ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
29

Šajā gadījumā sūtījumu ar parakstīto prasības pieteikuma oriģinālu prasītāja nosūtīja 2006. gada 17. martā. Nosūtot oriģinālu , prasītāja varēja saprātīgi uzskatīt, ka tas Pirmās instances tiesā tiks saņemts pirms prasības celšanas termiņa beigām, it īpaši tādēļ, ka tas kā kopija tika nosūtīts pa faksu, šis termiņš tika pagarināts līdz . Kā to var redzēt no pasta zīmoga, attiecīgais sūtījums Luksemburgas pastā tika saņemts jau . Tas, ka pasts 42 dienas (sākot no līdz ) turēja šo sūtījumu, ir acīmredzami neierasti apstākļi, kas nav atkarīgi no prasītājas, kura savukārt prasības pieteikuma oriģinālu paredzēto termiņu ievērošanas nolūkā ar rūpību laicīgi ir nosūtījusi pirms prasības celšanas termiņa beigām un, nosūtot pa faksu prasības pieteikuma oriģināla kopiju Pirmās instances tiesas kancelejai, ir veikusi visus vajadzīgos pasākumus, lai šis termiņš tiktu pagarināts saskaņā ar Pirmās instances tiesas Reglamenta 43. panta 6. punktu. Līdz ar to ir jākonstatē, ka prasības pieteikuma oriģināla iesniegšanas nokavējumu var uzskatīt par force majeure gadījumu (šajā sakarā skat. Tiesas spriedumu apvienotajās lietās 25/65 un 26/65 Simet un Feram/Augstā iestāde, Recueil, 52. lpp. nobeigums).
39

Otrkārt, no sprieduma lietā Philips 81. un 83. punkta izriet, ka gan Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) daļā, gan arī direktīvas 3. panta 1. punkta e) apakšpunkta otrajā ievilkumā iekļautais formulējums “[kura] vajadzīga tehniska rezultāta iegūšanai” nenozīmē, ka šis absolūtais atteikuma pamatojums ir piemērojams tikai tad, ja attiecīgā forma ir vienīgā, kas ļauj sasniegt vajadzīgo rezultātu. 81. punktā Tiesa ir nospriedusi, ka, “[ja] pastāv citas formas, kas ļauj sasniegt to pašu tehnisko rezultātu, [ar to nevar] panākt, ka netiek piemērots reģistrācijas atteikuma [..] pamatojums”, un 83. punktā tā ir nospriedusi, ka “apzīmējuma reģistrācija, kas sastāv no [attiecīgas] formas, [ir izslēgta,] pat ja attiecīgo tehnisko rezultātu var sasniegt, izmantojot citas formas”. Tātad, lai piemērotu šo absolūto atteikuma pamatojumu, pietiek ar to, ka formas būtiskas īpašības ietver tehniski cēloņsakarīgas un paredzētā tehniskā rezultāta sasniegšanai pietiekamas īpašības, no kā izriet, ka tās tehniskajam rezultātam ir piedēvējamas. No tā ir secināms, ka, uzskatot, ka vārds “vajadzīga” nozīmē, ka forma ir prasīta, lai sasniegtu tehnisku rezultātu, pat ja to var sasniegt, izmantojot citas formas, Apelāciju padome pilnā sastāvā nav pieļāvusi kļūdu.
63

Visbeidzot, attiecībā uz argumentu, saskaņā ar kuru Apelāciju padome neesot ņēmusi vērā eksperta G. paziņojumu, no kura, kā uzskata prasītāja, izrietot, ka automašīnu sēdekļus parasti tirgo ar apstiprināto dīleru starpniecību un ka tos pārdod kā oriģinālo aprīkojumu vai kā rezerves daļas, ir jānorāda, ka tam nav nozīmes, jo, tā kā ar preču zīmēm apzīmēto preču konkrēti tirdzniecības apstākļi laika gaitā un pēc preču zīmju īpašnieku vēlēšanās var mainīties, divu preču zīmju sajaukšanas iespējas ilgtermiņa pārbaude nedrīkst būt atkarīga no preču zīmju īpašnieku tirdzniecības plāniem, kas ir subjektīvi, turklāt neatkarīgi no tā, vai tie tiek īstenoti (Tiesas 2007. gada 15. marta spriedums lietā C-171/06 P T.I.M.E. ART/ITSB, Krājumā nav publicēts, 59. punkts).
36

