ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
56

Šajā ziņā no vārda “bēgšana” – kas ir izmantots lielākajā daļā no Dublinas III regulas 29. panta 2. punkta otrā teikuma valodu redakcijām un nozīmē attiecīgās personas gribu aizbēgt no kāda vai izvairīties no kaut kā, proti, šajā kontekstā – no kompetentajām iestādēm un tādējādi no savas pārsūtīšanas, – parastās nozīmes izriet, ka šī tiesību norma principā ir piemērojama vien tad, kad šī persona apzināti izvairās no šīm iestādēm. Turklāt Īstenošanas regulas 9. panta 1. punktā kā viens no iespējamajiem pārsūtīšanas atlikšanas iemesliem tostarp ir paredzēts gadījums, “kad patvēruma meklētājs no pārsūtīšanas procedūras ir atteicies [izvairījies]”, un tas nozīmē nodoma elementa esamību. Tāpat Dublinas III regulas 2. panta n) punktā jēdziens “bēgšanas iespējamība” atsevišķu valodu redakcijās, tostarp vācu valodas redakcijā, ir definēts, atsaucoties uz bažām, ka attiecīgā persona ar bēgšanu varētu “izvairīties” no pārsūtīšanas procedūras.
22

Šai sakarā jākonstatē – tā kā vienam no lietas dalībniekiem spriedums ir daļēji nelabvēlīgs, arī otram lietas dalībniekam tas ir daļēji nelabvēlīgs. Taču, ja šis pants būtu jāinterpretē kā tāds, kurš attiecas uz situācijām, kurās lietas dalībniekam spriedums ir nelabvēlīgs tikai attiecībā uz daļu no prasījumiem, tādā gadījumā šādas interpretācijas rezultātā minētajam pantam zustu lietderīgā iedarbība, jo ar to valsts tiesai būtu liegts noteikt to lietas dalībnieku, kurš segs tiesvedības izmaksas.
b)

kuru viens no darbības veidiem, ja attiecīgie līgumslēdzēji nav līgumslēdzējas iestādes vai publiski uzņēmumi, ir kāda no 3. līdz 7. pantā minētajām darbībām vai to apvienojums un kuras darbojas, pamatojoties uz īpašām vai ekskluzīvām tiesībām, ko piešķir dalībvalsts kompetentā iestāde.”
15

Tā kā prasība, kuru K. M. Zyla pret šo paziņojumu par nodokļiem bija cēlusi rechtbank Zeeland‑West‑Brabant (Zēlandes‑Rietumbrabantes tiesa, Nīderlande) un kurā viņa norādīja, ka īstenošanas noteikumu 2.6.a pants novedot pie atšķirīgas attieksmes pret rezidentiem un nerezidentiem un tas esot šķērslis ar LESD 45. pantu garantētajai darba ņēmēju pārvietošanās brīvībai, tika noraidīta, viņa iesniedza apelācijas sūdzību Gerechtshof’s‑Hertogenbosch (Hertogenboshas apelācijas tiesa, Nīderlande). Apelācijas tiesa arī noraidīja prasītājas pamatlietā prasījumus, pamatojot to šādi: tā kā K. M. Zyla Nīderlandē ir veikusi algotu darbu LESD 45. panta izpratnē tikai noteiktu laikposmu, viņa nevar pretendēt uz visu vispārējā samazinājuma daļas kopējo summu saistībā ar sociālā nodrošinājuma iemaksām. Apelācijas tiesa arī norāda, ka valsts tiesību akti, kuros ir paredzēts šis vispārējā samazinājuma summas ierobežojums, nerada nekādu atšķirīgu attieksmi, jo ar to piešķirto samazinājumu summa esot atkarīga no tā, vai valsts sociālā nodrošinājuma sistēmā ir vai nav veiktas iemaksas, kā arī no tā, cik ilgi šādas iemaksas ir veiktas.
30

Pārsūdzētā sprieduma 59. punktā Vispārējā tiesa piebilda, ka Apelācijas padome nesot arī pieļāvusi kļūdu, uzskatot, ka farmācijas identifikācijas koda attiecībā uz citiem “Cystus” produktiem esamība, šo preču pārdošana aptiekā un it īpaši fakts, ka to pārdošanās laikā tika uzsvērta to loma gripas un saaukstēšanās novēršanā un to spēja atvieglot mutes un rīkles dobuma iekaisumu, ir papildu pierādošas norādes, kas liecina pret to klasificēšanu par “nemedicīniskiem uztura bagātinātājiem”, kas ietilpst 30. klasē Nicas nolīguma izpratnē.
28

