ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4)

Ja arī uz 3. jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde: vai, ja nav ieviesti nediskriminējoši tiesību akti par atalgojumu, Savienības primāro un/vai sekundāro tiesību interpretācijai atbilst kādas citas tiesiskās sekas, nevis algas ar atpakaļejošu spēku izmaksāšana diskriminētajām personām atbilstoši viņu atalgojuma pakāpes augstākajam līmenim? Vai tādējādi diskriminācijas aizlieguma pārkāpuma tiesiskās sekas izriet no pašām Savienības primārām un/vai sekundārām tiesībām, šajā gadījumā it īpaši no Direktīvas 2000/78/EK, vai tiesības izriet tikai no Eiropas tiesībām atbilstošas valsts atbildības Savienības tiesību nepilnīgas transponēšanas dēļ?
—

Komisija uzskata, ka pārsūdzētajā spriedumā ir pieļauta kļūda arī tādēļ, ka tajā nav itin nemaz ņemts vērā tas, ka apstrīdētajā lēmumā Komisija ir konstatējusi, ka DEI priviliģētā piekļuve lignītam, kas, pateicoties strīdīgajiem valsts pasākumiem, tika saglabāta pat pēc elektroenerģijas tirgus liberalizēšanas Grieķijā un pēc elektroenerģijas vairumtirdzniecības tirgus izveidošanas 2005. gada maijā, ietekmēja tirgus struktūru, ņemot vērā nevienlīdzīgās iespējas, kas radīja situāciju, ka DEI tikai tās kvazi-monopolistisko tiesību, kas tai bija attiecībā uz lignīta ekspluatēšanu, dēļ varēja paplašināt savu dominējošo stāvokli no primārā tirgus uz sekundāro tirgu. Tādējādi DEI nācās īstenot ļaunprātīgu rīcību minētajā sekundārajā tirgū, ierobežojot vai izslēdzot jaunu konkurentu piekļuvi (skat. it īpaši Tiesas spriedumus lietās Raso, GB-Inno-BM, Connect Austria, Dusseldorp, CBEM un MOTOE). DEI dominējošā stāvokļa paplašināšana no primārā tirgus uz sekundāro tirgu un tā saglabāšana šajā tirgū, kā arī neapstrīdamā konkurences priekšrocība, kas DEI attiecībā uz elektroenerģijas ražošanu pastāvēja lignīta zemo izmaksu dēļ, ļāva tai novadīt elektrību saistītajā Grieķijas tīklā par zemākām cenām, lielākos apmēros un ilgākā laikposmā, kas tāpat ir uzskatāma par ļaunprātīgu rīcību (lai arī Tiesas judikatūrā netiek prasīts pierādīt šāda veida rīcību, ņemot vērā attiecīgās lietas konkrētos faktiskos apstākļus).
Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka ir pārkāpts Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punkts, skatot to kopā ar 64. panta 1. punktu, jo saskaņā ar šīm tiesību normām Wesergold Getränkeindustrie esot vajadzējis atsaukties uz pretstatīto preču zīmju paaugstināto atšķirtspēju, kas acīmredzami tomēr neatbilstot faktiskajiem apstākļiem. Wesergold Getränkeindustrie esot atteikusies no izmantošanas rezultātā iegūtas paaugstinātas atšķirtspējas argumentēšanas jau iebildumu procesa, bet vēlākais — apelācijas procesa ietvaros. Pretējais Vispārējās tiesas apgalvojums par to, ka Wesergold Getränkeindustrie vēl apelācijas procesā esot norādījusi uz izmantošanas rezultātā iegūtu paaugstinātu atšķirtspēju, esot acīmredzama faktu sagrozīšana, kas neprasot jaunu pierādījumu iegūšanu.
—

