ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 180/7

Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 18. jūnija spriedums (High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — The Queen, Generics (UK) Ltd/Licensing Authority (kas darbojas ar Medicines and Healthcare products Regulatory Agency starpniecību)

(lieta C-527/07) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2001/83/EK - Cilvēkiem paredzētas zāles - Tirdzniecības atļauja - Atteikuma pamatojumi - Ģenēriskās zāles - Atsauces (references) zāļu jēdziens)

2009/C 180/11

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: The Queen, Generics (UK) Ltd

Atbildētāja: Licensing Authority (kas darbojas ar Medicines and Healthcare products Regulatory Agency starpniecību)

Piedaloties: Shire Pharmaceuticals Ltd, Janssen-Cilag AB

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīvas 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV L 311, 67. lpp.), 10. panta 1. punkta interpretācija — Tirdzniecības atļauja — Saīsinātā procedūra — Atļaujas pieteikums attiecībā uz produktu, kas ir ģenērisks atsauces (references) zālēm — Atsauces (references) zāles jēdziens pieteikuma izskatīšanas laikā

Rezolutīvā daļa:

tādas zāles kā pamata lietā aplūkotais “Nivalin”, kurām nav piemērojama Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Regula (EK) Nr. 726/2004, ar ko nosaka cilvēkiem paredzēto un veterināro zāļu reģistrēšanas un uzraudzības Kopienas procedūras un izveido Eiropas Zāļu aģentūru, un kuru tirdzniecība dalībvalstī nav atļauta atbilstoši piemērojamām Kopienu tiesībām, nevar uzskatīt par atsauces (references) zālēm Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīvas 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, kura grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvu 2004/27/EK, 10. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē.

(1) OV C 22, 26.01.2008.
1)

Padomes 1977. gada 17. maija Sestās Direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, ko groza Padomes 1991. gada 16. decembra Direktīva 91/680/EEK, 21. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pievienotās vērtības nodoklis, kas atbilstoši šai normai ir jāmaksā dalībvalstij, kurai atbilst rēķinā vai citā dokumentā, kurš kalpo par rēķinu, norādītais pievienotās vērtības nodoklis, pat ja šajā dalībvalstī attiecīgā darbība nav apliekama ar nodokli. Attiecībā uz pievienotās vērtības nodokli iesniedzējtiesai, ņemot vērā visus atbilstošos apstākļus, ir jāpārbauda, kurai dalībvalstij ir jāmaksā attiecīgajā rēķinā norādītais pievienotās vērtības nodoklis. Šajā sakarā nozīme var būt minētajai likmei, valūtai, kādā ir izteikta maksājamā summa, valodai, kādā ir izrakstīts rēķins, attiecīgā rēķina saturam un kontekstam, šī rēķina izrakstītāja un sniegto pakalpojumu saņēmēja reģistrācijas vietām, kā arī to izturēšanās veidam;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 44/8

Tiesas (virspalāta) 2008. gada 16. decembra spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Société Arcelor Atlantique et Lorraine, Sollac Méditerrannée, Société Arcelor Packaging International, Société Ugine & Alz France, Société Industeel Loire, Société Creusot Métal, Société Imphy Alloys, Arcelor SA/Premier ministre, Ministre de l'Écologie et du Développement durable, Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Industrie

(Lieta C-127/07) (1)

(Vide - Piesārņojuma integrēta novēršana un samazināšana - Sistēma siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai - Direktīva 2003/87/EK - Piemērošanas joma - Metalurģijas nozares iekārtu ietveršana - Ķīmijas un metālu, kas nav melnie metāli, nozaru iekārtu neietveršana - Vienlīdzīgas attieksmes princips)

(2009/C 44/13)

Tiesvedības valoda — franču

Iesniedzējtiesa

Conseil d'État

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāji: Société Arcelor Atlantique et Lorraine, Sollac Méditerrannée, Société Arcelor Packaging International, Société Ugine & Alz France, Société Industeel Loire, Société Creusot Métal, Société Imphy Alloys, Arcelor SA

Atbildētāji: Premier ministre, Ministre de l'Écologie et du Développement durable, Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Industrie

