ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi – Komisijas lēmuma par valsts atbalstu neievērošana – Pamati aizstāvībai

(EKL 88. panta 2. punkta otrā daļa, 226., 227., 230. un 232. pants)

2. Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi – Komisijas lēmuma par valsts atbalstu neievērošana – Pamati aizstāvībai

(EKL 88. panta 2. punkts)

3. Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi – Komisijas lēmuma par valsts atbalstu neievērošana – Lēmuma neizpilde

(EKL 88. panta 2. punkts)

Summary

1. Ar Līgumu iedibinātajā tiesību aizsardzības līdzekļu sistēmā ir izšķiramas EKL 226. un 227. pantā minētās prasības, kuru mērķis ir atzīt, ka dalībvalsts nav izpildījusi tai uzliktos pienākumus, un EKL 230. un 232. pantā minētās prasības, kuru mērķis ir kontrolēt tiesību aktu tiesiskumu vai Kopienu iestāžu atturēšanos no rīcības. Šie tiesību aizsardzības līdzekļi kalpo dažādiem mērķiem, un tiem ir jāpiemēro dažādi noteikumi. Tādējādi dalībvalsts nevar pamatoti atsaukties uz tai adresētā lēmuma prettiesiskumu kā pamatu aizstāvībai pret prasību sakarā ar pienākumu neizpildi, kas pamatota ar šī lēmuma neizpildi, ja nav Līguma noteikuma, kurā skaidri ir paredzēta atļauja to darīt. Citādi ir tikai gadījumā, ja apskatāmajā tiesību aktā ir pieļautas īpaši rupjas un acīmredzamas kļūdas, tādējādi to atzīstot par spēkā neesošu. Šis secinājums ir spēkā arī attiecībā uz prasību sakarā ar pienākumu neizpildi saskaņā ar EKL 88. panta 2. punkta otro daļu.

Šajā sakarā, pamatojoties uz EKL 88. panta 2. punkta otro daļu izvirzītās prasības sakarā ar pienākumu neizpildi ietvaros, taču, izņemot pieņēmumu par tiesību akta spēkā neesamību, dalībvalsts nevar iebilst pret tai nelabvēlīga Komisijas lēmuma tiesiskumu, ja pret šo lēmumu vērstu tiešu prasību izskata Kopienu tiesa.

(sal. ar 30.–32. un 37. punktu)

2. Vienīgais pamats, ko dalībvalsts var izvirzīt aizstāvībai pret Komisijas celtu prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi, kura balstīta uz EKL 88. panta 2. punktu, ir tas, ka nav pilnīgi nekādu iespēju pareizi izpildīt lēmumu.

(sal. ar 46. punktu)

3. Prasības, ko Komisija cēlusi, pamatojoties uz EKL 88. panta 2. punktu, ietvaros Tiesai nav jāizvērtē prasījumu daļa par dalībvalstij piemērojamo sankciju par to, ka tā nav informējusi Komisiju par tāda lēmuma izpildes pasākumiem, ar kuru par nesaderīgu ar kopējo tirgu atzīta atbalsta shēma un noteikts to atcelt, apturēt vēl neizmaksātu atbalstu, kā arī atgūt jau pārskaitītās summas, ja šī dalībvalsts paredzētajos termiņos precīzi nav izpildījusi noteiktos pienākumus.

(sal. ar 53. un 54. punktu)
60

Tomēr jānorāda, ka, pieņemot šādas uzvedības normas un to pasludināšanas brīdī paziņojot, ka turpmāk šīs normas tiks piemērotas gadījumiem, ar kuriem tās saistītas, Komisija pati ierobežo minētās rīcības brīvības izmantošanas iespējas un nevar atteikties no šīm normām, nevēlēdamās, lai attiecīgā gadījumā to sodītu par tādu vispārējo tiesību principu kā vienlīdzīgas attieksmes principa vai tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu (2005. gada 28. jūnija spriedums apvienotajās lietās C-189/02 P, C-202/02 P, no C-205/02 P līdz C-208/02 P un C-213/02 P Dansk Rørindustri u.c./Komisija, Krājums, I-5425. lpp., 211. punkts).
44