Šis sajaukšanas iespējas visaptverošais vērtējums nozīmē, ka starp faktoriem, kas tiek ņemti vērā, un it īpaši preču zīmēm un to aptverto preču vai pakalpojumu līdzību pastāv noteikta savstarpēja atkarība. Tādējādi nenozīmīgu līdzību starp aptvertajām precēm vai pakalpojumiem var kompensēt preču zīmju augsta līdzības pakāpe un otrādi (iepriekš 16. punktā minētais spriedums lietā Canon, 17. punkts, un 2000. gada 22. jūnija spriedums lietā C-425/98 Marca Mode, Recueil, I-4861. lpp., 40. punkts; Pirmās instances tiesas 2002. gada 23. oktobra spriedums lietā T-6/01 Matratzen Concord/ITSB — Hukla Germany (“MATRATZEN”), Recueil, II-4335. lpp., 25. punkts, kas apelācijas instancē atstāts spēkā ar Tiesas 2004. gada 28. aprīļa rīkojumu lietā C-3/03 P Matratzen Concord/ITSB, Recueil, I-3657. lpp.). Šo faktoru savstarpējā atkarība ir atspoguļota Regulas Nr. 40/94 preambulas septītajā apsvērumā, saskaņā ar kuru jēdziens “līdzīgs” būtu jāizskaidro [jāinterpretē] saistībā ar sajaukšanas iespēju, kuras novērtējums ir atkarīgs no vairākiem faktoriem un it īpaši no preču zīmes atpazīstamības tirgū, no asociācijām, ko var saistīt ar izmantoto vai reģistrēto apzīmējumu, no līdzības pakāpes starp preču zīmi un apzīmējumu un starp apzīmētajām precēm vai pakalpojumiem (skat. Pirmās instances tiesas 2004. gada 30. jūnija spriedumu lietā T-186/02 BMI Bertollo/ITSB — Diesel (“DIESELIT”), Krājums, II-1887. lpp., 36. punkts un tajā minētā judikatūra).
107

No iepriekš 89. punktā norādītās Tiesas judikatūras izriet, ka, lai varētu piemērot Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzēto absolūta atteikuma pamatojumu, nav nepieciešams, lai konkrēto vārdu faktiski vai regulāri izmanto aprakstošā nolūkā. Pietiek ar to, ka tāda izmantošana ir iespējama.
Lieta T-277/06

Omnicare, Inc.

pret

Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

“Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “OMNICARE” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts grafiska preču zīme “OMNICARE” — Lūguma par restitutio in integrum noraidīšana”

Pirmās instances tiesas (trešā palāta) 2009. gada 7. maija spriedums II ‐ 1305

Sprieduma kopsavilkums

Kopienas preču zīme – Procesa noteikumi – “Restitutio in integrum” – Piemērošanas joma

(Padomes Regulas Nr. 40/94 78. panta 5. punkts, ar grozījumiem, kas paredzēti Regulā Nr. 422/2004)

Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 78. panta 5. punktā, ar grozījumiem, kas paredzēti Regulā Nr. 422/2004, paredzēts, ka “šo pantu nepiemēro termiņiem, kas minēti šā panta 2. punktā, 42. panta 1. un 3. punktā un 78.a pantā”.

Vārdus “termiņiem, kas minēti [..] 78.a pantā”, kas ietverti grozītajā Regulas Nr. 40/94 78. panta 5. punktā, tomēr nevar interpretēt tādējādi, ka tie nozīmētu, ka termiņi, kas paredzēti Regulas Nr. 40/94 78.a panta 2. punktā norādītajās normās, būtu arī izslēgti no tās pašas regulas 78. panta piemērošanas jomas. Šie termiņi faktiski nav “minēti” Regulas Nr. 40/94 78.a pantā.

