Lieta T‑35/01

Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd

pret

Eiropas Savienības Padomi

Dempings – Galīgo antidempinga maksājumu piemērošana – Ķīnas izcelsmes elektroniskie svari – Uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikā, statuss – Zaudējumu noteikšana – Cēloniskais sakars – Tiesības uz aizstāvēšanos

Pirmās instances tiesas spriedums (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2004. gada 28. oktobrī

Sprieduma kopsavilkums

1. Kopējā tirdzniecības politika — Aizsardzība pret dempinga praksi — Individuāla pieeja uzņēmumiem-eksportētājiem no valsts, kurā nav tirgus ekonomikas — Nosacījumi — Iestāžu diskrecionārā vara — Tiesas kontrole — Robežas

(Padomes Regula Nr. 384/96)

2. Kopējā tirdzniecības politika — Aizsardzība pret dempinga praksi — Dempinga starpība — Parastās vērtības noteikšana — Imports no valstīm, kurās nav tirgus ekonomikas Regulas Nr. 384/96 2. panta 7. punkta b) apakšpunkta nozīmē — Valstīm ar tirgus ekonomiku paredzēto noteikumu piemērošana — Piemērošana vienīgi ražotājiem, kas atbilst Regulas Nr. 384/96 2. panta 7. punkta c) apakšpunktā noteiktajiem kumulatīvajiem nosacījumiem — Ražotājiem noteikts pierādīšanas pienākums

(Padomes Regulas Nr. 384/96 2. panta 7. punkts un Padomes Regula Nr. 905/98)

3. Kopējā tirdzniecības politika — Aizsardzība pret dempinga praksi — Zaudējumi — Zaudējumu rādītāju analīze, pamatojoties uz attiecīgās preces tirgus segmenta analīzi — Nosacījumi

(Padomes Regulas Nr. 384/96 3. pants)

4. Kopienu tiesības — Interpretācija — Metodes — Interpretācija, ievērojot Kopienas noslēgtus starptautiskos nolīgumus — Regulas Nr. 384/96 interpretācija, ievērojot 1994. gada Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību kodeksu

(Vienošanās par Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību VI panta piemērošanu, “1994. gada Antidempinga kodekss”, Padomes Regula Nr. 384/96)

5. Kopējā tirdzniecības politika — Aizsardzība pret dempinga praksi — Zaudējumi — “Importa, kas tiek veikts par dempinga cenām” jēdziens — Visa importa apjoma no valsts, attiecībā uz kuru ir konstatēta dempinga prakse, ņemšana vērā — Robežas

(Padomes Regulas Nr. 384/96 3. pants)

6. Kopējā tirdzniecības politika — Aizsardzība pret dempinga praksi — Zaudējumi — Starpība starp iepriekšējiem un galīgiem datiem, ko izmanto zaudējumu noteikšanai — Pieļaujamība

(Padomes Regula Nr. 384/96)

7. Kopējā tirdzniecības politika — Aizsardzība pret dempinga praksi — Zaudējumi — Imports — Pienākums salīdzināt dempinga starpību un cenu samazinājuma starpību attiecībā uz precēm, ko importē par dempinga cenām — Neesamība

(Padomes Regulas Nr. 384/96 3. pants)

8. Kopējā tirdzniecības politika — Aizsardzība pret dempinga praksi — “Kopienas ražošanas nozares” jēdziens — Piemērošanas joma

(Padomes Regulas Nr. 384/96 4. panta 1. punkts)

9. Kopējā tirdzniecības politika — Aizsardzība pret dempinga praksi — Zaudējumi — Vērā ņemamais periods — Iestāžu diskrecionārā vara

(Padomes Regula Nr. 384/96)

10. Kopienu tiesības — Principi — Tiesības uz aizstāvēšanos — Ievērošana administratīvajos procesos — Antidempings — Iestāžu pienākums sniegt attiecīgajiem uzņēmumiem informāciju — Piemērošanas joma — Komunikācijas veidi — Desmit dienu termiņa neievērošana — Ietekme — Nosacījumi

(Padomes Regulas Nr. 384/96 20. pants)

11. Kopējā tirdzniecības politika — Aizsardzība pret dempinga praksi — Procesa gaita — Termiņš, kas pārsniedz vienu gadu — Pieļaujamība — Nosacījums — Imperatīvā 15 mēnešu termiņa ievērošana

(Padomes Regulas Nr. 384/96 6. panta 9. punkts)

1. Komercdarbības aizsardzības pasākumu jomā Kopienas iestādēm, ņemot vērā pārbaudāmo ekonomisko, politisko un juridisko situāciju sarežģītību, ir plaša diskrecionārā vara.

No tā izriet, ka, kontrolējot iestāžu veikto vērtējumu, Kopienu tiesām jāaprobežojas ar procedūras noteikumu ievērošanas pārbaudi; faktu, uz kuriem balstīta apstrīdētā izvēle, precizitātes pārbaudi; pārbaudi par to, vai nav pieļauta acīmredzama kļūda šo faktu vērtējumā un pilnvaru nepareiza izmantošana. Tas pats attiecas uz attiecīgās valsts faktisko situāciju, juridisko un politisko kārtību, kas Kopienas iestādēm ir jānovērtē, lai noteiktu, vai eksportētājs darbojas tirgus apstākļos bez valsts būtiskas iejaukšanās, un vai tādējādi tas var iegūt statusu, ko piešķir uzņēmumiem, kuri darbojas tirgus ekonomikā.

(sal. ar 48., 49. punktu)

2. No Antidempinga pamatregulas Nr. 384/96 2. panta 7. punkta, kā arī no Regulas Nr. 905/98, kas groza Pamatregulu, preambulas izriet, pirmkārt, ka gadījumā, ja tiek veikts imports no Ķīnas, Kopienas iestādēm ir jāveic pārbaude, izskatot katru gadījumu individuāli, jo šo valsti vēl nevar uzskatīt par valsti ar tirgus ekonomiku. Ķīnas izcelsmes preces parasto vērtību tādējādi var noteikt saskaņā ar noteikumiem, ko piemēro tirgus ekonomikas valstīm, tikai tad, ja ir noteikts, ka konkrētais ražotājs vai ražotāji galvenokārt darbojas tirgus ekonomikas apstākļos.

Otrkārt, no minētās normas izriet, ka pierādīšanas pienākums ir ražotājam-eksportētājam, kas vēlas iegūt statusu, ko piešķir uzņēmumiem, kuri darbojas tirgus ekonomikā. Attiecīgi, Kopienas iestādēm nav jāpierāda, ka ražotājs-eksportētājs neatbilst šī statusa izmantošanai paredzētajiem nosacījumiem. Kopienas iestādes turpretim novērtē, vai ražotāja-eksportētāja iesniegtā informācija ir pietiekama, lai pierādītu, ka Pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunktā noteiktie nosacījumi ir izpildīti, un Kopienu tiesa pārbauda, vai šajā vērtējumā ir pieļauta acīmredzama kļūda.

Visbeidzot, no iepriekš minētā izriet, ka 2. panta 7. punkta c) apakšpunktā paredzētie nosacījumi ir kumulatīvi, tādējādi attiecīgajam ražotājam, lai izmantotu uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikā, statusu, ir jāatbilst tiem visiem.

(sal. ar 52.–54. punktu)

3. Attiecībā uz zaudējumu noteikšanu, ko veic atbilstoši Antidempinga pamatregulas Nr. 384/96 3. pantam, – no šī panta 8. punkta neizriet, ka attiecīgās preces segmentu analīzes izmantošana ir izslēgta un ka ir jāizmanto vidējā aprēķina metode. Tādējādi Kopienu iestādes, lai novērtētu dažādus zaudējumu rādītājus, var veikt attiecīgās preces tirgus segmentu analīzi, it īpaši tad, ja ar citu metožu palīdzību iegūtie rezultāti kāda iemesla dēļ izrādās neprecīzi, ja vien attiecīgā prece kopumā ir pienācīgi ņemta vērā.

Šajā sakarā, saskaņā ar statistiķiem labi zināmo parādību, preces, kas ietver dažādas kategorijas, kopējās cenu izmaiņas aprēķins (kas balstīts uz pārdošanas apjoma un vērtību izmaiņām) ir neprecīzs gadījumā, ja cenas un pārdošanas apjoma tendences dažādās kategorijās jūtami atšķiras. Šajos apstākļos Komisija ir atļāvusi cenu izmaiņu aprēķinu katrai preču kategorijai.

(sal. ar 127., 196. punktu)

4. Kopienu tiesību akti tiktāl, ciktāl tas ir iespējams, ir jāinterpretē, ņemot vērā starptautiskās tiesības, it īpaši tad, ja to normas ir tieši vērstas uz Kopienu noslēgtas starptautiskās vienošanās piemērošanu, kā tas ir Antidempinga pamatregulas Nr. 384/96 gadījumā, kas ir noslēgta, lai izpildītu no 1994. gada Antidempinga kodeksa izrietošās starptautiskās saistības.

(sal. ar 138. punktu)

5. Antidempinga pamatregulas Nr. 384/96 3. pantā norādītais “importa par dempinga cenām” jēdziens attiecas uz visu par dempinga cenām veikto darījumu summu. Ņemot vērā, ka visu atsevišķu darījumu pārbaude nav iespējama, zaudējumu analīzes nolūkā ir jāievēro viss tāda ražotāja-eksportētāja imports, attiecībā uz kuru dempinga izmantošana ir atzīta. Turpretim ražotāja-eksportētāja, kam ir noteikta dempinga starpība nulles vai minimālā apjomā, imports zaudējumu analīzes nolūkā nav uzskatāms par “dempingu”.

Šī paša panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ļauj ņemt vērā tādas attiecīgās valsts izcelsmes importu, ko veic ražotājs-eksportētājs, attiecībā uz kuru ir atzīts, ka tas veic dempingu. Attiecīgi, importu no valsts, kurai ir noteikta minimālo apjomu pārsniedzošā dempinga starpība, var ņemt vērā kopumā tikai tad, ja šajā valstī nav neviena ražotāja-eksportētāja, kuram ir noteikta dempinga starpība nulles vai minimālā apjomā.

Ņemot vērā Pamatregulas 3. panta priekšmetu un mērķi, no iepriekš minētā izriet, ka “importa par dempinga cenām” jēdziens neietver tāda ražotāja-eksportētāja importu, kurš neveic dempingu, pat ja tas atrodas valstī, kurai ir noteikta minimālo apjomu pārsniedzošā dempinga starpība.

(sal. ar 158.–162. punktu)

6. Attiecībā uz iespējamo atšķirību starp iepriekšējiem un galīgiem datiem, kas ir izmantoti no dempinga prakses izrietošo zaudējumu noteikšanai, jākonstatē, ka, antidempinga izmeklēšana faktiski ir ilgstošs process, kura gaitā vairāki secinājumi tiek pastāvīgi rediģēti. Tādējādi nevar izslēgt, ka galīgie Kopienas iestāžu secinājumi atšķiras no kādā noteiktā izmeklēšanas brīdī izdarītajiem secinājumiem. Turklāt iepriekšējie dati pēc definīcijas var tikt grozīti izmeklēšanas gaitā. No tā izriet, ka uzņēmums nevar pamatoti apgalvot, ka pretruna starp iepriekšējiem un galīgajiem datiem attiecība uz zaudējumiem kaut kādā veidā norāda uz attiecīgo datu objektivitātes un ticamības trūkumu. Visbeidzot ir svarīgi uzsvērt, ka zaudējumi ir jākonstatē saistībā ar iespējamā akta, kas nosaka aizsardzības pasākumus, pieņemšanas brīdi.

(sal. ar 182. punktu)

7. Attiecībā uz Kopienas ražošanas nozarei radītajiem zaudējumiem, Antidempinga pamatregula Nr. 384/96 nekādā veidā neparedz dempinga starpības un preču, kas ir dempinga objekts, cenu samazinājuma starpības salīdzinājumu ar līdzīgām Kopienas precēm, un attiecība uz gadījumu, ja dempinga starpība ir mazāka par cenu samazinājuma starpību, neparedz iespēju no šī salīdzinājuma secināt, ka Kopienas ražošanas nozares zaudējumi izriet nevis no dempinga, bet no citiem faktoriem, tādiem kā apsūdzētajam eksportētājam pieejamas dabiskas priekšrocības izdevumu ziņā.

(sal. ar 219. punktu)

8. Saskaņā ar Antidempinga pamatregulas Nr. 384/96 4. panta 1. punktu, ar terminu “Kopienas ražošanas nozare” saprot līdzīgu preču ražotāju kopumu Kopienā vai arī tos ražotājus, kuru saražotu līdzīgo preču kopējais apjoms veido lielāko daļu no šo preču kopējā saražotā apjoma Kopienā. Šis jēdziens tādējādi ietver ne tikai Kopienas ražotājus, kas ir piedalījušies izmeklēšanā.

(sal. ar 257. punktu)

9. Perioda izvēlē, kas ir jāņem vērā, lai noteiktu zaudējumus antidempinga procedūras ietvaros, Kopienas iestādēm ir plaša diskrecionārā vara.

(sal. ar 277. punktu)

10. Tiesību uz aizstāvēšanos ievērošanas princips ir fundamentāls Kopienu tiesību princips. Saskaņā ar šo principu, kura prasības ir ietvertas Antidempinga pamatregulas Nr. 384/96 20. pantā, uzņēmumiem, kas iesaistīti izmeklēšanas procesā pirms galīgo antidempinga maksājumu piemērošanas, administratīvajā procesā ir jāatrodas tādā stāvoklī, lai tie varētu efektīvi informēt par savu viedokli attiecībā uz noteiktu faktu un apstākļu esamību un pareizību un pierādījumiem, ko Komisija izmanto, lai atbalstītu savus apgalvojumus par dempinga prakses un tās izraisīto Kopienas ražošanas nozares zaudējumu esamību.

Attiecībā uz Pamatregulas 20. pantā paredzēto galīgo informāciju par faktiem un apsvērumiem, balstoties uz kuriem Komisija paredz ieteikt Padomei galīgo pasākumu ieviešanu, – tās nepilnīgums padara regulu, ar ko piemēro galīgos antidempinga maksājumus, par nelikumīgu tikai tad, ja šī pārkāpuma dēļ uzņēmumi, uz ko attiecas administratīvā procedūra, nav bijuši spējīgi efektīvi aizstāvēt savas intereses.

Līdzīgi, dažas informācijas neiekļaušana informatīvajā dokumentā nav uzskatāma par uzņēmumu tiesību uz aizstāvēšanos pārkāpumu, ja vien ir konstatēts, ka šo informāciju tie uzzināja citā gadījumā laikā, kad tiem vēl bija iespējams efektīvi paziņot par savu viedokli šajā sakarā pirms Komisijas priekšlikumu attiecībā uz Apstrīdētās regulas pieņemšanu apstiprināšanas.

Visbeidzot, pat ja šo uzņēmumu rīcībā bija jābūt minimālajam 10 dienu termiņam iespējamo apsvērumu iesniegšanai saistībā ar informāciju, kas tiem nodotajā informatīvajā dokumentā nebija norādīta, un ja šis termiņš netika ievērots, šis apstāklis pats par sevi būtu pamats Apstrīdētās regulas atcelšanai. Ir jānosaka, vai fakts, ka Kopienas iestādes nepiešķīra uzņēmumiem Pamatregulas 20. panta 5. punktā paredzēto termiņu iespējamo komentāru iesniegšanai attiecībā uz papildu informāciju, kas bija nosūtīta saskaņā ar uzņēmumu lūgumu, varēja konkrēti ietekmēt to tiesības uz aizstāvēšanos attiecīgajā procedūrā.

(sal. ar 287.–290., 292., 330., 331. punktu)

11. Antidempinga pamatregulas Nr. 384/96 6. panta 9. punkts nosaka aptuveno viena gada termiņu un imperatīvo 15 mēnešu termiņu. No šiem diviem termiņiem izriet, ka, ja Kopienas iestādes nav pabeigušas izmeklēšanu viena gada laikā, tad Pamatregulas procedūras noteikumu ievērošanai šī izmeklēšana tām ir imperatīvi jāpabeidz 15 mēnešu termiņā, un, ņemot vērā lietas apstākļus, nav pamata pārbaudei, vai termiņš, kas pārsniedz aptuveno termiņu, bet iekļaujas imperatīvajā termiņā, ir saprātīgs.

