ĢENERĀLADVOKĀTA ĪVA BOTA [YVES BOT] SECINĀJUMI,

sniegti 2010. gada 2. septembrī ( )

Lieta C‑362/09 P

Athinaïki Techniki AE

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

Valsts atbalsts – Sūdzība – Komisijas lēmums izbeigt sūdzības izskatīšanu – Apstrīdams akts – Komisijas lēmuma izbeigt izskatīšanu atsaukšana – Norādes par to, kādas nelikumības labošanai paredzēta šī atsaukšana, neesamība – Lēmuma atsaukt nelikumība

1. Šī apelācijas sūdzība ir turpinājums lietai Athinaïki Techniki/Komisija ( ), kurā spriedums ir pasludināts 2008. gada 17. jūlijā.

2. Šajā spriedumā Tiesa nosprieda, ka Eiropas Kopienu Komisijas 2004. gada 2. jūnija lietas izbeigšana administratīvā kārtā attiecībā uz sūdzību, kuru iesniedza sabiedrība, kura ir Athinaïki Techniki AE ( ) tiesību un pienākumu pārņēmēja, ir jākvalificē kā “lēmums” Padomes Regulas (EK) Nr. 659/1999 4. panta izpratnē ( ) un tādējādi šis akts ir uzskatāms par apstrīdamu. Tā nodeva lietu atpakaļ Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesai [tagad – Vispārējā tiesa], lai tā taisītu spriedumu par Athinaïki Techniki prasījumiem atcelt šo aktu.

3. 2008. gada 26. septembrī Komisija rakstīja apelācijas sūdzības iesniedzējai, ka, ņemot vērā Tiesas spriedumu, tā atsauc savu vēstuli, ar kuru to informēja par sūdzības izskatīšanas izbeigšanu, no jauna uzsāk procedūru un atkārto savu iepriekšējo pieprasījumu, aicinot apelācijas sūdzības iesniedzēju iesniegt tai pierādījumus par valsts atbalsta piešķiršanu.

4. 2009. gada 29. jūnija rīkojumā lietā Athinaïki Techniki/Komisija ( ) Pirmās instances tiesa nolēma, ka, ņemot vērā šo vēstuli, prasībai atcelt 2004. gada 2. jūnija lēmumu izbeigt sūdzības izskatīšanu vairs nav priekšmeta.

5. Athinaïki Techniki par šo rīkojumu iesniedza apelācijas sūdzību, pārmetot Pirmās instances tiesai it īpaši to, ka tā nav ņēmusi vērā apstākļus, kādos Komisija var atsaukt savu lēmumu izbeigt [sūdzības] izskatīšanu, kādi tie ir secināmi no iepriekš minētā sprieduma lietā Athinaïki Techniki/Komisija.

6. Šajos secinājumos es ierosinu Tiesai atzīt šo apelācijas sūdzību par pamatotu.

7. Es uzskatu, ka saskaņā ar iepriekš minēto spriedumu lietā Athinaïki Techniki/Komisija apelācijas sūdzības iesniedzējai bija tiesības pieprasīt pārbaudīt tiesā Komisijas vērtējumu, saskaņā ar kuru, ņemot vērā informāciju, kas bija iestādes rīcībā 2004. gada 2. jūnijā, nebija pamata uzsākt formālās pārbaudes procedūru un bija pamatoti izbeigt lietas izskatīšanu.

8. Es norādu, ka, ņemot vērā šo spriedumu, Komisija varēja pamatoti atsaukt savu lēmumu izbeigt [sūdzības] izskatīšanu tikai tādēļ, lai labotu nelikumību. Uzskatu, ka 2008. gada 26. septembra vēstule nesniedza atbilstīgu skaidrojumu par pamatojumiem, kādēļ Komisija nolēma atsaukt šo lēmumu un atsākt iepriekšējās izskatīšanas procedūru. Esmu pārliecināts, ka šī atsaukšana nav pamatota un ka tā liedz apelācijas sūdzības iesniedzējai iespēju pieprasīt tās sūdzības izskatīšanas izbeigšanas pārbaudi tiesā, neņemot vērā iepriekš minēto spriedumu lietā Athinaïki Techniki/Komisija. No tā es secinu, ka pārsūdzētajā rīkojumā, saskaņā ar kuru Komisija atsauca apstrīdēto lēmumu izbeigt [sūdzības] izskatīšanu, ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo prasībai pret to vairs nav priekšmeta.

9. Pakārtoti es esmu pārliecināts, ka arī pārsūdzētajā rīkojumā ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo Pirmās instances tiesa uzskatīja, ka atsaukšana, kas notikusi 2008. gada 26. septembra vēstules rezultātā, radīja tādas pašas sekas, kādas radītu spriedums atcelt tiesību aktu, tādā veidā, ka apelācijas sūdzības iesniedzējai vairs nav intereses panākt lēmuma izbeigt [sūdzības] izskatīšanu atcelšanu.

I – Pārsūdzētā rīkojuma juridiskie un faktiskie apstākļi

A – Fakti pirms sprieduma lietā Athinaïki Techniki/Komisija

10. 2001. gada oktobrī Grieķijas iestādes uzsāka publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, lai cedētu 49 % kazino Mont Parnès kapitāldaļu. Konkurēja divi kandidāti, proti, konsorcijs Casino Attikis un Hyatt Consortium. Procedūras, kas, iespējams, nebija spēkā, beigās līguma slēgšanas tiesības tika piešķirtas Hyatt Consortium.

11. Konsorcija Casino Attikis dalībnieks Egnatia SA, kura tiesības apvienošanās rezultātā pārņēma Athinaïki Techniki, iesniedza sūdzības attiecīgi Komisijas ģenerāldirektorāta (ĢD) “Iekšējais tirgus” dienestiem un ĢD “Konkurence” dienestiem. Pirmajiem minētajiem ĢD dienestiem tika lūgts pieņemt lēmumu attiecībā uz 49 % kazino Mont Parnès kapitāldaļu cedēšanas procedūras likumību, ņemot vērā Kopienu tiesību normas attiecībā uz publiskā iepirkuma līgumiem, bet otrajiem minētajiem ĢD dienestiem tika iesniegta sūdzība par valsts atbalstu, kas bija piešķirts Hyatt Consortium šīs pašas procedūras ietvaros.

12. Ar 2003. gada 15. jūlija vēstuli ĢD “Konkurence” atgādināja Athinaïki Techniki savu lēmumu pieņemšanas praksi, saskaņā ar kuru valsts īpašuma cesija konkursa procedūras ietvaros nav uzskatāma par valsts atbalstu, ja šīs procedūras norise ir bijusi pārskatāma un nediskriminējoša. Līdz ar to ĢD “Konkurence” to informēja, ka nevar pieņemt lēmumu, kamēr ĢD “Iekšējais tirgus” nebūs pabeidzis attiecīgās publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras pārbaudi.

13. Ar 2003. gada 28. augusta elektronisko vēstuli Athinaïki Techniki pārstāvis būtībā precizēja, ka sūdzība par valsts atbalsta esamību attiecas uz dažādiem publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas elementiem un ka līdz ar to ĢD “Konkurence” dienestiem nebija jāgaida ĢD “Iekšējais tirgus” atzinums.

14. Ar 2003. gada 16. septembra vēstuli ĢD “Konkurence” dienesti atkārtoja 2003. gada 15. jūlija vēstulē minēto, tomēr aicinot Athinaïki Techniki nosūtīt papildu informāciju par jebkādu citu atbalstu, kas nav saistīts ar kazino sakarā rīkoto konkursa procedūru.

15. Ar 2004. gada 22. janvāra un 4. augusta vēstulēm ĢD “Iekšējais tirgus” dienesti informēja Athinaïki Techniki, ka tie neturpinās divu tiem adresēto sūdzību izskatīšanu.

16. Tad Komisija nosūtīja Athinaïki Techniki 2004. gada 2. decembra vēstuli, kas bija formulēta šādi:

“Atsaucos uz Jūsu telefoniski uzdoto jautājumu par to, vai ir apstiprināms, ka Komisija veic izmeklēšanu iepriekš minētajā lietā, vai arī šīs lietas izskatīšana tikusi izbeigta.

Ar 2003. gada 16. septembra vēstuli Komisija Jūs informēja, ka, pamatojoties uz tās rīcībā esošo informāciju, nav pietiekamu iemeslu turpināt šīs lietas izskatīšanu (saskaņā ar [Regulas Nr. 659/1999] 20. pantu).

Tā kā nav papildu informācijas, kas pamatotu izmeklēšanas turpināšanu, Komisija 2004. gada 2. jūnijā izbeidza lietu administratīvā kārtā.”

17. Ar prasības pieteikumu, kas 2005. gada 18. februārī iesniegts Pirmās instances tiesas kancelejā, Athinaïki Techniki cēla prasību atcelt šo lēmumu izbeigt [sūdzības] izskatīšanu, par kuru tā uzzināja no šīs vēstules.

18. Savā 2006. gada 26. septembra rīkojumā lietā Athinaïki Techniki/Komisija ( ) Pirmās instances tiesa apmierināja Komisijas izvirzīto iebildi par nepieņemamību. Tā nolēma, ka minētā vēstule nav uzskatāma par lēmumu Regulas Nr. 659/1999 25. panta izpratnē un ka tā nerada tiesiskas sekas, tādējādi par to nevar celt prasību atbilstoši EKL 230. pantam.