Tādējādi vērtējums, atbilstoši kuram konkrētais termiņš iebildumu iesniegšanai un termiņš apelācijas sūdzības iesniegšanai ir vienādi un abi nav pakļauti restitutio in integrum, ir kļūdains.

Argumentāciju, atbilstoši kurai likumdevējs 2004. gadā ir vēlējies precizēt, ka restitutio in integrum nav piemērojama Regulas Nr. 40/94 59. pantam, pirmām kārtām atspēko tas, ka izņēmumu sarakstā nav tiešas norādes uz 59. pantu. Ja likumdevējs būtu paredzējis šajā jautājumā novērst šaubas, tad varētu saprātīgi sagaidīt, ka tas to būtu izdarījis tieši, it īpaši tādēļ, ka tas grozīja Regulas Nr. 40/94 78. panta 5. punktu.

Turpinot, argumentāciju, kas balstīta uz sērijveida izslēgšanas mehānismu, liek apšaubīt apstāklis, ka Regulas Nr. 40/94 42. pants arī ir minēts šīs pašas regulas 78.a pantā. Ja šī argumentācija būtu pareiza, loģiski būtu bijis jāatceļ visas atsauces uz Regulas Nr. 40/94 42. panta 1. un 3. punktu šīs pašas regulas 78. panta 5. punktā. Tomēr tas acīmredzami nav noticis, kas pamato apgalvojumu, ka Regulas Nr. 40/94 78. panta 5. punktā noteiktie ierobežojumi neattiecas uz tās 59. pantu.

Visbeidzot, tā kā Regulas Nr. 40/94 78. panta 5. punktā noteikts ar šo pantu lietas dalībniekiem piešķirto procesuālo tiesību ierobežojums, šī norma ir jāinterpretē sašaurināti.

(sal. ar 43. un 45.–49. punktu)
Tiesību aktu var daļēji atcelt tikai tad, ja no pārējās akta daļas ir iespējams nodalīt noteikumus, kurus prasa atcelt. Šī prasība nav izpildīta, ja tiesību akta daļēja atcelšana groza šī akta būtību.

Attiecībā uz Regulas Nr. 1572/2006, ar ko groza Regulu Nr. 824/2000, kas nosaka kārtību, kādā intervences aģentūras pārņem labību, un analīzes metodes labības kvalitātes noteikšanai, tās būtība ir tās kukurūzas, kas atbilst intervences prasībām, kvalitātes paaugstināšanā. Šajā nolūkā Regula paredz divu veidu atšķirīgus pasākumus, proti, pirmkārt, noteikt stingrākus Regulas Nr. 824/2000 I pielikumā minētos kukurūzas kvalitātes rādītājus, kurus prasītāja neprasa atcelt, un, otrkārt, — konsekvences labad ar citām intervences režīmam pakļautajām labībām — kukurūzai ir jānosaka jauns īpatnējais svars. Tā kā šie divu veidu pasākumi nav nedalāmi saistīti, iespējamā daļējā Regulas Nr. 1572/2006 atcelšana tajā ziņā, ka ar to ievieš jaunu kritēriju par īpatnējo svaru kukurūzai, nemaina pašu to noteikumu būtību, kas nav šīs iespējamās atcelšanas priekšmets. Šajā ziņā atšķirībā no jaunā kritērija par īpatnējo svaru kukurūzai tie kukurūzas kvalitātes kritēriji, kurus Regula paredz pastiprināt, proti, maksimāli pieļaujamais mitruma līmenis, maksimālais šķelto graudu un kaltēšanas laikā pārkarsēto graudu procentuālais daudzums, ir tie [kritēriji], kas pastāvēja jau iepriekšējās regulas laikā, neesot kritērijam par īpatnējo svaru.