(sal. ar 348. punktu)

PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

(ceturtā palāta paplašinātā sastāvā)

2004. gada 28. oktobrī ( )

Dempings – Galīgo antidempinga maksājumu piemērošana – Ķīnas izcelsmes elektroniskie svari – Uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikā, statuss – Zaudējumu noteikšana – Cēloniskais sakars – Tiesības uz aizstāvēšanos

Lieta T‑35/01

Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd, Šanhaja (Ķīna), ko pārstāv P. Vaers [P. Waer], avocat,

prasītāja,

pret

Eiropas Savienības Padomi, ko pārstāv S. Markuarts [S. Marquardt], pārstāvis, kam sākotnēji palīdzēja G. Berišs [G. Berrisch] un P. Nēls [P. Nehl], bet turpmāk G. Berišs, avocats,

atbildētāja,

ko atbalsta

Eiropas Kopienu Komisija, ko pārstāv F. Kreišics [V. Kreuschitz], S. Mīni [S. Meany] un T. Šarfs [T. Scharf], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā,

persona, kas iestājusies lietā,

par prasību atcelt Padomes 2000. gada 27. novembra Regulas (EK) Nr. 2605/2000 1. pantu, ar ko piemēro galīgos antidempinga maksājumus dažu veidu elektronisko svaru importam ar izcelsmi Ķīnas Tautas Republikā, Dienvidkorejas Republikā un Taivānā (OV L 301, 42. lpp.).

EIROPAS KOPIENU PIRMĀS INSTANCES TIESA (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā)

šādā sastāvā: priekšsēdētājs V. Tīli [V. Tiili], tiesneši J. Pirungs [J. Pirrung], P. Mengoci [P. Mengozzi], A. V. H. Meijs [A. W. H. Meij] un M. Vilars [M. Vilaras],

sekretārs J. Plingerss [J. Plingers], administrators,

ņemot vērā rakstveida procesu un tiesas sēdi 2003. gada 6. martā,

pasludina šo spriedumu.

Spriedums

Atbilstošais tiesiskais regulējums

1 Padomes 1995. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV 1996, L 56, 1. lpp., turpmāk tekstā – “Pamatregula”), 1. panta 4. punkts paredz:

“Šajā regulā terminu “līdzīga prece” saprot kā preci, kas ir identiska, tas ir, vienāda ar attiecīgo preci, raugoties no visiem aspektiem, vai arī, ja šādas preces nav, ar to saprot citu preci, kuras īpašības ir ļoti līdzīgas attiecīgās preces īpašībām, kaut arī, raugoties no visiem aspektiem, tās nav identiskas.”

2 Pamatregulas 2. panta 7. punkts, kā to groza Padomes 1998. gada 27. aprīļa Regula (EK) Nr. 905/98 (OV L 128, 18. lpp., precizēts OV 2000, L 263, 34. lpp.), paredz:

“a) Importējot preces no valstīm, kuras nav tirgus ekonomikas valstis [..], parasto vērtību nosaka, pamatojoties uz cenu vai salikto vērtību kādā trešā valstī ar tirgus ekonomiku, vai pamatojoties uz cenu, importējot preces no šīs trešās valsts uz citām valstīm, ietverot Kopienu, vai, ja tas nav iespējams, izmantojot jebkuru citu pieņemamu pamatojumu, ietverot cenu, kāda Kopienā ir faktiski samaksāta vai maksājama par līdzīgu preci, un kuru nepieciešamības gadījumā attiecīgi koriģē, ietverot pieņemamu peļņas procentu.

Attiecīgu trešo valsti ar tirgus ekonomiku izvēlas pieņemamā veidā, jo īpaši ņemot vērā visu to drošo informāciju, kas ir pieejama izvēles izdarīšanas laikā. Tāpat jāņem vērā arī termiņa ierobežojumi; un, ja nepieciešams, izmanto trešo valsti ar tirgus ekonomiku, kurā veic tādu pašu izmeklēšanu.

Īsi pēc izmeklēšanas uzsākšanas tajā iesaistītās puses tiek informētas par izvēlēto trešo valsti ar tirgus ekonomiku un tām atvēl 10 dienas piezīmju izteikšanai.

b) Veicot antidempinga izmeklēšanu attiecībā uz importu no [..] Krievijas Federācijas, [..] Ķīnas Tautas Republikas, parasto vērtību nosaka saskaņā ar 1.–6. punktu, ja, pamatojoties uz viena vai vairāku ražotāju, kas ir pakļauti izmeklēšanai, pietiekami pamatotām prasībām, kā arī saskaņā ar c) apakšpunktā izklāstītajiem kritērijiem un procedūrām, tiek parādīts, ka, attiecībā uz attiecīgās līdzīgas preces ražošanu un pārdošanu, šis ražotājs vai ražotāji galvenokārt darbojas tirgus ekonomikas apstākļos. Ja tā nav, piemēro a) apakšpunktā izklāstītos noteikumus.

c) Saskaņā ar b) apakšpunktu pieprasījums ir jāiesniedz rakstveidā, un tajā ir jābūt pietiekamiem pierādījumiem par to, ka ražotājs darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, tas ir, ja:

– uzņēmumu lēmumi par cenām, izmaksām un ieguldījumiem, piemēram, ietverot izejvielas, tehnoloģiju un darbaspēka izmaksas, produkcijas izlaidi, realizāciju un investīcijām, tiek pieņemti, reaģējot uz tirgus informāciju, kas atspoguļo pieprasījumu un piedāvājumu, bez valsts nozīmīgas iejaukšanās šai sakarā, un lielāko ieguldījumu izmaksas būtībā atspoguļo tirgus vērtības;

– uzņēmumiem ir viena, skaidri saprotama pamata grāmatvedības uzskaite, kuru pārbauda neatkarīgs revidents saskaņā ar starptautiskajiem grāmatvedības standartiem un ko izmanto visiem nolūkiem;

– uzņēmumu ražošanas izmaksas un finansiālo stāvokli neietekmē nozīmīgi izkropļojumi, kas mantoti no agrākās sistēmas, kurā nebija tirgus ekonomikas, jo īpaši attiecībā uz aktīvu nolietojumu, citiem norakstījumiem, bartera darījumiem un samaksu, kompensējot parādus;

– uz attiecīgajiem uzņēmumiem attiecas tiesību akti par bankrotu un īpašumtiesībām, kas garantē juridisku noteiktību un uzņēmumu darbības stabilitāti,

un

– valūtas konvertēšana notiek atbilstīgi valūtas kursam tirgū.

To, vai ražotājs atbilst iepriekš minētajiem kritērijiem, konstatē trīs mēnešu laikā pēc izmeklēšanas uzsākšanas pēc īpašām konsultācijām ar Konsultatīvo komiteju un pēc tam, kad Kopienas nozarei ir bijusi iespēja izteikt savas piezīmes. Šis konstatējums paliek spēkā visu Izmeklēšanas laiku.”

3 Pamatregulas 3. pants nosaka:

“Zaudējumu noteikšana

1. Ja nav norādīts citādi, ievērojot šo regulu, termins “zaudējumi” nozīmē būtiskus zaudējumus Kopienas ražošanas nozarei, būtisku zaudējumu draudus Kopienas ražošanas nozarei vai šādas ražošanas nozares veidošanās būtisku aizkavēšanu, un to interpretē saskaņā ar šā panta noteikumiem.

2. Zaudējumu noteikšanā pamatojas uz tiešiem pierādījumiem un objektīvi pārbauda gan a) importa par dempinga cenām apjomu un ietekmi uz līdzīgu preču cenām Kopienas tirgū, gan b) šāda importa turpmāko ietekmi uz Kopienas ražošanas nozari.

3. Atkarībā no tā, kāds ir importa par dempinga cenām apjoms, spriež, vai ir bijis ievērojams importa par dempinga cenām pieaugums – vai nu absolūtā izteiksmē, vai attiecībā pret ražošanu vai patēriņu Kopienā. Atkarībā no šā importa ietekmes uz cenām spriež, vai imports par dempinga cenām ir piedāvājis ievērojami zemāku cenu, salīdzinājumā ar līdzīgas preces cenu Kopienas ražošanā, vai arī šāda importa rezultātā notiek ievērojama cenu pazemināšanās vai arī tiek ievērojami aizkavēta cenu celšanās, kas pretējā gadījumā būtu notikusi. Neviens no šiem faktoriem, ne arī vēl citi faktori nevar droši norādīt, kāds lēmums būtu jāpieņem.

4. Ja vienlaicīgi antidempinga izmeklēšanai tiek pakļauts kādas preces imports no vairākām valstīm, šāda importa ietekmi vērtē kopumā tikai tad, ja konstatē, ka a) dempinga starpība, kas noteikta katras valsts importam, pārsniedz 9. panta 3. punktā definēto minimālo apjomu, un katras valsts importa apjoms nav nenozīmīgs, un b) importa ietekmes novērtējums kopumā ir vēlams, ņemot vērā importēto ražojumu savstarpējo konkurenci un importēto preču un līdzīgu Kopienas preču konkurenci.

5. Pārbaudot importa par dempinga cenām ietekmi uz attiecīgo Kopienas ražošanas nozari, novērtē visus būtiskos ekonomikas faktorus un indeksus, kas raksturo nozares stāvokli, ietverot to, ka nozare joprojām atgūstas no dempinga vai subsīdiju ietekmes pagātnē, faktisko dempinga starpības lielumu, faktisko un iespējamo noieta, peļņas, produkcijas izlaides, tirgus daļas, ražīguma, investīciju nestās peļņas, jaudas izmantošanas samazinājumu, faktorus, kas ietekmē cenas Kopienā, faktisko un iespējamo ietekmi uz naudas plūsmu, preču krājumiem, nodarbinātību, darba samaksu, izaugsmi, spēju piesaistīt kapitālu vai investīcijas. Šīs uzskaitījums nav visaptverošs, un neviens no šiem faktoriem nevar droši norādīt, kāds lēmums būtu jāpieņem.

6. Pamatojoties uz visiem būtiskajiem pierādījumiem, kas iesniegti saistībā ar 2. punktu, parāda, ka imports par dempinga cenām rada zaudējumus šīs regulas nozīmē. Tas jo īpaši parāda, ka apjoma un/vai cenas līmeņi, kas noteikti, ievērojot 3. pantu, ir ietekmējuši Kopienas ražošanas nozari, kā paredzēts 5. punktā, un ka šī ietekme ir vērojama tādā pakāpē, ka to var dēvēt par būtisku ietekmi.

7. Tāpat arī pārbauda citus zināmos faktorus, ne tikai importu par dempinga cenām, kas vienlaikus rada zaudējumus Kopienas ražošanas nozarei, lai nodrošinātu to, ka saskaņā ar 6. punktu šādu pārējo faktoru radītie zaudējumi netiek saistīti ar importu par dempinga cenām. Šajā sakarā apskatāmie faktori ietver to importēto ražojumu apjomu un cenu, kas nav preces par dempinga cenām, pieprasījuma samazināšanos vai izmaiņas patēriņa modelī, tirdzniecības ierobežojumus un konkurenci starp trešo valsti un ražotājiem Kopienā, tehnoloģiju attīstību un Kopienas ražošanas nozares eksporta rezultātus un ražīgumu.

8. Importa par dempinga cenām ietekmi novērtē saistībā ar Kopienas ražošanas nozares ražoto līdzīgu preci, pamatojoties uz tādiem kritērijiem kā ražošanas process, ražotāju noiets un peļņa, ja pieejamie dati ļauj nodalīt šo saražoto preci atsevišķi. Ja šāda atsevišķa nodalīšana nav iespējama, importa par dempinga cenām ietekmi novērtē, pārbaudot visšaurāko ražojumu grupu vai klāstu, kas ietver līdzīgu preci un par kuru ir pieejama nepieciešamā informācija.

9. Būtisku zaudējumu draudu konstatēšana pamatojas uz faktiem, bet ne uz nepamatotiem apgalvojumiem, pieņēmumiem vai maz ticamām iespējamībām. Izmaiņām apstākļos, kas varētu radīt situāciju, kurā dempings rada zaudējumus, ir jābūt skaidri paredzamām un nenovēršamām.

Konstatējot būtisku draudu esamību, būtu jāapsver šādi faktori:

a) ievērojams importa par dempinga cenām pieauguma temps Kopienas tirgū, kas norāda uz ievērojamu importa pieauguma iespējamību;

b) pietiekami liela eksportētāja spēja pārdot savu produkciju vai arī nenovēršams un ievērojams šādas spējas pieaugums, kas norāda uz ievērojamu eksporta par dempinga cenām palielināšanās iespēju uz Kopienu, ņemot vērā to, ka ir pieejami citi eksporta tirgi papildu eksporta uzņemšanai;

c) vai importēto preču cenas ievērojami samazina cenas vai arī kavē cenu pieaugumu, kas pretējā gadījumā būtu noticis, un, iespējams, palielina pieprasījumu pēc turpmāka importa,

un

d) izmeklēšanai pakļauto preču krājumi.

Neviens no iepriekšminētajiem faktoriem nevar droši norādīt, kāds lēmums būtu jāpieņem, bet visu šo faktoru kopumam ir jānoved pie secinājuma, ka tālāks eksports par dempinga cenām ir nenovēršams un ka radīsies būtiski zaudējumi, ja vien netiks veikti aizsardzības pasākumi.”

4 Saskaņā ar Pamatregulas 6. panta 9. punktu:

“Ja lietas izskatīšana ir uzsākta, ievērojot 5. panta 9. punktu, izmeklēšanu pabeidz viena gada laikā, ja iespējams. Katrā ziņā šādas izmeklēšanas vienmēr pabeidz 15 mēnešus pēc uzsākšanas saskaņā ar konstatētiem faktiem atbilstīgi 8. pantam attiecībā uz cenu labojumiem vai konstatētiem faktiem atbilstīgi 9. pantam attiecībā uz galīgo lēmumu.”

5 Visbeidzot, Pamatregulas 20. pants nosaka:

“[..]

2. Šīs regulas 1. punktā minētās puses var pieprasīt galīgo informāciju par būtiskiem faktiem un apsvērumiem, uz kuru pamata paredzēts ieteikt galīgo pasākumu ieviešanu vai pārtraukt izmeklēšanu un lietu, neieviešot pasākumus, īpašu uzmanību veltot informācijai par faktiem vai apsvērumiem, kas atšķiras no tiem, kurus izmantoja, ieviešot kādu no pagaidu pasākumiem.

3. Prasības par galīgu nodošanu atklātībai, kā teikts 2. punktā, rakstveidā adresē Komisijai, un, ja ir ieviests pagaidu pasākums, tās saņem ne vēlāk kā vienu mēnesi pēc tam, kad ir publicēta šīs nodevas [maksājuma] uzlikšana. Ja pagaidu nodeva [maksājums] nav piemērota, pusēm nodrošina iespēju pieprasīt galīgu nodošanu atklātībai Komisijas noteiktajos termiņos.

4. Informācijas galīgo nodošanu atklātībai sniedz rakstveidā. Ievērojot prasību par konfidenciālas informācijas aizsardzību, galīgo informāciju sniedz pēc iespējas ātrāk un parasti ne vēlāk kā vienu mēnesi pirms galīgā lēmuma pieņemšanas vai Komisijas priekšlikuma par galīgo rīcību, ievērojot 9. pantu, iesniegšanas. Ja Komisija tajā brīdī nevar informēt par noteiktiem faktiem vai apsvērumiem, tie ir jādara zināmi pēc iespējas ātrākā laikā. Informācijas atklāšana neierobežo turpmākos Komisijas vai Padomes lēmumus, bet, ja šāds lēmums balstās uz kādu atšķirīgu faktu vai apsvērumu, tie ir jādara zināmi pēc iespējas ātrāk.

5. Protestus, kas tikuši iesniegti pēc informācijas galīgās nodošanas atklātībai, ņem vērā tikai tad, ja tos saņem laikposmā, kādu Komisija nosaka katrai atsevišķajai lietai, un tam ir jābūt vismaz 10 dienas ilgam, ņemot vērā lietas steidzamību.”

