Lieta T-322/01

Roquette Frères SA

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Nātrija glukonāts – EKL 81. pants – Naudas sods – Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts – Pamatnostādnes naudas soda apmēra noteikšanai – Paziņojums par sadarbību – Samērīguma princips – Vienlīdzīga attieksme – Princips ne bis in idem

Sprieduma kopsavilkums

1. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Konkrēta ietekme uz tirgu

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojuma 98/C 9/03 1A punkta pirmā daļa)

2. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpuma smagums

(Padomes Regulas Nr. 17 15. pants)

3. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpuma smagums

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojums 98/C 9/03)

4. Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Konkurences apdraudējums – Vērtēšanas kritēriji

(EKL 81. panta 1. punkts)

5. Process – Pieteikums par lietas ierosināšanu – Formas prasības

(Pirmās instances tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

6. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojums 96/C 207/04)

7. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Naudas soda neuzlikšana vai samazināšana par apsūdzētā uzņēmuma sadarbību

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Padomes Paziņojuma 96/C 207/04 B. daļas b) apakšpunkts un C. daļa

8. Konkurence – Naudas sodi – Kopienu sodi un sodi, ko par valsts konkurences tiesību pārkāpumiem uzliek dalībvalstī vai trešajā valstī

(Padomes Regulas Nr. 17 15. pants)

9. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpumu izdarījušā uzņēmuma tirdzniecības apgrozījums

(Padomes Regula Nr. 17)

10. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana

(EKL 81. panta 1. punkts; Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts, Komisijas Paziņojuma 98/C 9/03 1A. punkts)

11. Process – Lūgums atkārtoti sākt mutvārdu procesu

(Pirmās instances tiesas Reglamenta 62. pants)

12. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Komisijas rīcības brīvība – Pirmās instances tiesas neierobežotā kompetence

(EKL 229. pants; Padomes Regulas Nr. 17 17. pants)

1. Saskaņā ar 1 A punkta pirmo daļu Pamatnostādnēs sodanaudas [naudas soda] noteikšanai, piemērojot regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, Komisijai, aprēķinot naudas sodu uz pārkāpuma smaguma pamata, cita starpā, ir jāņem vērā pārkāpuma konkrētā ietekme uz tirgu, ja to ir iespējams izmērot. Šī aizliegtās vienošanās konkrētā ietekme uz tirgu ir jāuzskata par pietiekami pierādītu, ja Komisija var sniegt konkrētus un ticamus pierādījumus, kas ar saprātīgu iespējamību norāda, ka aizliegtā vienošanās ir ietekmējusi tirgu.

Faktiski aizliegtās vienošanās ietekmes uz tirgu novērtējums obligāti ietver norādi uz prezumpcijām. Šajā sakarā Komisijai it īpaši ir jāapsver, kāda būtu konkrētās preces cena, ja aizliegtā vienošanās nebūtu pastāvējusi. Izvērtējot faktiskās cenu attīstības iemeslus, ir bīstami spekulēt attiecībā uz šo cēloņu relatīvo nozīmi. Ir jāņem vērā objektīvais apstāklis, ka aizliegtās vienošanās par cenām dēļ dalībnieki ir īpaši atteikušies no savas brīvības savstarpēji sacensties attiecībā uz cenām. Tādējādi ietekmes, kas izriet no citiem apstākļiem, nevis aizliegtās vienošanās dalībnieku brīvprātīgas atturēšanās, novērtējums obligāti ir pamatots ar saprātīgu iespējamību un nav precīzi nosakāms.

Tāpēc, ja vien 1.A. punkta pirmās daļas kritērijam neatņem tā lietderīgo iedarbību, Komisijai nevar pārmest, ka tā ir balstījusies uz tādas aizliegtās vienošanās konkrēto ietekmi uz tirgu, kurai bijis pret konkurenci vērsts mērķis, tādu kā aizliegtu vienošanos par cenām vai arī par kvotām, nenosakot šīs ietekmes apmēru vai šajā sakarā nesniedzot skaitlisku novērtējumu.

(sal. ar 71.-75. punktu)

2. Jautājumā par aizliegtu vienošanos apkarošanu, faktiskajai rīcībai, ko ir veicis uzņēmums, nav nozīmes, novērtējot aizliegtās vienošanās ietekmi uz tirgu, jo vērā ņemamā ietekme ir ietekme, kas radusies visa tā pārkāpuma rezultātā, kurā tas piedalījies.

Turklāt aizliegtās vienošanās ietekme nav obligāti cieši saistāma ar tās ilgumu. Tādējādi nevar izslēgt, ka, ja aizliegtā vienošanās neietekmē tirgu ilglaicīgā periodā, taču īstermiņa periodā tai ir postoša ietekme, šīs aizliegtās vienošanās ietekme ir tikpat būtiska kā tādas aizliegtās vienošanās ietekme, kurai ir bijusi noteikta ietekme visu tās pastāvēšanas laiku. Tā rezultātā tas, ka aizliegtā vienošanās neietekmē vai tai ir ierobežota ietekme noteiktos laika periodos, pat ja tas ir pierādīts, obligāti nepierāda, ka aizliegtā vienošanās mazāk ietekmējusi tirgu visā tās pastāvēšanas laikā.

(sal. ar 89. un 90., 121., 128., 141., 179. punktu)

3. Saskaņā ar Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, naudas soda apmēru nosaka, ievērojot pārkāpuma smagumu un ilgumu. Turklāt saskaņā ar Pamatnostādņu naudas soda apmēra noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, Komisija naudas soda sākuma summu nosaka, pamatojoties uz pārkāpuma smagumu, ņemot vērā pārkāpuma raksturu, tā konkrēto ietekmi uz tirgu un ģeogrāfiskā tirgus lielumu.

Tādējādi atbilstošās tiesību normas kā tādas Komisijai tieši neliek ņemt vērā, ka preces tirgus ir neliels.

Tomēr novērtējot pārkāpuma smagumu, Komisijai ir pienākums ņemt vērā daudzus apstākļus, kuru raksturs un nozīme atšķiras atkarībā no attiecīgā pārkāpuma veida un attiecīgā pārkāpuma īpašajiem apstākļiem. Nevar izslēgt, ka starp šiem elementiem, kuri apliecina pārkāpuma smagumu, attiecīgā gadījumā varētu būt vērtība, kāda ir precei, kas ir pārkāpuma priekšmets, konkrētās preces tirgus lielums un pircēju kapacitāte.

Tā rezultātā, ja tirgus lielums var būt apstāklis, kas ir jāņem vērā, lai noteiktu pārkāpuma smagumu, tā nozīme atšķiras atkarībā no attiecīgā pārkāpuma īpašajiem apstākļiem.

(sal. ar 147.-150. punktu)

4. Lai izvērtētu, vai EKL 81. panta 1. punkts ir piemērojams nolīgumam vai saskaņotām darbībām, nav jāņem vērā nolīguma faktiskā ietekme, ja šķiet, ka tās mērķis ir konkurences traucēšana, ierobežošana vai izkropļošana kopējā tirgū.

(sal. ar 201. punktu)

5. Saskaņā ar Pirmās instances tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta c) un d) apakšpunktu prasības pieteikumā ir jāietver kopsavilkums par izvirzītajiem pamatiem. Turklāt neatkarīgi no visiem terminoloģijas jautājumiem šim kopsavilkumam jābūt pietiekami skaidram un precīzam, lai atbildētājs varētu sagatavot savu atbildes rakstu un Pirmās instances tiesa – spriest par lietu, atbilstošā gadījumā nelūdzot citu informāciju. Faktiski prasība ir pieņemama, ja būtiskie faktiskie un tiesiskie apstākļi, ar kuriem tā pamatota, pašā prasības pieteikuma tekstā tiek atkārtoti vismaz kopsavilkuma veidā, taču loģiski un saprotami, lai garantētu tiesisko drošību un pareizu tiesvedību.

Šajā sakarā Pirmās instances tiesai nav starp visiem pirmā pamata pamatojumam izvirzītajiem elementiem jāmeklē, vai šos elementus tāpat varētu izmantot, lai pamatotu otro pamatu. Šo secinājumu neiespaido fakts, ka Komisija bija uzņēmusies īpašas pūles, lai, neskatoties uz acīmredzamu pamata neprecizitāti, identificētu prasītājas iespējamos izvirzītos argumentus saistībā ar tās argumentāciju par pirmo pamatu, un noteiktu, kuri argumenti atbilstošā gadījumā var tikt pārņemti, lai pamatotu otro pamatu, kā arī uz tiem šajā kontekstā atbildētu. Faktiski šāda Komisijas nostāja ir tikai pieņēmums attiecībā uz prasītājas izvirzītā pamata precīzo apjomu. Tā neļauj pārliecinoši noteikt otrā pamata apjomu.

(sal. ar 208.-209. punktu)

6. Paziņojums par naudas sodu neuzlikšanu vai to apjoma samazināšanu lietās, kas skar aizliegtas vienošanās ir radies, Komisijai izmantojot savu rīcības brīvību, un tas ir tikai brīvprātīgs Komisijas pilnvaru ierobežojums, ievērojot vienlīdzīgas attieksmes principu. Šis paziņojums ir radījis leģitīmas cerības, uz kurām balstījās uzņēmumi, kuri vēlējās paziņot Komisijai par aizliegtas vienošanās pastāvēšanu. Ņemot vērā vienlīdzīgas attieksmes principu un tiesiskās paļāvības principa ievērošanu, ko uzņēmumi, kuri vēlējās sadarboties ar Komisiju, varēja izsecināt no šī paziņojuma, Komisijai tātad ir pienākums ņemt vērā uzņēmuma sadarbību, veicot novērtējumu un nosakot šim uzņēmumam uzliekamā naudas soda apmēru.

Šajā sakarā, ne jaunā paziņojuma projekts, pat ja tas publicēts pirms lēmuma, ar kuru noteikts naudas sods par konkurences noteikumu pārkāpumu, ne pats jaunais paziņojums, kas publicēts pēc šāda lēmuma, nevar iespaidot Komisijas brīvprātīgi ieviestos ierobežojumus savai rīcības brīvībai izskatāmajā lietā.

(sal. ar 223. un 224. punktu)

7. Lai uzņēmums varētu saņemt nozīmīgu naudas soda samazinājumu atbilstoši C. daļai paziņojumā par naudas sodu neuzlikšanu vai to apjoma samazināšanu lietās, kas skar aizliegtas vienošanās, šī paziņojuma B. daļa, uz kuru norāda C daļas b) apakšpunkts, paredz, ka tam jābūt pirmajam, kas sniedzis izšķirošus pierādījumus par aizliegtās vienošanās pastāvēšanu. Paziņojums neparedz, ka, lai izpildītu šo nosacījumu, uzņēmumam, kas informē Komisiju par slepeno aizliegto vienošanos, jāsniedz tai visi būtiskie pierādījumi Paziņojuma par iebildumiem sagatavošanai vai, vēl jo mazāk, lēmuma par pārkāpuma konstatēšanu pieņemšanai.

(sal. ar 237.-239. punktu)

8. Princips ne bis in idem, aizliedz vienu un to pašu personu sodīt vairak nekā vienu reizi par vienu un to pašu prettiesisko rīcību, lai aizsargātu vienas un tās pašas tiesiskās intereses. Šī principa piemērošana ir pakļauta trim kumulatīviem nosacījumiem, proti, faktu identiskums, pārkāpēja identiskums un aizsargājamo tiesisko interešu identiskums.

Tādējādi uzņēmums var likumīgi būt iesaistīts divos paralēlos procesos par vienu un to pašu prettiesisko rīcību un tādējādi tam var noteikt dubultas sankcijas: vienu – kompetentā attiecīgās dalībvalsts iestāde, otru – Kopienas iestāde, tiktāl, ciktāl minētajiem procesiem ir atšķirīgi mērķi un pārkāptās tiesību normas nav identiskas.

No tā izriet, ka princips ne bis in idem vēl jo vairāk nevar būt piemērojams tādā gadījumā, ja rūpīgās procedūras un sankcijas, kuras noteikušas Komisija, no vienas puses, un trešās valsts iestādes, no otras puses, acīmredzami nesasniedz vienus un tos pašus mērķus. Faktiski, ja pirmajā gadījumā tie vērsti uz netraucētas konkurences saglabāšanu Eiropas Savienības vai Eiropas Ekonomiskās zonas teritorijā, otrajā gadījumā attiecīgā aizsardzība attiecas uz trešās valsts tirgu. Aizsargāto tiesisko interešu identiskuma nosacījums, kas ir nepieciešams, lai piemērotu principu ne bis in idem, tādējādi šajā gadījumā nav izpildīts.

(sal. ar 277.-281. punktu)

9. Ja, nosakot konkurences normas pārkāpušajam uzņēmumam uzliekamo naudas sodu, ir pieļauta kļūda vērā ņemamā tirdzniecības apgrozījuma skaitliskā apmēra līmenī, šīs kļūdas norādīšanai būtu jāizraisa naudas soda apmēra koriģēšanu, pat ja kļūda radusies uzņēmuma vainas dēļ.

(sal. ar 293. punktu)

10. Tā kā uzņēmumi, kuri pārkāpuši EKL 81. panta 1. punktu, iedalīti grupās, lai noteiktu naudas soda apmēru, katras šādi identificētās grupas sliekšņa noteikšanai jābūt loģiskai un objektīvi pamatotai.

(sal. ar 295. punktu)

11. Pirmās instances tiesai lūgums par mutvārdu procesa atkārotu sākšanu, lai ņemtu vērā, kā apgalvots, jaunus faktus, ir jāapmierina tikai tad, ja ieinteresētais lietas dalībnieks balstās uz tādiem faktiem, kas var būtiski ietekmēt prāvas iznākumu, kurus tas nebūtu varējis izvirzīt pirms mutvārdu procesa pabeigšanas.

Tas, ka pēc lēmuma, ar kuru konkurences normas pārkāpušajam uzņēmumam uzliek naudas sodu, tiek pieņemts lēmums sakarā ar citiem uzņēmumiem, kas tajā piedalījušies, nav jauns fakts, kam būtu būtiska ietekme uz pirmā lēmuma tiesiskumu un tādejādi nevar būt par pamatu procesa atsākšanai uz šī pamata.

Faktiski, Kopienas tiesību akta tiesiskumu novērtē, balstoties uz faktiskajiem un tiesiskajiem elementiem, kas pastāvējuši lēmuma pieņemšanas brīdī. Tā rezultātā, izvērtējot šāda tiesību akta tiesiskumu, tiek izslēgts, ka vērā ņem apstākļus, kas iestājušies pēc datuma, kurā Kopienas tiesību akts ir ticis pieņemts. Turklāt lēmuma tiesiskums principā būtu izvērtējams, balstoties uz faktiskajiem un tiesiskajiem apstākļiem, kurus norādījuši lietas dalībnieki administratīvā procesa laikā un/vai kas ietverti šajā lēmumā. Pretējā gadījumā būtu jāapšauba paralēlisms starp iepriekšējo – administratīvo procesu un vēlāko – tiesas kontroles procesu, balstoties uz faktisko un tiesisko apstākļu identiskumu.

(sal. ar 323.-326. punktu)

12. Kas attiecas uz tādu naudas sodu apmēra noteikšanu, kas uzlikti par konkurences noteikumu pārkāpumu, Pirmās instances tiesa var atbilstoši tās neierobežotajai kompetencei ņemt vērā papildu informācijas elementus, kuri, vērtējot naudas soda apmēru, nav minēti apstrīdētajā lēmumā, ņemot vērā prasītāja izvirzītos iebildumus. Tomēr, ievērojot tiesiskās drošības principu, šai iespējai principā ir jāaprobežojas ar to, ka vērā tiek ņemti informācijas elementi par laiku pirms apstrīdētā lēmuma, kurus Komisija būtu varējusi zināt brīdī, kad tā šo lēmumu pieņēma. Atšķirīga pieeja nozīmētu, ka Pirmās instances tiesa aizstātu administrāciju, novērtējot jautājumu, kas tai nebija jāpārbauda, bet tas novestu pie pilnvaru piesavināšanās un, vispārīgāk, traucētu funkciju sadales sistēmu un institucionālo līdzsvaru starp tiesas un pārvaldes iestāžu pilnvarām.

