ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
11

2008. gada 10. aprīļa Noteikumu par sliežu ceļu piešķiršanu un publiskās dzelzceļa infrastruktūras izmantošanas maksu (uredba o dodeljevanju vlakovnih poti in uporabnini na javni železniški infrastrukturi, Uradni list RS, Nr. 38/08; turpmāk tekstā – “2008. gada 10. aprīļa noteikumi”) 9. pantā ir noteikts: “(1) [Dzelzceļa transporta] aģentūra, pārvaldītājs un pretendents sliežu ceļu būvniecības un piešķiršanas procedūras ietvaros ievēro šādus termiņus un principus: [..] — pārvaldītājs sagatavo jauna kustības grafika un jaunu vilcienu kustības grafiku projektu vēlākais piecus mēnešus pirms jaunā kustības grafika stāšanās spēkā un tos nosūta [Dzelzceļa transporta] aģentūrai; — sagatavojot minēto projektu, pārvaldītājs apspriežas ar ieinteresētajām personām un visiem tiem, kas vēlas izteikt komentārus par to, kā kustības grafiks varētu ietekmēt to spēju sniegt dzelzceļa pakalpojumus kustības grafika spēkā esamības laikposmā; — [Dzelzceļa transporta] aģentūra jaunā kustības grafika projektu nosūta pretendentiem, kas ir lūguši tiem piešķirt sliežu ceļu, un citām ieinteresētajām personām, kuras vēlas izteikt komentārus par to, kā kustības grafiks varētu ietekmēt to spēju sniegt dzelzceļa pakalpojumus kustības grafika spēkā esamības laikposmā, un tiem nosaka vismaz vienu mēnesi ilgu termiņu, kurā tai darīt zināmus savus iespējamos komentārus.”
25

Komisija norāda, ka rezidentiem pensiju fondiem, kuriem attiecībā uz to saņemtajām dividendēm piemēro nodokļa likmi līdz pat 19,5 % apmērā, pamatojoties uz EVL 7. pantu un 8. panta pirmās daļas 10. punktu, no summas, kas apliekama ar nodokli, esot atļauts atskaitīt atliktās summas ar mērķi izpildīt to saistības pensiju jomā, kas faktiski izraisot šo dividenžu atbrīvošanu no nodokļa.
111

Konkrētāk, no lietas materiāliem izriet: — CMD likvidācijas plānā, kas apstiprināts ar Bilbao Juzgado de lo Mercantil no22010. gada 22. jūnija rīkojumu, būtībā ir paredzēts, ka visi šīs sabiedrības aktīvi tiek kopumā pārdoti tās kreditoriem, kuri lielākajā daļā ir tās bijušie darbinieki, lai daļēji segtu to prasījumus; ir precizēts, ka prasījums par attiecīgo nelikumīgo atbalstu attiecīgajā laikā nebija iekļauts atzītajos prasījumos; — neilgi pirms šī plāna akceptēšanas Euskomenaje, kuras darbība ir būtiski identiska darbībai, ko līdz šim veikusi CMD, izveidoja tieši CMD bijušie darbinieki; — CMD likvidēšanas plānā bija paredzēts, ka “tiek skaidri īstenots darbības turpinātības mērķis, izmantojot jaunizveidotu sabiedrību, kas neuzņemas atbildību par CMD parādiem”, gluži kā tas izriet no 2011. gada 17. februāra vēstules, ko Basku valdība ir adresējusi Euskomenaje valdes priekšsēdētājam; — Euskomenaje izmanto Magefesa rūpniecisko īpašumu, ieskaitot Magefesa preču zīmi, kura tai tikusi piešķirta tieši, t.i., bez konkurences un bez atlīdzības, gluži kā tostarp izriet no 2010. gada 3. decembra un 2011. gada 10. marta vēstulēm, ko Basku zemes autonomais apgabals ir adresējis Bilbao Juzgado Primera Instancia no 10 [Pirmās instances tiesai Nr. 10]; — Basku zemes autonomā apgabala iebildums pret minēto piešķiršanu netika apmierināts; — lai gan pēc tam, kad Basku zemes autonomais apgabals iesniedza apelācijas sūdzību pēc vēršanās Tiesā, CMD likvidēšanas plāns tika atcelts ar Biskajas Audiencia Provincial2012. gada 16. janvāra rīkojumu, šīs sabiedrības administratori starplaikā bija atļāvuši provizorisku CMD aktīvu cesiju Euskomenaje līdz CMD likvidēšanas procedūras beigām, un tas tika paredzēts bez jebkādas atlīdzības, reklāmas, bez īpašumtiesību nodošanas un “pretrunā elementāriem maksātnespējas procedūras pārvaldības principiem”, gluži kā tostarp izriet no šī punkta trešajā ievilkumā minētās vēstules; — lai gan bija 2011. gada 12. janvāra rīkojums izbeigt CMD darbību un slēgt tās iestādes, Euskomenaje turpināja ražot mājsaimniecības preces CMD iekārtās, izmantojot tās nekustamo īpašumu, tās mašīnas un tās rūpniecisko īpašumu, gluži kā izriet no prasības pieteikuma, ko 2011. gada 3. martā Basku zemes autonomais apgabals iesniedza Bilbao Juzgado de lo Mercantil no 2, lai panāktu, ka tiek izbeigta Euskomenaje darbība, kas turpināja notikt CMD iekārtās.
39

