ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
35.

Apelācijas sūdzībā Padome apgalvo, ka, pirmkārt, tā ir parakstījusi strīdīgos aktus; otrkārt, ka tā nodalīja šo aktu pamatojuma izklāstus un paziņoja šī dokumenta izvilkumu, kurā bija ietverti šie izklāsti un pamatojums attiecībā uz Hamas, vienīgi uz šo organizāciju, atbilstoši Vispārējās tiesas judikatūrai ( 33 ); treškārt, ka lietā, kurā tika pieņemts spriedums Komisija/BASF u.c., komisāru kolēģija bija pieņēmusi lēmumu, kas nesakrita ne ar atsevišķu valodu versijām, ne ar tām dokumenta versijām, kuras bija publicētas un izsniegtas skartajām vienībām, savukārt šajā lietā, pirmkārt, nav pierādīts un nav pat apgalvots, ka Hamas nosūtītie pamatojuma izklāsti atšķīrās no tiem, kurus pieņēma Padome, un, otrkārt, strīdīgo aktu un pamatojuma izklāstu teksti tika pieņemti atbilstoši vienai un tai pašai procedūrai, kas ir paredzēta Padomes reglamenta 12. panta 1.punktā; ceturtkārt, ka Hamas paziņotajā dokumentā bija elektroniskais paraksts, zīmogs un datums; piektkārt, ka no sprieduma Komisija/BASF u.c. neizriet, ka dokumentam, kurā ir ietverti pamatojuma izklāsti, ir jābūt ar atsevišķu Padomes priekšsēdētāja un ģenerālsekretāra parakstu; sestkārt, ka Hamas nosūtītās vēstules bija ar Padomes ģenerālsekretariāta zīmogu, kaut arī tajās piesardzības nolūkā pret ģenerālsekretariāta personālu nebija norādīts konkrēts izsūtītājs, jo šādas vēstules tiek adresētas terora aktos iesaistītām personām un vienībām. Turklāt savā atbildē uz Tiesas uzdotajiem jautājumiem rakstveida atbildei, Padome nošķir, pirmkārt, akta autentifikāciju, kura sekas ir iespēja uz to atsaukties attiecībā pret trešām personām un kas atkarībā no gadījuma izriet no tā publicēšanas vai paziņošanas, un, otrkārt, pienākumu parakstīt aktu, kam ir cits mērķis, proti, nodrošināt pieņemtā teksta nemainīgumu un noteikt atbilstošās iestādes gribu.
185.

Otrā pamata otrajā daļā Tempus būtībā apgalvo, ka Komisija nav izklāstījusi iemeslus, kādēļ tā apstrīdētā lēmuma 152. apsvērumā konstatēja, ka jaudas līgumu darbības ilgums bija pietiekams, lai ļautu jaunienācējiem ienākt tirgū, tas attiecās arī uz pieprasījuma reakcijas pārvaldības operatoriem, neraugoties uz to atšķirīgajiem iestrādes periodiem, kas minēti minētā lēmuma 134. apsvērumā. Tomēr, manuprāt, kā to apgalvo Komisija, jautājums, vai viena gada līgumi var nodrošināt pieprasījuma reakcijas pārvaldības dalību jaudas tirgū, galvenokārt ir atkarīgs no šiem operatoriem nepieciešamā finansējuma, nevis no viņu iestrādes periodiem. Tādējādi, ņemot vērā Tiesas paziņojumu, ka īss pamatojums var būt pietiekams ( 81 ), nav nozīmes tam, ka attiecībā uz jaudas līgumu darbības ilgumu apstrīdētajā lēmumā nav atsauces uz pieprasījuma reakcijas pārvaldības operatoru atšķirīgajiem iestrādes periodiem. No tā izriet, ka arī otrā pamata otrā daļa ir jānoraida.
174.

Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai dod lietas dalībniecēm un tiesai objektīvus kritērijus, lai izvērtētu Komisijas pieņemto lēmumu pareizību, bet tās arī ietver ierobežojumus un atbrīvojumus, kas nostiprina Komisijas rīcības brīvību. Pietiek atgādināt it īpaši pamatnostādņu 37. punktu, atbilstoši kuram, “lai gan šīs pamatnostādnes sniedz vispārēju metodiku naudas soda noteikšanai, konkrētie lietas apstākļi vai vajadzība panākt preventīvu iedarbību var attaisnot Komisijas novirzīšanos no šīs metodikas vai no 21. punktā minētajiem ierobežojumiem”.
84.

Otrkārt, es piekrītu argumentam, ar kuru Komisija apgalvo, ka kapitāls ir viens no ražošanas faktoriem un ka tāpēc pasākumi, kas ietekmē to izmaksas, piedāvājot, piemēram, iespēju piekļūt finansējumam par zemākām izmaksām preferenciālu nodokļu režīmu dēļ, kas ir pamatoti ar pasākumiem, kuri izriet no agrākās sistēmas, kurā nebija tirgus ekonomikas, bez šaubām var izraisīt finansiālā stāvokļa izkropļojumu, kas var ietilpt 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta trešā ievilkuma piemērošanas jomā. No tā izriet, ka Vispārējās tiesas argumentācija pārsūdzētā sprieduma 68. un 69. punktā ne tikai ir pamatota ar attiecīgās tiesību normas kļūdainu interpretāciju, bet ir, manuprāt, kļūdaina arī no šā viedokļa.
116.

Vispārējā tiesa uzskatīja, ka strīda priekšmets attiecas uz jautājumu, vai no apelācijas sūdzības iesniedzējas iemaksas aprēķina bija jāizslēdz saistības, kuras attiecas uz tās ar atbalsta darbību saistīto palīgdarbību. Šķiet, ka Vispārējā tiesa, no vienas puses, šādi definēto strīda priekšmetu ir uzskatījusi par tādu, kas nav saistīts ar otro strīdīgo lēmumu, un, no otras puses, to ir nodalījusi no ex ante iemaksas par 2016. gadu kopējās summas.
27.

Šādos apstākļos Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lietuvas Augstākā tiesa) tostarp ir uzdevusi šādus prejudiciālus jautājumus: “4) Vai Direktīvas 89/665 1. panta 1. punkta trešā daļa, kurā noteikts pārbaudes procedūru efektivitātes princips, šī panta 3. un 5. punkts, Direktīvas 2014/24 21. pants, un Direktīva 2016/943, it īpaši 18. apsvērums un tās 9. panta 2. punkta trešā daļa (kopā vai atsevišķi, bet ar tiem neaprobežojoties), ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja valsts tiesiskajā regulējumā publiskā iepirkuma jomā ir nostiprināta saistoša pirmstiesas strīdu izšķiršanas procedūra: a) līgumslēdzējai iestādei piegādātājam, kurš ierosināja pārbaudes procedūru, ir jāsniedz visa informācija par cita piegādātāja piedāvājumu (neatkarīgi no tā konfidenciālā rakstura), ja šīs procedūras priekšmets ir tieši cita piegādātāja piedāvājuma izvērtējuma tiesiskums un piegādātājs, kas ierosināja procedūru, pirms tam nepārprotami ir lūdzis līgumslēdzēju iestādi to sniegt; b) vai neatkarīgi no atbildes uz iepriekšējo jautājumu līgumslēdzējai iestādei, noraidot piegādātāja iesniegto sūdzību par konkurenta piedāvājuma izvērtēšanas tiesiskumu, jebkurā gadījumā ir jāsniedz skaidra, pilnīga un konkrēta atbilde, kaut arī pastāv risks izpaust tai uzticēto konkursa konfidenciālo informāciju? 5) Vai Direktīvas 89/665 1. panta 1. punkta trešā daļa, 1. panta 3. un 5. punkts un 2. panta 1. punkta b) apakšpunkts, Direktīvas 2014/24 21. pants un Direktīva 2016/943, it īpaši tās 18. apsvērums (kopā vai atsevišķi, bet ar tiem neaprobežojoties), ir interpretējami tādējādi, ka līgumslēdzējas iestādes lēmums nepiešķirt piegādātājam piekļuvi cita dalībnieka piedāvājuma konfidenciālajai informācijai ir lēmums, kuru var atsevišķi apstrīdēt tiesā? 6) Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīvas 89/665 1. panta 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka piegādātājam ir jāiesniedz līgumslēdzējai iestādei sūdzība par šādu tās lēmumu un, ja nepieciešams, jāceļ prasība tiesā? 7) Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīvas 89/665 1. panta 1. punkta trešā daļa un 2. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka – atkarībā no pieejamās informācijas apjoma par cita piegādātāja piedāvājuma saturu – piegādātājs var celt prasību tiesā vienīgi saistībā ar atteikumu sniegt viņam informāciju, atsevišķi neapšaubot citu līgumslēdzējas iestādes lēmumu tiesiskumu? 8) Neatkarīgi no atbildēm uz iepriekšējiem jautājumiem, vai Direktīvas 2016/943 9. panta 2. punkta trešā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesa, saņēmusi prasītājas lūgumu, kurā prasīts piespriest otrai strīdā iesaistītajai pusei uzrādīt pierādījumus un kurā prasīts, lai tiesa tos padara pieejamus prasītājai, šāds lūgums ir jāapmierina neatkarīgi no līgumslēdzējas iestādes darbībām publiskā iepirkuma vai pārbaudes procedūrās? 9) Vai Direktīvas 2016/943 9. panta 2. punkta trešā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka, noraidot prasītājas lūgumu par otras strīdā iesaistītās puses konfidenciālas informācijas izpaušanu, tiesai pēc savas iniciatīvas būtu jāizvērtē datu, kuru konfidencialitātes zaudēšana tiek pieprasīta, nozīmīgums un to ietekme uz publiskā iepirkuma procedūras tiesiskumu?”
60.

