ĢENERĀLADVOKĀTA FILIPA LEŽĒ [PHILIPPE LÉGER] SECINĀJUMI,

sniegti 2006. gada 21. septembrī ( )

Lieta C‑183/05

Eiropas Kopienu Komisija

pret

Īriju

Valsts pienākumu neizpilde – Direktīva 92/43/EEK – Dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzība – Kopienā nozīmīgu sugu stingra aizsardzība

1. Ar šo prasību Eiropas Kopienu Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka, neveikdama visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Direktīvas 92/43/EEK ( ) 12. panta 1. punktu, un paturēdama spēkā valsts tiesību normas, kas nav saderīgas ar šīs direktīvas 12. panta 1. punktu un 16. pantu, Īrija nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šī direktīva.

I – Atbilstošās tiesību normas

2. Dzīvotņu direktīvas galvenais mērķis ir veicināt bioloģisko daudzveidību, saglabājot dabiskās dzīvotnes, savvaļas floru un faunu dalībvalstu, kurās piemērojams Līgums par Eiropas Savienību, teritorijā ( ).

3. Ūdrs, visi vaļveidīgie, jūras bruņurupucis ( ), smilšu krupis ( ), Kerijas gliemis ( ) un visas sikspārņu sugas ietilpst Dzīvotņu direktīvas IV pielikuma a) daļā. Šajā pielikumā uzskaitītās sugas ir Kopienā nozīmīgas sugas, kurām ir vajadzīga stingra aizsardzība.

4. Dzīvotņu direktīvas 12. pants ir šāds:

“1. Dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai IV pielikuma a) daļā uzskaitītajām dzīvnieku sugām to dabiskās izplatības areālā izveidotu stingras aizsardzības sistēmu, aizliedzot:

a) minēto sugu īpatņu visu veidu apzinātu gūstīšanu vai nonāvēšanu savvaļā;

b) minēto sugu īpatņu apzinātu traucēšanu, jo īpaši to vairošanās, mazuļu attīstības, ziemas guļas un migrāciju laikā;

c) apzinātu postīšanu vai olu vākšanu savvaļā;

d) vairošanās vai atpūtas vietu noplicināšanu vai iznīcināšanu.

2. Attiecībā uz minētajām sugām dalībvalstis aizliedz savvaļā iegūtu īpatņu turēšanu, transportēšanu un pārdošanu vai apmaiņu, un to piedāvāšanu pārdošanai vai apmaiņai, izņemot gadījumus, kad īpatnis likumīgi iegūts pirms šīs direktīvas ieviešanas.

3. Šā panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā un 2. punktā minētos aizliegumus piemēro visā to dzīvnieku dzīves ciklā, uz kuriem attiecas šis pants.

4. Dalībvalstis izveido sistēmu, lai kontrolētu IV pielikuma a) daļā uzskaitīto dzīvnieku sugu īpatņu nejaušas sagūstīšanas un nonāvēšanas gadījumus. Ņemot vērā savākto informāciju, dalībvalstis veic turpmāku izpēti vai piemēro aizsardzības pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu to, ka nejaušas sagūstīšanas un nonāvēšanas gadījumiem nav būtiska negatīva ietekme uz attiecīgajām sugām.”

5. Dzīvotņu direktīvas 13. pantā ir arī paredzēta IV pielikuma b) daļā uzskaitīto augu sugu stingra aizsardzība. Aizliedz:

“a) šādu augu apzinātu plūkšanu, vākšanu, griešanu, izraušanu ar saknēm vai iznīcināšanu to dabiskās izplatības areālā savvaļā;

b) savvaļā iegūtu šādu sugu īpatņu turēšanu, transportēšanu un pārdošanu vai apmaiņu, un to piedāvāšanu pārdošanai vai apmaiņai, izņemot gadījumus, kad īpatnis likumīgi iegūts pirms šīs direktīvas ieviešanas.”

6. Dzīvotņu direktīvas 16. panta 1. punktā ir noteikts šādi:

“1. Ja nav apmierinošas alternatīvas un ja netiek kaitēts attiecīgo sugu populāciju saglabāšanai labvēlīgā aizsardzības statusā to dabiskās izplatības areālā, dalībvalstis drīkst atkāpties no 12., 13., 14. panta un 15. panta a) un b) punkta noteikumiem, lai:

a) aizsargātu savvaļas faunu un floru un saglabātu dabiskās dzīvotnes;

b) novērstu nopietnu kaitējumu, jo īpaši labībai, mājlopiem, mežiem, zivsaimniecībai un ūdeņiem un citiem īpašuma veidiem;

c) rūpētos par veselības aizsardzību un sabiedrības drošību vai obligāti ievērotu citas sevišķi svarīgas sabiedrības intereses, tostarp sociāla vai ekonomiska rakstura intereses un videi primāri svarīgas labvēlīgas pārveides;

d) izpētes un izglītības nolūkā atjaunotu minēto sugu populācijas un reintroducētu minētās sugas, un veiktu šī mērķa sasniegšanai vajadzīgās vairošanas darbības, tostarp augu mākslīgo pavairošanu;

e) stingri noteiktos apstākļos pēc izvēles principa un ierobežotā apmērā atļautu IV pielikumā uzskaitīto sugu atsevišķu īpatņu ieguvi vai turēšanu ierobežotā skaitā, ko nosaka kompetentās valsts iestādes.”

7. Dzīvotņu direktīvas 16. panta 2. punktā ir paredzēts, ka, pamatojoties uz minētā panta 1. punktā noteikto, dalībvalstis reizi divos gados nosūta Komisijai komitejas noteiktā formā sagatavotu ziņojumu par atkāpēm, kas izdarītas saskaņā ar 1. punktu. Komisija sniedz atzinumu par šīm atkāpēm ne vēlāk kā divpadsmit mēnešu laikā pēc ziņojuma saņemšanas, kā arī sniedz pārskatu komitejai.

