LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 143/32

Prasība, kas celta 2006. gada 7. aprīlī — Fiskeri og Havsbruksnæringens Landsforening u.c. pret Padomi

(Lieta T-115/06)

(2006/C 143/65)

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāji: Fiskeri og Havsbruksnæringens Landsforening u.c., Oslo (Norvēģija), Norske Sjømatbedrifters Landsforening, Trondheim (Norvēģija), Salmar Farming AS, Frøya (Norvēģija), Hydrotec AS, Kristiansund (Norvēģija), Hallvard Lerøy AS, Bergen (Norvēģija), Lerøy Midnor AS, Hestika (Norvēģija) (pārstāvji — B. Servais un T. S. Paulsen, advokāti)

Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

Prasītāju prasījumi:

— atcelt Padomes 2006. gada 17. janvāra Regulu (EK) Nr. 85/2006 par galīgā antidempinga maksājuma uzlikšanu un uzliktā pagaidu maksājuma galīgu iekasēšanu par saimniecībās audzētu Norvēģijas izcelsmes lašu importu;

— piespriest Padomei atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasītāji ir Norvēģijas lašu ražotāji, audzētāji un eksportētāji vai pārstāv šādus uzņēmumus un prasa atcelt Padomes 2006. gada 17. janvāra Regulu (EK) Nr. 85/2006 par galīgā antidempinga maksājuma uzlikšanu un uzliktā pagaidu maksājuma galīgu iekasēšanu par saimniecībās audzētu Norvēģijas izcelsmes lašu importu (1) (turpmāk tekstā — “Apstrīdētā regula”), jo tā pārkāpj vairākus Padomes 1995. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (2) (turpmāk tekstā — “Pamata regula”) pantus.

Apstrīdētās regulas izstrādāšanas procedūras laikā Eiropas Kopienu Komisijas dienesti piekrita aizstāt tiesības ad valorem ar minimālu importa cenu. Apstrīdētā regula to apliecina.

Savas prasības atbalstam prasītāji apgalvo, ka Norvēģijas ražotāju/eksportētāju pārbaude izlases veidā, kas attiecās tikai uz eksportējošiem ražotājiem un neietvēra ne ražotājus, kas neeksportē, ne eksportētājus, kas neražo, neatspoguļoja Norvēģijas lašu industrijas struktūru un ir pretrunā ar iepriekšējiem lēmumiem par pārbaudi izlases veidā Norvēģijas lašu tirgū.

Prasītāji arī uzsver, ka atbildētāja nav piemērojusi Pamata regulas 9. panta 4. punktā ietverto noteikumu par mazāku nodevu. Tie uzskata, ka vidējā, svērtā dempinga starpība bija mazāka par vidējo, svērto zaudējumu starpību, kā arī minimālā importa cena un fiksētā muitas nodeva tāpēc bija jāaprēķina, balstoties uz vidējo, svērto dempinga starpību un nevis uz vidējo, svērto zaudējumu starpību. Par minimālās importa cenas noteikšanu bez dempinga prasītāji apgalvo, ka trīs gadu vidējā maiņas kursa, vidējā maiņas kursa pārbaudes perioda vietā, izmantošana NOK pārrēķināšanai EUR ir mākslīgi palielinājusi minimālo importa cenu bez dempinga.

Turklāt prasītāji apgalvo, ka laša filejas minimālā importa cena nav noteikta, pamatojoties uz izlases datiem, un ka tā ir fiksēta, pārkāpjot Pamata regulas 3. panta 5. punktu un 20. pantu un labas pārvaldības un tiesiskās paļāvības principu, un tiesības tikt uzklausītam tiesā

Visbeidzot, prasītāji apgalvo, ka zaudējuma un tā cēloņu vērtējums ir kļūdains. Pirmkārt, zaudējuma analīzē atbildētāja balstījās uz to, ka viss importa kopums ir dempings. Otrkārt, tas, ka vidējā pārdošanas cena Kopienu industrijā ir acīmredzami samazinājusies GBP apmaiņas pret EUR, nevis importa rezultātā, jo visi Kopienu ražotāji, kuri tika pārbaudīti izlases veidā, atrodas Apvienotajā Karalistē. Treškārt, atbildētāja nav pietiekami pārbaudījusi, kā pieaugošās ražošanas izmaksas Kopienā varēja ietekmēt Kopienu industriju.

(1) OV L 15, 1. lpp.

(2) OV L 56, 1. lpp.