19. Athinaïki Techniki par šo rīkojumu iesniedza apelācijas sūdzību.

B – Spriedums lietā Athinaïki Techniki/Komisija

20. Vispirms Tiesa atzīmēja, ka Athinaïki Techniki prasība atcelt tiesību aktu nav vērsta pret 2004. gada 2. decembra vēstuli, bet gan pret ĢD “Konkurence” lēmumu izbeigt izskatīt apelācijas sūdzības iesniedzējas sūdzības par valsts atbalstu, ko Grieķijas Republika piešķīrusi Hyatt Regency konsorcijam sakarā ar kazino Mont Parnès publisko iepirkumu.

21. Tiesa arī norādīja, ka Athinaïki Techniki ir lūgusi atcelt šo lēmumu tādēļ, ka tas tika pieņemts, pamatojoties uz EKL 88. panta 3. punktu, Komisijai iepriekš neuzsākot EKL 88. panta 2. punktā paredzēto formālo izmeklēšanas procedūru, kas tai būtu ļāvusi iesniegt savus apsvērumus.

22. Ņemot vērā šos apsvērumus, tā vispirms precizēja to aktu raksturu, kas pieņemti iepriekšējas izskatīšanas stadijas noslēgumā, un tad pārbaudīja, vai Pirmās instances tiesa varēja pamatoti atzīt, ka apstrīdētais lēmums izbeigt [sūdzības] izskatīšanu nav uzskatāms par apstrīdamu aktu.

1) Par to aktu raksturu, kas tika pieņemti valsts atbalsta iepriekšējās izskatīšanas stadijas noslēgumā

23. Tiesa vispirms atgādināja, ka valsts atbalsta kontroles procedūras ietvaros ir jānodala, pirmkārt, atbalsta iepriekšējās izskatīšanas stadija, kuras vienīgais mērķis ir ļaut Komisijai formulēt savu pirmo nostāju par attiecīgā atbalsta daļēju vai pilnīgu saderību, un, otrkārt, izmeklēšanas stadija, kuras mērķis ir ļaut šai iestādei iegūt pilnīgu informāciju par visiem lietas apstākļiem; šī otrā stadija ir nepieciešama, ja Komisijai ir ievērojamas grūtības izvērtēt, vai atbalsts ir saderīgs ar kopējo tirgu ( ).

24. Tā uzskatīja, ka tikai saskaņā ar šo pēdējo minēto procedūru EK līgums paredz Komisijai pienākumu informēt ieinteresētās personas, lai tās varētu iesniegt savus apsvērumus, tādēļ, ja Komisija pirmās stadijas noslēgumā pieņem citādāku lēmumu, nevis sākt formālās izmeklēšanas procedūru, šīm ieinteresētajām personām ir tiesības to apstrīdēt, lai to procesuālās garantijas tiktu ievērotas ( ).

25. Turklāt tiesa norādīja, ka Regulā Nr. 659/1999 šādām ieinteresētajām personām ir piešķirtas tiesības ierosināt iepriekšējas izskatīšanas stadiju, nosūtot Komisijai informāciju par atbalstu, kas esot pretlikumīgs, un tai ir noteikts pienākums nekavējoties izvērtēt, vai atbalsts pastāv un vai tas ir saderīgs ar kopējo tirgu. Tā uzskata, ka, ja ieinteresētās personas nevar izmantot tiesības uz aizstāvību šīs procedūras laikā, tām tomēr ir tiesības adekvāti tikt ar to saistītām, ņemot vērā šīs lietas apstākļus, un tas nozīmē, ka, ja Komisija saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 20. panta 2. punkta otro teikumu tās informē, ka nav pietiekama pamata lemt par šo gadījumu, tai ir arī jāļauj ieinteresētajām personām saprātīgā termiņā iesniegt papildu apsvērumus ( ).

26. Tiesa norādīja šādu savu pamatojumu:

“40 Kad šie apsvērumi ir iesniegti vai saprātīgais termiņš ir beidzies, Regulas Nr. 659/1999 13. panta 1. punktā Komisijai ir uzlikts pienākums pabeigt iepriekšējās izskatīšanas stadiju, pieņemot lēmumu saskaņā ar šīs regulas 4. panta 2., 3. vai 4. punktu, proti, lēmumu, ar ko tiek atzīts, ka atbalsts nepastāv, lēmumu neizvirzīt iebildumus vai lēmumu uzsākt formālās izmeklēšanas procedūru. Tādējādi šai iestādei nav atļauts ilgstoši saglabāt bezdarbības stāvokli iepriekšējās izskatīšanas stadijā. Pabeidzot iepriekšējās izskatīšanas stadiju, tai ir vai nu jāuzsāk turpmākā izskatīšanas stadija, vai arī jāizbeidz lieta, pieņemot attiecīgu lēmumu (procedūras konkurences jomā ietvaros skat. 1997. gada 18. marta spriedumu lietā C‑282/95 P Guérin automobiles/Komisija, Recueil, I‑1503. lpp., 36. punkts). Saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 20. panta 2. punkta trešo teikumu, ja Komisija pieņem šādu lēmumu, pamatojoties uz informāciju, ko iesniedz viena no ieinteresētajām personām, tā šai personai nosūta šā lēmuma kopiju.

41 Šajā kontekstā ir jāatzīmē, ka Komisija var pieņemt kādu no iepriekš minētajiem Regulas Nr. 659/1999 4. pantā paredzētajiem lēmumiem, to nenosaucot par lēmumu saskaņā ar šo tiesību normu.”

27. Saistībā ar šo Tiesa atgādināja savu pastāvīgo judikatūru attiecībā uz prasības atcelt tiesību aktu pieņemamību, saskaņā ar kuru, lai kvalificētu apstrīdētos aktus, ir jāņem vērā pati to būtība, kā arī to autoru nodoms. Tā norādīja, ka principā apstrīdamie akti ir dokumenti, kuros galīgi noteikta Komisijas nostāja administratīvā procesa noslēgumā un kuri ir paredzēti tādu saistošu juridisku seku radīšanai, kas var skart prasītāja intereses, neatkarīgi no šo aktu formas, ievērojot vai neievērojot tādas formālās prasības kā to nosaukums, pamatojums vai atsauce uz tādiem noteikumiem, kas veido to juridisko pamatu ( ).

28. Tiesa no tā secināja, ka nav nozīmes tam, ka konkrētais akts nav nosaukts par “lēmumu” vai ka tajā nav atsauces uz Regulas Nr. 659/1999 4. panta 2., 3. vai 4. punktu, vai arī tam, ka Komisija nav par to paziņojusi attiecīgajai dalībvalstij, pārkāpjot šīs Regulas 25. panta prasības ( ).

29. Tālāk Tiesa norādīja:

“45 Ja būtu citādi, Komisija varētu izvairīties no Kopienu tiesas veiktas kontroles, vienkārši neizpildot šādas formālas prasības. Tomēr no judikatūras izriet, ka, tā kā Eiropas Kopiena ir pamatota uz likuma varu un tās iestāžu akti ir pakļauti kontrolei attiecībā uz saderību ar Līgumu, procesuālie noteikumi, kas ir piemērojami prasībām, kas celtas Kopienu tiesā, cik vien iespējams ir jāinterpretē tādā veidā, lai šos noteikumus varētu piemērot, veicinot mērķa garantēt to tiesību efektīvu aizsardzību tiesā, kuras attiecīgajām personām izriet no Kopienu tiesībām, sasniegšanu (šajā sakarā skat. 2002. gada 25. jūlija spriedumu lietā C‑50/00 P Unión de Pequeños Agricultores/Padome, Recueil, I‑6677. lpp., 44. punkts; 2007. gada 18. janvāra spriedumu lietā C‑229/05 P PKK un KNK/Padome, Krājums, I‑439. lpp., 109. punkts, kā arī 2007. gada 13. marta spriedumu lietā C‑432/05 Unibet, Krājums, I‑2271. lpp., 37. un 44. punkts).

46 Līdz ar to, lai noteiktu, vai akts valsts atbalsta jomā ir lēmums Regulas Nr. 659/1999 4. panta izpratnē, ir jāpārbauda, vai, ņemot vērā tā būtību un Komisijas nodomu, šī iestāde iepriekšējās izskatīšanas stadijas beigās attiecīgajā aktā ir galīgi noteikusi savu nostāju par apstrīdēto pasākumu un tādējādi – vai tā ir secinājusi, ka šis akts ir vai nav valsts atbalsts, ka nepastāv šaubas attiecībā uz tā saderību ar kopējo tirgu vai ka šādas šaubas pastāv.”

