ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Proti, šī regula ir piemērojama vecāku atbildības iegūšanai, īstenošanai, deleģēšanai, ierobežošanai vai izbeigšanai. “Vecāku atbildības” jēdzienam Regulas Nr. 2201/2003 2. panta 7. punktā ir dota plaša definīcija tādējādi, ka ar to saprot visas tiesības un pienākumus attiecībā uz bērna personu vai bērna īpašumu, kurus piešķir fiziskai vai juridiskai personai ar nolēmumu, likumu vai spēkā esošu nolīgumu.

Prasība, ar kuru viens no vecākiem lūdz tiesu aizstāt otra vecāka piekrišanas neesamību viņu bērna izceļošanai ārpus viņa pastāvīgās dzīvesvietas dalībvalsts un pases izsniegšanai uz šī bērna vārda, ietilpst Regulas Nr. 2201/2003 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību materiālās piemērošanas jomā, pat ja par šo prasību pieņemtais lēmums būs jāņem vērā šī bērna pilsonības dalībvalsts iestādēm šīs pases izsniegšanas administratīvajā procedūrā.

Regulas Nr. 2201/2003 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību 12. panta 3. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesu, kurās ir celta prasība par vecāku atbildību, jurisdikcija nevar tikt uzskatīta par tādu, ko skaidri vai citādi nepārprotami pieņēmušas visas puses, šīs normas izpratnē, tikai tādēļ, ka atbildētāja pārstāvis ad litiem, ko iecēlušas šīs tiesas, ņemot vērā nespēju paziņot atbildētājam par prasības pieteikumu, uz kura pamata ierosināta lieta, nav norādījis uz šo tiesu jurisdikcijas neesamību.

Proti, pirmkārt, šāds pieņēmums paredz a minima, ka atbildētājs zina par tiesvedību, kas norisinās šajās tiesās. Lai arī šī zināšana pati par sevi nav piekrišana tiesu, kurās celta prasība, piekritībai, attiecībā uz klāt neesošu atbildētāju, kuram nav ticis izsniegts dokuments, uz kura pamata ierosināta lieta, un kurš nezina par ierosināto tiesvedību, nevar tikt uzskatīts, ka viņš ir piekritis šai jurisdikcijai.

Otrkārt, atbildētāja pamatlietā piekrišana nevar tikt izsecināta no pārstāvja ad litem, ko iecēlušas šīs tiesas, rīcības, atbildētājam klāt neesot. Tā kā šis pārstāvis nesazinās ar atbildētāju, viņš nevar saņemt no atbildētāja informāciju, kas tam ir vajadzīga, lai piekristu šo pašu tiesu jurisdikcijai vai to apstrīdētu, pilnībā pārzinot visus lietas apstākļus.

(sal. ar 42., 43., 47. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
17

Savā 2012. gada 22. novembra spriedumā M. (C‑277/11, EU:C:2012:744) Tiesa it īpaši uzskatīja, ka tādā sistēmā, kāda ir ieviesta ar pamatlietā, kurā tika taisīts šis spriedums, aplūkojamo valsts tiesisko regulējumu, kuru raksturo divas dažādas un secīgas procedūras, lai izvērtētu attiecīgi pieteikumu bēgļa statusa piešķiršanai un alternatīvās aizsardzības pieteikumu, iesniedzējtiesai ir jārūpējas par to, lai katrā no šīm procedūrām tiktu ievērotas pieteikuma iesniedzēja pamattiesības un it īpaši tiesības tikt uzklausītam tā, ka tas var atbilstoši izteikt savus apsvērumus pirms ikviena tāda lēmuma pieņemšanas, ar kuru viņam netiek piešķirta lūgtā aizsardzība. Šādā sistēmā fakts, ka attiecīgā persona jau ir tikusi likumīgi uzklausīta viņa pieteikuma par bēgļa statusa piešķiršanu izskatīšanas laikā, nenozīmē, ka šī prasība var netikt ņemta vērā pieteikuma par alternatīvo aizsardzību izskatīšanas procedūrā.
83

