18.

Minētā likuma projekta pamatojuma izklāstā attiecībā uz 1. panta 22. punktu ir precizēts ( 9 ): “62.a panta 1. punkta grozījumu rezultātā saskaņā ar Direktīvas 2008/115 18. panta 1. punktu uz laiku vairs netiek prasīts, lai personas, kas aizturētas izraidīšanas nolūkā, tiktu izmitinātas īpašās aizturēšanas telpās. Aizturēšana izraidīšanas nolūkā uz laiku var notikt visās aizturēšanas telpās un līdz 500 vietām – ieslodzījuma vietās. Joprojām tiek prasīts, lai personas, kas tiek aizturētas izraidīšanas nolūkā, un parastie ieslodzītie tiktu nošķirti. Turklāt joprojām ir piemērojams spēkā esošais noteikums par vairāku vienas ģimenes locekļu izmitināšanu, kurš paredzēts 62.a panta 1. punkta trešajā un ceturtajā teikumā, tāpat joprojām ir piemērojamas Direktīvas 2008/115 16. un 17. pantā izvirzītās prasības. Bez tam joprojām ir jāizvērtē un jāatrisina jautājums par to, vai izmitināšana ieslodzījuma vietā ir pieņemama un likumīga konkrētajā gadījumā, piemēram, attiecībā uz neaizsargātā grupā ietilpstošām personām. Ir paredzēts, ka [federālo zemju] tiesu iestādes nodrošina līdz 500 vietām personām, kas aizturētas izraidīšanas nolūkā, lai, ņemot vērā vietu aizturēšanai izraidīšanas nolūkā skaita pieaugumu [federālo zemju] aizturēšanas telpās, kopā būtu pieejams aptuveni 1000 vietu aizturēšanai izraidīšanas nolūkā [..]. Ar Direktīvas 2008/115 18. panta 1. punktu ārkārtas situācijās ir radīta iespēja atkāpties no nošķiršanas pienākuma atbilstoši 16. panta 1. punktam, kā arī no 17. panta 2. punktā izvirzītās prasības, lai ģimenēm būtu atsevišķas telpas. Pašlaik nošķiršanas pienākums Vācijas tiesībās ir transponēts ar 62.a panta 1. punkta pirmo un otro teikumu. Prasība par ģimeņu izmitināšanu ir noteikta 62.a panta 1. punkta trešajā un ceturtajā teikumā. Nosacījums, lai varētu izmantot 18. panta 1. punktā paredzēto atkāpes iespēju, ir tāds, ka ārkārtīgi liels skaits trešo valstu valstspiederīgo, uz kuriem attiecas atgriešanās pienākums, rada tādu aizturēšanas telpu izmantojuma slodzi vai administratīvo un tiesu iestāžu personāla slodzi, ka tā pārsniedz šīs iespējas. Attiecībā uz Vācijas Federatīvo Republiku šis nosacījums ir izpildīts. Vācijā esošās iespējas (2019. gada 27. martā) ir aptuveni 487 aizturēšanas izraidīšanas nolūkā vietas visā federālajā teritorijā. Tā kā pastāv nelīdzsvarotība starp to personu skaitu, kurām ir pienākums atstāt izpildes teritoriju, un aizturēšanas izraidīšanas nolūkā vietu skaitu, šīs esošās iespējas acīmredzami ir pārmērīgi noslogotas. Šī slodze, kas pārsniedz iespējas, faktiski ir būtisks, grūti pārvarams apstāklis, kas rada šķērsli pienākuma atstāt izpildes teritoriju īstenošanai. Esošās aizturēšanas izraidīšanas nolūkā vietas jau vislabāk tiek izmantotas federālajā mērogā, koordinējoties [federālajām zemēm]. Tas ir arī uzlabojums vietu aizturēšanai izraidīšanas nolūkā pārvaldībā, ko īsteno Gemeinsame Zentrum zur Unterstützung der Rückkehr [(Kopējais atgriešanas atbalsta centrs, Vācija, ZUR)], kas izveidots 2017. gadā. Aizturēšanas vietu skaita, kas ar ZUR starpniecību