daļēji atcelt Vispārējās tiesas 2012. gada 11. septembra spriedumu lietā T-565/08 Corsica Ferries France SAS/Eiropas Komisija, ciktāl ar to atceļ 1. panta otro un trešo daļu Komisijas 2008. gada 8. jūlija Lēmumā 2009/611/EK par pasākumiem C 58/02 (ex N 118/02), ko Francija veikusi par labu Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM) (1), pamatojot ar to, (i) ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un acīmredzamas kļūdas novērtējumā, kas attiecas uz tās negatīvās cenas 158 miljonu EUR apmērā analīzi, ieguldījumu kapitālā kopīgi un vienlaicīgi ar CGMP 8,75 miljonu EUR apmērā analīzi un atbalstu indivīdiem 38,5 miljonu EUR apmērā analīzi, un (ii) ka Komisijas restrukturizācijas saldo galīgās summas 15,81 miljona EUR apmērā analīze bija pamatota ar kļūdainu pieņēmumu;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 32/3

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 5. novembrī iesniedza Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Apvienotā Karaliste) — The Bridport and West Dorset Golf Club Limited/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Lieta C-495/12)

2013/C 32/04

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: The Bridport and West Dorset Golf Club Limited

Atbildētājs: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Prejudiciālie jautājumi

1) Piemērojot obligātos Galvenās PVN direktīvas (1) 134. panta noteikumus attiecībā uz 132. panta 1. punkta m) apakšpunkta noteikumiem apstākļos, kuros organizācija, kuru atzīst par bezpeļņas organizāciju, sniedz tādus pakalpojumus kā tiesības spēlēt golfu, kādi pakalpojumi, ja tādi pastāv, ir “atbrīvotie darījumi”?

2) Vai ir likumīgi ierobežot 132. panta 1. punkta m) apakšpunktā paredzēto atbrīvojumu atkarībā no tā, vai pakalpojumi, ar ko piešķir tiesības spēlēt golfu, tiek sniegti bezpeļņas organizācijas biedram?

3) Vai 134. panta noteikumi ir interpretējami tādējādi, ka ar tiem atbrīvojumu var noteikt vienīgi attiecībā uz pakalpojumiem, kas ir “cieši saistīti” (pakārtotības nozīmē) ar “atbrīvotiem darījumiem”, vai arī attiecībā uz jebkuru pakalpojumu, kas ietilpst 132. panta 1. punkta m) apakšpunktā?

4) Tādos apstākļos, kuros bezpeļņas organizācija saskaņā ar tās mērķiem, kas ir darīti publiski zināmi, regulāri un pastāvīgi atļauj spēlēt golfu ne-biedriem, kā ir jāinterpretē fakta, ka tiek iekasēta maksa no ne-biedriem, “pamata mērķis”?

5) Kam papildus 134. panta b) apakšpunkta izpratnē ir “papildu ienākumi”?

6) Vai tad, ja ienākumi, kas tiek gūti, sniedzot piekļuvi sporta iekārtām ne-biedriem, nav jāuzskata par “papildu ienākumiem” 134. panta b) punkta izpratnē, ar 133. panta d) punktu dalībvalstij ir atļauts izslēgt no atbrīvojuma šādus ienākumus, ja tas var radīt konkurences izkropļojumus, kaitējot komercuzņēmumiem, kuriem piemēro PVN, ja tā vienlaikus šīm pašām bezpeļņas organizācijām neliedz piemērot atbrīvojumu ienākumiem, ko gūst no biedra naudām, ja pašas biedra naudas vien var radīt vismaz zināmas pakāpes konkurences izkropļojumu?

7) It īpaši vai ir nepieciešams, lai katrs nosacījums, kurš ir ieviests, piemērojot 133. panta d) punktu, tiktu piemērots jebkuram pakalpojumam, ko sniedz bezpeļņas organizācija, kura citādi neietilptu atbrīvojuma piemērošanas jomā, vai arī ir iespējams pieļaut daļēju ierobežojumu, proti, atļaut atbrīvojumu attiecībā uz tiesībām spēlēt golfu biedriem, taču ne tiem, kas nav biedri, ja abi šie pakalpojumu veidi rada konkurenci komercuzņēmumiem?

