Keywords

Summary



Keywords

1. Iestāžu akti – Pamatojums – Pienākums – Apjoms

(EK līguma 92. pants [jaunajā redakcijā ar grozījumiem – EKL 87. pants] un 93. un 190. pants [jaunajā redakcijā – EKL 88. un 253. pants])

2. Iestāžu akti – Pamatojums – Pienākums – Apjoms

(EK līguma 190. pants [jaunajā redakcijā ar grozījumiem – EKL 253. pants])

3. Iestāžu akti – Pamatojums – Pienākums – Apjoms

(EK līguma 173. pants [jaunajā redakcijā ar grozījumiem – EKL 230. pants] un 190. pants [jaunajā redakcijā – EKL 253. pants])

4. Iestāžu akti – Pamatojums – Pienākums – Apjoms

(EK līguma 92. pants [jaunajā redakcijā ar grozījumiem – EKL 87. pants] un 93. un 190. pants [jaunajā redakcijā – EKL 88. un 253. pants])

5. Valstu piešķirtie atbalsti – Jēdziens

(EK līguma 92. panta 1. punkts [jaunajā redakcijā ar grozījumiem – EKL 87. panta 1. punkts])

6. Valstu piešķirtie atbalsti – Jēdziens

(EK līguma 92. panta 1. punkts [jaunajā redakcijā – EKL 87. panta 1. punkts])

Summary

1. Līguma 190. pantā (jaunajā redakcijā – EKL 253. pants) prasītajam pamatojumam jābūt atbilstošam attiecīgā tiesību akta būtībai un tajā skaidri un neapšaubāmi jābūt norādītai tās iestādes argumentācijai, kura pieņēma attiecīgo tiesību aktu, tādā veidā, kas ieinteresētajām personām ļautu iepazīties ar pieņemtā tiesību akta pamatojumu un attiecīgajai tiesai īstenot savas kontroles pilnvaras. Prasība pamatot ir izvērtējama, vadoties no attiecīgās lietas apstākļiem, it īpaši attiecīgā tiesību akta satura, izvirzīto pamatojumu rakstura un intereses saņemt izskaidrojumu, kāda ir tiesību akta adresātiem vai citām personām, kuras tas skar tieši un individuāli. Netiek prasīts, lai pamatojumā tiktu aplūkoti visi atbilstošie faktiskie un tiesiskie apstākļi, jo tiesību akta pamatojuma atbilstība Līguma 190. pantā noteiktajām prasībām ir jāvērtē ne tikai atkarībā no tā formulējuma, bet arī konteksta, kā arī visu tiesību normu kopuma, kas regulē attiecīgo jomu.

Īpaši, attiecībā uz Komisijas lēmumu, kurā ir noliegts, ka pasākums, par ko bija iesniegta sūdzība, ir valsts atbalsts, Komisijai jebkurā gadījumā pietiekamā apjomā ir sūdzības iesniedzējam jāatspoguļo iemesli, pamatojoties uz kuriem sūdzībā minētie faktiskie un tiesiskie apstākļi nav pietiekami, lai pierādītu valsts atbalsta esamību. Tomēr Komisijai nav jāizsaka viedoklis par apstākļiem, kas ir acīmredzami nevietā, kam nav nozīmes vai kas ir acīmredzami otršķirīgi.

(sal. ar 63. un 64. punktu)

2. Gadījumos, kad Komisijai ir piešķirta rīcības brīvība tās funkciju īstenošanai, vēl jo lielāka nozīme ir Kopienas tiesiskās kārtības sniegto garantiju ievērošanai administratīvās procedūras laikā. Pie šīm garantijām it īpaši pieder kompetentās iestādes pienākums rūpīgi un objektīvi pārbaudīt visus apstākļus, kas attiecas uz attiecīgo lietu, un pietiekami pamatot savus lēmumus.

(sal. ar 65. punktu)

3. Kaut arī Komisijai nav pienākuma lēmumu pamatojumā, kas pieņemti, lai nodrošinātu konkurences tiesību piemērošanu, izklāstīt visus faktiskos un tiesību jautājumus, kā arī apsvērumus, kas tai lika pieņemt šādu lēmumu, tomēr saskaņā ar Līguma 190. pantu (jaunajā redakcijā – EKL 253. pants) tai vismaz ir jāmin fakti un apsvērumi, kas ir būtiski kopsakarā ar tās lēmumu, lai šādā veidā dotu iespēju Kopienu tiesai un ieinteresētajām personām uzzināt Līguma piemērošanas apstākļus.

