācības izmaksas; b) cik ilgs drīkst būt maksimālais darba stāžs pēc profesionālās izglītības iegūšanas? Vai tas var pārsniegt piecus gadus; ja var, tad kādiem nosacījumiem tam ir jāatbilst; c) neatkarīgi no atbildes uz septītā jautājuma a) punktu, vai minimālā darba stāža atbilstība un nepieciešamība var tikt pamatota ar apsvērumu, ka ierēdņu, kuru vecuma pensiju finansē tikai darba devējs, prognozējamajam aktīvā darba ilgumam no darbā pieņemšanas brīža līdz iespējamajam pensijā došanās brīdim ir jābūt pietiekamam, lai iegūtu likumā garantēto minimālo pensiju, kura pašlaik tiek piešķirta, ja darba stāžs ir 19,51 gads; d) vai gluži pretēji — saskaņā ar Direktīvas 2000/78 6. panta 1. punktu atteikums pieņemt darbā ir pamatots tikai tad, ja persona tiek pieņemta darbā tādā vecumā, kas, iestājoties paredzamajam pensijas vecumam, novestu pie tā, ka būtu jāmaksā minimālā pensija, lai gan tā vēl nebūtu nopelnīta? 8) a) Vai, lai novērtētu pensijas jēdzienu Direktīvas 2000/78 6. panta 1. punkta otrās daļas c) apakšpunkta izpratnē, ir jāņem vērā likumā noteiktā vecuma robeža attiecībā uz pensionēšanos, pēc tam saņemot vecuma pensiju, vai arī ir jāņem vērā statistiski konstatētais ierēdņu vai kādas profesijas grupas vidējais pensionēšanās vecums; b) vajadzības gadījumā, kādā mērā ir jāņem vērā tas, ka atsevišķiem ierēdņiem parasto pensionēšanās vecumu var pagarināt par diviem gadiem? Vai šis apstāklis izraisa maksimālā darbā pieņemšanas vecuma pagarināšanu par attiecīgo laika posmu? 9) Vai, aprēķinot minimālo darba stāžu Direktīvas 2000/78 6. panta 1. punkta kontekstā, var tikt ņemtas vērā apmācības, kuras ir jāpabeidz ierēdņa darba attiecību ietvaros? Vai šajā sakarā ir nozīme tam, vai apmācību laiks ir pilnībā jāņem vērā kā darba stāžs, kas dod tiesības uz pensiju, vai arī šis apmācību laiks ir jāatskaita no minimālā darba stāža, kuru darba devējs var pieprasīt saskaņā ar Direktīvas 2000/78 6. panta 1. punkta otrās daļas c) apakšpunktu? 10) Vai [AGG] 15. panta 1. punkta in fine un 3. punkta regulējums atbilst Direktīvas 2000/78 17. pantam?”