(sal. ar 39.–41. punktu)
49

Tomēr svarīgi ir uzsvērt — lai gan Protokola 8. panta pirmajā daļā, saskaņā ar kuru nepiemēro administratīvus “vai citādus” ierobežojumus, šie ierobežojumi nav uzskatīti izsmeļoši, tie ierobežojumi neietver tādus, kas izriet no tiesu procesiem, tāpēc ka pēdējiem ir piemērojams 10. pants, ar kuru ir noteikts imunitātes tiesiskais regulējums, kas ir ārpus 9. panta īpašās piemērojamības attiecībā uz parlamentāriešu balsojumu vai viedokli pienākumu pildīšanas laikā. Protokola 10. panta pirmās daļas b) punktā skaidri ir minēts, ka Parlamenta deputāts visu citu dalībvalstu teritorijā Parlamenta sesijas laikā ir atbrīvots no tiesvedības. Tāpat saskaņā ar Protokola 10. panta pirmās daļas a) punktu Parlamenta deputātam attiecīgajā laikā savas valsts teritorijā ir tāda pati imunitāte, kā savas valsts parlamenta deputātiem, no kurām dažās valstīs parlamentārieši ir pasargāti no iespējamiem tiesu procesiem. Visbeidzot 10. panta otrajā daļā ir paredzēts, ka imunitāte tāpat attiecas uz Parlamenta deputātiem, kamēr viņi dodas uz Parlamenta sanāksmes vietu un prom no tās. Šāda noteikuma esamība, kas, tāpat kā Protokola 8. panta pirmā daļa, Parlamenta deputātus aizsargā pret viņu brīvas pārvietošanās aizskārumu, apstiprina, ka šajā pēdējā noteikumā minētie ierobežojumi neaptver visus iespējamos Parlamenta deputāta brīvas pārvietošanās aizskārumus un, kā par to liecina iepriekš izskatītie 10. panta noteikumi, ka uz tiesas procesiem attiecas šajā pēdējā pantā noteiktā tiesiskā sistēma.
42

Tādējādi ir jākonstatē, ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme būtiski atšķiras no nozarē pastāvošās normas. Tai ir pietiekami specifiskas un patvaļīgas īpašības, kas var pievērst vidusmēra patērētāja uzmanību un piesaistīt to prasītājas preču formai. Tātad runa ir nevis par vienu no attiecīgās nozares preču parastajām formām vai vienkāršu to variantu, bet gan formu, kurai ir īpašs izskats, kas, ņemot vērā arī kopējo estētisko rezultātu, var piesaistīt konkrētās sabiedrības daļas uzmanību un ļaut tai reģistrācijas pieteikumā norādītās preces atšķirt no tām, kurām ir cita komerciālā izcelsme (šajā sakarā skat. Pirmās instances tiesas 2003. gada 6. marta spriedumu lietā T-128/01 DaimlerChrysler/ITSB (Radiatora režģis [“Calandre”]), Recueil, II-701. lpp., 46. un 48. punkts, un iepriekš minēto spriedumu lietā “Pudeles forma”, 41. punkts).
Sacīkstes princips, kas ir Kopienu tiesību pamatprincips, it īpaši — daļa no tiesībām uz aizstāvību, prasa, lai attiecīgajam lietas dalībniekam administratīvajā procesā tiktu dota iespēja pienācīgi paziņot savu nostāju par faktu, iebildumu un apstākļu esamību un atbilstību, kurus Komisija ir izmantojusi, lai pamatotu savu apgalvojumu par EK līguma pārkāpuma esamību. Saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999, kas attiecas uz EKL 88. panta piemērošanu, 6. panta 1. punktu “lēmumā sākt formālu [oficiālu] izmeklēšanas procedūru rezumē attiecīgus faktiskus un tiesiskus jautājumus, tajā ir Komisijas sākotnējais izvērtējums par to, vai ierosinātajam pasākumam ir atbalsta iezīmes, kā arī izklāstīti iemesli, kas liek šaubīties par tā saderību ar kopējo tirgu”. Šim lēmumam par procedūras sākšanu ir jāļauj ieinteresētajām personām efektīvi piedalīties oficiālajā izmeklēšanas procedūrā, kuras laikā tiem jābūt iespējai izvirzīt savus argumentus. Šajā nolūkā pietiek, ja lietas dalībnieki ir informēti par iemesliem, kas Komisijai sākotnēji ir likuši uzskatīt, ka attiecīgais pasākums varētu būt jauns, ar kopējo tirgu nesaderīgs atbalsts.