Padome, Francijas Republika un Komisija uzskata, ka LESD 337. un 338. pantam, kuri ir ietilpst LESD vispārējo un galīgo noteikumu vidū, ir vispārējs raksturs tādā nozīmē, ka tie ir piemērojami visās Savienības kompetences jomās. Līdz ar to šos noteikumus ir jāuzskata par īpašākiem, ciktāl runa ir par to mērķiem, attiecīgi, statistikas izveidi un Komisijas tiesībām iegūt informāciju, salīdzinājumā ar ikvienu citu šī līguma noteikumu, kas attiecas uz nozaru politiku. Iepriekš minētā sprieduma lietā Vācija/Padome interpretācija, ko veica Parlaments, līdz ar to ir kļūdaina.
19

No minētā izriet, ka dalībvalsts nevar pēc savas ierosmes prasīt “CE” marķējumu citas dalībvalsts izcelsmes būvizstrādājumam, uz kuru neattiecas Direktīvas 89/104 4. panta 2. punkts, lai šis izstrādājums varētu tikt tirgots tās teritorijā. Minētā valsts var minētajai tirdzniecībai paredzēt tikai tādas valsts tiesību normas, kas atbilst no līguma izrietošajiem pienākumiem, it īpaši preču brīvas aprites principam, kas noteikts LESD 34. un 36. pantā (skat. iepriekš minētos spriedumus lietā Komisija/Beļģija, 34. punkts, kā arī lietā Ascafor un Asidac, 50. punkts).
33

Tādējādi gan no Regulas Nr. 44/2001 66. panta izstrādes vēstures, gan vispārējās uzbūves un mērķa izriet, ka šajā noteikumā paredzētais jēdziens “stājas spēkā” ir saprotams tādējādi, ka ar to ir domāts datums, sākot no kura šī regula ir piemērojama abās attiecīgajās dalībvalstīs.
9

VALE Costruzioni Srl (saskaņā ar Itālijas tiesībām dibināta sabiedrība ar ierobežotu atbildību, turpmāk tekstā – “VALE Costruzioni”), kas dibināta ar 2000. gada 27. septembra aktu, Romas (Itālija) komercreģistrā tika reģistrēta 2000. gada 16. novembrī. 2006. gada 3. februārī tā iesniedza pieteikumu par tās svītrošanu no šī reģistra, norādot, ka tā vēlas pārcelt savu juridisko adresi un darbību uz Ungāriju un izbeigt darbību Itālijā. Saskaņā ar šo pieteikumu iestāde, kas atbildīga par reģistra uzturēšanu Romā, 2006. gada 13. februārī svītroja šo sabiedrību no reģistra. Kā izriet no lietas materiāliem, reģistrā – ailē ar virsrakstu “Svītrošana [no reģistra] un juridiskās adreses pārcelšana” – ir veikta atzīme, ka “sabiedrība ir pārcēlusies uz Ungāriju”.
6

