ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Francijas Republika nenodrošinādama, ka no 2005. gada 1. janvāra līdz 2019. gadam (ieskaitot) Parīzes aglomerācijā un kvalitātes zonā (FR04A01/FR11ZAG01) un no 2005. gada 1. janvāra līdz 2016. gadam (ieskaitot), izņemot 2008. gadu, Martinikas/Fordefransas (Martinique/Fort-de-France) aglomerācijā un kvalitātes zonā (FR39N10/FR02ZAR01) netiek sistemātiski un ilgstoši pārsniegta cieto daļiņu (PM10) dienas robežvērtība, nav izpildījusi pienākumus, kas tai paredzēti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/50/EK (2008. gada 21. maijs) par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai 13. panta 1. punktā, lasot to kopsakarā ar šīs direktīvas XI pielikumu, un nenodrošinādama, ka gaisa kvalitātes plānos tiek iekļauti atbilstoši pasākumi, lai panāktu, ka šīs robežvērtības pārsnieguma laiks būtu iespējami īss, kopš 2010. gada 11. jūnija šajās divās zonās nav izpildījusi pienākumus, kas tai paredzēti Direktīvas 2008/50 23. panta 1. punkta otrajā daļā, lasot to kopsakarā ar tās XV pielikumu.
C 257/10

Tiesas (septītā palāta) 2022. gada 5. maija spriedums (Nejvyšší správní soud (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – HJ/Ministerstvo práce a sociálních věcí

(Lieta C-101/21) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā politika - Direktīva 2008/94/EK - Darba ņēmēju aizsardzība to darba devēja maksātnespējas gadījumā - 2. panta 2. punkts - Jēdziens “darba ņēmējs” - 12. panta a) un c) punkts - Garantiju iestāžu atbildības ierobežojumi - Persona, kas, pamatojoties uz darba līgumu, kurš noslēgts ar komercsabiedrību, veic šīs sabiedrības valdes locekļa un direktora amata pienākumus - Amatu apvienošana - Valsts judikatūra, atbilstoši kurai šai personai tiek atteiktas šajā direktīvā paredzētās garantijas)

(2022/C 257/14)

Tiesvedības valoda – čehu

Iesniedzējtiesa

Nejvyšší správní soud

Pamatlietas puses

Prasītājs: HJ

Atbildētāja: Ministerstvo práce a sociálních věcí

Rezolutīvā daļa

Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/94/EK (2008. gada 22. oktobris) par darba ņēmēju aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2015/1794 (2015. gada 6. oktobris), 2. panta 2) punkts un 12. panta a) un c) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāda valsts tiesu judikatūra, saskaņā ar kuru personu, kas, pamatojoties uz atbilstīgi valsts tiesībām spēkā esošu darba līgumu, vienlaikus veic gan komercsabiedrības direktora, gan šīs sabiedrības statūtos paredzētas institūcijas locekļa amata pienākumus, nevar kvalificēt kā darba ņēmēju šīs direktīvas izpratnē un līdz ar to tā nevar saņemt minētajā direktīvā paredzētās garantijas.

(1) OV C 148, 26.4.2021.
C 24/9

Tiesas (virspalāta) 2021. gada 16. novembra spriedums (Supreme Court (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Attiecībā uz SN, SD izdotu Eiropas apcietināšanas orderu izpilde

(Lieta C-479/21 PPU) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedība - LES 50. pants - Līgums par Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes izstāšanos no Eiropas Savienības un Eiropas Atomenerģijas kopienas - LESD 217. pants - Tirdzniecības un sadarbības nolīgums ar Apvienoto Karalisti - Protokols (Nr. 21) par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu - Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Eiropas apcietināšanas orderis - Pamatlēmums 2002/584/TI - Eiropas apcietināšanas ordera režīma saglabāšana ar izstāšanās līgumu attiecībā uz Apvienoto Karalisti pārejas periodā - Noteikumu par nodošanas mehānismu, kas ieviests ar Tirdzniecības un sadarbības nolīgumu ar Apvienoto Karalisti, piemērošana Eiropas apcietināšanas orderim - Īrijai saistoši režīmi)

(2022/C 24/11)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

Supreme Court

Pamatlietas puses

Prasītāji: SN un SD

piedaloties: Governor of Cloverhill Prison, Īrijai, Attorney General un Governor of Mountjoy prison

Rezolutīvā daļa

LES 50. pants, LESD 217. pants un Protokols (Nr. 21) par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas pievienots LES un LESD, ir jāinterpretē tādējādi, ka Īrijai ir saistošs Līguma par Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes izstāšanos no Eiropas Savienības un Eiropas Atomenerģijas kopienas 62. panta 1. punkta b) apakšpunkts, kas ir aplūkots kopā ar tā 185. panta ceturto daļu, kā arī Tirdzniecības un sadarbības nolīguma starp Eiropas Savienību un Eiropas Atomenerģijas kopienu, no vienas puses, un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti, no otras puses, 632. pants.