Komisijai nav pienākuma informēt attiecīgo dalībvalsti par savu nostāju pirms sava lēmuma pieņemšanas, ja dalībvalstij ir bijusi iespēja iesniegt savus apsvērumus.

(sal. ar 53., 54. un 58. punktu)
Pareiza attiecīgā tirgus definēšana ir nepieciešams priekšnosacījums paziņotās uzņēmumu koncentrācijas ietekmes uz konkurenci novērtēšanai.

No Regulas Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju 9. panta 7. punkta un no Komisijas Paziņojuma par jēdziena “konkrētais tirgus” definīciju Kopienas konkurences tiesībās 8. punkta izriet, ka konkrēto ģeogrāfisko tirgu veido teritorija, kurā konkurences apstākļi ir pietiekami viendabīgi, kurā attiecīgie uzņēmumi ir saistīti ar produktu un pakalpojumu piedāvājumu un pieprasījumu un kuru no blakus esošajām teritorijām var nodalīt īpaši tādēļ, ka minētajās teritorijās ir diezgan atšķirīgi konkurences apstākļi. Ģeogrāfiskā tirgus definēšanas ietvaros jāņem vērā vairāki faktori, tādi kā attiecīgo preču vai pakalpojumu raksturs un īpašības, šķēršļu piekļuvei pastāvēšana, patērētāju prioritātes, kā arī ievērojamu atšķirību pastāvēšana starp uzņēmumu tirgus daļām vai ievērojamas cenu atšķirības attiecīgajā teritorijā un tai blakus esošajās teritorijās.

Attiecībā uz koncentrāciju cūku iegādes nozares tirgu Komisija var nolemt, ka attiecīgo preču tirgu, proti, nokaušanai domātu cūku un sivēnmāšu tirgus, ģeogrāfiskā dimensija atbilst teritorijai, kas atrodas 150 km rādiusā no dalībvalsts galvenajām cūku audzēšanas vietām. Šajā sakarā izšķirošais jautājums ģeogrāfiskā tirgus noteikšanai ir jautājums par to, vai koncentrācijas dalībnieku klienti, proti, nokaušanai domātu cūku piegādātāji, neliela, bet ilgstoša cūku iegādes cenas samazinājuma attiecīgajās teritorijās gadījumā vērstos citur esošās kautuvēs un būtu gatavi transportēt savus dzīvniekus 150 kilometru attālumā uz konkurējošām kautuvēm un tādējādi šāds cenu samazinājums koncentrācijas rezultātā radušamies subjektam nebūtu izdevīgs. Apstāklis, ka vairums nokaušanai domātu cūku parasti tiek pārvadātas attālumos, kas mazāki par 150 kilometriem, tādējādi pats par sevi nav noteicošs faktors, lai definētu konkrēto ģeogrāfisko tirgu. Turklāt Komisija var uzskatīt, ka eksporta pagaidu apturēšana vai ierobežošana epizootiju dēļ nerada attiecīgā tirgus ierobežošanu ar valsts vai reģionālu tirgu un tādējādi nav noteicošs ģeogrāfiskā tirgus definīcijas faktors.

