20

Šādos apstākļos Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovākijas Republikas Augstākā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai Direktīva [2009/72] ir jāinterpretē tādējādi, ka tās mērķim, it īpaši tās 3. pantam, ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkojamais, ar kuru izveido īpašu pasākumu – proti, obligātu maksājumu, kas jāveic reglamentētajiem subjektiem, tostarp personām, kuras ir saņēmušas attiecīgās dalībvalsts kompetentā regulatora izdotu elektroenerģijas piegādes atļauju [..], un kas ir noteikts atkarībā no to saimnieciskās darbības rezultāta, kas sasniegts ne tikai valsts mērogā, bet arī, veicot darbību ārzemēs, – maksājumu, kas: i) ietekmē reglamentēto subjektu brīvību noteikt pilnībā konkurētspējīgu cenu par elektroenerģijas piegādi ārzemju elektroenerģijas tirgos un tādējādi arī konkurences procesu minētajos tirgos; ii) mazina reglamentēto subjektu konkurētspēju attiecībā pret ārzemju elektroenerģijas piegādātājiem, kuri darbojas Slovākijas elektroenerģijas tirgū, ja abi apgādā ar elektroenerģiju arī kādu noteiktu ārzemju tirgu, jo par elektroenerģijas piegādi ārzemēs ārzemju operatoram nav jāmaksā šāds obligātais maksājums; iii) attur jaunus konkurentus no ienākšanas elektroenerģijas piegādes tirgū Slovākijas Republikā, kā arī ārzemēs, jo šāds obligātais maksājums tiktu piemērots arī ienākumiem no to nereglamentētās darbības, un pat tad, ja pēc tam kādu noteiktu laikposmu tiem būtu elektroenerģijas piegādes atļauja, bet no šīs piegādes gūtie ienākumi būtu vienādi ar nulli; iv) var pamudināt Slovākijas reglamentētos subjektus lūgt [Slovākijas] Birojam – vai ārzemju elektroenerģijas piegādātājus lūgt attiecīgās izcelsmes valsts regulatoram, kas tiem izdevis elektroenerģijas piegādes atļauju, – atsaukt šo atļauju, ņemot vērā, ka subjektam, kurš nevēlas, ka arī peļņa no pārējās tā darbības tiek pakļauta konkrētajam maksājumam, minētās atļaujas atsaukšana ir vienīgais veids, kā atbrīvoties no strīdīgajā tiesiskajā regulējumā paredzētā reglamentētā subjekta statusa? 2) Vai [Direktīva 2009/72] ir jāinterpretē tādējādi, ka par vienu no pasākumiem, ko [šajā] direktīvā dalībvalstij ir atļauts veikt, pat ja tie izrādās pretrunā minētās direktīvas izvirzītajam mērķim, nav uzskatāms īpašs pasākums, kāds ir pamatlietā aplūkojamais, proti, obligāts maksājums, kas jāveic reglamentētajiem subjektiem, tostarp personām, kuras ir saņēmušas Biroja izdotu elektroenerģijas piegādes atļauju, un kas ir noteikts atkarībā no to saimnieciskās darbības rezultāta, ieskaitot rezultātus no ārzemēs veiktas darbības, jo šāds pasākums nav līdzeklis, ar kuru cīnīties pret klimata pārmaiņām, un tas neder elektroenerģijas apgādes nodrošināšanai, nedz arī ar to ir iecerēts sasniegt kādu citu [Direktīvā 2009/72] izvirzītu mērķi? 3) Vai [Direktīva 2009/72] ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, ar ko izveido īpašu pasākumu, proti, obligātu maksājumu, kas jāveic reglamentētajiem subjektiem, tostarp personām, kuras ir saņēmušas Biroja izdotu elektroenerģijas piegādes atļauju, un kas ir noteikts atkarībā no to saimnieciskās darbības rezultāta, ieskaitot rezultātus no ārzemēs veiktas darbības, neatbilst pārskatāmības, nediskriminēšanas un vienlīdzīgas piekļuves patērētājiem prasībām minētās direktīvas 3. panta izpratnē, jo – ja runa ir par reglamentētu subjektu – tas skar arī ienākumus, kas gūti (par elektroenerģijas piegādi vai par ko citu) ārzemēs, kamēr – ja runa ir par personu, kas ir saņēmusi elektroenerģijas piegādes atļauju, pamatojoties uz savā izcelsmes valstī izdotu elektroenerģijas piegādes atļauju “pasi”, – tas skar tikai [Slovākijā] gūtos ienākumus?”