ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Vai ar Kopienu tiesību vienlīdzīgas attieksmes principu (kā to definējusi Eiropas Savienības Tiesa) ir saderīgs tas, ka konkrēta valsts iestāde (šajā gadījumā — IMDECO), aprēķinot tās darbiniekiem izmaksājamo ar nostrādāto darba stāžu saistīto piemaksu pie algas, ņem vērā tikai starp iestādi un tās darbiniekiem pastāvošo tiesisko attiecību civildienesta vai darba tiesisko attiecību raksturu, un tādējādi pirmajā minētajā gadījumā (civildienesta ierēdņi) saskaņā ar spēkā esošo valsts Civildienesta likumu bez izņēmumiem ņem vērā visus jebkurā valsts pārvaldes jomā vispārīgi (proti, gan iepriekš minētajā konkrētajā valsts iestādē — IMDECO —, gan jebkurā cita veida valsts iestādē) iepriekš faktiski pabeigtos nodarbinātības laikposmus, savukārt otrajā minētajā gadījumā (uz darba līgumu pamata nodarbinātie darbinieki) saskaņā ar spēkā esošo valsts Darba likumu un to interpretējošo judikatūru ņem vērā tikai konkrētajā valsts iestādē (IMDECO) iepriekš faktiski pabeigtos nodarbinātības laikposmus, un arī tad ar nosacījumu, ka ar šiem nodarbinātības laikposmiem saistīto līgumu virknē nav bijis nekāda pārtraukuma laikā, kas varētu liecināt par to, ka darba tiesisko attiecību vispārējā vienotība ir tikusi pārtraukta, tiktāl, ciktāl šādā gadījumā netiek ņemtas vērā dienas, kas ir nostrādātas tieši pirms šāda pārtraukuma?
2.

Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai šāda atklāta peldbaseina kompleksa izmantošanas par atlīdzību nodrošināšanu, kas tā apmeklētājiem sniedz iepriekš minēto iespēju nodarboties ar sporta aktivitātēm, tostarp cita veida izklaidi vai atpūtu, var uzskatīt par pakalpojumu, kas cieši saistīts ar sportu vai fizisko audzināšanu un ko nodrošina personām, kas piedalās sporta vai fiziskās audzināšanas pasākumos iepriekš minētās Direktīvas 2006/112/EK normas izpratnē, un līdz ar to par pakalpojumu, kas ir atbrīvots no pievienotās vērtības nodokļa, tiktāl, ciktāl to sniedz bezpeļņas organizācija un ir ievēroti citi šajā direktīvā paredzētie nosacījumi?
2)

Turklāt pārsūdzētais spriedums neesot saderīgs ar Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunktu un 76. pantu. Tas esot balstīts uz kļūdainu premisu, saskaņā ar kuru tieši prasītājai ir pierādīšanas pienākums attiecībā uz atbilstošu izmantošanu, lai saglabātu ar apstrīdēto preču zīmi saistītās tiesības. Tomēr faktiski, pirmkārt, Regulas Nr. 207/2009 51. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētajā atcelšanas procesā, ņemot vērā Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punktu, esot piemērojams princips, ka Birojs veic faktu izvērtēšanu pēc savas ierosmes. Otrkārt, no Regulas Nr. 207/2009 normām un sistēmas, it īpaši salīdzinot normas par atcelšanu un normas par iebildumiem un spēkā neesamību saistībā ar relatīviem atteikuma pamatojumiem, izrietot, ka atcelšanas procesā pierādījumi par izmantošanu principā nav jāsniedz apstrīdētās preču zīmes īpašniekam. No tā tostarp izrietot, ka Biroja atteikums ņemt vērā pierādījumus tādēļ, ka tie — kā tiek apgalvots — nav sniegti savlaicīgi, neesot pamatots.
—

atcelt spriedumu tiktāl, ciktāl tajā ir noraidīti Transcatab iebildumi attiecībā uz a) to, ka uzliktais naudas sods nav samazināts, konstatējot konkrētās ietekmes uz tirgu neesamību, b) to, ka pārkāpuma intensitāte laikā no 1999. līdz 2002. gadam samazinājās, un c) “saprātīgu šaubu” atbildību mīkstinošo apstākli, lai arī tas tika piemērots vienā līdzīgā ar Spāniju saistītā lietā, un tādējādi samazināt naudas sodu;
C 25/39

