ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4

No iesniedzējtiesas lēmuma izriet, ka Navileme un Nautizende iesniedza Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto [Administratīvajā un nodokļu tiesā] administratīvu sūdzību pret IPTM, kas ir iestāde Portugālē, kura organizē eksāmenus un izsniedz kuģa vadītāja apliecības. Šo divu kuģošanas skolu reģistrācijas vieta ir Portugālē un to darbības mērķis it īpaši ir nodrošināt kandidātu, kas vēlas likt eksāmenu, lai iegūtu šo apliecību, mācības. Šīs skolas apgalvo, ka kopš 2004. gada decembra IPTM atteicās pielaist minētās apliecības eksāmenam viņu skolu audzēkņus, kas nedzīvo Portugālē, ar pamatojumu, ka tie neatbilst RNR 29. panta 1. punktā paredzētajiem nosacījumiem. Ir skaidrs, ka pirms RNR stāšanās spēkā nerezidenti varēja likt šo eksāmenu.
32

Nodokļu iestādes savā 2008. gada 21. maijā sagatavotajā ziņojumā atteicās pieņemt atskaitījumu RON 5 118 071 apmērā saistībā ar darījumiem, kas veikti, sākot no 2007. gada 1. janvāra. Tās būtībā uzskatīja, ka saskaņā ar Nodokļu kodeksa, kas ir spēkā kopš 2007. gada 1. janvāra, 150. panta 1. punkta d) apakšpunktu E.ON Rumānijā vairs nav jāmaksā PVN par enerģijas piegādes darījumiem, kas nozīmē, ka tā par minētajiem darījumiem Rumānijā vairs rēķinos neiekļauj un neiekasē PVN, jo no šī datuma šis pienākums ir uzlikts piegādes saņēmējam. Līdz ar to, tā kā tā Rumānijā neveic nekādu darbību, par kuru būtu jāmaksā PVN, tās nodokļu pārstāvim neesot bijis tiesību atskaitīt PVN saistībā ar iegādēm, kas veiktas, lai piegādātu elektrību pēc 2007. gada 1. janvāra. Turklāt sava nodokļu pārstāvja saglabāšana Rumānijā un darījumu veikšana ar tā starpniecību kopš 2007. gada 1. janvāra vairs neesot bijusi likumā paredzēta iespēja.
Pretēji tam, ko Vispārējā tiesa nosprieda pārsūdzētā sprieduma 119. punktā, EKL 81. panta piemērošanas procedūra nevar tikt uzskatīta par pabeigtu ar Komisijas galīgā lēmuma pieņemšanu, neņemot vērā to, ka, iespējams, vēlāk to atceļ Savienības tiesas. Saskaņā ar EKL 233. pantu šāda lēmuma atcelšana var izraisīt to, ka Komisija atsāk savu darbību, lai attiecīgajā gadījumā pieņemtu jaunu lēmumu saistībā ar EKL 81. panta piemērošanu, kā tas turklāt ir bijis šajā lietā saistībā ar divām attiecīgajām pusēm, kā to Komisija ir norādījusi tiesas sēdē, un līdz ar to izraisīt to, ka iestādēm atkārtoti jāizmanto lietas materiālu, kas saistīti ar apstrīdēto lēmumu, elementi vai jāpapildina šie lietas materiāli ar citiem elementiem, īstenojot pilnvaras, kas tai piešķirtas ar Regulu Nr. 1/2003. Līdz ar to izmeklēšanas darbības saistībā ar EKL 81. panta piemērošanas procedūru var tikt uzskatītas par pabeigtām vienīgi tad, kad Komisijas pieņemtais lēmums šīs procedūras ietvaros ir galīgs.
2

Šis lūgums tika iesniegts saistībā ar tiesvedību starp Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (turpmāk tekstā – “Commissioners”) un Bridport and West Dorset Golf Club Limited (turpmāk tekstā – “Bridport”) par atbrīvojumu no pievienotās vērtības nodokļa (turpmāk tekstā – “PVN”) ieejas biļetēm, ko maksā spēlētāji, kuri nav kluba biedri, lai piekļūtu šī kluba golfa laukumiem.
25