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālo nolēmumu — Conseil d'État — Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīvas 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV L 275, 32. lpp.), spēkā esamība no Kopienas vienlīdzīgas attieksmes principa viedokļa — Atšķirīga attieksme pret tērauda rūpniecības nozares iekārtām, uz kurām attiecas Direktīvā paredzētā sistēma siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai, un alumīnija un plastmasas rūpniecību, kas emitē līdzvērtīgas siltumnīcas efektu izraisošas gāzes un uz kurām šī sistēma neattiecas — Šādas atšķirīgas attieksmes objektīvais pamatojums

Rezolutīvā daļa:

Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīvas 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 27. oktobra Direktīvu 2004/101/EK, pārbaudē par vienlīdzīgas attieksmes principu netika atklāti tādi elementi, kas varētu ietekmēt tās spēkā esamību attiecībā uz to, ka siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisiju kvotu tirdzniecības sistēma tiek piemērota metalurģijas nozarei, tās piemērošanas jomā neietverot ķīmijas rūpniecības un metālu, kas nav melnie metāli, nozari.

(1) OV C 117, 26.5.2007.
1)

Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 17. panta 6. punkta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts, ka dalībvalsts pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā piemēro izslēgšanu no tiesībām uz iepriekš samaksātā pievienotās vērtības nodokļa atskaitīšanu par izdevumiem, kas saistīti ar uzņēmumu ēdnīcu bez maksas sniegtajām maltītēm komercdarbības partneriem un darbiniekiem darba sanāksmēs, lai gan šajā spēkā stāšanās brīdī administratīvās prakses dēļ, saskaņā ar kuru — apmaiņā pret tiesībām pilnībā atskaitīt iepriekš samaksāto pievienotās vērtības nodokli — ar nodokli bija aplikta šo ēdnīcu sniegto pakalpojumu pašizmaksa, kas noteikta, ņemot vērā ražošanas izmaksas, proti, izejmateriālu cenu, kā arī algu izmaksas, kas rodas sagatavošanas un šīs pārtikas un dzērienu tirdzniecības, kā arī ēdnīcu administrācijas gaitā, šī izslēgšana netika piemērota minētajiem izdevumiem;
1)

Spānijas Karaliste: — piešķirot pirmpirkuma tiesības uz akcijām parakstītā kapitāla palielināšanas ar naudas ieguldījumu gadījumā ne tikai akcionāriem, bet arī konvertējamu obligāciju turētājiem, — piešķirot pirmpirkuma tiesības uz konvertējamām obligācijām ne tikai akcionāriem, bet arī konvertējamu obligāciju turētājiem, kuri tās konvertējuši akcijās iepriekšējo emisiju laikā, un — neparedzot, ka akcionāru kopsapulce var nolemt par pirmpirkuma tiesību uz konvertējamām obligācijām nepiešķiršanu, nav izpildījusi Padomes 1976. gada 13. decembra Otrās direktīvas 77/91/EEK par to, kā vienādošanas nolūkā koordinēt nodrošinājumus, ko saistībā ar akciju sabiedrību veidošanu un to kapitāla saglabāšanu un mainīšanu dalībvalstis prasa no sabiedrībām Līguma [48]. panta otrās daļas nozīmē, lai aizsargātu sabiedrību dalībnieku un trešo personu intereses, 29. pantā paredzētos pienākumus;
1)

pieņemot iekšlietu ministra 2003. gada 11. jūlija dekrētu Nr. 558/A/04/03/RR, ar kuru policijas un valsts ugunsdzēsības dienesta vajadzībām domātu vieglo helikopteru iegādei tiek atļauta atkāpe no Kopienu tiesiskā regulējuma jautājumā par publisko iepirkumu, lai gan nav izpildīts neviens no nosacījumiem šādas atkāpes piešķiršanai, Itālijas Republika nav izpildījusi Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvā 93/36/EEK, ar ko koordinē piegāžu valsts līgumu piešķiršanas procedūras, un it īpaši tās 2. panta 1. punkta b) apakšpunktā un 6. un 9. pantā paredzētos pienākumus;
2)

metožu un kritēriju noteikšana iepriekš samaksāta pievienotās vērtības nodokļa summu sadalei starp saimniecisku darbību un darbību, kam nav saimnieciska rakstura, Sestās direktīvas 77/388 nozīmē ietilpst dalībvalstu diskrecionārajā varā, kam, īstenojot šo varu, ir jāņem vērā šīs direktīvas mērķis un struktūra un šajā sakarā jāparedz aprēķināšanas veids, kas objektīvi atspoguļo to, kāda daļa no ieguldījumos iztērētajiem līdzekļiem faktiski ir izmantota katrai no šīm abām darbībām.
1)

Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīva 92/85/EEK par pasākumu ieviešanu, lai veicinātu drošības un veselības aizsardzības darbā uzlabošanu strādājošām grūtniecēm, sievietēm, kas strādā pēcdzemdību periodā, vai strādājošām sievietēm, kas baro bērnu ar krūti (desmitā atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta nozīmē), un it īpaši šīs direktīvas 10. panta 1. punktā noteiktais aizliegums atlaist darba ņēmējas grūtnieces jāinterpretē tādējādi, ka tie neattiecas uz darba ņēmēju, kurai tiek veikta in vitro apaugļošana, ja datumā, kurā tiek paziņots par viņas atlaišanu, šīs darba ņēmējas olšūnas jau ir apaugļotas ar viņas partnera spermatozoīdiem un tādējādi pastāv in vitro apaugļotas olšūnas, bet tās tomēr vēl nav tikušas implantētas viņas dzemdē.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 51/12

Tiesas (pirmā palāta) 2007. gada 18. decembra spriedums (Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Fazenda Pública — Director Geral das Alfândegas/ZF Zefeser — Importação e Exportação de Produtos Alimentares Lda

(Lieta C-62/06) (1)

(Regula (EEK) Nr. 1697/79 - 3. pants - Ievedmuitas nodokļa vēlāka piedziņa - Krimināli sodāma rīcība - Iestāde, kuras kompetencē ir rīcības kvalifikācija)

(2008/C 51/19)

Tiesvedības valoda — portugāļu

Iesniedzējtiesa

Supremo Tribunal Administrativo

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Fazenda Pública — Director Geral das Alfândegas

Atbildētāja: ZF Zefeser — Importação e Exportação de Produtos Alimentares Lda

Piedaloties: Ministério Público

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Supremo Tribunal Administrativo — Padomes 1979. gada 24. jūlija Regulas (EEK) Nr. 1697/79 par to ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļu pēcmuitošanas piedziņu, kas nav iekasēti no parādnieka, kurš ir deklarējis muitas procedūrai preces, par kurām ir jāmaksā šādi nodokļi (OV L 197, 1. lpp.) 3. panta interpretācija — “Krimināli sodāma rīcība” — Jēdziens un kvalifikācija

Rezolutīvā daļa

Rīcības kvalificēšana par“krimināli sodāmu rīcību” Padomes 1979. gada 24. jūlija Regulas (EEK) Nr. 1697/79 par to ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļu pēcmuitošanas piedziņu, kas nav iekasēti no personas, kura deklarējusi muitas procedūrai preces, par kurām ir jāmaksā šādi nodokļi, 3. panta pirmās daļas izpratnē ietilpst to muitas iestāžu kompetencē, kurām ir jānosaka precīza attiecīgā ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summa.

(1) OV C 86, 8.4.2006.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 79/2

Tiesas (ceturtā palāta) 2008. gada 31. janvāra spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Centro Europa 7 Srl/Ministero delle Comunicazioni e Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Direzione Generale Autorizzazioni e Concessioni Ministero delle Comunicazioni

(Lieta C-380/05) (1)

(Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Elektroniskās komunikācijas - Televīzijas apraides darbības - Jaunais kopējais tiesiskais regulējums - Apraides radiofrekvenču piešķiršana)

(2008/C 79/02)

Tiesvedības valoda — itāļu

Iesniedzējtiesa

Consiglio di Stato (Itālija)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Centro Europa 7 Srl

Atbildētāji: Ministero delle Comunicazioni e Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Direzione Generale Autorizzazioni e Concessioni Ministero delle Comunicazioni