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2011. gada 9. septembra spriedumu lietā T-475/07 Dow AgroSciences Ltd u.c./Komisija 2011. gada 23. novembrī iesniedza Dow AgroSciences Ltd, Dow AgroSciences LLC, Dow AgroSciences, Dow AgroSciences Export, Dow Agrosciences BV, Dow AgroSciences Hungary kft, Dow AgroSciences Italia Srl, Dow AgroSciences Polska sp. z o. o., Dow AgroSciences Iberica, SA, Dow AgroSciences s. r. o., Dow AgroSciences Danmark A/S, Dow AgroSciences GmbH

(Lieta C-584/11 P)

(2012/C 25/74)

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Dow AgroSciences Ltd, Dow AgroSciences LLC, Dow AgroSciences, Dow AgroSciences Export, Dow Agrosciences BV, Dow AgroSciences Hungary kft, Dow AgroSciences Italia Srl, Dow AgroSciences Polska sp. z o. o., Dow AgroSciences Iberica, SA, Dow AgroSciences s. r. o., Dow AgroSciences Danmark A/S un Dow AgroSciences GmbH. (pārstāvji — C. Mereu, advokāts, K. Van Maldegem, advokāts)

Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

— atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-475/07; un

— atcelt Komisijas 2007. gada 20. septembra Lēmumu 2007/629/EK (1) par trifluralīna neiekļaušanu Padomes Direktīvas 91/414/EEK (2) I pielikumā un tādu augu aizsardzības līdzekļu atļauju atsaukšanu, kuros ir minētā viela; vai

— alternatīvi, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai; un

— piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus (ieskaitot tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā).

Pamati un galvenie argumenti

Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka, noraidot to prasījumu atcelt Komisijas 2007. gada 20. septembra Lēmumu 2007/629/EK par trifluralīna neiekļaušanu Padomes Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā un tādu augu aizsardzības līdzekļu atļauju atsaukšanu, kuros ir minētā viela, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Kopienu tiesības. Apelācijas sūdzības iesniedzējas īpaši apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi vairākas kļūdas, interpretējot faktus un tiesību normas, kas ir piemērojamas attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju situāciju. Tādējādi esot pieļautas vairākas kļūdas tiesību piemērošanā it īpaši:

— neatzīstot, ka ziņotāja dalībvalsts un EPNI apelācijas sūdzības iesniedzējām bija lūgusi iesniegt papildu datus, lai atbilstoši Regulas 451/2000 (3) 8. panta 5. punktam precizētu dosjē;

— neatzīstot, ka Komisija neesot rīkojusies atbilstoši regulatīvajai procedūrai, kā noteikts Padomes Lēmumā 1999/468 (4), un uzskatot, ka Komisija neesot pārkāpusi Padomes Lēmuma 1999/468 5. pantu; un

— neatzīstot, ka Komisija esot novērtējusi trifluralīnu pēc kritērijiem, kuri neietilpst Direktīvā 91/414 minētajos un kuriem atbilstīgajā tiesiskajā regulējumā nav tiesiska pamata, un tādējādi esot rīkojusies ultra vires.

Šo iemeslu dēļ apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējās tiesas spriedums lietā T-475/07 un Komisijas Lēmums 2007/629/EK ir jāatceļ.

(1) OV L 255, 42. lpp.

(2) OV L 230, 1. lpp.

(3) OV L 55, 25. lpp.