(1) OV C 391, 27.9.2021.
1)

Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2015/849 (2015. gada 20. maijs) par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai vai teroristu finansēšanai, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 684/2012 un atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/60/EK un Komisijas Direktīvu 2006/70/EK, 18. panta 1. un 3. punkts, lasot tos kopsakarā ar šīs direktīvas 5. pantu un III pielikuma 3. punkta b) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka: tie neuzliek atbildīgajam subjektam pienākumu automātiski noteikt klientam augstu riska pakāpi un līdz ar to piemērot šim klientam pastiprinātas uzticamības pārbaudes pasākumus tikai tādēļ, ka šis klients ir nevalstiska organizācija, ka kāds no minētā klienta darbiniekiem ir tādas trešās valsts pilsonis, kurā pastāv augsts korupcijas risks, vai ka šī klienta sadarbības partneris, bet ne pats klients, ir saistīts ar šādu trešo valsti. Tomēr dalībvalsts valsts tiesībās var identificēt šādus apstākļus kā faktorus, kas norāda uz potenciāli augstāku nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un terorisma finansēšanas risku, kuri atbildīgajiem subjektiem ir jāņem vērā, veicot risku novērtējumu, kas tiem ir jāīsteno attiecībā uz saviem klientiem, ja vien šie faktori ir atbilstīgi Savienības tiesībām un it īpaši samērīguma un diskriminācijas aizlieguma principiem.
3)

Atcelt Eiropas Komisijas Lēmumu (ES) 2017/1861 (2016. gada 29. jūlijs) par valsts atbalstu SA 33983 (2013/C) (ex 2012/NN) (ex 2011/N) – Itālija – Kompensācija Sardīnijas lidostām par sabiedrisko pakalpojumu saistībām (SGEI), ciktāl tas attiecas uz, pirmkārt, Volotea SA un, otrkārt, easyJet Airline Co. Ltd.
2)

Regulas Nr. 865/2006 54. panta 2. punkts, lasot to kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. pantu un tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, ir jāinterpretē tādējādi, ka: ar to netiek pieļauts, ka audzētāja turējumā esošs Padomes Regulas Nr. 338/97 (1996. gada 9. decembris) par savvaļas dzīvnieku un augu sugu aizsardzību, reglamentējot to tirdzniecību, A pielikumā minētas dzīvnieku sugas īpatnis var tikt uzskatīts par dzimušu un audzētu nebrīvē šīs regulas 8. panta 3. punkta izpratnē, ja šī īpatņa augšupējās vecāku līnijas īpatņus, kas nav šī audzētāja vaislas dzīvnieki, pirms šo regulu stāšanās spēkā ir ieguvusi trešā persona tādā veidā, kas ir kaitīgs attiecīgās savvaļas sugas izdzīvošanai.
C 463/4

Tiesas (sestā palāta) 2022. gada 13. oktobra spriedums (Sąd Najwyższy (Polija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Gmina Wieliszew/Syndyk masy upadłości Spółdzielczego Banku Rzemiosła i Rolnictwa w Wołominie w upadłości likwidacyjnej

(Lieta C-698/20) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Struktūrfondi - Eiropas Reģionālās attīstības fonds (ERAF) - Kohēzijas fonds - Regula (EK) Nr. 1083/2006 - Regula (ES) Nr. 1303/2013 - Eiropas Savienības finansējums - Eiropas Lauksaimniecības fonds lauku attīstībai (ELFLA) - Regula (EK) Nr. 1290/2005 - Regula (EK) Nr. 1698/2005 - Regula (ES) Nr. 1306/2013 - Subsīdijas līgums - Līdzekļi, kas saņēmējam pārskaitīti kontā bankā, kura bankrotējusi - Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru šie līdzekļi netiek izslēgti no šīs bankas bankrota masas)

(2022/C 463/04)

Tiesvedības valoda – poļu

Iesniedzējtiesa

Sąd Najwyższy

Pamatlietas puses

Prasītāja: Gmina Wieliszew

Atbildētājs: Syndyk masy upadłości Spółdzielczego Banku Rzemiosła i Rolnictwa w Wołominie w upadłości likwidacyjnej