Prāvas rašanās fakti

6 Pamatojoties uz Eiropas Kopienas elektronisko svaru ražotāju, kas Kopienā veic lielāko daļu no šīs preces kopējās ražošanas, 1999. gada 30. jūlija sūdzību, Komisija saskaņā ar Pamatregulas 5. pantu un atbilstoši 1999. gada 16. septembrī publicētajam paziņojumam (OV C 262, 8. lpp.) ierosināja antidempinga procedūru attiecībā uz dažu veidu Ķīnas, Dienvidkorejas un Taizemes izcelsmes elektronisko svaru importu.

7 Divi Kopienas elektronisko svaru ražotāji, Avery Berkel Ltd un Bizerba GmbH, kas kopā veic 39 % šo svaru ražošanu Kopienā, piedalījās Komisijas izmeklēšanā.

8 Tajā pašā laikā astoņi ražotāji-eksportētāji iesaistītajās valstīs, ieskaitot Prasītājas sabiedrību, četri importētāji, kuru darbības bija saistītas ar attiecīgo ražošanu, kā arī kooperējošais ražotājs analoģiskā valstī, tas ir, Indonēzijā, atbildēja uz Komisijas nosūtītajām anketām.

9 Dempinga un tā rezultātā radušos zaudējumu izmeklēšana attiecas uz laiku no 1998. gada 1. septembra līdz 1999. gada 31. augustam (turpmāk tekstā – “Izmeklēšanas laiks”). Minēto zaudējumu noteikšanai izmantoto tendenču pārbaude attiecas uz laiku no 1995. gada 1. janvāra līdz Izmeklēšanas laika beigām (turpmāk tekstā – “Pārbaudes laiks”).

10 Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd (turpmāk tekstā – “Prasītāja” vai “Shanghai Teraoka”) ir 1992. gadā saskaņā ar Ķīnas tiesībām izveidotā sabiedrība, kuras kapitāls pilnībā pieder ārvalstu investoriem un kas ražo un eksportē, tajā skaitā Kopienā, elektroniskos svarus.

11 1999. gada 11. oktobrī Prasītāja lūdza Komisiju izmeklēšanas ietvaros atzīt Prasītājas kā uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikā, statusu atbilstoši Pamatregulas 2. panta 7. punktam. Ar 1999. gada 17. decembra faksa ziņojumu Komisija informēja Prasītāju par to, ka tā neatbilst Pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta nosacījumiem atzīšanai par uzņēmumu, kas darbojas tirgus ekonomikā.

12 Atbildot uz šī lūguma noraidīšanu, Prasītāja divās ar 1999. gada 27. decembri un 2000. gada 11. janvāri datētajās vēstulēs iesniedza Komisijai savus apsvērumus.

13 2000. gada 4. janvārī un 3. februārī Komisija apstiprināja savu atteikumu piešķirt Prasītājai uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikā, statusu.

14 Pēc 2000. gada 6. aprīļa sanāksmes, kurā piedalījās Komisijas un attiecīgās Kopienas ražošanas nozares pārstāvji, divi Kopienas ražotāji 2000. gada 10. un 14. aprīlī iesniedza Komisijai savus apsvērumus attiecībā uz tās iepriekšējiem secinājumiem par minēto Kopienas ražošanas nozari skarošo zaudējumu esamību.

15 2000. gada 1. augustā Prasītāja iesniedza Komisijai apsvērumus attiecībā uz jautājumu par zaudējumu un cēloniskā sakara esamību.

16 Ar 2000. gada 21. septembra faksa ziņojumu Komisija informēja Prasītāju par būtiskiem faktiem un apsvērumiem, pamatojoties uz kuriem tai radies viedoklis ieteikt galīgā antidempinga maksājuma 13,1 % apmērā piemērošanu dažu veidu Prasītājas ražoto elektronisko svaru importam.

17 Ar 2000. gada 29. septembra faksa ziņojumu Prasītāja pieprasīja papildu informāciju par dempinga esamību un no tā izrietošo zaudējumu, pieņemot, ka tādi pastāv, noteikšanu.

18 Komisija uz šo lūgumu atbildēja ar divām vēstulēm, kas ir datētas, respektīvi, ar 2000. gada 29. septembri un 2000. gada 4. oktobri.

19 Ar 2000. gada 4. oktobra faksa ziņojumu Prasītāja lūdza papildu termiņa piešķiršanu apsvērumu iesniegšanai. Ar 2000. gada 5. oktobra faksa ziņojumu Komisija, pamatojoties uz steidzamību, šo lūgumu noraidīja.

20 2000. gada 10. oktobrī Prasītāja iesniedza savus apsvērumus par informāciju, ko tā bija saņēmusi.

21 Ar 2000. gada 11. oktobra faksa ziņojumu Komisija atbildēja uz Prasītājas apsvērumiem un samazināja dempinga starpības apmēru no 13,1 līdz 12,8 %.

22 Ar 2000. gada 23. oktobra faksa ziņojumu Komisija papildināja savu atbildi uz Prasītājas apsvērumiem.

23 Ar Padomes 2000. gada 27. novembra Regulu (EK) Nr. 2605/2000, ar ko piemēro galīgos antidempinga maksājumus dažu veidu elektronisko svaru importam ar izcelsmi Ķīnas Tautas Republikā, Korejas Republikā un Taivānā (OV L 301, 42. lpp., turpmāk tekstā – “Apstrīdētā regula”), Padome piemēroja antidempinga maksājumu 12,8 % apmērā Prasītājas eksportētajām un turpmāk norādītajām precēm. Atbilstoši Apstrīdētās regulas 1. pantam:

“1. Tiek noteikts galīgais antidempinga maksājums attiecībā uz tādu Ķīnas [..], [Dienvid]Korejas un Taivānas izcelsmes elektronisko svaru importu, kuru svēršanas jauda nepārsniedz 30 kg un kas paredzēti izmantojumam mazumtirdzniecībā (turpmāk tekstā – “elektroniskie svari”), kam ir iebūvēts ciparu displejs, kas rāda svaru, vienības cenu un maksājamo cenu (ar drukas iekārtu minēto datu izdrukai vai bez tās) un kas pašlaik klasificējams pēc KN koda ex 8423 8150 (TARIC kods 8423 8150 10).

2. Maksājums, ko aprēķina, pamatojoties [uz] neto cenu ar piegādi līdz Kopienas robežai pirms samaksāta ievedmuita [attiecībā uz Prasītāju] ir šāds: [..] 12,8 % [..].”

Process un lietas dalībnieku prasījumi

24 Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2001. gada 16. februārī, Prasītāja cēla šo prasību.

25 Ar Pirmās instances tiesā 2001. gada 12. jūnijā iesniegto aktu Komisija lūdza atļauju iestāties šajā lietā, atbalstot atbildētājas prasījumus. Ar 2001. gada 11. septembra rīkojumu Pirmās instances tiesas ceturtās palātas paplašinātā sastāva prezidents atļāva šo iestāšanos lietā.

26 Komisija atteicās iesniegt iestāšanās rakstu un 2001. gada 28. novembrī rakstveida process tika slēgts.

27 Pēc tiesneša referenta ziņojuma, Pirmās instances tiesa (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) nolēma uzsākt mutvārdu procesu.

28 Veicot procesa organizatoriskos pasākumus, Pirmās instances tiesa lūdza lietas dalībniekus atbildēt uz rakstveida jautājumiem un iesniegt noteiktus dokumentus. Lietas dalībnieki izpildīja šos lūgumus daļēji.

29 Lietas dalībnieki un persona, kas iestājusies lietā, 2003. gada 6. marta publiskajā tiesas sēdē izklāstīja savus apsvērumus un atbildes uz Pirmās instances tiesas uzdotajiem jautājumiem.

30 Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

– atcelt Apstrīdētās regulas 1. pantu, kas nosaka galīgo antidempinga maksājumu tās eksportētajiem elektroniskajiem svariem;

– piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

31 Padomes, kuru atbalsta Komisija, prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

– prasību noraidīt;

– piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Par lietas būtību

32 Prasītāja būtībā izvirza četrus pamatus savu prasījumu atbalstam. Pirmais pamats attiecas uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā, piemērojot Pamatregulas 2. panta 7. punktu. Otrais pamats attiecas uz Pamatregulas 3. panta 2., 3., 5. un 8. punkta pārkāpumu un acīmredzamo kļūdu vērtējumā, nosakot zaudējumus. Trešais pamats attiecas uz Pamatregulas 3. panta 6. punkta pārkāpumu. Visbeidzot, ceturtais pamats attiecas uz Pamatregulā paredzēto procedūras noteikumu pārkāpumu.

A – Par pirmo pamatu – acīmredzamu kļūdu vērtējumā, piemērojot Pamatregulas 2. panta 7. punktu

1. Ievads

33 Prasītāja uzskata, ka Kopienas iestādes kļūdaini secināja, ka Prasītāja neatbilst Pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunktā norādītajiem nosacījumiem uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikā, statusa piešķiršanai. Tā apgalvo, ka ir iesniegusi pietiekamus pierādījumus par to, ka šāda statusa piešķiršana Prasītājai ir pamatota.

34 Padome pamato atteikumu piešķirt uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikā, statusu, Apstrīdētās regulas 46. apsvērumā nosakot, ka:

“[Komisija] atklāja, ka abas uzņēmējsabiedrības [ieskaitot Prasītāju] vairākus gadus Ķīnā pārdevušas savus ražojumus ar zaudējumiem, izmantojot vairāk vai mazāk vienādas cenas. Turklāt tās nebija tiesīgas pilnīgi brīvi nolemt, vai un kādā mērā tām ir jāpārdod sava produkcija vietējā tirgū. Komisija parasti noraida tirgus ekonomikas [uzņēmuma] pieteikumus gadījumos, kad pārdošana vietējā tirgū pakļauta ierobežojumiem un kad cenas ir vienādas visiem klientiem, jo tāda vienādu cenu politika var būt saistīta [ar] cenu kontroli centrālā līmenī. Turklāt pieejamie pierādījumi liecināja par to, ka minētās cenas nebija rentablas jau vairākus gadus; tas arī norāda uz to, ka ražotāji nedarbojās tirgus ekonomikas apstākļos.”

35 Tādēļ Padome Apstrīdētās regulas 47. ievilkumā novērtēja, ka Prasītāja “[..] nosacījumus Pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunktā nebija izpildījusi [..]”.

36 Komisija savukārt, kā Pirmās instances tiesa to ir norādījusi iepriekš minētajā 11. un 13. punktā, ar 1999. gada 17. decembra faksa ziņojumu noraidīja Prasītājas lūgumu atzīt tās kā uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikā, statusu un apstiprināja šo atteikumu ar 2000. gada 4. janvāra un 3. februāra faksa ziņojumu. Pamatojot izmeklēšanas rezultātus, Komisija balstīja savu analīzi uz šādiem trim apsvērumiem. Pirmkārt, Prasītāja darbojās saskaņā ar Ķīnas 1997. gada 29. decembra cenu noteikšanas likumu (turpmāk tekstā – “Cenu likums”), kas uzlika tai pienākumu pārdot savas preces ar zaudējumiem par vairāk vai mazāk vienādām cenām Ķīnas iekšējā tirgū. Otrkārt, Prasītāja nevarēja pilnīgi brīvi lemt par savu preču pārdošanu Ķīnas iekšējā vai ārvalstu tirgū un par šādu pārdošanas proporciju. Visbeidzot, Prasītāja sniedza Komisijai nepatiesu informāciju vai nesniedza atbilstošu informāciju, un tādējādi kavēja izmeklēšanu.

37 Šī pamata ietvaros Prasītāja, pirmkārt, apstrīd Komisijas un turpmāk arī Padomes sniegto Pamatregulas 2. panta 7. punkta interpretāciju.

38 Otrkārt, tā apstrīd Komisijas un Padomes konstatējumus, kuru rezultātā šīs iestādes secināja, ka Pamatregulas 2. panta 7. punktā noteiktie nosacījumi nav izpildīti. Jo īpaši Prasītāja apstrīd Komisijas 1999. gada 17. decembra faksa ziņojuma daļā ar nosaukumu “Izmeklēšanas rezultāti” noteiktos konstatējumus, ka Prasītājai bilances pasīvā nav jāveido uzkrājumi nedrošajiem parādiem, ka tās ārvalstu valūtas kontam ir noteikts limits uzņēmuma kapitāla summas apmērā, ka Ķīnas iekšējā tirgū sistemātiski tika veikta pārdošana ar zaudējumiem, ka saskaņā ar Cenu likumu Prasītājai ir aizliegts noteikt dažādas cenas līdzīgiem klientiem, ka pastāv pārdošanas ierobežojumi Ķīnas iekšējā tirgū, un ka Prasītāja iesniedza maldinošu informāciju Komisijai Izmeklēšanas laikā.

39 Vispirms ir jānoraida Prasītājas argumenti, kas attiecas uz diviem pirmajiem iepriekšējā punktā minētajiem faktoriem. Tā kā nedz Padome, nedz arī Komisija nebalsta savus secinājumus uz šiem faktoriem, tad ar tiem saistītie argumenti neattiecas uz lietu.

40 Treškārt, Prasītāja apgalvo, ka Kopienas iestādes neiesniedza tai dokumentus, uz kuru pamata tās nolēma nepiešķirt tai uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikā, statusu. Šī pretenzija tāpat ir jānoraida, jo Kopienas iestādes šajā sakarā veica savu novērtējumu, pamatojoties uz dokumentiem, ko Prasītāja pati iesniedza Komisijai, sniedzot atbildi uz izmeklēšanas anketas D daļu, kā arī pamatojoties uz dokumentiem, kas Komisijai kļuva zināmi, veicot pārbaudi uz vietas.

41 Turklāt ir jāatzīmē, ka Prasītāja nav precizējusi, ko tā saprot ar “jauno informāciju”, un tā ir aprobežojusies ar norādi uz pašas dokumentos esošo informāciju. Savā atbildes rakstā Prasītāja atzina, ka “visi rēķini attiecībā uz atsevišķiem darījumiem [Ķīnas] iekšējā tirgū [tika] nodoti izmeklētāja rīcībā pārbaudes uz vietas laikā, tāpat kā visa pārējā grāmatvedības un ražošanas izmaksu informācija”. Tādēļ Kopienas iestādēm nebija pienākuma nodot Shanghai Teraoka attiecīgos dokumentus, uz kuru pamata tika izdarīti noteikti secinājumi, ņemot vērā to, ka tos bija nodevusi pati Prasītāja un tādējādi tie visi tai bija zināmi.

42 Ir jāpiebilst, ka šajā kontekstā nav nozīmes Prasītājas atbildē norādītajam jaunajam argumentam, kas attiecas uz Pamatregulas 20. panta 4. punkta pārkāpumu un ir saistīts ar to, ka procesā Pirmās instances tiesā Padome iesniedza tādus dokumentus, kuri Prasītājai netika sniegti administratīvajā procesā. Faktiski šāds arguments liecina par to, ka uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikā, statusa piešķiršanas procedūra tika sajaukta ar galīgo antidempinga maksājumu piemērošanas procedūru. Tā kā Pamatregulas 20. panta 4. punktā paredzētie pasākumi, kas attiecas uz pēdējo procedūru, nav saistīti ar uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikā, statusa piešķiršanu, Prasītāja nevar atsaukties uz to neizpildi attiecībā uz dokumentiem, kas tika izmantoti tieši minētā statusa iegūšanas nolūkā.

2. Par Pamatregulas 2. panta 7. punkta shēmu

a) Lietas dalībnieku argumenti

43 Prasītāja apstrīd Kopienas iestāžu veikto Pamatregulas 2. panta 7. punkta interpretāciju, jo īpaši attiecībā uz pierādīšanas pienākumu. Tā apgalvo, ka Padome neievēro Pamatregulas 2. panta 7. punkta grozījumu ratio legis (jēgu), tas ir, vēlēšanos ņemt vērā fundamentālās izmaiņas Ķīnas ekonomikas struktūrā.

44 Turklāt Prasītāja atsaucas uz 2000. gada 26. septembra Pirmās instances tiesas spriedumu lietā T‑80/97 Starway/Padome, Recueil, II‑3099. lpp., 112. punkts, no kura izriet, ka eksportētājam adresēta prasība iesniegt tādu pierādījumu, kas tam nav pieejams, ir tiesiskās drošības principa un tiesību uz aizstāvēšanos pārkāpums.

