Otrkārt, lēmums, kas pamatots ar Direktīvas 2006/42 11. panta 3. punktu, neatstāj tā adresātiem neatstāj nekādas izvērtēšanas tiesības attiecībā uz sasniedzamo mērķi, jo tā īstenošana šajā ziņā ir tikai automātiska un izriet tikai no Savienības tiesiskā regulējuma, nepiemērojot citus starpnoteikumus. Protams, ir ticams, ka, lai varētu noteikt, vai ražotājs ir laidis tirgū vai plāno laist tirgū tā apritē esošās mašīnas eksemplārus dalībvalstu teritorijā un vai atsevišķiem no šiem eksemplāriem ir tāds pats apdraudējums, kāds ir norādīts attiecīgās dalībvalsts veiktajos valsts pasākumos, kompetentajām valsts iestādēm vispirms ir jāveic kontroles pasākumi. Tomēr, ja izrādās, ka ir šāda situācija, šīm iestādēm ir jāuzskata, ka šī situācija var apdraudēt personu drošību, un jāveic visi lietderīgie pasākumi šī apdraudējuma novēršanai, nodrošinot šajā ziņā Direktīvas 2006/42 pareizu un vienotu piemērošanu, ņemot vērā Komisijas lēmumu un valsts pasākumus, kas tajā ir atzīti par pamatotiem, un tādējādi izdodot rīkojumu par attiecīgās mašīnas aizliegumu, izņemšanu no tirgus vai uzlabošanu vai veicot jebkādus līdzvērtīgus pasākumus. Tādējādi ar Komisijas lēmumu attiecīgie valsts pasākumi, kuros ir noteikts rezultāts, kāds ir jāsasniedz citām valsts iestādēm, kurām nav nekādas rīcības brīvības šajā ziņā, ir atzīti par pamatotiem.

Lai gan dalībvalstīm ir jānodrošina Direktīvas 2006/42 par mašīnām pareiza un vienota piemērošana, īstenojot sekas, kuras izriet no valsts pasākuma, kas ir paredzēts saistībā ar attiecīgo mašīnu un ko Komisija ir atzinusi par pamatotu, ja to rīcības brīvība attiecas tikai uz sasniedzamo rezultātu, tās acīmredzami nevar paplašināt šī pasākuma piemērošanas jomu savā labā, pārsniedzot šīs direktīvas 11. panta 1. punktā paredzēto procesuālo un materiālo ietvaru, to attiecinot uz citām mašīnām, pamatojoties uz to, ka tām esot tāds pats apdraudējums, jo tad tiktu pārkāpts minētās direktīvas 6. panta 1. punktā norādītais brīvas aprites princips un tās 7. pantā paredzētā atbilstības prezumpcija. Šī iemesla dēļ Savienības likumdevējs kā nosacījumu šai īpašās procedūras īstenošanas paplašināšanai noteica to, lai, pirmkārt, tiktu pieņemts skaidrs Komisijas lēmums šajā ziņā un, otrkārt, lai tiktu veikti valsts pasākumi šī lēmuma īstenošanai. Turpretī šādas darbības nav nedz paredzētas, nedz nepieciešamas Direktīvas 2006/42 11. panta mērķiem, ņemot vērā tās piemērošanas jomu.

Lai gan tās faktiski ir dalībvalstis, kurām ir pareizi jāīsteno Direktīva 2006/42 par mašīnām un jāuzrauga, lai mašīnas, kas ir laistas tirgū vai nodotas ekspluatācijā to teritorijā, atbilstu šiem noteikumiem, vajadzības gadījumā veicot tādus pasākumus, kas ir paredzēti tās 11. pantā, Komisijai tomēr ir jāpārbauda šo pasākumu pamatojums, it īpaši pārliecinoties par juridisko un faktisko iemeslu, kas ir pamatojuši to veikšanu, pamatotību. Šīs pārbaudes rezultāts ir nosacījums tam, lai neapstrīdami varētu atstāt spēkā attiecīgo valsts pasākumu, proti, dalībvalsts to var atstāt spēkā tikai tad, ja Komisija to atzīst par pamatotu, pretējā gadījumā tai tas ir jāatceļ.