(sal. ar 50.–52., 112., 122., 130. un 131. punktu)
1)

atcelt Komisijas 2005. gada 26. jūlija Lēmumu C (2005) 2939 tiktāl, ciktāl ar to ir samazināts Azienda Agricola“Le Canne” Srl piešķirtais Kopienas finanšu atbalsts projektam IT/0016/90/02, jo attaisnotajos šī atbalsta izdevumos bija ieskaitīta peļņa, ko Girardello SpA ir guvis no darbu, kas ir saistīti ar šo projektu, izpildes;
Prasību par atcelšanu EKL 230. panta izpratnē var celt tikai par tiem aktiem vai lēmumiem, kas rada saistošas juridiskas sekas, kuras var skart prasītāju intereses, būtiski grozot to tiesisko stāvokli. No tā izriet, ka tas vien, ka paziņoto atbalstu ar lēmumu atzīst par saderīgu ar kopējo tirgu un tātad principā prasītājam šis lēmums nav nelabvēlīgs, neatbrīvo Kopienu tiesu no pienākuma pārbaudīt, vai lēmumā iekļautais Komisijas vērtējums rada saistošas juridiskas sekas, kas var skart prasītāja intereses.

(sal. ar 34. un 36. punktu)
10

Ar 2004. gada 30. jūnija lēmumu saistībā ar valsts atbalstu NN 34A/2000 attiecībā uz kvalitātes programmām un marķējumiem “AMA-Biozeichen” un “AMA-Gütesiege” Austrijā Komisija nolēma necelt iebildumus pret “paziņotajiem” pasākumiem (turpmāk tekstā — “apstrīdētais lēmums”). Šajā sakarā tā atzina, ka minētie pasākumi ir saderīgi ar kopējo tirgu EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē, ņemot vērā, ka tie atbilst nosacījumiem, kas paredzēti Kopienas pamatnostādņu valsts atbalsta sniegšanai lauksaimniecībā (OV C 28, 2. lpp.) 13. un 14. punktā un Kopienas pamatnostādnēs attiecībā uz valsts atbalstu saistībā ar EK līguma I pielikumā uzskaitīto produktu, kā arī dažu produktu, kas nav minēti I pielikumā, reklamēšanu (OV C 252, 5. lpp.; turpmāk tekstā — “Pamatnostādnes attiecībā uz valsts atbalstu reklāmas jomā”.
2)

Arch Chemicals, Inc., Arch Timber Protection Ltd, Rhodia UK Ltd, Sumitomo Chemical(UK)plc un Troy Chemical Co. BV sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Eiropas Komisijai radušos tiesāšanās izdevumus.
147

Komisija uzskata, ka pat pirms Regulas Nr. 659/1999 pieņemšanas un neatkarīgi no tā, vai par to pastāv kāda skaidra norma, Tiesa tika atzinusi, ka nelikumīga atbalsta pārtraukšana, atgūstot piešķirto atbalstu, kā arī ar to saistītos procentus, ir loģiskas sekas tā atzīšanai par nesaderīgu ar kopējo tirgu (iepriekš minētais Tiesas 1990. gada 21. marta spriedums lietā Beļģija/Komisija, 66. punkts; 1994. gada 14. septembra spriedums apvienotajās lietās no C-278/92 līdz C-280/92 Spānija/Komisija, Recueil, I-4103. lpp., 75. punkts; iepriekš minētais 1997. gada 14. janvāra spriedums lietā Spānija/Komisija, 47. punkts; iepriekš minētais 2002. gada 7. marta spriedums lietā Itālija/Komisija, 98. punkts, un iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/Padome, 41. punkts).
Gadījumā, kad, esot Komisijas lēmumam, ar kuru konstatēts konkurences noteikumu pārkāpums un uzlikts naudas sods, Kopienu tiesa procesuālas kļūdas dēļ un pilnībā noraidot pamatus, kas attiecas uz lietas būtību, par pārkāpuma konstatēšanu, ir daļēji atcēlusi šo lēmumu attiecībā uz uzlikto naudas sodu, Komisija var pamatoti pieņemt jaunu lēmumu, lai, pirmkārt, uzliktu jaunu naudas sodu, pamatojoties uz pirmā lēmuma neatceltajām daļām, un, otrkārt, labotu tiesas konstatētās formas kļūdas. Šis jaunais lēmums ir analizējams tikai kā lēmums, ar kuru uzliek naudas sodu, un nevis kā lēmums, ar kuru konstatē pārkāpumu, un tam jābūt pieņemtam, ievērojot Regulā Nr. 2988/74 attiecībā uz noilguma termiņiem procesuālās darbībās un sankciju piemērošanā atbilstīgi transporta un konkurences noteikumiem aprakstītos noilguma noteikumus, pretējā gadījumā tas ir nelikumīgs. Šajā sakarā it īpaši attiecībā uz pārkāpumiem jūras transporta jomā ne Regula Nr. 4056/86, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus par to, kā [EKL 81.] un [82.] pantu piemērot attiecībā uz jūras transportu, ne Regula Nr. 17 nav skaidri izslēgušas divu atsevišķu lēmumu pieņemšanu formāli attiecībā uz diviem atšķirīgiem juridiskiem pamatiem, proti, pārkāpumu konstatējošo (Regulas Nr. 4056/86 gadījumā, pamatojoties uz tās 11. panta 1. punktu) un naudas sodu uzliekošo (pamatojoties uz šīs pašas regulas 19. panta 2. punktu).