Likuma 13/1998 4. pantā ir noteikts: “1. Tabakas izstrādājumu mazumtirdzniecība Spānijā, izņemot Kanāriju salas, notiek atbilstoši monopoltiesībām, kuras pieder valstij, kura tās izmanto ar tabakas izstrādājumu un pastmarku tirdzniecības vietu tīkla palīdzību. 2. Dažādo pārdošanai Spānijā, izņemot Kanāriju salas, paredzēto veidu, marku un paveidu tabakas izstrādājumu mazumtirdzniecības cenas gadījumā, ja tabakas izstrādājumi ir ražoti Eiropas Savienībā, nosaka ražotāji vai – attiecīgajā gadījumā – to pārstāvji vai pilnvarnieki [..] 3. [Tabakas mazumtirgotāji], kuriem noteikti jābūt fiziskām personām ar kādas Eiropas Savienības dalībvalsts pilsonību, ir valsts koncesionāri. [..] Tiem nedrīkst būt atļaujas citām tirdzniecības vietām vai vietām pārdošanai ar uzcenojumu, un tie nedrīkst būt profesionālās vai darba attiecībās ar kādu tabakas izstrādājumu importētāju, ražotāju vai vairumtirgotāju, ja vien līdz tirdzniecības vietas atļaujas galīgai piešķiršanai minētās attiecības nebeidzas. 4 Tabakas izstrādājumu tirdzniecības vietu koncesijas piešķir pēc atklāta konkursa [..] Koncesijas termiņš ir divdesmit pieci gadi. [..] [..] 7. Mazumtirgotāju peļņa par pārdotajiem tabakas izstrādājumiem, kas tiem obligāti jāiegādājas no kāda atļauju saņēmušā vairumtirgotāja, ir 8,5 % no mazumtirdzniecības cenas, lai kāda arī būtu izstrādājuma cena vai veids, tā izcelsme vai vairumtirgotājs, kas to piegādājis. Turpretī par cigāru tirdzniecību mazumtirgotājs jebkurā gadījumā saņem 9 %. [..]”
2

Šie lūgumi ir iesniegti saistībā ar tiesas procesiem attiecīgi starp Duomo Gpa Srl (turpmāk tekstā – “Duomo”) un Gestione Servizi Pubblici Srl (turpmāk tekstā – “GSP”), no vienas puses, un Comune di Baranzate, no otras puses, kā arī starp Irtel Srl (turpmāk tekstā – “Irtel”) un Comune di Venegono Inferiore saistībā ar to izslēgšanu no uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūras, visos šajos trīs procesos piedaloties Agenzia Italiana per le Pubbliche Amministrazioni SpA (turpmāk tekstā – “AIPA”).
19