Otrkārt, Padome norāda, ka Apvienotās Karalistes postulētajai atšķirībai starp “pilnībā Šengenas” pasākumiem un t.s. tikai “ar Šengenas [acquis] saistītiem” pasākumiem nav pamatojuma ne primārajās, ne sekundārajās tiesībās. Šajā sakarā tā atzīmē, ka Apvienotās Karalistes piedāvātā definīcija “ar Šengenas [acquis] saistītiem” pasākumiem ir pamatota ar nepareizu izpratni par to, kas var apdraudēt Šengenas acquis integritāti, un ka attiecīgā atšķirība izraisa nevajadzīgu tiesisko nedrošību, jo tā rada atšķirības jautājumā par to, kas jāsaprot ar “pasākumu, ar ko pilnveido Šengenas acquis”, kad tiek noteikts pasākums, kas piemērojams, no vienas puses, attiecībā uz Īslandes Republiku un Norvēģijas Karalisti vai, no otras puses, attiecībā uz Apvienoto Karalisti un Īriju.
56

Kā izriet no Tiesai iesniegtajiem datiem, pat pieņemot, ka stiprinātajam alum paredzētais akcīzes nodoklis, proti, SEK 1,47 par katru spirta tilpumprocentu litrā, tiktu piemērots ar to konkurējošajam vīnam, kurā ir 12,5 tilp. % alkohola, gala pārdošanas cenas samazināšanās, iekļaujot visus nodokļus, vienam litram vīna būtu SEK 4,63 (EUR 0,5) vai 6,65 %. Neatkarīgi no šī samazinājuma attiecība starp stiprinātā alus un ar to konkurējošā vīna gala pārdošanas cenu, ieskaitot visus nodokļus, paliktu 1 pret 2. Precīzāk, šī gala pārdošanas cenu attiecība būtu 1 pret 2,1 un 1 pret 2,3.
80

Ja nodokļu sistēma, kas izriet no konvencijas par nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu, ir daļa no pamata lietā piemērojamām tiesību normām un ja iesniedzējtiesa šo sistēmu tieši tā arī raksturo, Tiesai tā ir jāņem vērā, lai sniegtu Kopienu tiesību interpretāciju, kas būtu noderīga valsts tiesai (šajā sakarā skat. 2006. gada 19. janvāra spriedumu lietā C-265/04 Bouanich, Krājums, I-923. lpp., 51. punkts; kā arī iepriekš minētos spriedumus lietā Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, 71. punkts, lietā Denkavit Internationaal un Denkavit France, 45. punkts, kā arī lietā Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, 54. punkts).
3

Saskaņā ar Likuma par ienākuma nodokli (Einkommensteuergesetz, BGBl. 1990 I, 1902. lpp.; turpmāk tekstā – “EStG”) 1. panta 1. punktu katrs Vācijas rezidents ir Vācijas iekšzemes nodokļu maksātājs, un tas maksā nodokļus no ienākumiem visā pasaulē. Atbilstoši šim principam, kas attiecas uz visa veida ienākumiem, tostarp ienākumiem no uzņēmuma (EStG 2. panta 1. punkta 2) apakšpunkts) un ienākumiem no kapitāla (EStG 2. panta 1. punkta 5) apakšpunkts), ienākumi tiek vienādi aprēķināti un aplikti ar nodokļiem neatkarīgi no tā, vai tie ir gūti Vācijā vai ārzemēs.
7