No pārsūdzētā sprieduma neizriet, ka Vispārējā tiesa būtu tieši atbildējusi uz kādu no minētajiem argumentiem, kuru mērķis ir apšaubīt iepirkuma procedūras atbilstību pārredzamības prasībai. Turklāt minētā sprieduma pamatojums – manā skatījumā – arī netiešā veidā neļauj uzzināt iemeslus, kuru dēļ Vispārējā tiesa neapmierināja minētos argumentus. Netieša atbilde uz šiem argumentiem un it īpaši uz pirmo un otro argumentu faktiski nav nekādā veidā izsecināma no pārsūdzētā sprieduma 119.–121. punkta, kuros Vispārējā tiesa lēma par iebildumu par iepirkuma procedūras nepārredzamo raksturu. Tā neizriet arī no pārsūdzētā sprieduma 146.–150. punkta, kuros Vispārējā tiesa, patiesību sakot, diezgan lakoniski pievērsās argumentiem, kas ir saistīti ar uzņēmuma nomas līgumu.
19.

Visbeidzot, kas attiecas uz Savienības tiesiskā regulējuma piemērošanu ratione temporis, lai gan rīkojumā par prejudiciāla jautājuma uzdošanu par to nav konkrētas norādes, šķiet acīmredzams, ka darbības, pret kurām ir vērsta CIVC prasība, ir – vismaz daļēji – veiktas pēc Regulas Nr. 1308/2013 stāšanās spēkā. No tā izriet, ka prejudiciālie jautājumi ir jāsaprot kā tādi, kas uzdoti, lai saņemtu atbildi par Regulas Nr. 1308/2013 103. panta 2. punkta interpretāciju. Turklāt, lai gan arī šis elements skaidri neizriet no rīkojuma par prejudiciāla jautājuma uzdošanu, ir iespējams, ka daži no pārkāpumiem, ko GB, iespējams, ir izdarījis, pārkāpjot ACVN “Champagne”, ir sākušies Regulas Nr. 1234/2007 spēkā esamības laikā. Tāpēc, kaut arī prejudiciālo jautājumu analīzē es atsaukšos tikai uz Regulas Nr. 1308/2013 103. panta 2. punkta b) apakšpunktu, atbildes, ko ieteikšu sniegt uz šiem jautājumiem, ir spēkā arī nolūkā interpretēt 118.m pantu Regulā Nr. 1234/2007, kas grozīta ar Regulu Nr. 491/2009 ( 17 ), kura formulēta būtībā identiski.
35.