(sal. ar 327. punktu)

PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

(trešā palāta)

2006. gada 27. septembrī ( )

Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Nātrija glukonāts – EKL 81. pants – Naudas sods – Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts – Pamatnostādnes naudas soda apmēra noteikšanai – Paziņojums par sadarbību – Samērīguma princips – Vienlīdzīga attieksme – Princips ne bis in idem

Lieta T‑322/01

Roquette Frères SA, Lestrēma [Lestrem] (Francija), ko pārstāv O. Prosts [O. Prost], D. Vualemo [D. Voillemot] un A. Šofels [A. Choffel], avocats,

prasītāja,

pret

Eiropas Kopienu Komisiju, ko sākotnēji pārstāvēja A. Bukē [A. Bouquet], V. Vilss [W. Wils], A. Velans [A. Whelan] un F. Leljevrē [F. Lelièvre], pēc tam Bukē, Vilss un Velans, kam palīdz A. Kondomins [A. Condomines] un Ž. Ližonī [J. Liygonie], advokāti,

atbildētāja,

par prasību, pirmkārt, atcelt 1. un 3. punktu 2001. gada 2. oktobra Lēmumā C(2001) 2931 (galīgā redakcija) par EK līguma 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (COMP/E‑1/36.756 – Nātrija glukonāts) tiktāl, ciktāl ar to noteikts prasītājai uzliekamā naudas soda apmērs, otrkārt, par prasību samazināt naudas soda apmēru un, treškārt, par prasību atlīdzināt prasītājai prettiesiski saņemtos līdzekļus.

EIROPAS KOPIENU

PIRMĀS INSTANCES TIESA

(trešā palāta)

šādā sastāvā: priekšsēdētājs J. Azizi [J. Azizi], tiesneši M. Jēgers [M. Jaeger] un F. Deuss [F. Dehousse],

sekretārs I. Nacins [I. Natsinas], administrators,

ņemot vērā rakstveida procesu un tiesas sēdi 2004. gada 18. februārī,

pasludina šo spriedumu.

Spriedums

Prāvas rašanās fakti

1 Roquette Frères SA (turpmāk tekstā – “Roquette”) ir sabiedrība, kas darbojas ķīmijas industrijā. Tā ražo arī nātrija glukonātu.

2 Nātrija glukonāts ir daļa no helatoniem, kas ir vielas, kas ražošanas procesā dezaktivizē metāla jonus. Šie procesi īpaši ietver rūpniecisko mazgāšanu (pudeļu vai rīku mazgāšana), virsmu apstrādi (rūsas izturīga apstrāde, attaukošana, alumīnija gravēšana) un ūdens apstrādi. Helatoni tādējādi tiek izmantoti pārtikas rūpniecībā, kosmētikas, farmācijas, papīra un betona ražošanā, kā arī citās rūpniecības nozarēs. Nātrija glukonāts tiek tirgots visā pasaulē, un konkurējošie uzņēmumi darbojas pasaules tirgū.

3 1995. gadā nātrija glukonāts pasaulē kopumā tika pārdots par aptuveni 58,7 miljoniem EUR, Eiropas Ekonomikas zonā (turpmāk tekstā – “EEZ”) – par aptuveni 19,6 miljoniem EUR. Lietas faktu norises laikā gandrīz visu nātrija glukonātu pasaulē saražoja pieci uzņēmumi, proti, pirmkārt, Fujisawa Pharmaceutical Co. Ltd (turpmāk tekstā – “Fujisawa”), otrkārt – Jungbunzlauer AG, treškārt – Roquette, ceturtkārt – Glucona vof, kuru līdz 1995. gada decembrim kopīgi kontrolēja Akzo Chemie BV, Akzo Nobel NV (turpmāk tekstā – “Akzo”) 100 % apmērā piederoša meitas sabiedrība, un Coöperatieve Verkoop‑ en Productievereniging van Aardappelmeel en Derivaten Avebe BA (turpmāk tekstā – “Avebe”) un, piektkārt – Archer Daniels Midland Co. (turpmāk tekstā – “ADM”).

4 1997. gada martā Amerikas Savienoto Valstu Tieslietu ministrija [United States Department of Justice] informēja Komisiju, ka pēc lizīna un citronskābes tirgū veiktās izmeklēšanas ir uzsākta izmeklēšana arī par nātrija glukonāta tirgu. 1997. gada oktobrī un decembrī, kā arī 1998. gada februārī Komisijai tika paziņots, ka Akzo, Avebe, Glucona, Roquette un Fujisawa ir atzinušas, ka ir bijušas aizliegtās vienošanās par nātrija glukonāta cenas noteikšanu un šīs preces pārdošanas apjomu sadali Savienotajās Valstīs un citur dalībnieces. Pēc vienošanās noslēgšanas ar Amerikas Tieslietu ministriju Amerikas valsts iestādes šiem uzņēmumiem uzlika naudas sodus.

5 1998. gada 18. februārī Komisija saskaņā ar 11. pantu Padomes 1962. gada 6. februāra Regulā Nr. 17 – Pirmā Regula par Līguma [81.] un [82.] panta īstenošanu (OV 13, 204. lpp.) – galvenajiem nātrija glukonāta ražotājiem, importētājiem, eksportētājiem un pircējiem Eiropā nosūtīja informācijas pieprasījumus.

6 Atbilstoši informācijas pieprasījumam Fujisawa sazinājās ar Komisiju, lai to informētu, ka ir sadarbojusies ar Amerikas valsts iestādēm saistībā ar iepriekš aprakstīto izmeklēšanu un ka tā vēlas darīt to pašu, pamatojoties uz Komisijas 1996. gada 18. jūlija Paziņojumu par naudas sodu neuzlikšanu vai to apmēra samazināšanu lietās, kas skar aizliegtas vienošanās (OV C 207, 4. lpp.; turpmāk tekstā – “Paziņojums par sadarbību”). 1998. gada 12. maijā pēc 1998. gada 1. aprīļa sanāksmes ar Komisiju Fujisawa iesniedza rakstveida deklarāciju un materiālus, kuri ietvēra aizliegtās vienošanās vēstures kopsavilkumu, un vairākus dokumentus.

7 1998. gada 16. un 17. septembrī Komisija atbilstoši Regulas Nr. 17 14. panta 3. punktam veica pārbaudes uz vietas sabiedrību Avebe, Glucona, Jungbunzlauer un Roquette mītnēs.

8 1998. gada 10. novembrī Komisija nosūtīja informācijas pieprasījumu ADM. 1998. gada 26. novembrī ADM paziņoja, ka tā sadarbosies ar Komisiju. 1998. gada 11. decembra sanāksmes laikā ADM iesniedza “pirmo atskaiti [savas] sadarbības ietvaros”. Pēc tam, 1999. gada 21. janvārī, Komisijai tika nodots uzņēmuma paziņojums un ar lietu saistītie dokumenti.

9 1999. gada 2. martā Komisija nosūtīja detalizētus informācijas pieprasījumus Glucona, Roquette un Jungbunzlauer. Ar 1999. gada 14., 19. un 20. aprīļa vēstulēm šie uzņēmumi paziņoja, ka vēlas sadarboties ar Komisiju, un sniedza tai noteiktu informāciju par aizliegto vienošanos. 1999. gada 25. oktobrī Komisija nosūtīja papildu informācijas pieprasījumus ADM, Fujisawa, Glucona, Roquette un Jungbunzlauer.

10 2000. gada 17. maijā, pamatojoties uz tai sniegto informāciju, Komisija Roquette un citiem attiecīgajiem uzņēmumiem nosūtīja paziņojumu par iebildumiem par EKL 81. panta 1. punkta un Līguma par EEZ (turpmāk tekstā – “EEZ līgums”) 53. panta 1. punkta pārkāpumu. Roquette un visi pārējie attiecīgie uzņēmumi, atbildot uz Komisijas iebildumiem, iesniedza rakstveida apsvērumus. Neviens no lietas dalībniekiem nepieprasīja noklausīšanos, tāpat tie neapstrīdēja paziņojumā par iebildumiem norādītos faktus pēc būtības.

11 2001. gada 11. maijā Komisija Roquette un citiem attiecīgajiem uzņēmumiem nosūtīja papildu informācijas pieprasījumus.

12 2001. gada 2. oktobrī Komisija pieņēma Lēmumu C(2001) 2931 (galīgā redakcija) par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanu (COMP/E‑1/36.756 – Nātrija glukonāts) (turpmāk tekstā – “Lēmums”). Lēmums Roquette tika paziņots ar 2001. gada 11. oktobra vēstuli.

13 Lēmums tostarp ietver šādus noteikumus:

1. punkts

[Akzo], [ADM], [Avebe], [Fujisawa], [Jungbunzlauer] un [Roquette] ir pārkāpušas EKL 81. panta 1. punktu [..] un – sākot ar 1994. gada 1. janvāri – EEZ 53. panta 1. punktu, piedaloties nolīgumā un/vai turpinātās saskaņotās darbībās nātrija glukonāta sektorā.

Pārkāpums ir ildzis:

– [Akzo], [Avebe], [Fujisawa] un [Roquette] gadījumā – no 1987. gada februāra līdz 1995. gada jūnijam;

– [Jungbunzlauer] gadījumā – no 1988. gada maija līdz 1995. gada jūnijam;

– [ADM] gadījumā – no 1991. gada jūnija līdz 1995. gada jūnijam.

[..]

3. punkts

Par 1. punktā minēto pārkāpumu tiek noteikti šādi naudas sodi:

a) [Akzo] 9 miljoni EUR,

b) [ADM] 10,13 miljoni EUR,

c) [Avebe] 3,6 miljoni EUR,

d) [Fujisawa] 3,6 miljoni EUR,

e) [Jungbunzlauer] 20,4 miljoni EUR,

f) [Roquette] 10,8 miljoni EUR.

[..]”

14 Lai aprēķinātu naudas soda apmēru, Komisija Lēmumā piemēroja metodoloģiju, kas ietverta Pamatnostādnēs sodanaudas [naudas soda] noteikšanai, piemērojot regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu (OV 1998, C 9, 3. lpp.; turpmāk tekstā – “Pamatnostādnes”), kā arī Paziņojumu par sadarbību.

15 Pirmkārt, Komisija naudas soda apmēru noteica, pamatojoties uz pārkāpuma smagumu un ilgumu.

16 Šajā sakarā attiecībā uz pārkāpuma smagumu Komisija vispirms uzskatīja, ka attiecīgie uzņēmumi ir izdarījuši ļoti smagu pārkāpumu, ņemot vērā tā būtību, konkrēto ietekmi uz nātrija glukonāta tirgu EEZ un ietekmi uz konkrēto ģeogrāfisko tirgu (Lēmuma 371. apsvērums).

17 Turpinājumā Komisija uzskatīja, ka bija jāņem vērā faktiskā ekonomiskā kapacitāte nodarīt kaitējumu konkurencei un naudas sods jānosaka līmenī, kas garantētu pietiekamu preventīvu iedarbību. Tā rezultātā, pamatojoties uz tirdzniecības apgrozījuma apjomu, kuru pasaules mērogā realizējuši attiecīgie uzņēmumi, pārdodot nātrija glukonātu 1995. gadā – pārkāpuma perioda pēdējā gadā, – ko paziņojuši attiecīgie uzņēmumi pēc Komisijas informācijas pieprasījumiem un no kuriem Komisija aprēķināja šiem uzņēmumiem piederošās attiecīgās tirgus daļas, Komisija šos uzņēmumus iedalīja divās kategorijās. Pirmajā kategorijā tā ietvēra uzņēmumus, kuriem atbilstoši Komisijas rīcībā esošajai informācijai piederēja nātrija glukonāta pasaules tirgus daļas, kas lielākas par 20 %, proti, Fujisawa (35,54 %), Jungbunzlauer (24,75 %) un Roquette (20,96 %). Šiem uzņēmumiem Komisija noteica sākuma summu 10 miljonu EUR apmērā. Otrajā kategorijā tā ietvēra uzņēmumus, kuriem saskaņā ar Komisijas rīcībā esošo informāciju piederēja nātrija glukonāta pasaules tirgus daļas, kas mazākas par 10 %, proti, Glucona (aptuveni 9,5 %) un ADM (9,35 %). Attiecībā uz šiem uzņēmumiem Komisija noteica sākuma summu 5 miljonu EUR apmērā, t.i., Akzo un Avebe, kam kopīgi piederēja Glucona, – 2,5 miljonu EUR apmērā katrai (Lēmuma 385. apsvērums).

18 Turklāt, lai nodrošinātu, ka naudas sodam ir pietiekama preventīva iedarbība, no vienas puses, un lai ņemtu vērā faktu, ka lielajiem uzņēmumiem ir zināšanas un juridiski ekonomiskā infrastruktūra, kas tiem ļauj labāk novērtēt savas rīcības pārkāpjošo raksturu un tās sekas no konkurences tiesību viedokļa, no otras puses, Komisija veica šīs sākuma summas pielāgojumus. Tā rezultātā, ņemot vērā attiecīgo uzņēmumu lielumu un kopējos resursus, Komisija attiecībā uz ADM un Akzo noteiktajām sākuma summām piemēroja palielinājuma koeficientu 2,5 un tādējādi palielināja šo sākuma summu līdz 12,5 miljoniem EUR ADM gadījumā un 6,25 miljoniem EUR Akzo gadījumā (Lēmuma 388. apsvērums).

19 Attiecībā uz katra uzņēmuma izdarītā pārkāpuma ilgumu sākuma summa tika palielināta par 10 % par gadu, t.i., palielināta par 80 % Fujisawa, Akzo, Avebe un Roquette gadījumā, par 70 % Jungbunzlauer gadījumā un par 35 % ADM gadījumā (Lēmuma 389.–392. apsvērums).

20 Tādējādi Komisija attiecībā uz Roquette noteica naudas soda pamatsummu 18 miljonu EUR apmērā. Attiecībā uz ADM, Akzo, Avebe, Fujisawa un Jungbunzlauer pamatsumma tika noteikta, attiecīgi, 16,88, 11,25, 4,5, 18 un 17 miljonu EUR apmērā (Lēmuma 396. apsvērums).

21 Otrkārt, attiecībā uz atbildību pastiprinošiem apstākļiem Jungbunzlauer uzliktā naudas soda pamatsumma tika palielināta par 50 %, pamatojot ar to, ka šis uzņēmums bija pildījis vadošo lomu aizliegtās vienošanās kontekstā (Lēmuma 403. apsvērums).

22 Treškārt, Komisija izvērtēja un noraidīja dažu uzņēmumu argumentus, ka šiem uzņēmumiem būtu piemērojami atbildību mīkstinoši apstākļi (Lēmuma 404.–410. apsvērums).

23 Ceturtkārt, piemērojot Paziņojuma par sadarbību B sadaļu, Komisija piešķīra Fujisawa “ļoti būtisku samazinājumu” (proti, 80 %) naudas sodam, kas tai būtu uzlikts, ja tā nebūtu sadarbojusies. Turklāt Komisija uzskatīja, ka ADM neatbilda nosacījumiem, kas paredzēti šī paša paziņojuma C sadaļā, lai saņemtu sava naudas soda apmēra “būtisku samazinājumu”. Visbeidzot, saskaņā ar šī paziņojuma D sadaļu Komisija piešķīra “nozīmīgu samazinājumu” (proti, 40 %) naudas sodam ADM un Roquette un 20 % – Akzo, Avebe un Jungbunzlauer (Lēmuma 418., 423., 426. un 427. apsvērums).

24 2002. gada 19. martā Komisija atsauca Lēmumu tiktāl, ciktāl tas bija pieņemts attiecībā uz Jungbunzlauer. 2004. gada 29. septembrī Komisija pieņēma jaunu Lēmumu C(2004) 3598 par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (COMP/E‑1/36.756 – Nātrija glukonāts) (turpmāk tekstā – “2004. gada 29. septembra lēmums”) attiecībā uz Jungbunzlauer un trim citām Jungbunzlauer uzņēmumu grupas sabiedrībām (Jungbunzlauer Ladenburg GmbH, Jungbunzlauer Holding AG un Jungbunzlauer Austria AG), tām uzliekot naudas sodu 19,04 miljonu EUR apmērā par to, ka tās ir bijušas aizliegtās vienošanās nātrija glukonāta nozarē dalībnieces. 2004. gada 23. decembrī četras šī pēdējā lēmuma četras adresātes Pirmās instances tiesā par šo lēmumu iesniedza prasību. Šī prasība Pirmās instances tiesas kancelejā reģistrēta ar lietas numuru T‑492/04.