Likuma par autortiesībām 53.c pantā ir noteikts: “Ja prasītājs var sniegt konkrētus pierādījumus par 53. pantā minētā mākslas darba intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu, tiesa var noteikt pienākumu, paredzot naudas sodu, personai(-ām), kas minēta(-as) šī panta otrajā daļā, sniegt informāciju par to preču vai pakalpojumu izcelsmi un izplatīšanas tīkliem, ar ko tiek aizskartas vai pārkāptas tiesības (rīkojums sniegt informāciju). Rīkojums par šādu pasākumu var tikt izdots, ja to lūdz autortiesību īpašnieks vai tā tiesību pārņēmējs, vai kāds cits, kam ir likumīgas tiesības uz mākslas darba izmantošanu. Rīkojumu par to var izdot tikai tad, ja pieprasītā informācija varētu veicināt izmeklēšanu par tādu tiesību pārkāpumiem vai aizskārumiem, kas izriet no minētās preces vai minētajiem pakalpojumiem. Pienākums sniegt informāciju ir ikvienai personai: 1°) kas ir izdarījusi tiesību pārkāpumu vai aizskārumu vai ir bijusi tā līdzdalībniece; 2°) kam komercdarbībai raksturīgā daudzumā ir bijušas preces, kuras izmantotas tiesību pārkāpumā vai aizskārumā; 3°) kas komercdarbībai raksturīgā daudzumā ir izmantojusi pakalpojumu, ar kuru aizskartas vai pārkāptas tiesības; 4°) kas komercdarbībai raksturīgā daudzumā ir sniegusi elektronisko komunikāciju pakalpojumu vai citu pakalpojumu, ar kuru aizskartas vai pārkāptas tiesības, vai 5°) ko iepriekš no 2°) līdz 4°) apakšpunktam minētā persona ir norādījusi kā tādu, kura piedalījusies tādas preces ražošanā vai izplatīšanā vai pakalpojuma sniegšanā, ar ko pārkāptas vai aizskartas tiesības. Informācija par preču vai pakalpojumu izcelsmi un izplatīšanas tīkliem tostarp ietver: 1°) attiecīgo preču vai pakalpojumu producentu, izplatītāju, piegādātāju un citu bijušo turētāju vārdus vai nosaukumus un adreses; 2°) vairumtirgotāju un mazumtirgotāju vārdus vai nosaukumus un adreses, un 3°) informāciju par saražotajiem, izplatītajiem, piegādātajiem, saņemtajiem vai pasūtītajiem daudzumiem, kā arī cenu, kas maksāta par attiecīgajām precēm vai pakalpojumiem. Iepriekš minētie noteikumi ir piemērojami attiecībā uz 53. pantā noteiktā pārkāpuma vai aizskāruma mēģinājumu vai sagatavošanos tam.”
28

Turklāt no Direktīvas 98/8 2. panta 1. punkta a) apakšpunkta pirmajā daļā paredzētā biocīdo produktu mērķu uzskaitījuma izriet, ka Savienības likumdevējs ir vēlējies aptvert visus produktus, kuri satur vienu vai vairākas aktīvās vielas un kurām ir ķīmiskas vai bioloģiskas iedarbības veids tāpēc, ka tie ir paredzēti, lai izraisītu inhibitīvu iedarbību uz kaitīgajiem mērķorganismiem. Gradācija, kas šajā noteikumā ir izmantota šādu produktu [izmantošanas] mērķu aprakstā, sniedzas no kaitīgo organismu iznīcināšanas līdz to iedarbības kavēšanai, un turklāt tas, ka minētajā noteikumā visbeidzot ir norādīts uz produktiem, kuriem ir “citāda” iedarbība pret šiem kaitīgajiem organismiem, nodrošina, ka minētā produkta šāda iedarbība ir pietiekama, pat ja tā ierobežo iespēju veikt kaitīgo mērķorganismu stingrāku kontroli vai veicināt to iznīcināšanu. Šāda jēdziena “biocīdie produkti” interpretācija izriet arī no jēdziena “aktīvā viela”, kāds tas ir definēts Direktīvas 98/8 2. panta 1. punkta d) apakšpunktā.
35

Turpinājumā runājot par “diezgan liela personu skaita” kritēriju, Tiesa ir precizējusi, ka, pirmkārt, šis kritērijs norāda, ka publikas jēdziens ietver noteiktu minimālo robežu, kas no šī jēdziena izslēdz vairāku attiecīgo personu skaitu, kas ir pārāk mazs vai pat niecīgs (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā SCF, 86. punkts). Otrkārt, lai noteiktu šo skaitu, ir jāņem vērā kumulatīvas sekas, kas tiek radītas, padarot darbu pieejamu potenciālajiem adresātiem. Šajā ziņā svarīgi ir zināt ne tikai to, cik personām vienlaicīgi ir piekļuve vienam un tam pašam darbam, bet arī to, cik no viņām ir secīga piekļuve tam (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā SCF, 86. un 87. punkts).
4