Piedaloties: Rzecznik Praw Obywatelskich

Rezolutīvā daļa

Padomes Regulas (EK) Nr. 1083/2006 (2006. gada 11. jūlijs), ar ko paredz vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu un Kohēzijas fondu un atceļ Regulu (EK) Nr. 1260/1999, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 22. maija Regulu (ES) Nr. 423/2012, 2. panta 5. punkts un 3., 4., 57., 70. un 80. pants, Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1306/2013 (2013. gada 17. decembris) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu 11., 54., 56. un 58. pants un Padomes Regulas (EK) Nr. 1698/2005 (2005. gada 20. septembris) par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) 2. panta i) punkts, 3. un 4. pants un 72. panta 1. punkts

ir jāinterpretē šādi:

tie pieļauj valsts tiesisko regulējumu, kas, pirmkārt, subjektam, kurš saņēmis līdzekļus no Eiropas Savienības budžeta līdzfinansētās programmās – gadījumā, ja šie līdzekļi ir ieskaitīti bankas kontā, kas atvērts bankā, kura vēlāk tiek pasludināta par bankrotējušu –, neļauj panākt šo līdzekļu izslēgšanu no šīs bankas bankrota masas un, otrkārt, neparedz minēto līdzekļu izslēgšanu no šīs bankrota masas.

(1) OV C 182, 10.5.2021.
1)

Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 21. panta 1. punkta b) apakšpunkta i) punkts un 21. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka: darba ņēmējs var iesūdzēt tiesā vietā, kurā vai no kuras viņš parasti veic darbu vai to veicis pēdējoreiz, personu, kurai ir vai nav domicils kādā dalībvalstī un ar kuru viņu nesaista formāls darba līgums, bet kura saskaņā ar garantijas vienošanos, no kā bija atkarīga darba līguma noslēgšana ar trešo personu, ir tieši atbildīga attiecībā pret šo darba ņēmēju par minētās trešās personas saistību izpildi, ar nosacījumu, ka starp šo personu un darba devēju pastāv pakļautības saikne.
1)

Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 715/2007 (2007. gada 20. jūnijs) par tipa apstiprinājumu mehāniskiem transportlīdzekļiem attiecībā uz emisijām no vieglajiem pasažieru un komerciālajiem transportlīdzekļiem (“Euro 5” un “Euro 6”) un par piekļuvi transportlīdzekļa remonta un tehniskās apkopes informācijai 3. panta 10. punkts, lasot to kopsakarā ar šīs regulas 5. panta 1. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ierīce, kas minētajā regulā paredzēto emisijas robežvērtību ievērošanu nodrošina tikai tad, kad āra temperatūra ir no 15 līdz 33 grādiem pēc Celsija un kad augstums, kurā notiek braukšana, ir zemāks nekā 1 000 metri virs jūras līmeņa, 3. panta 10. punkta izpratnē ir atzīstama par “pārveidošanas ierīci”.
1)

Spānijas Karaliste nav izpildījusi no efektivitātes principa izrietošos pienākumus, pieņemot un atstājot spēkā 2015. gada 1. oktobra Ley 40/2015 de Régimen Jurídico del Sector Público (Likums 40/2015 par tiesisko regulējumu publiskajā sektorā) 32. panta 3.–6. punktu un 34. panta 1. punkta otro daļu, kā arī 2015. gada 1. oktobra Ley 39/2015 del Procedimiento Administrativo Común de las Administraciones Públicas (Likums 39/2015 par vienoto administratīvo procesu) 67. panta 1. punkta trešo daļu, ciktāl ar šīm tiesību normām uz to zaudējumu atlīdzināšanu, ko Spānijas likumdevējs ir radījis privātpersonām Savienības tiesību pārkāpuma dēļ, ir attiecināms: — nosacījums, ka ir jāpastāv Tiesas nolēmumam, kurā piemērotā ar likuma spēku apveltītā tiesību norma ir atzīta par nesaderīgu ar Savienības tiesībām; — nosacījums, ka attiecībā uz privātpersonu, kurai ir nodarīts kaitējums, jebkurā instancē ir ticis taisīts galīgs nolēmums, ar kuru ir noraidīts pieteikums par zaudējumus radījušo administratīvo aktu, neparedzot izņēmumu gadījumos, kad zaudējumi tieši izriet no Savienības tiesībām pretrunā esoša likumdevēja tiesību akta vai bezdarbības, ja nav apstrīdama administratīva akta; — viena gada noilguma termiņš, sākot no tā Tiesas nolēmuma publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, kurā atzīts, ka piemērotā ar likuma spēku apveltītā tiesību norma nav saderīga ar Savienības tiesībām, neaptverot gadījumus, kuros šāds nolēmums nepastāv, un — nosacījums, ka var atlīdzināt tikai tos zaudējumus, kas ir radušies piecu gadu laikā pirms šīs publikācijas dienas, ja vien šajā nolēmumā nav noteikts citādi.
Tiesas (ceturtā palāta) 2022. gada 19. maija spriedums (Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret IR