Šajā ziņā vispirms ir jānorāda, kā to izdarījusi Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 621. punktā, ka no Komisijas iekšējās piezīmes, kas attiecas uz tikšanos ar D1 k-gu, tostarp izriet, ka sanāksmē ar viņu, kas ilga vairāk nekā piecas stundas, apspriestie temati skara jautājumus, kuriem ir objektīva saikne ar izmeklēšanas pamata aspektiem. Turklāt D1 k-gs bija viens no vislielākā Intel klienta augstākā ranga vadītājiem un, kā to uzsver Intel un kas šajā ziņā nav apstrīdēts, konkrētāk bija atbildīgs par to, lai uzraudzītu viņa uzņēmuma attiecības ar Intel. No tā izriet, ka Komisijas un D1 k-ga tikšanās mērķis bija savākt informāciju attiecībā uz izmeklēšanas, ko Komisija veikusi saistībā ar Intel, priekšmetu Regulas Nr. 1/2003 19. panta 1. punkta izpratnē, un šo faktu Komisija arī nav apstrīdējusi.
47

Attiecībā uz prasību, lai attiecīgais pasākums būtu efektīvs un tam būtu atturoša ietekme, kā tas izriet no Regulas Nr. 561/2006 19. panta 1. punkta, to lasot kopā ar šīs regulas 18. pantu, jānorāda, ka pasākums atbilst šiem kritērijiem, ja tas mudina personas, kas ir iesaistītas ceļu satiksmē, izvairīties no sodiem un gadījumā, ja tiek noteikts naudas sods, to samaksāt pēc iespējas ātrāk. Atturošajai ietekmei ir vēl lielāka nozīme tad, ja persona, kurai ir jāmaksā naudas sods, ir arī aizturētā transportlīdzekļa īpašnieks. Tā tas tostarp ir tad, ja pārkāpuma izdarītājs ir gan vadītājs, gan transportlīdzekļa īpašnieks vai ja sods par pārkāpumu tiek uzlikts gan vadītājam, gan uzņēmumam.
53

Pirmkārt, runājot par jaunu ceļu uz jūru atklāšanu ir jākonstatē, ka tas atvieglo automašīnām piekļuvi pludmalei un līdz ar to nozīmē autosatiksmes palielināšanās faktoru. Saskaņā ar Komisijas iesniegto Symvoulio tis Epikrateias (Valsts padome) atzinumu 32/2015 nereglamentētā automašīnu novietošana pievedceļu beigu posmā un tā malās rada papildu kaitējumu Kiparisijas teritorijā uzskaitīto sugu kāpu dzīvotnēm. No šīs atvieglotās piekļuves un autosatiksmes palielināšanās pastiprinās troksnis un gaisma, kas traucē jūras bruņurupucim Caretta caretta olu dēšanas, kā arī mazo bruņurupuču šķilšanās laikā. Kā tas izriet no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem, it īpaši no pieteikuma par lietas ierosināšanu pielikumos 17.h un 17.i esošajiem dokumentiem, šo ceļu būvniecības un atklāšanas prettiesisko raksturu un postošo iedarbību turklāt ir konstatējusi arī pati Grieķijas Republika.
17