Saskaņā ar Tiesas judikatūru ar minēto īpašo režīmu saistīto noteikumu galvenais mērķis ir izvairīties no grūtībām, ko saimnieciskās darbības subjektiem rada PVN direktīvas vispārīgie principi attiecībā uz darījumiem, kas ietver no trešajām personām iegādātu pakalpojumu sniegšanu, jo vispārējo noteikumu par nodokļa uzlikšanas vietu, nodokļa bāzi un priekšnodokļa atskaitīšanu piemērošana radītu šiem uzņēmumiem praktiskas grūtības sniegto pakalpojumu lielā skaita un lokalizācijas dēļ, kas varētu radīt šķērsli to darbībai (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2012. gada 25. oktobris, Kozak, C‑557/11, EU:C:2012:672, 19. punkts un tajā minētā judikatūra).
58

Konkrētāk, personas dati saskaņā ar Direktīvas 95/46 6. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktu un Regulas 2016/679 5. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktu tiek vākti konkrētos, skaidros un leģitīmos nolūkos, kā arī tiem ir jābūt adekvātiem, attiecīgiem un ne pārmērīgā apjomā attiecībā uz nolūkiem, un datu apstrādi var uzskatīt par likumīgu atbilstoši šīs direktīvas 7. panta c) apakšpunktam vai šīs regulas 6. panta 1. punkta c) apakšpunktam tikai tad, ja tā ir vajadzīga, lai izpildītu uz personas datu apstrādātāju attiecināmas juridiskas saistības.
6

PVN direktīvas 66. pants ir izteikts šādā redakcijā: “Atkāpjoties no 63., 64. un 65. panta, dalībvalstis var paredzēt, ka attiecībā uz konkrētiem darījumiem vai dažu kategoriju nodokļa maksātājiem nodoklis kļūst iekasējams kādā no šādiem termiņiem: a) vēlākais, izsniedzot rēķinu; b) vēlākais, saņemot maksājumu; c) ja rēķins nav izsniegts vai ir izsniegts ar nokavēšanos – noteiktā termiņā no dienas, kad iestājies nodokļa iekasējamības gadījums.”
21

Šajā ziņā atbildētājas norāda, pirmām kārtām, ka šīs tiesību normas formulējums neparedz, ka iespēja sniegt maksājuma nodrošinājumu būtu iecerēta kā izņēmums no vispārēja noteikuma, bet gan to, ka, lai lūgtu maksājumu termiņu pagarinājumu, katrā ziņā ir jābūt izpildītiem diviem nosacījumiem, proti, pirmkārt, ir jādod nodrošinājums maksājumam un, otrkārt, jāmaksā procenti. Otrām kārtām, iespējas samaksāt nekavējoties vai sniegt bankas garantiju ir to pieprasītājiem pieejamas uz vienlīdzības pamatiem, un tādējādi otrās iespējas izvēle nevar katrā ziņā nozīmēt to, ka cēloņsakarība starp kaitējumu un prettiesiskumu tiek pārtraukta. Trešām kārtām, no Savienības tiesību normas izrietošā izvēle, kas, to skaidri paredzot, personai sniedz alternatīvu iespēju, nevar pārtraukt cēloņsakarību.
40

No materiāliem, kas Tiesai tika iesniegti lietā, kurā tika pasludināts minētais spriedums, izriet, ka attiecīgo preci veido vītņota metāla caurule, kurai ir metālisks disks, kas no vienas puses ir pārklāts ar gumiju. Caurules vītņojums beidzas aptuveni divus centimetrus no tās otra gala. Uz caurules ir īpašs uzgrieznis, kurš no vienas puses ir noslīpināts 45 grādu leņķī un kuru nevar noņemt no caurules, jo tās vītņojums ir noplacināts.
46