Process un lietas dalībnieku prasījumi

25 Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2001. gada 20. decembrī, Roquette cēla šo prasību.

26 Pēc tiesneša–referenta ziņojuma Pirmās instances tiesa (trešā palāta) nolēma uzsākt mutvārdu procesu un atbilstoši Pirmās instances tiesas reglamenta 64. pantā paredzētajiem procesa organizatoriskajiem pasākumiem rakstveidā uzdeva jautājumus lietas dalībniekiem, uz kuriem tie sniedza atbildes noteiktajā termiņā.

27 Lietas dalībnieku mutvārdu apsvērumi tika uzklausīti tiesas sēdē 2004. gada 18. februārī.

28 Pēc 2004. gada 29. septembra lēmuma pieņemšanas attiecībā uz Jungbunzlauer Roquette ar 2005. gada 2. februāra vēstuli pirmām kārtām lūdza noteikt procesa organizatoriskos pasākumus saskaņā ar Pirmās instances tiesas reglamenta 64. panta 4. punktu un, pakārtoti, lūdza, lai Pirmās instances tiesa nosaka visus lietderīgos pasākumus, tādus kā tiesas procesa atsākšana vai lietu apvienošana. Ievērojot vispārējo pareizas tiesvedības principu, Pirmās instances tiesa bez procesa atsākšanas ir uzaicinājusi Komisiju pieņemt nostāju par Roquette pieteikumu. Ar 2005. gada 7. marta vēstuli Komisija darīja zināmu savu uzskatu, ka tā nevar Roquette prasības apmierināt.

29 Roquette prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

– atcelt Lēmuma 1. punktu, ar kuru konstatēts, ka tiktāl, ciktāl tas attiecas uz Roquette, pārkāpums ir ildzis no 1987. gada februāra līdz 1995. gada jūnijam;

– atcelt Lēmuma 3. punktu tiktāl, ciktāl ar to Roquette uzlikts naudas sods 10,8 miljonu EUR apmērā;

– izmantot savu neierobežoto kompetenci, lai samazinātu Roquette uzliktā naudas soda apmēru;

– uzdot Komisijai atlīdzināt Roquette no Roquette prettiesiski saņemto naudas soda apmēru (pamatsummu un nokavējuma procentus 3,76 % apmērā);

– piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

30 Komisijas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

– prasību noraidīt;

– piespriest Roquette atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Juridiskais pamatojums

31 Roquette izvirzītie pamati, kas visi ir saistīti ar tai uzliktā naudas soda noteikšanu, attiecas, pirmkārt, uz pārkāpuma smagumu, otrkārt, pārkāpuma ilgumu, treškārt, atbildību mīkstinošu apstākļu pastāvēšanu, ceturtkārt, tās sadarbību administratīvā procesa laikā un, piektkārt, ne bis in idem principa piemērošanu attiecībā uz naudas sodiem, kurus tai bija uzlikušas Savienoto Valstu valsts iestādes.

I – Par pārkāpuma smagumu

A – Ievads

32 Attiecībā uz Komisijas izdarīto pārkāpuma smaguma vērtējumu Roquette izvirza trīs iebildumus, kas saistīti, pirmkārt, ar nepareizu vērā ņemamā tirdzniecības apjoma noteikšanu, otrkārt, ar nepilnīgu aizliegtās vienošanās ietekmes uz konkrēto tirgu novērtējumu un, treškārt, ar to, ka vērā nav ņemta Roquette rīcība.

33 Pirms tiek lemts par šo atšķirīgo iebildumu pamatotību, ir lietderīgi atgādināt noteiktus vērtēšanas kritērijus, kurus izmantojusi Komisija savā Lēmumā attiecībā uz pārkāpuma smagumu.

34 No Lēmuma izriet, ka, lai novērtētu pārkāpuma smagumu, Komisija vispirms uzskatīja, ka iesaistītie uzņēmumi, ievērojot pārkāpuma raksturu, tā konkrēto ietekmi uz nātrija glukonāta tirgu EEZ un konkrētā ģeogrāfiskā tirgus apjomu, bija izdarījuši ļoti smagu pārkāpumu, kas bija iespaidojis visu EEZ (Lēmuma 334.–371. apsvērums).

35 Turpinot, Komisija uzskatīja, ka tai iesaistītajiem uzņēmumiem ir jāpiemēro “atšķirīga attieksme, lai ņemtu vērā to faktisko ekonomisko kapacitāti nodarīt nozīmīgu kaitējumu konkurencei un [..] noteiktu naudas sodu apmērā, kas garantētu pietiekamu preventīvu iedarbību”. Šajā sakarā Komisija norādīja, ka tā ir ņēmusi vērā katra uzņēmuma īpašo nozīmi un tādējādi – konkrēto tā prettiesiskās rīcības ietekmi uz konkurenci (Lēmuma 378. un 379. apsvērums).

36 Lai novērtētu šos elementus, Komisija ir izvēlējusies balstīties uz iesaistīto uzņēmumu tirdzniecības apgrozījumu, visā pasaulē pārdodot nātrija glukonātu pārkāpuma pēdējā gadā, proti, 1995. gadā. Šajā sakarā Komisija uzskatīja, ka, “tā kā [nātrija glukonāta tirgus bija] vispasaules tirgus, šie skaitļi [sniedza] visatbilstošāko priekšstatu par dalībnieku kapacitāti nodarīt nozīmīgu kaitējumu pārējiem kopējā tirgus dalībniekiem un/vai EEZ” (Lēmuma 381. apsvērums). Komisija piebilda, ka tā uzskata, ka šo metodi apstiprina apstāklis, ka šī bija pasaules mēroga aizliegtā vienošanās, kuras mērķis, cita starpā, bija sadalīt tirgu pasaules līmenī un tādējādi noteiktās EEZ tirgus zonās novērst konkurenci. Turklāt tā uzskatīja, ka katra no aizliegtās vienošanās dalībniekiem tirdzniecības apgrozījums pasaules līmenī tāpat parādīja tā ieguldījumu aizliegtās vienošanās iedarbīgumā kopumā vai tieši pretēji – nestabilitāti, kas iespaidotu šo aizliegto vienošanos, ja šis dalībnieks tajā nebūtu piedalījies (Lēmuma 381. apsvērums).

37 Uz šī pamata Komisija nolēma izveidot divas uzņēmumu kategorijas, proti, pirmkārt, kategoriju, kas sastāvēja no “trim galvenajiem nātrija glukonāta ražotājiem, kuriem piederēja pasaules tirgus daļas apmērā, kas pārsniedz 20 %”, un, otrkārt, kategoriju, kas sastāvēja no uzņēmumiem, kuriem “piederēja daudz mazākas pasaules nātrija glukonāta tirgus daļas (mazākas par 10 %)” (Lēmuma 382. apsvērums). Tādējādi Komisija noteica sākuma summu 10 miljonu EUR apmērā uzņēmumiem pirmajā kategorijā, kurā ietilpa Fujisawa, Jungbunzlauer un Roquette, kam attiecīgi piederēja tirgus daļas aptuveni 36, 25 un 21 % apmērā, un sākuma summu 5 miljonu EUR apmērā uzņēmumiem otrajā kategorijā, proti, Glucona un ADM, kam katrai piederēja tirgus daļas aptuveni 9 % apmērā. Tā kā Glucona bija Akzo un Avebe kopīpašums, Komisija katram no šiem uzņēmumiem ir noteikusi sākuma summu 2,5 miljonu EUR apmērā (Lēmuma 385. punkts).

38 Visbeidzot, lai nodrošinātu, ka naudas sodam ir pietiekama preventīva iedarbība, un lai ņemtu vērā, ka lieliem uzņēmumiem ir zināšanas un juridiski ekonomiskā infrastruktūra, kas tiem ļauj vieglāk konstatēt, ka to rīcība ir uzskatāma par pārkāpumu, un apzināties tās sekas atbilstoši konkurences tiesībām, Komisija pielāgoja sākuma summu. Tā rezultātā, ņemot vērā iesaistīto uzņēmumu lielumu un kopējos resursus, Komisija ADM un Akzo sākuma summai, norādot uz pārkāpuma smagumu, piemēroja palielinājuma koeficientu 2,5 un tādējādi palielināja naudas sodu līdz 12,5 miljoniem EUR ADM gadījumā un līdz 6,25 miljoniem EUR Akzo gadījumā (Lēmuma 388. apsvērums).

B – Par tirdzniecības apjoma noteikšanu

1. Lietas dalībnieku argumenti

39 Roquette būtībā apgalvo, ka Komisija nav pareizi noteikusi tirdzniecības apgrozījumu, kas bija jāņem vērā, aprēķinot naudas soda pamatsummas apmēru. Saskaņā ar Roquette viedokli šis kļūdainais Komisijas vērtējums ir noticis tāpēc, ka Komisija ņēma vērā tirdzniecības apgrozījumu, kas ietvēra tirdzniecības apgrozījumu tās “mātes ūdeņiem” [eaux mères], kaut arī Komisijai būtu bijis jāatzīst, ka nātrija glukonāta tirgus, kas ir ņemts vērā attiecībā uz aizliegto vienošanos, “mātes ūdeņus” neietver.

40 Atgādinājusi, ka “mātes ūdeņi” ir izslēgti no Lēmuma piemērošanas jomas, Roquette uzsver, ka no 1999. gada 19. novembra vēstules, kā arī no tās 1999. gada 3. maija atbildes uz Komisijas 1999. gada 2. marta informācijas pieprasījumu un tās 2000. gada 25. jūlija apsvērumiem par paziņojumu par iebildumiem izriet, ka nātrija glukonāts šķidrā formā, ko tā ražo, atbilst tikai “mātes ūdeņiem”, kuri rodas īpaša ražošanas procesa rezultātā, un ka tādējādi tie atšķiras no konkurentu “mātes ūdeņiem”. Tā uz šī pamata apgalvo, ka Komisija nevarēja neapzināties, ka “šķidrais glukonāts”, uz kuru atsaucas Roquette, atbilst “mātes ūdeņiem”, nevis nātrija glukonātam šķidrā formā, kādu ražo tās konkurenti. Šajā sakarā tā atgriežas arī pie Komisijas nostājas tās atbildes rakstā, kur tā netieši esot atzinusi, ka tas, ko Roquette dēvē par “mātes ūdeņiem”, nav gluži nātrija glukonāts šķidrā formā.

41 Roquette apstrīd, ka, nepastāvot norādei uz “mātes ūdeņiem” tās 1999. gada 3. maija un 2001. gada 21. maija atbildēs uz 1999. gada 2. marta un 2001. gada 11. maija informācijas pieprasījumiem, varētu attaisnot to, ka Komisija nenošķir “mātes ūdeņus” no nātrija glukonātiem šķidrā formā. Saskaņā ar Roquette viedokli tās atbildēs ietvertā informācija par tirdzniecības apgrozījumu būtu bijusi jāizvērtē iepriekšējo paskaidrojumu kontekstā, ar kuriem norādīts, ka tās šķidrie glukonāti nav preces, uz kurām attiecas aizliegtā vienošanās. Tā šajā sakarā tāpat atgriežas pie Fujisawa 1998. gada 12. maija procesuālā raksta, kurā saskaņā ar tās viedokli ir atzīts, ka “mātes ūdeņi” nav pabeigts izstrādājums un nav aizliegtās vienošanās daļa. Visbeidzot, saskaņā ar Roquette viedokli tas, ka lietas dalībnieki nav minējuši Roquette šķidrā nātrija glukonāta izslēgšanu no aizliegtās vienošanās, neliedz visām trešām personām un Komisijai konstatēt “mātes ūdeņu” izslēgšanu no aizliegtās vienošanās. Tādējādi saskaņā ar Roquette viedokli Komisija būtu varējusi zināt, ka Roquette ražotais tā dēvētais “šķidrais glukonāts” faktiski ir “mātes ūdeņi”.

42 Roquette apgalvo, ka, tā kā tā nevarēja nojaust, ka Komisija neapzinās Roquette ražotā šķidrā nātrija glukonāta raksturu, un ka, ja Komisija uzskatīja, ka tās rīcībā esošā informācija nav pietiekama, Komisija nav bijusi pietiekami rūpīga, nepieprasot nepieciešamos paskaidrojumus attiecībā uz atšķirībām starp Roquette un pārējo uzņēmumu ražoto “šķidro glukonātu”, lai aprēķinātu tirdzniecības apjomu (Pirmās instances tiesas 1998. gada 14. maija spriedums lietā T‑310/94 Gruber + Weber/Komisija, Recueil, II‑1043. lpp., 242. punkts). Saskaņā ar Roquette viedokli lielāka rūpība no Komisijas puses būtu tai ļāvusi iegūt citus dokumentus, kuri apliecinātu Roquette veikto “mātes ūdeņu” ražošanu. Visbeidzot, Roquette izvirza sava prezidenta–ģenerāldirektora apliecinājumu, ka Roquette šķidrais nātrija glukonāts atbilst “mātes ūdeņiem” un ka Roquette neražo citus šķidros nātrija glukonātus, izņemot šos “mātes ūdeņus”.

43 Pakārtoti Roquette uzskata, ka saskaņā ar judikatūru nav nozīmes tam, kas ir vainojams kļūdā naudas soda aprēķinā, un ka, ja notikusi kļūda, naudas sods tāpat tā rezultātā ir jāsamazina (Pirmās instances tiesas 1999. gada 11. marta spriedums lietā T‑156/94 Aristrain/Komisija, Recueil, II‑645. lpp., 584.–586. punkts).

44 Tā rezultātā Roquette uzskata, ka tās tirdzniecības apgrozījumā, kas ņemams vērā, lai noteiktu naudas soda apmēru, nebija jāiekļauj tās “mātes ūdeņu” pārdošana. Tirdzniecības apgrozījums, kas ņemts vērā Lēmuma 48. apsvērumā, lai aprēķinātu naudas soda pamatsummu, ietvēra Roquette “mātes ūdeņu” tirdzniecības apgrozījumu.

45 Sekas šai Komisijas kļūdai vērtējumā esot tādas, ka Roquette tirdzniecības apgrozījums precei, kas bija pārkāpuma priekšmets, bija mazāks nekā vērā ņemtais tirdzniecības apgrozījums. Ar šo kļūdu vērtējumā Komisija esot rīkojusies pretēji pati saviem noteikumiem un Tiesas noteikumiem šajā jautājumā, kā arī pretēji vienlīdzības un samērīguma principiem. Tā rezultātā Roquette nedrīkstēja ierindot starp ražotājiem “pirmajā kategorijā”, kuriem piederošā tirgus daļa pārsniedz 20 % un kuriem naudas soda sākuma summa noteikta 10 miljonu EUR apmērā, un Komisija ir noteikusi pārāk lielu naudas sodu.

46 Roquette arī atgādina, ka saskaņā ar judikatūru tirdzniecības apgrozījums ir būtisks kritērijs, lai izvērtētu katra uzņēmuma, kas bijis aizliegtās vienošanās dalībnieks, nozīmi un ka vērā kā norādi par pārkāpuma apmēru var ņemt tikai tirdzniecības apgrozījumu, kas radies, pārdodot preces, kas ir aizliegtās vienošanās priekšmets (Tiesas 1983. gada 7. jūnija spriedums apvienotajās lietās no 100/80 līdz 103/80 Musique diffusion française u.c./Komisija, Recueil, 1825. lpp., 120. punkts, un iepriekš 42. punktā minētais Pirmās instances tiesas spriedums lietā Gruber+Weber/Komisija, 237. punkts, kā arī 1999. gada 11. marta spriedums lietā T‑157/94 Ensidesa/Komisija, Recueil, II‑707. lpp.). Tā uzskata, ka tāda paša naudas soda saglabāšana pēc tirdzniecības apgrozījuma samazināšanās, izslēdzot rezultātus, kas saistīti ar “mātes ūdeņiem”, pārkāpj vienlīdzīgas attieksmes un samērīguma principus. Pakārtoti tā atgādina par Pirmās instances tiesas autonomiju salīdzinājumā ar Komisiju noteikt naudas sodus, ievērojot Pirmās instances tiesas neierobežoto kompetenci.

