3)

Vai no Eiropas Savienības Tiesas spriedumiem, 2004. gada 12. oktobris, Paul u.c. (C-222/02, EU:C:2004:606, 38., 39., 43. un 49.–51. punkts), 1996. gada 5. marts, Brasserie du pêcheur un Factortame (C-46/93 un C-48/93, EU:C:1996:79, 42. un 51. punkts), 2000. gada 15. jūnijs, Dorsch Consult/Padome un Komisija (C-237/98 P, EU:C:2000:321, 19. punkts), un 1971. gada 2. decembris, Zuckerfabrik Schöppenstedt/Padome (5/71, EU:C:1971:116, 11. punkts), arī ņemot vērā šobrīd spēkā esošās pamatlietā piemērojamās Savienības tiesības, izriet, ka: A) Direktīvas 94/19 tiesību normas, it īpaši tās 7. panta 6. punkts, piešķir noguldītājiem tiesības izvirzīt pret dalībvalsti prasījumus par zaudējumu atlīdzību saistībā ar nepietiekamu kredītiestādes, kas pārvalda to noguldījumus, uzraudzību un vai šīs tiesības attiecas tikai uz garantēto noguldījumu apmēru vai arī jēdziens “tiesības uz kompensāciju” šajā tiesību normā ir jāinterpretē plaši? B) tādi dalībvalsts centrālās bankas noteiktie uzraudzības pasākumi, lai reorganizētu kredītiestādi, kā pamatlietā, tostarp tādu maksājumu pārtraukšana, kas it īpaši ir paredzēti Direktīvas 2001/24/EK (3) 2. panta septītajā ievilkumā, ir nepamatota un nesamērīga iejaukšanās noguldītāju tiesībās uz īpašumu, kas rada ārpuslīgumisko atbildību saistībā ar kaitējumu, kas nodarīts ar Savienības tiesību pārkāpumu, ja, ņemot vērā Likuma par kredītiestādēm 116. panta 5. punktu un Banku maksātnespējas likuma 4. panta 2. punkta 1) apakšpunktu un 94. panta 1. punkta 4) apakšpunktu, attiecīgās dalībvalsts tiesībās ir paredzēts, ka, kamēr tiek veikti pasākumi, tiek aprēķināti līgumiskie procenti un ka prasījumi, kas pārsniedz garantēto noguldījumu apmēru, tiek apmierināti vispārīgajā maksātnespējas procedūrā, kā arī to, ka var tikt maksāti procenti? C) dalībvalsts tiesībās paredzētie ārpuslīgumiskajai atbildībai saistībā ar kaitējumu, ko ir nodarījusi dalībvalsts centrālā banka ar darbību vai bezdarbību saistībā ar LESD 65. panta 1. punkta b) apakšpunkta piemērošanas jomā ietilpstošo uzraudzības pilnvaru izmantošanu, izvirzītie priekšnoteikumi nedrīkst būt pretrunā saskaņā ar Savienības tiesībām spēkā esošajiem šīs atbildības priekšnoteikumiem un principiem un konkrēti: principam par to, ka prasība par zaudējumu atlīdzību nav atkarīga no prasības atcelt tiesību aktu, un konstatētajai tāda priekšnoteikuma saskaņā ar valsts tiesībām nepieļaujamībai, ka tiesiska darbība vai bezdarbība, saistībā ar kuru tiek lūgta zaudējumu atlīdzība, vispirms ir jāatceļ; priekšnoteikuma saskaņā ar valsts tiesībām nepieļaujamībai par iestāžu un ierēdņu vainu, saistībā ar kuru darbību tiek lūgta zaudējumu atlīdzība; prasībām par materiālo zaudējumu atlīdzību izvirzītajam priekšnoteikumam, ka prasītājs prasības celšanas brīdī ir cietis faktiskus un drošus zaudējumus? D) pamatojoties uz Savienības tiesību principu, ka prasība par zaudējumu atlīdzību var tikt celta neatkarīgi