Šīs pašas direktīvas 6. pants ar nosaukumu “Tādas dažādas attieksmes attaisnojums, kuras pamatā ir cilvēka vecums” nosaka: “1. Neatkarīgi no 2. panta 2. punkta dalībvalstis var paredzēt, ka dažāda attieksme, kuras pamatā ir vecums, neveido diskrimināciju, ja attiecīgās valsts tiesību kontekstā tā ir objektīvi un saprātīgi attaisnota ar likumīgu mērķi, tostarp likumīgu nodarbinātības politiku, darba tirgu un profesionālās izglītības mērķiem, un ja šā mērķa sasniegšanas līdzekļi ir atbilstīgi un vajadzīgi. Šāda dažāda attieksme cita starpā var ietvert: a) to, ka nosaka īpašus nosacījumus darba un profesionālās izglītības iespējām, nodarbinātības un profesijas nosacījumus, tostarp atlaišanas un atalgošanas nosacījumus jauniešiem, vecākiem strādniekiem un personām, kuru apgādībā ir citas personas, lai veicinātu viņu profesionālo integrāciju vai nodrošinātu aizsardzību; b) to, ka nosaka minimālos nosacījumus attiecībā uz vecumu, profesionālo pieredzi vai darba stāžu, lai iegūtu darbu vai konkrētas ar to saistītas priekšrocības; c) to, ka nosaka maksimālo vecumu pieņemšanai darbā, pamatojoties uz izglītības prasībām attiecīgajam amatam vai uz vajadzību pēc saprātīga darba laikposma pirms pensijas. 2. Neatkarīgi no 2. panta 2. punkta dalībvalstis var paredzēt, ka vecuma noteikšana profesionālajām sociālā nodrošinājuma sistēmām, lai persona saņemtu pensiju vai invaliditātes pabalstu vai varētu pretendēt uz pensiju vai invaliditātes pabalstu, tostarp dažāda vecuma noteikšanu saskaņā ar šīm sistēmām darbiniekiem vai darbinieku grupām vai kategorijām un šādu sistēmu sakarā vecuma kritēriju izmantošana, lai faktiski aprēķinātu pabalstus, neveido diskrimināciju vecuma dēļ ar noteikumu, ka tā rezultātā nenotiek diskriminācija dzimuma dēļ.”
Dalībvalstīm ir jānosaka Kopienu pašu resursu prasījuma tiesības, tiklīdz to muitas iestāžu rīcībā ir vajadzīgie dati un tādējādi tās var aprēķināt muitas nodokļu parāda summu un noteikt parādnieku neatkarīgi no tā, vai ir izpildīti kritēriji Regulas Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 220. panta 2. punkta b) apakšpunkta piemērošanai un vai līdz ar to attiecīgo muitas nodokļu iegrāmatošanu un iekasēšanu var veikt vēlāk.

Šajos apstākļos, ja nav izpildīts neviens no Regulas Nr. 1552/89 par Lēmuma 88/376 par Eiropas Kopienu pašu resursu sistēmu piemērošanu 17. panta 2. punktā paredzētajiem nosacījumiem, dalībvalsts, kas nenosaka Kopienu pašu resursu prasījuma tiesības un atbilstošo summu nenodod Komisijas rīcībā, nepilda pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar Kopienu tiesībām un it īpaši Lēmuma 94/728 par Eiropas Kopienu pašu resursu sistēmu 2. un 8. pantu.

(sal. ar 32. punktu un rezolutīvo daļu)
Saskaņā ar Kopienu Tiesas Statūtu 40. panta ceturto daļu ar iestāšanās raksta prasījumiem var atbalstīt tikai viena lietas dalībnieka prasījumus. Turklāt saskaņā ar Tiesas Reglamenta 93. panta 4. punktu persona, kas iestājas lietā, pieņem lietu tādu, kāda tā ir iestāšanās brīdī. Līdz ar to tai nav tiesību izvirzīt iebildi par nepieņemamību, kas nav norādīta atbildētājas prasījumos.

Regulā Nr. 27/2005, ar ko 2005. gadam nosaka zvejas iespējas un ar tām saistītus nosacījumus konkrētiem zivju krājumiem un zivju krājumu grupām, kuri piemērojami Kopienas ūdeņos un attiecībā uz Kopienas kuģiem — ūdeņos, kur nepieciešami nozvejas ierobežojumi, pret Spānijas Karalisti neparedzot tādu pašu attieksmi kā pret citām dalībvalstīm, kas bija piedalījušās sākotnējā zvejas kvotu sadalē pirms Spānijas Karalistes pievienošanās vai arī turpmākajās sadalēs pārejas perioda laikā, Padome nav rīkojusies diskriminējoši pret šo dalībvalsti.