(Lieta C-569/20) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Direktīva (ES) 2016/343 - 8. pants - Tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā - Informēšana par tiesvedības norisi - Neiespējamība noskaidrot apsūdzētā atrašanās vietu, neraugoties uz kompetento iestāžu saprātīgiem centieniem - Iespējamība aizmuguriski sākt tiesas procesu un piespriest sodu - 9. pants - Tiesības uz lietas izskatīšanu no jauna vai uz citu tiesībaizsardzības līdzekli lietas jaunai izskatīšanai pēc būtības)

(2022/C 266/07)

Tiesvedības valoda – bulgāru

Iesniedzējtiesa

Spetsializiran nakazatelen sad

Kriminālprocesa dalībnieks pamatlietā

IR

piedaloties: Spetsializirana prokuratura

Rezolutīvā daļa

Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2016/343 (2016. gada 9. marts) par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus un tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā, 8. un 9. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka pret apsūdzēto, kuru valsts kompetentajām iestādēm neizdodas atrast, lai gan tās veic samērīgus pasākumus, un kuram šīm iestādēm šā iemesla dēļ nav izdevies sniegt informāciju saistībā ar kriminālprocesu pret to, var sākt kriminālprocesu un attiecīgā gadījumā aizmuguriski viņu notiesāt, tomēr šādā gadījumā viņam principā ir jābūt iespējai pēc šā notiesājošā sprieduma paziņošanas tieši atsaukties uz šajā direktīvā piešķirtajām tiesībām panākt lietas izskatīšanu no jauna vai līdzvērtīgu tiesībaizsardzības līdzekli un jaunu pārbaudi, un līdz ar to atkārtotu lietas izskatīšanu pēc būtības – viņa klātbūtnē. Tomēr šādas tiesības minētajai personai var tikt atteiktas, ja precīzas un objektīvas norādes liecina, ka viņa ir saņēmusi pietiekamu informāciju, lai zinātu, ka pret viņu tiks sākts kriminālprocess, un ar patvaļīgu rīcību un nolūkā izvairīties no tiesvedības kavē iestādes viņu oficiāli informēt par procesa norisi.

(1) OV C 28, 25.1.2021.
Tiesas (ceturtā palāta) 2022. gada 16. jūnija spriedums (Finanzgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – ACC Silicones Ltd./Bundeszentralamt für Steuern

(Lieta C-572/20) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kapitāla brīva aprite - Dividendes no brīvā apgrozībā esošām (free-float) akcijām - Nodokļa par ienākumiem no kapitāla, kuru samaksājusi sabiedrība nerezidente, atmaksa - Nosacījumi - Kapitāla brīva aprite - Samērīguma princips)

(2022/C 294/09)

Tiesvedības valoda – vācu

Iesniedzējtiesa

Finanzgericht Köln

Pamatlietas puses

Prasītāja: ACC Silicones Ltd.

Atbildētāja: Bundeszentralamt für Steuern

Rezolutīvā daļa

LESD 63. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāda dalībvalsts nodokļu tiesību aktu norma, saskaņā ar kuru tāda nodokļa par ienākumiem no kapitāla atmaksa, kas samaksāts par dividendēm no līdzdalības, kuras robežvērtība ir zemāka par Padomes Direktīvā 90/435/EEK (1990. gada 23. jūlijs) par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kas atrodas dažādās dalībvalstīs, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes Direktīvu 2003/123/EK (2003. gada 22. decembris), paredzēto, ko saņēmusi citā dalībvalstī reģistrēta sabiedrība, ir pakļauta pierādījumam, ka šo nodokli nevar nedz ieskaitīt vai ieskaitīšanu pārnest šīs sabiedrības vai tās tiešo vai netiešo akcionāru līmenī, nedz minētā sabiedrība to var atskaitīt kā saimnieciskās darbības izdevumus vai pamatdarbības izdevumus, jo šāds nosacījums nav paredzēts nodokļa par ienākumiem no kapitāla, kuru samaksājusi sabiedrība rezidente, kas saņem tādus pašus ienākumus, atmaksai.