Lai sasniegtu šo ar informēšanu saistīto mērķi, kāds ietverts Dzīvības apdrošināšanas trešās direktīvas preambulas 23. apsvērumā, šīs direktīvas 31. panta 1. punktā, lasot to kopā ar tās II pielikuma a.13. punktu, ir paredzēts, ka apdrošinājuma ņēmējam ir jāpaziņo “vismaz”“atteikuma tiesību īstenošanas kārtība”, un tas ir jāizdara “pirms līguma noslēgšanas”. Līdz ar to no Dzīvības apdrošināšanas trešās direktīvas atbilstošo normu sistēmas un formulējuma skaidri izriet, ka to mērķis ir nodrošināt, ka apdrošinājuma ņēmējs saņem precīzu informāciju tostarp attiecībā uz viņa atteikuma tiesībām.
40

Otrkārt, ar apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzīto interpretāciju, kuras rezultātā no pamatprasības par izmantošanu piemērošanas jomas tiek izslēgtas starptautiskas preču zīmes, tiek apieta aizsardzības sistēma, kurā ietilpst Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkts, kā arī šo normu lietderīgā iedarbība. It īpaši, pirmkārt, ir jāuzsver, ka minētās regulas preambulas 10. apsvērumā, kurā ir atgādināts preču zīmes prioritātes laikā princips, nav veikta nekāda nošķiršana atkarībā no tās preču zīmes veida, par kuru iesniegti iebildumi. Otrkārt, tas izriet arī no Regulas Nr. 207/2009 160. panta, kurā prasība par izmantošanu ietverta saistībā ar iebildumiem, kas pamatoti ar starptautisku preču zīmi, reģistrācijas datuma noteikšanas kontekstā.
14