Lai apstrīdētu Direktīvas 2014/40 1. panta c) punkta un 17. panta spēkā esamību no samērīguma principa viedokļa, Swedish Match un NNA – kā izriet no lēmuma lūgt prejudiciālu nolēmumu – atsaucas uz nesenajiem zinātniskajiem pētījumiem, kas, to ieskatā, padara acīmredzamu to, ka tabakas izstrādājumi orālai lietošanai, tostarp “snus” veida izstrādājumi, ir maz kaitīgi salīdzinājumā ar citiem tabakas izstrādājumiem, tie rada mazāku atkarību kā pēdējie minētie un atvieglo smēķēšanas atmešanu. It īpaši Swedish Match un NNA, pamatojoties uz novērojumiem Zviedrijā un Norvēģijā, uzsver, ka snusa patēriņam ir tendence aizstāt smēķējamo tabaku, nevis pievērsties tai, un ka tam nav pārejas uz smēķējamo tabaku ietekmes.
46

Šajā lietā apelācijas sūdzības iesniedzēji savā sūdzībā norāda, ka to ciestie zaudējumi veidojas tādējādi, ka, tā kā to obligācijas ir palikušas nedrošajā struktūrā, noregulējuma procedūras rezultātā tie no BES obligāciju turētājiem tika pārvērsti par tādas bankas obligāciju turētājiem, kurai nav vērtīgu aktīvu, kura nedrīkst veikt jaunus darījumus un kuras bankas licence tiks apturēta pēc īsa likvidācijas perioda. Tādējādi tie esot cietuši ievērojamus zaudējumus un to tiesiskā situācija esot izmainījusies. Turklāt, kā izriet no to atbildes Vispārējai tiesai par to interesi celt prasību un tās pielikumiem, apelācijas sūdzības iesniedzēji norāda, ka, ņemot vērā to finansiālo zaudējumu apmēru, to situācija neesot salīdzināma ar situāciju, kura prevalē, piemērojot parastos Portugāles tiesībās paredzētos maksātnespējas noteikumus, jo tajos ir noteikta visu uzņēmuma kreditoru, tostarp pakārtoto prasījumu turētāju, prasījumu atmaksāšana, pamatojoties uz uzņēmuma aktīviem un atbilstoši atmaksāšanas kārtībai. Minētajā atbildē apelācijas sūdzības iesniedzēji ir norādījuši, ka atbilstoši Portugāles tiesībās paredzētajiem parastajiem maksātnespējas noteikumiem tie ir zaudējuši savas tiesības izvirzīt prasījumus attiecībā uz visiem BES aktīviem, tostarp stabilajiem aktīviem.
6

Šīs pašas konvencijas 17. pantā ir paredzēts: “Ja izdošanu vai nu par vienu un to pašu nodarījumu, vai arī par dažādiem nodarījumiem vienlaikus lūdz vairāk nekā viena valsts, lūguma Saņēmējai Pusei ir jāpieņem lēmums, ievērojot visus apstākļus, it īpaši nodarījumu relatīvo smagumu un izdarīšanas vietu, attiecīgo lūgumu datumus, pieprasītās personas pilsonību un iespēju to vēlāk izdot citai valstij.”
55

Šajā ziņā ir jānorāda, ka pastāv noteikta atšķirība starp beztermiņa uzturēšanās atļauju, kura saskaņā ar Slovēnijas tiesībām ir bēgļiem, lai gan tās derīgums var beigties, it īpaši, ja vairs nav izpildīti bēgļa statusa piešķiršanai paredzētie nosacījumi, no vienas puses, un uzturēšanās atļauju, kas ir ierobežota laikā un kas saskaņā ar Slovēnijas tiesībām ir personām, kurām ir piešķirts alternatīvās aizsardzības statuss, no otras puses, lai gan pēdējā minētā atļauja var tikt pagarināta uz papildu laiku atbilstoši tam paredzētai procedūrai un tās derīgums var beigties, it īpaši, ja vairs nav izpildīti pēdējā minētā statusa piešķiršanai paredzētie nosacījumi.
21

Pirmkārt, attiecībā uz konkrētās tiesību normas kontekstu ir jānorāda, ka no Regulas Nr. 110/2008 9. panta 1. punkta izriet, ka stiprajiem alkoholiskajiem dzērieniem, kas atbilst produktu tehniskajiem parametriem, kuri ir noteikti II pielikuma kategorijās, to aprakstā, noformējumā un marķējumā ir ietverts tirdzniecības nosaukums, kas tiem ir piešķirts ar attiecīgo kategoriju. Minētās regulas 9. panta 2. punktā ir precizēts, ka tad, ja stiprie alkoholiskie dzērieni, kas atbilst šīs pašas regulas 2. pantā noteiktajai definīcijai, neatbilst prasībām, lai tos iekļautu minētā pielikuma 1.–46. kategorijā, to aprakstā ir tirdzniecības nosaukums “stiprais alkoholiskais dzēriens”. No minētā 9. panta divu pirmo punktu savstarpējās sakarības izriet, ka stipro alkoholisko dzērienu definīcijas, kas ir ietvertas minētā Regulas Nr. 110/2008 II pielikuma kategorijās, ir precīzas un izsmeļošas.
5