8. Minētās direktīvas 16. panta 3. punktā ir uzskaitīta ziņojumā ietveramā informācija.

9. Dzīvotņu direktīva stājās spēkā 1994. gada 21. maijā.

II – Pirmstiesas procedūra

10. 2002. gada 18. oktobrī Komisija konstatēja vairākus trūkumus Dzīvotņu direktīvas transpozīcijā Īrijas tiesībās. Pirmkārt, Īrija nav attiecinājusi 12. panta 2. punkta un 13. panta transpozīciju uz Dzīvotņu direktīvas IV pielikumā uzskaitītajām sugām, kuras Īrijā parasti nedzīvo. Otrkārt, Īrija nav veikusi īpašos pasākumus Dzīvotņu direktīvas IV pielikuma a) daļā paredzēto sugu stingras aizsardzības sistēmas izveidei, kā tas paredzēts šīs direktīvas 12. panta 1. punktā. Treškārt, Īrija nav izveidojusi kontroles sistēmu attiecībā uz Dzīvotņu direktīvas IV pielikuma a) daļā uzskaitīto sugu dzīvnieku sagūstīšanu vai nejaušu nonāvēšanu, kā to paredz šīs direktīvas 12. panta 4. punkts. Visbeidzot, Komisija ir konstatējusi, ka Īrijas tiesību aktos ir normas, kuras ir pretrunā gan Dzīvotņu direktīvas 12. pantam, gan arī tās 16. pantam. Tā ir nosūtījusi Īrijai brīdinājuma rakstu, lai tā varētu sniegt savus apsvērumus šajā sakarā.

11. Ar 2002. gada 20. decembra vēstuli Īrijas iestādes piekrita, ka Īrijas tiesību aktu īpašās normas, ar kurām transponē Dzīvotņu direktīvas 12. panta 2. punktu un 13. pantu, aprobežojas ar šīs direktīvas IV pielikuma a) un b) daļā uzskaitītajām sugām, kuras ir sastopamas Īrijas teritorijā. Iestādes Komisijai paziņoja par tiesību normu, kas regulē dzīvotnes, esamību Īrijas tiesībās, kuras vajadzības gadījumā ļauj piemērot stingras aizsardzības sistēmu, kā tas paredzēts minētās direktīvas 12. panta 2. punktā un 13. pantā.

12. Turklāt Īrijas iestādes veica vairākus pasākumus, lai saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 12. panta 1. punktu efektīvi piemērotu stingras aizsardzības sistēmu šīs direktīvas IV pielikuma a) daļā paredzētajām dzīvnieku sugām.

13. Komisija, uzskatīdama Īrijas atbildi par neapmierinošu, tai 2003. gada 11. jūlijā nosūtīja argumentētu atzinumu, kurā atkārtoja brīdinājuma vēstulē ietvertos apsvērumus. Komisija lūdza Īriju divu mēnešu laikā no argumentētā atzinuma saņemšanas dienas veikt vajadzīgos pasākumus tā prasību izpildei.

14. Īrija 2003. gada 12. septembrī atbildēja uz argumentēto atzinumu, informējot Komisiju, ka tā ir piedāvājusi ar noteikumu palīdzību piemērot Dzīvotņu direktīvas 12. panta 2. punktu un 13. panta 1. punkta b) apakšpunktu visām šīs direktīvas IV pielikuma a) un b) daļā minētajām sugām. Tā arī norādīja, ka noraida Komisijas interpretāciju, ka Īrijas tiesību aktos ir nepareizi īstenots Dzīvotņu direktīvas 12. un 16. pants. Turklāt Īrija ir darījusi zināmu 2002. gada aizsardzības plānu attiecībā uz smilšu krupi un informējusi Komisiju par kontroles mehānismiem un šajā jomā veiktajām iniciatīvām attiecībā uz šo sugu, sikspārņu sugām, ūdriem un jūras bruņurupučiem. Īrija piebilda, ka darīs zināmu informāciju arī par Kerijas gliemi un vaļveidīgajiem.

15. 2004. gada 8. janvārī tā Komisijai nosūtīja papildu informāciju saistībā ar argumentēto atzinumu. Tā norāda, ka tiek izstrādāti četri sugu rīcības plāni (turpmāk tekstā – “SRP”); 2004. gada martā tie tiks pabeigti attiecībā uz vienu zīdītāju, vienu putnu, zivi un augu, un uz to pamata tiks ieviesti SRP ūdriem, sikspārņu sugām, smilšu krupjiem, Kerijas gliemjiem un Kilarnijas papardi ( ); šie SRP visticamāk tiks pabeigti 2005. gada septembrī. Attiecībā uz vaļveidīgajiem Īrija norāda, ka šīs sugas sagādā īpašas grūtības un ka tiks uzsākti pētījumi par piemērotākajiem šo sugu aizsardzības līdzekļiem Īrijas teritoriālajos ūdeņos.

16. Uzskatīdama, ka sniegtā atbilde nav pietiekama, lai secinātu, ka Īrija ir izpildījusi tai ar Dzīvotņu direktīvu uzliktos pienākumus, Komisija nolēma celt šo prasību.

III – Prasība

17. Savas prasības pamatojumam Komisija izvirza šādus trīs iebildumus:

– Dzīvotņu direktīvas 12. panta 2. punkta un 13. panta nepilnīga transpozīcija attiecībā uz šīs direktīvas IV pielikumā uzskaitītajām sugām un tām, kuras parasti Īrijā nav sastopamas;

– īpašu pasākumu nepieņemšana, lai efektīvi īstenotu minētās direktīvas 12. panta 1. punktā paredzēto stingras aizsardzības sistēmu;

– tiesību normas Īrijas tiesību aktos, kuras nav saderīgas nedz ar Dzīvotņu direktīvas 12. pantu, nedz arī ar tās 16. pantu.

18. Ņemot vērā Īrijas sniegtās atbildes Komisija uzskata, ka Īrijas tiesību akti turpmāk būs atbilstoši šīs direktīvas 12. panta 2. punktam un 13. pantam. Tādēļ Komisija pirmo iebildumu atcēla.

19. Tādējādi iepriekš norādītajā secībā ir jāpārbauda pārējie divi iebildumi.

IV – Vērtējums

A – Par otro iebildumu

20. Vispirms ir jāatgādina, ka saskaņā ar EKL 249. panta trešo daļu direktīva uzliek saistības visām dalībvalstīm, kurām direktīva adresēta, attiecībā uz sasniedzamo rezultātu, bet ļauj šo valstu kompetentajām iestādēm noteikt formu un metodes attiecīgās direktīvas ieviešanai valsts tiesībās. Tomēr saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ( ), ja ar direktīvas transponēšanu valsts tiesībās noteikti neprasa tās satura formālu un tekstuālu pārņemšanu skaidrā un īpašā tiesību normā, tā vietā, lai pārnestu saturu, var aprobežoties ar vispārīgu juridisko kontekstu, ievērojot nosacījumu, ka šāda pārnešana efektīvi nodrošina pilnīgu direktīvas piemērošanu skaidrā un precīzā veidā.