Ir jānošķir piekļuves ūdeņiem jēdziens no piekļuves resursiem jēdziena. Kaut arī pēc pārejas perioda Spānijas Karaliste var atkal piekļūt Ziemeļjūras un Baltijas jūras ūdeņiem, no tā neizriet, ka Spānijas kuģi var piekļūt šo divu jūru resursiem tādā pašā apmērā, kā to dalībvalstu kuģi, kas ir piedalījušās sākotnējā sadalē vai vēlākajās sadalēs.

(sal. ar 47. un 51. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

Tiesību aktu tuvināšana – Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras – Direktīva 92/50 – Piemērošanas joma

Summary

Dalībvalsts, kuras līgumslēdzēja iestāde ir uzsākusi līgumu noslēgšanas procesu par šīs dalībvalsts reģiona pašvaldībās radušos šķiroti savāktu sadzīves atkritumu pārpalikumu izmantošanu un šos līgumus noslēgusi, nepiemērojot procedūras, kas paredzētas Direktīvā 92/50 par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai, kurā izdarīti grozījumi ar Direktīvu 2001/78, un it sevišķi nepublicējot atbilstošu paziņojumu par publisko iepirkumu Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī , neizpilda pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva un it īpaši tās 11., 15. un 17. pants.

Minētajos līgumos, kuros it īpaši paredzēts, ka līgumslēdzēja iestāde pārskaita uzņēmējam maksu, kuras apmērs ir noteikts euro par tonnu atkritumu, ko attiecīgās pašvaldības ir nodevušas minētajam uzņēmējam, nav tāds atlīdzības veids, kas izriet no tiesībām sniegt attiecīgos pakalpojumus un ietver to, ka uzņēmējs uzņemtos ar šo pakalpojuma sniegšanu saistīto risku. Šie līgumi tāpēc ir jāuzskata par pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumiem, kuriem ir piemērojama Direktīva 92/50, nevis pakalpojumu koncesijām, kurām tā nav piemērojama, un to piešķiršanai ir jānotiek, obligāti ievērojot šīs direktīvas tiesību normas.

(sal. ar 32., 34., 37., 45. un 46. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Vide – Atkritumi – Regula Nr. 259/93 par atkritumu pārvadājumiem

(Padomes Regulas Nr. 259/93 II pielikums)

2. Vide – Atkritumi – Regula Nr. 259/93 par atkritumu pārvadājumiem

(Padomes Regulas Nr. 259/93 II pielikums)

Summary

1. Regulas Nr. 259/93 par uzraudzību un kontroli attiecībā uz atkritumu pārvadājumiem Eiropas Kopienā, ievešanu tajā un izvešanu no tās, kas grozīta ar Regulu Nr. 2557/2001, II pielikuma Atkritumu zaļajā sarakstā paredzētā GC 020 kategorija ir jāinterpretē tā, ka vadi tajā ietilpst tikai tad, ja tie ir no elektroniskām iekārtām.

(sal. ar 23. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

2. Atvieglotā kārtība, kas piemērojama atkritumiem, kas minēti Atkritumu zaļajā sarakstā, kas iekļauts Regulas Nr. 259/93 par uzraudzību un kontroli attiecībā uz atkritumu pārvadājumiem Eiropas Kopienā, ievešanu tajā un izvešanu no tās, kas grozīta ar Regulu Nr. 2557/2001, II pielikumā, proti, ka tiem būtībā netiek piemērota minētajā regulā paredzētā kontroles un uzraudzības kārtība, principā netiek attiecināta uz atkritumiem, kas nav iekļauti šajā sarakstā.

It īpaši apstāklis, ka atkritums sastāv no divām sastāvdaļām, kuras, aplūkotas atsevišķi, katra ir ietverta Atkritumu zaļajā sarakstā, automātiski nenozīmē, ka šādi jaukti atkritumi attiecas uz šo sarakstu. Nosacījumi, kādos var notikt atkritumu apstrāde un iespējamie riski videi, kas saistīti ar šīm darbībām, nav vienmēr vienādi, ja attiecīgie atkritumi veido vienotu veselumu, kas sastāv no vairākām vielām, vai katra no šīm vielām ir atsevišķs atkritums.

