21

Pārsūdzētā sprieduma 123.–133. un 137. punktā Vispārējā tiesa konstatēja: “123 Ar 2011. gada 7. jūnija vēstuli Padome prasītāju [apelācijas sūdzības iesniedzēju] advokātu birojam precizēja, ka tā ir saņēmusi “Ēģiptes ārlietu ministra 2011. gada 13. februāra vēstuli, kurā ir ietverts Ēģiptes ģenerālprokurora lūgums iesaldēt noteiktu agrāko ministru un amatpersonu līdzekļus”, kuru skaitā ir arī pirmais prasītājs. Šai Padomes vēstulei bija pievienota arī 2011. gada 13. februāra dokumenta uz Ēģiptes Ārlietu ministra kabineta veidlapas kopija. Šajā dokumentā, kas nav parakstīts, ir iekļauts Ēģiptes ģenerālprokurora lūgums iesaldēt “agrāko ministru, amatpersonu un pilsoņu” līdzekļus. Šajā lūgumā iekļauto personu skaitā ir arī pirmais prasītājs, bet otrā, trešā un ceturtā prasītāja tajā nav iekļautas. [..] 125 Ar 2011. gada 29. jūlija vēstuli Padome atbildēja uz prasītāju advokātu biroja 2011. gada 13. maija, 9. jūnija un 15. jūlija vēstulēm. Šajā atbildē tā nav atsaukusies uz iespējamām tiesvedībām pret otro, trešo un ceturto prasītāju. Tā ir vienīgi norādījusi: “[Tās] ir iekļautas to personu sarakstā, uz kurām attiecas minētais Ēģiptes iestāžu tiesiskās palīdzības lūgums (tās ir norādītas pievienotā saraksta 2., 3. un 4. pozīcijā). Lūgumā ir norādīts, ka Ēģiptes ģenerālprokurors ir izdevis rīkojumus par visu sarakstā iekļauto personu līdzekļu konfiskāciju un ka šos rīkojumus ir apstiprinājusi krimināltiesa.” 126 Šai Padomes 2011. gada 29. jūlija vēstulei ir pievienota 2011. gada 24. februāra nota ar atsauces numuru NV93/11/ms, ar kuru Ēģiptes Arābu Republikas vēstniecība Briselē (Beļģija) Savienības Augstajam pārstāvim ārlietās un drošības politikas jautājumos lūdz nodot “kompetentām tiesu iestādēm” tiesiskās palīdzības lūgumu, ko izdevis Ēģiptes Arābu Republikas ģenerālprokurors. 127 Šīs notas pielikumā ir pievienoti trīs dokumenti. 128 Pirmais no tiem, bez datuma un paraksta, ir tiesiskās palīdzības lūguma teksts. Šis angļu valodā rakstītais lūgums ir vērsts uz “noteiktu agrāko ministru un amatpersonu līdzekļu iesaldēšanu, konfiskāciju un atgūšanu”. Tajā ir iekļauta atsauce uz “Ēģiptes ģenerālprokurora veicamo izmeklēšanu 2010. gada lietās ar numuriem 162 un 234 [..], 2011. gada lietās ar numuriem 34, 36, 38, 39, 55 un 70 [..], kā arī lietā ar numuru 137/2011 [..] attiecībā uz agrāko ministru un amatpersonu korupcijas likumpārkāpumiem, valsts līdzekļu piesavināšanos un naudas atmazgāšanas likumpārkāpumiem” un ir uzskaitītas piecpadsmit personas, kuru skaitā ir četri prasītāji. Turklāt tajā ir norādīts, pirmkārt, ka Ēģiptes Arābu Republikas ģenerālprokurors ir nolēmis konfiscēt uzskaitīto personu līdzekļus un, otrkārt, ka šo konfiskāciju “ir apstiprinājusi krimināltiesa”. 129 Otrais 2011. gada 24. februāra notai pievienotais dokuments atbilst “agrāko amatpersonu, [viņu] laulāto un bērnu sarakstam”, kurā otrā, trešā un ceturtā prasītāja ir norādītas attiecīgi otrajā, trešajā un ceturtajā pozīcijā. 130 Trešais 2011. gada 24. februāra notai pievienotais dokuments ir apsūdzību, kas pret pirmo prasītāju ir izvirzītas “2011. gada lietā ar numuru 38”, kopsavilkums, kas ir lieta, kura ir minēta iepriekš 128. punktā norādītajā tiesiskās palīdzības lūgumā. Šis dokuments nav datēts. Turklāt tas nav noformēts uz veidlapas ar “galvu” un nav parakstīts. Tomēr, tāpat kā uz 2011. gada 24. februāra notas un visiem citiem tai pievienotajiem dokumentiem, uz tā ir norādīts Ēģiptes Arābu Republikas vēstniecības Briselē zīmogs. 131 Var secināt, ka neviens no iepriekš minētajiem dokumentiem neliecina par to, ka pret otro, trešo un ceturto prasītāju Ēģiptē tiktu veikta kriminālvajāšana par valsts līdzekļu nelikumīgas piesavināšanās faktiem. 132 Turpretim iepriekš 128. punktā minētajā tiesiskās palīdzības lūgumā ir skaidri norādīts, ka 2011. gada 24. februārī, t.i., mazāk par mēnesi pirms Lēmuma 2011/172 un Regulas Nr. 270/2011 pieņemšanas, pret visiem prasītājiem ticis izdots Ēģiptes Arābu Republikas ģenerālprokurora rīkojums par viņu līdzekļu konfiskāciju, ko ir apstiprinājusi krimināltiesa un kas ir saistīts ar izmeklēšanu saistībā ar valsts līdzekļu nelikumīgu piesavināšanos. 133 Prasītāji turklāt nav iesnieguši nevienu pierādījumu, lai apšaubītu šajā tiesiskās palīdzības lūgumā iekļautās faktiskās norādes. Tieši pretēji, Ēģiptes tiesas spriedums, kura tulkojums Vispārējās tiesas kancelejā ir iesniegts 2013. gada 5. martā, apstiprina, ka 2013. gada 30. janvārī otrajai prasītājai vēl bija piemērojama līdzekļu iesaldēšana. Turklāt tiesas sēdē prasītāji nav apstrīdējuši iepriekš minētā konfiskācijas rīkojuma esamību. [..] 137 [..] no iepriekš 130. punktā minētā dokumenta skaidri izriet, ka “2011. gada lietā ar numuru 38” pirmais prasītājs ticis “apsūdzēts” par to, pirmkārt, ka viņš ir “nelikumīgi piesavinājies publiskā sektora uzņēmuma līdzekļus, kura akcijas [piederēja] valstij”, un, otrkārt, ka viņš ir “izdarījis likumpārkāpumu, ko veido labuma gūšana no publiskā īpašuma un kaitējuma tam nodarīšana, kā arī [šāda] īpašuma nelikumīga piesavināšanās un [..] piesavināšanās atvieglošana”.”