2) Par to, vai lēmums izbeigt [sūdzības] izskatīšanu ir uzskatāms par apstrīdamu aktu

30. Tiesa aktu, kurš Athinaïki Techniki paziņots 2004. gada 2. decembra vēstulē, analizēja šādi:

“52 No šā [apstrīdētā] akta būtības un Komisijas nodoma izriet, ka Komisija ir nolēmusi izbeigt iepriekšējo izvērtēšanas procedūru, ko ierosinājusi Athinaïki Techniki. Minētajā aktā Komisija ir atzinusi, ka uzsāktā izmeklēšana nav ļāvusi atzīt, ka pastāv atbalsts EKL 87. panta izpratnē, un tā netieši ir atteikusies uzsākt formālo izmeklēšanas procedūru, kas paredzēta EKL 88. panta 2. punktā (šajā sakarā skat. [1998. gada 2. aprīļa] spriedumu lietā Komisija/Sytraval un Brink’s France, [C‑367/95 P, Recueil, I‑1719. lpp.,] 47. punkts).

53 Turklāt no šā sprieduma 36. punktā minētās judikatūras izriet, ka šādā situācijā šajā tiesību normā paredzēto procesuālo garantiju saņēmēji var sagaidīt, ka tās tiek ievērotas, tikai tad, ja tiem ir iespēja apstrīdēt šo lēmumu Kopienu tiesā saskaņā ar EKL 230. panta ceturto daļu. Šis princips ir piemērojams gan gadījumā, kad lēmums ir pieņemts tādēļ, ka Komisija ir uzskatījusi, ka atbalsts ir saderīgs ar kopējo tirgu, gan, ja tā ir uzskatījusi, ka ir izslēdzams pats atbalsta pastāvēšanas fakts.

54 Apstrīdētais akts nevar tikt kvalificēts kā iepriekšējs vai sagatavošanas akts, jo uzsāktajā administratīvajā procesā pēc tā netiks pieņemts neviens akts, par kura atcelšanu varētu tikt celta prasība (šajā sakarā it īpaši skat. [1994. gada 16. jūnija] spriedumu lietā SFEI u.c./Komisija, [C‑39/93 P, Recueil, I‑2681. lpp.,] 28. punkts).

55 Pretēji Pirmās instances tiesas nospriestajam, šajā ziņā nav nozīmes tam, ka ieinteresētā persona joprojām var iesniegt Komisijai papildu informāciju, kas liktu Komisijai pārskatīt savu nostāju par attiecīgo valsts pasākumu.

56 Iepriekšējās izvērtēšanas stadijas beigās pieņemtā lēmuma likumība ir izvērtējama, tikai ņemot vērā informāciju, kas ir Komisijas rīcībā tā pieņemšanas brīdī (skat. [2008. gada 15. aprīļa] spriedumu lietā Nuova Agricast, [C‑390/06, Krājums, I‑2577. lpp.,] 54.–60. punkts), proti, šajā gadījumā – apstrīdētā akta pieņemšanas brīdī.

57 Ja ieinteresētā persona sniedz papildu informāciju pēc lietas izbeigšanas, Komisijai var būt pienākums attiecīgajā gadījumā uzsākt jaunu administratīvo procesu. Turpretī šai informācijai nav nozīmes, ja tajā nav norāžu par to, ka pirmā iepriekšējās izvērtēšanas stadija jau ir beigusies.

58 Līdz ar to pretēji tam, ko Pirmās instances tiesa nospriedusi pārsūdzētā rīkojuma [iepriekš minētā 2006. gada 26. septembra rīkojuma lietā Athinaïki Techniki/Komisija] 29. punktā, Komisija bija ieņēmusi galīgu nostāju attiecībā uz Athinaïki Techniki lūgumu atzīt, ka ir pārkāpts EKL 87. un 88. pants.

59 Visbeidzot, kā minēts šā sprieduma 44. punktā, apstrīdētā akta kvalifikāciju neietekmē tas, ka Komisija par šo aktu nav paziņojusi attiecīgajai dalībvalstij, ka tā nav to nosaukusi par “lēmumu” un ka tā nav atsaukusies uz Regulas Nr. 659/1999 4. pantu.

60 Šajā sakarā no administratīvā procesa norises, kas inter alia ir aprakstīta [iepriekš minētā 2006. gada 26. septembra] rīkojuma [lietā Athinaïki Techniki/Komisija] 6. punktā, izriet, ka Komisija savu nostāju ir ieņēmusi tādēļ, ka attiecīgais valsts pasākums nav uzskatāms par valsts atbalstu. Tādējādi apstrīdētais akts ir kvalificējams par lēmumu Regulas Nr. 659/1999 4. panta 2. punkta, skatot to kopā ar tās 13. panta 1. punktu un 20. panta 2. punkta trešo teikumu, izpratnē.

61 Tā kā šis akts neļauj Athinaïki Techniki iesniegt savus apsvērumus EKL 88. panta 2. punktā paredzētajā formālās izmeklēšanas procedūrā, tas rada saistošas juridiskas sekas, kas skar šīs sabiedrības intereses.

62 Līdz ar to apstrīdētais akts ir uzskatāms par apstrīdamu aktu EKL 230. panta izpratnē.”

31. Tiesa par Athinaïki Techniki iesniegto apelācijas sūdzību nosprieda šādi:

“1) atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2006. gada 26. septembra rīkojumu lietā T‑94/05 Athinaïki Techniki/Komisija;

2) noraidīt Eiropas Kopienu Komisijas Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā izvirzīto iebildi par nepieņemamību;

3) nodot lietu atpakaļ Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesai, lai tā taisītu spriedumu par Athinaïki Techniki AE prasījumiem atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2004. gada 2. jūnija lēmumu neizskatīt tās sūdzību par iespējamo valsts atbalstu, ko Grieķijas Republika esot piešķīrusi konsorcijam Hyatt Regency sakarā ar publisko iepirkumu par 49 % kazino Mont Parnès kapitāldaļu cedēšanu.

[..]”

C – Pārsūdzētais rīkojums

32. 2008. gada 2. oktobra vēstulē Komisija ziņoja Pirmās instances tiesai, ka 2008. gada 26. septembrī tā ir nosūtījusi apelācijas sūdzības iesniedzējai vēstuli, kuras saturs ir šāds:

“Atsaucoties uz [2004. gada 2. decembra] ( ) vēstuli, ar kuru Konkurences ĢD dienesti Jūs informēja par to, ka, pamatojoties uz to rīcībā esošo informāciju, tiem nav pietiekama pamata turpināt tematā minētās lietas izskatīšanu un ka, tā kā nav papildu informācijas, kas pamatotu izmeklēšanas turpināšanu, Komisija administratīvā kārtā izbeidza lietas izskatīšanu.

Ņemot vērā [iepriekš minēto] spriedumu [lietā Athinaïki Techniki/Komisija], Konkurences ĢD dienesti Jums paziņo par šīs vēstules atsaukšanu un par to, ka iepriekš minētās lietas izskatīšana tiek atsākta.

Tādējādi mēs atkārtojam mūsu iepriekšējo lūgumu un aicinām Jūs no jauna iesniegt pierādījumus, kas liecina par nelikumīga valsts atbalsta sniegšanu kazino Mont Parnès pārdošanas ietvaros.”

33. Komisija, kuru atbalsta Athens Resort Casino AE Symmetochon ( ) – persona, kas iestājusies lietā –, apgalvoja, ka saskaņā ar 2008. gada 26. septembra vēstuli lietai vairs nav priekšmeta, tādēļ par to vairs nav jālemj.

34. Athinaïki Techniki apstrīdēja šo nostāju.

35. Pirmās instances tiesa pārsūdzētajā rīkojumā norādīja šādus pamatus:

“32 Pirmkārt, ir jānorāda, ka Tiesa savā 1992. gada 18. novembra rīkojumā lietā C‑222/92 SFEI u.c./Komisija ([..] 1. un 2. punkts) jau ir nospriedusi, ka gadījumā, ja tiek iesniegta prasība pret lēmumu administratīvā kārtā izbeigt sūdzības izskatīšanu iespējamā valsts atbalsta jomā, iepriekšējās izskatīšanas procedūras atsākšana uzskatāma par lēmuma izbeigt sūdzības izskatīšanu atsaukšanu. Tālāk Tiesa uzskatīja, ka minētajai prasībai vairs nav priekšmeta, un atzina, ka par to vairs nav iemesla lemt (iepriekš minētais rīkojums lietā SFEI u.c./Komisija, 5. un 7. punkts; šajā sakarā skat. arī Tiesas 2008. gada 1. jūlija spriedumu apvienotajās lietās C‑341/06 P un C‑342/06 P Chronopost [..]/UFEX u.c., [Krājums, I‑4777. lpp.,] 3. punkts, un Pirmās instances tiesas 2006. gada 7. jūnija spriedumu lietā T‑613/97 UFEX u.c./Komisija, Krājums, II‑1531. lpp., 8. un 11. punkts).

33 Otrkārt, no [iepriekš minētā] sprieduma [lietā Athinaïki Techniki/Komisija] 52., 54. un 58. punkta izriet, ka Tiesas konstatējums, saskaņā ar kuru [lēmumā izbeigt sūdzības izskatīšanu] Komisijas nostāja attiecībā uz apstrīdētajiem pasākumiem ir noteikta galīgi, bija nepieciešams, lai [minēto lēmumu] varētu uzskatīt par apstrīdamu aktu. Pēc iepriekšējās izskatīšanas procedūras atsākšanas un uzaicinājuma apelācijas sūdzības iesniedzējai iesniegt dokumentus, kas pamato tās iebildumus, nav tāda akta, ar ko galīgi tiktu noteikta Komisijas nostāja un tādēļ par to varētu celt prasību.