Saskaņā ar Regulas Nr. 3821/85 15. panta 5. punktu: “Apkalpes locekļi [transportlīdzekļa vadītājs] savās datu reģistrācijas diagrammās ieraksta šādu informāciju: a) sākot jaunu diagrammu – uzvārdu un vārdu; b) diagrammas izmantošanas sākuma datumu un vietu, izmantošanas beigu datumu un vietu; c) izmantojamā transportlīdzekļa reģistrācijas numuru – [līdz] pirmajam uz diagrammas reģistrētajam braucienam izmantojamā transportlīdzekļa numuru, kā arī diagrammas izmantošanas laikā nomainītā transportlīdzekļa numuru; d) odometra rādījumus: — pirmā diagrammā reģistrētā brauciena sākumā, — pēdējā diagrammā reģistrētā brauciena beigās, — nomainot transportlīdzekli darba dienas laikā (nolasījums no transportlīdzekļa, uz kuru norīkots darbā, un no transportlīdzekļa, uz kuru pāriet; e) transportlīdzekļu nomaiņas laiku.”
5

Kā izriet no minētās regulas preambulas 3. apsvēruma, tās tāpat kā Padomes 1993. gada 1. februāra Regulas (EEK) Nr. 259/93 par uzraudzību un kontroli attiecībā uz atkritumu pārvadājumiem Eiropas Kopienā, ievešanu tajā un izvešanu no tās (OV L 30, 1. lpp.), kuru tā aizstāja, mērķis ir nodrošināt, lai tiktu pildīti pienākumi, kas izriet no Konvencijas par kontroli pār kaitīgo atkritumu robežšķērsojošo transportēšanu un to aizvākšanu [par bīstamo atkritumu starptautisko pārvadājumu un to apglabāšanas kontroli], kas tika parakstīta Bāzelē 1989. gada 22. martā un Kopienas vārdā apstiprināta ar Padomes 1993. gada 1. februāra Lēmumu 93/98/EEK (OV L 39, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Bāzeles konvencija”).
Ņemot vērā centrālo lomu, kas LESD ir paredzēta Komisijai valsts atbalsta iespējamai atzīšanai par nesaderīgu ar iekšējo tirgu, LESD 108. panta 2. punkta trešajai daļai ir izņēmuma un īpašs raksturs, lai gan Padomei ar šo normu piešķirtām pilnvarām acīmredzami ir izņēmuma raksturs. Tas nozīmē, ka šī norma noteikti ir jāinterpretē šauri.

Turklāt, runājot par LESD 108. panta 2. punkta trešās un ceturtās daļas normām, atbilstoši kurām, no vienas puses, ja dalībvalsts vēršas Padomē, uz trim mēnešiem tiek apturēta Komisijā notiekoša pārbaude, un, no otras puses, ja Padomes lēmums netiek pieņemts šajā termiņā, lemj Komisija, šīs normas ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja šis termiņš ir izbeidzies, Padomes kompetencē vairs nav pieņemt lēmumu par konkrēto atbalstu atbilstoši minētā panta trešajai daļai. Līdz ar to, ja attiecīgā dalībvalsts nav Padomei adresējusi nevienu lūgumu, pamatojoties uz LESD 108. panta 2. punkta trešo daļu, Padomei vairs nav tiesību īstenot ārkārtas pilnvaras, kas tai piešķirtas ar minētās normas trešo daļu nolūkā šādu atbalstu pasludināt par saderīgu ar iekšējo tirgu pirms Komisija attiecīgo atbalstu ir atzinusi par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un pabeigusi LESD 108. panta 2. punkta pirmajā daļā paredzēto procedūru.