(4) OV L 184, 23. lpp.
C 25/43

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2011. gada 20. septembra rīkojumu lietā T-267/10 Land Wien/Eiropas Komisija 2011. gada 25. novembrī iesniedza Land Wien

(Lieta C-608/11 P)

(2012/C 25/80)

Tiesvedības valoda — vācu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Land Wien (pārstāvis — W.-G. Schärf, Rechtsanwalt)

Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— Eiropas Savienības Tiesai grozīt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2011. gada 20. septembra rīkojumu lietā T-267/10 tādējādi, lai prasība tiktu pilnībā apmierināta pēc būtības;

— piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas ir radušies pirmajā un otrajā instancē.

Pamati un galvenie argumenti

Apelācijas sūdzība ir iesniegta par Vispārējās tiesas 2011. gada 20. septembra rīkojumu, ar kuru tā noraidīja prasītājas un apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību kas būtībā attiecās uz prasījumu atcelt Komisijas 2010. gada 25. marta lēmumu izbeigt procedūru par prasītājas sūdzību saistībā ar Mochovce (Slovākijas Republika) atomelektrostacijas 3. un 4. bloka izbūves projektu, kā arī uz prasību konstatēt Komisijas bezdarbību LESD 265. panta izpratnē, jo pretēji Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regulas (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (1) noteikumiem prasītājai neesot izsniegti visi saistībā ar šo projektu pieprasītie dokumenti.

Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Euratom līgumu, neinterpretējot to atbilstoši Lisabonas līgumam. Vispārējā tiesa neesot pareizi novērtējusi to, ka Lisabonas līgumā Pamattiesību hartas 42. pantā minētās tiesības piekļūt dokumentiem esot atzītas par tiesībām, par kurām var celt prasību tiesā un uz kurām prasītāja varot tieši atsaukties, lai saņemtu no Komisijas visu informāciju, ko tā ir saņēmusi saistībā ar Mochovce atomelektrostacijas paplašināšanu.

Pretēji Vispārējās tiesas viedoklim Komisijas vēstule, ar kuru tika atbildēts uz prasītājas un apelācijas sūdzības iesniedzējas pieprasījumu, esot apstrīdams lēmums LESD 263. panta izpratnē. Tas izrietot no Tiesas pastāvīgās judikatūras un īpaši no tās 1981. gada 11. novembra sprieduma lietā 60/81 (IBM).

(1) OV L 145, 43. lpp.
1)

Vai Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK (1) par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem 13. panta B daļas b) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka jēdziens “nekustamā īpašuma iznomāšana vai izīrēšana” ietver arī tādas apdzīvojamas liellaivas, ieskaitot zem tās esošo stāvvietas platību un ar to saistīto piestātnes tiltiņu, izīrēšanu, kas atrodas norobežotā un [viegli] identificējamā stāvvietā ūdenī un ko ir paredzēts pastāvīgi izmantot vienīgi šajā konkrētajā vietā kā restorāna/diskotēkas uzņēmumu? Vai tā vērtējums ir atkarīgs no veida, kādā apdzīvojamā liellaiva ir savienota ar zemi, vai no pūlēm, kas jāpieliek liellaivas nostiprinājuma izjaukšanas?
C 25/28

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 18. oktobrī iesniedza Oberlandesgericht Düsseldorf (Vācija) — IVD GmbH & Co. KG/Ärztekammer Westfalen-Lippe

(Lieta C-526/11)

(2012/C 25/48)

Tiesvedības valoda — vācu

Iesniedzējtiesa

Oberlandesgericht Düsseldorf

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: IVD GmbH & Co. KG

Atbildētāja: Ärztekammer Westfalen-Lippe

Pieaicinātā persona: WWF Druck + Medien GmbH

Prejudiciālie jautājumi

Vai publisko tiesību subjektu (šeit: arodapvienība) Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts [publiskā iepirkuma] līgumu, piegādes valsts [publiskā iepirkuma] līgumu un pakalpojumu valsts [publiskā iepirkuma] līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (1), 1. panta 9. punkta otrās daļas c) punkta izpratnē “galvenokārt finansē valsts” vai, attiecīgi, valsts to “pārrauga”, ja

— šis subjekts tiek ar likumu pilnvarots iekasēt no saviem biedriem iemaksas, bet likumā nav noteikts ne šo iemaksu apmērs, ne arī ar šīm iemaksām finansējamo pakalpojumu apjoms,

— bet noteikumi par iemaksām ir jāapstiprina valstij?