21. Šajā sakarā ir svarīgi katrā konkrētā gadījumā noteikt direktīvā, ar ko tiek pamatota prasība par pienākumu neizpildi, ietvertās normas raksturu, lai noteiktu dalībvalstīm uzliktā transponēšanas pienākuma apjomu ( ).

22. No Dzīvotņu direktīvas ceturtā un vienpadsmitā apsvēruma izriet, ka apdraudētās dzīvotnes un sugas ir daļa no Eiropas Kopienas dabas mantojuma un ka dalībvalstīm ir jāveic pasākumi prioritāro dabisko dzīvotņu un sugu saglabāšanas veicināšanai. Tiesa attiecībā uz minēto direktīvu un it īpaši attiecībā uz tās 12. panta 1. punktu ir arī atzinusi, ka transponēšanas precizitātei ir īpaša nozīme tādos gadījumos kā šis, kad kopējā mantojuma apsaimniekošana to teritorijā ir uzticēta dalībvalstīm ( ).

23. No tā izriet, ka saskaņā ar Dzīvotņu direktīvu, kas paredz kompleksas un tehniskas normas vides tiesību jomā, dalībvalstīm ir īpaši jānodrošina, lai to tiesību akti, kas paredzēti šīs direktīvas transponēšanai, būtu skaidri un precīzi ( ).

24. Vēl jāpiezīmē, ka šīs direktīvas 12. panta 1. punkts neparedz, ka dalībvalstīm ir jāpieņem ne tikai pilnīgs tiesiskais regulējums, bet arī jāīsteno konkrēti un specifiski aizsardzības pasākumi ( ). Tiesa ir arī atzinusi, ka saskaņā ar minētajā 12. panta 1. punktā paredzēto stingras aizsardzības sistēmu ir jāveic saskaņoti un koordinēti aizsardzības pasākumi ( ).

25. Saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 2. panta 1. un 2. punktu šīs direktīvas 12. panta 1. punkta transponēšanas pasākumu mērķim ir jābūt bioloģiskās daudzveidības sekmēšanai, saglabājot vai atjaunojot Kopienā nozīmīgu dabisko dzīvotņu un savvaļas faunas un floras sugu labvēlīgu aizsardzības statusu.

26. Saskaņā ar minētās direktīvas 1. panta e) un i) apakšpunktu “aizsardzības statusu” uzskata par “labvēlīgu”, ja “[dzīvotnes] dabiskās izplatības areāls un teritorijas, ko tā aizņem šā areāla robežās, ir stabilas vai paplašinās” un “attiecīgo sugu populācijas dinamikas dati liecina, ka ilgtermiņā suga sevi atražo un ir dzīvotspējīga konkrētās dabiskās dzīvotnes sastāvdaļa”.

27. Manuprāt, dabisko dzīvotņu un labvēlīga aizsardzības statusa Dzīvotņu direktīvas IV pielikumā uzskaitīto dzīvotņu un sugu labvēlīga aizsardzības statusa saglabāšanai ir nepieciešama precīza kontroles un uzraudzības pasākumu veikšana. Es uzskatu, ka, izveidojot sarakstu ar sugām, kurām nepieciešama stingra aizsardzība, Kopienu likumdevējs ir vēlējies tās nošķirt no pārējām savvaļas floras un faunas sugām it īpaši tādēļ, ka šīs direktīvas IV pielikumā uzskaitītās sugas un to dzīvotnes ir visvieglāk iznīcināmas ( ).

28. Turklāt es uzskatu, ka IV pielikumā paredzēto sugu stingrai aizsardzībai vispirms ir jābūt labām zināšanām par katru sugu, tās atpūtas un vairošanās areāliem vai arī iespējamiem tās apdraudējumiem. Manuprāt, tādēļ ir nepieciešams ilglaicīgs šo sugu monitorings. Tiesa jau iepriekš minētajā spriedumā lietā Komisija/Apvienotā Karaliste ir atzinusi, ka “pienākums veikt [Dzīvotņu direktīvas 11. pantā paredzēto] monitoringu ir būtiska [šīs direktīvas] lietderīgā iedarbība un ka tas būtu jātransponē skaidri un precīzi” ( ).

29. Izskatāmajā lietā ir skaidrs, ka Īrijas teritorijā mīt vairākas no Dzīvotņu direktīvas IV pielikumā uzskaitītajām sugām. Nav apstrīdēts, ka vissvarīgākie – skaita un izplatības ziņā – ir sikspārņi un vaļveidīgie, kuru dažas sugas ir aizsargātas ar minēto IV pielikumu. Citas IV pielikumā minētas Īrijā mītošās sugas ir ūdrs, smilšu krupis, jūras bruņurupucis un Kerijas gliemis.

30. Ņemot vērā šos apsvērumus, ir jāizvērtē pamatotība otrajam iebildumam par to, ka nav specifisku pasākumu Dzīvotņu direktīvas 12. panta 1. punktā paredzētās stingras aizsardzības sistēmas īstenošanai.

31. Šī iebilduma pamatošanai Komisija izvirza septiņus argumentus.

1) Par pirmo argumentu

32. Komisija pārmet Īrijai, ka tā nav ieviesusi Dzīvotņu direktīvas 12. panta 1. punktā paredzēto stingras aizsardzības sistēmu attiecībā uz ūdru un Kerijas gliemi, jo neviena no šīm divām sugām nav ietverta 1997. gadā pieņemtajā European Communities (Natural Habitats) Regulations [Eiropas Kopienu (dabisko dzīvotņu) regulējums].

33. Attiecībā uz šo pirmo argumentu Komisija norāda, ka tā ir apmierināta ar Īrijas sniegto atbildi saistībā ar ūdru un Kerijas gliemi. Tādēļ es uzskatu, ka šī argumenta pamatotība nav jāpārbauda.

2) Par otro argumentu

34. Komisija atsaucas uz paralēlas 1976. gadā iedibinātas izņēmumu sistēmas pastāvēšanu Īrijas tiesībās attiecībā uz savvaļas floru un faunu, kurā grozījumi izdarīti ar 2000. gada Likumu par savvaļas floru un faunu (turpmāk tekstā – “Wildlife Act 1976”), kas ietekmē specifisku pasākumu veikšanu Dzīvotņu direktīvas IV pielikumā uzskaitīto sugu stingras aizsardzības sistēmas īstenošanai.