34 Treškārt, ir jānorāda, ka [lēmums izbeigt sūdzības izskatīšanu] tika pieņemts iepriekšējās izskatīšanas procedūras noslēgumā un atbilstoši [iepriekš minētajam spriedumam lietā Athinaïki Techniki/Komisija] tas ir jāinterpretē vai nu kā netiešs lēmums, ar kuru konstatē, ka attiecīgais pasākums nav atbalsts EKL 87. panta 1. punkta izpratnē, vai nu kā netiešs lēmums neizvirzīt iebildumus. Tādēļ atcelšanas gadījumā Komisijai būtu jāatsāk iepriekšējās izskatīšanas procedūra un, kā Tiesa precizēja [iepriekš minētā] sprieduma [lietā Athinaïki Techniki/Komisija] 40. punktā, formāli jāpieņem viens no lēmumiem, kas paredzēti Regulas Nr. 659/1999 4. pantā, vai lēmums izbeigt lietas izskatīšanu, kas būtu jauns apstrīdams akts.

35 Šādos apstākļos ir jāuzskata, ka [lēmuma izbeigt sūdzības izskatīšanu] atsaukšana rada tādas pašas sekas kā spriedums par [šā lēmuma] atcelšanu tādēļ, ka atsākto iepriekšējās izskatīšanas procedūru slēgs ar vienu no formālajiem lēmumiem, kas paredzēti Regulas Nr. 659/1999 4. pantā vai ar lēmumu izbeigt sūdzības izskatīšanu. Spriedums, kas atceltu [lēmumu izbeigt sūdzības izskatīšanu], neradītu nekādas papildu tiesiskās sekas, salīdzinot ar izdarītās atsaukšanas sekām (Pirmās instances tiesas 1999. gada 6. decembra spriedums lietā Elder/Komisija, T‑178/99, Recueil, II‑3509. lpp., 20. punkts).

36 Tādēļ apelācijas sūdzības iesniedzējai nav nekādas intereses panākt [lēmuma izbeigt sūdzības izskatīšanu] atcelšanu (šajā ziņā skat. Pirmās instances tiesas 1997. gada 28. maija rīkojumu lietā T‑145/95 Proderec/Komisija, Recueil, II‑823. lpp., 27. punkts, un iepriekš minēto spriedumu lietā Elder/Komisija, 21. punkts).

37 Līdz ar to ir jāatzīmē, ka šai prasībai vairs nav priekšmeta un par to vairs nav jāpieņem lēmums.”

36. Pēc tam Pirmās instances tiesa izklāstīja pamatojumu, kādēļ tā uzskata, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas argumenti neatspēko tās secinājumus.

37. Tā norādīja, pirmkārt, attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentu, saskaņā ar kuru 2004. gada 2. decembra vēstulē ir minēta Komisija, savukārt 2008. gada 26. septembra vēstulē Komisijas dienesti, ka šis arguments neietekmēs pēdējās minētās vēstules kvalifikāciju.

38. Attiecībā uz otro argumentu, saskaņā ar kuru Komisija nedrīkstēja nerīkoties un tai vajadzēja uzsākt formālās izmeklēšanas procedūru, Pirmās instances tiesa norādīja, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja nemin nevienu tiesību normu, kas liktu Komisijai, pēc lēmuma izbeigt sūdzības izskatīšanu atcelšanas, uzsākt citu procedūru, kas atšķiras no tās, kuras noslēgumā tika pieņemts šis lēmums.

39. Treškārt, tā ņēma vērā apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvojumus, saskaņā ar kuriem, pirmkārt, Komisijas rīcības mērķis bija izvairīties no lēmuma izbeigt sūdzības izskatīšanu pārbaudes tiesā, un otrkārt, aicinājums iesniegt informāciju nav atbilstīgs un nekādus juridiskus argumentus no tā nevar secināt.

40. Pirmās instances tiesa piebilda, ka no dokumentiem, kurus apelācijas sūdzības iesniedzēja procedūras ietvaros iesniedza Pirmās instances tiesai, neizriet, ka tā administratīvā procesa gaitā jau būtu paskaidrojusi, kādā veidā kritizētie pasākumi atbilst nosacījumiem, kuri liecina par valsts atbalsta esamību, tāpat kā tā nevarēja pienācīgi apstrīdēt, ka Komisijas uzaicinājums iesniegt papildu informāciju bija atbilstīga rīcība šādos apstākļos.

41. Ceturtkārt, runājot par apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentiem attiecībā uz res judicata spēku, Pirmās instances tiesa secināja, ka ar iepriekš minēto spriedumu lietā Athinaïki Techniki/Komisija Tiesa atcēla iepriekš minēto 2006. gada 26. septembra rīkojumu lietā Athinaïki Techniki/Komisija, taču minētais spriedums neietekmē lēmuma izbeigt sūdzības izskatīšanu spēkā esamību.

II – Apelācijas sūdzība

42. Apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz Tiesu atcelt pārsūdzēto rīkojumu, apmierināt tās prasījumus pirmajā instancē un piespriest Komisijai segt tiesāšanās izdevumus.

43. Komisija, kā arī Athens Resort Casino lūdz noraidīt apelācijas sūdzību kā acīmredzami nepamatotu un piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

A – Pamati un lietas dalībnieku argumenti

44. Apelācijas sūdzības iesniedzēja savas apelācijas sūdzības pamatojumam izvirza četrus pamatus. Šos pamatus un argumentus, kurus Komisija, kā arī Athens Resort Casino izvirza aizstāvībai, var izklāstīt šādi.

1) Pirmais pamats

45. Pirmais pamats izriet no kļūdas tiesību piemērošanā, kas pieļauta, interpretējot Tiesas agrāko judikatūru attiecībā uz administratīvā akta likumības noteikumiem.

46. Athinaïki Techniki apgalvo, ka administratīvā akta atsaukšana ir likumīga ar nosacījumu, pirmkārt, ka atsauktais akts ir nelikumīgs un, otrkārt, ka atsaukšana notiek saprātīgā termiņā. Taču, pirmkārt, lēmums par atsaukšanu tika pieņemts vairāk nekā četrus ar pusi gadus pēc sākotnējā lēmuma pieņemšanas, kas ir ārpus saprātīga termiņa. Otrkārt, lēmuma par atsaukšanu motivācija atsaucas nevis uz lēmuma izbeigt sūdzības izskatīšanu nelikumību, bet gan vienīgi uz iepriekš minēto spriedumu lietā Athinaïki Techniki/Komisija. Tā kā lēmuma pamatojums ir sabiedriskās kārtības pamats, Pirmās instances tiesai pēc savas ierosmes bija jāņem vērā šī pamatojuma trūkums un jānolemj, ka lēmums izbeigt sūdzības izskatīšanu ir nelikumīgs.

47. Turklāt iepriekš minētais rīkojums lietā SFEI u.c./Komisija nebūs transponējams un citi lēmumi, kurus piemin Pirmās instances tiesa, tikai atsauktos uz šo rīkojumu.

48. Athens Resort Casino norāda, ka speciālu normu neesamības gadījumā vispārējie principi, kuri pārvalda administratīvo aktu atsaukšanu, ir tiesiskuma un subjekta tiesiskās paļāvības aizsardzības principi. Tiktāl, ciktāl apelācijas sūdzības iesniedzēja no paša sākuma apstrīd lēmuma izbeigt sūdzības izskatīšanu likumību, tā nevarēja atsaukties tiesiskās paļāvības aizsardzības principu.

49. Turklāt, runājot par apelācijas sūdzības iesniedzējas izteikto argumentu attiecībā uz atsaukšanas pamatojumu, saskaņā ar judikatūru nav nepieciešams, lai pamatojums izrietētu no paša akta. To var netieši secināt no piemērojamiem noteikumiem vai no attiecīgā akta konteksta. Runājot par tiesvedības ilgumu, tas nav attiecināms uz Komisiju, bet gan uz normālu Savienības tiesu darbību. Turklāt Komisija šo termiņu saīsināja, pateicoties lēmuma izbeigt sūdzības izskatīšanu atsaukšanai.

50. Komisija norāda, ka iebildumi attiecībā uz lēmuma izbeigt sūdzības izskatīšanu atsaukšanu ir nepieņemami, jo tie attiecas nevis uz pārsūdzēto rīkojumu, bet gan vienīgi uz šā lēmuma atsaukšanu, kas nav bijis prāvas Pirmās instances tiesā priekšmets.

51. Turklāt apelācijas sūdzības daļa, kas attiecas uz lēmuma par atsaukšanu likumību, ir ļaunprātīga. Komisija atsauca lēmumu izbeigt sūdzības izskatīšanu par labu apelācijas sūdzības iesniedzējai, un tas ir potenciāli nelabvēlīgi tās konkurentei. Tādēļ apelācijas sūdzības iesniedzējai nebija nekādas intereses aktualizēt jautājumu par atsaukšanas, kas uzskatāma par tai labvēlīgu, termiņu. Tas pats attiecas uz argumentu, kas saistīts ar lēmuma par atsaukšanu pamatojumu. Tādēļ šie argumenti ir noraidāmi kā acīmredzami nepieņemami. Katrā ziņā Komisija uzskata, ka tai ir jāpieņem pasākumi, kas vajadzīgi, lai izpildītu spriedumu atcelt tiesību aktu (EKL 233. pants) arī tad, ja tas notiek pēc tam, kad saprātīgais termiņš jau ir beidzies.