Ar Padomes 2011. gada 19. decembra Lēmumu 2011/866/ES attiecībā uz Komisijas priekšlikumu Padomes Regulai, ar ko no 2011. gada 1. jūlija koriģē Eiropas Savienības ierēdņu un pārējo darbinieku atalgojumu un pensijas, kā arī korekcijas koeficientus, kurus piemēro šim atalgojumam un pensijām (OV L 341, 54. lpp.), Padome nolēma “nepieņemt [apstrīdēto] priekšlikumu” it īpaši šādu iemeslu dēļ: “(8) Padome ir pārliecināta, ka pašreizējā finanšu un ekonomikas krīze Savienībā un no tās izrietošie būtiskie fiskālie pielāgojumi daudzās dalībvalstīs, inter alia valstu ierēdņu algu pielāgojumi, ir Savienības ekonomiskās un sociālās situācijas būtiska un pēkšņa pasliktināšanās. [..] (13) Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, Padome uzskata, ka Komisijas nostāja attiecībā uz to, vai ir notikusi ekonomiskās un sociālās situācijas būtiska un pēkšņa pasliktināšanās, un atteikšanās iesniegt priekšlikumu saskaņā ar Civildienesta noteikumu XI pielikuma 10. pantu balstās uz nenoliedzami nepietiekamu un kļūdainu pamatojumu. (14) Ņemot vērā to, ka Tiesa lietā [C-40/10 Komisija/Padome, kurā tika taisīts 2010. gada 24. novembra spriedums (Krājums, I-12043. lpp.),] nolēma, ka Civildienesta noteikumu XI pielikuma piemērošanas laikposmā minētā pielikuma 10. pantā paredzētā procedūra ir vienīgā iespēja atalgojuma korekcijā ņemt vērā ekonomikas krīzes ietekmi, Padome krīzes situācijā bija atkarīga no Komisijas priekšlikuma piemērot minēto pantu. (15) Padome ir pārliecināta, ka, ņemot vērā Civildienesta noteikumu XI pielikuma 10. panta formulējumu un ievērojot pienākumu iestādēm īstenot pilnīgu savstarpēju sadarbību, kā tas noteikts [LES] 13. panta 2. punkta otrajā teikumā, Komisijai bija pienākums iesniegt Padomei atbilstīgu priekšlikumu. Tādējādi Komisijas secinājumi un tas, ka tā neiesniedza šādu priekšlikumu, ir minētā pienākuma neizpilde. (16) Ņemot vērā to, ka Padome var lemt vienīgi pēc Komisijas priekšlikuma, tas, ka Komisija nav izdarījusi pareizus secinājumus par pierādījumiem un nav iesniegusi priekšlikumu atbilstīgi Civildienesta noteikumu XI pielikuma 10. pantam, ir liedzis Padomei pareizi reaģēt uz ekonomiskās un sociālās situācijas būtisko un pēkšņo pasliktināšanos, pieņemot aktu saskaņā ar Civildienesta noteikumu XI pielikuma 10. pantu.”
2) nodokļu maksātājs atbilstoši Direktīvas 2006/112 168. pantam vai to transponējošam valsts tiesību noteikumam nevar atsaukties uz tiesībām atskaitīt priekšnodoklī samaksāto pievienotās vērtības nodokli, ja, ņemot vērā atbrīvojumu no nodokļa, kas valsts tiesībās paredzēts, pārkāpjot šīs direktīvas 132. panta 1. punkta i) apakšpunktu, tā vēlāk sniegtie izglītības pakalpojumi netiek aplikti ar pievienotās vērtības nodokli. Šis nodokļu maksātājs tomēr var atsaukties uz minētā atbrīvojuma nesaderību ar Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta i) apakšpunktu, lai šis noteikums tam netiktu piemērots, ja, pat ņemot vērā rīcības brīvību, kas ar šo noteikumu ir piešķirta dalībvalstīm, minēto nodokļu maksātāju objektīvi nevar uzskatīt par organizāciju, kurai ir publisko tiesību izglītības iestādei līdzīgi mērķi minētā noteikuma izpratnē, kas ir jāizvērtē valsts tiesai. Šajā pēdējā minētajā gadījumā šī nodokļu maksātāja sniegtie izglītības pakalpojumi tiks aplikti ar pievienotās vērtības nodokli un tas līdz ar to varēs izmantot tiesības veikt priekšnodoklī samaksātā pievienotās vērtības nodokļa atskaitījumu.
13

Taču Čehijas nodokļu administrācija apšaubīja šo izdevumu patiesumu un veica pārbaudi, kas ietvēra informācijas lūgumus attiecīgajām dalībvalstu nodokļu iestādēm, balstoties it īpaši uz Likumu Nr. 253/2000 un Direktīvu 77/799. Tāpat tā lūdza palīdzību Spānijas, Francijas un Apvienotās Karalistes nodokļu administrācijām, lūdzot tām tostarp attiecīgo futbola klubu viedokli. No šo iestāžu sniegtajām atbildēm izriet, ka neviens no klubiem, ar kuriem J. Sabou it kā veda pārrunas, nepazina nedz viņu, nedz viņa aģentu.
17

Minētā tiesa uzskata, ka, pat ja tiktu uzskatīts, ka Regulas Nr. 44/2001 15. panta 1. punkta c) apakšpunkta piemērošana nav atkarīga no distances līguma noslēgšanas, tomēr, lai izvairītos no šīs tiesību normas piemērošanas jomas paplašināšanas, esot nepieciešams, lai vismaz komersanta interneta vietne būtu pamats faktiskā līguma noslēgšanai ar patērētāju. Tādējādi tā uzskata, ka minētā tiesību norma nevarētu būt piemērojama, ja patērētājs “nejauši” noslēdz līgumu ar “uzņēmēju”.
16