LESD 314. pantā tostarp ir noteikts: “Eiropas Parlaments un Padome saskaņā ar īpašu likumdošanas procedūru nosaka Savienības gada budžetu saskaņā ar šādiem noteikumiem. [..] 3. Padome pieņem nostāju par budžeta projektu un nosūta to Eiropas Parlamentam ne vēlāk kā 1. oktobrī pirms budžeta īstenošanas gada sākuma. [..] 4. Ja četrdesmit divās dienās pēc šā ziņojuma Eiropas Parlaments: [..] c) pieņem grozījumus ar tā locekļu balsu vairākumu, tad grozīto projektu pārsūta Padomei un Komisijai. Eiropas Parlamenta priekšsēdētājs, vienojoties ar Padomes priekšsēdētāju, tūlīt sasauc Samierināšanas komitejas sēdi. [..] 5. Samierināšanas komiteju veido Padomes locekļi vai viņu pārstāvji, kā arī tikpat daudz locekļu, kas pārstāv Eiropas Parlamentu; tās uzdevums ir panākt vienošanos par kopīgu dokumentu ar Padomes locekļu vai to pārstāvju kvalificētu balsu vairākumu un Eiropas Parlamenta pārstāvju balsu vairākumu divdesmit vienā dienā pēc Komitejas sasaukšanas, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes nostāju. [..] 6. Ja divdesmit vienā dienā, kā minēts 5. punktā, Samierināšanas komiteja vienojas par kopīgu dokumentu, Eiropas Parlamentam un Padomei pēc vienošanās ir četrpadsmit dienas, lai pieņemtu apspriežamo tiesību aktu saskaņā ar kopīgo dokumentu. 7. Ja 6. punktā minēto četrpadsmit dienu laikā: a) Eiropas Parlaments un Padome apstiprina kopīgo dokumentu vai nepieņem lēmumu vai ja viena no šīm iestādēm apstiprina kopīgo dokumentu, bet otra nepieņem lēmumu, budžetu uzskata par galīgi pieņemtu saskaņā ar kopīgo dokumentu, vai b) Eiropas Parlaments ar visu tā locekļu vairākumu un Padome noraida kopīgo dokumentu vai ja viena no šīm iestādēm noraida kopīgo dokumentu, bet otra nepieņem lēmumu, Komisija iesniedz jaunu budžeta projektu, vai [..] d) Eiropas Parlaments apstiprina kopīgo dokumentu, bet Padome to noraida, Eiropas Parlaments četrpadsmit dienu laikā no dienas, kad Padome to noraidījusi, ar visu tā locekļu vairākumu un trijām piektdaļām nodoto balsu var nolemt apstiprināt visus grozījumus vai dažus no tiem, kas minēti 4. punkta c) daļā. Ja Eiropas Parlamenta grozījumi netiek apstiprināti, Samierināšanas komitejas nostāju par budžeta pozīciju, uz ko attiecas grozījums, uzskata par pieņemtu. Budžetu, pamatojoties uz šo, uzskata par galīgi pieņemtu. [..] 9. Kad šajā pantā paredzētā procedūra ir beigusies, Eiropas Parlamenta priekšsēdētājs paziņo, ka budžets ir pieņemts galīgajā variantā. 10. Katra iestāde īsteno ar šo pantu piešķirtās pilnvaras, ievērojot Līgumus un saskaņā ar to pieņemtos tiesību aktus, jo īpaši ņemot vērā Savienības pašu resursus un ieņēmumu un izdevumu līdzsvaru.”
29