52. Visbeidzot, Komisija uzskata, ka 2008. gada 26. septembra vēstulē bija skaidri norādīts, ka tā saskaņā ar iepriekš minēto spriedumu lietā Athinaïki Techniki/Komisija [lēmumu] atsauks, un tas apelācijas sūdzības iesniedzējai bija zināms, jo tā pati veicināja šī sprieduma pieņemšanu.

2) Otrais pamats

53. Apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Pirmās instances tiesai, ka tā ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nespriežot par pilnvaru nepareizu izmantošanu.

54. Athinaïki Techniki atgādina, ka akta atsaukšanai nevar būt cits mērķis, kā vien ļaut administrācijai nodrošināt tiesiskuma principa ievērošanu. Šajā lietā esošās atsaukšanas pamatojums vienīgi ietver vienkāršu atsauci uz iepriekš minēto spriedumu lietā Athinaïki Techniki/Komisija, kurā bija nospriests nevis par lēmuma izbeigt lietas izskatīšanu likumību, bet gan vienīgi par tā kvalificēšanu par apstrīdamu aktu. Līdz ar to Komisija atsauca šo lēmumu nevis tādēļ, lai ievērotu tiesiskuma principu, bet vienkārši tādēļ, lai izvairītos no pārbaudes Kopienu tiesā.

55. Athens Resort Casino šo pamatu uzskata par nepamatotu. Komisija ne tikai neizvairījās no pārbaudes tiesā, bet, gluži pretēji, tā pārspēja iepriekš minēto spriedumu lietā Athinaïki Techniki/Komisija tiktāl, ciktāl tā nolēma atsākt izmeklēšanu, tādā veidā piekrītot no jauna atklāt elementus, par kuriem iepriekš tai nebija zināms.

3) Trešais pamats

56. Trešā pamata ietvaros apelācijas sūdzības iesniedzēja iebilst, ka Pirmās instances tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka vienīgās sekas lēmuma izbeigt lietas izskatīšanu atcelšanai bija pienākums atsākt iepriekšējās izskatīšanas procedūru.

57. Athinaïki Techniki būtībā apgalvo, ka Pirmās instances tiesa neesot atzinusi, pirmkārt, ietekmi, kāda bija spriedumam par atcelšanu, un, otrkārt, samērīguma principu.

58. Trešā pamata pirmajā daļā Athinaïki Techniki uzskata, ka spriedumam atcelt tiesību aktu bija citādas tiesiskās sekas nekā pienākums uzsākt formālās izmeklēšanas procedūru. Viens no abiem gadījumiem – ja tiesnesis šajā lietā būtu konstatējis, ka Komisija nav izpildījusi savu pienākumu uzsākt formālās izmeklēšanas procedūru, šai iestādei, izdarot loģiskus secinājumus no šāda sprieduma, nebūtu citas iespējas kā vien uzsākt minēto procedūru. Gadījumā, ja tiesnesis tieši konstatētu EKL 87. panta pārkāpumu, Komisijai būtu jānovērš valsts atbalsta pastāvēšanas sekas, kas EKL 88. panta 2. punkta izpratnē nozīmētu, ka ieinteresētajai valstij būtu jāpārtrauc atbalsts vai arī tas jāgroza Komisijas noteiktajā termiņā.

59. Trešā pamata otrajā daļā Athinaïki Techniki norāda, ka saskaņā ar samērīguma principu administrācijai, atsaucot aktu, ir pienākums starp vairākām iespējām izvēlēties tādu, kas ne tikai nodrošina likumības atjaunošanu, bet ir arī visizdevīgākā subjektam. Šī izvēle bija jāpārbauda Pirmās instances tiesai, jo tā izvēlējās atkarībā no juridiskajām sekām. Komisija, izvēloties atsaukt [lēmumu], izvēlējās veidu, kas nenodrošināja optimālo likumības atjaunošanu. Vispiemērotākais līdzeklis būtu bijis pieņemt lēmumu ar tādām pašām sekām kā spriedumam atcelt tiesību aktu, proti, lēmumu par valsts atbalsta formālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanu.

60. Athens Resort Casino uzskata, ka šis trešais pamats nav pamatots. Tā kā akts, kas tika atcelts tiesā, nav vis obligātās kompetences akts, bet gan akts, kas izriet no diskrecionārās varas, proti, akts, kurš ir pieņemts ar konkrētu rīcības brīvību, Pirmās instances tiesa nevar noteikt Komisijai par pienākumu likumīgus risinājumus, kurus tai vienīgai ir tiesības izvēlēties, jo tā aizvietotu Komisiju uzdevumu, kas ir tās pašas kompetencē, veikšanā.

4) Ceturtais pamats

61. Apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Pirmās instances tiesai, ka tā esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neatzīstot res judicata spēku, kas izriet no iepriekš minētā sprieduma lietā Athinaïki Techniki/Komisija.

62. Athinaïki Techniki uzskata, ka no šā sprieduma 40. punkta izriet, ka valsts atbalsta pārbaudes procedūrā Komisija nevarēja ilgstoši saglabāt bezdarbības stāvokli. Atsaucot lēmumu izbeigt lietas izskatīšanu, Komisija tieši atgrieztos tādā pašā situācijā, kāda bija pirms šā lēmuma pieņemšanas, un Pirmās instances tiesa, nenosodot šādu atsaukšanu, pieļautu kļūdu tiesību piemērošanā. Turklāt bija pārsniegts jebkāds saprātīgs termiņš. Līdz ar to Komisijai vairs nebija iespējams saglabāt nenoteiktības stāvokli. Tai, gluži pretēji, esot bijis pienākums pieņemt lēmumu un pakļauties Kopienu tiesas lēmumam.

63. Athens Resort Casino šo pamatu uzskata par nepamatotu. No iepriekš minētā sprieduma lietā Athinaïki Techniki/Komisija izriet, ka Komisijai nebija tiesību palikt pasīvai un tai saprātīgā termiņā no sūdzības iesniegšanas bija jāizbeidz attiecīgā procedūra, pieņemot lēmumu. No šā sprieduma nekādā veidā neizrietēja tas, ka atgriešanās pie iepriekšējās izskatīšanas procedūras šās lietas ietvaros vairs nebija atļauta.

64. Komisija attiecībā uz pamatiem, kas saistīti ar pilnvaru nepareizu izmantošanu, kā arī ar iepriekš minētā sprieduma lietā Athinaïki Techniki/Komisija sekām un ar samērīguma principu, atbild vispārīgā veidā, ka tā uzskata, ka visi šie pamati ir saistīti ar ideju, saskaņā ar kuru tā vienkārši esot vēlējusies izvairīties no lēmuma izbeigt lietas izskatīšanu pārbaudes tiesā un gribējusi atgriezties bezdarbības stāvoklī. Taču šie apgalvojumi ir kļūdaini, jo, atsākot iepriekšējās izskatīšanas stadiju, tā izskatītu lietas datus. Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēja nenorādīja iemeslus, kādēļ Komisijai būtu jāuzsāk formālās izmeklēšanas procedūra. Turklāt Pirmās instances tiesa nevarēja lemt ultra petitia. Pēc lēmuma izbeigt lietas izskatīšanu atsaukšanas prasībai par atcelšanu bija zudis priekšmets un visi pārējie prasījumi saistībā ar Komisijas “procedere” neatbilstu prasījumiem prasības pieteikumā. Tiesību aizsardzības līdzekļu autonomijas dēļ vienīgais veids, kā Komisijai noteikt par pienākumu uzsākt formālās izmeklēšanas procedūru, būtu iesniegt prasību sakarā ar bezdarbību saskaņā ar EKL 232. pantu.

B – Mans vērtējums

65. Četri norādītie apelācijas sūdzības iesniedzējas pamati tās apelācijas sūdzības pamatojumam lielākoties attiecas uz divu veidu iebildumiem. Pirmajā, otrajā un ceturtajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Pirmās instances tiesai to, ka tā nospriedusi, ka lēmums izbeigt lietas izskatīšanu ir atsaukts, lai gan atsaukšana bija nelikumīga. Savā trešajā pamatā tā iebilst pret to, ka [tiesa] nav atzinusi sprieduma atcelt tiesību aktu sekas, pieņemot, ka apstrīdētā atsaukšana ir radījusi tādas pašas sekas kā spriedums.

1) Par atsaukšanas likumību

a) Par iebildumu pieņemamību

66. Komisija apgalvo, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas iebildumi, ar kuriem tā apstrīd atsaukšanas likumību, ir nepieņemami, pirmkārt, tādēļ, ka tie attiecas uz atsaukšanas aktu, nevis uz pārsūdzēto rīkojumu, un, otrkārt, tādēļ, ka šis atsaukšanas akts nav bijis prāvas Pirmās instances tiesā priekšmets. Visbeidzot, tā atzīst, ka Athinaïki Techniki nebija nekādas intereses apstrīdēt minēto atsaukšanu, jo tās rezultātā tika atcelts tai nelabvēlīgs akts.