8) Kāda ir atšķirība, ja tāda ir, starp 133. panta d) punkta nosacījumu, ka ir jābūt iespējamiem “konkurences izkropļojumiem”, un 134. panta b) punktu, kurā ir paredzēta vienīgi tieša konkurence?

(1) Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 9/33

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 5. novembrī iesniedza High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) — Eli Lilly and Company Ltd/Human Genome Sciences Inc

(Lieta C-493/12)

2013/C 9/55

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

High Court of Justice (Chancery Division)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Eli Lilly and Company Ltd

Atbildētāja: Human Genome Sciences Inc

Prejudiciālie jautājumi

a) Saskaņā ar kādiem kritērijiem ir jānosaka, vai “produktu aizsargā spēkā esošs pamatpatents” Regulas (EK) Nr. 469/2009 (1) (“Regula”) 3. panta a) punkta izpratnē?

b) Vai kritēriji atšķiras gadījumā, ja produkts nav kombinēts produkts, un, ja tas tā ir, kādi ir šie kritēriji?

c) Ja pretenzija attiecas uz antivielu vai antivielu klasi, vai pietiek ar to, ka antiviela vai antivielas ir definētas to piesaistīšanas mērķproteīnam raksturlielumu ziņā, jeb vai tomēr ir jāsniedz antivielas vai antivielu strukturāla definīcija, un — pēdējā gadījumā — cik lielā mērā?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Regula (EK) Nr. 469/2009 par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm (Kodificētā versija) (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV L 152, 1. lpp.).
3)

vai LESD 102. pants un 106. panta 1. punkts ir interpretējami tādējādi, ka dominējošā stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas aizliegums bez jebkādiem ierobežojumiem ir piemērojams arī attiecībā uz farmaceita profesiju, ciktāl farmaceits, kurš ir tradicionālās aptiekas īpašnieks un tirgo zāles atbilstoši līgumam, kas noslēgts ar Valsts veselības dienestu, gūst priekšrocību no “para-aptieku” īpašniekiem noteiktā aizlieguma tirgot C kategorijas zāles, un to nepamato nenoliedzamās farmaceita profesijas īpašās raksturiezīmes, kas izriet no vispārējās pilsoņu veselības aizsardzības intereses?
6)

Ja 5. jautājumā netiek pieņemts attaisnojums: vai, ja arī attiecībā uz esošajiem ierēdņiem nav ieviesti nediskriminējoši tiesību akti par atalgojumu, Eiropas primāro un/vai sekundāro tiesību aktu interpretācijai atbilst kādas citas tiesiskās sekas, nevis algas ilgstoša, ar atpakaļejošu spēku veikta izmaksāšana esošajiem ierēdņiem atbilstoši viņu atalgojuma pakāpes augstākajam līmenim? Vai tādējādi diskriminācijas aizlieguma pārkāpuma tiesiskās sekas izriet no pašām Eiropas primārām un/vai sekundārām tiesībām, šajā gadījumā it īpaši no Direktīvas 2000/78/EK, vai tiesības izriet tikai no Eiropas tiesībām atbilstošas valsts atbildības Savienības tiesību nepilnīgas transponēšanas dēļ?
3)

Ja Grantoncard ir “citi vērtspapīri” vai “citi tirgojami dokumenti” iepriekš minētajā izpratnē, vai jautājumā par to, vai tās izdošana un pārdošana ir atbrīvota no apgrozījuma nodokļa, nozīmē ir tam, ka, izmantojot šo karti, nodoklis (proporcionālā daļā) par to samaksātajai atlīdzībai praksē ir neiespējams?
2)