47 Komisija noraida visus Roquette argumentus. Tā uzskata, ka nekas tai neļāva zināt, ka Roquette šķidrais nātrija glukonāts atbilda tās “mātes ūdeņiem”. Saskaņā ar Komisijas viedokli Roquette apzināti saglabāja divdomību šajā sakarā. Pamatojot šo apgalvojumu, tā atgriežas pie Roquette 1999. gada 3. maija un 2001. gada 21. maija atbildēm uz Komisijas informācijas pieprasījumiem un Roquette 1999. gada 19. novembra vēstulei pievienotā komerciālā dokumenta. Komisija norāda, ka katrā no šiem dokumentiem Roquette min šķidro nātrija glukonātu, nenorādot, ka tie ir “mātes ūdeņi”. Turklāt Roquette 1999. gada 19. novembra vēstulē ietvertās norādes uz šķidro nātrija glukonātu un “mātes ūdeņiem” neļauj skaidri konstatēt, ka Roquette tirgoja vienīgi “mātes ūdeņu” veida šķidro nātrija glukonātu. Komisija uzsver, ka Roquette zināja, ka informācijas pieprasījumi bija vērsti uz to, lai novērtētu tirgu, kuru bija iespaidojusi aizliegtā vienošanās, ar mērķi aprēķināt naudas sodus. Tā rezultātā Komisija uzskata, ka ir maz ticams, ka Roquette, atbildot uz informācijas pieprasījumiem, nebūtu minējusi sava šķidrā nātrija glukonāta raksturu, raizējoties par tai nosūtītā formulāra ievērošanu un baidoties, atkāpjoties no tā prasībām, neizpildīt savu pienākumu sadarboties. Komisija apstrīd iepriekš 42. punktā Roquette minētā sprieduma Gruber + Weber/Komisija attiecināmību, ievērojot, ka izskatāmajā lietā Roquette to varētu būt izvirzījusi kļūdainā kārtā. Visbeidzot, Komisija norāda, ka neviens no aizliegtās vienošanās dalībniekiem procesa laikā nav norādījis, ka Roquette nātrija glukonātu šķidrā formā varētu izslēgt no aizliegtās vienošanās piemērošanas jomas.

48 Pakārtoti Komisija uzsver, ka, pat ja Roquette prece šķidrā veidā būtu izslēdzama, aprēķinot tās nātrija glukonāta tirdzniecības apgrozījumu, tas neiespaidotu Komisijas noteikto naudas soda sākuma summu 10 miljonu EUR apmērā.

49 Tā šajā sakarā norāda, ka naudas sodam jābūt samērīgam ar pārkāpuma smagumu un ilgumu, nevis ar uzņēmuma tīro tirdzniecības apgrozījumu. Pamatnostādnes paredz, ka šis smagums ir jāvērtē atbilstoši pārkāpuma raksturam, tā ietekmei uz tirgu tiktāl, ciktāl tas ir izmērojams, un konkrētā ģeogrāfiskā tirgus apjomam. Turklāt Pamatnostādņu 1.A punkts, kā arī judikatūra atzīst, ka vienlīdzīgas attieksmes principa īstenošana var attiecībā uz vienu un to pašu rīcību novest pie atšķirīgu pasākumu piemērošanas iesaistītajiem uzņēmumiem un šīs atšķirības pamatā nav aritmētiski aprēķini (Pirmās instances tiesas 2001. gada 13. decembra spriedums lietā T‑48/98 Acerinox/Komisija, Recueil, II‑3859. lpp., 90. punkts).

50 Izskatāmajā lietā Komisija uzskata, ka, pat ja Roquette piederošā tirgus daļa samazinātos no 20,96 % līdz 17,4 %, Roquette paliktu viena no trim galvenajām nātrija glukonāta ražotājām, attiecībā uz kuru tai bija jānosaka sākuma summa 10 miljonu EUR apmērā. Tā saglabā savu vietu tālu priekšā ADM un Glucona mātes sabiedrībām, kurām piederēja tirgus daļa, kas mazāka par 10 %, un kurām tika uzlikts naudas sods 5 miljonu EUR apmērā.

2. Pirmās instances tiesas vērtējums

51 Ievadam ir jāatzīmē, ka saskaņā ar Lēmuma 34. un 38. apsvērumu ir skaidrs, ka prece, kas ir pārkāpuma priekšmets, ir nātrija glukonāts, kas ietver nātrija glukonātu cietā veidā, šķidru nātrija glukonātu un glukonātskābi, izslēdzot preci, kas tiek dēvēta par “mātes ūdeņiem”.

52 Turklāt no Lēmuma 48. un 381. apsvēruma izriet, ka Komisijas vērā ņemtie tirdzniecības apgrozījumi ir apgrozījumi, kas iegūti no aizliegtās vienošanās dalībnieku uz Komisijas informācijas pieprasījumiem sniegtajām atbildēm, un ka šie tirdzniecības apgrozījumi atbilst apgrozījumam no nātrija glukonāta pārdošanas visā pasaulē, ko īstenojis katrs no aizliegtās vienošanās dalībniekiem pārkāpuma norises pēdējā gadā, proti, 1995. gadā. Tādējādi uz šī pamata Komisija uzskatīja, ka attiecībā uz 1995. gadu Roquette nātrija glukonāta tirdzniecības apgrozījums visā pasaulē palielinājās līdz 12 293,62 miljoniem EUR, un tā rezultātā tika uzskatīts, ka tās daļa pasaules tirgū bija 20,96 % (Lēmuma 48. apsvērums).

53 Pēc Pirmās instances tiesas rakstveidā uzdotā jautājuma Komisija apstiprināja, ka summa 12 293,62 miljonu EUR apmērā atbilda FRF 80 216 582 (Francijas frankiem), summai, kuru Roquette bija paziņojusi Komisijai savā atbildē uz 2001. gada 21. maija informācijas pieprasījumu. No šīs atbildes uz 2001. gada 21. maija pieprasījumu izriet, ka summa FRF 80 216 582 apmērā, kas ietver Roquette nātrija glukonāta tirdzniecības apgrozījumu visā pasaulē 1995. gadā, atbilst Roquette tirdzniecības apgrozījumam, pārdodot nātrija glukonātu cietā veidā (FRF 60 517 501), nātrija glukonātu šķidrā veidā (FRF 16 029 382) un glukonātskābi (FRF 3 669 699) 1995. gadā.

54 Visbeidzot, savā replikā Roquette ir pievienojusi tās prezidenta–ģenerāldirektora apliecinājumu, saskaņā ar kuru 1995. gadā un pirms tam tā ar nosaukumu “šķidrais glukonāts” bija pārdevusi vienīgi “mātes ūdeņus”. Komisija ne šīs deklarācijas, ne tās norakstu pareizību nav apstrīdējusi ne savās atbildēs uz Pirmās instances tiesas rakstveidā uzdotajiem jautājumiem, ne tiesas sēdē.

55 Tā rezultātā ir skaidrs, ka Komisijas vērā ņemtais Roquette tirdzniecības apgrozījums ietvēra tirdzniecības apgrozījumu, pārdodot “mātes ūdeņus”, proti, preces, kas nebija daļa no aizliegtās vienošanās priekšmeta. No tā izriet, ka Roquette tirdzniecības apgrozījums, kas tika ņemts vērā, lai noteiktu naudas soda apmēru, ir kļūdains. Tādējādi Roquette kļūdainā kārtā ir uzlikts naudas sods, kura apmērs adekvāti neatspoguļo tās statusu tās konkrētās preces tirgū, kura ir bijusi pārkāpuma priekšmets.

56 Šīs kļūdas sekas saistībā ar Pirmās instances tiesas neierobežotās kompetences izmantošanu tiks izvērtētas pēc pārējo Roquette izvirzīto pamatu vērtējuma.

C – Par aizliegtās vienošanās konkrēto ietekmi

1. Ievada apsvērumi

57 Roquette būtībā apgalvo, ka Komisija, novērtējot aizliegtās vienošanās konkrēto ietekmi, nav ņēmusi vērā tās ierobežoto ietekmi uz konkrēto tirgu. Tādējādi Komisija esot rīkojusies pretēji pašas praksei un pastāvīgajai judikatūrai, pārkāpjot Regulas Nr. 17 15. pantu un samērīguma principu.

58 Šajā sakarā ir jāatgādina pastāvīgā judikatūra, saskaņā ar kuru pārkāpuma smagums ir jāizvērtē, vadoties no vairākiem kritērijiem, it īpaši tādiem kā lietas īpašie apstākļi un tās konteksts, un nepastāvot ierobežojošam vai izsmeļošam obligāti vērā ņemamo kritēriju uzskaitījumam (Tiesas 1996. gada 25. marta rīkojums lietā C‑137/95 P SPO u.c./Komisija, Recueil, I‑1611. lpp., 54. punkts; Tiesas 1997. gada 17. jūlija spriedums lietā C‑219/95 P Ferriere Nord/Komisija, Recueil, I‑4411. lpp., 33. punkts; Pirmās instances tiesas 2002. gada 20. marta spriedums lietā T‑9/99 HFB u.c./Komisija, Recueil, II‑1487. lpp., 443. punkts).

59 Komisija savās Pamatnostādnēs (1.A punkta pirmā daļa) ir norādījusi, ka, lai novērtētu pārkāpuma smagumu, tā bez šī pārkāpuma rakstura un konkrētā ģeogrāfiskā tirgus lieluma ņemot vērā “[pārkāpuma] konkrēto ietekmi uz tirgu, ja to ir iespējams izmērīt”.

60 Attiecībā uz izskatāmo lietu no Lēmuma 334.–388. apsvēruma izriet, ka Komisija faktiski ir noteikusi naudas soda apmēru, kas noteikts, balstoties uz pārkāpuma smagumu, ņemot vērā šos trīs kritērijus. Proti, šajā kontekstā tā ir ņēmusi vērā, ka pārkāpumam bija “konkrēta ietekme uz nātrija glukonāta tirgu” (Lēmuma 371. apsvērums).

61 Lēmuma 340. apsvērumā Komisija savu analīzi ir uzsākusi šādi:

“Komisija uzskata, ka pārkāpumam, kuru izdarīja uzņēmumi, kuri laika periodā, uz kuru attiecās Lēmums, aptvēra 90 % pasaules nātrija glukonāta tirgus un 95 % Eiropas nātrija glukonāta tirgus, bija konkrēta ietekme uz nātrija glukonāta tirgu EEZ, jo tas tika rūpīgi īstenots. Tā kā pasākumi bija īpaši izstrādāti, lai ierobežotu pārdošanas apjomu, panāktu augstākas cenas, nekā tās būtu bijušas citos apstākļos un pārdotu preci tikai noteiktiem klientiem, tie obligāti ir iespaidojuši normālo tirgus norisi un tāpēc tiem ir bijusi ietekme uz tirgu.”

62 Lēmuma 341. apsvērumā Komisija ir uzsvērusi, ka “ciktāl iespējams, [ir ticis nošķirts] jautājums par aizliegto vienošanos īstenošanu no jautājuma par šīs īstenošanas ietekmi uz tirgu”, bet ka “tomēr saprotamā kārtā pastāv[ēja] zināma pārklāšanās starp faktiem, kas izmantoti, lai nonāktu pie secinājumiem šajos divos jautājumos”.

63 Tādā veidā, pirmkārt, Komisija vispirms analizēja aizliegtās vienošanās īstenošanu (Lēmuma 342.–351. apsvērums). Saskaņā ar Komisijas viedokli dažādie elementi, kuri attiecās uz par aizliegtās vienošanās stūrakmeni uzskatīto, proti, tirdzniecības kvotām, parādīja, ka aizliegtā vienošanās ir tikusi īstenota. Turklāt Komisija atsaucās uz to, ka “aizliegto vienošanos raksturoja pastāvīgas rūpes par mērķa un/vai minimālo cenu noteikšanu”, un piebilda, ka, pēc tās domām, “šīm cenām [bija] jāietekmē dalībnieku rīcība, neraugoties uz faktu, ka aizliegtās vienošanās dalībnieki tās sistemātiski nesasniedza” (Lēmuma 348. apsvērums). Komisija secināja, ka “[aizliegtās vienošanās] ieviešanas efektivitāti nevar apšaubīt” (Lēmuma 350. apsvērums).

64 Otrkārt, Komisija izvērtēja pārkāpuma ietekmi uz nātrija glukonāta tirgu. Šajā sakarā tā vispirms norādīja uz konkrētā tirgus novērtējumu Lēmuma 34.–41. apsvērumā. Turpinājumā, norādot uz jau Lēmuma 235. un 236. apsvērumā veikto novērtējumu, Komisija, pamatojoties uz Roquette mītnes vietā atrastajām divām tabulām (“diagrammām”) (Lēmuma 354. apsvērums), norādīja:

“Cenu attīstība atbilstoši Roquette mītnes vietā atrastajām [diagrammām]” liek domāt, ka aizliegtās vienošanās dalībnieku izvirzītais mērķis vismaz daļēji tika sasniegts. Abas [diagrammas] parāda nātrija glukonāta cenas attīstību [Francijas frankos (FRF)] Eiropā laikā no 1997. līdz 1995. gadam un parāda, ka 1985. gadā Eiropas nātrija glukonāta cena kritās. Ir domājams, ka šī attīstība, iespējams, bija agrākās aizliegtās vienošanās sabrukuma un ražošanas jaudu izmantošanas tālākas palielināšanās rezultāts. 1986. gada beigās cena bija gandrīz par 50 % zemāka nekā 1985. gada sākumā. Ir ļoti iespējams, ka jauno aizliegto vienošanos ieviešana, sākot ar 1986. gadu, nozīmīgi veicināja kraso cenas palielināšanos laikā no 1987. līdz 1989. gadam, kad cena bija divkāršojusies. Pēc cenas samazināšanās 1989. gadā, kas bija mazāka nekā 1985. gadā, cena līdz 1995. gadam saglabājās aptuveni par 60 % augstāka nekā 1987. gadā.”

65 Lēmuma 235. un 236. apsvērumā, uz kuriem norāde ietverta tā 354. apsvērumā, Komisija norādīja:

“(235) Divi pārbaudes laikā Roquette mītnē atrastie dokumenti ir pietiekami pašsaprotami un ir pierādījumi par rezultātiem, kas iegūti aizliegtās vienošanās par nātrija glukonātu rezultātā. Starp tiem ir [diagramma], kas parāda vidējo “Eiropas” cenu no 1977. gada līdz 1995. gadam.

(236) Pārsteidzošā kārtā [viena no diagrammām] parāda, ka 1981. gadā un 1987. gadā, kad attiecīgi tika īstenota “pirmā” un “otrā” aizliegtā vienošanās, cenas strauji cēlās. 1985. gadā cenas strauji kritās, tas atbilst “pirmās aizliegtās vienošanās” beigām, kad Roquette no tās izstājās. Krass cenas pieaugums notika laikā no 1987. līdz 1989. gadam, kad nātrija glukonāta cena būtībā palielinājās divas reizes. No 1989. līdz 1995. gadam tā saglabajās aptuveni par 60 % augstāka nekā 1987. gadā, kad tā bija savā zemākajā līmenī. Ir jānorāda, ka pretēji 1981.–1986. gada periodam nātrija glukonāta cenu ievērojami augstu varēja saglabāt līdz 1995. gadam.”

66 Turpinājumā Komisija rezumēja, analizēja un noraidīja dažādus ieinteresēto pušu administratīvā procesa laikā izvirzītos argumentus ar mērķi apstrīdēt secinājumu, pie kura tā bija nonākusi, analizējot Roquette mītnē atrastās diagrammas. Attiecībā uz ADM argumentiem, ar kuriem it īpaši tika apgalvots, ka šī cenas attīstība būtu notikusi arī tad, ja aizliegtā vienošanās nebūtu pastāvējusi, Komisija norādīja (Lēmuma 359., 365. un 369. apsvērums):

“(359) [..] ADM izvirzītie argumenti pārliecinošā veidā neparāda, ka aizliegtās vienošanās īstenošana nav varējusi iespaidot cenu svārstības. Kamēr ADM izvirzītais scenārijs var īstenoties, ja aizliegtā vienošanās nepastāv, tas arī pilnībā atbilst aizliegtās vienošanās situācijai. Kapacitātes palielināšanās astoņdesmito gadu vidū varētu būt gan cēlonis, gan iznākums pirmās aizliegtās vienošanās sabrukumam (1981.–1985.). Kas attiecas uz attīstību kopš 1987. gada, tā pilnībā atbilst aizliegtās vienošanās darbības atjaunotai aktivizācijai šajā periodā. Tāpēc apstākli, ka nātrija glukonāta cena sāka pieaugt, nevar pilnībā izskaidrot tikai ar konkurences norisi, bet tas jāinterpretē, ņemot vērā apstākli, ka dalībnieki bija vienojušies par “cenas slieksni” un tirgus daļu sadali, kā arī par ziņošanas un uzraudzības sistēmu. Visi šie faktori ir veicinājuši sekmīgu cenas pieaugumu.