Šajā ziņā jāatgādina, ka Tiesa vairākkārt ir atzinusi, ka tās kompetencē ir lemt par lūgumiem sniegt prejudiciālu nolēmumu par Savienības tiesību normām situācijās, kurās pamatlietas fakti neietilpst Savienības tiesību piemērošanas jomā, ja vien minētās tiesību normas tomēr ir padarītas piemērojamas valsts tiesību aktos, kuros pilnībā iekšējas situācijas tiek risinātas tāpat, kā tas darīts Savienības tiesībās. Proti, atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai šādos gadījumos Savienības interesēs pavisam noteikti ir, ka – tālab, lai izvairītos no turpmākām interpretācijas atšķirībām, – no Savienības tiesībām aizgūtās tiesību normas un jēdzieni tiek interpretēti vienveidīgi neatkarīgi no apstākļiem, kādos tie piemērojami (skat. it īpaši spriedumus, 2013. gada 14. marts, Allianz Hungária Biztosító u.c., C‑32/11, EU:C:2013:160, 20. punkts; 2014. gada 4. decembris, FNV Kunsten Informatie en Media, C‑413/13, EU:C:2014:2411, 18. punkts, kā arī 2015. gada 26. novembris, Maxima Latvija, C‑345/14, EU:C:2015:784, 12. punkts).
33

Jāatgādina arī, ka Savienības tiesību normu piemērošana valsts atbalsta jomā ir balstīta uz lojālas sadarbības pienākumu starp, pirmkārt, valsts tiesām un, otrkārt, Komisiju un Savienības tiesām, kuras ietvaros ikviena no tām rīkojas atkarībā no lomas, kāda tai ir paredzēta Līgumā. Šīs sadarbības ietvaros valsts tiesām ir jāveic visi vispārējie vai īpašie pasākumi, kas ir piemēroti, lai nodrošinātu no Savienības tiesībām izrietošo pienākumu izpildi, un, kā tas izriet no LES 4. panta 3. punkta, jāatturas veikt pasākumus, kas var apdraudēt Līguma mērķu sasniegšanu. Tādējādi valsts tiesām ir jāatturas pieņemt lēmumus, kas ir pretrunā kādam Komisijas lēmumam, pat ja tam ir pagaidu raksturs (skat. spriedumu, 2013. gada 21. novembris, Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, 41. punkts).
1

Eiropas Komisija savā apelācijas sūdzībā lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2014. gada 13. maija spriedumu McBride u.c./Komisija (no T‑458/10 līdz T‑467/10 un T‑471/10, nav publicēts, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”, EU:T:2014:249), ar kuru tā ir atcēlusi Komisijas 2010. gada 13. jūlija Lēmumus C(2010) 4758, C(2010) 4748, C(2010) 4757, C(2010) 4751, C(2010) 4764, C(2010) 4750, C(2010) 4761, C(2010) 4767, C(2010) 4754, C(2010) 4753 un C(2010) 4752 (turpmāk tekstā – “apstrīdētie lēmumi”), ar kuriem noraidīts Īrijas pieteikums par IV daudzgadu vadības programmas (turpmāk tekstā – “DVP IV”) mērķu palielināšanu, lai ņemtu vērā drošības uzlabojumus kuģiem, kuri pieder Peter McBride un Hugh McBride, Mullglen Ltd, Cathal Boyle un Thomas Flaherty, Ocean Trawlers Ltd, Patrick Fitzpatrick, Eamon McHugh, Eugene Hannigan, Larry Murphy un Brendan Gill (turpmāk tekstā – “McBride u.c.”).
24