Turklāt, manuprāt, svarīgākais ir tas, ka šajā lietā ir jāņem vērā, pirmkārt, Likuma par patvēruma tiesībām 51. panta 2. punkta f) apakšpunkta ieviešana, kas ir pirmā iebilduma priekšmets, un, otrkārt, tas – kā to ir norādījusi Komisija – ka, Ungārijai pret to neiebilstot, atkāpes saturošajās tiesību normās, kas piemērojamas masveida imigrācijas izraisītas krīzes situācijā, ir noteikts pienākums personām, kuras vēlas saņemt starptautisko aizsardzību, doties uz vienu no tranzīta zonām, kas atrodas uz Serbijas–Ungārijas robežas, lai sagatavotu pieteikumu un tādējādi uzsāktu patvēruma procedūru. Taču Serbija parasti ir trešā valsts, kurā nepastāv vajāšanas risks Likuma par patvēruma tiesībām 51. panta 2. punkta f) apakšpunkta izpratnē. No šo abu elementu kombinācijas izriet, ka ikvienai personai vai organizācijai, kas starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējiem sniedz palīdzību, ir jāapzinās, ka šādos apstākļos šādi pieteikumi visticamāk ir lemti neveiksmei, un tādējādi tā sevi pakļauj konkrētam kriminālvajāšanas riskam ( 21 ).
28.

Vispirms ir jānorāda, ka, lai gan saskaņā ar Regulas Nr. 3821/85 15. pantu transportlīdzekļu vadītājiem ir jāreģistrē vadīšanas laiks, citi uzdevumi, pieejamība, vadīšanas pārtraukumi un ikdienas atpūtas laikposmi, lai iespējamās pārbaudes laikā varētu pārbaudīt, vai ikviens transportlīdzekļa vadītājs ievēro Regulas Nr. 561/2006 II nodaļā paredzētos noteikumus par transportlīdzekļa vadīšanas laikposmiem, pārtraukumiem un atpūtas laikposmiem, šo pienākumu apmērs nemainās atkarībā no vadītāja identitātes vai brauciena veida, bet gan no izmantotā transportlīdzekļa veida. Proti, Regulas Nr. 561/2006 piemērojamība – kas savukārt nosaka Regulas Nr. 3821/85 un no tās izrietošo pienākumu ( 6 ) piemērojamību – ir definēta pozitīvi ( 7 ) un negatīvi ( 8 ) atkarībā no transportlīdzekļu īpašībām un/vai to īpašā izmantojuma. Līdz ar to no tā izriet, ka visiem tādu transportlīdzekļu vadītājiem, uz kuriem attiecas Regula Nr. 561/2006, bija pienākums reģistrēt dažādus ar transportlīdzekļa vadīšanu saistītus datus, kas izriet no Regulas Nr. 3821/85 15. panta.
13.