Ja atbilde uz 1) jautājumu ir noliedzoša: Vai Direktīvas 97/81/EK pielikumā iekļautā Pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka nevienlīdzīga attieksme pret nepilna darba laika darbiniekiem, proporcionāli samazinot tiesības uz piemaksu par bērniem atkarībā no darba laika — ievērojot darba devēju un darba ņēmēju plašo rīcības brīvību, nosakot noteiktus sociālās un ekonomikas politikas mērķus un to sasniegšanai piemērotos pasākumus — ir faktiski attaisnota ar pieņēmumu, ka proporcionālas piešķiršanas aizliegums a) apgrūtina vai padara neiespējamu likumā paredzēto nepilna darba laika nodarbinātību vecākiem [Elternteilzeit] un/vai īsāku darba laiku vecāku atvaļinājuma laikā [Elternkarenzurlaub] un/vai b) rada konkurences izkropļojumus lielāka finansiāla apgrūtinājuma darba devējiem, kas nodarbina vairāk nepilna darba laika darbinieku, dēļ, kā arī samazina darba devēju gatavību pieņemt darbā nepilna darba laika darbiniekus un/vai c) rada priekšrocības nepilna darba laika darbiniekiem, kas atrodas vairākās darba attiecībās ar nepilnu darba laiku un kam ir vairākas tiesības uz darba koplīgumā noteikto maksājumu, kāda ir piemaksa par bērnu, un/vai d) rada priekšrocības nepilna darba laika darbiniekiem, jo tiem ir vairāk no darba brīva laika nekā pilna darba laika darbiniekiem un tādējādi ir labākas iespējas aprūpēt bērnus?
2)

Vai Regulas (EK) Nr. 6/2002 7. panta 1. punkta 1. teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka par dizainparaugu, kaut gan tas ir atklāts trešajai personai bez tieši vai netieši izteikta konfidencialitātes nosacījuma, nav varējis uzzināt to personu loks, kuras ir specializējušās attiecīgajā nozarē un darbojas Savienībā, ja a) tas ir darīts pieejams tikai vienam atsevišķam uzņēmumam no to personu loka, kuras ir specializējušās attiecīgajā nozarē, vai b) tiek izstādīts Ķīnā kāda uzņēmuma izstāžu telpās, kurās netiek veikta parastā tirgus novērošana?
—

atcelt Eiropas Komisijas 2011. gada 20. aprīļa lēmumu, ar kuru tika izslēgta vajadzība uzsākt pienākumu neizpildes procedūru pret Rumāniju par Kopienu principu un direktīvu publisko iepirkumu jomā, kā arī “Practical Guide to contract procedures financed from the General Budget of the European Communities in the context of external actions” [“Praktisko norādījumu līgumu slēgšanas procedūrām, ko finansē Eiropas Kopienu vispārējais budžets ārējo darījumu ietvaros”; turpmāk tekstā — “PRAG”] pārkāpumu;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 389/3

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 18. septembrī iesniedza Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto (Portugāle) — Portgás — Sociedade de Produção e Distribuição de Gás, SA/Ministério do Ambiente, do Ordenamento do Território e do Desenvolvimento Regional

(Lieta C-425/12)

2012/C 389/04

Tiesvedības valoda — portugāļu

Iesniedzējtiesa

Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Portgás–Sociedade de Produção e Distribuição de Gás, SA

Atbildētāja: Ministério do Ambiente, do Ordenamento do Território e do Desenvolvimento Regional

Prejudiciālais jautājums

Vai Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/38/EEK (1) 4. panta 1. punktu, šīs pašas direktīvas 4. panta 1. punkta c) apakšpunktu (2) atbilstoši grozījumiem, kas noteikti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 16. februāra Direktīvu 98/04/EK, kā arī citas šo direktīvu normas un piemērojamos Kopienu tiesību vispārējos principus var interpretēt tādējādi, ka tie rada pienākumus privāto tiesību subjektiem, kuri ir sabiedrisko pakalpojumu koncesionāri [it īpaši subjektam, kuram ir piemērojams Direktīvas 93/38/EEK 2. panta 1. punkta b) apakšpunkts], ja Portugāle šo direktīvu vēl nav transponējusi valsts tiesībās, un Portugāle lietā pret šo pašu privāto tiesību subjektu, kurš ir koncesionārs, var atsaukties uz šo pienākumu neizpildi, izmantojot kādas no tās ministrijām izdotu administratīvu aktu?