Turklāt ir jākonstatē, ka apdraudējumu cilvēku veselībai vai drošībai Direktīvas 2006/42 11. panta 1. punkta izpratnē var novērtēt, par vienu no kritērijiem izmantojot būtiskās veselības un drošības prasības, kas ir noteiktas mašīnu ražotājiem minētās direktīvas 5. panta 1. punkta a) apakšpunktā un I pielikumā. Šo prasību ievērošana, kas ir noteiktas, lai garantētu to, ka, projektējot un konstruējot mašīnas, tiek ņemts vērā ar tām saistītais apdraudējums, ir nosacījums šo mašīnu laišanai tirgū. Savukārt uz to neievērošanu var atsaukties, lai pamatotu atsaukšanas vai aizlieguma pasākumu.

Direktīvas 2006/42 par mašīnām I pielikuma 3.4.4. punktā iekļautās īpašās veselības un drošības prasības un prasība saistībā ar priekšmetu krišanu piemērojamība ir jāinterpretē, ņemot vērā šīs direktīvas I pielikumā norādītos vispārējos principus, kā arī minētā pielikuma 1.1.2. punktā norādīto drošības integrācijas principu. No pēdējiem minētajiem skaidri izriet, pirmkārt, ka mašīnu, kuras paredzēts laist Savienības tirgū, projektēšanai un konstruēšanai ir jānodrošina, ka tās spēj darboties, nevienu nepakļaujot riskam, darbojoties ražotāja paredzētajos apstākļos, bet arī jāņem vērā paredzamais nepareizais lietojums un, plašākā nozīmē, jāizvairās no tā, ka tās tiek izmantotas neparedzētiem mērķiem, ja šāds izmantošanas veids rada risku. Turklāt šajā ziņā veiktie pasākumi ir jāveic ar mērķi novērst jebkādu risku. Visbeidzot, lai šis pienākums tiktu izpildīts, lai gan ražotājam ir iespēja izvēlēties vispiemērotākās metodes, tam tomēr ir jāievēro prioritārā kārtība, kuras ietvaros vispirms iespēju robežās jānovērš vai jāsamazina riski.

Ņemot vērā mērķa prioritāti iespēju robežās, jau izstrādājot projektu un konstrukciju, novērst vai samazināt apdraudējumu, kas saistīts ar to parasto lietojumu vai to pamatoti paredzamu nepareizu lietojumu, kā arī izvairīties no to nepareiza lietojuma un veikt visus vajadzīgos aizsargpasākumus pret riskiem, ko nevar novērst, jāuzskata, ka, ja mašīnu ir paredzēts izmantot vairākiem dažādiem izmantošanas veidiem atkarībā no dažādām maināmajām ierīcēm, ar kurām tā var tikt aprīkota, pirms tā tiek laista tirgū vai nodota ekspluatācijā, tā ir jāaprīko ar piemērotu aizsargkonstrukciju, ja tiek konstatēts, ka, pat ja parastais lietojums, kādam pircējs konkrētā gadījumā to ir paredzējis, pats par sevi nerada priekšmetu vai materiālu krišanas risku, kāds no citiem pamatoti paredzamiem lietojumiem, kādiem tā var tikt izmantota, var radīt šādu risku. Šāds pasākums ir viens no tiem, kuru mērķis ir iespēju robežās novērst vai samazināt riskus, izstrādājot drošas mašīnas projektu un konstrukciju.

Turklāt Direktīvas 2006/42 I pielikuma 1.7.4.1. un 1.7.4.2. punktā paredzētās prasības aprīkot šīs mašīnas ar instrukciju, kurā aprakstīta to parastā lietošana, ievērošana neietekmē mašīnu ražotājiem noteikto prioritāro pienākumu to projektēšanas un konstruēšanas darbos iekļaut drošību, ciktāl tas iespējams, izslēdzot vai samazinot riskus, kas saistīti ar to parasto lietošanu vai pamatoti paredzamu nepareizo lietošanu, kā tas izriet no minētās direktīvas I pielikuma 1.7.4.2. punkta l) apakšpunkta. Citiem vārdiem sakot, direktīva ražotājiem ne tikai nosaka par pienākumu brīdināt to klientus par apdraudējumu, kas saistīts ar to pārdoto mašīnu pamatoti paredzamu nepareizo lietošanu. Tajā ražotājiem ir noteikts arī pienākums izslēgt vai samazināt šādu apdraudējumu, ciktāl tas ir iespējams, jau šo mašīnu projektēšanas un konstruēšanas posmā.

(sal. ar 64., 65., 69. un 70. punktu)