45 Visbeidzot, Prasītāja uzskata, ka, tā kā Kopienas iestādes atsaucas uz noteiktu faktu esamību, tām ir pienākums pierādīt to, ka šie fakti patiešām pastāv, un ka šo faktu konstatēšana notika pienācīgā veidā. Prasītāja šajā sakarā atsaucas uz 2001. gada 26. jūnija Tiesas spriedumu lietā C‑381/99 Brunnhofer, Recueil, I‑4961. lpp., 52. punkts.

46 Padome apgalvo, ka Prasītājas argumentācija ir balstīta uz Pamatregulas 2. panta 7. punkta kļūdainu interpretāciju. Proti, no Regulas Nr. 905/98 preambulas izriet, ka attiecībā uz Ķīnu un Krieviju minētais noteikums nosaka tirgus ekonomikas raksturojošo nosacījumu neesamības vienkāršo prezumpciju un tādējādi pierādījumi par pretējo jāsniedz ražotājam-eksportētājam (šajā lietā – Prasītājai). Saskaņā ar Padomes viedokli, Prasītājas sniegtā argumentācija ir balstīta uz apgriezto pierādījuma pienākumu. Turklāt Kopienas iestādēm šajos jautājumos ir plaša diskrecionārā vara, kas, no vienas puses, izriet no judikatūras (1998. gada 17. jūlija Pirmās instances tiesas spriedums lietā T‑118/96 Thai Bicycle/Padome, Recueil, II‑2991. lpp., 32. punkts), un, no otras puses – no Pamatregulas 2. panta 7. punkta b) un c) apakšpunktā norādītajiem jēdzieniem “pietiekami pamatotās prasības” un “pietiekami pierādījumi”.

47 Visbeidzot, Padome apgalvo, ka principā pieci minētajā normā norādītie nosacījumi ir kumulatīvi. Tomēr tā uzsver, ka ne visi šie nosacījumi ir vienādi svarīgi. Pirmajam nosacījumam, saskaņā ar kuru uzņēmumu lēmumiem par cenām, izmaksām un ieguldījumiem jābūt pieņemtiem bez valsts nozīmīgas iejaukšanās, reaģējot uz tirgus informāciju, kas atspoguļo pieprasījumu un piedāvājumu, šai sakarā ir galvenā nozīme. Atziņa, ka Prasītāja neatbilst minētajam nosacījumam, tādējādi ir pietiekama, lai pamatotu lūguma piešķirt uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikā, statusu noraidīšanu.

b) Pirmās instances tiesas vērtējums

48 Vispirms ir jāatgādina, ka komercdarbības aizsardzības jomā Kopienas iestādēm, ņemot vērā pārbaudāmo ekonomisko, politisko un juridisko situāciju sarežģītību, ir plaša diskrecionārā vara (1996. gada 5. jūnija Pirmās instances tiesas spriedums lietā T‑162/94 NMB France u.c./Komisija, Recueil, II‑427. lpp., 72. punkts; 1998. gada 29. janvāra spriedums lietā T‑97/95 Sinochem/Padome, Recueil, II‑85. lpp., 51. punkts; 46. punktā iepriekš minētais spriedums lietā Thai Bicycle/Padome, 32. punkts, un 2002. gada 4. jūlija spriedums lietā T‑340/99 Arne Mathisen/Padome, Recueil, II‑2905. lpp., 53. punkts).

49 No tā izriet, ka, kontrolējot iestāžu veikto vērtējumu, Kopienu tiesām jāaprobežojas ar procedūras noteikumu ievērošanas pārbaudi; faktu, uz kuriem balstīta apstrīdētā izvēle, precizitātes pārbaudi; pārbaudi par to, vai nav pieļauta acīmredzama kļūda šo faktu vērtējumā un pilnvaru nepareiza izmantošana (1987. gada 7. maija Tiesas spriedums lietā 240/84 Toyo/Padome, Recueil, 1809. lpp., 19. punkts; 46. punktā iepriekš minētais spriedums lietā Thai Bicycle/Padome, 33. punkts, un 48. punktā iepriekš minētais spriedums lietā Arne Mathisen/Padome, 54. punkts). Tas pats attiecas uz attiecīgās valsts faktisko situāciju, juridisko un politisko kārtību, kas Kopienas iestādēm ir jānovērtē, lai noteiktu, vai eksportētājs darbojas tirgus apstākļos bez valsts būtiskas iejaukšanās, un vai tādējādi tas var iegūt statusu, ko piešķir uzņēmumiem, kuri darbojas tirgus ekonomikā (šajā sakarā skat. 1996. gada 18. septembra Pirmās instances tiesas spriedumu lietā T‑155/94 Climax Paper/Padome, Recueil, II‑873. lpp., 98. punkts).

50 Turklāt ir jāatzīmē, ka Pamatregulas 2. panta 7. punkta b) apakšpunktā norādītā preces parastās vērtības noteikšanas metode ir izņēmums no šim nolūkam 2. panta 7. punkta a) apakšpunktā noteiktās speciālās metodes, kas principā ir piemērojama importam no valstīm, kurās nav tirgus ekonomikas. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, visas atkāpes vai izņēmumi no vispārīgā noteikuma ir jāinterpretē šauri (1995. gada 12. decembra Tiesas spriedums lietā C‑399/93 Oude Luttikhuis u.c., Recueil, I‑4515. lpp., 23. punkts; 2001. gada 18. janvāra spriedums lietā C‑83/99 Komisija/Spānija, Recueil, I‑445. lpp., 19. punkts, un 2002. gada 12. decembra spriedums lietā C‑5/01 Beļģija/Komisija, Recueil, I‑11991. lpp., 56. punkts).

51 Pamatregulas 2. panta 7. punkta sākotnējā redakcija tika grozīta ar Regulu Nr. 905/98, Padomei uzskatot, ka reformu process Krievijā un Ķīnā ir pamatos mainījis šo valstu ekonomiku un radījis firmas, kas galvenokārt darbojas tirgus ekonomikas apstākļos. Tādējādi Regulas Nr. 905/98 piektajā apsvērumā Padome norāda, ka ir lietderīgi pārskatīt attiecībā uz šīm valstīm izmantojamo antidempinga praksi, un norāda, ka parasto vērtību var noteikt saskaņā ar noteikumiem, kādus piemēro tirgus ekonomikas valstīm gadījumos, kad var parādīt, ka viens vai vairāki ražotāji, kas ir pakļauti izmeklēšanai saistībā ar attiecīgās preces ražošanu un pārdošanu, galvenokārt darbojas tirgus apstākļos. Saskaņā ar tās pašas regulas sesto apsvērumu, “izpēti par to, vai dominē tirgus apstākļi, veic, pamatojoties uz pietiekami pamatotām prasībām, ko ir snieguši viens vai vairāki ražotāji, kas ir pakļauti izmeklēšanai, un kas vēlas izmantot iespēju noteikt [attiecīgās preces] parasto vērtību atbilstīgi noteikumiem, kādus piemēro tirgus ekonomikas valstīm”.

52 Tādējādi no Pamatregulas 2. panta 7. punkta un minētajiem Regulas Nr. 905/98 apsvērumiem izriet, pirmkārt, tas, ka tādos apstākļos, kādi ir šajā lietā, Kopienas iestādēm ir jāveic pārbaude, izskatot katru gadījumu individuāli, jo Ķīnu vēl nevar uzskatīt par valsti ar tirgus ekonomiku. Ķīnas izcelsmes preces parastā vērtība tādējādi var tikt noteikta saskaņā ar noteikumiem, kas tiek piemēroti tirgus ekonomikas valstīm tikai tad, “ja [..] tiek parādīts, ka, [..] šis ražotājs vai ražotāji galvenokārt darbojas tirgus ekonomikas apstākļos”.

53 Otrkārt, no iepriekš minētajiem noteikumiem izriet, ka pierādīšanas pienākums ir ražotājam-eksportētājam, kas vēlas iegūt statusu, ko piešķir uzņēmumiem, kuri darbojas tirgus ekonomikā. Pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunkts nosaka, ka pieprasījumā “[..] jābūt pietiekamiem pierādījumiem”. Attiecīgi, Kopienas iestādēm nav jāpierāda, ka ražotājs-eksportētājs neatbilst nosacījumiem, kas ir paredzēti labuma gūšanai no šī statusa. Kopienas iestādes turpretim novērtē, vai ražotāja-eksportētāja iesniegtie pierādījumi ir pietiekami, lai pierādītu to, ka Pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunktā noteiktie nosacījumi ir izpildīti, un Kopienu tiesas pārbauda, vai šajā vērtējumā ir pieļauta acīmredzama kļūda.

54 Lai novērtētu ieinteresētā ražotāja sniegto pierādījumu pietiekamību ir jāpiemēro Pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta pirmajā ievilkumā paredzētie nosacījumi. Šajā sakarā, kā tas izriet gan no vārda “un” izmantošanas starp šīs normas ceturto un piekto ievilkumu, gan arī no šo nosacījumu rakstura, tie ir kumulatīvi. Attiecīgi, iesaistītajam ražotājam ir jāatbilst visiem Pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta norādītajiem nosacījumiem uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikā, statusa piešķiršanai, un ja tas neizpilda vienu no šiem nosacījumiem, tā pieteikums ir jānoraida.

55 Tādējādi ir jāpārbauda, vai Prasītāja ir pierādījusi to, ka tā atbilst Pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunktā noteiktajam pirmajam nosacījumam, saskaņā ar ko uzņēmumu lēmumus par cenām, izmaksām un ieguldījumiem pieņem, reaģējot uz tirgus informāciju, kas atspoguļo pieprasījumu un piedāvājumu, bez valsts nozīmīgas iejaukšanās.

3. Par Pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunktā noteikto pirmo nosacījumu

a) Par vienādu cenu piemērošanu

Lietas dalībnieku argumenti

56 Prasītāja apgalvo, ka konstatācija, saskaņā ar kuru tā pārdod savas preces Ķīnā par vienādām cenām, ir acīmredzami kļūdaina. Tā apgalvo, ka Cenu likums neattiecas uz elektronisko svaru tirgu. Katrā ziņā Komisija neaprakstīja pašu Cenu likuma saturu. Prasītāja arī uzsver, ka cenu saraksts, uz ko pamatojās Padome, neatspoguļo rēķinos faktiski norādītās, ar izplatītājiem no jauna saskaņotās cenas. Prasītāja piebilst, ka identisku cenu piemērošana attiecībā uz vienā komerciālā līmenī esošajiem partneriem liecina par taisnīgas konkurences principa ievērošanu, ko Eiropas Kopienā piemēro kā līdzekli pret dominējoša stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu.

57 Prasītāja atgādina, ka tā paskaidroja to, ka tās cenas nosaka piedāvājums un pieprasījums, un ka Ķīnas tirgū ir augsta konkurence. Turklāt Kopienas iestādes izmantoja ļoti nepilnīgu un neprecīzu pieeju, jo īpaši ņemot vērā tikai trīspadsmit rēķinus attiecībā uz pārdošanu Ķīnas iekšējā tirgū, kuras apjoms Izmeklēšanas laikā sasniedza 25 701 vienības. Taču Komisijas izmeklētāju rīcībā pārbaudes uz vietas laikā tika nodoti visi rēķini attiecībā uz visiem atsevišķiem darījumiem Ķīnas iekšējā tirgū, kas atklāj sarunu par cenām esamību starp Prasītāju un tās klientiem. Saistībā ar šo Kopienas iestādes neņēma vērā faktu, ka šo sarunu laikā nav bijis nekādu atsauču attiecībā uz valdības cenu kontroli. Turklāt Prasītāja uzskata, ka tā savā atbildē anketā par uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikā, statusa piešķiršanu ir pierādījusi to, ka pārdošanas Ķīnas iekšējā tirgū vidējā mēneša summa būtiski mainās, kas apstiprina tās apgalvojumu par to, ka tās noslēgto atsevišķo darījumu cenas arī būtiski mainās.

58 Padome norāda, ka Prasītāja nav pierādījusi reālu sarunu par cenām esamību.

Pirmās instances tiesas vērtējums

59 Svarīgi ir pārbaudīt, vai Izmeklēšanas laikā Prasītāja sniedza pietiekamus pierādījumus tās spējai brīvi noteikt savas cenas Ķīnas iekšējā tirgū, “reaģējot uz tirgus informāciju, kas atspoguļo pieprasījumu un piedāvājumu, bez valsts nozīmīgas iejaukšanās”, kā to nosaka Pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta pirmais ievilkums.

60 Tādējādi Izmeklēšanas laikā Prasītājai bija jāsniedz Komisijai no atsevišķiem darījumiem izrietošo cenu variāciju pierādījumi, piemēram, ar rēķinu palīdzību. Šajā sakarā Prasītāja nevar pārmest Kopienas iestādēm to, ka tās neņēma vērā visus (vairāk nekā 25 000) rēķinus saistībā ar Izmeklēšanas laikā veiktajiem pārdošanas darījumiem. Patiesībā Prasītājai savos rēķinos bija jāidentificē tie, no kuriem izriet, ka Prasītāja, pārdodot viena un tā paša parauga preci dažādiem klientiem, piemēroja dažādas cenas. Ir jāpiebilst, ka Prasītāja, uzzinot par Komisijas secinājumiem par pārdošanas veikšanu par vienādām cenām, administratīvā procesa laikā vēl varēja iesniegt Komisijai rēķinus, kurus Prasītāja uzskatīja par atbilstošiem.

61 Turpinājumā ir jāpārbauda, vai Prasītāja izpildīja pierādījumu sniegšanas prasību, pārbaudes uz vietas laikā iesniedzot Komisijas izmeklētājiem sarunu dokumentus (negotiation sheets) un līgumus (national contracts) nolūkā pierādīt, ka ir notikušas sarunas par cenu ar SA Carrefour (turpmāk tekstā – “Carrefour”) vietējām Ķīnas filiālēm. Taču ir jāatzīmē, ka šie dokumenti, ko Prasītāja iesniedza Pirmās instances tiesā un kas nebūt neapstiprina atlaides piešķiršanu šim klientam, atklāj precīzu rēķinā norādītās cenas atbilstību cenai, kas ir noteikta Ķīnas iekšējam tirgum izdotajā cenu sarakstā. Tādējādi preces, kas tika pārdota Carrefour visbiežāk, parauga pamata cena ir identiska cenai, kas ir norādīta Prasītājas cenu sarakstā Ķīnas iekšējam tirgum. Salīdzinot iesniegtos dokumentus un attiecīgo preču cenu sarakstu Ķīnas iekšējam tirgum, var konstatēt, ka attiecīgā preces parauga cena (tas ir, augstākā segmenta elektroniskie svari SM‑80SXB) neatšķiras no šajā sarakstā norādītās cenas, tas ir, 6 837,61 juaņu (CNY), precizējot to, ka Carrefour sagatavotie un Prasītājas Izmeklēšanas laikā iesniegtie rēķini uzrāda cenu CNY 8 000, šai summai ietverot pievienotās vērtības nodokli (PVN) 17 % apmērā, kas tiek piemērots sarakstā norādītajai cenai. Carrefour sarunu lapās ir uzrādīta cena CNY 12 000, tas ir, sarakstā norādītā cena un PVN 17 %, kā arī papildu pakalpojumu summa CNY 4000 apmērā. Tādu pašu līdzību var konstatēt attiecībā uz parauga SM‑80SXP faktisko cenu. Visbeidzot, Padome, atbildot uz rakstveida jautājumu, iesniedza Pirmās instances tiesai Carrefour sagatavotu rēķinu, no kura ir redzams, ka faktiskā rēķinā norādītā cena atbilst sarakstā norādītās cenas, PVN 17 % un papildu summas CNY 4000 summai, kas tādējādi liecina par tādu pašu pieeju kā tā, kura tika konstatēta sarunu lapu pārbaudes rezultātā. Prasītāja, starp citu, sēdes laikā apstiprināja savu praksi piemērot summu CNY 4000 apmērā kā samaksu par pakalpojumiem.

62 Tādēļ ir jākonstatē, ka rēķinos, līgumos un Carrefour sarunu lapās norādītās cenas neatšķiras no cenu lapā noteiktajām cenām. No sarunu lapu pārbaudes izriet, ka tas pats princips attiecas uz Prasītājas citam klientam – sabiedrībai Nanjing Supermarket Ltd – piemērotajiem tarifiem.