Ar 2007. gada 21. decembra Likumu, kas attiecas uz Likuma par piemaksu par bērnu ieviešanu [loi du 21 décembre 2007 portant introduction de la loi concernant le boni pour enfant] (Mémorial A 2007, 3949. lpp.), no 2008. gada ir grozīta Luksemburgas tiesiskajā regulējumā paredzētā nodokļa atvieglojuma par bērnu sistēma. Šī likuma 5. pantā, kas ir ietverts tā II daļā, ir noteikts: “Tiek ieviests 2007. gada 21. decembra likums par piemaksu par bērnu. Iepriekš minētā likuma panti ir formulēti šādi: “1. pants. Par katru bērnu, kurš dzīvo sava tēva un mātes kopīgajā mājsaimniecībā vai arī sava tēva vai mātes, kas viens pats vai viena pati nodrošina bērna audzināšanu un uzturēšanu, mājsaimniecībā un par kuru saskaņā ar grozītā 1985. gada 19. jūnija Likuma par ģimenes pabalstiem un Valsts ģimenes pabalstu kases izveidi [loi du 19 juin 1985 concernant les allocations familiales et portant création de la Caisse nationale des prestations familiales, (Mémorial A 1985, 680. lpp.)] 1. pantu pienākas ģimenes pabalsti, tiek piešķirta piemaksa par bērnu kā automātiska piemaksa pie grozītā 1967. gada 4. decembra Likuma par iedzīvotāju ienākuma nodokli 122. pantā paredzētā nodokļa atvieglojuma. 2. pants. Piemaksa par bērnu tiek noteikta [EUR] 922,50 apmērā gadā. To izmaksā nodokļu gadā, uz kuru tā attiecas atbilstoši kārtībai, kas ir jānosaka 6. pantā minētajos Lielhercoga noteikumos. Tās izmaksu [CNPF] veic kopā ar ģimenes pabalstu izmaksu, atbrīvojot no saistībām 5. panta pirmajā un ceturtajā daļā definēto ģimenes pabalstu saņēmēju vai arī bērna, kura audzināšanu un uzturēšanu nodrošina kāds no vecākiem viens pats, gadījumā to no vecākiem, kurš grozītā 1985. gada 19. jūnija Likuma par ģimenes pabalstiem un Valsts ģimenes pabalstu kases izveidi 5. panta otrās daļas pirmajā teikumā ir noteikts kā pabalsta saņēmējs. [..] 4. pants. Šī likuma īstenošanai turklāt ir piemērojami grozītā 1985. gada 19. jūnija Likuma par ģimenes pabalstiem un Valsts ģimenes pabalstu kases izveidi 23. panta otrā un trešā daļa, 24., 26., 27., 28., 29., 30. un 31. pants un Sociālā nodrošinājuma kodeksa [Code des assurances sociales] 208. panta ceturtā daļa, 273. gada piektā daļa, 276. pants, 278. panta pirmā un otrā daļa, 291. un 292.a pants, 302. panta ceturtā daļa, 311. un 333. pants un 334. panta pirmā daļa, vajadzības gadījumā veicot terminoloģiskus pielāgojumus. 5. pants. Grozītā 1985. gada 19. jūnija Likuma par ģimenes pabalstiem un Valsts ģimenes pabalstu kases izveidi 6. panta pirmās daļas pirmais teikums tiek papildināts ar vārdiem “piemaksas par bērnu”, kuri ir iestarpināti pēc vārdiem “sākot no mācību gada sākuma”. 6. pants. Lielhercoga noteikumos var tikt precizēta šī likuma piemērošanas kārtība.” [..]”
10

Saskaņā ar šā paša likuma 103. pantu: “Pirms pieņemt lēmumu par uzturēšanās atteikumu, uzturēšanās atļaujas atcelšanu vai nepagarināšanu vai arī lēmumu par trešās valsts valstspiederīgā izraidīšanu no valsts teritorijas, ministrs it īpaši ņem vērā to, cik ilgi attiecīgā persona ir uzturējusies Luksemburgas teritorijā, tās vecumu, veselības stāvokli, ģimenes un ekonomisko situāciju, sociālo un kultūras integrāciju valstī un to, cik spēcīgas ir viņa saiknes ar savu izcelsmes valsti, izņemot gadījumus, ja šīs personas klātbūtne rada draudus sabiedriskajai kārtībai un valsts drošībai. Neviens lēmums par izraidīšanu no valsts teritorijas, izņemot tādu, kas balstīts uz valsts drošības apsvērumiem, nevar attiekties uz nepilngadīgo, ko nepavada likumīgs pārstāvis, izņemot gadījumu, ja izraidīšana ir nepieciešama viņa interešu aizsardzībai.”
36