(1) OV L 134, 114. lpp.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 355/11

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 13. jūlija spriedumu lietā T-42/07 The Dow Chemical Company u.c./Eiropas Komisija 2011. gada 27. septembrī iesniedza The Dow Chemical Company, Dow Deutschland Inc., Dow Deutschland Anlagengesellschaft mbH un Dow Europe GmbH

(Lieta C-499/11 P)

2011/C 355/18

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzējas: The Dow Chemical Company, Dow Deutschland Inc., Dow Deutschland Anlagengesellschaft mbH un Dow Europe GmbH (pārstāvji — D. Schroeder, Rechtsanwalt, T. Kuhn, Rechtsanwalt, un T. Graf, advokāts)

Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

— The Dow Chemical Company lūdz Tiesu atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-42/07 daļā, kurā noraidīta prasība atcelt Komisijas 2006. gada 29. novembra lēmumu lietā COMP/F/38.638, ciktāl tas uz to attiecas;

— The Dow Chemical Company lūdz Tiesu atcelt Komisijas 2006. gada 29. novembra lēmumu lietā COMP/F/38.638, ciktāl tas uz to attiecas;

— visas apelācijas sūdzības iesniedzējas lūdz Tiesu atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-42/07 tiktāl, ciktāl tajā noraidīta prasība būtiski samazināt tām uzliktos naudas sodus;

— visas apelācijas sūdzības iesniedzējas lūdz Tiesu būtiski samazināt tām uzliktos naudas sodus;

— visas apelācijas sūdzības iesniedzējas lūdz Tiesu: — piespriest Komisijai atlīdzināt visus apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesāšanās un citus izdevumus un izmaksas, kas tām radušās saistībā ar šo lietu; un — veikt citus pasākumus, ko Tiesa uzskata par piemērotiem.

Pamati un galvenie argumenti

Apelācijas sūdzība ir pamatota ar četriem pamatiem. Atbilstoši pirmajam pamatam Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka Komisijai nav atbilstoši jāīsteno rīcības brīvība, un nepiemērojot pilnīgu tiesas pārbaudi attiecībā uz to, kā Komisija izmantojusi savu rīcības brīvību, atzīstot The Dow Chemical Company par atbildīgu. Atbilstoši otrajam pamatam Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā attiecībā uz diferencētas pieejas piemērošanu naudas sodu pamatsummām. Atbilstoši trešajam pamatam Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, apgalvojot, ka Komisijai bija tiesības ņemt vērā The Dow Chemical Company apgrozījumu. Atbilstoši ceturtajam pamatam Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, apgalvojot, ka Komisijas piemērotajam reizināšanas koeficientam nav diskriminējošs raksturs.
2)

Ja atbilde uz iepriekš minēto jautājumu ir tāda, ka patērētāju prasību saistībā ar izdevumu atmaksu nodošana maksātnespējīgam uzņēmumam ir pretrunā Eiropas Savienības tiesībām, šādā gadījumā: A. Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu var interpretēt tādējādi, ka ar to ir pieļauta tiesvedība, kurā tiesa patērētāja aizsardzības nolūkā likvidatoram nepiemēro likumā noteikto nodevu, un vai šo pantu var saprast tādējādi, ka šādā gadījumā tiesa nepārkāpj likvidatora tiesības uz tiesību aizsardzību tiesā, ja tā neturpina tiesvedību tāpēc, ka par pieteikumu nav samaksāta šī nodeva? B. Vai ar Padomes [1993. gada 5. aprīļa] Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (2) 6. panta 1. punktu un 7. panta 1. punktu ir pieļauta tādu valsts tiesību noteikumu piemērošana, saskaņā ar kuriem likvidators ir atbrīvots no tiesas nodevu samaksas, ja negodīgas komercprakses neesamības gadījumā prasītājs nebūtu atbrīvots no tiesas nodevu samaksas un tiesvedības neturpināšanas gadījumā tiktu liegta tiesvedības norise, pamatojoties uz negodīgiem noteikumiem?
3)