(sal. ar 32., 33. un 42. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Apelācija — Pamati — Likumīgā kārtībā iesniegtu pierādījumu kļūdains novērtējums — Nepieņemamība, izņemot sagrozīšanas gadījumu

(EKL 225. pants; Tiesas Statūtu 58. panta pirmā daļa)

2. Process — Pieteikums par lietas ierosināšanu — Formas prasības

(Pirmās instances tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

3. Kopienas preču zīme — Apelācijas process

(Padomes Regulas Nr. 40/94 63. pants un 74. panta 1. punkts)

Summary

1. Tikai Pirmās instances tiesas kompetencē ir noteikt tai iesniegto pierādījumu vērtību. Kaut arī Pirmās instances tiesai nevar uzlikt par pienākumu precīzi pamatot savus vērtējumus attiecībā uz visu tai iesniegto pierādījumu vērtību, tai ir pienākums sniegt pamatojumu, kas ļautu Tiesai veikt tās kontroli un it īpaši pār Pirmās instances tiesai iesniegto pierādījumu iespējamo sagrozīšanu.

Turklāt Pirmās instances tiesai savā neatkarīgajā faktu vērtējumā ir atļauts ņemt vērā, ka kāds no lietas dalībniekiem ir atturējies atsaukties uz noteiktiem apstākļiem.

(sal. ar 22. un 23. punktu)

2. Pirmās instances tiesai ir jānoraida kā nepieņemama tai iesniegtā prasības pieteikuma prasījumu daļa, tādēļ ka būtiski faktiskie un tiesiskie apstākļi, ar ko šī daļa ir pamatota, loģiski un saprotami neizriet no paša prasības pieteikuma teksta. No tā izriet, ka šādu apstākļu neesamība prasības pieteikumā nevar tikt aizstāta ar to izvirzīšanu tiesas sēdē.

(sal. ar 37. punktu)

3. No Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 63. panta, pirmkārt, izriet, ka Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju padomju lēmumus var atcelt vai grozīt, tikai pamatojoties uz nekompetenci, būtisku procesuālu pārkāpumu, Līguma, Regulas Nr. 40/94 vai jebkura tiesību akta neievērošanu saistībā ar to piemērošanu vai pilnvaru pārsniegšanu. Tādējādi kontrole, ko Kopienu tiesa veic attiecībā uz šo lēmumu, nepārsniedz tā tiesiskuma kontroli un attiecīgi tās mērķis nav atkārtoti pārbaudīt faktiskos apstākļus, kurus ir vērtējušas ITSB instances.

Otrkārt, no šīs pašas regulas 74. panta 1. punkta izriet, ka procesos, kas attiecas uz relatīviem reģistrācijas atteikuma pamatojumiem, ITSB aprobežojas ar lietas dalībnieku iesniegto faktu, pierādījumu un argumentu [pamatu un prasību] pārbaudi.

Tā kā ITSB nevarēja ņemt vērā faktus, ko lietas dalībnieki nebija izvirzījuši, tā lēmumu tiesiskumu nevar apstrīdēt uz šādu faktu pamata. Tādēļ Pirmās instances tiesa nevar arī ņemt vērā pierādījumus, ar ko cenšas pierādīt šos faktus.