Pēc tam, kad izsmelti visi tiesību aizsardzības līdzekļi pret šādu lēmumu vai pēc tam, kad beidzies to izmantošanai paredzētais termiņš, Komisijas pirmā lēmuma neatceltās daļas, kuras kļūst par res judicata, galīgā veidā ir Kopienu tiesību sistēmas sastāvdaļa un rada visas tiesiskās sekas. No tā izriet, ka, iesniedzot prasību par jaunā Komisijas lēmuma atcelšanu, sodītais uzņēmums nevar no jauna apstrīdēt pārkāpuma būtību, jo Komisija to ir galīgi konstatējusi savā pirmajā lēmumā. Šī paša iemesla dēļ šis uzņēmums nevar sekmīgi atsaukties ne uz apgalvoto tā tiesību uz aizstāvību pārkāpumu administratīvajā procesā pirms pirmā lēmuma pieņemšanas, ne nepietiekamu pamatojumu, kas pamatots ar faktu, ka jaunajā lēmumā, ar kuru uzliek naudas sodu, tikai un vienīgi ir atsauce uz pirmā lēmuma, ar kuru konstatēts pārkāpums, neatceltajām daļām. Turklāt, īstenojot savu neierobežoto kompetenci, piemērojot Regulas Nr. 4056/86 21. pantu EKL 229. panta izpratnē, Pirmās instances tiesa var likumīgi uz to atsaukties, lai novērtētu uzliktā naudas soda summu.

(sal. ar 22., 23., 55., 57., 60., 62., 63., 76., 83. un 110. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Process – Jaunu pamatu izvirzīšana tiesvedības laikā

(Pirmās instances tiesas reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 48. panta 2. punkts)

2. Kopējā tirdzniecības politika – Aizsardzība pret dempinga praksi – Kaitējums

(Padomes Regulas Nr. 384/96 3. panta 5. punkts un Regula Nr. 2229/2003)

3. Kopējā tirdzniecības politika – Aizsardzība pret dempinga praksi – Kaitējums

(Padomes Regulas Nr. 384/96 3. panta 3., 6. un 7. punkts un Regula Nr. 2229/2003)

Summary

1. No Pirmās instances tiesas reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunkta un 48. panta 2. punkta izriet, ka prasības pieteikumā ir jānorāda strīda priekšmets, kā arī kopsavilkums par izvirzītajiem pamatiem un ka tiesvedības laikā nav atļauts izvirzīt jaunus pamatus, izņemot gadījumus, kad tie ir saistīti ar tādiem tiesību vai faktiskiem apstākļiem, kas ir kļuvuši zināmi iztiesāšanas laikā. Tomēr pamats vai arguments, kas papildina sākotnēji prasības pieteikumā tieši vai netieši norādītu pamatu un kas ir cieši ar to saistīts, ir jāatzīst par pieņemamu.