[..]

(365) Viena no Roquette mītnē atrastajām [diagrammām] apliecina, ka laika posmā no 1991. līdz 1995. gadam, kad ADM bija aizliegtās vienošanās dalībniece, cenas saglabājās nemainīgas vai nedaudz samazinājās. Nekas neliecina par to, ka cenas būtu samazinājušās, nemaz nerunājot par to, ka cenu līmenis neesot bijis rentabls. Ticamāks izskaidrojums, kāpēc ADM no aizliegtās vienošanās izstājās, varētu būt tas, ka tieši pēc pievienošanās tai ADM skāra nozīmīgas tehniskās problēmas, kuras turpinājās. Tāpēc tā nevienā brīdī nevarēja izpildīt savas tirdzniecības kvotas.

[..]

(369) Visbeidzot, ir neiedomājami, ka dalībnieki būtu atkārtoti piekrituši tikties dažādās pasaules vietās, lai sadalītu tirdzniecības kvotas, noteiktu cenas un nodalītu klientus šādā ilga laika periodā, ņemot vērā, cita starpā, ar to saistītos riskus, ja tie būtu uzskatījuši, ka aizliegtā vienošanās nekādi neietekmē vai arī tās ietekme uz nātrija glukonāta tirgu ir ierobežota.”

67 Ievērojot šo vērtējumu, dažādos Roquette izvirzītos iebildumus attiecībā uz to, vai Komisija ir pierādījusi, ka aizliegtā vienošanās konkrēti ietekmējusi tirgu, var nošķirt atkarībā no tā, vai tie ir saistīti ar Komisijas dedukciju attiecībā uz aizliegtās vienošanās īstenošanu vai kritērijiem, kurus Komisija ņēmusi vērā, lai pierādītu aizliegtās vienošanās īstenošanu un ietekmi, un citiem kritērijiem, kurus Komisija nav ņēmusi vērā, novērtējot aizliegtās vienošanās konkrēto ietekmi.

2. Par to, ka Komisija ir izvēlējusies kļūdainu paņēmienu, lai parādītu, ka aizliegtā vienošanās ir konkrēti ietekmējusi tirgu

a) Lietas dalībnieku izvirzītie argumenti

68 Apstrīdot Komisijas vērā ņemto apstākļu attiecināmību, lai pierādītu aizliegtās vienošanās īstenošanu un ietekmi, Roquette apstrīd, ka Komisija var konstatēt konkrētās ietekmes pastāvēšanu, vadoties no dedukcijas, kas izdarīta attiecībā uz aizliegtās vienošanās īstenošanu.

69 Konkrētāk, Roquette apstrīd, no vienas puses, Komisijas Lēmuma 340.–351. apsvērumā ietverto vērtējumu, kur tā apstiprina, ka, tā kā aizliegtā vienošanās esot bijusi rūpīgi īstenota, tai esot bijis jāiespaido parastā uzvedības shēma, un ka nolīgumu efektīga īstenošana obligāti neparedz tiešu vienu un to pašu cenu un apjomu piemērošanu tirgū, taču pietiek ar tuvināšanos līmenim, par kuru notikusi vienošanās. No otras puses Roquette apstrīd, ka Komisija Lēmuma 369. apsvērumā no tā, ka dalībnieki, neraugoties uz riskiem, turpināja tikties ilgu laika periodu, dedukcijas veidā secinājusi, ka pastāvēja ietekme uz tirgu.

70 Komisija apstrīd šīs argumentācijas pamatotību.

b) Pirmās instances tiesas vērtējums

71 Vispirms būtu jāatgādina, ka saskaņā ar Pamatnostādņu 1.A punkta pirmo daļu Komisijai, aprēķinot naudas sodu uz pārkāpuma smaguma pamata, cita starpā, ir jāņem vērā “[pārkāpuma] konkrētā ietekme uz tirgu, ja to ir iespējams izmērīt”.

72 Šajā sakarā ir jāanalizē vārdi “ja to [t.i. – konkrēto ietekmi] ir iespējams izmērīt”. It īpaši tas ir jautājums par to, vai šo vārdu nozīmē Komisija, aprēķinot naudas sodu, var pārkāpuma konkrēto ietekmi ņemt vērā tikai un tiktāl, ciktāl tā spēj šo ietekmi noteikt.

73 Kā pamatoti norādījusi Komisija, aizliegtās vienošanās ietekmes uz tirgu novērtējums obligāti ietver norādi uz prezumpcijām. Šajā sakarā Komisijai it īpaši ir jāapsver, kāda būtu konkrētās preces cena, ja aizliegtā vienošanās nebūtu pastāvējusi. Izvērtējot faktiskās cenu attīstības iemeslus, ir bīstami spekulēt attiecībā uz šo cēloņu relatīvo nozīmi. Ir jāņem vērā objektīvais apstāklis, ka aizliegtās vienošanās par cenām dēļ dalībnieki ir īpaši atteikušies no savas brīvības savstarpēji sacensties attiecībā uz cenām. Tādējādi ietekmes, kas izriet no citiem apstākļiem, nevis aizliegtās vienošanās dalībnieku brīvprātīgas atturēšanas, novērtējums obligāti ir pamatots ar saprātīgu iespējamību un nav precīzi nosakāms.

74 Tāpēc, ja vien šim kritērijam, kuru var ņemt vērā, nosakot naudas soda apmēru, neatņem tā lietderīgo iedarbību, Komisijai nevar pārmest, ka tā ir balstījusies uz aizliegtās vienošanās konkrēto ietekmi uz attiecīgo tirgu, neraugoties uz faktu, ka tā nevar noteikt šīs ietekmes apmēru vai šajā sakarā sniegt skaitlisku novērtējumu.

75 Tā rezultātā aizliegtās vienošanās konkrētā ietekme uz tirgu ir jāuzskata par pietiekami pierādītu, ja Komisija var sniegt konkrētus un ticamus pierādījumus, kas ar saprātīgu iespējamību norāda, ka aizliegtā vienošanās ir ietekmējusi tirgu.

76 Izskatāmajā lietā no Komisijas veiktā vērtējuma kopsavilkuma (skat. iepriekš 61.–66. punktu) izriet, ka tā ir pamatota ar diviem rādītājiem, lai secinātu, ka pastāv aizliegtās vienošanās “konkrētā ietekme” uz tirgu. No vienas puses, tā ir izvirzījusi apstākli, ka aizliegtās vienošanās dalībnieki esot rūpīgi īstenojuši aizliegtās vienošanās nolīgumus (skat. it īpaši Lēmuma 340. apsvērumu, kas citēts iepriekš 61. punktā) un ka tā ir pastāvējusi ilgu laika periodu (Lēmuma 369. apsvērums, citēts iepriekš 66. punktā). No otras puses, tā ir uzskatījusi, ka Roquette mītnē iegūtās diagrammas parāda skaidru sakarību starp aizliegtās vienošanās noteiktajām cenām un cenām, kuras aizliegtās vienošanās dalībnieki faktiski prasīja tirgū (Lēmuma 354. apsvērums, citēts iepriekš 64. punktā).

77 Vispirms jāuzsver, ka Komisija nav samierinājusies ar to, ka tā tikai no aizliegtās vienošanās efektīvas īstenošanas dedukcijas veidā būtu secinājusi konkrētas ietekmes pastāvēšanu uz nātrija glukonāta tirgu. Kā tas izriet arī no iepriekš citētajiem Lēmuma fragmentiem, Komisija iespēju robežās ir centusies atsevišķi pārbaudīt aizliegtās vienošanās īstenošanu un tās konkrēto ietekmi uz tirgu, uzskatot, ka būtībā aizliegtās vienošanās īstenošana ir iepriekšējs un obligāts nosacījums, lai pierādītu tās konkrēto ietekmi, taču tas tomēr nav pietiekams nosacījums, lai to pierādītu (šajā sakarā skat. Lēmuma 341. apsvērumu). Protams, Lēmuma 341. apsvērumā Komisija ir atzinusi, ka “neizbēgami pastāv[ēja] zināma pārklāšanās starp faktiem, kas izmantoti, lai nonāktu pie secinājumiem šajos divos jautājumos”, kādēļ Komisija sava vērtējuma ietvaros, kā to norāda Roquette, nav vienmēr izmantojusi atbilstošos jēdzienus saistībā ar katru dalībnieku, taču tik un tā Komisijai nevar pārmest, ka tā ir sajaukusi aizliegtās vienošanās īstenošanu ar tās konkrēto ietekmi. Proti, ievērojot tās raksturu kā priekšnosacījumu, ka aizliegtā vienošanās konkrēti ietekmējusi tirgu, aizliegtās vienošanās īstenošana ir sākotnējā norāde, ka pastāv aizliegtās vienošanās konkrēta ietekme.

78 Turklāt Komisijai nevar pārmest, ka tā ir uzskatījusi, ka, tā kā aizliegtās vienošanās dalībnieki pārstāvēja vairāk nekā 90 % nātrija glukonāta pasaules tirgus un 95 % nātrija glukonāta EEZ tirgus un veltīja ievērojamus centienus šīs aizliegtās vienošanās nolīgumu organizēšanai, ievērošanai un uzraudzīšanai, tās īstenošana bija svarīga norāde par ietekmes uz tirgu pastāvēšanu, ievērojot, ka (skat. turpmāk 167. punktu) izskatāmajā lietā Komisija nav aprobežojusies ar šo vērtējumu.

79 Turklāt Komisija varēja pamatoti uzskatīt, ka šīs norādes nozīmīgums palielinājās līdz ar aizliegtās vienošanās pastāvēšanas ilgumu. Faktiski tādas sarežģītas aizliegtas vienošanās par cenu noteikšanu, tirgu sadalīšanu un informācijas apmaiņu kā izskatāmajā lietā veiksmīga funkcionēšana ietver nozīmīgas administrācijas un vadības izmaksas. Tādējādi Komisija varēja pamatoti uzskatīt, ka apstāklis, ka uzņēmumi bija turpinājuši pārkāpumu un nodrošinājuši tās administratīvās vadības efektivitāti ilgu laika periodu, neraugoties uz riskiem, kas ir saistīti ar šādām prettiesiskām darbībām, norāda, ka aizliegtās vienošanās dalībnieki ir guvuši noteiktu labumu no šīs aizliegtās vienošanās un tāpēc, ka tai ir bijusi konkrēta ietekme uz konkrēto tirgu, pat ja tā nebija izmērojama.

80 No iepriekš iztirzātā izriet, ka Komisija nav izmantojusi kļūdainu paņēmienu, lai novērtētu aizliegtās vienošanās konkrēto ietekmi uz nātrija glukonāta tirgu.

3. Par iebildumiem, kas saistīti ar Komisijas vērā ņemtajiem apstākļiem, kuri apliecina aizliegtas vienošanās īstenošanu un sekas

a) Par atšķirīgām aizliegtās vienošanās fāzēm

Lietas dalībnieku izvirzītie argumenti

81 Saskaņā ar Roquette viedokli Komisija Lēmumā izšķir trīs fāzes pārkāpuma īstenošanā, proti, “sagatavošanas” fāzi (no 1986. gada maija līdz 1987. gada aprīlim), “darbības” fāzi (no 1987. gada aprīļa līdz 1990. gada maijam, datumam, kad ADM kļuva par aizliegtās vienošanās dalībnieci) un “norieta” fāzi (no 1990. gada maija līdz 1995. gada jūnijam). Roquette apgalvo, ka šī nošķiršana šķietami ir pamatota ar aizliegtās vienošanās ietekmes uz tirgu līmeni un ka Komisija nav adekvāti novērtējusi aizliegtās vienošanās ietekmi pirmajā un pēdējā fāzē.

82 Roquette uzskata, ka sagatavošanas fāzē nebija nekādas pret konkurenci vērstas konkrētas ietekmes, jo šajā laikā dalībnieki bija tikai nodibinājuši kontaktus un izstrādājuši aizliegtās vienošanās pamatprincipus. Tieši tāpat, kā Komisija ir atzinusi Lēmuma 106. apsvērumā, ka 1986. gada maija sanāksmei neesot bijis ietekmes un ka tādējādi tā nav ņemama vērā, vērtējot aizliegtās vienošanās ietekmi, arī Roquette uzskata, ka 1987. gada 19. un 20. februāra sanāksmei nav bijis ietekmes un ka tātad arī tā Komisijai nav jāņem vērā. Saskaņā ar Roquette viedokli šīs pēdējās sanāksmes laikā esot izstrādāti tikai aizliegtās vienošanās principi, bet ne praktiskā kārtība, kas izstrādāta 1987. gada 11. un 12. aprīļa sanāksmē. Tādējādi Komisija pārkāpuma ietekmi varēja ņemt vērā, tikai sākot ar 1987. gada aprīli, nevis – kā tā to ir darījusi – sākot ar 1987. gada februāri.

83 Turklāt Roquette uzskata, ka Komisija, novērtējot aizliegtās vienošanās ietekmi uz tirgu, nav ņēmusi vērā aizliegtās vienošanās funkcionālās kļūmes norieta periodā. Tādējādi Komisija nav ņēmusi vērā kompensācijas sistēmas izveidošanu tāpēc, ka ADM nespēja ievērot kvotas, kas tai bija piešķirtas, kļūstot par aizliegtās vienošanās dalībnieci, kā to Komisija atzinusi Lēmuma 100., 200. un 209. apsvērumā. Komisija vēl jo vairāk neesot ņēmusi vērā, ka netika īstenoti šajās sanāksmēs izstrādātie principi, it īpaši attiecībā uz datu par pārdošanu paziņošanu un kvotu ievērošanu no dalībnieku puses. Konkrētāk, Roquette apgalvo, ka Komisija nav ņēmusi vērā Roquette atteikšanos piedalīties ārējās uzraudzības sistēmā, kas tai piešķīra zināmu rīcības brīvību.

84 Komisija lūdz šo argumentāciju noraidīt.

Pirmās instances tiesas vērtējums

85 Attiecībā uz to, ka vērā nav ņemti atšķirīgi aizliegtās vienošanās periodi, vispirms ir jāatzīmē, ka pretēji Roquette apgalvotajam Komisija nenoteica aizliegtās vienošanās ietekmes līmeni atbilstoši katrai no aizliegtās vienošanās fāzēm. Faktiski no Lēmuma 352. un turpmākajiem apsvērumiem izriet, ka Komisija ir ņēmusi vērā aizliegtās vienošanās ietekmi vienā vienīgā laika posmā, kas aptver visu pārkāpuma izdarīšanas laiku.

86 Turklāt attiecībā uz to, ka aizliegtā vienošanās nav ietekmējusi tirgu aizliegtās vienošanās sagatavošanas periodā, no Lēmuma skaidri izriet, ka 1987. gada 19. un 20. februāra sanāksmes laikā Amsterdamā Benckiser GmbH (kas 1988. gadā nodeva savas ar nātrija glukonātu saistītās aktivitātes Jungbunzlauer), Fujisawa, Glucona un Roquette noslēdza vispārējo ietvara nolīgumu, kura detaļas bija paredzēts izvērtēt nākošās sanāksmes laikā, kura bija paredzēta divus mēnešus vēlāk Vankūverā (Lēmuma 108. un 109. apsvērums) un ka 1987. gada 11. un 12. aprīļa sanāksmes laikā Vankūverā šie paši dalībnieki – kā arī Finnsugar – precizēja aizliegtās vienošanās īstenošanas principus (Lēmuma 112., 113., 115. un 116. apsvērums).