Decreto legislativo del 16 aprile 1994, n. 297 – Approvazione del testo unico delle disposizioni legislative vigenti in materia di istruzione, relative alle scuole di ogni ordine e grado (1994. gada 16. aprīļa Leģislatīvais dekrēts Nr. 297, ar ko apstiprina to tiesību normu konsolidēto tekstu, kas ir spēkā izglītības jomā saistībā ar visu veidu un līmeņu skolām) (1994. gada 19. maijaGURI Nr. 115, turpmāk tekstā – “Leģislatīvais dekrēts Nr. 297/1994”) 309. panta par Katoļu reliģijas mācību 1. punktā ir paredzēts, ka visu veidu un līmeņu valsts skolās, kas nav universitātes, katoļu reliģijas mācīšanu reglamentē vienošanās starp Itālijas Republiku un Svēto Krēslu un tās attiecīgais papildu protokols, kas ir ratificēts ar 1985. gada 25. marta Likumu Nr. 121 un nolīgumiem, kuri paredzēti minētā protokola 5b. punktā. Saskaņā ar 309. panta 2. punktu “katoļu reliģijas mācības nodrošināšanai izglītības iestādes direktors pieņem darbā mācību personālu katru gadu uz noteiktu laiku pēc vienošanās ar diecēzes ordināriju”. Saskaņā ar Leģislatīvā dekrēta Nr. 297/1994 309. panta 3. punktu katoļu reliģijas pasniedzēji ir skolas mācību personāls, kuram ir tādas pašas tiesības un pienākumi kā citiem pasniedzējiem. Tomēr viņi periodiski vai kursa noslēgumā tikai veic to studentu novērtējumu, kuri ir apguvuši kursu par katoļu reliģijas mācību. Saskaņā ar Leģislatīvā dekrēta Nr. 297/1994 309. panta 4. punktu attiecībā uz katoļu ticības mācību tā vietā, lai liktu atzīmes un organizētu eksāmenus, pasniedzējiem sekmju izraksta vai skolas grāmatas pielikuma veidā ir jāsagatavo un jādara zināms ģimenēm īpašs vērtējums par skolēna interesi par šo mācību priekšmetu un viņa ieguvumiem no tā.
16.

Iebildumi, kurus Prosegur izvirza vienīgā apelācijas sūdzības pamata otrajā daļā, attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 133.–154. punktu, un to mērķis ir apstrīdēt šī sprieduma motīvus, pēc kuriem Vispārējā tiesa identificēja atsauces sistēmas mērķi un, ņemot vērā minēto mērķi, salīdzināja to uzņēmumu situāciju, kuri izmantoja ar strīdīgo pasākumu ieviesto priekšrocību, ar to uzņēmumu situāciju, kuri ir izslēgti no minētā pasākuma.
8.

Direktīvas 43. pantā (“Līgumu izmaiņas to darbības laikā”) ir noteikts: “1. Koncesijas bez jaunas koncesijas piešķiršanas procedūras saskaņā ar šo direktīvu var grozīt šādos gadījumos: a) ja izmaiņas – neatkarīgi no to vērtības naudā – ir paredzētas sākotnējos koncesijas dokumentos skaidrās, precīzās un nepārprotamās pārskatīšanas klauzulās, kuras var ietvert vērtības pārskatīšanas klauzulas, vai kā iespējas. Šādās klauzulās norāda iespējamo izmaiņu vai iespēju apmēru un raksturu, kā arī nosacījumus, ar kuriem tās var izmantot. Klauzulās neparedz izmaiņas vai iespējas, kas mainītu koncesijas vispārējo raksturu; [..] e) ja izmaiņas – neatkarīgi no to vērtības – nav būtiskas 4. punkta nozīmē. [..] 4. Koncesijas izmaiņas tās darbības laikā uzskata par būtiskām 1. punkta e) apakšpunkta nozīmē, ja to dēļ koncesijas raksturs kļūst būtiski atšķirīgs no sākotnēji noslēgtās. Jebkurā gadījumā, neskarot 1. un 2. punktu, izmaiņas uzskata par būtiskām, ja tās atbilst vienam vai vairākiem no šādiem nosacījumiem: a) ar izmaiņām ievieš nosacījumus, kas – ja tie būtu bijuši ietverti sākotnējā koncesijas piešķiršanas procedūrā – būtu ļāvuši piedalīties citiem pieteikumu iesniedzējiem, nevis sākotnēji atlasītajiem vai arī būtu ļāvuši pieņemt citu piedāvājumu, nevis sākotnēji pieņemto, vai arī būtu koncesijas piešķiršanas procedūrai piesaistījuši papildu dalībniekus; b) izmaiņu dēļ koncesijas ekonomiskais līdzsvars mainās par labu koncesionāram tādā veidā, kāds nebija paredzēts sākotnējā koncesijā; [..] 5. Jauna koncesijas piešķiršanas procedūra saskaņā ar šo direktīvu ir vajadzīga, lai koncesijas noteikumos tās darbības laikā veiktu kādas citas, nevis šā panta 1. un 2. punktā paredzētās izmaiņas.”
9.