63 Tādējādi nedz sarunu lapas, nedz arī līgumi vai iesniegtie rēķini nepierāda to, ka Prasītāja par to pašu preci piemēroja dažādas cenas dažādiem klientiem.

64 Šo konstatējumu neietekmē Prasītājas norādītais fakts, ka tās galvenais klients Ķīnas iekšējā tirgū – sabiedrība Shanghai Teraoka Electronic Scales Co. Ltd – vienojās ar Prasītāju par cenām, kas ir labākas par citiem klientiem piemērojamām cenām. Kā Komisija pamatoti norāda savā 1999. gada 17. decembra faksa ziņojumā, tad varētu pastāvēt šaubas par šī uzņēmuma neatkarību no Prasītājas. Turklāt svarīgi ir atzīmēt, ka Prasītāja nemēģināja apstrīdēt attiecīgās saistības pastāvēšanu nedz savā korespondencē Komisijai, nedz arī prasības pieteikumā vai atbildes rakstā. Prasītājas 1999. gada 27. decembra vēstulē, kurā tā apstrīd 1999. gada 17. decembra faksa ziņojumā norādītos Komisijas pārbaudes rezultātus un secinājumus, tā nemaz nekomentē argumentu, saskaņā ar kuru sabiedrība Shanghai Teraoka Electronic Scales Co. Ltd ar Prasītāju ir saistīta. Tas pats attiecas uz 2000. gada 11. janvāra vēstuli, kurā Prasītāja apstrīd Komisijas 2000. gada 4. janvāra vēstulē uz Prasītājas apsvērumiem sniegtās atbildes, kurās ir atkārtoti paustas Kopienas iestādes šaubas attiecībā uz saistību starp Prasītāju un minēto sabiedrību. Tā kā Prasītāja neapstrīdēja, ka pastāv saiknes starp to un sabiedrību Shanghai Teraoka Electronic Scales Co. Ltd, Komisija varēja pamatoti izslēgt no sava vērtējuma cenas, ko Prasītāja norādīja šai sabiedrībai iesniegtajos rēķinos.

65 Papildus ir jāpārbauda, vai, neņemot vērā faktu, ka Prasītāja neiesniedza piemērotus rēķinus, tā tomēr nebija iesniegusi atbilstošus pierādījumus Komisijas izmeklēšanas anketas D daļā norādītajā atbildē, kas attiecas uz uzņēmuma, kurš darbojas tirgus ekonomikā, statusa piešķiršanu. Savā atbildē Prasītāja iesniedza Komisijai šādu informāciju par pārdošanu: attiecīgo preču pārdošanas Ķīnas iekšējā tirgū mēneša apjomus un attiecīgās preces vidējās mēneša pārdošanas cenas Ķīnas iekšējā tirgū Izmeklēšanas laikā, kopējos pārdošanas rādītājus apjoma ziņā un attiecībā uz katru preci, Prasītājas galvenās Ķīnas iekšējā tirgū pārdotās preces Izmeklēšanas laikā, attiecīgās preces pārdošanas Ķīnas iekšējā tirgū cenu sarakstu, attiecīgās preces eksporta pārdošanas mēneša apjomus un eksporta pārdošanas vidējo mēneša cenu Izmeklēšanas laikā, attiecīgās preces eksporta cenu sarakstu pa mēnešiem un eksporta pārdošanas Kopienā mēneša sarakstu par trim galvenajiem Izmeklēšanas laika mēnešiem, tas ir, par 1998. gada septembri, 1999. gada janvāri un 1999. gada martu.

66 Pamatojoties uz prasības pielikumam pievienotajā tabulā norādītajiem datiem, kas attiecas uz attiecīgās preces vidējām mēneša pārdošanas cenām Ķīnas iekšējā tirgū Izmeklēšanas laikā, Prasītāja izveidoja jaunu tabulu, kas ir iekļauta tās replikas rakstā un kurā procentuāli parāda izmaiņas starp katra elektronisko svaru parauga zemākajām un augstākajām vidējām cenām nolūkā pierādīt, ka Prasītāja nepraktizēja vienādu cenu piemērošanu. Šajā sakarā ir jāsniedz tabula, kas ir izveidota, pamatojoties uz Kopienas iestāžu neapstrīdētajiem datiem, ko ietver Prasītājas atbilde uz Komisijas izmeklēšanas anketas D daļu, un kas parāda katra parauga pārdošanas Ķīnas iekšējā tirgū daudzumu un procentuālo apjomu, kā arī pārdošanas cenu procentuālas izmaiņas Izmeklēšanas laikā. Ir jāuzsver, ka saskaņā ar Apstrīdēto regulu elektronisko svaru tirgus ir sadalīts trijos dažādos segmentos: zemākajā segmentā, vidējā segmentā un augstākajā segmentā.

Paraugs Ķīnas iekšējā tirgū pārdotais apjoms Pārdošanas Ķīnas iekšējā tirgū procentuālais apjoms Pārdošanas cenu Ķīnas iekšējā tirgū procentuālās izmaiņas DS‑685B 13 693 53,28 2,21 DS‑685FB 2 127 8,27 9,72 DS‑685FP 26 0,10 15,86 DS‑688B 3 455 13,44 11,88 DS‑688P 6 0,02 Nav pieejams DS‑688FB 3 471 13,50 9,54 DS‑688FP 88 0,34 13,47 DS‑650 361 1,40 8,70 DS‑681 189 0,74 68,75 SM‑80/81B 151 0,59 71,89 SM‑80/81P 1 982 7,71 34,55 SM‑90H 18 0,07 21,87 RM‑30 134 0,52 47,64





67 Šajā tabulā ir norādīti astoņi paraugi (DS‑685FP, DS‑688P, DS‑688FP, DS‑650, DS‑681, SM‑80/81B, SM‑90H un RM‑30), kas kopumā veido 3,78 % no Prasītājas realizētās pārdošanas Ķīnas iekšējā tirgū. Tieši šo paraugu cenas mainās visvairāk. Attiecīgi ir jāatzīmē, ka ņemot vērā šo paraugu nenozīmīgo kopējo pārdošanas apjomu, to cenu izmaiņas nevar uzskatīt par tendenci, kas raksturotu vispārējo Prasītājas cenu noteikšanas veidu, kuru tā piemēro dažādiem klientiem.

68 Kas attiecas uz cenas izmaiņām 71,89 un 34,55 % apmērā, kas ir konstatētas augstākā segmenta elektronisko svaru SM‑80/81B un SM‑80/81P pārdošanā, tad tās, kā to norāda Padome un ko Prasītāja nenoliedz, galvenokārt izriet no fakta, ka šie paraugi ietver noteiktus apakšmodeļus. Tā kā katram apakšmodelim ir atšķirīga cena, tad, lai gan katrs apakšmodelis tika pārdots par vienādu cenu, vidējā pārdošanas cena saistībā ar katra apakšmodeļa pārdošanas apjomu šā perioda laikā mainās.

69 No tabulas skaidrs ir arī tas, ka visvairāk pārdodamā parauga (tas ir, paraugs DS‑685B, kas veido 53,28 % pārdošanas apjoma Ķīnas iekšējā tirgū) vidējās mēneša cenas izmaiņas ir 2,21 %. Tomēr šī izmaiņa, kas ir ļoti maza, pati par sevi neapstiprina dažādas cenas piemērošanu dažādiem klientiem. Visbeidzot, cenu izmaiņas aptuveni 10 % apmērā attiecībā uz katru no trim atlikušajiem paraugiem (tas ir, DS‑685FB, DS‑688B un DS‑688FB) pašas par sevi nevar tikt uzskatītas par nozīmīgām.

70 Prasītājas iesniegtie dati ietver tikai vidējās mēneša pārdošanas cenas, kuru izmaiņas var rasties arī sakarā ar cenu izmaiņām laika gaitā, kas tādējādi neizslēdz vienādu cenu piemērošanu dažādiem klientiem tajā pašā laikā. Ir jāatzīmē arī tas, ka dokumentos minētie dati, it īpaši tie, kas ir norādīti iepriekš minētajā 66. punktā sniegtajā tabulā, neļauj secināt, ka Izmeklēšanas laikā dažādiem klientiem tiešām tika iesniegti rēķini ar dažādām cenām.

71 Turklāt, kas attiecas uz Prasītājas argumentu, saskaņā ar kuru tā darbojas vispārējas konkurences apstākļos un nosaka savas cenas atbilstoši tās konkurentiem, ir pietiekami atzīmēt to, ka Prasītāja nav iesniegusi nekādus pierādījumus, lai pamatotu šo apgalvojumu. Otrkārt, tā nav pierādījusi, ka nosacījumi, saskaņā ar kuriem dažādu cenu piemērošanu varētu uzskatīt par negodprātīgu saskaņā ar konkurences noteikumiem, šajā lietā ir izpildīti.

72 Visbeidzot, kas attiecas uz Prasītājas argumentu, ka Cenu likums neietekmē tās tarifu politiku, ir pietiekami atzīmēt to, ka Padome nebalstījās uz šī likuma iespējamo piemērošanu, bet gan uz faktu, ka Prasītāja neiesniedza pietiekamus pierādījumus, ka tā nosaka savas cenas atbilstoši tirgus nosacījumiem.

73 Tādēļ Komisija un vēlāk Padome nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatot, ka Izmeklēšanas laikā Prasītāja nesniedza pietiekamus pierādījumus, ka par vienu un to pašu preci tā piemēro dažādas cenas dažādiem klientiem.

b) Par pārdošanu ar zaudējumiem

Lietas dalībnieku argumenti

74 Prasītāja apgalvo, ka Komisijas secinājums, saskaņā ar kuru Prasītāja sistemātiski veica pārdošanu ar zaudējumiem Ķīnas iekšējā tirgū, ir gan priekšlaicīgs, gan neattiecas uz lietu. Pirmkārt, Komisija nesagaidīja visu dokumentu iesniegšanu, kas ir vajadzīgi šī jautājuma izlemšanai. Otrkārt, no Padomes secinājumiem izriet, ka šādu praksi šobrīd ir akceptējuši noteikti pārdevējiem, kas darbojas tirgus ekonomikā. Prasītāja šajā sakarā atsaucas uz Apstrīdētās regulas 30. un 38. apsvērumu.

75 Kas attiecas uz kopējo peļņas un zaudējumu aprēķinu, tad Prasītāja apstrīd Kopienas iestāžu secinājumus, ka Prasītāja cieta būtiskus un sistemātiskus zaudējumus Ķīnas iekšējā tirgū un guva lielus ienākumus eksporta tirgos. Prasītāja norāda, ka Ķīnas iekšējā tirgū tā pārdod būtisku daļu no precēm, kas nav elektroniskie svari. Visi dati, kas attiecas uz Ķīnas iekšējā tirgū veikto pārdošanu, un kas norādīti peļņas un zaudējumu aprēķinos, attiecas uz visām precēm un, saskaņā ar Prasītājas viedokli, nevar būt ticams elektronisko svaru pārdošanas rentabilitātes rādītājs Ķīnas iekšējā tirgū. Turklāt bilancē eksporta pārdošanas peļņa un zaudējumi nav norādīti atsevišķi no pārdošanas Ķīnas iekšējā tirgū peļņas un zaudējumiem. Šajos apstākļos Prasītāja uzskata, ka nav korekti apgalvot, ka no ienākumu aprēķina skaidri izriet liela peļņa no eksporta un ievērojami zaudējumi no pārdošanas Ķīnas iekšējā tirgū.

76 Saskaņā ar Prasītājas viedokli, Kopienas iestādes nav darījušas zināmus nekādus aprēķinus, kas pamato šādu apgalvojumu. Prasītāja novērtē, ka ņemot vērā pieņēmumus, ko tā varēja izdarīt par Kopienas iestāžu veikto aprēķinu, no tās veiktajiem aprēķiniem izriet, ka attiecībā uz pārdošanu Ķīnas iekšējā tirgū pastāv peļņa 1,96 % apmērā 1997. gadā un zaudējumi 0,73 % apmērā 1998. gadā, kurus tā uzskata par nenozīmīgiem. Saskaņā ar to pašu aprēķinu, eksporta peļņas apmērs ir 8,68 % 1997. gadā un 10,50 % 1998. gadā. Prasītāja apgalvo, ka Padome pieļāva acīmredzamu kļūdu vērtējumā, izdarot secinājumu par to, ka no šiem datiem skaidri izriet būtiski zaudējumi Ķīnas iekšējā tirgū veiktās pārdošanas dēļ vairāku gadu garumā.

77 Turklāt Prasītāja, pretēji Padomes apgalvojumam, apstrīd to, ka tā ir cietusi “lielus zaudējumus”, pārdodot paraugu DS‑685B Ķīnas iekšējā tirgū Izmeklēšanas laikā, un apgalvo, ka Padome neuzrādīja pierādījumus, pamatojoties uz kuriem tā pie šāda secinājuma nonāca. Prasītāja atzīmē, ka no tās sarakstes ar Komisiju izriet pretējais, tas ir, ka lielākā daļa peļņas tika gūta no pārdošanas Ķīnas iekšējā tirgū, it īpaši pārdodot paraugus SM‑80 un SM‑90.

78 Turklāt Prasītāja lūdz Padomei sniegt informāciju, uz kuras pamata tā secināja, ka Ķīnas iekšējā tirgū Prasītāja pārdeva gandrīz visus savus preču paraugus ar zaudējumiem un par vienādām cenām. Gadījumā, ja Padome iesniegtu papildu dokumentus, tad Prasītāja izvirzītu jaunu pamatu par to, ka šie dokumenti netika atklāti saskaņā ar Pamatregulas noteikumiem, kas nozīmē šīs regulas 20. panta 4. punkta pārkāpumu.

79 Padome uzskata, ka no Prasītājas atbildes uz Komisijas izmeklēšanas anketu un no pārbaudes uz vietas laikā iegūtajiem dokumentiem izriet, ka Prasītāja guva lielu peļņu no sava eksporta, ciešot ievērojamus zaudējumus Ķīnas iekšējā tirgū.

80 Turklāt Padome uzskata, ka Prasītājas veiktais aprēķins nav ticams, jo tajā netika ņemtas vērā saņemtās subsīdijas un 1998. gadā gūtā peļņa no citiem darījumiem. Tādējādi, saskaņā ar Padomes aprēķiniem, no 1997. gadā Ķīnas iekšējā tirgū veiktās pārdošanas ir gūta peļņa 0,24 %, ko Padome uzskata par nenozīmīgu, un 1998. gadā ir radušies zaudējumi 2,59 %, ko Padome uzskata par nozīmīgiem. Tajā pašā laikā eksporta peļņa 1997. gadā sasniedza 6,96 % un 1998. gadā – 8,67 %. Saistībā ar šo Padome izveidoja šādu tabulu, kurā atveidota Prasītājas sniegtā peļņas un zaudējumu tabula un ietvertas Prasītājas saņemtās subsīdijas, kuru summas ir attēlotas treknrakstā (Pirmās instances tiesa pārskatīja šo tabulu, lai nodrošinātu lielāku precizitāti).

1998 1997



Sabiedrībai kopā



Eksports



Iekšējais tirgus



Sabiedrībai kopā



Eksports

Iekšējais tirgus Pārdošana 123 463 310,37 76 972 132,82 46 491 177,55 106 828 244,78 64 065 349,63 42 762 895,15 Pārdošanas vērtība 97 605 947,54 57 656 631,16 39 949 316,38 84 044 953,44 48 673 547,18 35 371 406,26 Citi izdevumi un ieņēmumi 18 113 541,34

+ 2 273 246,55

+ 150 000,00

20 536 787,89 11 230 395,63

+ 1 409 412,86



12 639 808,49 6 883 145,71

+ 863 833,68



7 746 979,39 16 381 137,64

+ 1 844 989,62



18 226 127,26 9 828 682,58

+ 1 106 993,77



10 935 676,35 6 552 455,06

+ 737 995,84



7 290 450,90 Peļņa/zaudējumi 7 743 821,49

5 320 574,94 8 085 106,03

6 675 693,17 - 341 284,54

– 1 205 118,22 6 402 153 ,70

4 557 164,08 5 563 119,87

4 456 126,10 839 033,83

101 037,99 Peļņa/zaudējumi

% no darījumu (pārdošanas) skaita 6,27

4,31 10,50

8,67 – 0,73

– 2,59 5,99

4,27 8,68

6,96 1,96

0,24





Pirmās instances tiesas vērtējums

81 Pirmkārt ir jāpārbauda, vai ir pārkāptas Prasītājas procesuālās tiesības attiecībā uz faktu pierādījumiem, pamatojoties uz kuriem Kopienas iestādes secināja par pārdošanu ar zaudējumiem; otrkārt, vai Kopienas iestādes ir pieļāvušas acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatot, ka pārdošana ar zaudējumiem dod pamatu secināt, ka Prasītāja nedarbojas tirgus ekonomikā, un, treškārt, vai Kopienas iestādes ir pieļāvušas acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uz minēto pierādījumu pamata konstatējot to, ka pārdošana tika veikta ar zaudējumiem.