Tajā ir norādīts arī šādi: “7 dienu termiņā pēc šī rīkojuma kopijas saņemšanas [..] atbildētājiem ir jāveic visas viņu spēkos saprātīgi iespējamās darbības, lai liegtu [..] norādīto sabiedrību direktoriem jebkādā veidā atsavināt šīm sabiedrībām piederošās [Ventbunkers] akcijas, rīkoties ar tām vai samazināt to vērtību. Šīs darbības, ja vien tās saprātīgi ir to spēkos, ietver, bet neaprobežojas ar minēto sabiedrību tūlītēju oficiālu informēšanu ar to direktoru starpniecību par to, ka [..], ciktāl tas ir viņu spēkos, tie aizliedz jebkādi atsavināt šīm sabiedrībām piederošās [Ventbunkers] akcijas, rīkoties ar tām vai samazināt to vērtību. [..] Šis rīkojums neliedz atbildētājiem atsavināt [Ventbunkers] akcijas neietverošus atbildētāju aktīvus, rīkoties ar šiem aktīviem vai samazināt to vērtību. Šīs rīkojums neaizliedz atbildētājiem rīkoties ar [Ventbunkers] akcijām vai atsavināt tās ierastajā un pienācīgajā komercdarbības gaitā, bet pirms šādas rīcības atbildētājiem tas jādara zināms prasītāju likumīgajiem pārstāvjiem. [..] Atbildētājam, fiziskai personai, kam ir noteikts kaut ko nedarīt, ir jāatturas to darīt pašam vai jebkādā citā veidā panākt, ka tas tiek izdarīts. Viņš nedrīkst to darīt ar kādu citu viņa vārdā, sekojot viņa norādēm vai viņa uzdevumā rīkojošos personu starpniecību. [..] Šī rīkojuma noteikumi ir saistoši šādām personām valstī vai pavalstī, kas ir ārpus šīs tiesas jurisdikcijas: a) atbildētājiem; b) ikvienai personai, kas: — ir šīs tiesas jurisdikcijā; — ir tikusi rakstveidā informēta par šo rīkojumu savā dzīvesvietā vai uzņēmējdarbības vietā, kas ir šīs tiesas jurisdikcijā; un — spēj novērst tādas darbības vai bezdarbību ārpus šīs tiesas jurisdikcijas, kas rada vai veicina šī rīkojuma noteikumu pārkāpumu; un c) jebkurai citai personai, vienīgi ciktāl šo rīkojumu ir atzinusi par izpildāmu vai ir izpildījusi šīs valsts vai pavalsts tiesa.”
32

No Tiesas Reglamenta 120. panta c) punkta un ar to saistītās Tiesas judikatūras izriet, ka tiešo prasību jomā pieteikumā par lietas ierosināšanu ir jānorāda strīda priekšmets un prasības pamatošanai izvirzīto pamatu kopsavilkums un tie ir jānorāda pietiekami skaidri un precīzi, lai atbildētājs varētu sagatavot savu aizstāvību un lai Tiesa varētu veikt pārbaudi. No minētā izriet, ka būtiskie faktiskie un tiesiskie apstākļi, uz kuriem balstīta prasība, ir jānorāda loģiskā un saprotamā veidā pašā prasības pieteikuma tekstā (šajā ziņā skat. spriedumu, 2014. gada 22. oktobris, Komisija/Nīderlande, C‑252/13, EU:C:2014:2312, 33. punkts un tajā minētā judikatūra).
9

Lai nodrošinātu šo ietvaru izplatīšanu, Marchon izmanto vairāku tirdzniecības pārstāvju pakalpojumus. Tādējādi tā katram no tiem uztic uzdevumu apspriest nevis visu sava ietvaru klāsta preču pārdošanu, bet to preču, kas pieder vienam vai vairākiem noteiktiem zīmoliem. No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka vienā ģeogrāfiskajā teritorijā katrs tirdzniecības pārstāvis konkurē ar tiem, kuriem Marchon ir uzticējusi citu savu zīmolu ietvaru realizāciju.
37

Turklāt ir jānorāda, ka šīs direktīvas attiecas uz atbrīvojumiem no muitas nodokļiem, kas ir piemērojami Savienības iekšienē, bet šī regula attiecas uz atbrīvojumiem no muitas nodokļiem, kas ir piemērojami mantai, ko ieved no trešajām valstīm Savienībā. Tādējādi minēto direktīvu mērķis atšķiras no Regulas Nr. 1186/2009 mērķa. Proti, no šo pašu direktīvu preambulām izriet, ka to mērķis ir veicināt personu brīvu pārvietošanos Savienībā, novēršot ar nodokļiem saistītus šķēršļus, lai dalībvalstī ievestu personisko mantu un transportlīdzekļus no citas dalībvalsts. Turpretī, kā izriet no šīs regulas preambulas 3. apsvēruma, tās mērķis ir piešķirt atbrīvojumus no muitas nodokļiem preču ievešanai Savienībā no trešajām valstīm, kas atbilstoši šīs regulas 2. panta 1. punkta c) apakšpunktam ne īpašību, ne daudzuma ziņā neliecina par ievešanu komerciāliem nolūkiem, – kad “preču ievešanas īpašo apstākļu dēļ nav jāpiemēro parastie ekonomikas aizsardzības līdzekļi”.
36