35. Tā kā šis arguments ir formulēts tāpat kā trešais iebildums, es uzskatu, ka tie ir jāapvieno un to pamatotība jāpārbauda kopā.

3) Par trešo argumentu

36. Komisija uzskata, ka SRP, kas ir efektīvs līdzeklis Dzīvotņu direktīvas 12. panta 1. punkta īstenošanai, vēl nav izstrādāti, izņemot attiecībā uz smilšu krupi. Īrijas veiktie īpašie pasākumi veido nesaskanīgu un nepilnīgu kopumu, kas nav uzskatāms par atbilstošu stingras aizsardzības sistēmu Dzīvotņu direktīvas izpratnē. Komisija uzskata, ka tikai attiecībā uz smilšu krupi situācija ir apmierinoša.

37. Komisija uzskata, ka frāze “notiek izpilde”, ko lieto Īrija, lai pamatotu citu SRP publicēšanu nākotnē, nevieš nekādu skaidrību par nākamo SRP galējo veidolu un publicēšanas datumu.

38. Īrija atzīst, ka Dzīvotņu direktīvas IV pielikuma a) daļā minētajām sugām plāni ir vēl jāpabeidz un jāpublicē. Tā precizē, ka pārējo SRP – kuros domāts ietvert visas minētajā IV pielikumā uzskaitītās sugas – publicēšana ir izpildes stadijā.

39. Es, gluži kā Komisija, uzskatu, ka SRP ir efektīvs līdzeklis Dzīvotņu direktīvas 12. panta 1. punktā paredzētās stingras aizsardzības sistēmas prasības izpildei. Tajā ir ietverta svarīga informācija par sugu, par tās dzīvotnēm, kā arī tās atpūtas un vairošanās areāliem, un tajā ir formulēti specifiski ieteikumi ar mērķi nodrošināt attiecīgās sugas labu saglabāšanu.

40. Īrijas izveidotais SRP attiecībā uz smilšu krupi ( ), manuprāt, atbilst minētā 12. panta 1. punkta prasībām. Tas ļauj uzzināt vairāk par smilšu krupja vairošanās vietām, kā arī izveidot jaunus sugai piemērotus dīķus. Šīs sugas vairošanās sistemātiskās uzraudzības programma tika ieviesta 2004. gadā un tika pagarināta attiecībā uz 2005. un 2006. gadu.

41. Tomēr attiecībā uz citām Dzīvotņu direktīvas IV pielikumā minētajām sugām Īrija atzīst, ka attiecīgie plāni vēl ir jāpabeidz un jāpublicē, piebilstot, ka citu SRP publicēšanas programma, kurā būs ietvertas visas IV pielikumā uzskaitītās sugas, “tiek izpildīta”.

42. Pietiek atgādināt, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru pienākumu neizpildes esamība ir jāvērtē atkarībā no situācijas dalībvalstī, kāda tā ir, beidzoties argumentētajā atzinumā noteiktajam termiņam ( ).

43. Tā kā SRP Dzīvotņu direktīvas IV pielikumā minētajām sugām argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigšanās dienā, 2003. gada 11. septembrī, nebija izstrādāti, ir jāatzīst, ka trešais arguments ir pamatots.

4) Par ceturto argumentu

44. Komisija uzskata, ka tas vien, ka pastāv ierēdņu, kas uz pilnu laiku ir nodarbināti ar sugu saglabāšanas jautājumiem, tīkls, nenozīmē, ka ir veikti pasākumi, lai efektīvi īstenotu Dzīvotņu direktīvas 12. panta 1. punktā paredzēto stingras aizsardzības sistēmu. Komisija, piemēram, min rokasgrāmatu par smilšu krupi ( ), no kuras izriet, ka kompetentās iestādes “ir atbildīgas arī par citiem jautājumiem un plašām jomām un [..] ka tām netrūkst laika, lai sistemātiski uzraudzītu smilšu krupju populāciju”.

45. Šajā sakarā Īrija nopietnus iebildumus Komisijas apsvērumiem neizvirza.

46. Tā apgalvo, ka tās ierēdņi ir aktīvi un efektīvi veic sugu, it īpaši smilšu krupju, aizsardzību, un tiem ir nozīmīga loma arī sugas aizsardzības īstenošanā. Tā turklāt atzīst, ka Īrijas valsts tīkla darbinieki – sargi un par dabas aizsardzību atbildīgie ierēdņi – veic “pasīvo uzraudzību”, kura tomēr ir atzīstama par efektīvu.

47. No lietas materiāliem ( ) izriet, ka Īrija uzskata, ka šie darbinieki pārzina dzīvnieku sugu aizsardzību un reģistrē jebkādas būtiskas izmaiņas sugas aizsardzības līmenī.

48. Kā izklāstīts iepriekš, Tiesa ir atzinusi, ka dzīvotņu un Dzīvotņu direktīvas IV pielikumā minēto sugu uzraudzības pienākums ir būtisks šīs direktīvas lietderīgumam. Es uzskatu, ka laika trūkums, kas minēts rokasgrāmatā, pierāda, ka dzīvotņu un Dzīvotņu direktīvas IV pielikumā minēto sugu un to dzīvotņu kontrolei nepieciešamie cilvēkresursi ir nepietiekami, lai tiktu izpildīta prasība par Dzīvotņu direktīvas 12. panta 1. punktā paredzēto stingro aizsardzību. Manuprāt, nekas lietas materiālos neliek secināt, ka būtu veikta sistemātiska un pastāvīga dzīvotņu un sugu stāvokļa uzraudzība, nedz arī to, ka dati, kas izriet no ierēdņu veiktās pasīvās uzraudzības, būtu apkopoti un formulēti saskanīgā veidā, lai izpildītu stingras aizsardzības prasību.