Konkrētajā gadījumā, tā kā darba devējs nav apstrīdējis to, ka darbinieku dinamisko tiesību esamība saskaņā ar valsts tiesībām uz kolektīvi panāktiem nodarbinātības noteikumiem un nosacījumiem aizskar darba devēja tiesības saskaņā ar Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 11. pantu, vai valsts tiesa var piemērot TUPE [Transfer of Undertakings (Protection of Employment) Regulations 1981 (1981. gada Uzņēmējsabiedrību pārejas (Darba tiesisko attiecību aizsardzības)) noteikumi] interpretāciju, ko aizstāv darbinieki?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 331/11

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 16. jūnija spriedumu lietā T-210/08 Verhuizingen Coppens NV/Eiropas Komisija 2011. gada 26. augustā iesniedza Eiropas Komisija

(Lieta C-441/11 P)

2011/C 331/18

Tiesvedības valoda — holandiešu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Bouquet, S. Noë un F. Ronkes Agerbeek)

Otrs lietas dalībnieks: Verhuizingen Coppens NV

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— atcelt Eiropas Savienības Vispārējas tiesas 2011. gada 16. jūnija spriedumu lietā T-210/08 Verhuizingen Coppens NV/Komisija;

— prasību atcelt tiesību aktu noraidīt vai atcelt tikai Lēmuma C(2008) 926, galīgā red., par procedūru saskaņā ar EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (Lieta COMP/38.543 — Starptautiskie pārcelšanās pakalpojumi) 1. panta i) punktu, ciktāl ar to atzīts, ka Verhuizingen Coppens NV ir atbildīga par nolīgumiem par komisijas maksām;

— naudas soda apmēru noteikt tādā apmērā, kādā Tiesas to uzskatīs par atbilstošu;

— Verhuizingen Coppens NV piespriest atlīdzināt tiesvedībā Vispārējā tiesā radušos un daļu no tiesvedībā Tiesā radītajiem tiesāšanās izdevumiem apmērā, kādā tos Tiesa uzskatīs par atbilstošu.

Pamati un galvenie argumenti

Komisijas skatījumā Vispārējā tiesa esot pārkāpusi tiesības, it īpaši LESD 263. un 264. pantu un samērīguma principu, tādējādi, ka Komisijas lēmumu, ar kuru Coppens ir noteikta atbildība par vienu un turpinātu pārkāpumu, kas atbilstošajā laikposmā izrietējis no nolīguma par komisijas maksām un nolīguma par viltotām tāmēm, tā kopumā atcēla ar pamatojumu, ka neesot pierādīts, ka Coppens bija zinājusi vai tai bija vajadzējis zināt par nolīgumiem par komisijas maksām. Arī noteiktā taisnīguma interesēs Vispārējai tiesai pārsūdzēto lēmumu esot vajadzējis atcelt tikai daļā, kurā noteikta Coppens atbildība par nolīgumiem par komisijas maksām. Tas tādēļ, ka atcelšana pilnā pilnībā nozīmējot, ka, ja Komisija nepieņem jaunu lēmumu par šo sākotnējā pārkāpuma daļu, tad Coppens līdzdalība nolīgumā par viltotām tāmēm paliekot nesodīta. Taču tas varot novest pie nevēlama dubulta administratīva un tiesas procesa un, iespējams, pat būt pretrunā non bis in idem principam.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 311/25

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 16. augustā iesniedza Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) — Purely Creative Ltd u.c./Office of Fair Trading

(Lieta C-428/11)

2011/C 311/42

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāji: Purely Creative Ltd, Strike Lucky Games Ltd, Winners Club Ltd, McIntyre & Dodd Marketing Ltd, Dodd Marketing Ltd, Adrian Williams, Wendy Ruck, Catherine Cummings, Peter Henry

Atbildētāja: Office of Fair Trading

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai ar Direktīvas 2005/29/EK (1) I pielikuma 31. punktā izklāstītās prakses aizliegumu tirgotājiem ir aizliegts patērētājus informēt, ka tie ir laimējuši balvu vai līdzvērtīgu priekšrocību, ja saistībā ar pieteikšanos balvai vai līdzvērtīgai priekšrocībai patērētājam patiesībā ir jāsedz kādas izmaksas, tostarp niecīgas izmaksas?