Protams, no pastāvīgās judikatūras izriet, ka noteiktās īpašās situācijās, kad darba ņēmējs nevar izpildīt savus pienākumus, it īpaši tāpēc, ka ir pienācīgi pamatotā prombūtnē slimības dēļ, dalībvalsts tiesībām uz ikgadēju apmaksātu atvaļinājumu nevar paredzēt nosacījumu par pienākumu, ka ir faktiski strādāts (it īpaši skat. spriedumu, 2012. gada 24. janvāris, Dominguez, C‑282/10, EU:C:2012:33, 20. punkts un tajā minētā judikatūra). Tādējādi, ņemot vērā tiesības uz ikgadēju apmaksātu atvaļinājumu, darba ņēmēji, kas atsauces laikposmā ir prombūtnē no darba slimības atvaļinājuma dēļ, tiek pielīdzināti tiem, kas ir faktiski strādājuši šajā laikposmā (it īpaši skat. spriedumu, 2009. gada 20. janvāris, Schultz-Hoff u.c., C‑350/06 un C‑520/06, EU:C:2009:18, 40. punkts).
29

Šī tiesa norāda, ka saskaņā ar piemērojamajiem valsts tiesību aktiem maksājuma rīkojuma procedūra norisinās divās stadijās. Pirmajā stadijā vekseļa spēkā esamības vērtējumā, ja tiesa var to veikt pēc savas ierosmes, tiek pārbaudīta vienīgi vekseļa formālā pareizība, jo no kpc 485. panta 2. punkta izriet, ka iztiesājošā tiesa izdod maksājuma rīkojumu pret parādnieku “pamatojoties uz pareizi aizpildītu vekseli [..], ja nav šaubu par tā īstumu un saturu”. Otrajā stadijā, ja vekselī norādītais parādnieks ir iesniedzis iebildumus par maksājuma rīkojumu, viņš var apstrīdēt ne tikai no vekseļa izrietošās saistības, bet arī esošās pamatsaistības, tostarp patēriņa kredītlīgumu.
16

Attiecīgajos apsvērumos sūdzības subjekti apstrīdēja faktu izklāstu sūdzībā un galvenokārt apgalvoja, ka dažādās darbības, ko daži no tiem esot veikuši valsts administratīvajās iestādēs un valsts tiesās, esot bijušas likumīgas, tostarp tādēļ, ka esot tikušas aizskartas to tiesības uz intelektuālo vai rūpniecisko īpašumu, un tālab, lai novērstu aizskārumu to reputācijai. Tāpat tie skaidroja, ka to darbības neesot bijušas saskaņotas un tas, ka šīs darbības esot veiktas aptuveni vienos un tajos pašos datumos, galvenokārt esot izskaidrojams ar to, ka tās esot saskārušās ar paralēlo importētāju veiktajām prettiesiskajām darbībām vienos un tajos pašos laikposmos. Gan šajos apstākļos notikusī saziņa starp noteiktiem augu aizsardzības līdzekļu ražotājiem un/vai izplatītājiem vai starp pēdējiem minētajiem un profesionālajām organizācijām, vai arī ar valsts administrāciju, gan to dalība pārbaudēs esot bijusi pilnībā pamatota. Tādējādi šī likumīgā saziņa neliecinot par to, ka tie būtu noslēguši aizliegtu vienošanos LESD 101. panta izpratnē.
2

2015. gada 26. oktobrī Eiropas Savienības Padome pieņēma Lēmumu (ES) 2016/123 par to, lai Eiropas Savienības vārdā parakstītu un provizoriski piemērotu Padziļinātas partnerības un sadarbības nolīgumu starp Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Kazahstānas Republiku, no otras puses (OV 2016, L 29, 1. lpp.). Šis lēmums tika pieņemts, pamatojoties uz LES 37. pantu un 31. panta 1. punktu, kā arī LESD 91. pantu, 100. panta 2. punktu un 207. un 209. pantu kā juridisko pamatu, saistībā ar LESD 218. panta 5. punktu un 8. punkta otro daļu. Padziļinātas partnerības un sadarbības nolīgums starp Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Kazahstānas Republiku, no otras puses (turpmāk tekstā – “Partnerības nolīgums”), tika parakstīts 2015. gada 21. decembrī Astanā (Kazahstāna), un tā 281. panta 3. punktā paredzētā provizoriskā piemērošana sākās 2016. gada 1. maijā.
6