Ja vien nepastāv īpaši apstākļi, lēmumā ir jāietver pamatojums un to nedrīkst pirmo reizi izskaidrot tikai vēlāk tiesā. Pamatojums ieinteresētajai personai principā jāpaziņo vienlaikus ar tai nelabvēlīgo lēmumu. Pamatojuma trūkumu nevar novērst tādā veidā, ka ieinteresētā persona lēmuma pamatojumu uzzina tiesvedībā Kopienu tiesā. Tādēļ, ja Komisijas lēmumam, ar kuru ir piemērots Līguma 92. pants (jaunajā redakcijā ar grozījumiem – EKL 87. pants), ir nozīmīgi trūkumi, Komisija nevar tos novērst, iesniedzot Pirmās instances tiesā pirmo reizi skaitļus un citus analīzes elementus, kas ļauj konstatēt, ka tā ir pareizi piemērojusi Līguma 92. pantu, ja vien tas neattiecas uz analīzes elementiem, ko neviens no lietas dalībniekiem nav apstrīdējis iepriekšējā administratīvā procedūrā.

No minētā izriet, ka Komisijas pārstāvju Pirmās instances tiesā sniegtā argumentācija nenovērš apstrīdētā lēmuma pamatojuma nepietiekamību. Lēmuma rezolutīvā daļa un pamati, kas ir obligāti jāpamato atbilstoši Līguma 190. pantam, ir nedalāms veselums, tādējādi tos var pieņemt vienlaikus vienīgi Komisijas locekļu kolēģija, ievērojot koleģialitātes principu, un ikviens grozījums pamatojumā, kas nav tikai ortogrāfisks vai gramatisks labojums, ietilpst kolēģijas izņēmuma kompetencē.

Šajā sakarā Kopienu tiesai, izskatot prasību atcelt tiesību aktu, kas celta saskaņā ar Līguma 173. pantu (jaunajā redakcijā ar grozījumiem – EKL 230. pants), ir vienīgi jāpārbauda apstrīdētā tiesību akta likumība. Līdz ar to Pirmās instances tiesas kompetencē nav novērst iespējamo pamatojuma trūkumu vai papildināt Komisijas pamatojumu, pievienojot tam vai aizstājot elementus, kas neizriet no paša apstrīdētā lēmuma.

(sal. ar 66.–70. punktu)

4. Pienākuma norādīt lēmuma pamatojumu apjoms ir jāvērtē atkarībā no apstākļiem lietā, kas, ja nepieciešams, var būt pamats detalizētākam pamatojumam.

Detalizētāku pamatojumu apstiprina lietas apstākļi, kas saistīti ar to, ka šis ir viens no pirmajiem lēmumiem, kurā ir aplūkots tāds sarežģīts ekonomisks jautājums, kā mātes sabiedrības, kas darbojas rezervētā tirgū un nodrošina loģistikas un tirdzniecības atbalstu savai meitas sabiedrībai, kas nedarbojas rezervētā tirgū, izmaksu aprēķins, piemērojot tiesību normas valsts atbalsta jomā. Turklāt tas, ka šajā sakarā sūdzības iesniedzēji administratīvās procedūras laikā iesniedza vairākus ekonomiskus pētījumus, arī liek Komisijai sagatavot rūpīgu pamatojumu, atbildot uz visiem būtiskajiem minēto sūdzības iesniedzēju argumentiem, kas pamatoti ar šiem ekonomiskajiem pētījumiem.

Ar šādiem nosacījumiem Līguma 190. panta (jaunajā redakcijā – EKL 253. pants) prasībām neatbilst tāds lēmuma pamatojums, kurā ir tikai ļoti vispārīgi izskaidrota Komisijas izmantotā izmaksu vērtēšanas metode un sasniegtais gala rezultāts, bet nav ar nepieciešamo precizitāti klasificētas mātes sabiedrības atšķirīgās izmaksas, kas radušās, nodrošinot loģistikas un tirdzniecības atbalstu tās meitas sabiedrībai un pasta tīkla izmantošanas nemainīgās izmaksas, un precizēta atlīdzība par pašu kapitāla izmantošanu.