87 Tomēr 1987. gada 19. un 20. februāra sanāksmē Amsterdamā attiecībā uz noteikšanas principu tika nolemts iesaldēt un ievērot tirgus daļas, pamatojoties uz faktisko tirdzniecības apgrozījumu gadā vai divos iepriekšējos gados, kā referenci izmantojot 1986. gada tirdzniecības apgrozījumu (Lēmuma 108. apsvērums), un ka tirgus daļas sadalāmas atbilstoši noteiktam sadalīšanas mērogam. Šis pēdējais elements izriet no Roquette pārstāvja 1997. gada 3. marta notas, kuru Roquette ir iesniegusi administratīvā procesa laikā Komisijā. Tā rezultātā 1987. gada 19. un 20. februāra sanāksmē Amsterdamā vismaz starp dalībniekiem tika panākta vienošanās par noteiktām praktiskām detaļām, kas ļāva daļēji īstenot aizliegto vienošanos. Tāpēc nevar apstrīdēt tās īstenošanu, sākot ar šo datumu, neraugoties uz dažādiem precizējumiem, kas pievienoti pēc tam.

88 Attiecībā uz to, ka vērā nav ņemta aizliegtās vienošanās ietekmes samazināšanās norieta periodā, no Lēmuma, protams, izriet, ka tas, ka ADM neievēroja kvotas, radīja virkni strīdu starp dažādiem aizliegtās vienošanās dalībniekiem un prasības atteikties no kompensāciju sistēmas (skat. it īpaši Lēmuma 100., 200. un 209. apsvērumu). Tomēr tas, ka ADM nespēja izpildīt savu pārdošanas kvotu, kamēr pārējie aizliegtās vienošanās dalībnieki ierobežoja savu preces piedāvājumu, vēl vairāk samazināja nātrija glukonāta piedāvājumu tirgū, kas nevis samazināja, bet drīzāk nostiprināja aizliegtās vienošanās ietekmi uz tirgu.

89 Turklāt attiecībā uz Roquette apgalvojumiem par to, ka dalībnieki nav paziņojuši datus par savu pārdošanu un kvotu ievērošanu šajā norieta periodā, ir jāatzīmē, ka Roquette ir aprobežojusies ar to, ka tā, šo argumentu pamatojot, ir izvirzījusi tikai savu atteikšanos piedalīties ārējās uzraudzības sistēmā, kas tai atstāja noteiktu rīcības brīvību. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru faktiskajai rīcībai, ko, kā tā apgalvo, ir veicis uzņēmums, nav nozīmes, novērtējot aizliegtās vienošanās ietekmi uz tirgu, jo vērā ņemamā ietekme ir ietekme, kas radusies visa tā pārkāpuma rezultātā, kurā tas piedalījies (Tiesas 1999. gada 8. jūlija spriedums lietā C‑49/92 P Komisija/Anic Partecipazioni, Recueil, I‑4125. lpp., 150. un 152. punkts, un Pirmās instances tiesas 2003. gada 9. jūlija spriedums lietā T‑224/00 Archer Daniels Midland un Archer Daniels Midland Ingredients/Komisija, Recueil, II‑2597. lpp., 160. un 167. punkts). Tā rezultātā nav pamatots arī arguments par to, ka nav ņemta vērā aizliegtās vienošanās ietekmes samazināšanās norieta periodā.

90 Visbeidzot, katrā gadījumā, pat ja tiktu pierādīts, ka aizliegtā vienošanās nav tikusi īstenota sagatavošanas periodā un norieta periodā, ar to vien nepietiktu, lai apliecinātu, ka aizliegtā vienošanās nav ietekmējusi tirgu. Aizliegtās vienošanās ietekme nav obligāti cieši saistāma ar tās ilgumu. Tādējādi nevar izslēgt, ka, ja aizliegtā vienošanās neietekmē tirgu ilglaicīgā periodā, taču īstermiņa periodā tai ir postoša ietekme, šīs aizliegtās vienošanās ietekme ir tikpat būtiska kā tādas aizliegtās vienošanās ietekme, kurai ir bijusi noteikta ietekme visu tās pastāvēšanas laiku. Tā rezultātā tas, ka aizliegtā vienošanās neietekmē vai tai ir ierobežota ietekme noteiktos laika periodos, pat ja tas ir pierādīts, obligāti nepierāda, ka aizliegtā vienošanās mazāk ietekmējusi tirgu visā tās pastāvēšanas laikā.

91 Ievērojot iepriekš iztirzāto, ir jānoraida Roquette izvirzītie iebildumi, kas saistīti ar to, ka nav ņemti vērā atšķirīgi aizliegtās vienošanās periodi.

b) Par aizliegtās vienošanās mērķu neīstenošanu darbības periodā

Ievads

92 Roquette tāpat uzskata, ka aizliegtās vienošanās konkrētā ietekme ir bijusi ierobežota tās “darbības” fāzē (no 1987. gada aprīļa līdz 1990. gada maijam), ko Komisija nav pienācīgi ņēmusi vērā. Konkrētāk, Roquette atsaucas uz to, ka vērā nav ņemta aizliegtās vienošanās ierobežotā ietekme, ievērojot uzraudzības sistēmas darbības traucējumus, un aizliegtās vienošanās mērķu neīstenošana attiecībā uz kvotu ieviešanu, cenu noteikšanu un klientu sadali.

93 Šajā sakarā vispirms ir jāuzsver, ka izskatāmajā lietā Komisija nepierāda aizliegtās vienošanās ietekmi, pamatojoties tikai uz šo mērķu īstenošanu. Komisija uzskata, ka informācijas apmaiņa starp dalībniekiem, tirgus daļu detalizēta definēšana, mērķa un/vai minimālo cenu noteikšana un klientu sadale aizliegtās vienošanās dalībniekiem sanāksmju laikā pamatā apliecina aizliegtās vienošanās īstenošanu. Ievērojot šo īstenošanu un cenu attīstību nātrija glukonāta tirgū, kas saskaņā ar Komisijas viedokli izriet no Roquette mītnē atrastajām diagrammām, Komisija secināja, ka vismaz daļēji ir realizēts pirmais aizliegtās vienošanās dalībnieku izvirzītais mērķis, proti, mākslīgi saglabāt paaugstinātu nātrija glukonāta cenu (Lēmuma 354. apsvērums).

94 Tādējādi ir vēlreiz jāaplūko katrs no Roquette izvirzītajiem iebildumiem par aizliegtās vienošanās mērķu neīstenošanu, lai izlemtu, vai tie var likt apšaubīt aizliegtās vienošanās īstenošanu, kā to pierādījusi Komisija. Faktiski, ievērojot, ka aizliegtās vienošanās īstenošana ir priekšnosacījums, lai pastāvētu minētā aizliegtā vienošanās, aizliegtās vienošanās īstenošanas apšaubīšana padara neiespējamu aizliegtās vienošanās konkrētās ietekmes pastāvēšanas pierādīšanu.

Uzraudzības sistēma

– Lietas dalībnieku izvirzītie argumenti

95 Roquette apgalvo, ka uzraudzības sistēma, kas uzskatīta par galveno elementu aizliegtās vienošanās ietekmē, nemaz nedarbojās. To Komisija esot atzinusi Lēmuma 93., 172., 195. un 214. apsvērumā un Roquette uzsvērusi savā 1999. gada 22. jūlija paziņojumā par sadarbību (turpmāk tekstā – “1999. gada 22. jūlija paziņojums”), kurā bijis norādīts, ka aizliegtās vienošanās dalībnieki iesnieguši neprecīzu informāciju. Komisija tomēr, novērtējot pārkāpuma smagumu, neesot ņēmusi vērā, ka šī uzraudzības sistēma nedarbojās.

96 Komisija lūdz šo argumentāciju noraidīt.

– Pirmās instances tiesas vērtējums

97 Attiecībā uz uzraudzības sistēmām, proti, sākotnēji sistēmu, kuru nodrošināja Šveices starpnieks – trasta sabiedrība, kas apkopoja statistikas datus par aizliegtās vienošanās dalībniekiem, kā arī sistēmu, ar kuru viens no aizliegtās vienošanās dalībniekiem apkopoja dažādu aizliegtās vienošanās dalībnieku datus, lai pēc tam tos izplatītu pārējiem aizliegtās vienošanās dalībniekiem (Lēmuma 92. apsvērums), netiek apstrīdēts, ka tās nav darbojušās nevainojami, tā ka šajās sistēmās izmantotie dati neatspoguļo tirgus realitāti pilnīgi.

98 Tomēr neviens no Roquette izvirzītajiem apstākļiem neļauj apšaubīt faktu, ka aizliegtās vienošanās dalībnieki ir paziņojuši datus uzraudzības sistēmas ietvaros. Turklāt paziņotajiem datiem, pat atzīstot to aptuveno raksturu, bija noteikta nozīme un tātad lietderība no aizliegtās vienošanās dalībnieku viedokļa. Faktiski visu laiku dalībnieki nepārtrauca datu paziņošanu uzraudzības sistēmas ietvaros un tie turpināja sastapties, lai apspriestos un uz šī pamata noteiktu kvotas.

99 Tā rezultātā Komisija varēja sava Lēmuma 344. apsvērumā pārliecinoši secināt, ka dalībnieki bija ieviesuši uzraudzības sistēmu, kaut arī tā nebija nevainojama.

Kvotas

– Lietas dalībnieku izvirzītie argumenti

100 Roquette apgalvo, ka pārdošanas kvotu sistēmas izveidošanas mērķi lielā mērā neitralizēja tas, ka nedarbojās uzraudzības sistēma. Lēmuma 181., 196., 200., 209. un 225. apsvērums turklāt parāda, ka kvotu ievērošana nemitīgi radīja grūtības. Turklāt Roquette visas savas sadarbības ar Komisiju laikā vērsa tās uzmanību uz kvotu neievērošanu. Kā tā esot norādījusi savā 1999. gada 22. jūlija paziņojumā, tā visu laiku esot ražojusi un pārdevusi preci atbilstoši savai maksimālajai ražošanas kapacitātei – tādējādi izslēdzot ikvienu ideju par ražošanas vai pārdošanas ierobežojumiem – sekojot pieprasījuma attīstībai. Roquette uzsver, ka Komisija nav apstrīdējusi šo faktu, taču tā neesot to ņēmusi vērā savā vērtējumā. Tā tāpat ir norādījusi uz kvotu pārsniegšanu no noteiktu aizliegtās vienošanās dalībnieku puses, kas liekot apšaubīt Komisijas apgalvojumu par piešķirto ikgadējo daudzumu precizitāti patiesību. Visbeidzot, Roquette uzskata, ka tās analīzi apstiprina tas, ka tā ievērojami pārsniegusi piešķirtās kvotas, kā rezultātā, piemērojot citu aizliegtās vienošanās dalībnieku uzliktās sankcijas, tika pazaudēts nozīmīgs klients.

101 Roquette apstrīd Komisijas domu gājienu, kas tai, pamatojoties uz nelielu atšķirību starp kvotām, par kurām notikusi vienošanās, un faktiski pārdotajiem apjomiem, licis uzskatīt, ka dalībnieki “faktiski īstenojuši” kvotu sistēmu (Lēmuma 346. apsvērums). Saskaņā ar Roquette viedokli pie šāda secinājuma dedukcijas veidā nevarēja nonākt, pamatojoties uz dalībnieku aizliegtās vienošanās ietvaros paziņotajiem skaitļiem, jo ir bijis skaidri pierādīts, ka skaitļi lielākajā daļā gadījumu nav bijuši precīzi un ka – kvotu sistēmas gadījumā – tai nav bijis ietekmes uz tās komercpolitiku. Kvotu sistēmas neefektivitāte esot pierādīta ar to, ka aizliegtās vienošanās dalībnieki nespēja piespiest Roquette vai ADM ievērot savas kvotas. Visbeidzot, Roquette apstrīd, ka Komisija Lēmuma 347. apsvērumā būtu varējusi nolemt, ka kvotas īstenotas kā “pedantiska attīstība” tiktāl, ciktāl kvotu noteikšanas stingrību mazina kompensāciju sistēma.

102 Komisija lūdz šos argumentus noraidīt.

– Pirmās instances tiesas vērtējums

103 Attiecībā uz kvotu ņemšanu vērā no Komisijas puses Roquette uzskata, pirmkārt, ka kvotu sistēmas efektivitāti lielā mērā neitralizēja uzraudzības sistēmas nespēja darboties. Ievērojot, – kā norādīts iepriekš 98. punktā – ka iespējamie uzraudzības sistēmas trūkumi nav tādi, kas liktu apšaubīt tās īstenošanu, tie vēl jo mazāk varēja iespaidot kvotu sistēmu īstenošanu, pateicoties šai uzraudzības sistēmai.

104 Otrkārt, Roquette apgalvo, ka dalībnieki neievēroja kvotas. Ja, protams, kā to Lēmumā norādījusi Komisija, noteikti apstākļi, noteikti elementi apliecina, ka noteikti tirgus dalībnieki neievēro kvotas, ir jāuzsver, ka dalībnieki ir regulāri turpinājuši apspriest kvotas un to ievērošanu. Tas pietiekami apliecina, ka ir bijusi izstrādāta kvotu sistēma starp dalībniekiem un ka tā – vismaz daļējā veidā – tikusi īstenota. Faktiski, ja apspriešanās par kvotām būtu bijusi pilnīgi teorētiska, kā to apgalvo Roquette, dalībnieki nebūtu uzņēmušies apgrūtinājumu, turpinot apspriesties par šīm kvotām.

105 Turklāt tas pierāda, un to nav apstrīdējusi Roquette, ka daļa dalībnieku strīdējās par šo kvotu ievērošanu. Tādējādi ir apliecināts, ka pastāvēja strīds starp dalībniekiem, Finnsugar pārstāvjiem paziņojot par savu ieceri nozīmīgi palielināt savu tirgus daļu (Lēmuma 125. apsvērums). Fakts, ka Finnsugar izdarīja paziņojumu par šo ieceri un reakcija, kādu tas izsauca, ir norāde par to, ka pastāvēja sākotnējais nolīgums par kvotām un tirgus daļu sadalījumu. Tāpat pamudinājumi, kas vērsti uz to, lai ADM ievērotu savas kvotas, un Glucona neapmierinātība pēc tam, kad ADM minētās kvotas neievēroja, norāda, ka Glucona uzskatīja, ka saskaņā ar aizliegto vienošanos dalībniekiem piešķirtās kvotas ir tiem saistošas un tā rezultātā – tai saistošas ir tās pašas kvotas; tas liek domāt, ka Glucona tās attiecīgajā brīdī ievēroja (Lēmuma 193. apsvērums).

106 Treškārt, Roquette apgalvo, ka Komisija nevarēja paļauties uz dalībnieku nosūtītajiem skaitļiem aizliegtās vienošanās ietvaros, jo bija pierādīts, ka šie skaitļi vairumā gadījumu ir neprecīzi. Tā rezultātā Roquette uzskata, ka Komisija nevarēja pierādīt aizliegtās vienošanās īstenošanu, pamatojoties uz nelielajām atšķirībām starp kvotām un faktiski pārdoto apjomu.

107 Ja, protams, nevar izslēgt, ka noteikti aizliegtās vienošanās dalībnieki nosūtīja nepareizus skaitļus, kurus pārējie aizliegtās vienošanās dalībnieki uzskatīja par pareiziem, skaitļi tomēr ir savstarpēji paziņoti dalībniekiem un tirgus daļas ir precīzi aprēķinātas un sadalītas starp dalībniekiem. Šie elementi atklāj aizliegtās vienošanās īstenošanu.

108 Ceturtkārt, Roquette apgalvo, ka tas, ka ne Roquette, ne ADM nav bijis iespējams piespiest ievērot tām piešķirtās kvotas, apliecina, ka nav funkcionējusi kompensācijas sistēma. Turklāt Roquette uzskata, ka kvotu noteikšana līdz ar kompensāciju sistēmu nozīmē, ka tika samazināta to stingrība un ka tā rezultātā Komisija no tā, ka kvotas tikušas īstenotas, dedukcijas veidā nevarēja secināt, ka dalībnieki tās rūpīgi izstrādājuši.

109 Šajā sakarā ir jāatgādina, ka kompensācijas sistēma izpaudās tādējādi, ka ik gadu tika palielināta vai samazināta starpība starp uzņēmumam piešķirto ikgadējo kvotu un tā faktisko pārdošanas apjomu, šim uzņēmumam piešķirot kvotas nākamajā gadā. Tādējādi uzņēmumam, kurš viena gada ietvaros pārsniedzis tam piešķirto ikgadējo kvotu, nākamajā gadā kvota tika samazināta par starpību, kāda radusies starp tā kvotu un tā faktisko pārdošanas apjomu iepriekšējā gadā, un otrādi (Lēmuma 99. apsvērums).

