CIVILDIENESTA TIESAS SPRIEDUMS (pirmā palāta)

2009. gada 25. novembrī

Lieta F‑1/09

Françoise Putterie‑De‑Beukelaer

pret

Eiropas Komisiju

Civildienests – Ierēdņi – Paaugstināšana amatā – Atestācijas procedūra – Potenciāla novērtējums

Priekšmets Prasība, kas celta saskaņā ar EKL 236. pantu un EAEKL 152. pantu un ar kuru F. Putterie‑De‑Beukelaer lūdz, pirmkārt, atcelt Komisijas 2008. gada 30. septembra lēmumu, ar kuru noraidīta viņas sūdzība par iecēlējinstitūcijas 2008. gada 27. marta lēmumu, ar kuru viņa netiek pielaista atestācijas procedūrai, kura rīkota 2007. gada paaugstināšanai amatā, un, otrkārt, atcelt šo pēdējo lēmumu

Nolēmums Prasību noraidīt. Prasītāja sedz tiesāšanās izdevumus.

Kopsavilkums

1. Ierēdņi – Prasība – Prasība par lēmumu, ar kuru noraidīta sūdzība – Pieņemamība

(Civildienesta noteikumu 90. un 91. pants)

2. Ierēdņi – Atestācijas procedūra – Atestācijai nepielaista kandidāta sūdzība – Noraidošs lēmums – Pienākums norādīt pamatojumu – Piemērojamība

(Civildienesta noteikumu 43. pants, XIII pielikuma 10. pants)

3. Ierēdņi – Atestācijas procedūra – Īstenošanas kārtība Komisijā – Pieņemšanas kritēriji – “Administratīvā asistenta” līmeņa funkciju uzņemšanās potenciāls (Civildienesta noteikumu XIII pielikuma, 10. panta 3. punkts)

4. Ierēdņi – Psiholoģiska vardarbība – Jēdziens – Karjeras attīstības ziņojums, kas ietver pilnībā adekvātas nelabvēlīgas piezīmes un vērtējumu – Izslēgšana

(Civildienesta noteikumu 12.a pants)

1. Ja papildus prettiesiskā lēmuma atcelšanai ierēdnis vienlaikus lūdz arī lēmuma, ar kuru tiek noraidīta tā sūdzība, atcelšanu, šiem pēdējiem prasījumiem nav autonoma satura un tie patiesībā atbilst tiem, kas ir vērsti pret apstrīdēto lēmumu. Tomēr, pat ja šī ierēdņa prasība ir jāvērtē kā tāda, kas ir vērsta uz apstrīdētā lēmuma atcelšanu, šis apstāklis tai neliedz norādīt prasījumus, kuri ir vērsti vienīgi pret lēmumu noraidīt sūdzību. Patiesībā, ja būtu citādi, ierēdnis, kurš uzskata, ka attiecībā uz viņa sūdzību iecēlējiestāde nav pieņēmusi atbilstoši pamatotu pozīciju, nevarētu to apstrīdēt Savienības tiesā, lai gan iecēlējinstitūcijas lēmums par sūdzības noraidīšanu ir lēmums, attiecībā ar kuru tam jāspēj izvērtēt administrācijas nostājas pamatotība attiecībā uz to un iespēju celt prasību tiesā.

(skat. 32. un 42. punktu)

Atsauces

Tiesa: 1989. gada 17. janvāris, 293/87 Vainker/Parlaments, Recueil, 23. lpp., 8. punkts.

Pirmās instances tiesa: 2004. gada 10. jūnijs, T‑330/03 Liakoura/Padome, Krājums‑CDL, I‑A‑191. un II‑859. lpp., 13. punkts.

Civildienesta tiesa: 2008. gada 15. decembris, F‑34/07 Skareby/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑1‑0000. un II‑A‑1‑0000. lpp., 27. punkts, spriedums pārsūdzēts Vispārējā tiesā, lieta T‑91/09 P.

2. Lēmums, ar kuru ierēdnis netiek pielaists atestācijai Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 10. panta izpratnē, var nebūt pamatots. Patiesībā, kā tas ir lēmumu par paaugstināšanu amatā gadījumos, iecēlējinstitūcijai nav jāpamato savs lēmums attiecībā uz kandidātiem, kuri nav pielaisti atestācijai, bet gan tikai lēmums noraidīt, pamatojoties uz Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktu iesniegtas šo kandidātu sūdzības, kuru pamatojumam ir jāatbilst to lēmumu pamatojumam, par kuriem iesniegtas sūdzības, tādējādi, lai abu lēmumu pamatojumi atbilstu viens otram. Šis pamatošanas pienākums attiecībā uz novērtēšanu un paaugstināšanu amatā attiecas tikai uz tiesisko nosacījumu, kuriem Civildienesta noteikumi un tā piemērošanas noteikumi pakļauj apstrīdētā lēmuma tiesiskumu, pārbaudi.