82 Attiecībā, pirmkārt, uz Prasītājas pretenziju par tās procesuālo tiesību pārkāpumu, ir pietiekami atsaukties uz iepriekš minēto 40. punktu.

83 Otrkārt, ir jāatzīmē, ka Prasītājas arguments par to, ka noteikti tirgus ekonomikā darbojošies pārdevēji dažreiz arī veic pārdošanu ar zaudējumiem, pats par sevi neietekmē faktu, ka šādu praksi, it īpaši pastāvot citiem netiešiem pierādījumiem – tādiem kā vienādas cenas un pārdošanai noteiktie ierobežojumi – var uzskatīt par netiešu pierādījumu tam, ka pārdevējs neatbilst Pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunktā noteiktajam pirmajam nosacījumam.

84 Treškārt, ir svarīgi atgādināt, ka Padome savu atteikumu piešķirt uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikā, statusu pamatoja ar to, ka “pieejamie pierādījumi norāda uz to, ka [Prasītājas] cenas [Ķīnas iekšējā tirgū] vairākus gadus nebija rentablas”. Tāpat ir jāuzsver, ka Prasītājas uzdevums ir pierādīt to, ka tā darbojas tirgus ekonomikas apstākļos. Taču ar 1999. gada 17. decembra vēstuli, saņemot Komisijas informāciju par to, ka pēdējā uzskata, ka Prasītāja sistemātiski cieta zaudējumus Ķīnas iekšējā tirgū, Prasītāja, nesniedzot pierādījumus par pretējo, aprobežojās ar 1999. gada 27. decembra un 2000. gada 11. janvāra vēstulē izteikto apgalvojumu, ka Komisija nevar izdarīt šādu secinājumu, nesaņemot dokumentus, kas ir sniedzami, tikai atbildot uz attiecīgās izmeklēšanas anketas C daļu, kura īpaši attiecas uz uzņēmuma rentabilitāti. Ja Prasītāja uzskatīja, ka Komisijas secinājumi ir neprecīzi, tad tai nekas netraucēja iesniegt attiecīgos dokumentus Komisijai, attiecīgajā gadījumā parādot peļņas Ķīnas iekšējā tirgū esamību attiecīgajos gados. Tomēr Prasītāja šādus pierādījumus neiesniedza.

85 Turklāt attiecībā uz pierādījumiem, ar kuriem Kopienas iestādes pamatoja savus apsvērumus, vispirms ir jāsecina – fakts, ka Prasītāja veica ne tikai elektronisko svaru, bet arī citu preču pārdošanu, šajā lietā nenozīmē to, ka Komisija pieļāva acīmredzamu kļūdu vērtējumā, ņemot vērā Prasītājas rādītāju aprēķinā norādītos datus, lai noteiktu tās zaudējumus un peļņu attiecībā uz vienu konkrēto preci. Uz Izmeklēšanas laikā Prasītājas iesniegto dokumentu pamata bija iespējams noteikt elektronisko svaru pārdošanas reālo naudas vērtību. Šajā sakarā ir svarīgi atzīmēt, ka tad, kad pārdošana tiek vērtēta reālā naudas izteiksmē, nevis vienībās, ir jākonstatē, ka elektronisko svaru pārdošana veido aptuveni trīs ceturtdaļas no Prasītājas veiktās pārdošanas Ķīnas iekšējā tirgū. Saskaņā ar Prasītājas 1998. gada ienākumu aprēķinu, Prasītājas apgrozījums Ķīnas iekšējā tirgū veido gandrīz 46,5 miljonus CNY (no kopējā apgrozījuma atņemot eksporta apgrozījumu), un, tajā pašā laikā, saskaņā ar Prasītājas iesniegto un Padomes neapstrīdēto tabulu, kas ietver Ķīnas iekšējā tirgū Izmeklēšanas laikā pārdoto elektronisko svaru vidējo mēneša cenu un mēneša apjomu, elektronisko svaru pārdošanas summa sasniedz 34,1 miljonus CNY.

86 Turklāt ir jālemj par Prasītājas aprēķina pareizību, saskaņā ar ko Ķīnas iekšējā tirgū veikto pārdošanu rezultātā 1997. gadā tika iegūta peļņa 1,96 % un 1998. gadā ciesti zaudējumi 0,73 % apmērā. Šajā sakarā Padome pamatoti atzīmē, ka Prasītāja pievienoja 1997.–1998. gada pārdošanas ieņēmumiem subsīdijas, kuru summa pārsniedz 4. miljonus CNY.

87 Saistībā ar šo faktu rodas šaubas par Prasītājas aprēķina ticamību. Lai gan ir taisnība, ka tirgus ekonomikā arī pastāv subsīdijas, tomēr tās vienmēr ir tirgum svešs elements, kas nozīmē publisko iejaukšanos, spējīgu orientēt uzņēmuma uzvedību virzienā, kas ir atšķirīgs no tā virziena, kuru rada tirgus spēki. Ir jāuzsver, ka pat ja attiecīgo subsīdiju apjoms ir mazsvarīgs salīdzinājumā ar Prasītājas kopējo apgrozījumu šo divu gadu laikā, tas ir svarīgs salīdzinājumā ar ļoti mazo Ķīnas iekšējā tirgū iegūto gadījuma peļņu.

88 Taču, ja no Prasītājas iegūtās peļņas atņem tās saņemtās subsīdijas, kā to dara Padome (skat. iepriekš minēto 80. punktu), tad rezultātā var ticami konstatēt, ka Prasītājas zaudējumi Ķīnas iekšējā tirgū 1998. gadā ir 2,59 %, bet 1997. gadā Prasītājas stāvoklis gandrīz līdzsvarojās, tai gūstot peļņu 0,24 %. Līdzīgi no šāda aprēķina izriet, ka Prasītājas zaudējumi Ķīnas iekšējā tirgū divos attiecīgajos gados pārsniedza 1,1 miljonu CNY, bet tajā pašā laikā tās eksporta peļņa pārsniedza 11,1 miljonu CNY.

89 Šajos apstākļos ir jākonstatē, ka, lai gan Apstrīdētās regulas apsvērumu noteikumi pārsniedz to, kas izriet no tiem pierādījumiem, uz kuriem balstījās Kopienas iestādes, tad, tomēr uz šo pierādījumu pamata Kopienas iestādes, nepieļaujot acīmredzamu kļūdu, varēja secināt, ka Prasītājas veiktās pārdošanas Ķīnā kopumā bija nerentablas tajā laikā, par kuru bija pieejami dati.

90 Tas ir uzskatāms par norādi, kas kopā ar citiem attiecīgajiem pierādījumiem var apstiprināt secinājumu, ka Prasītāja nav pierādījusi to, ka tā darbojas tirgus ekonomikas apstākļos.

91 Pastāvot šādai norādei, Prasītājas pienākums administratīvā procesa laikā bija sniegt pierādījumus, kas varētu atspēkot uz šo norādi balstīto Kopienas iestāžu konstatāciju, vai arī iesniegt tādus pierādījumus, no kuriem izrietētu tas, ka neskatoties uz kopējo rentabilitātes trūkumu, tās veiktā pārdošana Ķīnā bija atbilstoša tāda uzņēmuma rīcībai, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos.

92 Šajā sakarā Prasītāja vienkārši apstiprina, ka lielākā daļa peļņas Ķīnas iekšējā tirgū tiek gūta, pārdodot elektronisko svaru paraugus SM–80 un SM‑90. Tomēr peļņas gūšana šo paraugu pārdošanas rezultātā, ievērojot konstatāciju, ka Prasītāja Ķīnas iekšējā tirgū cieta zaudējumus attiecībā uz visiem citiem elektroniskajiem svariem, loģiski ļauj secināt, ka attiecībā uz citiem paraugiem pastāv lielāki zaudējumi, jo īpaši attiecībā uz tādiem visvairāk pārdotajiem zemāko segmentu pārstāvošajiem paraugiem kā DS‑685B, kas padara par spēkā neesošu Prasītājas aprēķinu, jo īpaši par 1998. gadu. Šie zemākā segmenta paraugi ir tie, kurus Prasītāja eksportēja Eiropas Kopienā.

93 Šajos apstākļos ir jāsecina, ka Prasītāja nav pierādījusi to, ka Kopienas iestādes ir pieļāvušas acīmredzamu kļūdu vērtējumā, konstatējot, ka Prasītāja pārdeva savas preces Ķīnā ar zaudējumiem.

c) Par proporciju starp pārdošanu Ķīnas iekšējā tirgū un eksportu

Lietas dalībnieku argumenti

94 Prasītāja noliedz Apstrīdētajā regulā norādīto apgalvojumu, ka tā nevar pilnīgi brīvi noteikt proporciju starp tās veikto pārdošanu Ķīnas iekšējā tirgū un eksporta pārdošanu.

95 Prasītāja apstrīd apgalvojumu par to, ka tās statūti un Ķīnas likuma par uzņēmumiem, kuru kapitāls pilnībā pieder ārvalstu investoriem, īstenošanas sīki izstrādāto noteikumu (turpmāk tekstā – “Sīki izstrādātie noteikumi”) 15. pants, pamatojoties uz līgumu, ko tā ir noslēgusi ar vietējo investīciju iestādi, nosaka tai eksporta proporciju. Tā apgalvo, ka šādas proporcijas neesamību pierāda, pirmkārt, Jinshan (Ķīna) 1999. gada 22. decembra ārējo sakaru ekonomikas komisijas sertifikāts, kuru tā iesniedza pēc pieprasījuma (turpmāk tekstā – “Jinshan sertifikāts”), un otrkārt, fakts, ka lielāko daļu pārdošanas tā veica Ķīnas iekšējā tirgū. Prasītāja norāda, ka Jinshan sertifikāts skaidri apstiprina to, ka Ķīnas iestādes nav noteikušas nekādu eksporta pārdošanas proporciju. Prasītāja apgalvo, ka tas ir vienīgais attiecināmais pierādījums tam, ka Ķīnas valdība tai nebija noteikusi nekādu proporciju.

96 Prasītāja apstrīd Padomes apgalvojumus par Ķīnas valdības šajos jautājumos īstenojamo politiku. Prasītāja uzskata, ka nevar tikt nopietni apstrīdēta tādu Ķīnas valsts elektronisko svaru ražošanas uzņēmumu pastāvēšana, kas, sākot ar 80. gadiem, uzsāka šo svaru pārdošanu Ķīnas iekšējā tirgū.

97 Padome apgalvo, ka Kopienas iestādes konstatēja, ka no 1996. gada līdz Izmeklēšanas laikam proporcija starp Shanghai Teraoka eksporta pārdošanu un pārdošanu Ķīnas iekšējā tirgū bija pastāvīga, un ka Prasītāja nepaskaidroja, kāpēc tā, neskatoties uz zaudējumiem Ķīnas iekšējā tirgū, šādu proporciju saglabāja, ja tai nebija noteikta nekāda eksporta pārdošanu proporcija.

Pirmās instances tiesas vērtējums

98 Jinshan sertifikāts nosaka:

“Mēs, Jinshan ārējo sakaru ekonomikas komisija, esam iestāde, kas apstiprina uzņēmuma Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd, kas pilnībā pieder uzņēmumam Teraoka Seiko Co. Ltd, Japāna, dibināšanu Ķīnā. Ņemot vērā Administratīvās padomes priekšsēdētāja Kazuharu Teraoka kunga un komisijas panākto vienošanos, mēs neesam noteikuši šim uzņēmumam eksporta pārdošanas proporciju. Turklāt mēs neesam pieprasījuši līguma parakstīšanu tā fakta dēļ, ka Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd ir uzņēmums, kura kapitāls pilnībā pieder ārvalstu investoriem.”

99 Lai noteiktu, vai šis dokuments pierāda to, ka Prasītāja varēja brīvi un saskaņā ar tirgus apstākļiem noteikt savu pārdodamo preču proporciju, tas ir, Ķīnas iekšējam tirgum un eksportam, vispirms ir jāaplūko Ķīnas tiesību akti, kas regulē tāda uzņēmuma dibināšanu kā Prasītājas uzņēmums.

100 Sīki izstrādāto noteikumu 15. pants nosaka, ka uzņēmuma, kura kapitāls pilnībā pieder ārvalstu investoriem, reģistrācijas pieteikumā cita starpā ir jānorāda pārdošanas Ķīnas iekšējā tirgū un starptautiskajā tirgū proporcija. Saskaņā ar šo pašu noteikumu 45. pantu, “pārdodot preces Ķīnas [iekšējā] tirgū, uzņēmumam, kura kapitāls pilnībā pieder ārvalstu investoriem, ir jāievēro apstiprinātā pārdošanas proporcija” un “gadījumā, ja uzņēmums, kura kapitāls pilnībā pieder ārvalstu investoriem, plāno pārdot Ķīnas [iekšējā] tirgū tādu preču daudzumu, kādu neparedz apstiprinātā pārdošanas proporcija, tad ir nepieciešama pārbaudes un apstiprināšanas iestādes piekrišana”.

101 Attiecībā uz jautājumu par to, vai “līguma” bija noslēgts saskaņā ar Sīki izstrādāto noteikumu 15. pantu, ir jāatzīmē, ka “līgums” faktiski nozīmē “uzņēmuma, kura kapitāls pilnībā pieder ārvalstu investoriem, reģistrācijas pieteikumu”, kurā tostarp ir jānorāda preču pārdošanas Ķīnas iekšējā tirgū daļas un eksporta proporcija. Taču, neņemot vērā Komisijas lūgumu par šī dokumenta iesniegšanu, ir jākonstatē, ka informācija, ko Prasītāja sniedza Komisijai Izmeklēšanas laikā, nesatur šādu dokumentu.

102 Turpretī, atbildot uz rakstveida jautājumu, Prasītāja iesniedza Pirmās instances tiesai dokumentus attiecībā uz dibināšanai sekojošo procedūru. No trim no šiem dokumentiem, tas ir, no Prasītājas 1992. gada 8. augustā iesniegtā ziņojuma par augstas precizitātes sensoru ražošanas un funkcionēšanas projekta iespējamības izpēti un tās vienīgās investīcijas pieteikuma, Jinshan apgabala 1992. gada 3. septembra oficiālas atbildes par šo projektu un Arējās komercdarbības un ekonomiskās sadarbības komisijā 1992. gada 4. septembrī reģistrētā lūguma sniegt piekrišanu uzņēmuma, kura kapitāls pilnībā pieder ārvalstu investoriem, dibināšanai, izriet, ka 50 % preču bija paredzēti pārdošanai ārzemēs. Citi dokumenti, proti, Jinshan apgabala attīstības un plānošanas komisijā 1992. gada 31. augustā iesniegtais jauna vai attīstāma uzņēmuma kandidatūras pieteikums, Jinshan apgabala Arējās komercdarbības un ekonomiskās sadarbības komisijas 1992. gada 17. septembra ziņojums par uzņēmuma, kura kapitāls pilnībā pieder ārvalstu investoriem, iespējamības izpēti un statūtu noteikumiem, un Jinshan apgabala 1992. gada 17. septembrī izdotā oficiālā atbilde uz uzņēmuma, kura kapitāls pilnībā pieder ārvalstu investoriem, iespējamības izpēti un statūtu noteikumiem vienkārši parāda to, ka produkcijas daļa tiks eksportēta. Šie dokumenti apstiprina, pirmkārt to, ka, iesniedzot uzņēmuma, kura kapitāls pilnībā pieder ārvalstu investoriem, dibināšanai pieteikumu, Prasītājai bija jānorāda eksportam paredzētās pārdošanas proporcija, un otrkārt, ka Jinshan apgabala iestādes savā 1992. gada 3. septembra oficiālajā atbildē uz Prasītājas dibināšanas pieteikumu šo proporciju apstiprināja. No šiem dokumentiem izriet, ka Prasītājas dibināšanas laikā nebija paredzēts, ka tai būs pilnībā brīva iespēja noteikt tās pārdošanas procentuālo sadali. Tādējādi tie ir pretrunā ar Jinshan sertifikāta saturu. Šajos apstākļos šis sertifikāts nav pietiekams pierādījums tam, ka Prasītāja varēja brīvi un bez Ķīnas iestāžu ietekmes izlemt, kādā proporcijā tās preces tiks pārdotas Ķīnas iekšējā tirgū, un cik lielā apjomā tās tiks eksportētas.