49. Tādēļ es uzskatu, ka šīs arguments arī ir pamatots.

5) Par piekto argumentu

50. Komisija pārmet Īrijai, ka tā nav sistemātiski veikusi pētījumus par ietekmi uz sugām, pirms atļaut celtniecības vai nojaukšanas projektus. Komisija uzskata, ka ietekmes uz vidi novērtējumi (turpmāk tekstā – “IVN”), kas veikti saskaņā ar Direktīvu 85/337/EEK ( ), varēja tikt izmantoti, signalizējot iestādēm par īpašiem apdraudējumiem Dzīvotņu direktīvas IV pielikumā uzskaitīto sugu vairošanās un atpūtas areāliem. Komisija norāda, ka attiecībā uz projektiem nav veikti IVN.

51. Turklāt, arī, kad IVN tika veikti, Īrijas iestādes nekustamā īpašuma projekta vadītajam informāciju par aizsargātajām sugām pieprasīja tikai pēc atļaujas saņemšanas, tādējādi iznīcinot IVN kā informācijas nesēja iespējamo vērtību.

52. Kā piemēru Komisija min trīs projektus. Vispirms tā uzskata, ka viesnīcas projektam Lafrinas [Lough Rynn] apgabalā tika veikts IVN, kurā secināts, ka tam būtu negatīvas sekas uz sikspārņu populācijām. Īrijas iestādes turklāt netika pieprasījušas nekādu papildu informāciju, pirms piešķirt atļauju, un neatsaucās uz pienākumu ievērot Dzīvotņu direktīvas 16. panta prasības. Vēl Komisija min Enisas [Ennis] apvedceļa būvi, kā rezultātā tiktu iznīcināti asari un mazie pakavsikspārņi ( ). Visbeidzot tā atsaucas uz gāzes vada iekārtošanu Brodheivenas [Broadhaven] līcī – Koribas [Corrib] gāzes projektu –, kura sekas būtu šajā reģionā mītošo vaļveidīgo atpūtas un vairošanās areālu ietekmēšana.

53. Attiecībā uz Lafrinas apgabala projektu Īrija uzskata, ka Irish Planning Appeals Board (Attīstības projektu komisija, turpmāk tekstā – “Board”) ņēma vērā visus pušu iesniegtos materiālus un nodrošināja Dzīvotņu direktīvas un Direktīvas 85/337/EEK rūpīgu izpildi, pirms izsniegt atļauju šim projektam.

54. Turklāt Īrija uzskata, ka Leitrimas [Leitrim] komitejas padome, vietējā iestāde, ir kompetenta pārbaudīt vispārīgā pētījuma par sikspārņiem atbilstīgumu, lai izteiktu par to viedokli un ar projekta vadītāju vienotos par traucējumu samazināšanu. Šis pētījums esot ticis veikts labu laiku pirms projekta uzsākšanas. Īrija arī apgalvo, ka gadījumā, ja netiek ievērotas visas attiecīgo normu specifiskās prasības, vietējā iestāde var pēc savas iniciatīvas rīkoties, lai to novērstu.

55. No lietas materiāliem ( ) izriet, ka minēto projektu 2002. gadā apstiprināja Board, bet pētījums par negatīvo ietekmi uz sikspārņiem tika veikts 2004. gadā, un darbi tika uzsākti 2003. gadā.

56. Īrija neapstrīd projekta vadītāja 2004. gada jūnijā iesniegtajā vispārīgajā pētījumā ( ) ietvertos apsvērumus. Šis pētījums, kas tika veikts pēc atļaujas saņemšanas, atspoguļo to, ka dažu ēku atjaunošana un dažu koku nociršana var izraisīt šo dzīvotņu kā atpūtas un vairošanās areālu vienkāršu izzušanu. Tā arī uzsver, ka cilvēka radītais troksnis un gaisma būtiski ietekmē sikspārņu sugas.

57. Saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 12. panta 1. punkta d) apakšpunktu es uzskatu, ka Īrijas iestādes nedrīkstēja atļaut Lafrinas projektu, vismaz nenorādot uz pamatotu atkāpi. Šajā gadījumā ir skaidrs, ka minētajam projektam nav piemērotas šīs direktīvas 16. pantā paredzētās atkāpes.

58. Īrija šo iebildumu nopietni neapstrīd un tikai uzsver vispārīgā pētījuma, ko pārbaudījušas vietējās iestādes, atbilstīgumu un Board darbību.

59. Turklāt attiecībā uz Enisas apvedceļu no lietas materiāliem ( ) izriet, ka šīm projektam ir veikts IVN, kurā norādīts, ka apvedceļa būves rezultātā tiktu iznīcinātas mazā pakavsikspārņa guļvietas. Ņemot vērā pierādījumus, ko iesniegusi Komisija un ko Īrija nav apstrīdējusi, izrādās, ka Īrijas iestādes atkāpi ir apstiprinājušas tikai 2004. gada 7. jūlijā, kas ir pēc būvniecības projekta atļaušanas. Nekas nenorāda uz to, ka laikā, kad tika izsniegta atļauja, Īrijas iestādes būtu uzskatījušas par vajadzīgu pieprasīt pamatotu atkāpi.

60. Tas pats ir attiecināms uz Koribas gāzes projektu par gāzes vada ierīkošanu Brodheivenas līcī. Nav apstrīdēts, ka šajā līcī ir apmetušies vairāku sugu vaļveidīgie, kas aizsargāti ar Dzīvotņu direktīvas IV pielikumu. Projekta īstenošanas gaitā bija paredzēts izmantot sprāgstvielas. No 2003. gada 3. novembra vēstules ( ), ko Īrija nosūtīja Komisijas Vides ģenerāldirektorātam, izriet, ka Marine Licence Vetting Committee (Jūras atļauju kontroles komisija) ir norādījusi uz negatīvu ietekmi, ko sprāgstvielu izmantošanas rezultātā radies troksnis rada vaļveidīgajiem. Apzināta sprāgstvielu izmantošana apgabalā, kur mīt Dzīvotņu direktīvas IV pielikumā aizsargātās sugas, ir pretrunā šīs direktīvas 12. panta 1. punkta b) apakšpunktam. Tādēļ no 2003. gada 3. novembra vēstules skaidri izriet, ka projekts ir atļauts, nepiemērojot minētās direktīvas 16. pantā paredzēto atkāpi.

61. Enisas apvedceļa un Koribas gāzes vada projektu novērtējumi pierāda, ka pastāv neliels traucējumu risks aizsargāto sugu atpūtas un vairošanās areāliem. Turklāt šo novērtējumu pamato fakts, ka, pirmkārt, Īrijas jūras iestādes ir uzskatījušas par vajadzīgu veikt pasākumus traucējumu mazināšanai vaļveidīgajiem un arī “samazināt ietekmi” un ka, otrkārt, National Park and Wildlife Service (turpmāk tekstā – “NPWS”) liek Enisas projekta vadītājam veikt visus iespējamos pasākumus, lai nodrošinātu dzīvotnes sikspārņiem.