Šādos apstākļos, ja šīs direktīvas 33. pants tiktu interpretēts tādējādi, ka ar to alternatīvās aizsardzības statusa saņēmējiem netiek piešķirtas tiesības izvēlēties to dzīvesvietu tās dalībvalsts teritorijā, kas šo aizsardzību piešķīrusi, tas nozīmētu, ka šīs tiesības būtu garantētas tikai bēgļiem, un tādējādi, neraugoties uz tiešas norādes šajā ziņā neesamību minētajā direktīvā, radītu atšķirību starp bēgļiem, no vienas puses, un alternatīvās aizsardzības statusa saņēmējiem, no otras puses, attiecībā uz šajā ziņā nodrošinātās aizsardzības saturu, kas būtu pretrunā šī sprieduma 32. un 33. punktā atgādinātajam mērķim.
19

Parlaments norāda, ka ar LESD 290. panta 1. punktu nepārprotami tiek nošķirtas pilnvaras grozīt leģislatīvu aktu no pilnvarām papildināt šādu aktu. LESD autori, lietojot vārdu “grozīt”, esot vēlējušies aptvert gadījumus, kuros Komisijai ir pilnvaras formāli grozīt leģislatīvu aktu. Deleģētās pilnvaras “grozīt” līdz ar to attiecoties uz šādā aktā izdarītu svītrošanu, aizstāšanu un izmaiņām vai nu vienā no šī akta pantiem, vai pielikumā. Savukārt darbības vārds “papildināt” nozīmējot jaunu normu pievienošanu. Tādējādi deleģēts akts, kas “papildina” leģislatīvu aktu, ir atsevišķs akts, ar kuru šis akts formāli netiek grozīts. Šo nostāju apstiprinot Komisijas 2009. gada 9. decembra paziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei par LESD 290. panta īstenošanu (COM(2009) 673, galīgā redakcija), kā arī Komisijas 2011. gada 24. jūnija Pamatnostādnes Komisijas dienestiem par deleģētajiem aktiem (SEC(2011) 855) (turpmāk tekstā – “pamatnostādnes par deleģētajiem aktiem”).
8

Romas I regulas 16. pantā “Vairāku personu atbildība” ir paredzēts: “Ja kreditoram ir prasījums pret vairākiem parādniekiem, kas ir atbildīgi par vienu un to pašu prasījumu, un ja viens no parādniekiem jau ir pilnīgi vai daļēji apmierinājis šo prasījumu, tad tiesību akti, kuri reglamentē šā parādnieka saistības pret kreditoru, reglamentē arī šā parādnieka tiesības vērst regresa prasību pret pārējiem parādniekiem. Ciktāl to ļauj tiesību akti, kas reglamentē viņu saistības pret kreditoru, pārējie parādnieki var izmantot ierunas, kas viņiem ir pret kreditoru.”
26

Tāpat šī dalībvalsts apstrīd, ka Kaliakras reģions ir atpūtas vieta lielai daļai migrējošo putnu populācijas. No dažiem ekspertu atzinumiem tiešām izrietot, ka šīs vietas ir atšķirīgas atkarībā no konkrētā maršruta, pa kuru šie putni lido, un meteoroloģiskajiem apstākļiem. Attiecībā uz sarkankakla zosi, kas ir pasaules mērogā apdraudēta suga, Bulgārijas Republika atsaucas uz dažādiem ziņojumiem, saskaņā ar kuriem vissvarīgākās to barības iegūšanas teritorijas atrodoties ārpus PANT Kaliakra netālu no Šablas un Durankulaka ezeriem.
2