(sal. ar 50.–52. punktu)
14

Šo noteikumu 4. pantā ir minēts: “1. Ministrs to teritoriju, ko paredzēts iekļaut Eiropas nozīmes teritoriju sarakstā, eksemplāru vai saskaņā ar 3. panta 3. punktu grozīto sarakstu nosūta Vides ministram, Lauksaimniecības, pārtikas un mežu ministram, Jūras lietu ministram, Satiksmes, enerģētikas un sakaru ministram, Commissioners of Public Works in Ireland (Īrijas publisko būvdarbu birojs) un Environmental Protection Agency (Vides aizsardzības aģentūra), kā arī visām citām plānošanas jomā kompetentajām iestādēm, kuru pārziņā ietilpst zemesgabals vai jebkura no sarakstā minētajām zemesgabala daļām, un vajadzības gadījumā konsultējas ar visām vai atsevišķām šīm iestādēm. a) Ministrs katram īpašniekam, kas izmanto Eiropas nozīmes teritoriju sarakstā atrodamo zemesgabalu, un katram spēkā esošas un pienācīgi ar oficiālu dokumentu izsniegtas zemesgabala izpētes vai izmantošanas atļaujas saistībā ar minēto zemesgabalu turētājam paziņo par priekšlikumu to iekļaut minētajā sarakstā un nosūtīt sarakstu Komisijai, piemērojot Dzīvotņu aizsardzības direktīvas noteikumus; b) ja parastā kārtībā nav iespējams noteikt tās personas adresi, kurai ir piemērojams šī punkta a) apakšpunkts, tad atzinumus un kartes, kas attiecas uz attiecīgo teritoriju, izliek redzamā vietā: i) vienā vai vairākos Garda Siochana posteņos, vietējo pārvaldes iestāžu birojos, vietējos Sociālo lietu ministrijas birojos, vietējos Lauksaimniecības, pārtikas un mežu ministrijas birojos un Teagasc birojos, kas atrodas attiecīgajā teritorijā vai robežojas ar to, vai ii) ja šajā vietā [neatrodas] neviens no šiem posteņiem vai birojiem, tad vienā vai vairākos posteņos vai birojos, kas atrodas netālu no šīs teritorijas vai tās apkārtnē, un paziņojumi tiek izplatīti vismaz ar vienas radio stacijas, kas raida attiecīgās teritorijas zonā, starpniecību, publicēti vismaz vienā no oficiālajiem laikrakstiem, kas ir pieejami šajā teritorijā; šajos paziņojumos visas personas, kuras skar piedāvāto teritoriju kā Eiropas nozīmes teritoriju saraksti, tiek aicinātas sazināties ar Mākslas, kultūras un gēlu valodas ministriju. [..] 3. Teritoriju sarakstā, ko paredzēts iekļaut Eiropas nozīmes teritoriju sarakstā, kuru ministrs nosūta atbilstoši 1. punktam, un ministra paziņojumā atbilstoši 2. punktam saistībā ar katru teritoriju jāietver: a) labas kvalitātes karti mērogā, kas piemērots teritorijā ietvertam īpašumam, uz kuru attiecas atzinums, kā arī tā robežas; b) norāde par darbībām vai aktivitātēm, ko ministrs atzīst par tādām, kas var pasliktināt, radīt kaitējumu, graut vai izjaukt teritorijas viengabalainību; c) norāde par visiem dzīvotņu vai to sugu veidiem, kuras teritorija uzņem un saistībā ar kurām ir piedāvāts to atzīt par Kopienas nozīmes teritoriju; d) norādi par tiesiskās aizsardzības līdzekļiem, kas ir personas rīcībā. [..]”
Keywords

Summary



Keywords

1. Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi – Strīda priekšmets – Noteikšana pirmstiesas procedūras laikā

(EKL 226. pants)

2. Tiesvedība – Prasības pieteikums par lietas ierosināšanu – Formas prasības

(Tiesas Reglamenta 38. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

Summary

1. Lai arī ir taisnība, ka saskaņā ar EKL 226. pantu celtas prasības priekšmeta robežas nosaka šajā normā paredzētā pirmstiesas procedūra un ka līdz ar to Komisijas argumentētais atzinums un prasība ir jābalsta uz vienādiem iebildumiem, saskaņā ar šo nosacījumu tomēr nevar visos gadījumos pieprasīt, lai to formulējums pilnībā sakrīt, ja strīda priekšmets nav ticis paplašināts vai grozīts, bet gan – gluži pretēji – tikai ierobežots. Līdz ar to Komisija savā prasības pieteikumā var precizēt savus sākotnējos iebildumus ar nosacījumu, ka tā negroza strīda priekšmetu.