no prasības atcelt tiesību aktu, ir jābūt izpildītam iestādes attiecīgās rīcības prettiesiskuma priekšnoteikumam, kas atbilst dalībvalsts tiesībās izvirzītajam priekšnoteikumam, atbilstoši kuram tiesiskā darbība vai bezdarbība, kādēļ tiek lūgta zaudējumu atlīdzība, proti, kredītiestādes reorganizācijas pasākumi, ir jāatceļ, ja ņem vērā apstākļus pamatlietā, kā arī turpinājumā norādīto: — ka šie pasākumi nav vērsti pret prasītāju, kas ir kredītiestādes noguldītāja, kā arī, ka tai saskaņā ar valsts tiesībām un valsts judikatūru nav tiesību lūgt konkrēto lēmumu, ar kuriem ir tikuši noteikti pasākumi, atcelšanu un ka šie lēmumi ir stājušies spēkā; — ka Savienības tiesībās, šajā jomā konkrēti Direktīvā 2001/24, dalībvalstīm netiek paredzēts tiešs pienākums paredzēt iespēju apstrīdēt uzraudzības pasākumus visu kreditoru labā, lai konstatētu pasākumu spēkā esamību; — ka dalībvalsts tiesībās nav paredzēta ārpuslīgumiska atbildība par kaitējumu, kas ir ticis nodarīts, pamatojoties uz iestāžu vai ierēdņu tiesisku rīcību? E) gadījumā, ja tiek sniegta tāda interpretācija, ka pamatlietas apstākļos nav piemērojams iestādes attiecīgās rīcības prettiesiskuma kritērijs, kredītiestādes noguldītāju prasībām par zaudējumu atlīdzību saistībā ar dalībvalsts centrālās bankas darbību un bezdarbību un it īpaši par procentu par termiņā neizmaksātiem garantētiem noguldījumiem izmaksu, kā arī par noguldījumu, kas pārsniedz garantēto apmēro, izmaksu, uz kuriem tiek norādīts kā uz kompensāciju saistībā ar LESD 63.–65. panta un 120. panta, LES 3. panta un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. panta pārkāpumu, ir jāpiemēro priekšnosacījumi, kurus Eiropas Savienības Tiesa izvirzījusi ārpuslīgumiskajai atbildībai par kaitējumu: — kas ir ticis nodarīts ar iestādes tiesisku darbību, un konkrēti trīs kumulatīvie priekšnoteikumi, kā faktiska kaitējuma esamība, cēloņsakarība starp to un attiecīgo rīcību, kā arī ārkārtējais un īpašais kaitējuma raksturs, it īpaši prasību par procentu izmaksu saistībā ar termiņā neizmaksātajiem garantētajiem ieguldījumiem gadījumā, vai — ekonomikas politikas jomā it īpaši priekšnoteikums “tikai ja ir konstatējams pietiekami smags augstāka juridiskā spēka tiesību normas, kuras mērķis ir privātpersonu aizsardzība, pārkāpums” galvenokārt, ja noguldītāji ceļ prasību par tādu noguldījumu izmaksu, kas pārsniedz garantēto apmēru, uz kuriem ir ticis norādīts kā uz zaudējumiem un kuriem ir piemērojama valsts tiesībās paredzētā procedūra, ja ņem vērā plašo novērtējuma brīvību, kura dalībvalstīm ir kopsakarā ar LESD 65. panta 1. punkta b) apakšpunktu un pasākumiem saskaņā ar Direktīvu 2001/24, un ja fakti, kas attiecas uz kredītiestādi un zaudējumu atlīdzību lūdzošo personu, ir saistīti tikai ar vienu dalībvalsti, taču visiem noguldītājiem ir piemērojamas vienas un tās pašas tiesību normas un konstitucionālo tiesību vienlīdzības tiesas priekšā princips?