67. Pirmajā punktā apelācijas sūdzības iesniedzējas iebildumi ir vērsti pret pārsūdzēto rīkojumu, nevis pret 2008. gada 26. septembra vēstuli. Apelācijas sūdzības iesniedzēja savos dažādajos pamatos pārmet Pirmās instances tiesai, ka tā ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka, ņemot vērā šo vēstuli, Komisija ir atsaukusi lēmumu izbeigt lietas izskatīšanu, lai gan šajā vēstulē nav precizēta nelikumība, kuras labošanai ir paredzēta šī atsaukšana, ka tā vēlas vienīgi nepieļaut šā lēmuma pārbaudi Eiropas Savienības Tiesā un ka līdz ar to tas ir pretrunā iepriekš minētajam spriedumam lietā Athinaïki Techniki/Komisija.

68. Attiecībā uz otro punktu no pārsūdzētā rīkojuma izriet, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja šos iebildumus ir iesniegusi Pirmās instances tiesā un ka tie iederas prāvas, par kuru tā lēma, ietvaros.

69. Šajā rīkojumā Pirmās instances tiesai tika lūgts nolemt un pieņemt spriedumu par to, vai atbilstoši Komisijas 2008. gada 26. septembra vēstulei prasība pret lēmumu izbeigt lietas izskatīšanu ir zaudējusi priekšmetu. Turklāt no minētā rīkojuma motīvu daļas 23.–30. punkta izriet, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja Pirmās instances tiesā apstrīdēja atsaukšanas, par kuru ziņots šajā vēstulē, likumību.

70. Tādējādi, rezumējot, tā apgalvoja, ka saskaņā ar šīs motīvu daļas 23. un 24. punktu 2008. gada 26. septembra vēstule nav akts, kas būtu pretrunā lēmumam izbeigt lietas izskatīšanu tādēļ, ka šajā vēstulē Komisija tikai atkārto uzaicinājumu iesniegt pierādījumus, kuru tā ir izteikusi pirms trim gadiem, par valsts atbalsta piešķiršanu. Saskaņā ar 27. punktu apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka šāds uzaicinājums nav pamats, kas pamatotu šādu atsaukšanu. Ņemot vērā 27. un 28. punktu, tā pauda viedokli, ka 2008. gada 26. septembra vēstule būtībā ir paredzēta, lai nepieļautu lēmuma izbeigt lietas izskatīšanu pārbaudi tiesā. Ņemot vērā pamatu 27. un 28. punktu, kā arī 40. punktu, tā apgalvoja, ka šī vēstule ir pretrunā iepriekš minētajam spriedumam lietā Athinaïki Techniki/Komisija.

71. Visbeidzot, attiecībā uz trešo punktu Komisijai nav pamata apgalvot, ka apelācijas sūdzības iesniedzējai nav nekādas intereses apstrīdēt Pirmās instances tiesas vērtējumu attiecībā uz šās atsaukšanas likumību, jo no atbildes uz šo jautājumu ir tieši atkarīgs tas, vai prasība pret lēmumu izbeigt lietas izskatīšanu ir vai nav zaudējusi priekšmetu, kas ir šīs prāvas priekšmets.

b) Par lietas būtību

72. Savā pirmajā, otrajā un ceturtajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nolemjot, ka Komisija ir atsaukusi lēmumu izbeigt lietas izskatīšanu, lai gan šī atsaukšana nav pamatota ar šā lēmuma nelikumību un ar to tai tiek liegtas tiesības veikt tā pārbaudi tiesā, nonākot pretrunā iepriekš minētajam spriedumam lietā Athinaïki Techniki/Komisija.

73. Es uzskatu, ka šis iebildums ir pamatots, ņemot vērā šādus apsvērumus.

74. Vispirms, kā to norāda apelācijas sūdzības iesniedzēja, Pirmās instances tiesa nevarēja pamatot savu vērtējumu ar iepriekš minētā rīkojuma lietā SFEI u.c./Komisija pamatiem. Šajā rīkojumā Tiesa konstatēja, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas tai lūdz pasludināt to, ka nav pamata pieņemt nolēmumu pēc tam, kad Komisija ir atsaukusi lēmumu izbeigt sūdzību izskatīšanu, lai gan šajā lietā Athinaïki Techniki apstrīd to, ka tās prasība būtu zaudējusi priekšmetu.

75. No tā izriet, ka iepriekš minētajā rīkojumā lietā SFEI u.c./Komisija Tiesai nebija jāapskata tāds apgalvojums, kāds šajā lietā ir izvirzīts starp lietas dalībniekiem. Cik man ir zināms, jautājumam, uz kuru Tiesai jāatbild šajā lietā, saistībā ar tādas atsaukšanas, kādu Komisija veica 2008. gada 26. septembra vēstulē, likumību nav zināms precedents.

76. Protams, netiek apstrīdēts, ka Komisijai ir tiesības ar atpakaļejošu datumu atsaukt aktu, kurš tai šķiet kļūdains. Šo pilnvaru pamats ir tiesiskuma princips, kas neļauj pastāvēt nelikumībai, ļaujot administrācijai, pateicoties nelikumīgā akta iznīcināšanai, atjaunot tiesisko kārtību, kas bijusi nepamatoti traucēta. Tas ļauj arī izvairīties no prasībām tiesā vai gadījumā, ja atsaukšana notiek pēc tam, kad prasība tiesā jau ir iesniegta, procesa norisi pakļaut ieinteresētajām personām tā, lai veicinātu pareizas tiesvedības nodrošināšanu ( ).

77. Ir skaidrs, ka saskaņā ar EKL 87. un 88. pantu šīs atsaukšanas tiesības var piemērot valsts atbalsta jomā. No šiem noteikumiem izriet, pirmkārt, ka valsts pasākumu, kas uzskatāms par valsts atbalstu minēto noteikumu izpratnē, var pieņemt vienīgi apstākļos, kas paredzēti Savienības tiesībās, un, otrkārt, ka Komisijas pienākums ir ievērot šos noteikumus, ne tikai veicot pārbaudes jaunajiem atbalsta projektiem, par kuriem tai ziņo, bet arī nepārtraukti kontrolējot jau pastāvošos atbalstus.

78. Komisijai saskaņā ar tiesiskuma principu vienmēr ir jābūt spējīgai labot savu vērtējumu, saskaņā ar kuru valsts pasākums nav uzskatāms par atbalstu, tiklīdz tā konstatē, arī pēc ilgāka laika, ka šis vērtējums ir izrādījies kļūdains ( ).

79. Tāpat netiek apstrīdēts, kā to atzinusi Komisija un Athens Resort Casino, ka judikatūra, kas attiecas uz ļoti stingrajiem apstākļiem, kādos ir iespējams atsaukt administratīvo aktu, un kas ir radusies, līdzsvarojot tiesiskuma principu ar tiesiskās drošības principu, tika aizsākta tāda akta kontekstā, kas rada tiesības, lai aizsargātu šā akta adresāta tiesisko paļāvību ( ).

80. Tāpat ir tiesa, ka šī prāva neietilpst šajā kontekstā, jo apelācijas sūdzības iesniedzēja iebilst pret lēmumu izbeigt lietas izskatīšanu, kurš tiek atcelts, un tā nav ieguvēja situācijā, kurā tai būtu tiesiskas intereses vēlēties saglabāt spēkā šo lēmumu.

81. Taču es uzskatu, ka, ņemot vērā iepriekš minētā sprieduma lietā Athinaïki Techniki/Komisija pamatojumus, kas atgādina Komisijas pienākumu apmēru, tiklīdz tā ir saņēmusi sūdzību, kurā ir paziņots par valsts atbalstu, un precizējot sūdzības iesniedzēja tiesības šīs procedūras ietvaros, šai iestādei nebija tiesību atsaukt lēmumu izbeigt lietas izskatīšanu apstākļos, kādus radīja 2008. gada 26. septembra vēstule.

82. Kā izriet no šā sprieduma, ieinteresētajai lietas dalībniecei EKL 88. panta 2. punkta izpratnē, piemēram, Athinaïki Techniki, ir tiesības saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 10. panta 1. punktu un 20. panta 2. punkta pirmo teikumu uzsākt iepriekšējās izskatīšanas stadiju, kas paredzēta EKL 88. panta 3. punktā, nosūtot Komisijai informāciju par atbalstu, kas uzskatāms par nelikumīgu ( ).

83. No tā tāpat izriet, ka šai iestādei, saņemot šādu sūdzību, rodas vairāki pienākumi. Tai nekavējoties ir jāpārbauda iespējamā atbalsta esamība un tā saderība ar kopējo tirgu. Tāpat, ja Komisija uzskata, ka šajā gadījumā nav pietiekama pamata pieņemt lēmumu, tai ir jāļauj ieinteresētajai pusei saprātīgā termiņā iesniegt papildu apsvērumus ( ).