62. Ņemot vērā minētos aspektus, es uzskatu, ka arguments attiecībā uz Lafrinas apgabala projektu, Enisas apvedceļu un Koribas gāzes vada projektu ir pamatots.

6) Par sesto argumentu

63. Attiecībā uz sesto argumentu Komisija uzskata, ka, izņemot mazo pakavsikspārni un smilšu krupi, Īrijas iestāžu rīcībā nav vajadzīgās informācijas par atsevišķām Dzīvotņu direktīvas IV pielikuma a) daļā uzskaitītajām sugām, to atpūtas un vairošanās areāliem un iespējamiem apdraudējumiem.

64. Pirmkārt, Komisija pārmet Īrijai, ka tā nav pietiekami informēta par sikspārņu sugām. Īrijas norādītā uzraudzība, saskaņā ar kuru automašīnā tiek šķērsotas sešas pētāmās zonas, tā saucamais “car transect”, ir ierobežota rakstura, jo tādējādi nav iespējams noteikt vairošanās vietas. Komisija turklāt uzskata, ka Īrijas argumenti par to, ka, pirmkārt, šī programma “savlaicīgi” sniedz būtiskas ziņas par populācijas tendencēm un, otrkārt, ka savākto datu apkopošana “ir paredzēta” 2005. gada beigās, noteikti negarantē, ka Īrija ieviesīs atbilstošu stingras aizsardzības sistēmu, kas būtu plašāka par pilotprogrammu. Nav tikuši iesniegti nekādi precīzi dati atbilstīgas uzraudzības sistēmas izveidei.

65. Otrkārt, Komisija konstatē, ka pētījums, kurā apstiprināta ūdru eksistence Īrijas teritorijā, ir veikts krietni pirms stājās spēkā Dzīvotņu direktīva. Tomēr tā neuzskata, ka ūdru atpūtas un vairošanās areāli tagad tiktu atbilstoši vispārīgi uzraudzīti. Vienkāršs paziņojums par to, ka 2004. gadā uzsāktais pētījums tiks pabeigts 2005. gadā, nav pietiekams, lai varētu atzīt, ka tiks ieviesta atbilstīga uzraudzības sistēma.

66. Treškārt, attiecībā uz Kerijas gliemi Komisija uzskata, ka Īrija nav pierādījusi, ka tā būtu ieviesusi tādu informācijas apkopošanas sistēmu, kas visos aspektos atbilstu sistēmai attiecībā uz smilšu krupi. Īrijas iestāžu veiktā pasīvā uzraudzība un bezmugurkaulnieku speciālista‑biologa algošana nesniedz noteiktību par regulāru datu sniegšanu par saskaņotas un integrētas uzraudzības veikšanu attiecībā uz Kerijas gliemi, tā atpūtas un vairošanās areāliem un iespējamiem apdraudējumiem.

67. Visbeidzot, Komisija pārmet Īrijai, ka tā nav ieviesusi vispārīgu, atbilstošu un pastāvīgu vaļveidīgo uzraudzības programmu, kas ļautu iztēloties šīs sugas stingras aizsardzības sistēmu. Komisija apsveic brīvprātīgo veikto uzraudzību un izveidoto reģistrācijas programmu par vaļveidīgajiem Īrijas piekrastes ūdeņos, bet tā norāda, ka šīs programmas nav uzskatāmas par vispārīgas uzraudzības sistēmām.

68. Tāpat, lai arī Komisija apsveic NPWS finansiālo atbalstu mazo vaļveidīgo uzraudzības projektam Golvejas [Galway] līcī un dalību vaļveidīgo uzraudzībā Roringvoteras [Roaring Water] līcī, tā tomēr uzskata, ka šādi ad hoc projekti un programmas to ģeogrāfiskās ierobežotības dēļ un nezināmā ilglaicīguma dēļ nevar būt vispārīgas uzraudzības sistēma.

69. Turklāt Komisija norāda, ka 2005. gadā veikts pētījums liecina par to, ka trūkst zināšanu par Īrijas ūdeņos mītošajiem vaļveidīgajiem, kā arī to, ka Īrijas darbības ir īpaši svarīgas vaļveidīgajiem, ņemot vērā šīs dalībvalsts jūras un krasta zonas plašumu un tajā mītošo sugu skaitu. Komisija piebilst, ka NPWS resursi jūras aizsardzībai ir ļoti mazi. Wildlife rangers (NPWS personāls, kas pienākumus veic uz cietzemes) uzdevumi galvenokārt saistās ar darbu uz cietzemes un tiem nav nekāda aprīkojuma vai pieredzes darbam jūrā.

70. Attiecībā uz sesto argumentu Īrija atzīst, ka sikspārņu uzraudzības pilotprojekts neaizstāj detalizētāku uzraudzības darbu. Tomēr tā uzskata, ka programma “car transect” sniedz pilnīgus datus par konkrētu sikspārņu sugu eksistenci, to izplatību un iespējamiem veicamiem uzlabojumiem. Īrija piebilst, ka minētajai programmai ir beidzies pilotprogrammas posms un tā tiek turpināta jau trešo gadu, un ka tā savlaicīgi sniedz būtisku informāciju par šo populāciju attīstību.

71. Īrija turklāt esot panākusi vienošanos ar Bat Conservation Ireland [Īrijas sikspārņu saglabāšanas organizācija], lai paplašinātu datu bāzi par guļvietām. 2006. gada beigās ir iecerēts noslēgt līgumu par datu bāzes sagatavošanu, kurā tiks klasificēti sikspārņu novērojumi. Īrija arī apgalvo, ka 2005. gada beigās ir sagaidāms ziņojums, kurā ietverti eksperta ieteikumi par prasībām un saglabāšanas pasākumiem attiecībā uz sikspārņiem.