(1) [Direktīva 93/38/EEK], ar ko koordinē līgumu piešķiršanas procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē (OV L 199, 84. lpp.).

(2) OV L 101, 1. lpp.
1)

Vai autortiesību direktīvas 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts — attiecīgā gadījumā saistībā ar tās 5. panta 5. punktu — ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā minētais izņēmums no autortiesībām attiecas uz reprodukcijām, kuras atbilst šajā pantā minētajām prasībām, neatkarīgi no tā, vai darba, kura reprodukcijas ir izgatavotas, eksemplāri attiecīgās fiziskās personas rīcībā ir nonākuši likumīgi, — t.i., nepārkāpjot tiesību subjekta autortiesības —, vai arī šis izņēmums attiecas tikai uz reprodukcijām, kuras ir ņemtas no darbiem, kuri izgatavoti no eksemplāriem, kas attiecīgās fiziskās personas rīcībā ir nonākuši, nepārkāpjot autortiesības?
2)

Izvērtējot jautājumu, vai LESD 110. pants liedz uzlikt BPM (1) attiecībā uz vieglo automašīnu reģistrāciju 2010. gadā, ciktāl šī nodeva ir atkarīga no CO2 izmešiem (saskaņā ar Wet BPM 9. panta 1. punkta tabulu), vai šo nodevas daļu ir jāuzskata par jaunu nodokli, kas ir jānošķir no BPM līdz 2008. gada 1. februārim, kurš bija atkarīgs vienīgi no kataloga cenas, kādēļ, ciktāl šī nodeva ir atkarīga no CO2 izmešiem, līdzība ar (līdzīgām) lietotām vieglajām automašīnām, kuras ir reģistrētas pirms 2010. gada 1. janvāra, nav būtiska?
1)

Vispārējās tiesas spriedums attiecās uz Komisijas 2009. gada 19. marta lēmumu, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu un uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF), tiktāl, ciktāl ar to no Kopienu finansējuma ir izslēgti izdevumi DKK 749 miljonu apmērā, kas Dānijas Karalistei bija radušies saistībā ar platību atstāšanu atmatā.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 355/9

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2012. gada 21. jūnija spriedumu lietā T-514/10 Fruit of the Loom, Inc./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2012. gada 22. augustā iesniedza Fruit of the Loom, Inc.

(Lieta C-392/12 P)

2012/C 355/14

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Fruit of the Loom, Inc. (pārstāvji — S. Malynicz, Barrister, V. Marsland, Solicitor)

Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— atcelt Vispārējās tiesas 2012. gada 21. jūnija spriedumu lietā T-514/10;

— piespriest ITSB un personai, kas iesaistījusies lietā, segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Vispārējā tiesa neesot izvērtējusi, ka saskaņā ar Regulas par Kopienas preču zīmi (1) 15. panta 1. punkta a) apakšpunktu faktiski ir trīs vērtēšanas posmi. Pirmkārt, ir jāizvērtē reģistrētās preču zīmes atšķirtspēja. Otrkārt, ir jāizvērtē izmantotās preču zīmes atšķirtspēja. Treškārt, ir jāizvērtē, vai reģistrētās preču zīme atšķirtspēja ir mainīta. Ja Vispārējā tiesa šo pieeju būtu pareizi piemērojusi pierādījumiem, tā būtu secinājusi, ka izmantošanas pierādījumi atbilda Regulas par Kopienas preču zīmi 15. panta 1. punkta a) apakšpunktam.