Šāda interpretācija nodrošina to, ka netiek pieņemti lēmumi ar pretrunīgu rezolutīvo daļu, un tādējādi veicina tiesisko noteiktību.

Padome vairs nevar apšaubīt Komisijas lēmuma, ar ko valsts atbalsts atzīts par nelikumīgu, efektivitāti, atbilstoši LESD 108. panta 2. punkta trešai daļai atzīstot par saderīgu ar iekšējo tirgu tādu atbalstu, kura mērķis ir kompensēt nelikumīgā valsts atbalsta saņēmējiem atmaksas maksājumus, kas tiem ir jāmaksā piemērojot minēto lēmumu.

(sal. ar 39.–42. un 45. punktu)
Prasības, kas celta pret Komisijas lēmumu, ar kuru koncentrācija atzīta par saderīgu ar kopējo tirgu, ietvaros tam, ka darījums tika veikts pirms tā paziņošanas Komisijai, nav ietekmes uz šī lēmuma tiesiskumu. Lai gan šāds apstāklis var izraisīt to, ka tiek noteiktas minētajā regulā paredzētās sankcijas, tostarp naudas sods saskaņā ar Regulas Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrācijas kontroli 14. panta 1. punkta a) apakšpunktu vai šī panta 2. punktu, tas nevar izraisīt to, ka tiek atcelts apstrīdētais lēmums, jo tām nav nekādas ietekmes uz attiecīgās koncentrācijas saderīgumu ar kopējo tirgu. Regulas Nr. 4064/89 7. panta 5. punktā ir paredzēts, ka jebkura darījuma, kas esot īstenots pirms tā paziņošanas un pirms tā atzīšanas par saderīgu ar kopējo tirgu, tiesiskums ir atkarīgs no lēmuma, kuru Komisija pieņem pēc paziņojuma izvērtēšanas vai padziļinātas pārbaudes procedūras.

(sal. ar 33., 36., 38. un 39. punktu)
Regulas Nr. 1924/2006 par uzturvērtības un veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem, kas pēdējo reizi grozīta ar Regulu Nr. 116/2010, 4. panta 3. punkta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “veselīguma norāde” ietver tādu norādi kā “viegli sagremojams” kopā ar norādi uz tādu vielu samazinātu daudzumu, kuru ietekmi liels skaits patērētāju uzskata par negatīvu.

No Regulas Nr. 1924/2006 2. panta 2. punkta 5) apakšpunkta izriet, ka “veselīguma norāde” minētās regulas izpratnē ir definēta, izmantojot saikni, kādai ir jāpastāv starp pārtikas produktu vai kādu tā sastāvdaļu, no vienas puses, un veselību, no otras puses. Šajā definīcijā nav precizēts ne tas, vai šai saiknei ir jābūt tiešai vai netiešai, ne tas, cik tai ir jābūt intensīvai vai ilgstošai. Šādos apstākļos jēdziens “saikne” ir jāinterpretē plaši.

Tādējādi, no vienas puses, jēdzienam “veselīguma norāde” ir jāattiecas ne tikai uz saikni, kas netieši nozīmē veselības stāvokļa uzlabošanu pārtikas produktu patēriņa dēļ, bet arī uz ikvienu saikni, kas liecina par negatīvas vai kaitīgas ietekmes uz veselību, kura ir saistīta vai citos gadījumos izriet no šāda patēriņa, neesamību vai samazināšanu un tādējādi vienkārši uz laba veselības stāvokļa saglabāšanu, neņemot vērā iespējami kaitīgo patēriņu.

No otras puses, tiek uzskatīts, ka jēdziens “veselīguma norāde” attiecas ne tikai uz pārtikas produktu mērķtiecīgu patēriņu noteiktā daudzumā, kam parasti ir tikai īslaicīga un pārejoša ietekme, bet arī uz atkārtotu, regulāru, pat biežu šāda pārtikas produkta patēriņu, kura ietekme savukārt ne vienmēr ir tikai īslaicīga un pārejoša.