72. Attiecībā uz ūdriem Īrija apstiprina, ka līdz 2005. gada beigām ir jāpabeidz pētījums par šo sugu un no šī pētījuma izrietošs ziņojums ir gaidāms 2006. gada sākumā. Minētais pētījums nebūs pamats, bet gan tas sekos diviem iepriekš – 1980./1981. un 1990./1991. gadā – veiktiem pētījumiem. Turklāt ūdru apsekošana ar radio palīdzību ļauj veikt detalizētu pētījumu par to atpūtas vietām, kā arī par to diennakts uzvedību, attiecībām populāciju ietvaros un pārvietošanos. Īrija arī apgalvo, ka gadījumā, ja suga samazinātos, tā uzsāktu jaunus pētījumus, lai noskaidrotu samazināšanās cēloni un veiktu vajadzīgos pasākumus.

73. Īrija arī uzskata, ka eksperts‑biologs strādā pie SRP Kerijas gliemim. Šis SRP būšot attīstītāks un apstiprināšot, ka suga turpina attīstīties vietā, kurā tā mīt. Īrija cer, ka minētais SRP, kurā ietilps rekomendācijas uzraudzības programmai, tiks publicēts 2006. gadā.

74. Es vēlreiz atgādinu, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru pienākumu neizpildes esamība ir jāvērtē atkarībā no situācijas dalībvalstī, kāda tā ir, beidzoties argumentētajā atzinumā noteiktajam termiņam. Šajā lietā minētais termiņš beidzās 2003. gada 11. septembrī.

75. Ir jākonstatē, ka minētā termiņa beigšanās brīdī joprojām nebija veikti īpašie informācijas pasākumi attiecībā uz ūdra, Kerijas gliemja un sikspārņu sugu stingru aizsardzību.

76. Tādēļ no iepriekš minētā sprieduma lietā Komisija/Apvienotā Karaliste izriet, ka sugu uzraudzībai ir jābūt sistemātiskai un pastāvīgai ( ). Tādējādi Īrijas arguments par to, ka 1980./1981. un 1990./1991. gadā veiktie pētījumi par ūdriem ir pierādījums Īrijas rīcībai šīs sugas uzraudzības sakarā, man nešķiet pietiekams. Izrādās, ka laika posmā no 1991. līdz 2005. gadam nav veikts neviens sistemātisks sugas pētījums. Turklāt jaunu pētījumu uzsākšana gadījumā, ja konstatēta ūdru populācijas samazināšanās, neatbilst Dzīvotņu direktīvas 12. panta 1. punkta prasībām. Šajā 12. punktā paredzētās stingrās aizsardzības sistēmas ietvaros ir jāveic preventīva rakstura pasākumi ( ). No tā izriet, ka dalībvalstu veiktajiem pasākumiem ir jānovērš aizsargāto sugu samazināšanās un nevis jāiejaucas tikai tad, kad jau konstatēta samazināšanās.

77. Attiecībā uz vaļveidīgajiem Īrija norāda uz vairākām uzraudzības programmām Īrijas krastos. Tā arī uzskata, ka saskaņā ar 2005. gada 6. aprīļa ziņojumu ( ) par Dzīvotņu direktīvas interpretāciju saistībā ar sugu stingru aizsardzību Kopienas politika vēl ir izstrādes stadijā, esošie pasākumi ir pietiekami un tie atbilst šīs direktīvas prasībām.

78. Turklāt kopš Regulas (EK) Nr. 812/2004 ( ) stāšanās spēkā Īrija uzskata, ka tā ievāc novērojumus par vaļveidīgo nejaušu sagūstīšanu atsevišķās nozvejās un ka tā publicēs šos novērojumus 2006. gada 1. jūnijā paredzētajā gadskārtējā ziņojumā. Īrija arī norāda uz faktu, ka Bord Iascaigh Mhara (Īrijas jūras zvejas padome) piedalās Eiropas līmeņa projektā, kurš sākās 2004. gada martā un kura mērķis ir samazināt nejaušas vaļveidīgo sagūstīšanas gadījumus.

79. Tā arī norāda uz lēmumu izveidot bioloģisko valsts datubāzi un National Biological Records Center [Nacionālo bioloģijas datu centru], kura mērķis ir arhivēt datus, piedāvājot tos pētniekiem un personām, kuras vēlas iegūt ziņas par sugu izplatību.

80. Attiecībā uz sugas stingru aizsardzību Dzīvotņu direktīvas 12. panta 1. punkta izpratnē Īrija atsaucas uz Šenonas estuārā, Roringvoteras līcī un Blasketu salu reģionā notiekošo reģistrācijas programmu, kā arī mazo vaļveidīgo uzraudzības programmu Golvejas līcī un Roringvoteras līcī. Īrija lepojas arī ar Coastal & Marine Resources Centre [Jūras un krasta resursu centra] ( ) 1999.–2001. gadā veikto pētījumu.

81. 1991. gadā Īrija atzina, ka Īrijas ūdeņi ir vaļu un delfīnu rezervāts. Coastal & Marine Resources Centre veiktais pētījums liecina par to, ka Īrijas ūdeņos dzīvo 21 vaļveidīgo suga, tostarp arī tādas retas un apdraudētas sugas kā zilais valis. Šajā pētījumā ir norādīti apdraudējumi vaļveidīgajiem, īpaši cilvēku darbību rezultātā radušās seismiskās aktivitātes.

82. No minētā pētījuma izriet, ka izpētes un analīzes darbs ir jāveic īpaši tādēļ, lai apvienotu datus par vaļveidīgajiem ar zvejas datiem, fiziskajiem un okeanogrāfiskajiem parametriem, lai Īrijas iestādēm piedāvātu efektīvāku pārvaldes līdzekli.

83. Turklāt Irish Whale and Dolphin Group [Īrijas vaļu un delfīnu grupa] 2005. gadā veiktajā pētījumā ir noliegti trūkumi zināšanās par vaļveidīgajiem Īrijas ekskluzīvajā ekonomikas zonā un norādīts uz steidzamu nepieciešamību pēc precīziem datiem par vaļveidīgo izplatību un resursiem Īrijas ūdeņos, it īpaši lai izpildītu Dzīvotņu direktīvas prasības ( ).

84. Ņemot vērā šos aspektus, nevar pieņemt Īrijas argumentāciju par to, ka iepriekš minētie pasākumi un pētījumi pierāda, ka tā rūpējas par ilglaicīgu teritoriālajos ūdeņos mītošo vaļveidīgo uzraudzību un aizsardzību. Ir skaidri redzams, ka vaļveidīgo uzraudzības programmas ir ad hoc programmas, kas aprobežojas ar dažām ģeogrāfiskām zonām. Īrija nav pierādījusi, ka vaļveidīgajiem būtu vispārīga, sistemātiska un pastāvīga uzraudzības programma.