84. Turklāt, kad šie apsvērumi ir iesniegti vai saprātīgais termiņš ir beidzies, Regulas Nr. 659/1999 13. panta 1. punktā Komisijai ir noteikts pienākums pabeigt iepriekšējās izskatīšanas stadiju, pieņemot lēmumu saskaņā ar šīs regulas 4. panta 2., 3. vai 4. punktu, proti, lēmumu, ar ko tiek atzīts, ka atbalsts nepastāv, lēmumu neizvirzīt iebildumus vai lēmumu uzsākt formālās izmeklēšanas procedūru ( ).

85. Kā jau Tiesa to ļoti skaidri norādīja, Komisijai nav tiesību iepriekšējās izskatīšanas laikā ilgstoši saglabāt bezdarbības stāvokli. Vienā brīdī tai ir vai nu jāuzsāk nākamā izskatīšanas stadija, vai arī jāizbeidz lieta, pieņemot par to lēmumu ( ).

86. Turklāt, kā tas ir noticis šajā lietā, tiklīdz Komisija pieņem lēmumu izbeigt lietas izskatīšanu, pēc tam, kad no ieinteresētās personas ir saņemta informācija, tai ir jānosūta šai personai šā lēmuma kopija.

87. Visbeidzot, Tiesa iepriekš minētajā spriedumā lietā Athinaïki Techniki/Komisija nolēma, ka tāds lēmums kā 2004. gada 2. jūnija lēmums izbeigt lietas izskatīšanu, ar kuru Komisija nolēma izbeigt iepriekšējās izskatīšanas procedūru, kuru uzsāka Athinaïki Techniki, uzskatāms par apstrīdamu aktu.

88. Es no šiem pamatiem varu izdarīt šādus secinājumus, kuriem ir nozīme šajā lietā.

89. Pirmkārt, no analīzes, saskaņā ar kuru Tiesa nolēma, ka 2004. gada 2. jūnija lēmums izbeigt lietas izskatīšanu ir uzskatāms par apstrīdamu aktu, izriet, ka apelācijas sūdzības iesniedzējai bija tiesības pieprasīt pārbaudīt tiesā Komisijas vērtējumu, saskaņā ar kuru, ņemot vērā informāciju, kas bija iestādes rīcībā šajā datumā, pēdējā minētā varēja likumīgi izbeigt lietas izskatīšanu un netieši norādīt, ka nav jāuzsāk formālās izmeklēšanas procedūra.

90. Otrkārt, ņemot vērā iepriekš minētos Komisijas pienākumus un apelācijas sūdzības iesniedzējai atzītās tiesības iesniegt prasību tiesā, šī iestāde drīkstēja atsaukt attiecīgo lēmumu izbeigt lietas izskatīšanu vienīgi, lai labotu nelikumību tajā. Šajā sakarā Komisija savos rakstveida apsvērumos neapgalvo, ka tai esot bijušas tiesības atsaukt šo lēmumu tikai saskaņā ar rīcības brīvību.

91. Tādēļ Komisijas pienākums bija 2008. gada 26. septembra vēstulē apelācijas sūdzības iesniedzējai norādīt vai vismaz kodolīgi izklāstīt pamatus, kuru dēļ tā atsauc savu lēmumu izbeigt lietas izskatīšanu, proti, iemeslus, kādēļ tai šķiet, ka pretēji tam, ko tā uzskatīja 2004. gada 2. jūnijā, tai nevajadzētu izbeigt lietu.

92. Jākonstatē, ka 2008. gada 26. septembra vēstule neatbilst šai prasībai. Komisija vienkārši paziņoja apelācijas sūdzības iesniedzējai par 2004. gada 2. decembra vēstules atsaukšanu un lietas atkārtotu atklāšanu “saskaņā ar [iepriekš minēto] Tiesas spriedumu [lietā Athinaïki Techniki/Komisija]”. Taču nav strīda par to, ka Tiesa šajā spriedumā lēma nevis par lēmuma izbeigt lietas izskatīšanu likumību, bet gan vienīgi par šā dokumenta kvalificēšanu par apstrīdamu aktu.

93. Tādēļ apelācijas sūdzības iesniedzējai ir pamatots iemesls apgalvot, ka šādai lēmuma atsaukšanai nav nekāda pamatojuma.

94. Atspēkojot šo analīzi, Komisija un Athens Resort Casino savos rakstveida apsvērumos norāda, ka šī atsaukšana notika pēc tam, kas Tiesa nolēma, ka sūdzības izskatīšanas izbeigšana ir apstrīdams akts tādēļ, ka 2004. gada 2. decembra vēstule nebija pamatota tā, kā jāpamato lēmums saistībā ar valsts atbalstu.

95. Taču es neuzskatu, ka ar šo argumentu varētu atspēkot manu analīzi. Patiesībā, ja Komisijas nolūks patiesi bija labot savu kļūdu pamatojumā, tā varēja 2008. gada 26. septembra vēstulē izklāstīt savu lietas izbeigšanas pamatojumu. Labojot 2004. gada 2. decembra vēstulē iespējami pieļauto kļūdu pamatojumā, nebija vajadzīgs atsākt iepriekšējo izskatīšanas procedūru un līdz ar to noteikt apelācijas sūdzības iesniedzējai papildu termiņu, pirms pieņemt identisku lēmumu rezolutīvajā daļā. Es uzskatu, ka apstrīdētajai atsaukšanai nav itin nekāda pamatojuma. Tādēļ apelācijas sūdzības iesniedzējai ir nopietns pamatojums pieprasīt, lai lēmums par lietas izbeigšanu tiktu pārbaudīts Vispārējā tiesā.

96. Athens Resort Casino iebilst pret šo interpretāciju, apgalvojot, ka, no jauna uzsākot procedūru, Komisija pārsniegs iepriekš minētā sprieduma lietā Athinaïki Techniki/Komisija izpildei nepieciešamo, jo, no jauna uzsākot izmeklēšanu, šī iestāde varētu uzzināt elementus, par kuriem iepriekš nav zinājusi.

97. Es nevaru piekrist šim argumentam, jo tas balstās uz vienkāršu spekulāciju. Būtībā nekas neliecina par to, ka Komisija būtu nolēmusi no jauna atklāt iepriekšējās izskatīšanas procedūru tādēļ, ka tā būtu konstatējusi, ka attiecīgajā lietā, pretēji tam, ko tā ir iepriekš uzskatījusi, būtu vajadzīga papildu izmeklēšana. Vēlreiz – 2008. gada 26. septembra vēstulē nav neviena elementa, kas varētu paskaidrot pamatus, kuru dēļ Komisija nolēma atgriezties pie sava pirmā vērtējuma un no jauna atklāt iepriekšējo izskatīšanas procedūru.

98. Vienīgais elements, kas figurē šajā vēstulē, izņemot paziņojumu par atsaukšanu, ir atkārtots pieprasījums apelācijas sūdzības iesniedzējai iesniegt pierādījumus, kas liecinātu par nelikumīga valsts atbalsta piešķiršanu kazino Mont Parnès kapitāla daļu pārdošanas ietvaros. Taču, kā pati Komisija norādīja minētajā vēstulē, tā šo lūgumu jau ir izteikusi, un, tieši ņemot vērā apelācijas sūdzības iesniedzējas atbildi, 2004. gada 2. jūnijā tā nolēma lietu izbeigt.

99. Turklāt, manuprāt, minētais lūgums apliecina, ka 2008. gada 26. septembra vēstule neparedz Komisijai atļauju labot iespējamu nelikumību 2004. gada 2. jūnija lēmumā izbeigt lietas izskatīšanu, jo šī iestāde nenonāk situācijā, kādā tā atradās tūlīt pirms tā pieņemšanas. Ņemot vērā šādu lūgumu, 2008. gada 26. septembra vēstuli var interpretēt kā jaunas iepriekšējās izskatīšanas procedūras uzsākšanu, nevis kā patiesu 2004. gada 2. jūnija lēmuma par lietas izbeigšanu atsaukšanu.

100. Līdz ar to, ņemot vērā visus šos elementus, apelācijas sūdzības iesniedzējai ir pamatots iemesls apgalvot, ka Komisija, norādot, ka vēlas labot šā lēmuma nelikumību, tādā veidā traucē tai izmantot savas tiesības pieprasīt pārbaudīt šā akta likumību.

101. Citiem vārdiem runājot un izsakoties tēlaini, “griežamies pa apli”. Attiecībā uz pārsūdzēto rīkojumu atzīstot, ka šāda atsaukšana ir likumīga, tas varētu ļaut Komisijai ilgstoši atrasties bezdarbības stāvoklī, pretēji tās pienākumiem valsts atbalsta jomā tādēļ, ka, ņemot vērā šo rīkojumu, šai iestādei pietiek ar to, ka tā izbeidz ieinteresētā lietas dalībnieka iesniegtās sūdzības izskatīšanu, pēc tam, kad šis dalībnieks ir iesniedzis prasību, no jauna atklāj iepriekšējās izskatīšanas procedūru un atkārto šīs darbības tik daudz reižu, cik nepieciešams, lai izvairītos no savu darbību pārbaudes tiesā.

102. Ņemot vērā šos apsvērumus, es ierosinu Tiesai nospriest, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas pamati, saskaņā ar kuriem pārsūdzētajā rīkojumā ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā ar to, ka Pirmās instances tiesa piekrita, ka Komisija atsauc lēmumu par lietas izbeigšanu, ir pamatoti.