ADR A pielikuma 1.2.1. sadaļā (“Definīcijas”) ir paredzētas šādas definīcijas: ““Sašķidrināta naftas gāze (SNG)” ir zema spiediena sašķidrināta gāze, ko veido viens vai vairāki vieglie ogļūdeņraži, kam piešķirti tikai ANO Nr. 1011, 1075, 1965, 1969 vai 1978 un kas pārsvarā sastāv no propāna, propēna, butāna, butāna izomēriem, butēna ar nebūtiskiem citu ogļūdeņražu gāzu piejaukumiem; [Šeit un turpmāk neoficiāls tulkojums] [..] “Aizsargieklājums” (cisternu) ir oderējums vai pārklājums, kas aizsargā metāliskas cisternas materiālu no pārvadājamajām vielām; PIEZĪME: Šī definīcija neattiecas uz oderējumu vai pārklājumu, ko izmanto tikai pārvadājamās vielas aizsardzībai. [..] “Tilpne” (cisternu) ir tā cisternas daļa, kurā atrodas pārvadājamā viela, tostarp atveres un to slēgelementi, bet kura neietver tās apkalpošanas vai ārējo iebūvēto aprīkojumu; [..] “Cisterna” ir tilpne, ieskaitot tās apkalpošanas un iebūvēto aprīkojumu. [..] [..] “Autocisterna” ir transportlīdzeklis, kas izgatavots šķidrumu, gāzu vai pulverveida vielu pārvadāšanai un kam ir viena vai vairākas piestiprinātas cisternas. Līdz ar pašu transportlīdzekli vai tā vietā izmantotām ritošās daļas vienībām autocisterna sastāv no vienas vai vairākām tilpnēm, to aprīkojuma vienībām, kā arī stiprinājumiem savienošanai ar transportlīdzekli vai ritošās daļas vienībām; [..].”
98.

C.J. nostāja ir balstīta uz to, ka apgalvotā līdzvērtība, ko paredzējis Savienības likumdevējs, liek atteikties no vienotā saimniecības kritērija un, ja gados jauns lauksaimnieks sāk darbību kopā ar citiem, aizstāt to ar dalības visā saimniecībā kritēriju.
18.

Atgriešanas direktīvas IV nodaļas “Turēšana apsardzībā izraidīšanas nolūkā” 15. panta 1. punktā ir noteikts, ka, “ja vien konkrētajā gadījumā nav iespējams efektīvi piemērot citus pietiekamus, bet vājākus piespiedu līdzekļus, dalībvalstis var aizturēt un turēt apsardzībā tikai to trešās valsts valstspiederīgo, kam paredzēts piemērot atgriešanas procedūras, lai sagatavotos atgriešanai un/vai veiktu izraidīšanas procesu, jo īpaši tad, ja: a) pastāv bēgšanas iespējamība vai b) attiecīgais trešās valsts valstspiederīgais izvairās no atgriešanas vai izraidīšanas procesa vai traucē tā sagatavošanu. Ikviena turēšana apsardzībā ir iespējami īsa un tā turpinās tikai tik ilgi, kamēr veic izraidīšanas pasākumus, un to izpilda ar pienācīgu rūpību”. Šī paša panta 5. un 6. punktā attiecīgi ir paredzēts, ka “turēšana apsardzībā ir spēkā tik ilgi, kamēr saglabājas 1. punktā noteiktie apstākļi un kamēr tā ir nepieciešama, lai nodrošinātu sekmīgu izraidīšanu. Katra dalībvalsts nosaka ierobežotu turēšanas apsardzībā laikposmu, kas nedrīkst pārsniegt sešus mēnešus” un “dalībvalstis nedrīkst pagarināt 5. punktā minēto termiņu, izņemot pagarinājumu uz ierobežotu laikposmu, kas saskaņā ar valsts tiesību aktiem nepārsniedz papildu divpadsmit mēnešus gadījumos, ja neatkarīgi no to pamatotiem centieniem izraidīšanas procedūra varētu ieilgt šādu iemeslu dēļ: a) attiecīgais trešās valsts valstspiederīgais atsakās sadarboties vai b) kavējas vajadzīgo dokumentu saņemšana no trešām valstīm”.
7.