(sal. ar 96.–98. punktu)

5. Komisijas vērtējums par to, kādā veidā, nepastāvot analītiskai grāmatvedības uzskaitei, tika aprēķinātas mātes sabiedrības, kas darbojas rezervētā tirgū, izmaksas, nodrošinot loģistikas un tirdzniecības atbalstu meitas sabiedrībai, kas nedarbojas rezervētā tirgū, ietvēra sarežģītu ekonomisku vērtējumu. Pieņemot tiesību aktu, kas ietver kompleksu ekonomisku novērtējumu, Komisijai ir plaša rīcības brīvība, un šī tiesību akta kontrole tiesā, pat ja principā tā ir “visaptveroša”, attiecībā uz to, vai akts ietilpst Līguma 92. panta 1. punkta (jaunajā redakcijā ar grozījumiem – 87. panta 1. punkts) piemērošanas jomā, aprobežojas ar to, ka pārbauda, vai ir ievēroti procedūras un pamatojuma noteikumi, vai ir pareizi konstatēti fakti, uz kuriem balstīts apstrīdētais lēmums, un vai nav pieļautas acīmredzamas kļūdas šo faktu vērtējumā vai nepareiza pilnvaru izmantošana. Īpaši Pirmās instances tiesa nav tiesīga aizstāt lēmuma autora ekonomisko vērtējumu ar savu vērtējumu.

Šajā sakarā, ja mātes sabiedrība darbojas pasta jomā, Komisija nepieļauj acīmredzamu kļūdu vērtējumā, izvēloties lineārās retropolācijas metodi. Argumentācija, saskaņā ar kuru šī metode neievēro pieaugoša apjoma atdevi, eksprespasta produkta vienības cenai samazinoties pieaugot produkcijas apjomam, attiecas uz gadījumu, kad privāts komercuzņēmums uzsāk savu darbību un īpaši ja tas izveido izplatīšanas tīklu no jauna. Tas neattiecas uz tādas jaunas darbības uzsākšanu, kas ir tikai maza jau esošo darbību daļa un kam jau ir izdarītas lielākā daļa nemainīgo izmaksu. Tādā nozarē, kā pasta nozare, kurā nemainīgās izmaksas ir ļoti nozīmīgas, bet tās rodas no pašas mātes sabiedrības, kas darbojas rezervētā nozarē, tīkla pastāvēšanas un nav atkarīgas no meitas sabiedrības darbības, nevar piekrist šai argumentācijai.

(sal. ar 128., 130. un 131. punktu)

6. Valsts atbalsta jēdzienam Līguma 92. panta (jaunajā redakcijā ar grozījumiem – EKL 87. pants) nozīmē ir ļoti plaša piemērošanas joma. Šīs normas mērķis ir novērst to, ka tirdzniecību starp dalībvalstīm iespaido valsts iestāžu sniegtas priekšrocības, kas dažādos veidos rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot labumu konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai. Tādējādi valsts atbalsta jēdziens ietver ne tikai pozitīvas priekšrocības, tādas kā subsīdijas, bet arī intervences, kas visdažādākajā veidā mazina izmaksas, kas parasti ir iekļautas uzņēmuma budžetā un kurām – kas tādējādi nav subsīdijas vārda tiešā nozīmē – ir tāds pats raksturs un identiskas sekas. Viena no netiešajām priekšrocībām, kam ir tādas pašas sekas kā valsts atbalstam, ir preču vai pakalpojumu piegāde ar labvēlīgākiem nosacījumiem.

Turklāt Līguma 92. panta 1. punktā (jaunajā redakcijā ar grozījumiem – EKL 87. panta 1. punkts) valsts intervences nav nošķirtas atbilstoši to cēloņiem vai mērķiem, bet gan definētas atkarībā no to sekām.

Tātad tāda pakalpojuma, kas neattiecas uz rezervēto nozari, klientūras, kuru radījusi mātes sabiedrība, kas darbojas rezervētā tirgū, izmantojot likumīga monopola resursus, nodošana bez atlīdzības privāttiesībām pakļautai meitas sabiedrībai ir valsts atbalsts. Ir runa par atsevišķu uzņēmuma loģistikas un tirdzniecības palīdzības pasākumu tā meitas sabiedrībai. Turklāt šī klientūra ir nemateriāls aktīvs, kam ir ekonomiska vērtība. Šo secinājumu neatspēko tas, ka klientūrai grāmatvedībā nav vērtības. Pat ja runa ir par faktoru, kura apjomu ir grūti noteikt, tas tomēr nenozīmē, ka tam nav nekādas vērtības. Šajā sakarā pati adrešu sarakstu saistībā ar noteiktām darbībām izveide un tirdzniecība ir ekonomiska darbība.

(sal. ar 158.–160. un 163.–169. punktu)