2) Par sprieduma atcelt tiesību aktu ietekmes neatzīšanu

103. Es šo trešo pamatu analizēju tikai pakārtoti, gadījumam, ja Tiesa nepiekristu maniem apelācijas sūdzības pārējo trīs pamatu analīzes secinājumiem.

104. Savā trešajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka pārsūdzētajā rīkojumā ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo Pirmās instances tiesa tā 34.–36. punktā paredzēja, ka lēmuma izbeigt lietas izskatīšanu atsaukšana 2008. gada 26. septembra vēstulē rada tādas pašas sekas, kādas radītu spriedums atcelt tiesību aktu, jo apelācijas sūdzības iesniedzējai vairs nebūtu nekādas intereses panākt šī lēmuma atcelšanu.

105. Lai gan akta atsaukšana liek tam izzust no tiesību sistēmas un tā rezultātā būtībā pret to celtā prasība zaudē priekšmetu, judikatūrā ir atzīts, ka īpašos apstākļos apelācijas sūdzības iesniedzējam joprojām var būt interese, lai tiktu pieņemts spriedums par tā prasību atcelt tiesību aktu.

106. Tādējādi Tiesa ir piekritusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzējam joprojām saglabājas interese, lai tiktu pieņemts lēmums attiecībā uz tā prasību pret jau izpildītu lēmumu vai arī pret aktu, kas vairs nav piemērojams, lai panāktu, ka nelikumība, kas ietekmējusi šo lēmumu vai aktu, vairs neatkārtotos ( ).

107. Tāpat kā apelācijas sūdzības iesniedzēja, arī es uzskatu, ka Pirmās instances tiesas vērtējums pārsūdzētā rīkojuma 34.–36. punktā ir kļūdains. Atgādināšu, ka šī rīkojuma 34. punktā Pirmās instances tiesa norādīja, ka lēmuma izbeigt lietas izskatīšanu atcelšanas gadījumā Komisijai “būs jāatsāk iepriekšējās izskatīšanas procedūra un, kā Tiesa precizēja [iepriekš minētā] sprieduma [lietā Athinaïki Techniki/Komisija] 40. punktā, formāli jāpieņem viens no lēmumiem, kas paredzēti Regulas Nr. 659/1999 4. pantā, vai lēmums izbeigt lietas izskatīšanu, kas būs jauns apstrīdams akts”.

108. Minētā rīkojuma 35. punktā tā secināja, ka lēmuma izbeigt lietas izskatīšanu atsaukšana rada tādas pašas sekas kā spriedums atcelt šo aktu tādēļ, ka atsākto iepriekšējās izskatīšanas procedūru slēgs ar vienu no lēmumiem, kas paredzēti Regulas Nr. 659/1999 4. pantā, un ka spriedums atcelt minēto aktu nevarētu radīt nekādas papildu juridiskās sekas, salīdzinot ar veiktās atsaukšanas sekām. Pirmās instances tiesa pārsūdzētā rīkojuma 36. punktā secināja, ka apelācijas sūdzības iesniedzējai vairs nav nekādas intereses panākt 2004. gada 2. jūnija lēmuma izbeigt lietas izskatīšanu atcelšanu.

109. Manuprāt, šis atzinums ir kritizējams šāda iemesla dēļ.

110. Saskaņā ar judikatūru, ņemot vērā EKL 233. pantu, iestādei, kura izdevusi atcelto aktu, lai tā ievērotu spriedumu par atcelšanu un pilnībā to izpildītu, ir jāievēro ne vien sprieduma rezolutīvajā daļā paredzētais, bet arī pamatojums, no kura tā izriet un kurš ir tās nepieciešamais atbalsts ( ).

111. Spriedums atcelt tiesību aktu atšķiras no tādas atsaukšanas, par kādu tika paziņots 2008. gada 26. septembra vēstulē, kurā, kā mēs zinām, nebija pieminēta nelikumība, kas ietekmē 2004. gada 2. jūnija lēmumu izbeigt lietas izskatīšanu, tādēļ, ka tajā būtu ietverts atcelšanas pamatojums un šis pamatojums saskaņā ar principu, kas minēts iepriekšējā punktā, Komisijai būtu saistošs.

112. No tā izriet, ka, protams, saskaņā ar šādu spriedumu Komisijai varētu būtu pienākums atsākt iepriekšējās izskatīšanas procedūru, kuras laikā tā varētu pieņemt vienu no Regulas Nr. 659/1999 4. pantā paredzētajiem lēmumiem, vajadzības gadījumā – jaunu lēmumu izbeigt lietas izskatīšanu, it īpaši, ja Vispārējā tiesa konstatētu, ka tā nav veikusi rūpīgu un objektīvu sūdzības izvērtēšanu.

113. Tomēr tai var būt arī pienākums nekavējoties slēgt iepriekšējo izskatīšanas procedūru, pieņemot lēmumu par formālās izmeklēšanas procedūras sākšanu, ja Vispārējā tiesa konstatētu, ka lietas elementi ir pietiekami, lai noteiktu, ka attiecīgais valsts pasākums ir uzskatāms par tādu valsts atbalstu, kas nav saderīgs ar Eiropas Savienības tiesībām vai rada šaubas par tā saderību ar tām.

114. Turklāt šis otrais risinājums ir tāds, kādu savā prasībā par lēmuma par lietas izbeigšanu atcelšanu vēlas panākt apelācijas sūdzības iesniedzēja. Kā Tiesa to norādīja iepriekš minētajā spriedumā lietā Athinaïki Techniki/Komisija, vienīgi formālās izmeklēšanas procedūras ietvaros Komisijai ir pienākums brīdināt ieinteresētās personas, lai tās varētu iesniegt savus apsvērumus tā, lai tie būtu pieņemami lēmuma izbeigt lietas izskatīšanu, kāds tas pieņemts 2004. gada 2. jūnijā, apstrīdēšanai, ievērojot to procesuālās tiesības ( ).

115. Tādējādi spriedums atcelt tiesību aktu skaidri atšķirtos no atsaukšanas, par kuru ir paziņots 2008. gada 26. septembra vēstulē, jo tajā būtu ietverts pamatojums, uz kuru balstās šī atcelšana, un šis pamatojums, ņemot vērā iepriekš minētos principus, Komisijai būtu saistošs. Šāds spriedums, tāpat kā atsaukšana, kas pamatota uz attiecīgā akta nelikumību, turpmāk noderētu, lai nepieļautu nelikumības, kura tikusi konstatēta, atkārtošanos.

116. Manuprāt, vērtējumā, saskaņā ar kuru tāda lēmuma izbeigt lietas izskatīšanu atcelšana, kāda ir paredzēta 2008. gada 26. septembra vēstulē, rada līdzvērtīgas sekas spriedumam atcelt tiesību aktu, ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā.

117. Tāpat es varu secināt, ka, tā kā Komisija precīzi nenorādīja pamatojumu, uz kura balstījās apstrīdētā atsaukšana, nekas netraucētu iepriekšējās izskatīšanas procedūras laikā pieņemt jaunu lēmumu, kas atšķirtos no lēmuma par formālās izmeklēšanas procedūras sākšanu, pat ja attiecīgais valsts pasākums šajā gadījumā būtu uzskatāms par valsts atbalstu, kas nav saderīgs ar Savienības tiesībām vai radītu šaubas par tā saderību ar tām.

118. Tādējādi apelācijas sūdzības iesniedzējai joprojām ir interese celt prasību pret 2004. gada 2. jūnija lēmumu izbeigt lietas izskatīšanu, lai novērstu tādas nelikumības atkārtošanos saistībā ar to, ka nebija atzīts apstāklis, ka lietas fakti attiecīgajā gadījumā pamatoja EKL 88. panta 2. punktā paredzētās procedūras uzsākšanu.

119. Ņemot vērā šos apsvērumus, es uzskatu, ka iesniegtā apelācijas sūdzība pret pārsūdzēto rīkojumu ir pamatota un tādēļ tas ir atceļams.

3) Par pārsūdzētā rīkojuma atcelšanas sekām

120. Apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz Tiesu apmierināt pirmajā instancē izvirzītos prasījumus un piespriest Komisijai segt tiesāšanās izdevumus, bet prāva nav tādā stāvoklī, lai tiktu iztiesāta, jo apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi pret apstrīdamo aktu vēl nav izskatīti pēc būtības Vispārējā tiesā.

121. Tādēļ es aicinu Tiesu nosūtīt lietu Vispārējai tiesai, lai tā taisītu spriedumu par Athinaïki Techniki prasījumiem atcelt Komisijas 2004. gada 2. jūnija lēmumu izbeigt tās sūdzības izskatīšanu, un atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.

III – Secinājumi

122. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu Tiesai nospriest šādi:

1) atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2009. gada 29. jūnija rīkojumu lietā T‑94/05 Athinaïki Techniki/Komisija;

2) nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai, lai tā taisītu spriedumu par Athinaïki Techniki AE prasījumiem atcelt Komisijas 2004. gada 2. jūnija lēmumu, ar kuru ir noraidīta Athinaïki Techniki sūdzība, un

3) atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.