Šīs pašas regulas 10. panta “Lielāka un mazāka komforta apstākļi” 2. punktā ir paredzēts: “Ja apkalpojošais gaisa pārvadātājs izvieto pasažieri zemākas klases vietā, nekā to paredz pasažiera iegādātā biļete, pārvadātājs, izmantojot 7. panta 3. punktā minētos līdzekļus, septiņās dienās atlīdzina pasažierim: a) 30 % no biļetes cenas attiecībā uz lidojumiem 1500 kilometru vai mazākā attālumā vai b) 50 % no biļetes cenas attiecībā uz visiem lidojumiem Kopienas iekšienē vairāk nekā 1500 kilometru attālumā [..] un visiem citiem lidojumiem 1500 līdz 3500 kilometru attālumā, vai c) 75 % no biļetes cenas attiecībā uz visiem lidojumiem, uz ko neattiecas a) vai b) apakšpunkts [..].”
26

Jāprecizē, ka lietā, kurā tika taisīts minētais spriedums, Tiesai tika vienīgi jautāts, vai Direktīva 2002/47 ir jāinterpretē tādējādi, ka tā šo nodrošinājumu ņēmējiem dod tiesības tos izpildīt neatkarīgi no maksātnespējas procesa uzsākšanas pret nodrošinājuma devēju. Tomēr, tā kā, ievērojot šā sprieduma 23. punktā teikto, šīs direktīvas 4. panta 5. punktā nav paredzēta atšķirība atkarībā no maksātnespējas procesa uzsākšanas pret nodrošinājuma devēju vai ņēmēju, minētā direktīva ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to izveidotais režīms arī finanšu nodrošinājumu ņēmējiem dod tiesības izpildīt šos nodrošinājumus neatkarīgi no maksātnespējas procesa uzsākšanas pret tiem.
37

IVN direktīvas pamatmērķim, kā arī šai direktīvai atzīstamajai plašajai piemērošanas jomai būtu pretrunā, ja no tās II pielikuma piemērošanas jomas tiktu izslēgti darbi, kurus veido stigas mežizstrāde, tādēļ, ka šādi darbi tajā nav skaidri minēti. Šāda interpretācija dalībvalstīm tik tiešām ļautu izvairīties no pienākumiem, kādi tām izriet no IVN direktīvas, kad tās atļauj veikt stigas mežistrādi neatkarīgi no tās apmēra.
33

Savukārt, kad kuģis, nākot no Sanktpēterburgas (Krievija), no jauna šķērsoja Somijas EEZ, Robežsardze ar 2011. gada 23. jūlija lēmumu, pirmkārt, noteica kā papildu aizsardzības pasākumu – Bosphorus samaksāt drošības naudu 17112 EUR, lai segtu iespējamā naudas soda, ko tam uzliktu par naftas produktu noplūdi no šī kuģa, summu, un, otrkārt, aizturēja to. Pēc šīs drošības naudas samaksas 2011. gada 25. jūlijā kuģis turpināja savu maršrutu.
42

Tādējādi šī 13. panta, lasot to Regulas Nr. 650/2012 preambulas 32. apsvēruma gaismā, mērķis ir vienkāršot mantinieku un legatāru darbības, atkāpjoties no šīs regulas 4.–11. pantā paredzētajiem jurisdikcijas noteikumiem. Līdz ar to tiesām, kurām saskaņā ar minētās regulas 4. pantu ir jurisdikcija lemt par mantošanu kopumā, principā ir jurisdikcija saņemt mantošanas paziņojumus. No minētā izriet, ka šajā 4. pantā paredzētais jurisdikcijas noteikums attiecas arī uz procedūrām, kuru beigās netiek pieņemti tiesas nolēmumi.
57

Līdz ar to iesniedzējtiesai ir jāatbild, ka LESD 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas principā neaizliedz tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā aplūkotais, saskaņā ar kuru koncerna sabiedrībām rezidentēm ir atļauts no to kopējiem ienākumiem atskaitīt šī koncerna meitasuzņēmuma nerezidenta pastāvīga uzņēmuma rezidenta zaudējumus tikai gadījumā, ja tās dalībvalsts, kurā ir minētā meitasuzņēmuma juridiskā adrese, tiesiskajā regulējumā nav atļauts šos zaudējumus atskaitīt no pēdējās minētās ienākumiem, ja šo tiesību aktu piemērošana ir apvienota ar nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanas konvencijas piemērošanu, kura šajā pēdējā minētā dalībvalstī atļauj no meitasuzņēmuma maksātā ienākuma nodokļa atskaitīt summu, kas atbilst dalībvalstī, kurā atrodas šis pastāvīgais uzņēmums, saistībā ar tā darbību samaksātajam ienākuma nodoklim. Tomēr LESD 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir šādi valsts tiesību akti, ja to piemērošanas sekas ir tādas, ka minētajam koncernam tiek atņemta jebkāda faktiska iespēja atskaitīt minētos zaudējumus no saviem kopējiem ienākumiem, lai gan šo pašu zaudējumu ieskaitīšana minētā meitasuzņēmuma ienākumos nav iespējama dalībvalstī, kurā tas ir reģistrēts, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.
12