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Consiglio di Stato — Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) (OV L 108, 21. lpp.) un Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) (OV L 108, 33. lpp.) interpretācija — Eiropas Cilvēka tiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 10. panta interpretācija — Dalībvalstu pienākums televīzijas apraides darbību nozarē nodrošināt pieeju tīkliem un uzņēmumu plurālisma saglabāšanu tirgū — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru atļauts piešķirt individuālas tiesības uzņēmumiem, kuri nav apstiprināti valsts plānā, kurā noteikti televīzijas apraides pakalpojumu koncesionāri, un ar kuru nav atļauts valsts plānā apstiprinātam uzņēmumam veikt savu darbību

Rezolutīvā daļa

EKL 49. pants un no to piemērošanas dienas arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) 9. panta 1. punkts, Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) 5. panta 1. punkts un 2. punkta otrā daļa un 7. panta 3. punkts, kā arī Komisijas 2002. gada 16. septembra Direktīvas 2002/77/EK par konkurenci elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu tirgū 4. pants jāinterpretē tādējādi, ka tie televīzijas apraides jomā nepieļauj valsts tiesību aktus, kuru piemērošana izraisa to, ka operators koncesionārs nespēj veikt apraidi, jo tā rīcībā nav saskaņā ar objektīviem, pārskatāmiem, nediskriminējošiem un samērīgiem kritērijiem piešķirtu apraides radiofrekvenču.

(1) OV C 10, 14.1.2006.
2)

Vai izņēmuma gadījuma Regulas Nr. 200/2010 pielikuma 2.2.2.2. punkta c) apakšpunkta izpratnē konstatācijai ir būtiski šādi faktori: i) pēc pārtikas nozares uzņēmēja iniciatīvas paņemtu papildu paraugu (vairāki) negatīvi analīžu rezultāti attiecībā uz konkrēto salmonellas sugu, ii) fakts, ka attiecībā uz salmonellām katrai novietnei rezultāts bija pozitīvs tikai vienam no diviem paraugiem, iii) saimes (no kuras tika ņemti paraugi) vakcinācijas statuss pret konkrēto salmonellas sugu attiecībā pret saimes vecumu, iv) to novietņu skaits, kurās konstatēts pozitīvs salmonellu rezultāts, attiecībā pret paraugu ņemšanas biežumu konkrētajai salmonellas sugai, v) saimniecības vēsture saistībā ar atklātās (zoonozi izraisošās) salmonellas sugas izplatību?
2)

Vai Asociācijas nolīguma 68. panta 4. punkts, ņemot vērā tā formulējumu un šīs tiesību normas mērķi un raksturu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir tieši piemērojams, līdz ar to personām, uz kurām šī tiesību norma attiecas, ir tiesības uz to tieši atsaukties dalībvalstu tiesās, lai panāktu, ka netiek piemērotas ar to nesaderīgas valsts tiesību normas? Ja atbilde ir apstiprinoša:
C 368/14

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 3. jūnijā iesniedza Tribunal Supremo (Spānija) – Industria de Diseño Textil, SA (Inditex)/Buongiorno Myalert SA

(Lieta C-361/22)

(2022/C 368/21)

Tiesvedības valoda – spāņu

Iesniedzējtiesa

Tribunal Supremo

Pamatlietas puses

Kasācijas sūdzības iesniedzēja: Industria de Diseño Textil, SA (Inditex)

Otra puse kasācijas tiesvedībā: Buongiorno Myalert SA

Prejudiciālais jautājums

Vai Direktīvas 89/104/EK (1) 6. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to preču zīmes īpašnieka tiesību ierobežojumos tiek implicīti ietverts arī ierobežojums aizliegt vispārīgāka rakstura rīcību, kas pašlaik ir minēta Direktīvas (ES) 2015/2436 (2) 14. panta 1. punkta c) apakšpunktā, proti, aizliegt lietot “preču zīmi nolūkā identificēt vai norādīt uz precēm vai pakalpojumiem kā tādiem, kas pieder minētās preču zīmes īpašniekam”?

(1) Padomes Pirmā direktīva 89/104/EEK (1988. gada 21. decembris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 1989, L 40, 1. lpp.).