Šajā ziņā Tiesa jau ir spriedusi, ka, lai gan nedz EKL 63. panta pirmās daļas 3. punkta b) apakšpunktā, kas ir pārņemts LESD 79. panta 2. punkta c) apakšpunktā, nedz Direktīvā 2008/115, kas ir pieņemta, tostarp pamatojoties uz pirmo no šīm abām normām, nav izslēgta dalībvalstu krimināltiesiskā kompetence nelikumīgas imigrācijas un uzturēšanās jomā, dalībvalstīm savi tiesību akti šajā jomā ir jāveido tādējādi, lai tiktu nodrošināta Savienības tiesību ievērošana. Minētās dalībvalstis it īpaši nevar piemērot tādu tiesisko regulējumu krimināltiesību jomā, kas var apdraudēt šajā direktīvā izvirzīto mērķu sasniegšanu un līdz ar to liegt tai lietderīgo iedarbību (skat. 2011. gada 28. aprīļa spriedumu lietā C-61/11 PPU El Dridi, Krājums, I-3015. lpp., 54. un 55. punkts, kā arī 2011. gada 6. decembra spriedumu lietā C-329/11 Achughbabian, Krājums, I-12695. lpp., 33. punkts).
43

No otrā līdz ceturtā jautājuma teksta izriet, ka tie ir tikuši uzdoti gadījumam, ja no atbildes, kas sniegta uz pirmo jautājumu, izrietētu, ka tāda pakalpojumu sniegšana, kā aprakstīts šajā pirmajā jautājumā, neietilpst to pakalpojumu kategorijā, kas tiek sniegti par atlīdzību PVN direktīvas 2. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē.
5

Muitas kodeksa 203. pantā ir paredzēts: “1. Ievedmuitas parāds rodas: — nelikumīgi izņemot no muitas uzraudzības ar ievedmuitas nodokli apliekamās preces. 2. Muitas parāds rodas brīdī, kad preces tiek izņemtas no muitas uzraudzības. 3. Parādnieki ir: — persona, kas izņēmusi preces no muitas uzraudzības, — jebkura persona, kas piedalījusies šādā izņemšanā vai apzinājusies, vai kurai būtu bijis jāapzinās, ka preces tikušas izņemtas no muitas uzraudzības, — jebkura persona, kas ieguvusi vai valdījusi attiecīgās preces un preču iegūšanas vai saņemšanas brīdī apzinājusies, vai kurai būtu bijis jāapzinās, ka tās izņemtas no muitas uzraudzības, kā arī — attiecīgā gadījumā – persona, kam jāizpilda pienākumi, ko uzliek preču pagaidu glabāšana vai tās muitas procedūras piemērošana, kurā preces nodotas.”
17

Inspecteur apgalvo, ka nevar uzskatīt, ka PPG pats būtu to pakalpojumu saņēmējs, kuru veikšanu tas ir nodevis Pensiju fondam, neizsniedzot par to rēķinu, un tāpēc tam nav tiesību atskaitīt PVN, kas tam šajā saistībā ir piemērots. Attiecībā uz pakārtoto jautājumu par atbrīvojumu no PVN Inspecteur secina, ka pensiju fondus nevar uzskatīt par “kopīgiem ieguldījumu fondiem”.
6