103 Tādējādi ir jāpārbauda, vai Prasītāja administratīvā procesa laikā iesniedza citus pierādījumus, kas ļauj konstatēt, ka tai netika noteikta nekāda tās veiktās pārdošanas Ķīnas iekšējā tirgū un eksporta pārdošanas sadalīšanas proporcija, un ka tā savus ekonomiskos lēmumus pieņēma saskaņā ar tirgus norādījumiem, kas atspoguļo piedāvājumu un pieprasījumu.

104 Šajā sakarā ir jāatveido Prasītājas sastādītā tabula, kuras saturu Padome nav apstrīdējusi. Tajā ir apkopota informācija, kuru Prasītāja sniedza Komisijai, atbildot uz izmeklēšanas anketu par uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikā, statusu.

1995 1996 1997 1998 IL * Pārdošana Ķīnā 9 020 26 122 23 241 26 183 25 695 Pārdošana EK 2 070 9 045 4 407 7 597 5 552 Kopējais pārdošanas apjoms pasaulē 12 452 43 859 40 882 44 740 42 687 Pārdošana Ķīnā procentos pret kopējo pārdošanas apjomu 72,44 59,56 56,85 58,52 60,19

* Izmeklēšanas laiks.

105 No iepriekš norādītās tabulas izriet, ka no 1996. gada līdz Izmeklēšanas laika beigām pārdošana Ķīnas iekšējā tirgū procentuāli vienmēr bija aptuveni 57 % līdz 60 % no kopējā pārdošanas apjoma, un tādējādi, norāda uz nenozīmīgām svārstībām. Ņemot vēra šo stabilo procentuālo lielumu, ir jāsecina, ka starp Prasītājas veikto pārdošanu Ķīnas iekšējā tirgū un eksporta pārdošanu pastāvēja noteikta, faktiski nemainīga proporcija. Attiecībā uz faktu, ka pārdošanas Ķīnas iekšējā tirgū procentuālais lielums 1995. gadā bija aptuveni 72 %, ir jāatzīmē, ka Prasītāja pati pārbaudes uz vietas laikā norādīja, ka līdz 1995. gadam tā nebija uzsākusi elektronisko svaru ražošanu, un ka tā sasniedza pilnu ražošanas kapacitāti tikai 1996. gadā. Attiecīgi, 1995. gadam noteikto proporciju, kas atšķiras no citu gadu proporcijas, nevar uzskatīt par raksturīgu, jo tās pamatā bija šī gada īpašie apstākļi, ņemot vērā to, ka 1995. gadā kopējais pārdošanas apjoms sasniedza aptuveni vienu trešdaļu no citos gados reģistrētā apjoma. Tādējādi nav pamata neņemt vērā tikai vēlākos gadus un attiecīgi, konstatēt, ka eksistēja pastāvīga proporcija.

106 Fakts, ka minētā proporcija nebija 50 %, kā to paredz Prasītājas dibināšanas normas un noteikumi, bet gan aptuveni 60 %, pats par sevi nepierāda to, ka šis pārdošanas sadalījums ir Prasītājas neatkarīgu lēmumu rezultāts, kuri ir pieņemti, vadoties no tirgus apstākļiem un bez jebkādas Ķīnas iestāžu iejaukšanās. Svarīgi ir uzsvērt, ka Sīki izstrādātie noteikumi paredz iespēju paaugstināt iekšējās pārdošanas daļu, saņemot kompetentās iestādes piekrišanu.

107 Turklāt ir jāatzīmē, ka šajā kontekstā, ko raksturo Prasītājas veiktā pārdošana ar zaudējumiem vai, jebkurā gadījumā, pārdošana Ķīnas iekšējā tirgū ar mazu peļņu, kā arī tai piešķirtās subsīdijas, visvairāk ticamais secinājums ir tāds, ka pastāvīgā proporcija nav tirgus iedarbības rezultāts, un Prasītājas pienākums bija pierādīt pretējo.

108 Sēdes laikā, atbildot uz Pirmās instances tiesas jautājumu par faktu, ka Shanghai Teraoka pastāvīgi pārdeva 60 % savu preču Ķīnas iekšējā tirgū, neskatoties uz to, ka šīs pārdošanas radīja zaudējumus, Prasītāja paskaidroja, ka tai ir filiāle Apvienotajā Karalistē, kas ražo lielu Eiropas tirgum paredzēto preču daudzumu, un tādējādi šajā tirgū nebija vajadzības veikt eksportu no Ķīnas. Tomēr šis arguments neizskaidro, kāpēc tā pārdeva savas preces ar zaudējumiem Ķīnas iekšējā tirgū. Kā norāda Padome, tirgus ekonomikas apstākļos Prasītāja mēģinātu vai nu paaugstināt savas cenas Ķīnas iekšējā tirgū, vai pārtraukt pārdošanu šajā tirgū, koncentrējoties tikai uz eksporta aktivitātēm.

109 Šajos apstākļos ir jāsecina, ka Prasītāja nav iesniegusi pietiekamus pierādījumus, kas ļautu secināt, ka tā varēja brīvi lemt par pārdošanu Ķīnas iekšējā tirgū un tās proporcijām.

d) Secinājumi par Pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunktā noteikto pirmo nosacījumu

110 Vispirms ir jāatzīmē, ka no iepriekš minētā 59.–73. punkta izriet, ka Izmeklēšanas laikā Prasītāja nesniedza pietiekamus pierādījumus tam, ka tā piemēroja dažādas cenas dažādiem klientiem, un ka tās ekonomiskie lēmumi tika pieņemti, reaģējot uz tirgus signāliem, kas atspoguļo piedāvājumu un pieprasījumu.

111 Otrkārt, ir jākonstatē, ka no iepriekš minētā 81.–93. punkta izriet, ka Prasītājai nav izdevies pierādīt to, ka tā nepārdeva savas preces Ķīnā ar zaudējumiem, vai, ka šādai rīcībai bija vienīgi komerciāli iemesli.

112 Treškārt, ir jāatzīmē, ka no iepriekš minētā 98.–109. punkta izriet, ka Prasītājai nav izdevies pierādīt, ka tā uzturēja konstantu proporciju starp tās veikto pārdošanu Ķīnas iekšējā tirgū un eksportu vienīgi komerciālu iemeslu dēļ, un ka šī proporcija tai nebija noteikta atbilstoši attiecīgā Ķīnas likuma noteikumiem. Proti, tā nav iesniegusi ne mazākos pierādījumus, kas ticami paskaidrotu, kāpēc tā uzturēja šo proporciju, neņemot vēra zaudējumus Ķīnas iekšējā tirgū, tajā pašā laikā gūstot peļņu no eksporta pārdošanas.

113 No iepriekš minētā izriet, ka Kopienas iestādes nav pieļāvušas acīmredzamu kļūdu faktu novērtējumā, uz Prasītājas Izmeklēšanas laikā iesniegto pierādījumu pamata secinot, ka tā nav pierādījusi savu atbilstību Pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunktā noteiktajam pirmajam nosacījumam, un ka tādējādi tā darbojās tirgus ekonomikas apstākļos.

114 Attiecīgi, pirmais pamats ir jānoraida kā nepamatots.

B – Par otro pamatu – Pamatregulas 3. panta 2., 3., 5. un 8. punkta pārkāpumu un acīmredzamu kļūdu vērtējumā, nosakot zaudējumus

1. Sākotnējie apsvērumi

115 Prasītāja apgalvo, ka Kopienas iestādes, secinot, ka Kopienas ražošanas nozare cieta būtiskus zaudējumus, pārkāpa Pamatregulas 3. panta 2., 3., 5. un 8. punktu. Šo pamatu var sadalīt sešās daļās. Pirmā attiecas uz Pamatregulas 3. panta 5. punkta pārkāpumu, otrā – uz faktu, ka zaudējumu noteikšanai tika ņemts vērā tāds imports, kas nebija veikts par dempinga cenām, trešā attiecas uz secinājumu, saskaņā ar kuru minētā Kopienas ražošanas nozare cieta būtiskus zaudējumus, ceturtā attiecas uz Kopienas iestāžu acīmredzamu kļūdu faktiskās dempinga starpības svarīguma vērtējumā, piektā attiecas uz Pamatregulas 3. panta 2. un 3. punkta pārkāpumu, ņemot vērā Eiropas Kopienu Statistikas biroja (Eurostat) datus, un sestā attiecas uz Pamatregulas 3. panta 2. un 8. punkta pārkāpumu saistībā ar importa par dempinga cenām seku novērtējumu, veicot salīdzinājumu tikai ar vienu Kopienas līdzīgu preču daļu.

116 Pirms šo dažādo otrā pamata daļu izskatīšanas ir jāpārbauda, vai pastāv Pirmās instances tiesas Reglamenta 48. panta pārkāpums, ko Prasītāja norādīja savā atbildē.

117 Prasītāja apgalvo, ka Padome pārkāpa Reglamentu, iebildumu rakstā uzrādot tādus jaunus faktus vai vērtējumus, kas Prasītājai administratīvā procesa laikā nebija paziņoti. Tas īpaši attiecas uz paziņojumu iebildumu rakstā, saskaņā ar ko “pārdošanas sadalījuma izmaiņas jo īpaši izriet no nesenā pieauguma augstākā segmenta [elektronisko svaru] pārdošanā”. Ir jākonstatē, ka atsauce uz Reglamenta 48. pantu neattiecas uz lietu, jo šajā lietā Prasītāja būtībā pārmet Padomei Apstrīdētās regulas pamatojuma papildināšanu iebildumu raksta stadijā. Par šo jautājumu ir pietiekami norādīt, ka Prasītājas pretenzija pamatojas uz kļūdainu priekšnoteikumu. Kā tas izriet no 2000. gada 21. septembra informatīvā dokumenta, Komisija nosūtīja Prasītājai pārdošanas apjomu izmaiņas par katru segmentu atsevišķi. Tādējādi šī pretenzija ir jānoraida.

118 Par otrā pamata saturu vispirms ir jāatzīmē, kā Pirmās instances tiesa to ir norādījusi iepriekš minētajā 48. punktā, ka sarežģītu ekonomikas jautājumu novērtēšanā iestādēm ir plaša diskrecionārā vara.

119 Prasītājas pienākums ir sniegt pierādījumus, kas ļauj Pirmās instances tiesai konstatēt, ka Padome pieļāva acīmredzamu kļūdu vērtējumā, novērtējot zaudējumus (Pirmās instances tiesas 1997. gada 17. decembra spriedums lietā T‑121/95 EFMA/Padome, Recueil, II‑2391. lpp., 106. punkts; 1999. gada 28. oktobra spriedums lietā T‑210/95 EFMA/Padome, Recueil, II‑3291. lpp., 58. punkts., un 2001. gada 19. septembra spriedums lietā T‑58/99 Mukand u.c./Padome, Recueil, II‑2521. lpp., 41. punkts).

120 Pirmās instances tiesa uzskata par piemērotu sākt pārbaudi ar sesto daļu.

2. Sestā daļa: par Pamatregulas 3. panta 2. un 8. punkta pārkāpumu sakarā ar importa par dempinga cenām seku novērtējumu, veicot salīdzinājumu tikai ar vienu Kopienas līdzīgu preču daļu

a) Lietas dalībnieku argumenti

121 Prasītāja apgalvo, ka Padome pārkāpa Pamatregulas 3. panta 2. punktu saistībā ar 3. panta 8. punktu, novērtējot importa sekas salīdzinājumā tikai ar vienu līdzīgu preču daļu. Saskaņā ar Prasītājas viedokli, skaidrs minētā 8. punkta formulējums nepieļauj importa vērtēšanu, salīdzinot to ar vienu līdzīgu preču daļu, kas šajā lietā ir zemākā līmeņa elektroniskie svari. Turklāt Prasītāja piezīmē, ka Padome noraidīja lūgumus noteikt zaudējumus, pamatojoties tikai uz vienas līdzīgu preču partijas novērtējumu. Šajā sakarā tā atsaucas uz Padomes 1992. gada 30. novembra Regulu (EEK) Nr. 3482/92, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu Japānas izcelsmes lielu elektrolīta alumīnija kondensatoru importam Kopienā un galīgi iekasē pagaidu antidempinga nodevu [maksājumu] (OV L 353, 1. lpp.), jo īpaši uz tās 12. apsvērumu.

122 Padome iebilda, norādot uz trīs attiecīgo preču segmentu savstarpēji aizstājamo raksturu, kā rezultātā vidējā un augstākā segmenta ekonomiskie rādītāji no zaudējumu noteikšanas analīzes jomas ir izslēgti.

123 Prasītāja uzskata, ka augstākā segmenta paraugu pārdošanas pieaugums Izmeklēšanas laikā nenozīmēja Kopienas iestādēm jaunu situāciju, un nesen slēgtajās izmeklēšanās Kopienas iestādes neveica dažādu līdzīgas preces segmentu atsevišķu novērtējumu. Prasītājas argumenti saistībā ar šo pamatojas uz Padomes 2001. gada 6. marta Regulas (EK) Nr. 468/2001, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu attiecībā uz dažu Japānas izcelsmes elektronisko svaru importu (OV L 67, 24. lpp.), 37.–48. apsvērums, un Padomes 2001. gada 6. marta Regulas (EK) Nr. 469/2001, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu attiecībā uz dažu Singapūras izcelsmes elektronisko svaru importu (OV L 67, 37. lpp.), 47.–58. apsvērums.

124 Attiecībā uz “vidējā aprēķina” metodi Prasītāja uzskata, ka Pamatregulas 3. panta 8. punkts uzliek Kopienas iestādēm par pienākumu novērtēt importa par dempinga cenām ietekmi saistībā ar Kopienas ražošanas nozares ražoto līdzīgo preci, kas šajā lietā ir elektroniskie svari, un uzsver šī noteikuma jēgu. Tā apgalvo, ka Pamatregulas 3. panta 5. punktā norādīto dažādo zaudējumu faktoru attīstības novērtējums un importa ietekmes pārbaude, kas tika veikta, ņemot vērā tikai vienu attiecīgās preces daļu, ir atzīstama par Pamatregulas 3. panta 8. punktam neatbilstošu.

125 Padome atbalsta savu viedokli, apgalvojot, ka segmentu analīzes metode atbilst Pamatregulas 3. panta 8. punktam. Tā norāda, ka šādas metodes izvēli noteicis augstākā segmenta elektronisko svaru importa apjoma pieaugums. Šis apstāklis izskaidro dažādas Kopienas iestāžu pieejas tai izmeklēšanai, kas izraisīja Apstrīdētās regulas pieņemšanu, un izmeklēšanām, uz kurām atsaucas Prasītāja.

b) Pirmās instances tiesas vērtējums

126 Ir jāatgādina, ka no Apstrīdētās regulas 10. apsvēruma izriet, kā Pirmās instances tiesa to ir norādījusi iepriekš minētajā 66. punktā, ka elektronisko svaru tirgu parasti sadala trijos dažādos segmentos: zemākajā segmentā, vidējā segmentā un augstākajā segmentā.