2) Vai, ja tirgotājs patērētājam vairākas iespējamas metodes, ka pieteikties balvai vai līdzvērtīgai priekšrocībai, I pielikuma 31. punkts ir pārkāpts, ja jebkuras darbības veikšana saistībā ar kādu no pieteikšanās metodēm ir pakārtota nosacījumam, ka patērētājam rodas izmaksas, tostarp niecīgas izmaksas?

3) Kā valsts tiesai gadījumā, ja I pielikuma 31. punkts nav pārkāpts, ja pieteikšanās metode ir saistīta tikai ar niecīgām izmaksām patērētājam, ir jāspriež par to, vai šīs izmaksas ir niecīgas? Konkrēti, vai šīs izmaksas ir vajadzīgas tikai un vienīgi: a) lai tirdzniecības veicināšanas pasākumu organizētājs noteiktu balvu laimējušo patērētāju kā, un/vai b) lai patērētājs iegūtu balvu savā valdījumā, un/vai c) lai patērētājs izbaudītu par balvu uzdoto pieredzi?

4) Vai, lai valsts tiesa konstatētu, ka 31. punkta noteikumi ir tikuši pārkāpti, ar 31. punkta vārdkopas “nepatiess priekšstats [iespaids]” lietojumu tiek noteikts kāds nosacījums papildus tam, ka saistībā ar pieteikšanos balvai patērētājs maksā naudu vai tam rodas izmaksas?

5) Kā gadījumā, ja tas tā ir, valsts tiesai ir jānosaka, vai šāds “nepatiess priekšstats [iespaids]” ir radīts? Konkrēti, vai valsts tiesai, lemjot, vai ir radīts “nepatiess priekšstats [iespaids]”, ir jāņem vērā balvas relatīvā vērtība salīdzinājumā ar izmaksām saistībā ar pieteikšanos tai? Vai gadījumā, ja tas tā ir, attiecīgā “relatīvā vērtība” ir jānosaka, ņemot vērā: a) tirdzniecības veicināšanas pasākumu organizētāja izmaksas saistībā ar balvas vienības iegādi; vai b) tirdzniecības veicināšanas pasākumu organizētāja izmaksas saistībā ar balvas vienības nodošanu patērētājam; vai c) vērtību, kādu balvai iespējami piešķir patērētājs, ņemot vērā līdzvērtīgas preces “tirgus vērtības” novērtējumu, tās iegādes gadījumā?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīva 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (“Negodīgas komercprakses direktīva”) (OV L 149, 22. lpp.)
1)

Vai, pamatojoties uz Direktīvas 1999/70/EK (1) pielikuma 4. klauzulas 4. punktu (saskaņā ar kuru “darba stāža kritēriji attiecībā uz īpašiem darba nosacījumiem ir vienādi gan noteikta laika darba ņēmējiem, gan pastāvīgiem darba ņēmējiem, ja vien atšķirīgi darba stāža kritēriji nav objektīvi pamatoti”), kā objektīvi pamatota ir piemērojama valsts tiesību norma (Likumdošanas dekrēta Nr. 112/08 75. panta 2. punkts), atbilstoši kurai pilnībā netiek ņemts vērā attiecīgo darbinieku darba stāžs, kurš iegūts, strādājot autonomās administratīvās iestādēs saskaņā ar darba līgumiem uz noteiktu laiku izņēmuma kārtā veiktās nodarbināšanas gadījumā, atkāpjoties no Likumdošanas dekrēta Nr. 165/01 36. panta 5. punktā minētā principa, pēc “atlases pārbaudījumiem”, kuri nav pielīdzināmi atklātajos konkursos organizētajiem parastajiem pārbaudījumiem (kuru mērķis ir optimāla pārbaudījumus sekmīgi nokārtojušo kandidātu pieņemšana darbā aizpildāmos amatos), bet kuri izņēmuma kārtā tomēr var radīt to, ko var uzskatīt par jaunām darba attiecībām, kuras ir spēkā ex nunc?
3)