(1) OV C 53, 15.2.2021.
Tiesas (trešā palāta) 2022. gada 5. maija spriedums (Audiencia Provincial de La Coruña (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Banco Santander, SA/J.A.C., M.C.P.R.

(Lieta C-410/20) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2014/59/ES - Kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību noregulējums - Vispārējie principi - 34. panta 1. punkts - Iekšējā rekapitalizācija - Sekas - 53. panta 1. un 3. punkts - Pašu kapitāla instrumentu norakstīšana - 60. panta 2. punkta pirmās daļas b) un c) apakšpunkts - 73. – 75. pants - Akcionāru un kreditoru tiesību aizsardzība - Direktīva 2003/71/EK - Prospekts, kurš jāpublicē, publiski piedāvājot vērtspapīrus vai atļaujot to tirdzniecību - 6. pants - Nepareiza prospekta informācija - Prasība sakarā ar atbildību, kas celta pēc lēmuma par noregulējumu pieņemšanas - Prasība atzīt par spēkā neesošu līgumu par akciju iegādi, kas celta pret kredītiestādes, attiecībā uz kuru ir pieņemts lēmums par noregulējumu, vispārējo tiesību pārņēmēju)

(2022/C 244/08)

Tiesvedības valoda – spāņu

Iesniedzējtiesa

Audiencia Provincial de La Coruña

Pamatlietas puses

Prasītāja: Banco Santander, SA

Atbildētāji: J.A.C., M.C.P.R.

Rezolutīvā daļa

Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/59/ES (2014. gada 15. maijs), ar ko izveido kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību atveseļošanas un noregulējuma režīmu un groza Padomes Direktīvu 82/891/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/24/EK, 2002/47/EK, 2004/25/EK, 2005/56/EK, 2007/36/EK, 2011/35/ES, 2012/30/ES un 2013/36/ES, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1093/2010 un (ES) Nr. 648/2012, 34. panta 1. punkta a) apakšpunkts, lasot to kopsakarā ar šīs direktīvas 53. panta 1. un 3. punktu un 60. panta 2. punkta pirmās daļas b) un c) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj to, ka pēc kredītiestādes vai ieguldījumu sabiedrības, kas pakļauta noregulējuma procedūrai, pamatkapitāla akciju pilnīgas norakstīšanas personas, kuras ir iegādājušās šīs akcijas publiskā parakstīšanās piedāvājumā, ko izdevusi šī iestāde vai sabiedrība pirms šādas noregulējuma procedūras sākšanas, var celt prasību sakarā ar atbildību pret šo iestādi vai sabiedrību vai pret tās saistību pārņēmēju vienību par prospektā sniegto informāciju, kā tas paredzēts 6. pantā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/71/EK (2003. gada 4. novembris) par prospektu, kurš jāpublicē, publiski piedāvājot vērtspapīrus vai atļaujot to tirdzniecību, un par Direktīvas 2001/34/EK grozījumiem, kas ir grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2008/11/EK (2008. gada 11. marts), vai prasību par šo akciju parakstīšanas līguma atzīšanu par spēkā neesošu atbilstoši valsts tiesībām, kura, ņemot vērā tās atpakaļejošo spēku, izraisītu šo akciju vērtības atmaksāšanu, kam pieskaita procentus, sākot no līguma noslēgšanas dienas.

(1) OV C 423, 7.12.2020.
C 257/8

Tiesas (pirmā palāta) 2022. gada 5. maija spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret BV

(Lieta C-570/20) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - Maksājamā nodokļa krāpnieciska slēpšana - Sodi - Valsts tiesību akti, kuros par vienu un to pašu nodarījumu ir paredzēts administratīvs sods un kriminālsods - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 49. pants - 50. pants - Ne bis in idem princips - 52. panta 1. punkts - Ne bis in idem principa ierobežojumi - Prasība paredzēt skaidrus un precīzus noteikumus - Iespēja ņemt vērā valsts tiesu veikto valsts tiesību aktu interpretāciju - Nepieciešamība paredzēt noteikumus, ar kuriem tiktu nodrošināts visu piemēroto sodu samērīgums - Dažāda veida sodi)

(2022/C 257/10)