(2) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2015/2436 (2015. gada 16. decembris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 2015, L 336, 1. lpp.).
2)

Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša: a) Vai dalībvalsts tiesību norma, kas pieņemta pirms Vispārīgās datu aizsardzības regulas stāšanās spēkā, var tikt uzskatīta par tādu, kas Vispārīgās datu aizsardzības regulas 23. panta 1. punkta i) apakšpunkta izpratnē ierobežo no tās 15. panta 3. punkta pirmā teikuma kopsakarā ar 12. panta 5. punktu izrietošās tiesības uz pārziņa apstrādāto personas datu kopijas bezmaksas izsniegšanu? b) Ja atbilde uz otrā jautājuma a) daļu ir apstiprinoša: vai Vispārīgās datu aizsardzības regulas 23. panta 1. punkta i) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā minētās citu personu tiesības un brīvības ietver arī šo personu ieinteresētību tikt atbrīvotām no izmaksām, kas saistītas ar datu kopijas izsniegšanu saskaņā ar Vispārīgās datu aizsardzības regulas 15. panta 3. punkta pirmo teikumu, un citiem izdevumiem, ko radījusi kopijas izsniegšana? c) Ja atbilde uz otrā jautājuma b) daļu ir apstiprinoša: Vai dalībvalsts tiesību norma, kas nosaka, ka ārsta un pacienta attiecību ietvaros pacienta lietā esošo pacienta personas datu kopijas izsniegšana vienmēr un neatkarīgi no konkrētā gadījumā apstākļiem rada ārsta tiesības pieprasīt, lai pacients sedz izmaksas, var tikt uzskatīta par tādu, kas Vispārīgās datu aizsardzības regulas 23. panta 1. punkta i) apakšpunkta izpratnē ierobežo no tās 15. panta 3. punkta pirmā teikuma kopsakarā ar 12. panta 5. punktu izrietošos pienākumus un tiesības?
2.

Ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša: (a) vai no tā izriet, ka pieprasījuma iesniedzējai dalībvalstij ir liegts izpildīt lēmumu par pārsūtīšanu, kamēr tiek izskatīts pieteikuma iesniedzēja lūgums par rīcības brīvības īstenošanu saskaņā ar Dublinas III regulas 17. panta 1. punktu? (b) Vai 27. panta 3. punkta noteikumi, kas paredz, ka dalībvalstīm savos tiesību aktos jāparedz viens no trim apturošā spēka veidiem pārsūtīšanas lēmumu apelācijas vai pārskatīšanas nolūkos, attiecas arī uz tāda lēmuma apstrīdēšanu, ar kuru saskaņā ar 17. panta 1. punktu atsakās izmantot iespēju uzņemties atbildību par starptautiskās aizsardzības pieteikumu (turpmāk – “17. pantā minētais lēmums par atteikumu”),? (c) Ja valsts tiesību aktos nav paredzēts neviens no trim 27. panta 3. punktā minētajiem apturošā spēka veidiem, vai tiesām, kurās apstrīd 17. pantā minēto lēmumu par atteikumu, ir pienākums atzīt apturošo spēku vienā no šiem trim veidiem, un, ja tā, tad kurā no šiem veidiem? (d) Vai visi 27. panta 3. punktā paredzētie tiesiskās aizsardzības līdzekļi ir jāinterpretē tādējādi, ka tie aptur pārsūtīšanas lēmuma izpildes termiņu saskaņā ar Dublinas III regulas 29. panta 1. punktu?
3)

Saistībā ar valsts tiesisko regulējumu, kurā ir atļauts veikt tiesas pārbaudi par to, vai par negodīgiem ir uzskatāmi tādi līguma noteikumi, par kuriem nav notikusi iepriekšēja individuāla vienošanās attiecībā uz līguma galvenā priekšmeta noteikšanu: i) vai Direktīvas 93/13/EEK 3. panta 1. punkts saistībā ar šī paša panta 3.punktā minētā indikatīvā saraksta i) punktu nepieļauj to, ka uz iemaksām balstīta grupas apdrošināšanas līguma apdrošināšanas sabiedrība pret apdrošināto var atsaukties līguma noteikumu par apdrošinātā riska izslēgšanu vai ierobežošanu, kas nav ticis paziņots un ar kuru līdz ar to nebija iespēju iepazīties; un ii) un tas tā ir arī gadījumā, kad vienlaikus, ja netiek izpildīts šī līguma noteikuma paziņošanas un informēšanas pienākums, valsts tiesiskais regulējums paredz apdrošinājuma ņēmēja pienākumu atlīdzināt apdrošinātajam nodarītos zaudējumus un kaitējumu, kas tomēr neļauj atjaunot apdrošinātās personas stāvokli, kāds tai būtu bijis, ja apdrošināšanas segumu būtu varēts piemērot?
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 14. aprīlī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) – Finanzamt Hannover-Nord/H Lebensversicherung