110 Tomēr fakts, ka ADM un Roquette nebija iespējams piespiest ievērot tām noteiktās kvotas, obligāti nepierāda, ka kompensācijas sistēma nav tikusi īstenota. Fakts, ka ADM uzkrāja kvotas pārpalikumu salīdzinājumā ar citiem aizliegtās vienošanās dalībniekiem tādēļ, ka tā nebija spējusi izpildīt savu kvotu, tādējādi izraisot Glucona neapmierinātību (Lēmuma 193. apsvērums), pierāda, ka ADM tika atļauts neievērot kvotas un ka kompensācijas sistēma darbojās. Turklāt no tā, ka kompensācijas sistēma pēc sava rakstura mazina kvotu bardzību, nevar secināt, ka tā tikusi izstrādāta ar lielāku vai mazāku rūpību. Rūpīgais raksturs, kuru pierādījusi Komisija, katrā gadījumā attiecās tikai uz kvotu kā tādu noteikšanu. Visbeidzot, argumentā nav ņemts vērā, ka tiktāl, ciktāl izskatāmajā gadījumā kvotu stingrību nav mazinājusi kompensācijas sistēma, kompensācijas sistēma faktiski pieļauj tikai, ka atšķiras sankcijas par kvotu neievērošanu. Turklāt Roquette pati norāda, ka dalībnieks nebūtu varējis ļaunprātīgi izmantot kompensācijas sistēmu, jo, kā tas izriet no 1999. gada 22. jūlija paziņojuma, tādēļ, ka tā neievēroja kvotas, tā pazaudēja Glucona – svarīgu klientu nātrija glukonāta sektorā, un ka tas notika, piemērojot pārējo aizliegtās vienošanās dalībnieku uzliktās sankcijas.

111 Tādējādi Komisija ir pierādījusi kvotu sistēmas īstenošanu.

Cena

– Lietas dalībnieku izvirzītie argumenti

112 Roquette tāpat uzskata, ka minimālo un/vai mērķa cenu noteikšana nekad praksē nav faktiski funkcionējusi. Lēmuma 199. un 209. apsvērums un 1999. gada 22. jūlija paziņojums apliecina, ka dalībnieki neievēroja minimālās un mērķa cenas. Apliecinājums ir ietverts Lēmuma 219. apsvērumā, saskaņā ar kuru minimālās un/vai mērķa cenas ir tikušas ievērotas vienīgi attiecībā uz Glucona.

113 Turklāt Roquette uzskata, ka Komisija nav ņēmusi vērā datus, kurus tā Komisijai bija nosūtījusi un kuri ļāva konstatēt, ka atšķirība starp dalībnieku noteikto cenu un cenu, kuru izmantoja Roquette, bija ļoti nozīmīga un ka tās cena sistemātiski bija zemāka par mērķa cenu un/vai minimālo cenu. Lai ilustrētu šīs piezīmes, Roquette savā prasības pieteikumā tabulas veidā ir no jauna ietvērusi sarakstu ar saviem nozīmīgākajiem pircējiem Eiropā un savas 1989.–1994. gadā izmantotās cenas.

114 Roquette uzskata, ka visā 1999. gada 22. jūlija paziņojumā tā ir vērsusi Komisijas uzmanību uz to, ka dalībnieku noteiktā mērķa cena bija tikai teorētiska.

115 Turklāt Roquette uzskata, ka Komisijas arguments, ka nolīgumu par cenām īstenošana ir pierādīta, izmantotajām cenām tuvojoties līmenim, par kuru bija notikusi vienošanās (Lēmuma 348. apsvērums), izskatāmajā gadījumā ir pamatots tikai attiecībā uz mērķa cenām, bet ne attiecībā uz minimālajām cenām.

116 Komisija lūdz šos argumentus noraidīt.

– Pirmās instances tiesas vērtējums

117 Attiecībā uz to, ka nefunkcionēja minimālo un/vai mērķa cenu sistēma, nav apstrīdēts, ka dalībnieki noteiktos gadījumos nav piemērojuši cenas, par kurām tie bija vienojušies (skat. it īpaši Lēmuma 199. un 209. apsvērumu).

118 Tomēr no tā nevar secināt, ka šīs mērķa un/vai minimālās cenas nekad nav tikušas īstenotas. Tādējādi, kā to atzīst Roquette, no Lēmuma 219. apsvēruma izriet, ka Glucona ir ievērojusi mērķa cenas.

119 Turklāt pretēji Roquette norādītajam šis apsvērums nav vienīgais, kas apliecināja, ka daži dalībnieki piemēroja cenas, par kurām tie bija vienojušies. Tādējādi no Lēmuma 204. apsvēruma izriet, ka Jungbunzlauer iekšējā nota apliecina, ka tas ir piemērojis minimālo cenu, par kuru bija panākta vienošanās aizliegtās vienošanās sanāksmē.

120 Tātad Komisija ir saprātīgi konstatējusi, ka dalībnieku noteiktās cenas nebija tikai teorētiskas un ka dalībnieki ir īstenojuši nolīgumus par cenām, kaut arī tas nenotika sistemātiski.

121 Šo secinājumu neliek apšaubīt – pat pieņemot, ka tas ir pierādīts – fakts, ka Roquette nekad nav sekojusi cenām, kuras noteiktas ar aizliegto vienošanos, un ka tās faktiskā cena sistemātiski un nozīmīgi novirzījās no mērķa cenas. Kā norādīts iepriekš 89. punktā, posmā, kad Komisija izvērtēja pārkāpuma smaguma kvalifikāciju, Pirmās instances tiesai nav jāvērtē uzņēmumu faktiskā rīcība tiktāl, ciktāl ietekme, kas jāņem vērā, lai noteiktu vispārējo naudas sodu līmeni nav tā pati, kura izriet no faktiskās rīcības, kuru, kā apgalvo, faktiski veicis uzņēmums, bet gan ietekme, kas izriet no tā pārkāpuma kopumā, kurā tas ir piedalījies.

122 Visbeidzot, Roquette uzskata, ka izskatāmajā lietā nav pamatota Komisijas nostāja, ka aizliegtās vienošanās par mērķa cenām un pārdošanas apjomu faktiska īstenošana obligāti neprasa, ka tirgū tiek konstatētas tieši vienas un tās pašas cenas un apjomi, bet, lai pierādītu nolīguma piemērošanu, pietiek ar to, ka dalībnieku noteiktās cenas tuvojas līmenim, par kuru notikusi vienošanās (Lēmuma 348. apsvērums). Tā uzskata, ka šī Komisijas nostāja ir attiecināma tikai uz mērķa cenām, bet ne attiecībā uz minimālajām cenām. Izskatāmajā lietā pastāvēja tikai minimālās cenas. Šajā sakarā pietiek ar to, ka tiek konstatēts, ka Roquette nav pierādījusi, kādā veidā šī nostāja atšķirtos attiecībā uz minimālajām cenām.

123 Tādējādi Komisija varēja pamatoti secināt, ka dalībnieki īstenoja aizliegto vienošanos par nātrija glukonāta cenu.

Klientu sadale

– Lietas dalībnieku izvirzītie argumenti

124 Roquette apgalvo, ka tā nekad nav piedalījusies pasākumos saistībā ar klientiem un ka tā saglabāja savus aktīvus tirgus lielumā, kas apliecinot klientu apmaiņas sistēmas neefektivitāti un tādējādi liekot apšaubīt aizliegtās vienošanās ietekmi.

125 Komisija šajā sakarā neizvirza īpašus argumentus.

– Pirmās instances tiesas vērtējums

126 Attiecībā uz Roquette apgalvojumiem par klientu apmaiņas sistēmas neefektivitāti ir jāatzīmē, ka Roquette šo argumentu pamato tikai ar to, ka tā minētajā apmaiņā nepiedalījās.

127 Šāds apstāklis neļauj apstrīdēt, ka ir notikusi klientu apmaiņa starp pārējiem aizliegtās vienošanās dalībniekiem, kā tas izriet no Cīrihē 1989. gada 9. augustā notikušās sanāksmes protokola (Lēmuma 137. apsvērums) un Roquette rokrakstā veiktajām piezīmēm Hākonē [Hakone] 1989. gada 28. novembrī un 1991. gada 10. un 11. jūnijā Ženēvā notikušajās sanāksmēs (Lēmuma 148. un 177. apsvērums).

128 Katrā gadījumā, kā norādīts iepriekš 89. punktā, šajā pārkāpuma smaguma novērtēšanas posmā vērā ir jāņem tikai ietekme, kas izriet no pārkāpuma kopumā, nevis no viena pārkāpuma dalībnieka konkrētās rīcības. Tā kā Roquette iebildumi ir saistīti tikai ar pašas Roquette rīcību, šajā analīzes posmā šim argumentam nevar piekrist.

129 Tāpēc Komisija varēja pamatoti secināt, ka klientu apmaiņa starp dalībniekiem tika īstenota.

130 Visu iepriekš minēto iemeslu dēļ ir jāuzskata, ka Komisija nav pieļāvusi kļūdu, uzskatot, ka dalībnieki bija īstenojuši aizliegto vienošanos.

c) Par iebildumiem, kas saistīti ar aizliegtās vienošanās ietekmes vērā ņemšanu, pamatojoties uz “Roquette” mītnē iegūtajām diagrammām

Lietas dalībnieku izvirzītie argumenti

131 Saskaņā ar Roquette viedokli, lai parādītu aizliegtās vienošanās ietekmi, Komisija pamatojas tikai uz Roquette mītnē iegūtajām diagrammām. Kā apgalvojusi Roquette, šīs diagrammas neattiecas uz visiem dalībniekiem kopā un Komisija ir kļūdaini izdarījusi visaptverošus secinājumus par aizliegto vienošanos, balstoties uz tās konkrēto situāciju. Turklāt šajās iegūtajās diagrammās ietvertie dati ir pretrunā klientiem paredzētajām cenām, kuras Roquette iesniedza Komisijai saistībā ar savu sadarbību ar Komisiju un kas pierādīja, ka ar aizliegto vienošanos paredzētās cenas netika piemērotas. Proti, šīs diagrammas parādot, ka attiecībā uz periodu, kas sākās 1989. gadā – aizliegtās vienošanās galvenajā periodā – notika spēcīgas svārstības un samazināšanās tendence, kas ir pretrunā veiksmīgi īstenotai aizliegtajai vienošanās. Saskaņā ar Roquette viedokli Komisija tāpat savā atbildes rakstā ir atzinusi, ka tā nezināja, vai šīs diagrammas atbilst Roquette cenām vai visu aizliegtās vienošanās par nātrija glukonātu dalībnieku cenām kopā. Šīs šaubas apstiprinot, ka Komisija nav bijusi pietiekami rūpīga, lai precīzāk noskaidrotu šo diagrammu nozīmi.

132 Komisija lūdz šos argumentus noraidīt.

Pirmās instances tiesas vērtējums

133 Papildus faktam, ka Komisija izdarīja secinājumus par aizliegtās vienošanās īstenošanas pastāvēšanu no tās konkrētās ietekmes (skat. iepriekš 63. punktu), tā izsecināja aizliegtās vienošanās “konkrētās ietekmes” pastāvēšanu, balstoties uz iespējamo korelāciju starp aizliegtās vienošanas īstenošanu un cenu attīstību, kas izriet no Roquette mītnē iegūtajām divām diagrammām.

134 Šajā sakarā izrādās, ka divas diagrammas, kuras Komisija ieguva Roquette mītnē, no kurām pirmās virsraksts ir “Nātrija glukonāts – cenas attīstība Eiropā”, bet otrās virsraksts ir “Nātrija glukonāta cenas attīstība Eiropā”, no jauna izklāsta cenas attīstību. Uz šīs diagrammas ordinātas izvietotas cenas, kas izteiktas FRF/kg, uz abscisas izvietoti gadi, kas aptver laika periodu no 1977. gada līdz 1995. gadam pirmajā diagrammā un no 1979. gada līdz 1992. gadam otrajā diagrammā.

135 No pirmās diagrammas izriet, ka no 1985. gada līdz 1987. gada sākumam minimālā cena samazinās no vairāk par 8,5 FRF/kg līdz nedaudz vairāk par 4,5 FRF/kg. No 1987. gada līdz 1989. gada sākumam šī pati cena palielinās no nedaudz vairāk par 4,5 FRF/kg līdz nedaudz vairāk par 8 FRF/kg. No 1989. gada līdz 1991. gadam šī cena atkal samazinās no nedaudz vairāk par 8 FRF/kg līdz nedaudz mazāk par 7 FRF/kg, lai pēc tam, sākot ar 1991. gadu, palielinātos līdz aptuveni 7,5 FRF/kg un nostabilizētos līdz 1994. gadam. Otrā diagramma parāda līdzīgu cenu attīstību laika posmā no 1986. līdz 1992. gadam.

136 No šīm diagrammām var konstatēt, ka nolīgumu piemērošana, ar kuru tika ieviesta jauna aizliegtā vienošanās, sākot ar 1986. gadu, atbilst nozīmīgam (dubultam) cenas pieaugumam laika periodā no 1987. līdz 1989. gadam salīdzinājumā ar cenu, kāda pastāvēja 1985. gada sākumā.

137 Tomēr Roquette apgalvo, ka šajās diagrammās izmantotās cenas atbilst tās cenām, nevis cenām tirgū. Ja ir tiesa, ka šīs diagrammas nekādi neparāda, vai tās attiecas uz Roquette cenām vai visa nātrija glukonāta tirgus cenām kopumā, tomēr jānorāda, ka administratīvā procesa laikā (Lēmuma 355.–362. apsvērums) citi aizliegtās vienošanās dalībnieki ir atsaukušies uz šīm diagrammām savā argumentācijā par cenu pieaugumu laika periodā no 1987. līdz 1989. gadam. Arī ADM atsaucas uz mehānisku atgriešanos pie līmeņa, kāds tika īstenots pirms 1987. gada. Akzo atsaucas uz valūtas svārstībām (Lēmuma 357. apsvērums).

138 Apstāklis, ka citi aizliegtās vienošanās dalībnieki mēģina pamatot šajās diagrammās ietverto cenu attīstību, parāda, ka pārējie aizliegtās vienošanās dalībnieki uzskatīja, ka šīs nātrija glukonāta cenas atbilst cenām, kuras izmantoja šie dalībnieki, nevis tikai Roquette izmantotajām cenām. Tā kā nav apstrīdēts, ka aizliegtās vienošanās dalībniekiem kopā piederēja vairāk nekā 90 % liela tirgus daļa, Komisija pamatoti varēja balstīties uz šīm diagrammām, lai pierādītu aizliegtās vienošanās ietekmi uz nātrija glukonāta tirgu.

139 Roquette tāpat uzskata, ka šajās diagrammās izmantotās cenas neatbilst cenām, kuras izriet no datiem, kurus Roquette iesniedza Komisijai, sadarbojoties ar to.

140 Tomēr ir jāatzīmē, ka informācija, kuru Roquette iesniedza, sadarbojoties ar Komisiju, nepilnīgi aptver laika periodu no 1987. līdz 1989. gadam. Roquette izdarītais salīdzinājums starp minimālajām un vidusmēra faktiskajām cenām, kas ietverts pieprasījumā, pamatojoties uz šiem datiem, aptver tikai laika periodu no 1989. gada līdz 1994. gada oktobrim, tādējādi izlaižot laika periodu, kura laikā atbilstoši iegūtajām diagrammām cenu pieaugums bija visnozīmīgākais, proti, no 1987. gada līdz 1989. gada vidum. Tādējādi no Roquette 1999. gada 12. oktobra vēstules, kam pievienoti šie dati, izriet, ka šis dokuments, kurā izmantoti šie dati, atgādina Roquette nātrija glukonāta cenas attīstību no 1988. līdz 1997. gadam attiecībā uz noteiktu skaitu klientu, kuri atbilda aptuveni vienai trešdaļai tās pārdošanas apjoma pasaulē.

141 Visbeidzot, katrā gadījumā ir jāatgādina, ka faktiskajai rīcībai, kuru šķietami veicis viens no uzņēmumiem, nav nozīmes, vērtējot aizliegtās vienošanās ietekmi uz tirgu, vērā jāņem vienīgi pārkāpuma sekas (skat. iepriekš 89. punktu). Komisijai tādējādi, lai noteiktu aizliegtās vienošanās ietekmi uz nātrija glukonāta tirgu, nebija jāizvērtē tieši Roquette rīcība, jo, nosakot naudas soda vispārējo līmeni, vērā ņemamā ietekme bija ietekme, kas izrietēja no visa pārkāpuma, kurā tā bija piedalījusies, kopumā.