Vai nodarījuma subjektīvā puse “apzināti un tīši” Regulas (EK) Nr. 423/2007 7. panta 4. punktā prasa, ka, no vienas puses, ir jābūt pozitīvām zināšanām par to, ka darbības mērķis vai iznākums ir aizlieguma darīt pieejamus saimnieciskus resursus apiešana, un turklāt vēl jābūt plašākam gribas izpausmes elementam vismaz tādā nozīmē, ka pārkāpējs katrā ziņā ir apstiprinoši ņēmis vērā aizlieguma apiešanu? Vai arī pārkāpējam ir svarīgi apiet aizliegumu un vai tad viņam ir jārīkojas tīši? Vai arī, ja apzināta apiešana nav vajadzīga, vai pietiek ar to, ka pārkāpējs aizlieguma apiešanu uzskata par iespējamu un apstiprinoši ņem to vērā?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 226/15

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 26. maijā iesniedza Supreme Court (Īrija) — Peter Sweetman, Īrija, Attorney General, Minister for the Environment, Heritage and Local Government/An Bord Pleanala

(Lieta C-258/11)

2011/C 226/29

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

Supreme Court

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāji: Peter Sweetman, Īrija, Attorney General, Minister for the Environment, Heritage and Local Government

Atbildētājs: An Bord Pleanala

Prejudiciālie jautājumi

1) Kādi tiesību aktu kritēriji ir jāpiemēro kompetentai iestādei, vērtējot varbūtību, ka plāns vai projekts, kas ir Dzīvotņu direktīvas (1) 6. panta 3. punkta priekšmets, “izjauc teritorijas viengabalainību”?

2) Vai piesardzības principa piemērošana izraisa to, ka šāds plāns vai projekts nevar tikt atļauts, ja tas radītu pastāvīgu neatgriezenisku attiecīgās dzīvotnes pilnīgu vai daļēju zudumu?

3) Kāda saistība ir, — ja tāda ir — starp 6. panta 4. punktu un lēmuma pieņemšanu atbilstoši 6. panta 3. punktam, ka plāns vai projekts neizjauks teritorijas viengabalainību?

(1) Padomes 1992. gada 21. maija Direktīva 92/43/EEK. OV L 206, 7. lpp.
b)

otrkārt, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā pārsūdzētā sprieduma 144.-152. punktā, nosakot Areva T&D Holding SA faktisko noteicošo ietekmi uz Areva T&D SA un Areva T&D AG periodā no 2004. gada 9. janvāra līdz 11. maijam. Ceturtais pamats ir par to, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi solidaritātes jēdzienu, jo pārsūdzētā sprieduma 214.-216. punktā tā ir nospriedusi, ka solidaritāte nosaka sabiedrību, kurām uzlikts solidārs naudas sods (pirmā daļa), attiecīgo ieguldījumu daļu, un tādējādi Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 232.-236. punktā un 238.-242. punktā pārkāpj tiesiskās drošības principu un sodu individuālā rakstura principu, kā arī LES 13. pantu saistībā ar Komisijas deleģēto pilnvaru noteikt katra sodītā uzņēmuma atbildību. Piektais pamats ir par to, ka Vispārējā tiesa nav izpildījusi savu pienākumu atbildēt uz izvirzītajiem pamatiem, jo tā pārsūdzētā sprieduma 223.-230. punktā runā par pamata, ar kuru tiek apgalvots tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā un tiesas aizsardzību pārkāpums, un līdz ar to neatbild uz izvirzīto pamatu, bet gan uz citu pamatu, kas nebija ticis izvirzīts.