(Lieta C-258/22)

(2022/C 284/18)

Tiesvedības valoda – vācu

Iesniedzējtiesa

Bundesfinanzhof

Pamatlietas puses

Revīzijas sūdzības iesniedzēja: Finanzamt Hannover-Nord

Atbildētāja revīzijas tiesvedībā: H Lebensversicherung

Prejudiciālie jautājumi

Vai Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 56. panta 1. punkts (tagad Līguma par Eiropas Savienības darbību 63. panta 1. punkts) ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauta tāda dalībvalsts tiesību norma, saskaņā ar kuru, nosakot juridiskas personas uzņēmējdarbības nodokļa bāzi, nodokļa bāzei tiek atkal pieskaitītas dividendes, kas gūtas no kapitāla daļām ārvalstu kapitālsabiedrībās mazāk kā 10 % apmērā (brīvi peldošas akcijas), ja un ciktāl šīs dividendes ir atskaitītas no nodokļa bāzes iepriekšējā aprēķina posmā, savukārt saistībā ar dividendēm, kas gūtas no brīvi peldošām akcijām kapitālsabiedrībās, kuru juridiskā adrese ir attiecīgajā dalībvalstī, nosakot uzņēmējdarbības nodokļa bāzi, dividendes netiek atskaitītas un attiecīgi netiek arī (atkal) pieskaitītas?
C 191/24

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 8. martā iesniedza Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) – kriminālprocess pret BK

(Lieta C-175/22)

(2022/C 191/31)

Tiesvedības valoda – bulgāru

Iesniedzējtiesa

Spetsializiran nakazatelen sad

Pamata kriminālprocesa dalībnieks

BK

Prejudiciālie jautājumi

Vai valsts tiesību normu – Nakazatelno protsesualen kodeks (Kriminālprocesa kodekss) 301. panta 1. punkta 2. apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar 287. panta 1. punktu – interpretācija atbilstoši judikatūrai, saskaņā ar kuru tiesa savā spriedumā var uzrādīt nodarījuma juridisko kvalifikāciju, kas atšķiras no apsūdzības rakstā uzrādītās, ja vien tas netiek kvalificēts kā nodarījums ar bargāku sodu ir pretrunā Direktīvas 2012/13 (1) 6. panta 3. un 4. punktam, tāpēc, ka apsūdzētais pirms sprieduma pasludināšanas netika pienācīgi informēts par jauno, atšķirīgo juridisko kvalifikāciju un nevarēja pret to aizstāvēties?

Ja atbilde uz jautājumu ir apstiprinoša: Vai Hartas 47. panta 2. punktā ir aizliegts tiesai informēt apsūdzēto, ka tā pati varētu pieņemt lēmumu pēc būtības, pamatojoties uz atšķirīgu nodarījuma juridisko kvalifikāciju, kā arī dot viņam iespēju sagatavot savu aizstāvību, jo iniciatīva par šo atšķirīgo juridisko kvalifikāciju nav bijusi prokuratūras iniciatīva?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2012/13/ES (2012. gada 22. maijs) par tiesībām uz informāciju kriminālprocesā (OV L 142, 2012., 1. lpp.).
—

Saistībā ar trešo tiesību kļūdu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa neesot secinājusi, ka prasītāja pirmajā instancē nav izpildījusi savu pienākumu pierādīt intereses celt prasību pastāvēšanu no pārejās perioda beigām. Ņemot vērā to, ka pieteiktā preču zīme tikusi reģistrēta tikai pēc pārejās perioda beigām, proti, datumā, kad konfliktējošās preču zīmes vienlaicīgi neizpildīs – un nekad nav izpildījušas –to pamatfunkciju (1), EUIPO apgalvo, ka nevarot rasties nekāds konflikts ratione temporis vai ratione loci. No tā izriet, ka prasītāja pirmajā instancē nevarēja gūt jebkādu priekšrocību no tiesvedības un, līdz ar to, neesot pierādījusi intereses celt prasību pastāvēšanu.