Direktīvas 2003/71 2. pantā ir noteikts: “1. Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas: [..] d) “publisks akciju piedāvājums” ir jebkura veida un ar jebkuriem līdzekļiem izdarīts paziņojums personām, ar kuru sniedz pietiekamu informāciju par piedāvājuma noteikumiem un piedāvājamajiem vērtspapīriem, lai ļautu ieguldītājiem lemt par šo vērtspapīru iegādi vai parakstīšanos uz tiem. Šī definīcija ir arī piemērojama vērtspapīru izvietošanai, izmantojot finanšu starpniekus; e) “kvalificēti investori” ir: i) juridiskas personas, kuras ir pilnvarotas un kurām ir atļauts darboties finanšu tirgos, tajā skaitā: kredītiestādes, ieguldījumu sabiedrības, citas pilnvarotas finanšu iestādes, apdrošināšanas sabiedrības, kolektīvās ieguldījumu shēmas un to pārvaldes sabiedrības, pensiju fondi un to pārvaldes sabiedrības, preču tirgotāji, kā arī juridiskas personas, kuras nav tādā veidā pilnvarotas vai kurām nav atļauta šāda darbība, un kuru korporatīvais mērķis ir vienīgi ieguldīšana vērtspapīros; ii) valstu valdības un reģionu pašvaldības, centrālās bankas, starptautiskas un pārvalstiskas iestādes, piemēram, Starptautiskais valūtas fonds, Eiropas Centrālā banka, Eiropas Investīciju banka un citas līdzīgas starptautiskas organizācijas; iii) citas juridiskas personas, kas neatbilst diviem no trim kritērijiem, kuri izklāstīti f) apakšpunktā; iv) atsevišķas fiziskas personas: ievērojot savstarpēju atzīšanu, dalībvalsts var lemt pilnvarot fiziskas personas, kas ir rezidenti šajā dalībvalstī un kas izsaka skaidru lūgumu, lai tās uzskata par kvalificētiem ieguldītājiem, ja šīs personas atbilst vismaz diviem no trim kritērijiem, kas izklāstīti 2. punktā; v) daži MVU: ievērojot savstarpēju atzīšanu, dalībvalsts var lemt pilnvarot MVU, kuru juridiskā adrese ir šajā dalībvalstī un kuri izsaka skaidru lūgumu, lai tie tiktu uzskatīti par kvalificētiem ieguldītājiem; f) “mazie un vidējie uzņēmumi” ir uzņēmējsabiedrības, kas saskaņā ar to gada un konsolidētajiem pārskatiem atbilst vismaz diviem no šādiem trim kritērijiem: vidējais darbinieku skaits finansiālajā gadā ir mazāks par 250, kopsavilkuma bilance nepārsniedz EUR 43000000 un gada tīrais apgrozījums nepārsniedz EUR 50000000; g) “kredītiestāde” ir uzņēmums, kas definēts 1. panta 1. punkta a) apakšpunktā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2000/12/EK (2000. gada 20. marts) par kredītiestāžu darbības sākšanu un veikšanu [ ( 3 )]; h) “emitents” ir juridiska persona, kas emitē vērtspapīrus vai ierosina to emisiju; i) “persona, kas izsaka piedāvājumu” (vai “piedāvātājs”) ir juridiska persona vai privātpersona, kas publiski piedāvā vērtspapīrus; [..] 2. Šā panta 1. punkta e) apakšpunkta iv) daļā minētie kritēriji ir šādi: a) ieguldītājs ir veicis būtiska apjoma darījumus vērtspapīru tirgos, vidēji vismaz desmit darījumus iepriekšējos četros kvartālos; b) ieguldītāja vērtspapīru portfeļa vērtība pārsniedz EUR 0,5 miljonus; c) ieguldītājs strādā vai ir strādājis vismaz vienu gadu finanšu sektorā specialitātē, kurā nepieciešamas zināšanas par vērtspapīru ieguldījumiem. [..]”
52.

