20

Ņemot vērā šos apsvērumus, Consiglio di giustizia amministrativa per la Regione siciliana (Sicīlijas reģiona Administratīvās tiesas padome) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai principi, ko Tiesa ir norādījusi spriedumā Fastweb [(C‑100/12, EU:C:2013:448)] ar atsauci uz īpašu gadījumu, uz kuru attiecās minētais lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu un kurā tikai divi uzņēmumi piedalījās publiskā iepirkuma procedūrā, ņemot vērā būtisku līdzību ar šīs lietas faktiskajiem apstākļiem, ir piemērojami arī gadījumā, kas ir jāizskata šai tiesai un kurā līgumslēdzēja iestāde no procedūras izslēdza visus uzņēmumus, kas piedalījās publiskā iepirkuma procedūrā, kaut gan tajā bija ļauts piedalīties vairāk nekā diviem uzņēmumiem, un par minēto izslēgšanu prasību nav cēlis neviens no uzņēmumiem, kas nav tie, kuri ir iesaistīti šajā tiesvedībā, līdz ar to strīds, kas ir jāizskata šai tiesai, faktiski attiecas tikai uz diviem uzņēmumiem? 2) Vai saistībā tikai ar jautājumiem, par kuriem var lemt, piemērojot Savienības tiesības, minēto tiesību interpretācijai un it īpaši LESD 267. pantam ir pretrunā Administratīvā procesa kodeksa 99. panta 3. punkts, ciktāl šajā tiesību normā ir noteikts, ka visām Consiglio di Stato [(Valsts padome)] palātām un kolēģijām ir saistošs ikviens tiesību princips, kas ir pasludināts Consiglio di Stato [(Valsts padome)] plēnumā, pat ja ir skaidrs, ka minētais plēnums ir apstiprinājis vai varētu būt apstiprinājis principu, kas ir pretrunā vai nav saderīgs ar Savienības tiesībām? Un it īpaši: — vai Consiglio di Stato [(Valsts padome)] palātai vai kolēģijai, kam ir jāizskata lieta, gadījumā, ja tām ir radušās šaubas par to, vai ar Savienības tiesībām ir saderīgs vai tām ir atbilstīgs plēnumā jau pasludināts tiesību princips, ir pienākums ar pamatotu rīkojumu nodot Consiglio di Stato [(Valsts padome)] plēnuma izskatīšanai lēmuma pieņemšanu par prasību, iespējams, pat pirms tā var nosūtīt Tiesai lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, lai pārliecinātos par strīdīgā tiesību principa saderību ar un atbilstību Savienības tiesībām, vai arī Consiglio di Stato [(Valsts padome)] palāta vai kolēģija var vai drīzāk tām ir pienākums kā pēdējās instances valsts tiesām, kas ir atbildīgas par Savienības tiesību piemērošanu, patstāvīgi uzdot prejudiciālu jautājumu Tiesai saistībā ar pareizu Savienības tiesību interpretāciju? — Vai gadījumā, ja atbilde uz iepriekšējā ievilkumā uzdoto jautājumu būs tāda, ka Consiglio di Stato [(Valsts padome)] palātām un kolēģijām ir jāatzīst pilnvaras vai pienākums tieši uzdot prejudiciālus jautājumus Tiesai, vai arī gadījumā, kad Tiesa – vēl jo vairāk pēc Consiglio di Stato [(Valsts padome)] plēnuma – tomēr ir apstiprinājusi, ka plēnumā pasludinātais iekšējo tiesību princips veido atkāpi no pareizas Savienības tiesību interpretācijas vai pilnībā neatbilst tai, Consiglio di Stato [(Valsts padome)] palātas un kolēģijas kā pēdējās instances tiesas attiecībā uz Savienības tiesībām var vai tām ir pienākums nekavējoties piemērot pareizu Savienības tiesību interpretāciju, kādu ir sniegusi Tiesa, vai arī šādos gadījumos tām ir pienākums ar pamatotu rīkojumu nodot lēmuma pieņemšanu par prasību plēnumam, kā rezultātā Savienības tiesību piemērošana, ko Tiesa jau ir atzinusi par saistošu, ir atkarīga tikai no plēnuma vērtējuma un no tā rīcības brīvības? — Vai, visbeidzot, Itālijas Republikas administratīvā procesa sistēmas skaidrojums, atbilstoši kuram tikai plēnums novērtē iespējamo lēmumu vērsties Tiesā ar prejudiciālu jautājumu – vai arī kaut vai tikai lemj par strīdu, kaut gan tas tieši piemēro Savienības tiesību principus, ko jau ir pasludinājusi Tiesa, – nav pretrunā ne vien principam par saprātīgu tiesvedības ilgumu un par ātru prasības izskatīšanu saistībā ar uzaicinājumiem iesniegt piedāvājumus publiskā iepirkuma procedūrā, bet arī prasībai, ka Savienības tiesības pilnībā un rūpīgi piemēro ikviena jebkuras dalībvalsts tiesa atbilstoši to pareizai interpretācijai, ko ir sniegusi Tiesa, arī lai maksimāli piemērotu principus par tā saukto “lietderīgo iedarbību” un Savienības tiesību pārākumu pār atsevišķas dalībvalsts iekšējām tiesībām (ne tikai materiālajām, bet arī procesuālajām) (šajā gadījumā: pār Itālijas Republikas Administratīvā procesa kodeksa 99. panta 3. punktu)?”