Līdz ar to šajā nolūkā ir jāņem vērā noteikta pārtikas produkta patēriņa pagaidu un pārejošā, kā arī atkārtota un ilgtermiņa patēriņa kumulatīvā ietekme uz fizisko stāvokli.

(sal. ar 34.–36., 38. un 41. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
LES 6. panta 3. punktā veiktā atsauce uz Eiropas Cilvēktiesību konvenciju gadījumā, ja pastāv pretruna starp valsts tiesību normu un šo konvenciju, neuzliek valsts tiesai pienākumu tieši piemērot minētās konvencijas tiesību normas, atstājot nepiemērotu ar to nesaderīgo valsts tiesību normu.

Direktīvas 2003/109 par to trešo valstu pilsoņu statusu, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji, 11. panta 1. punkta d) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts tāds valsts vai reģionālais tiesiskais regulējums, kurā attiecībā uz mājokļa pabalstu pret tādu trešās valsts pilsoni, kam saskaņā ar šīs direktīvas tiesību normām ir piešķirts pastāvīgā iedzīvotāja statuss, ir paredzēta atšķirīga attieksme salīdzinājumā ar tajā pašā provincē vai reģionā dzīvojošiem pilsoņiem šim pabalstam paredzēto līdzekļu sadalē, ja šis atbalsts ietilpst vienā no trim šajā tiesību normā paredzētajām kategorijām un nav piemērojams šī paša panta 4. punkts.

Tā kā tādu trešo valstu pilsoņu, kas ir iekārtojušies uz pastāvīgu dzīvi dalībvalstīs, integrācija un šo pilsoņu tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi Direktīvas 2003/109 11. panta 1. punktā uzskaitītajās jomās ir vispārīgais princips, šī paša panta 4. punktā paredzētā atkāpe ir interpretējama šauri. Valsts iestāde, vai tā būtu valsts, reģionāla vai vietēja, uz šo atkāpi var balstīties tikai tad, ja attiecīgās dalībvalsts par Direktīvas 2003/109 īstenošanu kompetentās iestādes ir skaidri pateikušas, ka tās gatavojas atsaukties uz šo atkāpi.

Direktīvas 2003/109 11. panta 4. punktā ietvertā jēdziena “pamata pabalsti” jēga un apmērs tāpēc ir jāmeklē, ņemot vērā šī panta kontekstu un šīs direktīvas mērķi, proti, tādu trešo valstu pilsoņu, kas likumīgi un pastāvīgi ir dzīvojuši dalībvalstīs, integrāciju. šī pēdējā tiesību norma ir jāsaprot tādējādi, ka ar to dalībvalstīm tiek ļauts ierobežot vienlīdzīgu attieksmi, kas pienākas personām, kurām ir ar šo direktīvu piešķirtais statuss, izņemot valsts iestāžu, vai tās būtu valsts, reģionālās vai vietējās iestādes, piešķirtos sociālās palīdzības vai sociālās aizsardzības pabalstus, kas indivīdam palīdz nodrošināt tā pamatvajadzības.

Ciktāl mājokļa pabalsts atbilst Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 34. pantā izvirzītajam mērķim nodrošināt pienācīgu dzīvi tiem, kam nav pietiekamu līdzekļu, to saskaņā ar Savienības tiesībām nevar uzskatīt par tādu, kas nepieder pie pamata pabalstiem Direktīvas 2003/109 11. panta 4. punkta izpratnē. Valsts tiesai ir jāizdara vajadzīgie secinājumi, ņemot vērā strīdīgā pabalsta mērķi, lielumu, piešķiršanas nosacījumus un šī pabalsta vietu valsts sociālās palīdzības sistēmā.