Vispārējā tiesa esot noteikusi kļūdainu Kopienas preču zīmju interpretācijas noteikumu, saskaņā ar kuru, ja dalībvalsts patērētāji nesaprot preču zīmes vārdisko elementu (vai nu tādēļ, ka tas ir nezināms vārds citā Kopienas valodā, vai tādēļ, ka tas nav līdzīgs vārdam viņu pašu valodā), tomēr ir jāatzīst, ka šim elementam ir vienāda atšķirtspēja ar vārdisko elementu, kuru tie saprot un kurš pats par sevi ir atšķirīgs.

Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā un piemērojusi pēc analoģijas Tiesas judikatūru attiecībā uz izmantošanas rezultātā iegūto atšķirtspēju Regulas par Kopienas preču zīmi 7. panta izpratnē, proti, ka atbilstoši spriedumam lietā C-353/03 Société des Produits Nestlé S.A./Mars UK Limited [Krājums, I-06135. lpp.] preču zīmes atšķirstpēja var tikt iegūta preču zīmes daļas izmantošanas rezultātā vai izmantojot to kopā ar reģistrētu preču zīmi.

Vispārīgā tiesa esot sagrozījusi faktus attiecībā uz prasītājas veikto vārda “FRUIT” izmantošanu savos neformālajos darījumos ar klientiem. Pretēji tam, ko uzskata Vispārējā tiesa, šāda izmantošana nebija vienīgi iekšēja un tā paplašināja faktisko preču zīmes izmantošanu.

Vispārējā tiesa esot sagrozījusi faktus attiecībā uz prasītājas veikto vārda “FRUIT” kā savas tīmekļa vietnes www.fruit.com daļas izmantošanu. Pretēji Vispārējās tiesas uzskatam šādas izmantošanas mērķis bija reklamēt preces un tā bija faktiska.

(1) Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi, OV L 78, 1. lpp.
2)

Vai Regulas Nr. 343/2003 10. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tā dalībvalstij, kurā ir notikusi pirmā nelikumīgā ieceļošana (“pirmā dalībvalsts”), īstenojoties turpmāk izklāstītiem faktiskajiem apstākļiem, ir jāatzīst sava kompetence izskatīt trešās valsts pilsoņa patvēruma pieteikumu: Trešās valsts pilsonis no trešās valsts nelikumīgi ieceļo attiecīgajā pirmajā dalībvalstī. Tajā viņš patvēruma pieteikumu neiesniedz. Tad viņš izceļo uz citu trešo valsti. Pēc mazāk kā trim mēnešiem viņš no trešās valsts nelikumīgi ieceļo citā ES dalībvalstī (“otrā dalībvalsts”). No šīs otrās dalībvalsts viņš tūlīt dodas tālāk uz trešo dalībvalsti un tur iesniedz savu pirmo patvēruma pieteikumu. Šajā brīdī ir pagājuši mazāk kā 12 mēneši kopš viņa pirmās nelegālās ieceļošanas pirmajā dalībvalstī.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 311/4

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 30. jūlijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itālija) — Consorzio Stabile Libor Lavori Pubblici/Comune di Milano

(Lieta C-358/12)

2012/C 311/04

Tiesvedības valoda — itāļu

Iesniedzējtiesa

Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

Lietas dalībnieki pamatlietā

Prasītājs: Consorzio Stabile Libor Lavori Pubblici

Atbildētāja: Comune di Milano

Prejudiciālie jautājumi

Vai no tiesībām veikt uzņēmējdarbību, kā arī nediskriminācijas un konkurences aizsardzības principiem, kas ir paredzēti LESD 49., 56. un 101. pantā, izrietošais samērīguma princips, kā arī tajā ietvertais piemērotības princips liedz tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā līgumu gan virs, gan zem Kopienu robežvērtības gadījumā par galīgi pierādītu smagu sociālās apdrošināšanas iemaksu pārkāpumu uzskata pārkāpumu, kura vērtība pārsniedz EUR 100,00, kad vienlaikus atšķirība starp maksājamo summu un samaksāto summu katrā samaksas vai iemaksu periodā pārsniedz 5 %, un tas rada līgumslēdzējas iestādes pienākumu no dalības publiskā iepirkuma procedūrā izslēgt par šāda veida pārkāpumu atbildīgo pretendentu, nepārbaudot citus objektīvus kritērijus, kas norāda uz to, ka pretendents ir uzticams līguma partneris?
4)