Lēmuma 1999/183 rezolutīvajā daļā tostarp ir paredzēts: “1. pants Vācijas reģionālā atbalsta shēmas nav saderīgas ar kopējo tirgu [..] tiktāl, ciktāl ar tām netiek ievērotas pamatnostādnes un atbilstošie pasākumi saistībā ar valsts atbalstu ieguldījumiem lauksaimniecības produktu pārstādes un tirdzniecības nozarē, kas ir tikuši paziņoti [Vācijas Federatīvajai Republikai] ar 1995. gada 20. oktobra vēstuli [SG (95) D/13086]. 2. pants Divu mēnešu laikā no šī lēmuma paziņošanas [Vācijas Federatīvā Republika] groza vai, ja nepieciešams, atceļ pastāvošo atbalstu un pastāvošās atbalsta shēmas, lai nodrošinātu to saderīgumu ar kopējo tirgu. [Vācijas Federatīvā Republika] it īpaši nodrošina saskaņā ar 1. pantā norādīto pamatnostādņu 3. punkta b) apakšpunktu, lai: 1) nekāds atbalsts saistībā ar ieguldījumiem lauksaimniecības produktu pārstrādes un tirdzniecības nozarē netiktu piešķirts ieguldījumiem [..], kas ir kategoriski izslēgti [Lēmuma 94/173 pielikuma] 2. punktā [..]. 3. pants [Vācijas Federatīvā Republika] informē Komisiju divu mēnešu laikā no šī lēmuma paziņošanas par pasākumiem, kas īstenoti, lai to izpildītu. [..]”
b)

nodoklis kļūst “iekasējams” tad, kad nodokļu iestādei saskaņā ar likumu rodas tiesības no attiecīgā brīža pieprasīt nodokli no personas, kurai tas jāmaksā, neatkarīgi no tā, ka samaksas laiku var pagarināt.
25

Ungārija iebilst, ka šajā lietā nav nekādas diskriminācijas. Komisija aplūkoto tiesisko regulējumu esot vērtējusi tikai izolētā veidā, neņemot vērā kopējo tā kontekstu. It īpaši amata pildīšanas maksimālā vecuma pazemināšana personām, kas ietilpst attiecīgajās profesionālajās grupās, ir vērsta uz to, lai novērstu pozitīvo diskrimināciju, kas bija par labu šīm personām, jo tikai tās, atšķirībā no citiem valsts iestāžu darbiniekiem, varēja ne tikai turpināt pildīt pienākumus līdz 70 gadu vecumam, bet arī daudzos gadījumos saņemt gan algu, gan vecuma pensiju, uz kuru tām bija tiesības no brīža, kad tās sasniedza pensionēšanās vecumu. Tādējādi reforma ir vērsta uz to, lai līdzsvarotu vispārīgo darba tiesisko regulējumu.
Nodokļa maksātājs, kura saimnieciskās darbības pastāvīgā vieta ir vienā dalībvalstī un kurš saņem pakalpojumus, kurus sniedz citā dalībvalstī reģistrēts otrs nodokļa maksātājs, ir jāuzskata par tādu, kuram šajā citā dalībvalstī pieder “pastāvīgā iestāde” Direktīvas 2006/112 par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2008/8, 44. panta izpratnē, lai noteiktu vietu, kur par šiem pakalpojumiem ir uzliekams nodoklis, ja šo iestādi raksturo pietiekama pastāvības pakāpe un piemērota struktūra cilvēkresursu un tehnisko resursu ziņā, kas tai ļauj saņemt un izmantot pakalpojumus savā saimnieciskajā darbībā, bet tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

Jautājumā par nodokļu piesaistes vietu Direktīvas 2006/112 44. panta formulējums ir līdzīgs Sestās direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, 9. panta 1. punkta formulējumam. Turklāt gan Direktīvas 2006/112 44. pants, gan Sestās direktīvas 9. panta 1. punkts ir noteikumi, ar kuriem noteikta nodokļu piesaistes vieta saistībā ar pakalpojumu sniegšanu, un tiem ir viens un tas pats mērķis, kas nozīmē, ka Tiesas judikatūra par iepriekš minētā 9. panta 1. punkta interpretāciju principā ir pārņemama mutatis mutandis attiecībā uz minētā 44. panta interpretāciju. Šo apsvērumu apstiprina Regula Nr. 282/2011, ar ko nosaka īstenošanas pasākumus Direktīvai 2006/112 un kuras mērķis saskaņā ar tās preambulas 4. apsvērumu ir nodrošināt PVN sistēmas vienādu piemērošanu, pielāgojot Direktīvas 2006/112 īstenošanas noteikumus, it īpaši attiecībā uz nodokļa maksātājiem, preču piegādi un pakalpojumu sniegšanu, un to darījumu vietu, par kuriem uzliek nodokli.