(sal. ar 18. punktu)

2. No Tiesas Reglamenta 38. panta 1. punkta c) apakšpunkta un ar to saistītās judikatūras izriet, ka prasības pieteikumā ir jāietver strīda priekšmets un kopsavilkums par izvirzītajiem pamatiem un tie ir jānorāda pietiekami skaidri un precīzi, lai atbildētājs varētu sagatavot savu aizstāvību un lai Tiesa varētu veikt kontroli. No tā izriet, ka galvenie faktiskie un tiesiskie apstākļi, uz kuriem ir balstīta prasība, prasības pieteikumā ir jānorāda loģiskā un saprotamā veidā un ka prasības pieteikumā ietvertajiem prasījumiem ir jābūt formulētiem nepārprotami, lai izvairītos no tā, ka Tiesa lemj ultra petita vai arī nelemj par kādu iebildumu.

(sal. ar 22. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Migrējošu darba ņēmēju sociālais nodrošinājums – Kopienu tiesiskais regulējums – Materiālā piemērošanas joma – Minētie pabalsti un izslēgtie pabalsti

(Padomes Regula Nr. 1408/71)

2. Eiropas Savienības pilsonība – Tiesības uz brīvu pārvietošanos un uzturēšanos dalībvalstu teritorijā – Sociālie pabalsti

(EKL 18. pants)

Summary

1. Pabalsts var tikt uzskatīts par sociālā nodrošinājuma pabalstu, ja tas saņēmējiem tiek piešķirts, neskatoties uz individuālu un diskrecionāru personisko vajadzību izvērtēšanu, pamatojoties uz likumā noteiktu situāciju, un ja tas attiecas uz kādu no riskiem, kas skaidri uzskaitīti Regulas Nr. 1408/71 4. panta 1. punktā.

Šajā ziņā pabalsts, kurš tiek piešķirts bezdarbniekam, kurš pārsniedzis 50 gadu vecumu, kura piešķiršana nav diskrecionāra un kas ir domāts, lai segtu risku, kas saistīts ar darba zaudējumu no personas gribas neatkarīgu apstākļu dēļ, personai saglabājot spēju strādāt, un kura saņēmējs ir pakļauts tādiem pašiem nosacījumiem kā citi darbinieki, kas vēlas saņemt bezdarbnieka pabalstu, jāuzskata par bezdarbnieka pabalstu, kas ietilpst Regulas Nr. 1408/71 piemērošanas jomā, pat ja saskaņā ar valsts pasākumu tā saņēmējs ir atbrīvots no pienākuma reģistrēties kā darba meklētājam.

(sal. ar 22., 29. un 34. punktu)

2. Pārvietošanās un uzturēšanās brīvība, ko ikvienam Eiropas Savienības pilsonim atzīst EKL 18. pants, neiestājas pret dzīvesvietas klauzulu, kas kā nosacījums tiesību uz bezdarbnieka pabalstu saglabāšanai noteikta bezdarbniekam, kurš pārsniedzis 50 gadu vecumu un atbrīvots no pienākuma pamatot savu pieejamību darba tirgū. Kaut arī šāds pasākums ir EKL 18. pantā ikvienam Savienības pilsonim atzīto brīvību ierobežojums, to attaisno vajadzība kontrolēt bezdarbnieku profesionālo un ģimenes situāciju. Šī klauzula dod valsts kontroles dienestiem iespēju pārliecināties, vai bezdarbnieka pabalsta saņēmēja situācijā nav notikušas izmaiņas, kas var ietekmēt piešķirto pabalstu. Šis attaisnojums tādējādi ir pamatots ar objektīviem vispārējo interešu apsvērumiem, kas nav atkarīgi no skarto personu pilsonības. Mazāk ierobežojoši pasākumi – tādi kā dokumentu vai izziņu iesniegšana – atņemtu kontrolei tās negaidīto raksturu un tādējādi to padarītu mazāk efektīvu, un tādēļ attiecīgais pasākums ir piemērots izvirzītā mērķa sasniegšanai un nepārsniedz šī mērķa sasniegšanai nepieciešamo.

(sal. ar 39., 41.–43. un 45.–48. punktu un rezolutīvo daļu)