Padomes 1999. gada 21. jūnija Regulas (EK) Nr. 1260/1999, ar ko paredz vispārīgus noteikumus par struktūrfondiem (OV L 161, 1. lpp.), 38. panta 1. punktā ir noteikts: “Neierobežojot Komisijas pienākumu izpildīt Eiropas Kopienu vispārējo budžetu, dalībvalstis pirmām kārtām uzņemas atbildību veikt palīdzības finanšu kontroli. Šim nolūkam to veiktie pasākumi ietver: a) pārbaudi par to, vai ir izveidota vadības un kontroles kārtība un vai to īsteno tā, lai nodrošinātu Kopienas fondu efektīvu un pareizu izmantošanu; b) Komisijas nodrošināšanu ar šīs kārtības aprakstu; c) to, ka tiek nodrošināta palīdzības vadība saskaņā ar visiem attiecīgajiem Kopienas noteikumiem un ka fondi, kas nodoti dalībvalstu rīcībā, tiek izmantoti saskaņā ar pareizas finanšu vadības principiem; [..].”
27

Tādējādi no Tiesas judikatūras un it īpaši no sprieduma Fixtures Marketing (C‑444/02, EU:C:2004:697) izriet, ka no krājuma iegūta materiāla neatkarīgā informatīvā vērtība ir jānovērtē, ņemot vērā informācijas vērtību nevis attiecībā uz atbilstošā krājuma tipisko lietotāju, bet attiecībā uz katru materiāla iegūšanā ieinteresētu trešo personu. Tiesa šajā spriedumā nosprieda, ka datiem par futbola spēli, ko azartspēļu organizēšanas sabiedrība ieguva no krājuma, kuru bija izveidojuši futbola čempionāta organizatori un kurā bija iekļauta informācija par visām minētā čempionāta spēlēm, ir neatkarīga vērtība, ciktāl tie sniedz ieinteresētajām trešajām personām, proti, azartspēļu organizēšanas sabiedrības klientiem, svarīgu informāciju (skat. spriedumu Fixtures Marketing, C‑444/02, EU:C:2004:697, 34. punkts).
13