Turklāt vispiemērotākā un tādējādi galvenā piesaistes vieta, lai noteiktu pakalpojumu sniegšanas vietu nodokļa uzlikšanas mērķiem, ir vieta, kura ir nodokļa maksātāja saimnieciskās darbības pastāvīgā vieta. Tas, ka kādas dalībvalsts sabiedrības īstenotā saimnieciskā darbība, proti, elektronisko izsoļu sistēmu pārvalde, kas aptver, pirmkārt, izsoļu interneta vietnes nodošanu citas dalībvalsts sabiedrībai un, otrkārt, “bids” izlaišanu un pārdošanu klientiem šajā pēdējā minētajā dalībvalstī, var tikt veikta bez efektīvas cilvēkresursu un tehnisko resursu struktūras šīs pēdējās minētās dalībvalsts teritorijā, nav noteicošais. Neraugoties uz šīs saimnieciskās darbības īpašo raksturu, tā vismaz prasa, lai pastāvētu piemērota struktūra, it īpaši cilvēkresursu un tehnisko resursu ziņā, kā, piemēram, IT aprīkojums, serveri un pielāgotas programmas.

Cita iestāde ir jāņem vērā tikai tad, ja šī atrašanās vieta nesniedz racionālu risinājumu vai rada konfliktu ar citu dalībvalsti.

(sal. ar 43., 44., 53., 58., 60. un 65. punktu un rezolutīvo daļu)
Regulas Nr. 2252/2004 par drošības elementu un biometrijas standartiem dalībvalstu izdotās pasēs un ceļošanas dokumentos, kas grozīta ar Regulu Nr. 444/2009, 1. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šī regula nav piemērojama tādām identifikācijas kartēm, ko dalībvalsts izsniedz saviem valstspiederīgajiem, neatkarīgi gan no to derīguma termiņa, gan no iespējas tās izmantot ceļojumos ārpus šīs dalībvalsts.

(sal. ar 42. punktu un rezolutīvas daļas 1) punktu)
Personu brīva pārvietošanās – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Sabiedrības – Direktīva 2003/71 – Pienākums publicēt prospektu pirms jebkura publiska piedāvājuma – Piemērojamība – Pārvedamu vērtspapīru izsole – Izslēgšana – Diskriminējoša attieksme pret investoriem – Neesamība

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/71 2. panta 1. punkta d) apakšpunkts un 3. panta 1. punkts)

3. panta 1. punkts Eiropas Direktīvā 2003/71/EK par prospektu, kurš jāpublicē, publiski piedāvājot vērtspapīrus vai atļaujot to tirdzniecību, un par Direktīvas 2001/34/EK grozījumiem, kas grozīta ar Direktīvu 2008/11/EK, ir interpretējams tādējādi, ka pienākums publicēt prospektu pirms jebkura pārvedamu vērtspapīru publiska piedāvājuma nav piemērojams attiecībā uz pārvedamu vērtspapīru piespiedu pārdošanu izsolē.

Pirmkārt, minētajā direktīvā nav nevienas atsauces uz pārvedamu vērtspapīru piespiedu pārdošanu izsolē.

Otrkārt, investoru aizsardzība un tirgu pareiza darbība un attīstība ir šīs direktīvas mērķu kodols. Darījumu, kas ir pamatā lēmumam par pārvedamu vērtspapīru piespiedu pārdošanu, raksturs būtiski atšķiras no Direktīvā Nr. 2003/71 minēto darījumu rakstura, it īpaši tāpēc, ka piespiedu pārdošana izsolē nav uzskatāma par ekonomisku darbību pārvedamu vērtspapīru tirgū, jo ar to tiek vienīgi apmierinātas kreditora, kurš ir cēlis prasību tiesā, tiesības.