Tiesa piebilda it īpaši, ka lietās par ārpuslīgumiskiem prasījumiem ( 28 ) strīds var izrietēt no filiāles darbības, ja filiāle “[..] [faktiski] piedalās vismaz dažās no darbībām, kas veido neatļautu darbību” ( 29 ).
16.

Iebildumi, kurus Banco Santander izvirza vienīgā apelācijas sūdzības pamata otrajā daļā, attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 130.–151. punktu, un to mērķis ir apstrīdēt šī sprieduma motīvus, pēc kuriem Vispārējā tiesa identificēja atsauces sistēmas mērķi un, ņemot vērā minēto mērķi, salīdzināja to uzņēmumu situāciju, kuri izmantoja ar strīdīgo pasākumu ieviesto priekšrocību, ar to uzņēmumu situāciju, kuri ir izslēgti no minētā pasākuma.
18.

Iebildumi, kurus Banco Santander un Santusa un Spānijas Karaliste izvirza attiecīgo vienīgo apelācijas sūdzības pamatu otrajā un trešajā daļā, attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 144.–165. punktu, un to mērķis ir apstrīdēt šā sprieduma motīvus, pēc kuriem Vispārējā tiesa identificēja atsauces sistēmas mērķi un, ņemot vērā minēto mērķi, salīdzināja to uzņēmumu situāciju, kuri izmantoja ar strīdīgo pasākumu ieviesto priekšrocību, ar to uzņēmumu situāciju, kuri ir izslēgti no minētā pasākuma.
35.

Par to, kāda izmantošana ir jāatzīst par saprātīgu, Tiesa nevar lemt galīgi un vispārēji. Jautājums par to, vai noteiktas tradicionālas prakses saglabāšana ir saprātīga, it īpaši ir atkarīgs no morāles vai kultūras apsvērumiem, līdz ar to dalībvalstīm ir jāpiešķir zināma rīcības brīvība, kuras robežas tās pārkāpj tikai acīmredzamu kļūdu gadījumā ( 14 ).
45.

Runājot par šādas īpašības nepieciešamību, nav šaubu, ka pienākums labi dzirdēt un līdz ar to atbilstība noteiktam dzirdes līmenim izriet no ieslodzījuma vietu ierēdņa funkcijām, kuras apraksta iesniedzējtiesa. Tā citastarp norāda, ka ieslodzīto uzraudzība ietver it īpaši spēju atpazīt problēmas, kas var parādīties kā skaņas signāli, un sadzirdēt signalizācijas ieslēgšanos ( 10 ). Ieslodzījuma vietu ierēdņa saziņa ar kolēģiem arīdzan prasa, lai viņš spētu sadzirdēt to sacīto skaļā balsī, dažkārt lielas kņadas apstākļos vai izmantojot saziņas līdzekļus.
a)

ja to komerciālajiem vai finanšu darījumiem saistoši ir to saskaņoti vai tiem izdoti noteikumi, kas atšķiras no noteikumiem, par kādiem savstarpēji vienotos neatkarīgi uzņēmumi, peļņu, ko viens no šiem uzņēmumiem būtu guvis, ja šo noteikumu nebūtu, bet to dēļ to nav guvis, var pieskaitīt šā uzņēmuma peļņai;
37.

Līdz ar to iesniedzējtiesa uzskata, ka litotamna aļģes izmantošana, un konkrētāk, no šīs atmirušās aļģes ievāktām, žāvētām un samaltām nogulām iegūtā pulvera izmantošana par sastāvdaļu bioloģiskas pārtikas ražošanā ir atļauta saskaņā ar Regulas Nr. 834/2007 19. panta 2. punkta c) apakšpunktu, lasot to kopsakarā ar Regulas Nr. 889/2008 28. pantu un IX pielikuma 1.3. punktu.