Vai, ņemot vērā Direktīvas 2000/78/EK (2) 3. panta 1. punkta c) apakšpunkta un Direktīvas 2006/54/EK (3) 14. panta 1. punkta c) apakšpunkta izklāstu, jēdzienā “darba nosacījumi”, kas minēts Direktīvas 1999/70/EK 4. klauzulā, ir ietvertas arī sekas, kas rodas no darba attiecību nelikumīgas pārtraukšanas?
3)

Ja atbilde uz otro jautājumu ir noraidoša: vai darbība, kas cieši saistīta ar slimnīcas un medicīnisko aprūpi, pastāv arī tādā gadījumā, ja medicīniskā aprūpe ir atbrīvota no nodokļiem nevis saskaņā ar Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, 13. panta A daļas 1. punkta b) apakšpunktu, bet šī punkta c) apakšpunktu?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 295/25

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 3. augustā iesniedza Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London (Apvienotā Karaliste) — Nnamdi Onuekwere/Secretary of State for the Home Department

(Lieta C-378/12)

2012/C 295/45

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) Londona

Lietas dalībnieki pamatprocesā

Prasītājs: Nnamdi Onuekwere

Atbildētājs: Secretary of State for the Home Department

Prejudiciālie jautājumi

1) Kādos apstākļos, ja tādi ir, brīvības atņemšanas laikposms ir uzskatāms par likumīgas uzturēšanās laikposmu, lai tiktu iegūtas pastāvīgas uzturēšanās tiesības saskaņā ar Direktīvas 2004/38 16. pantu (1)?

2) Ja brīvības atņemšanas laikposms netiek kvalificēts kā likumīgas uzturēšanās laikposms, vai personai, kura ir izcietusi brīvības atņemšanas sodu, ir atļauts summēt pirms un pēc brīvības atņemšanas esošos uzturēšanās laikposmus, lai aprēķinātu piecu gadu laikposmu, kas nepieciešams direktīvā paredzēto pastāvīgas uzturēšanās tiesību nodibināšanai?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK. Dokuments attiecas uz EEZ (OV L 158, 77. lpp.).
—

atcelt Padomes 2012. gada 14. maija Lēmumu par to, lai Savienības vārdā parakstītu Pamatnolīgumu par partnerību un sadarbību starp Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Filipīnu Republiku, no otras puses (2012/272/ES) (1), ciktāl Padome ir pievienojusi tiesisko pamatu attiecībā uz transportu (LESD 91. un 100. pants), atpakaļuzņemšanu (LESD 79. panta 3. punkts) un vidi (LESD 191. panta 4. punkts);
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 295/20

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 8. maija spriedumu lietā T-416/10 Yoshida Metal Industry Co. Ltd/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2012. gada 16. jūlijā iesniedza Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

(Lieta C-340/12 P)

2012/C 295/36

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral)

Pārējie lietas dalībnieki: Yoshida Metal Industry Co. Ltd, Pi-Design AG, Bodum France un Bodum Logistics A/S

Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

— pilnībā apmierināt apelācijas sūdzību;

— atcelt pārsūdzēto spriedumu;

— piespriest Yoshida Metal Industry Co. Ltd atlīdzināt Biroja tiesāšanās izdevumus

Pamati un galvenie argumenti

— Apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav pienācīgi pamatojusi pārsūdzēto spriedumu, jo tā neesot atbildējusi uz Biroja argumentu, kas norādīts pārsūdzētā sprieduma 18. punktā.