Grozītā likuma par papildu noteikumiem saistībā ar prasībām vides lietās 2. pants ir izteikts šādi: “1. [..] atzīta valsts vai ārvalsts apvienība var celt prasību atbilstoši Administratīvo tiesu reglamentam, lai apstrīdētu lēmumu 1. panta 1. punkta pirmā teikuma izpratnē vai šāda lēmuma nepieņemšanu, neatkarīgi no tā, vai ir aizskartas tās tiesības, ja minētā apvienība: — pamato, ka 1. panta 1. punkta pirmajā teikumā paredzētais lēmums vai lēmuma neesamība ir pretrunā tiesību normām par vides aizsardzību un tam var būt nozīme lēmuma pieņemšanā, — pamato, ka 1. panta 1. punkta pirmajā teikumā paredzētais lēmums vai lēmuma neesamība to aizskar saistībā ar tās statūtos paredzēto vides aizsardzības mērķu sasniegšanu, un — bija tiesīga piedalīties 1. panta 1. punkta pirmajā teikumā paredzētajā procedūrā un tajā tā ir izteikusies pēc būtības atbilstoši spēkā esošajām tiesību normām vai arī – pretrunā spēkā esošajām tiesību normām – tai nebija dota iespēja izteikties. 2. Apvienībai, kas nav atzīta [..], ir tiesības iesniegt pieteikumu saskaņā ar 1. punktu vienīgi, ja: — pieteikuma iesniegšanas brīdī tā atbilst atzīšanas nosacījumiem, — tā ir iesniegusi lūgumu tikt atzītai, — no tās neatkarīgu iemeslu dēļ vēl nav pieņemts lēmums par tās atzīšanu. [..] 3. Ja apvienībai ir bijusi iespēja izteikties 1. panta 1. punkta pirmajā teikumā paredzētajā procedūrā, pieteikuma tiesai ietvaros tai nav tiesību iesniegt nekādus iebildumus, uz kuriem tā nav atsaukusies vai uz kuriem tā nav atsaukusies saprātīgā laikā atbilstoši spēkā esošajām tiesību normām, bet uz kuriem tai bija iespējams atsaukties 1. panta 1. punkta pirmajā teikumā paredzētajā procedūrā. 4. Ja 1. panta 1. punkta pirmajā teikumā paredzētais lēmums nav ticis publiskots vai nav paziņots apvienībai atbilstoši spēkā esošajām tiesību normām, iebildumi vai pieteikums ir jāiesniedz gada laikā no brīža, kad apvienība uzzināja par lēmumu vai kad tai par to būtu bijis jāuzzina. [..] 5. Pieteikumi, kas iesniegti atbilstoši 1. punktam, ir atzīstami par pamatotiem, — ja 1. panta 1. punkta pirmajā teikumā paredzētais lēmums vai lēmuma nepieņemšana ir pretrunā tiesību normām par vides aizsardzību, kurām ir nozīme lēmuma pieņemšanā, — pieteikumu par būvniecības iecerēm gadījumā – ciktāl būvniecības ieceres apsvērumi, kas pamato pienākumam [veikt ietekmes uz vidi novērtējumu] pakļauta projekta tiesiskumu, ir pretrunā tiesību normām par vides aizsardzību, un ja pārkāpums skar vides aizsardzības intereses, kas saskaņā ar apvienības statūtiem norādītas tās sasniedzamo mērķu skaitā. Attiecībā uz lēmumiem, kas paredzēti 1. panta 1. punkta pirmajā teikumā, turklāt jāpastāv pienākumam veikt ietekmes uz vidi novērtējumu.”
20

Tomēr no Tiesas pastāvīgas judikatūras izriet, ka tas, ka iesniedzējtiesa prejudiciālo jautājumu ir formulējusi, atsaucoties uz dažām Savienības tiesību normām un tikai, neliedz Tiesai sniegt šai tiesai visus interpretācijas elementus, kas tai var būt noderīgi, izspriežot izskatāmo lietu, neatkarīgi no tā, vai šī tiesa savu jautājumu formulējumā uz tiem atsaukusies. Šajā ziņā Tiesai no visas valsts tiesas iesniegtās informācijas un tostarp no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pamatojuma ir tiesības izdalīt tos Savienības tiesību elementus, kuriem ir nepieciešama interpretācija, ņemot vērā strīda priekšmetu (it īpaši skat. spriedumu Ville d’Ottignies-Louvain-la-Neuve u.c., C‑225/13, EU:C:2014:245, 30. punkts un tajā minētā judikatūra).
27

Ir jānorāda, ka pamatlieta attiecas uz ANAF ievākto datu par nodokļiem apstrādes likumību. Iesniedzējtiesa vaicā par Direktīvas 95/46 tiesību normu interpretāciju saistībā ar šo datu pārsūtīšanas CNAS un to vēlākās apstrādes likumības pārbaudi. Līdz ar to ceturtais prejudiciālais jautājums ir atbilstošs un pietiekami precīzs, lai ļautu Tiesai uz to lietderīgi atbildēt. Līdz ar to lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ciktāl tas attiecas uz ceturto jautājumu, ir uzskatāms par pieņemamu.
5)

