Lieta C-25/07

Alicja Sosnowska

pret

Dyrektor Izby Skarbowej we Wrocławiu Ośrodek Zamiejscowy w Wałbrzychu

(Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“PVN — Direktīvas 67/227/EEK un 77/388/EEK — Valsts tiesību akti, kuros ir noteikti pārmaksātā PVN atmaksāšanas noteikumi — Nodokļu neitralitātes un samērīguma principi — Īpaši noteikumi, kas paredz atkāpes”

Ģenerāladvokāta Jana Mazaka [Ján Mazák] secinājumi, sniegti 2008. gada 26. februārī I - 5131

Tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 10. jūlija spriedums I - 5142

Sprieduma kopsavilkums

Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Apgrozījuma nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma – Priekšnodokļa atskaitīšana

(Padomes Direktīvas 77/388 18. panta 4. punkts)

Tāds valsts tiesiskais regulējums, kurš, lai ļautu izdarīt pārbaudes, kas nepieciešamas, lai novērstu krāpšanu nodokļu jomā vai izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, pagarina no 60 līdz 180 dienām, sākot no brīža, kad nodokļu maksātājs iesniedz pievienotās vērtības nodokļa deklarāciju, termiņu, kas ir valsts nodokļu administrācijas rīcībā, lai atmaksātu kādai nodokļu maksātāju kategorijai pārmaksāto pievienotās vērtības nodokli, ja vien tie nav iemaksājuši noteiktu augstu nodrošinājuma summu, ir pretrunā Sestās direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, 18. panta 4. punktam un samērīguma principam.

Valsts tiesiskais regulējums, kurā vienai nodokļu maksātāju kategorijai ir noteikti apgrūtinošāki pārmaksātā pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanas noteikumi, pieņemot, ka pastāv krāpšanas risks, un nodokļu maksātājam netiek dota iespēja pierādīt, ka netiek ne izkrāpti nodokļi, ne arī notiek izvairīšanās no nodokļu maksāšanas, lai tiem piemērotu mazāk traucējošus nosacījumus, nav līdzeklis, kas būtu samērīgs ar mērķi apkarot krāpšanu nodokļu jomā un izvairīšanos no to maksāšanas, un tas pārmērīgi kaitē Sestās direktīvas mērķiem un principiem.

Turklāt šāds tiesiskais regulējums nešķiet saderīgs ar nosacījumu, ka pārmaksātā nodokļa atmaksāšana ir jāveic saprātīgā termiņā. 180 dienu termiņš atmaksas veikšanai, kas ir paredzēts jaunajiem nodokļu maksātājiem, t.i., nodokļu maksātājiem, kas savu darbību ir uzsākuši pirms mazāk kā 12 mēnešiem, ir, pirmkārt, sešas reizes ilgāks nekā viena mēneša periods nodokļa deklarēšanai un, otrkārt, trīs reizes garāks nekā pārējiem nodokļu maksātājiem piemērojamais termiņš, un turklāt nav pierādīta nepieciešamība ieviest šāda apmēra atšķirīgu attieksmi, lai apkarotu krāpšanu nodokļu jomā un izvairīšanos no to maksāšanas.

Jaunajiem nodokļu maksātājiem piedāvātā iespēja iemaksāt nodrošinājumu, lai iegūtu tiesības uz parasto 60 dienu termiņu neatspēko šo argumentāciju, jo minētais nodrošinājums nav samērīgs ne ar atmaksājamā pārmaksātā nodokļa summu, ne nodokļu maksātāja saimniecisko izmēru. It īpaši šāda nodrošinājuma iemaksāšana var radīt finanšu risku, kas nav niecīgs, uzņēmumiem, kuri uzsāk savu darbību un kuru rīcībā tādēļ var nebūt ievērojami resursi. Faktiski pienākuma iemaksāt minēto nodrošinājumu, lai varētu atsaukties uz parasti piemērojamo termiņu, sekas ir vienīgi, ka finanšu apgrūtinājums, kas saistīts ar pārmaksātā nodokļa summas iesaldēšanu uz 180 dienām, tiek aizstāts ar citu, iesaldējot nodrošinājuma summu.

(sal. ar 24., 26., 27. un 29.–33. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)