(skat. 43., 44. un 51. punktu)

Atsauces

Tiesa: 1993. gada 9. decembris, C‑115/92 P Parlaments/Volger, Recueil, I‑6549. lpp., 22. punkts; 1974. gada 30. oktobris, 188/73 Grassi/Padome, Recueil, 1099. lpp., 11.–14. punkts

Pirmās instances tiesa: 1997. gada 18. decembris, T‑142/95 Delvaux/Komisija, Recueil FP, I‑A‑477. lpp. un II‑1247. lpp., 84. punkts; 2001. gada 14. jūnijs, T‑230/99 McAuley/Padome, Recueil FP, I‑A‑127. un II‑583. lpp., 51. punkts; 2001. gada 12. jūlijs, T‑131/00 Schochaert/Padome, Recueil FP, I‑A‑161. un II‑743. lpp., 19. punkts.

3. Trešais nosacījums, kuram pakļauta Komisijas ierēdņu atestācija šīs institūcijas 2006. gada 29. novembra lēmuma par atestācijas procedūras ieviešanas kārtību 5. panta 1. punkta izpratnē attiecībā uz potenciālu uzņemties “administratīvā asistenta” līmeņa funkcijas, nav pretrunā Civildienesta noteikumiem, kuri regulē atestācijas procedūru. Patiesībā minētais lēmums šajā ziņā tikai precizē nosacījuma saistībā ar Civildienesta noteikumu XIII pielikuma 10. panta 3. punktā minētajiem “nopelniem” piemērojamību. Turklāt no šī pēdējā noteikuma skaidri izriet, ka, tā kā nopelni ir viens no nosacījumiem, lai ierēdnis varētu saņemt atestāciju, tikai funkciju izpildes atbilstība priekšniecības vēlmēm ļauj ierēdnim kļūt par atestācijas lēmuma adresātu.

Turklāt 2006. gada 29. novembra lēmuma 5. panta 1. punkts, neņemot vērā tā formulējumu, ir jāinterpretē kā tāds, kas attiecas tikai uz funkcijām, kuras atbilda tām funkcijām, kuras pirms asistentu funkciju grupas radīšanas pildīja B kategorijas ierēdņi, kuri no 2004. gada 1. maija kļuva par B* kategorijas ierēdņiem. Turklāt, neesot precīzai jēdziena ““potenciāls” uzņemties bijušās B* kategorijas funkcijas” definīcijai, ir jāpieņem tāda definīcija, kas atspoguļotu potenciālu ne tikai no efektīvas noteiktu bijušās B* kategorijas funkcijas uzdevumu izpildes, bet arī veidā, kādā kandidāts pilda savas funkcijas atestācijas brīdī. Šāda jēdziena “potenciāls” izpratne pilnībā atbilst Kopienas likumdevēja mērķim, ko tas vēlas sasniegt ar atestācijas procedūru. Patiesībā atestācija ļauj ierēdņiem, kuri tajā piedalās, iegūt labvēlīgākas karjeras iespējas, proti, kļūt par amatā paaugstināšanas procedūru subjektiem, kuras citkārt tiem būtu liegtas, un noteiktā laikā saņemt tiesības uz tādu atbildības un atalgojumu līmeni, kas dažkārt ir salīdzināma ar ierēdņu, kuri pieder administratoru grupai, līmenim. Tātad ir pavisam normāli, ja bijušajā C un D kategorijā ietilpstošiem ierēdņiem piedāvātā amatā paaugstināšanas “griestu atcelšana”, kura pieļauj atestāciju, daļēji balstās uz veidu, kādā tiek sniegti pakalpojumi interesentiem un nav atkarīga tikai no tiem uzticēto uzdevumu rakstura.

(skat. 59., 62. un 64.–67. punktu)

4. Pats par sevi netiek uzskatīts par norādi uz psiholoģisku vardarbību tas, ka ierēdņa karjeras attīstības ziņojumā ir nelabvēlīgas piezīmes un vērtējumi, ja tie šķiet pilnībā adekvāti atbilstoši identificējamiem pierādījumiem, ar kuriem tie ir pamatoti.

(skat. 84. punktu)

Atsauce

Pirmās instances tiesa: 2006. gada 16. maijs, T‑73/05 Magone/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑2‑107. un II‑A‑2‑85. lpp., 29. un 79. punkts.