Ja LESD 45. un 49. pants, kā arī Direktīva 2005/36 šajā lietā ir piemērojami, vai šīs tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tām konkursa uz tiesas locekļa palīga Cour de cassation amata vietām atlases komisijai ir noteikts pienākums salīdzināt prasītāja kvalifikācijas, kas izriet no viņa diplomiem, kā arī no viņa profesionālās pieredzes, ar kvalifikācijām, kuras sniedz Beļģijas universitātes piešķirts doktora vai licenciāta grāds, un vajadzības gadījumā piemērot viņam kādu no Direktīvas 2005/36 14. pantā minētajiem kompensācijas pasākumiem?”
6

Saskaņā ar Direktīvas 2002/19 1. pantu ar šo direktīvu tiek saskaņots veids, kādā dalībvalstis reglamentē piekļuvi elektronisko sakaru tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām, un to savstarpējo savienojumu. Tā skar attiecības starp tīklu un pakalpojumu nodrošinātajiem. Tajā ir noteiktas to operatoru un uzņēmumu tiesības un pienākumi, kas vēlas izveidot savstarpēju savienojumu un/vai iegūt piekļuvi to tīkliem vai ar tiem saistītām iekārtām.
18

Tātad no tāda dalībvalsts regulējuma, kāds tiek aplūkots pamatlietā, izriet, ka dividendes, kuras saņem grupai, kas tiek vienoti aplikta ar nodokļiem, piederīgs mātesuzņēmums rezidents un kuras ir izmaksājuši tai pašai vienotas aplikšanas ar nodokļiem grupai piederīgi šī mātesuzņēmuma meitasuzņēmumi, ir pilnībā atskaitāmas no šī mātesuzņēmuma neto peļņas un tātad – pilnībā atbrīvojamas no šīs dalībvalsts uzņēmumu ienākuma nodokļa, lai gan dividendes, ko minētais mātesuzņēmums saņem no meitasuzņēmumiem, kas nav piederīgi tai pašai vienotas aplikšanas ar nodokļiem grupai, no šī nodokļa ir atbrīvotas tikai daļēji, jo šī paša mātesuzņēmuma peļņā tiek no jauna iekļauta izdevumu un izmaksu proporcija.
10

Regulas Nr. 864/2007 4. pantā ir paredzēts: “1. Ja vien šajā regulā nav paredzēts kas cits, tiesību akti, kas piemērojami ārpuslīgumiskām saistībām, kuras izriet no neatļautas darbības, ir tās valsts tiesību akti, kurā radies kaitējums, neatkarīgi no tā, kurā valstī iestājies notikums, kas radījis kaitējumu, un neatkarīgi no tā, kurā valstī vai kurās valstīs radušās netiešas minētā notikuma sekas. 2. Tomēr gadījumā, ja gan personai, ko uzskata par atbildīgu, gan personai, kam nodarīts kaitējums, laikā, kad kaitējums radies, pastāvīgā mītnesvieta ir vienā un tajā pašā valstī, piemēro minētās valsts tiesību aktus. 3. Ja visi lietas apstākļi skaidri liecina, ka neatļautā darbība ir acīm redzami ciešāk saistīta ar citu valsti, kas nav 1. vai 2. punktā norādītā valsts, piemēro attiecīgās valsts tiesību aktus. Acīm redzami ciešāka saikne ar citu valsti jo īpaši varētu būt balstīta uz jau iepriekš pastāvējušām pušu attiecībām, piemēram, uz līgumu, kas ir cieši saistīts ar attiecīgo neatļauto darbību.”
21

2010. gadā pēc nodokļu pārvaldes veiktās pārbaudes tā uzskatīja, ka šie darījumi ir nepārtraukta saimnieciskā darbība un ka tādējādi par tiem esot jāmaksā PVN no 2008. gada 1. oktobra, jo to radītais apgrozījums, sākot no 2008. gada augusta, pārsniedza EUR 35000 robežu, līdz kurai saimnieciskā darbība Rumānijā ir atbrīvota no PVN.