(sal. ar 86., 87. un 90.–93. punktu un rezolutīvās daļas 3) punktu)
Lieta C-124/10 P

Eiropas Komisija

pret

Électricité de France (EDF)

“Apelācija — Valsts atbalsts — Atteikšanās no nodokļa parāda — Atbrīvojums no uzņēmumu ienākuma nodokļa — Sabiedrības kapitāla palielināšana — Valsts rīcība tirgus ekonomikā informēta privāta ieguldītāja statusā — Kritēriji, kuri ļauj nošķirt valsti, kas darbojas kā akcionāre, no valsts, kas īsteno valsts varas prerogatīvas — Atskaites privātā ieguldītāja definīcija — Vienlīdzīgas attieksmes princips — Pierādīšanas pienākums”

Sprieduma kopsavilkums

Valsts atbalsts – Jēdziens – Novērtējums atbilstoši privātā ieguldītāja kritērijam – Valsts, kas ir uzņēmuma akcionāre – Valsts, kas rīkojas, īstenojot valsts varu – Nošķīrums saistībā ar privātā ieguldītāja kritērija piemērošanu (EKL 87. panta 1. punkts) Valsts atbalsts – Jēdziens – Novērtējums atbilstoši privātā ieguldītāja kritērijam – Vērtējums, ņemot vērā visu atbilstošo informāciju par strīdīgo darījumu un tā kontekstu – Dalībvalsts pienākums sniegt objektīvu un pārbaudāmu informāciju, kas liecina par tās darbības ekonomisko raksturu (EKL 87. panta 1. punkts) Valsts atbalsts – Jēdziens – Dalībvalsts, kas atbrīvo no nodokļu samaksas un kurai ir nodokļu kreditora un vienīgā akcionāra statuss valsts uzņēmumā, kura kapitāls tiek palielināts, atsakoties no nodokļa parāda – Privātā ieguldītāja kritērija piemērojamība (EKL 87. panta 1. punkts) Valsts atbalsts – Jēdziens – Novērtējums atbilstoši privātā ieguldītāja kritērijam – Privātā ieguldītāja kritērija piemērojamība fiskāla rakstura pasākumiem (EKL 87. panta 1. punkts)
Regulas Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā, 3. panta 1. punktā, līdzīgi kā EKL 81. pantā, ir ietverti saturiski noteikumi par to, kā konkurences iestādēm jāvērtē nolīgumi starp uzņēmumiem, un kas tādējādi ir Savienības materiālo tiesību normas. Šādas materiālo tiesību normas principā nevar tikt piemērotas ar atpakaļejošu spēku, neatkarīgi no tā, vai tāda piemērošana ieinteresētajām personām būtu labvēlīga vai nelabvēlīga. Tiesiskās drošības princips noteic, ka visas faktiskās situācijas principā, ja nav skaidri paredzēts pretējais, ir jāizvērtē, ņemot vērā attiecīgajā brīdī spēkā esošās tiesību normas. Lai nodrošinātu tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principu ievērošanu, Savienības materiālo tiesību normas ir jāinterpretē tā, ka tās attiecas uz situācijām, kas radušās pirms to stāšanās spēkā, tikai tad, ja no to redakcijas, mērķiem vai struktūras skaidri izriet, ka tām ir jāpiešķir šāds spēks. Tomēr no EKL 81. panta, Regulas Nr. 1/2003 3. panta un Pievienošanās akta redakcijas, mērķiem vai struktūras nav skaidri noprotams, ka šīs divas tiesību normas būtu piemērojamas ar atpakaļejošu spēku.

No tā izriet, ka EKL 81. panta un Regulas Nr. 1/2003 3. panta 1. punkta noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka saistībā ar lietu, kuras izskatīšana tika uzsākta pēc 2004. gada 1. maija, šīs tiesību normas nav piemērojamas attiecībā uz tādu aizliegtu vienošanos, kas kādas dalībvalsts teritorijā, kura Eiropas Savienībai pievienojās 2004. gada 1. maijā, ir radījusi sekas laikposmos pirms šā datuma.

(sal. ar 49.–52. un 67. punktu, kā arī rezolutīvās daļas 1) punktu)