127 Ir jākonstatē, pirmkārt, ka no Pamatregulas 3. panta 8. punkta neizriet tas, ka segmentu analīzes izmantošana ir izslēgta, un ka ir jāizmanto vidējā aprēķina metode. Ir jāatzīmē, kā to pamatoti norāda Padome, ka, nosakot zaudējumus saskaņā ar šo pantu, Kopienas iestādes var veikt segmentu analīzi, lai novērtētu dažādus zaudējumu rādītājus, it īpaši tad, ja ar citu metožu palīdzību iegūtie rezultāti kāda iemesla dēļ izrādās neprecīzi, ja vien attiecīgā prece kopumā ir pienācīgi ņemta vērā.

128 Saskaņā ar Apstrīdētās regulas 11. apsvērumu attiecīgā prece ietver trīs segmentus. Apstrīdētās regulas 12. apsvērumā ir precizēts, ka elektroniskie svari, kas ražoti Kopienā, visādā ziņā ir līdzīgi tiem elektroniskajiem svariem, kas ražoti un eksportēti Kopienā no Ķīnas, Dienvidkorejas un Taizemes, un ka tādējādi šīs preces ir jāuzskata par līdzīgām precēm.

129 Turklāt, ņemot vērā to, ka Izmeklēšanas laikā attiecīgās preces zemākais segments ir 97 % no attiecīgo valstu izcelsmes importa (skat. Apstrīdētās regulas 63. apsvērumu), tad analīze, kas ietver šo preču zemākā segmenta atsevišķu novērtējumu, ir loģiska un nepieciešama precīzu izmeklēšanas rezultātu iegūšanai. Tādējādi nepastāv nekāda pretruna starp attiecīgās preces definīciju un zaudējumu novērtēšanu.

130 Otrkārt, attiecībā uz Prasītājas pretenziju, ka, novērtējot tādus attiecīgos faktorus kā pārdošanas cena, tirgus daļa utt. atsevišķi attiecībā uz zemāko segmentu, Padomes vērtējums ir balstīti tikai uz vienas līdzīgu preču grupas, ir jāatzīmē, kā tas izriet no Apstrīdētās regulas apsvērumiem, kuri attiecas uz zaudējumiem, ka Padome vienmēr ir ņēmusi vērā visus elektroniskos svarus, nevis tikai zemākā segmenta elektroniskos svarus (skat. Apstrīdētās regulas 81. punktu). Tā kā vispārējā pārbaude balstīta uz tādas līdzīgas preces koncepciju, kas ietver visus trīs elektronisko svaru segmentus, nevis tikai zemāko segmentu, ir jāsecina, ka Padome nav pārkāpusi Pamatregulas 3. panta 8. punktu.

131 Tādējādi otrā pamata sestā daļa ir jānoraida.

3. Pirmā daļa – par Pamatregulas 3. panta 5. punkta pārkāpumu

a) Lietas dalībnieku argumenti

132 Prasītāja izvirza Padomei pretenziju par to, ka nosakot zaudējumus, tā neanalizēja visus attiecīgos faktorus un jo īpaši faktu, ka Kopienas ražošanas nozare vēl nebija pilnībā pārvarējusi veiktā dempinga vai subsīdiju sekas, kā arī faktiskās dempinga starpības svarīgumu. Saskaņā ar Prasītājas viedokli, lai noteiktu zaudējumus, Padomei atbilstoši Pamatregulas 3. panta 5. punktam vajadzēja ņemt vērā katru no šajā pantā minētajiem faktoriem un attiecīgajiem ekonomiskajiem rādītājiem. Šajā sakarā Prasītāja atsaucas uz Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) Strīdu noregulēšanas iestādes lēmumiem un īpaši pamatojas uz PTO speciālās grupas ziņojumu par antidempinga nodevām [maksājumiem] Indijas izcelsmes kokvilnas gultasveļas importam (turpmāk tekstā – “Ziņojums par gultasveļu”).

133 Prasītāja konstatē, ka Pamatregulas 3. panta 5. punkta, no vienas puses, un 3.4. punkta Vienošanās par 1994. gada Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību VI panta piemērošanu (OV L 336, 103. lpp., turpmāk tekstā – “1994. gada Antidempinga kodekss”), ko apstiprina Padomes 1994. gada 22. decembra lēmums Nr. 94/800/EK par Urugvajas raunda daudzpusējās sarunās (no 1986. gada līdz 1994. gadam) panākto Nolīgumu parakstīšanu Eiropas Kopienas vārdā attiecībā uz jautājumiem, kas ir tās kompetencē, no otras puses, formulējums un konteksts ir gandrīz identiski, un ka Pamatregulas 3. panta 5. punkts nosaka Kopienas iestāžu pienākumu novērtēt katru no sešpadsmit ekonomiskajiem faktoriem. Prasītāja apgalvo to, ka šāds viedoklis atbilst Ziņojuma par gultasveļu secinājumiem. Turklāt Prasītāja uzskata, ka gadījumā, ja kāds faktors netiek ņemts vērā, tad motīvu daļā ir skaidri jānorāda motīvs, kas noved pie šāda secinājuma. Tā norāda, ka ja šajā motīvu daļā trūkst informācijas par to, ka Kopienas iestādes ir izpildījušas tām skaidri izvirzītās prasības, tad tas neļauj Kopienu tiesai pildīt kontroles funkciju.

134 Prasītāja uzsver, ka Apstrīdētās regulas 77. apsvērums neietver norādes par to, ka Padome ir veikusi visu Pamatregulā paredzēto faktoru analīzi. Turklāt Prasītāja norāda, ka Kopienas iestādes nenovērtēja “to, ka nozare joprojām atgūstas no dempinga vai subsīdiju ietekmes pagātnē”, ne arī “faktisko dempinga starpības svarīgumu”. Attiecībā uz pirmo faktoru Prasītāja akcentē, ka Apstrīdētās regulas 59. punkts, uz kuru Padome aizstāvības nolūkā norāda, attiecas uz Pamatregulas 4. panta 1. punktu un nepierāda to, ka Kopienas iestādes izpildīja Pamatregulas 3. panta 5. punktā noteiktās saistības. Turklāt Apstrīdētās regulas 88. un 94. apsvērumā minētais importa ietekmes novērtējums, kas attiecas tikai uz attiecīgās preces daļu, pārkāpj Pamatregulas 3. panta 8. punktu. Tātad pēc Prasītājas domām, šos faktorus nevar uzskatīt par pierādījumiem. Attiecībā uz otro faktoru Prasītāja uzskata, ka, pat nepastāvot Pamatregulas 3. panta 8. punkta pārkāpumam, nevar uzskatīt, ka attiecīgie rādītāji ietver to ekonomisko faktoru novērtējumu, uz kuriem šie rādītāji attiecas; vienkārša norāde uz antidempinga līdzekļiem nenozīmē to, ka Kopienas iestādes ir veikušas attiecīgo analīzi, vai, precīzāk, ir novērtējušas faktu, ka nozare joprojām atgūstas no dempinga vai subsīdiju ietekmes pagātnē. Attiecība uz faktisko dempinga starpības svarīgumu, Prasītāja uzskata, ka Apstrīdētās regulas 90. pantā norādīto deklarāciju nevar uzskatīt par novērtējumu, jo tā norāda uz attiecīgā importa apjomu un cenu, tas ir, uz atsevišķiem faktoriem, kas Kopienas iestādēm tāpat ir jāpārbauda.

135 Padome apgalvo, pirmkārt, ka Ziņojums par gultasveļu, uz kuru atsaucas Prasītāja, Kopienu tiesību sistēmā nav tieši piemērojams. Turklāt tā apgalvo, ka Prasītāja ir sniegusi kļūdainu šī ziņojuma interpretāciju, kas ir pilnībā savienojams ar Kopienas iestāžu piemērojamo zaudējumu noteikšanas metodi. Saskaņā ar Padomes viedokli, šī pretenzija attiecas uz pamatojuma nepietiekamību EKL 253. panta izpratnē. Balstoties uz 1999. gada 15. decembra Pirmās instances tiesas spriedumu lietā T‑33/98 un T‑34/98 Petrotub un Republica/Padome, Recueil, II‑3837. lpp.; atcelts apelācijas tiesvedībā ar Tiesas 2003. gada 9. janvāra spriedumu lietā C‑76/00 P Petrotub un Republica/Padome, Recueil, I‑79. lpp., tā apgalvo, ka Kopienas iestāžu pienākums ir regulā, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu, veikt to faktoru analīzi, kuru saikne ar lietu ir nodibināta.

136 Turklāt Padome otro reizi apgalvo, ka Kopienas iestādes darbojās saskaņā ar Pamatregulas 3. panta 5. punktu. Padome atzīmē, ka Prasītājas apgalvojums, saskaņā ar ko Apstrīdētā regula neietver visu faktoru analīzi, ir kļūdains un tādējādi neattiecas uz lietu.

b) Pirmās instances tiesas vērtējums

137 Vispirms ir jāatzīmē, ka Prasītājas argumentācija aprobežojas ar to, ka Prasītāja pārmet Kopienas iestādēm, ka tās, piemērojot Pamatregulas 3. panta 5. punktu, neņēma vērā 1994. gada Antidempinga kodeksa 3.4. punktu un tādējādi neievēroja Tiesas judikatūrā nostiprināto vienotas interpretācijas principu.

138 Šajā sakarā ir jāatgādina, ka Kopienu tiesību akti tiktāl, ciktāl tas ir iespējams, ir jāinterpretē, ņemot vērā starptautiskās tiesības, it īpaši tad, ja to normas ir tieši vērstas uz Kopienu noslēgtas starptautiskās vienošanās piemērošanu (skat., jo īpaši, 1998. gada 14. jūlija Tiesas spriedumu lietā C‑341/95 Bettati, Recueil, I‑4355. lpp., 20. punkts, un 135. punktā iepriekš minēto 2003. gada 9. janvāra spriedumu lietā Petrotub un Republica/Padome, 57. punkts), kā tas ir Pamatregulas gadījumā, kas tika pieņemta starptautisko saistību izpildei, kas izriet no 1994. gada Antidempinga kodeksa (135. punktā iepriekš minētais 2003. gada 9. janvāra spriedums lietā Petrotub un Republica/Padome, 56. punkts).

139 Šajā lietā Pamatregulas 3. panta 5. punkts un 1994. gada Antidempinga kodeksa 3.4. punkts būtībā ietver vienus un tos pašus elementus. Pirmais elements paredz, ka importa par dempinga cenām ietekmes uz attiecīgo Kopienas ražošanas nozari pārbaude ietver visu būtisko ekonomikas faktoru un norāžu, kas raksturo nozares stāvokli, novērtējumu. Tas ietver dažādu vērā ņemamu faktoru uzskaitījumu un precizē, ka šis uzskaitījums nav visaptverošs, un neviens no šiem faktoriem nevar droši norādīt, kāds lēmums būtu jāpieņem. Šī noteikuma saturs ir gandrīz identisks 1994. gada Antidempinga kodeksa 3.4. punkta saturam, izņemot faktoru attiecībā uz to, ka “nozare joprojām atgūstas no dempinga vai subsīdiju ietekmes pagātnē”, kas 1994. gada Antidempinga kodeksa 3.4. punktā nav norādīts.

140 Tādējādi ir jākonstatē, ka Pamatregulas 3. panta 5. punkts pats par sevi atbilst 1994. gada Antidempinga kodeksam. Tomēr saskaņā ar Prasītājas viedokli, Kopienas iestādes, neņemot vērā divus Pamatregulas 3. panta 5. punktā minētos faktorus, tas ir, to, ka nozare joprojām atgūstas no dempinga vai subsīdiju ietekmes pagātnē, kā arī faktisko dempinga starpības lielumu, neievēroja visu nozīmīgo faktoru novērtēšanas saistību, kas izriet no Ziņojumā par gultasveļu sniegtās 1994. gada Antidempinga kodeksa 3.4. punkta interpretācijas.

141 Tādējādi ir jāpārbauda, vai Kopienas iestādes ir novērtējušas divus attiecīgos faktorus.

142 Apstrīdētās regulas 77. apsvērumā Padome norāda:

“Atbilstoši Pamatregulas 3. panta 5. punktam importa par dempinga cenām ietekmes uz attiecīgo Kopienas ražošanas nozari pārbaude ietver visu būtisko ekonomikas faktoru un norāžu, kas ietekmē nozares stāvokli, novērtējumu. Tomēr daži faktori tālāk nav apskatīti detalizēti, jo tie netika uzskatīti par tādiem, kuri attiecas uz lietu Kopienas ražošanas nozares novērtēšanas nolūkā Izmeklēšanas laikā. Visbeidzot ir jāatzīmē, ka neviens no šiem faktoriem nevar droši norādīt, kāds lēmums būtu jāpieņem.” [Neoficiāls tulkojums]

143 Kas attiecas uz faktoru, saskaņā ar kuru nozare joprojām atgūstas no dempinga vai subsīdiju ietekmes pagātnē, ir jāatzīmē, ka šajā lietā Apstrīdētās regulas daļā ar nosaukumu “D. Zaudējumi” ir izdarīta tieša atsauce uz spēkā esošajiem antidempinga pasākumiem. Vispirms, Apstrīdētās regulas 59. apsvērumā Padome nosaka:

“Kopienas ražošanas nozares struktūra analizētajā laika posmā ir būtiski mainījusies. Kopš 1993. gada oktobra (tas ir, kad tika noteikti galīgi antidempinga pasākumi attiecībā uz elektronisko svaru ievedumiem ar izcelsmi Singapūrā un [Dienvid]Korejā), pēc pārstrukturēšanās un konsolidēšanās [..].”

144 Turpmāk Apstrīdētās regulas 88. apsvērumā ir konstatēts, ka “[..] zaudējumi šajā segmentā samazināja Kopienas ražošanas nozares kopējo rentabilitāti un liedza pilnīgi izmantot priekšrocības, ko nodrošināja euro efekts un antidempinga pasākumi attiecībā uz importu no Japānas un Singapūras [..]”.

145 Visbeidzot, Apstrīdētās regulas 94. apsvērumā ir secināts, ka “[..] ekonomiskās grūtības tirgus zemākajā segmentā liedza Kopienas ražošanas nozarei sasniegt tādu vispārējo rentabilitātes līmeni, uz kādu tā būtu varējusi cerēt, ņemot vērā euro efektu un spēkā esošos antidempinga pasākumus, kā arī tās veiktos pārstrukturēšanas pasākumus”.

146 Ir jāatzīmē, ka šīs rindkopas skaidri parāda to, ka Kopienas iestādes, pārbaudot dempinga importa ietekmi uz attiecīgo Kopienas nozari, ir ņēmušas vērā faktu, ka šī nozare joprojām atgūstas no dempinga vai subsīdiju ietekmes pagātnē.

147 Attiecībā uz Prasītājas argumentu, saskaņā ar ko 88. un 94. apsvēruma apgalvojumi nav spēkā un nevar būt par pierādījumiem tam, ka Kopienas iestādes šo faktoru novērtēja, jo vērtējums attiecās tikai uz vienu attiecīgās preces daļu un tādējādi ar to tiek pārkāpts Pamatregulas 3. panta 8. punkts, ir pietiekami atzīt to, ka tas neattiecas uz lietu. Kā tas ir noteikts iepriekš minētajā 129. punktā, ņemot vērā, ka zemākā elektronisko svaru segmenta imports ir 97 % no visa elektronisko svaru importa, lai noteiktu zaudējumus, varēja tikt izmantots zemākais segments atsevišķi.

148 Kas attiecas uz “faktisko dempinga starpības svarīgumu”, tad Padome novērtēja šo faktoru Apstrīdētās regulas 90. apsvērumā. Tā konstatēja, ka “attiecībā uz [faktiskās dempinga starpības] ietekmi uz Kopienas ražošanas nozari var teikt, ka tā bija būtiska, ņemot vērā attiecīgo ievedumu apjomu un cenas”.

149 Tādējādi ir jāatzīmē, ka Padome ir veikusi faktiskās dempinga starpības svarīguma faktora novērtējumu. Kaut arī Komisija neminēja šo faktoru 2000. gada 21. septembra ziņojumā, tā uz to atsaucās savā 2000. gada 4. un 23. oktobra vēstulē, sniedzot atbildes uz Prasītājas 2000. gada 29. septembra apsvērumiem.

150 Šajos apstākļos otrā pamata pirmā daļa ir jānoraida.

4. Otrā daļa – par to, ka zaudējumu noteikšanai tika ņemts vērā tāds imports, kas nebija veikts par dempinga cenām

a) Lietas dalībnieku argum