2007. gada 7. novembra brīdinājuma vēstulē Komisija norādīja uz iespējamo Beļģijas nodokļu noteikumu, kas attiecas uz ienākumiem no nekustamā īpašuma ārzemēs (turpmāk tekstā – “strīdīgais tiesiskais regulējums”) neatbilstību LESD 63. pantā un EEZ līguma 40. pantā paredzētajiem pienākumiem. Šī neatbilstība izrietot no atšķirīgas kārtības, kādā ir nosakāmi ar nodokli apliekamie ienākumi atkarībā no tā, vai nekustamais īpašums ir Beļģijā vai citā valstī. Pēdējā minētajā gadījumā, apliekot ar nodokli Beļģijas rezidentu ienākumus, ienākumiem no nekustamā īpašuma tiekot piemērota nelabvēlīgāka kārtība salīdzinājumā ar ienākumiem no Beļģijā esoša nekustamā īpašuma. Šī atšķirīgā attieksme varot ierobežot kapitāla brīvu apriti. Ar 2008. gada 17. marta vēstuli Beļģijas Karaliste atspēkoja šos pieņēmumus.
15

2010. gada 12. martāP & C Diseldorfa cēla prasību Landgericht Hamburg (Hamburgas apgabaltiesa, Vācija), lūdzot noteikt, ka P & C Hamburga vairs nevar atsaukties uz Vācijas vārdisku preču zīmju “PUC” agrākajām tiesībām, galvenokārt motivējot ar to, ka šīs preču zīmes datumā, kurā tās tika izslēgtas no reģistra tāpēc, ka P & C Hamburga bija no tām atteikusies, varēja tikt izslēgtas no reģistra arī to tiesību atcelšanas dēļ. Pakārtoti P & C Diseldorfa apgalvoja, ka šīs preču zīmes šajā datumā esot bijis iespējams izslēgt no reģistra arī tāpēc, ka eksistēja agrākas tiesības, kuru īpašniece ir šī sabiedrība.
40

Turklāt ir jānorāda, ka gan 2011. gada 14. aprīļa un 29. jūnija dokumentā “Guidance Document no 2 on the harmonized free allocation methodology for the EU‑ETS post 2012 (Guidance on allocation methodologies)” (Pamatnostādnes Nr. 2 par saskaņotas bezmaksas sadales metodi Eiropas Savienībā pēc 2012. gada (sadales metodoloģijas vadlīnijas)), 22. lpp., gan 2011. gada 14. aprīļa un 6. septembra dokumentā “Guidance Document no 8 on the harmonized free allocation methodology for the EU‑ETS post 2012 – Waste gases and process emissions sub‑installation” (Pamatnostādnes Nr. 8 par saskaņotas bezmaksas sadales metodi Eiropas Savienībā pēc 2012. gada – dūmgāzes un procesa emisijas apakšiekārtas), 4.–6. lpp., kas ir publicēti Komisijas tīmekļa vietnē, pēdējā minētajā ir aplūkotas vienīgi emisijas, kas rodas no nepilnīgi oksidēta oglekļa no dūmgāzēm.
29

Iesniedzējtiesa nav atzinusi par nederīgu šo interpretāciju, saskaņā ar kuru pamatlietā aplūkotā norma var tikt uztverta tādējādi, ka ar to ir atļauta atkāpe no principa par darba līguma automātisku izbeigšanu, darba ņēmējam sasniedzot parasto pensionēšanās vecumu. Atšķirībā no gados jaunākiem darba ņēmējiem, darba ņēmējs, kas sasniedz parasto pensionēšanās vecumu, var vai nu šīs darba attiecības pagarināt, vai arī pilnīgi izstāties no darba dzīves.