No minētā izriet, ka pārvedamu vērtspapīru pārdošana piespiedu izpildes procedūras ietvaros neietilpst minētās direktīvas mērķos un tāpēc neietilpst šīs direktīvas piemērošanas jomā.

Visbeidzot, ciktāl investoru, kuri iegādājas pārvedamus vērtspapīrus piespiedu izsolē, situācija nav salīdzināma ar to investoru situāciju, kuri iegādājas šādus vērtspapīrus parastā publiskas piedāvāšanas kārtībā Direktīvas 2003/71 2. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē, nevar runāt par diskriminējošas attieksmes esamību salīdzinājumā ar pēdējiem minētajiem investoriem.

(sal. ar 29., 33., 34., 36., 45., 49. un 50. punktu un rezolutīvo daļu)
1.

Kopējā tirdzniecības politika — Aizsardzība pret dempinga praksi — Dempinga starpība — Normālās vērtības noteikšana — Imports no valstīm, kurās nav tirgus ekonomikas Regulas Nr. 384/96 2. panta 7. punkta b) apakšpunkta izpratnē — Nosacījumu, kas ražotājam ļauj iegūt uzņēmuma, kurš darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statusu, novērtēšanas procedūra — Komisijas izdarīts minētās regulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta otrajā daļā paredzētā trīs mēnešu termiņa pārkāpums — Sekas (Padomes Regulas Nr. 384/96 2. panta 7. punkta c) apakšpunkts) (sal. ar 29.–31., 34., 35. un 40. punktu)
1)

noteiktajā termiņā neveicot visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai no uzņēmumiem Portovesme Srl un Eurallumina SpA atgūtu valsts atbalstu, kas Komisijas 2011. gada 23. februāra Lēmuma 2011/746/ES par Itālijas piešķirto valsts atbalstu uzņēmumiem Portovesme Srl,ILA SpA, Eurallumina SpA un Syndial SpA (valsts atbalsta pasākumi C 38/B/04 (ex NN 58/04) un C 13/06 (ex N 587/05)) 2. pantā atzīts par nelikumīgu un nesaderīgu ar iekšējo tirgu, Itālijas Republika nav izpildījusi šī lēmuma 3. un 4. pantā paredzētos pienākumus;
“Atkritumu” kvalificēšana vispirms ir atkarīga no īpašnieka rīcības un vārda “atbrīvoties” nozīmes.

Attiecībā uz jēdzienu “atbrīvoties” šis jēdziens ir jāinterpretē, ņemot vērā Direktīvas 2006/12 par atkritumiem, kā arī LESD 191. panta 2. punktu. No minētā izriet, ka jēdziens “atbrīvoties”, un tādējādi arī “atkritumu” jēdziens Direktīvas 2006/12 1. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē, nevar tikt interpretēts sašaurināti. No minētās direktīvas noteikumiem izriet, ka jēdziens “atbrīvoties” ietver gan kādas vielas vai priekšmeta “apglabāšanu”, gan “reģenerāciju” minētās direktīvas 1. panta 1. punkta e) un f) apakšpunkta nozīmē.

Turklāt tas, vai pastāv atkritumi Direktīvas 2006/12 izpratnē, ir jāizlemj, ņemot vērā visus apstākļus un šīs direktīvas mērķi, kā arī nodrošinot, ka tās efektivitāte netiek apdraudēta. Daži apstākļi var liecināt par to, ka notiek atbrīvošanās, pastāv nodoms vai pienākums atbrīvoties no vielas vai priekšmeta Direktīvas 2006/12 1. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē. Saistībā ar minēto ir jāpievērš īpaša uzmanība apstāklim, ka apskatāmais priekšmets vai viela nav vai vairs nav noderīgs tā īpašniekam, jo šis priekšmets vai viela rada izmaksas, no kurām viņš vēlas atbrīvoties.

(sal. ar 37.–42. punktu)