tiek aizņemtas visā federālajā teritorijā, apjoms ir apmēram desmit procenti. Tas nozīmē, ka praksē nevar tikt iesniegts liels skaits aizturēšanas pieprasījumu, pat ja ir izpildīti to nosacījumi. Turklāt nebija paredzams, ka minētā slodze tik ļoti pārsniegs iespējas. Tā kā no jauna ieradušos [starptautiskās] aizsardzības pieteikumu iesniedzēju skaits ik gadu līdz 2015. gadam pastāvīgi samazinājās, [federālās zemes] gadu gaitā pielāgoja esošās aizturēšanas izraidīšanas nolūkā iespējas, samazinot šo vietu skaitu, kas tolaik bija mazāks. Ņemot vērā situācijas izmaiņas 2015. gadā un [starptautiskās] aizsardzības pieteikumu iesniedzēju skaita straujo pieaugumu, pirmais federālās valsts un [federālo zemju] pienākums bija radīt iespējas, lai apmierinātu šo personu vajadzības. Šis pienākums tostarp izriet no [Savienības] tiesībām, it īpaši no Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/33/ES (2013. gada 26. jūnijs), ar ko nosaka standartus starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanai (OV 2013, L 180, 96. lpp.), un no Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/95/ES (2011. gada 13. decembris) par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu un par piešķirtās aizsardzības saturu (OV 2011, L 337, 9. lpp.), kā arī, vēl jo vairāk, no Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas [ ( 10 )]. Šādā situācijā no jauna ieradušos personu uzņemšana bija prioritāra attiecībā pret aizturēšanas iespēju palielināšanu, lai vēlāk (pēc tam, kad patvēruma pieteikuma un pārsūdzības procedūra būs pabeigta) izpildītu Direktīvas 2008/115 prasības. Proti, [šīs direktīvas] 18. pantā paredzētā atkāpes ietverošā noteikuma priekšmets un mērķis ir šādā situācijā ļaut iestādēm prioritāri rūpēties par jaunpienācēju uzņemšanu, jau iepriekš neradot turpmāko pienākumu pārkāpumus. Direktīvā 2008/115 nav tikai izvirzītas prasības attiecībā uz aizturēšanas apstākļiem, bet gan tās 8. panta 1. punktā arī ir noteikts, ka dalībvalstīm ir jāveic visi vajadzīgie pasākumi, lai izpildītu atgriešanas lēmumu. Direktīvas 2008/115 18. panta mērķis tieši ir atrisināt iespējamo mērķu kolīziju neparedzētā ārkārtas situācijā, kāda pastāvēja 2015. gadā un nākamajos gados; tādēļ tagad tas ir jāpiemēro. Pēc ārkārtas situācijas beigām [federālās zemes] nekavējoties sāka attīstīt aizturēšanas iespējas, un tām jau ir izdevies paaugstināt aizturēšanas vietu skaitu līdz 487 vietām visā federālajā teritorijā (2019. gada 27. martā). Ņemot vērā laiku, kāds parasti ir vajadzīgs, lai īstenotu būvniecības projektus un radītu aizturēšanas izraidīšanas nolūkā telpas, vēl nav sasniegts tāds aizturēšanas izraidīšanas nolūkā vietu skaits, kas pilnībā atbilstu pašreizējām vajadzībām. Ņemot vērā veiktos pasākumus, ir sagaidāms, ka aizturēšanas izraidīšanas nolūkā vietu skaits atbildīs vajadzībām 2022. gada 30. jūnijā. Līdz minētajai dienai ārkārtas situācija turpinās pastāvēt, un tādējādi līdz minētajai dienai ir jāatceļ 62.a panta 1. punkts tā pašreizējā redakcijā. Tādējādi pašlaik piemērojamie tiesību akti atkal stāsies spēkā.”