142 Attiecībā uz Roquette argumentu, ka svārstības un samazināšanās tendence, kas iegūtajās diagrammās novērojamas, sākot ar 1989. gadu, proti, aizliegtās vienošanās izšķirošajā periodā, nav raksturīgas, ja aizliegtā vienošanās īstenota veiksmīgi, ir jāatzīmē, ka, ja abas diagrammas parāda samazinājumu laika periodā no 1989. līdz 1991. gadam, šim cenu samazinājumam seko cenu pieaugums līdz 1992. gadam. Turklāt saskaņā ar vienu no šīm divām diagrammām šim pieaugumam līdz 1992. gadam sekoja relatīva cenu stabilitāte līdz 1995. gadam. Tādējādi nepastāv vispārēja cenu samazināšanās tendence.

143 Turklāt apstāklis, ka aizliegtās vienošanās cenas ietvēra svārstības aizliegtās vienošanās laikā, neļauj konstatēt, ka tai nav bijusi ietekme.

144 Tā rezultātā, ievērojot Roquette mītnē iegūtās diagrammas, ir noraidāmi tās iebildumi par aizliegtās vienošanās konkrētās ietekmes neesamību.

4. Par iebildumiem, kas saistīti ar to, ka Komisija, vērtējot aizliegtās vienošanās ietekmi, nav ņēmusi vērā citus apstākļus

a) Par to, ka vērā nav ņemtas tirgus īpatnības

Lietas dalībnieku izvirzītie argumenti

145 Roquette tāpat uzskata, ka Komisijai būtu bijis jāņem vērā konkrētās preces raksturīgās iezīmes, proti, tās ļoti ierobežotā loma lietotāju ražošanas izmaksās, tas, ka tirgus ir ļoti mazs un ka pastāv ļoti nozīmīga pircēju kapacitāte.

146 Komisija lūdz šos argumentus noraidīt.

Pirmās instances tiesas vērtējums

147 Kas attiecas uz tirgus ierobežotā lieluma, preces vērtības un pircēju kapacitātes vērā ņemšanu, vispirms ir jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu naudas soda apmēru nosaka, ievērojot pārkāpuma smagumu un ilgumu. Turklāt saskaņā ar Pamatnostādnēm naudas soda sākuma summa tiek noteikta, pamatojoties uz pārkāpuma smagumu, ņemot vērā pārkāpuma raksturu, tā konkrēto ietekmi uz tirgu un ģeogrāfiskā tirgus lielumu.

148 Šis juridiskais ietvars tādējādi Komisijai tieši nerada pienākumu ņemt vērā preces tirgus ierobežoto lielumu, minētās preces vērtību un pircēju varu.

149 Tomēr saskaņā ar judikatūru, novērtējot pārkāpuma smagumu, Komisijai ir pienākums ņemt vērā daudzus apstākļus, kuru raksturs un nozīme atšķiras atkarībā no attiecīgā pārkāpuma veida un attiecīgā pārkāpuma īpašajiem apstākļiem (iepriekš 46. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās Musique diffusion française u.c./Komisija, 120. punkts). Nevar izslēgt, ka starp šiem elementiem, kuri apliecina pārkāpuma smagumu, attiecīgā gadījumā varētu būt vērtība, kāda ir precei, kas ir pārkāpuma priekšmets, konkrētās preces tirgus lielums un pircēju kapacitāte.

150 Tā rezultātā, ja tirgus lielums, preces vērtība un pircēju kapacitāte ir apstākļi, kas ir jāņem vērā, lai noteiktu pārkāpuma smagumu, to nozīme atšķiras atkarībā no attiecīgā pārkāpuma īpašajiem apstākļiem.

151 Izskatāmajā lietā pārkāpums īpaši attiecas uz aizliegtu vienošanos par cenu, kas pēc sava rakstura ir ļoti smags pārkāpums. Turklāt uzņēmumi, kas ir aizliegtās vienošanās dalībnieki, kopā apgādā vairāk nekā 90 % pasaules tirgus un 95 % Eiropas tirgus (Lēmuma 9. apsvērums). Visbeidzot, šķiet, ka nātrija glukonāts ir viela, kas primāri tiek izmantota virknē ļoti atšķirīgu izstrādājumu, tādējādi iespaidojot vairākus tirgus (Lēmuma 6. un 8. apsvērums). Šajā kontekstā konkrētā tirgus nelielajam apmēram, ierobežotajai preces vērtībai un pircēju kapacitātei, pieņemot, ka tie ir pierādīti, ir tikai neliela nozīme salīdzinājumā ar citu pārkāpuma smagumu apliecinošo apstākļu kopumu.

152 Katrā gadījumā ir jāņem vērā, ka Komisija uzskatīja, ka pārkāpums ir atzīstams par ļoti smagu Pamatnostādņu izpratnē, kuras attiecībā uz šādiem gadījumiem noteic, ka Komisija var “paredzēt” sākuma summu, kas pārsniedz 20 miljonus EUR. Tomēr izskatāmajā gadījumā no Lēmuma 385. apsvēruma izriet, ka Komisija noteica sākuma summu tikai 10 miljonu EUR apmērā pirmajā kategorijā ietvertajiem uzņēmumiem un 5 miljonu EUR apmērā otrajā kategorijā ietvertajiem uzņēmumiem, kas atbilst pusei, pat tikai vienai ceturtdaļai no apmēra, kuru atbilstoši Pamatnostādnēm tā būtu varējusi “paredzēt” par ļoti smagiem pārkāpumiem.

153 Šī naudas soda sākuma summas noteikšana apliecina, – kā Komisija ir norādījusi Lēmuma 377. apsvērumā attiecībā uz tirgus lielumu – ka tā ir īpaši ņēmusi vērā šos apstākļus.

154 Šo iemeslu dēļ ir jānoraida Roquette iebildumi par to, ka vērā nav ņemts tirgus ierobežotais lielums, nelielā konkrētās preces vērtība un pircēju kapacitāte.

b) Pircēju viedokļa vērā neņemšana

Lietas dalībnieku izvirzītie argumenti

155 Roquette uzskata, ka Komisija, nosakot naudas sodu, nav ņēmusi vērā pircēju viedokli, kas atspoguļo pieprasījuma būtību sektorā. Saskaņā ar Roquette viedokli, ja Komisija ir izvaicājusi pircējus par aizliegtās vienošanās ietekmi, tā ir uzskatījusi, ka izmeklēšanā iegūtie elementi esot bijuši “nepieciešami”, lai konstatētu šo ietekmi. Attiecībā uz Komisijas secinājumiem, kas ietverti Lēmuma 368. apsvērumā, pircēju viedoklis, kas apliecina, ka aizliegtā vienošanās nav atstājusi ietekmi, neesot ņemts vērā.

156 Saskaņā ar Roquette viedokli nātrija glukonāta izmantotāju atbildes uz Komisijas anketu pierāda, ka aizliegtās vienošanās aptvertajā laika periodā, proti, no 1989. gada līdz 1994. gada oktobrim, neesot ticis novērots nekāds nātrija glukonāta cenas pieaugums. Tieši pretēji, noteikti pircēji esot konstatējuši šīs cenas pazemināšanos. Turklāt neviens no pircējiem neesot sastapies ar atteikumu pārdot nātrija glukonātu. Visbeidzot, tikai divi pircēji esot uzskatījuši, ka tirgū nav pastāvējusi intensīva konkurence, deviņi pircēji – ka tajā pastāvējusi normāla konkurence, un pieci pircēji esot deklarējuši, ka nespēj par to izteikties.

157 Pakārtoti Roquette apgalvo, ka samērā neitrālas pircēju atbildes ir tāpēc, ka konkrētajā tirgū, kā tas ir attiecībā uz daudziem izejvielu tirgiem, nepastāv nozīmīgas cenu atšķirības. Turklāt tā apgalvo, ka katrā no nātrija glukonāta tirgiem pastāv konkurenti, kuru nozīme ir ievērojama.

158 Komisija lūdz šo argumentāciju noraidīt.

Pirmās instances tiesas vērtējums

159 Attiecībā uz Roquette argumentiem par pircēju viedokļa vērā ņemšanu ir jāatgādina, ka Komisija Lēmuma 368. apsvērumā uzskatīja, ka, pirmkārt, pircēju atbildes uz informācijas pieprasījumu neļauj izdarīt secinājumus par aizliegtās vienošanās sekām un, otrkārt, ka pircēju atbildes uz jautājumu par nozīmīgu cenu paaugstināšanos kopš 1992. gada 1. janvāra atbilst diagrammām, kas iegūtas Roquette mītnē, no kā izriet, ka 1992. gadā cenas ir nedaudz samazinājušās pirms to nostabilizēšanās.

160 Turpinājumā ir jāuzsver, ka, ievērojot anketā ietvertos jautājumus, attiecīgo pircēju atbildes attiecas tikai uz laika posmu pēc 1992. gada 1. janvāra. Tāpēc, pat ja tie būtu pamatoti, Roquette iebildumi neļauj apšaubīt Komisijas veikto aizliegtās vienošanās ietekmes vērtējumu pirms 1992. gada 1. janvāra.

161 Visbeidzot, tāpat būtu jāatgādina, kā norādīts iepriekš 135. punktā, ka no Roquette mītnē iegūtajām diagrammām izriet, ka, sākot ar 1992. gadu, ir atzīstams, ka nātrija glukonāta cena nedaudz samazinājās, pēc tam stabilizējoties līdz 1995. gadam.

162 No izskatāmajā lietā aptaujāto pircēju atbildēm izriet, ka vairākums šo pircēju uzskatīja, ka nātrija glukonāta tirgū pastāvējusi normāla vai ne pārāk intensīva konkurence. Šie apsvērumi tomēr nav tādi, kas var mazināt nozīmi relatīvajiem pierādījumiem par nātrija glukonāta cenas attīstību pēc 1992. gada, kas izriet no Roquette mītnē iegūtajām diagrammām. Faktiski normāla vai ne pārāk intensīva konkurence var izpausties kā tirgus cenas pazemināšanās, kam seko tās relatīva stabilitāte, kā tas izriet no vienas no Roquette mītnē iegūtajām diagrammām attiecībā uz laika periodu pēc 1992. gada. Tomēr tas nepierāda, ka šīs cenas atbilst cenām, kādas būtu pastāvējušas konkurējošā tirgū. Faktiski pirms šīs pazemināšanās, kam sekoja relatīva stabilizācija, notika nozīmīga cenas paaugstināšanās, kas tika konstatēta, sākot ar aizliegtās vienošanās īstenošanu.

163 Tāpēc Komisijai bija tiesības secināt, ka pircēju atbildes atbilst Roquette mītnē iegūtajām diagrammām, un tā nevarēja izdarīt īpašus secinājumus par aizliegtās vienošanās ietekmi.

164 Šo secinājumu neliek apšaubīt citi Roquette argumenti šajā sakarā.

165 Tādējādi, tas, ka pircēji uzskatīja, ka pārdošana netika atteikta, neļauj obligāti secināt, ka pastāvēja efektīva konkurence. Faktiski, abstrakti lemjot par to, pārdošanas atteikums ir pārkāpums noteiktu valstu tiesību sistēmās – ja šāds atteikums varētu būt spēcīga norāde par tirgu, kurā ir konkurences traucējumi, šāda atteikuma nepastāvēšana obligāti nepierāda, ka tirgū pastāv konkurence.

166 Nav atbalstāmi argumenti, kurus Roquette saista ar konkurentu nozīmi konkrētajā tirgū un ar faktu – kā vairumā izejvielu tirgu – ka nevar konstatēt nozīmīgas cenu atšķirības. Roquette nav pierādījusi, ka šie apstākļi ir faktiski ļāvuši ierobežot aizliegtās vienošanās ietekmi, kā tas izriet no Roquette mītnē iegūtajām diagrammām.

167 Visbeidzot, izskatāmajā lietā nevar atbalstīt Roquette argumentu, ka Komisijas veiktā pircēju izjautāšana saskaņā ar Regulas Nr. 17 11. pantu liek domāt, ka to atbildes bija nepieciešamas, lai konstatētu pārkāpuma ietekmi. Šis arguments nozīmē, ka Komisija nav ņēmusi vērā pircēju atbildes. Kā norādīts iepriekš, pircēju atbildes nepadara par spēkā neesošiem Komisijas secinājumus, kas pieņemti, pamatojoties uz Roquette mītnē iegūtajām diagrammām, un tāpēc ir jāuzskata, ka tās ir pienācīgi ņemtas vērā.

168 Šajā sakarā vēl ir svarīgi uzsvērt, ka, ja Regulas Nr. 17 11. pants paredz, ka Komisija drīkst apkopot visu nepieciešamo informāciju no uzņēmumiem, izpildot tai uzliktos pienākumus, fakts, ka Komisija izlemj apkopot noteiktu informāciju no uzņēmumiem, iepriekš nenosaka šīs informācijas atbilstību, lai pierādītu pārkāpuma ietekmi.

169 Iepriekš minēto iemeslu dēļ ir jānoraida Roquette argumenti, kas pamatoti ar to, ka vērā nav ņemtas pircēju atbildes.

c) Aizdomu pilnās gaisotnes vērā neņemšana

Lietas dalībnieku izvirzītie argumenti

170 Roquette uzskata, ka Komisija, vērtējot naudas soda apmēru, nav ņēmusi vērā vispārējo aizdomu pilno gaisotni, kas esot iespaidojusi aizliegtās vienošanās funkcionēšanu un tā rezultātā ierobežojusi tās ietekmi uz tirgu. No Roquette viedokļa šī vispārējā aizdomu pilnā gaisotne tomēr skaidri izriet no Lēmuma 100., 187.–197., 208., 214., 216., 225., 227. un 232. apsvēruma.

171 Komisija lūdz šos argumentus noraidīt.

Pirmās instances tiesas vērtējums

172 Vispirms attiecībā uz to, ka vērā nav ņemta aizdomu pilnā gaisotne, ir jāuzsver, ka slepenās aizliegtās vienošanās bieži vien būtībā tiek noslēgtas aizdomu pilnā gaisotnē.

173 Tā kā aizliegtās vienošanās dalībnieki bija seni konkurenti, kas, pieņemot vienpusēju lēmumu, būtu varējuši atgūt savu brīvību un, ņemot vērā aizliegtās vienošanās dalībnieku potenciāli konkurējošo raksturu un to ekonomiskās intereses konkurencē, ievērojot it īpaši faktu, ka tā attiecās uz tirgus sadalīšanu starp ražotājiem, kuriem noteiktos gadījumos bija kapacitāte saražot vairāk produkcijas nekā nepieciešams, izskatāmajā lietā var saprātīgi uzskatīt, ka aizliegtā vienošanās darbojusies aizdomu pilnā gaisotnē.

174 Tomēr aizdomu pilnas gaisotnes pastāvēšana obligāti neiespaido aizliegtās vienošanās konkrēto ietekmi. Izskatāmajā lietā Roquette nav pierādījusi, ka aizdomu pilnā gaisotne liek apšaubīt aizliegtās vienošanās ietekmi, kā to konstatējusi Komisija savā Lēmumā.

175 Tā rezultātā ir jānoraida Roquette arguments, kas saistīts ar to, ka vērā nav ņemta aizdomu pilnā gaisotne.

176 Visu iepriekš minēto iemeslu dēļ ir jāsecina, ka Roquette izvirzītie argumenti neļauj apšaubīt aizliegtās vienošanās konkrēto ietekmi, kā to ir konstatējusi Komisija savā Lēmumā.

D – Par to, ka “Roquette” ir ierobežojusi aizliegtās vienošanās ietekmi

a) Lietas dalībnieku izvirzītie argumenti

177 Attiecībā uz pārkāpuma smagumu Roquette turklāt uzskata, ka Komisija nav ņēmusi vērā tās rīcību, kas ir ļāvusi ierobežot aizliegtās vienošanās pret konkurenci vērsto ietekmi. Tas, ka Komisija nav to ņēmusi vērā, esot Regulas Nr. 17 15. panta, samērīguma principa un vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums.

178 Komisija lūdz šo argumentu noraidīt.

b) Pirmās instances