(sal. ar 60. un 61. punktu)

2. Padome pārkāpj plašo diskrecionāro varu, kas tai piešķirta antidempinga procedūras ietvaros, lai konstatētu Kopienas ražošanas nozarei nodarīto būtisko kaitējumu, ja tā pieļauj kļūdu faktiskajos apstākļos attiecībā uz Kopienas ražošanas nozares tirgus daļu izmaiņām laika posmā, kuru Padome uzskata par periodu, kad būtiskais kaitējums ir visuzskatāmākais, un tādējādi balstās uz acīmredzami kļūdainas premisas, lai konstatētu minētā kaitējuma pastāvēšanu, kuram atbilstoši Antidempinga pamatregulas Nr. 384/96 3. panta 5. punktam vajadzētu izrietēt no faktoru, kurus tā uzskata par būtiskiem, pozitīvo un negatīvo izmaiņu salīdzināšanas.

(sal. ar 43., 44. un 66. punktu)

3. Neraugoties uz plašo diskrecionāro varu, kas tai piešķirta antidempinga procedūras ietvaros, lai konstatētu cēloņsakarību starp importa dempingu un iespējamo būtisko kaitējumu Kopienas ražošanas nozarei, Padome pārkāpj Antidempinga pamatregulu Nr. 384/96, proti, tās 3. panta 3., 6. un 7. punktu, kad tā pieļauj acīmredzamas kļūdas vērtējumā, aplūkotajos periodos neņemot vērā neizbēgamās sekas, ko izraisīja, pirmkārt, pieprasījuma samazināšanās attiecībā uz Kopienas ražošanas nozares tirdzniecības apjomu, otrkārt, tās tirgus daļas un tirdzniecības apjoma pieaugums attiecībā uz tās cenām un, treškārt, tās tirdzniecības struktūras izmaiņas attiecībā uz tās vidējās tirdzniecības cenas samazināšanos; šo kļūdu rezultātā attiecīgajam importam neizbēgami ir piedēvētas negatīvās sekas attiecībā uz Kopienas ražošanas nozari, kuru izcelsme nav atkarīga no minētā importa.

(sal. ar 71. un 116. punktu)
203

Šādas apšaubīšanas rezultātā pat apraides PVTN definīcija tiktu padarīta atkarīga no to finansēšanas veida. Tomēr hipotētiski PVTN jātiek definētiem, ņemot vērā vispārējo tautsaimniecisko nozīmi, kuras vajadzībām tie ir paredzēti, nevis, ņemot vērā līdzekļus, no kuriem tiek nodrošināta to sniegšana. Kā Paziņojuma par apraidi 36. punktā norāda Komisija, “jautājumu par sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja misiju nedrīkst sajaukt ar jautājumu par finansēšanas mehānismu, kas izraudzīts šo pakalpojumu nodrošināšanai”.
118

Attiecībā uz Concentra pamata pierādījumi konstatējumiem par tās pasīvo lomu ir izklāstīti Lēmuma 212., 213. un 421. apsvērumā. Tajos it īpaši ir norādīts, ka, pat ja nav nekādu pierādījumu, ka Concentra ir ierobežojusi vai mēģinājusi ierobežot paralēlo tirdzniecību, tomēr ir “pierādījumi, kas liecina, ka Concentra paziņoja NOE par paralēlo importu uz Portugāli un tai šajā ziņā prasīja palīdzību” (skat. Lēmuma 212. un 213. apsvērumu). Netiek apstrīdēts, ka četrās Concentra vēstulēs NOE vai Nintendo of America, Inc., kas minēti Lēmuma 213. apsvērumā, trīs nosūtītas pēc anketas saņemšanas un viena tika nosūtīta spontāni. Concentra1997. gada 21. novembra spontāni nosūtītajā vēstulē, kas minēta Lēmuma 213. apsvērumā, norādīja: “Diemžēl mēs esam droši par to, ka noteikti mazumtirgotāji neatturēsies no šīs iespējas palielināt savu N64 maržu [un lūdz NOE sniegt palīdzību tiktāl, ciktāl] mēs ceram, ka Nintendo ļoti tuvā nākotnē radīs šīs situācijas risinājumu.”