Tiesvedības valoda – franču

Iesniedzējtiesa

Cour de cassation

Pamata kriminālprocesa dalībnieki

BV

piedaloties: Direction départementale des finances publiques de la Haute-Savoie

Rezolutīvā daļa

Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 50. pantā, lasot to kopā ar tās 52. panta 1. punktu, garantētās pamattiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka tās:

— pieļauj to, ka kriminālvajāšanas un krimināltiesiska rakstura sodu kumulēšanas ierobežojums krāpnieciskas slēpšanas vai nepilnīgu nodokļu deklarāciju pievienotās vērtības nodokļa (PVN) jomā iesniegšanas gadījumā, kas valsts tiesiskajā regulējumā paredzēta attiecībā uz smagākajiem gadījumiem, izriet tikai no iedibinātas judikatūras, kurā kumulācijas piemērošanas nosacījumi tiek interpretēti šauri, ar nosacījumu, ka pārkāpuma izdarīšanas brīdī bija iespējams saprātīgi paredzēt, ka par šo pārkāpumu var tikt piemērota kriminālvajāšanas un krimināltiesiska rakstura sodu kumulācija, tomēr

— nepieļauj valsts tiesisko regulējumu, kurā naudas soda un brīvības atņemšanas kumulācijas gadījumā ar skaidriem un precīziem noteikumiem, kā tos vajadzības gadījumā ir interpretējušas valsts tiesas, nav nodrošināts, ka visi piemērotie sodi nepārsniedz konstatētā pārkāpuma smagumu.

(1) OV C 28, 25.1.2021.
1)

Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 132. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir valsts tiesiskais regulējums, kas, paredzot, ka privātās slimnīcas sniegtie aprūpes pakalpojumi ir atbrīvoti no pievienotās vērtības nodokļa, ja šī iestāde – ņemot vērā iekļaušanu federālās zemes slimnīcu plānā vai līgumu noslēgšanu par aprūpes pakalpojumiem ar obligātās veselības apdrošināšanas slimokasēm vai izvēles slimokasēm – ir apstiprināta atbilstoši vispārējo veselības apdrošināšanas sistēmu regulējošām valsts tiesību normām, izraisa to, ka saistībā ar minētajā tiesību normā paredzēto atbrīvojumu no nodokļa rodas atšķirīga attieksme pret salīdzināmām privātām slimnīcām, kas sniedz līdzīgus pakalpojumus sociālos apstākļos, kuri līdzinās apstākļiem, ko piemēro publisko tiesību subjektiem.
—

treškārt, tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā ir paredzēts, ka gadījumā, ja eksporta kompensāciju, naudas soda, antidempinga maksājumu vai ievedmuitas nodokļu samaksa – atkarībā no konkrētā gadījuma – ir tikusi atteikta vai uzlikta, pārkāpjot Savienības tiesības, procentu samaksa var tikt veikta tikai par laikposmu no dienas, kad tiesā ir celta prasība, lai panāktu attiecīgās naudas summas samaksu vai atmaksu, līdz dienai, kad kompetentā tiesa ir pasludinājusi nolēmumu, un agrākais laikposms ir izslēgts. Savukārt šie principi paši par sevi pieļauj, ka šādā tiesiskajā regulējumā ir paredzēts, ka minētā procentu samaksa ir jāveic tikai tad, ja šāda prasība ir celta, ja vien tas pārmērīgi neapgrūtina to tiesību īstenošanu, kuras administrācijai pakļautajām personām izriet no Savienības tiesībām.
2)

Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1306/2013 (2013. gada 17. decembris) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu 89. panta 4. punkts, lasot to kopsakarā ar šīs regulas 64. panta 2. punkta d) apakšpunktu un Regulas Nr. 1308/2013 80. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka gadījumā, ja persona, kas šajā dalībvalstī tirgo no trešās valsts importētu vīna partiju, kura neatbilst Regulas Nr. 1308/2013 80. panta 2. punkta a) vai c) apakšpunktā paredzētajām vīndarības metodēm, iesniedz attiecībā uz šo vīna partiju sagatavotu V I 1 dokumentu, kurš apliecina, ka tā ir saražota, izmantojot vīndarības metodes, kuras ir ieteikusi un publicējusi Starptautiskā Vīnkopības un vīna organizācija vai atļāvusi Savienība, pienākums pierādīt komersanta vainojamību Regulas Nr. 1308/2013 80. panta 2. punktā paredzētā tirdzniecības aizlieguma pārkāpumā gulstas uz minētās dalībvalsts kompetentajām iestādēm.