85. Turklāt nav pieņemams arī Īrijas arguments par to, ka veikums Dzīvotņu direktīvas interpretācijā par sugu stingru aizsardzību ( ) norāda tikai to, ka Kopienas politika šajā jomā ir izstrādes stadijā un tādējādi ir attaisnojama Īrijas bezdarbība.

86. Orientācijas dokumenta priekšmets, kā norāda tā nosaukums, ir orientēt dalībvalstis to tiesību aktu īstenošanā. Nekādā gadījumā šajā dokumentā nav apšaubīta Dzīvotņu direktīvas, kas ir spēkā kopš 1994. gada, 12. panta 1. punktā paredzētā pienākuma piemērošanas joma.

87. Tādējādi es uzskatu, ka arī sestais arguments ir pamatots.

7) Par septīto argumentu

88. Komisija uzskata, ka Īrija nav pierādījusi, ka tā būtu ieviesusi piemērotu stratēģiju, kas atbilstu sikspārņu sugu vairošanās un atpūtas vietu apdraudējumu veidiem. Komisija pārmet Īrijai, ka tā nav veikusi tādu projektu novērtējumu, kuriem vispārīgā veidā nav jāveic IVN. Komisija uzskata, ka sikspārņus apdraud kokapstrāde, atjaunošanas un nojaukšanas darbi.

89. Ir jāatgādina, ka no Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka pienākumu neizpildes procedūras ietvaros, kas uzsākta saskaņā ar EKL 226. pantu, Komisijai ir jākonstatē iespējamā pienākumu neizpilde bez iespējas balstīties uz kādu pieņēmumu ( ).

90. Arī šīs tiesvedības ietvaros Komisijai ir pienākums pierādīt, ka Īrijas īstenotā prakse attiecībā uz tādiem maziem projektiem kā kokapstrāde vai atjaunošanas darbi, kuriem nav vajdzīgs veikt IVN, ietekmē Dzīvotņu direktīvas IV pielikumā uzskaitīto sugu stingras aizsardzības sistēmu.

91. Savas tēzes pamatojumam Komisija tikai sniedz apgalvojumus, nesniedzot pierādījumus ( ). Tā it īpaši apgalvo, ka, “ja [tā] ir pareizi informēta, tad vairākas vietējās iestādes, pirms uzsākt tiltu labošanu, nekad nav veikušas pētījumu par sikspārņiem”. Šo apgalvojumu nepierāda neviens fakts par konkrētiem piemēriem par veikto darbu šādos apstākļos.

92. Līdz ar to es uzskatu, ka septītais arguments nav pamatots.

93. Ņemot vērā visus šos aspektus, es piedāvāju Tiesai atzīt, ka, nepieņemdama specifiskus pasākumus, lai efektīvi īstenotu Dzīvotņu direktīvas 12. panta 1. punktā paredzēto stingras aizsardzības sistēmu, Īrija nav izpildījusi tai ar šo direktīvu uzliktos pienākumus.

B – Par trešo iebildumu

94. Komisija norāda uz to, ka Īrijas tiesībās pastāv paralēls atkāpju režīms, kas nav saderīgs ar Dzīvotņu direktīvas 12. un 16. pantu. Šis paralēlais režīms izriet no 1976. gada Wildlife Act 23. nodaļas 7. punkta un šī paša likuma 42. nodaļas.

95. Ņemot vērā atbildi, ko Īrija sniedza savā atbildes rakstā, Komisija atsauc savu argumentu saistībā ar 1976. gada Wildlife Act 42. nodaļu.

96. Komisija iepriekš norāda uz to, ka Īrija Dzīvotņu direktīvas 12. panta 1. punkta d) apakšpunktu ir transponējusi ar 1997. gada European Communities (Natural Habitats) Regulations 23. noteikumiem un šīs pašas direktīvas 16. pantu – ar 1997. gada European Communities (Natural Habitats) Regulations 25. noteikumiem, kuru teksts ir ļoti līdzīgs minētā 16. panta tekstam.

97. Tomēr Komisija konstatē, ka 1976. gada Wildlife Act 23. nodaļas 7. punkta a), b) un c) apakšpunktā ir paredzēti izņēmumi, kuri ir pašlaik piemērojami un kuros netiek ņemtas vērā Dzīvotņu direktīvas 12. panta 1. punkta d) apakšpunkta prasības, nedz arī tiek ievērotas šīs direktīvas 16. panta prasības. Es arī atgādināšu, ka 1976. gada Wildlife Act tika grozīts 2000. gadā un tādēļ tas ir stājies spēkā vēlāk par noteikumiem, ar ko tiek transponēta minētā direktīva.

98. Saskaņā ar 1976. gada Wildlife Act 23. nodaļas 7. punkta a), b) un c) apakšpunktu par pārkāpumu nav uzskatāms fakts, ka persona netīšām ievaino vai nogalina aizsargātu savvaļas dzīvnieku, veicot lauksaimniecības, zvejas, akvakultūras, mežsaimniecības darbības vai kūdras ieguves darbības, vai traucē vai šādu darbību rezultātā iznīcina šādu dzīvnieku vairošanās vietu, vai arī netīšām ievaino vai nogalina šādu dzīvnieku, iznīcina vai bojā šādu divnieku atpūtas vai vairošanās vietu, veicot ceļu būvi, arheoloģijas darbus, celtniecības vai būvniecības darbus, vai arī celtniecības ietvaros vai veicot citas šāda veida darbības.

99. Kaut arī Īrija savu likumu grozīja, pievienojot 1976. gada Wildlife Act 23. nodaļai 8. punktu, tā beidzot tiesību normu kolīziju šīs nodaļas un 1997. gada European Communities (Natural Habitats) Regulations 25. noteikuma starpā, Komisija uztur savu iebildumu, jo 2005. gada European Communities (Natural Habitats) Regulations 3. noteikums, ar ko šis jaunais punkts tika pievienots, tika pieņemts un paziņots Komisijai pēc argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa izbeigšanās.

100. Komisija uzskata, ka, pirms stājās spēkā 2005. gada European Communities (Natural Habitats) Regulations, 1976. gada Wildlife Act 23. nodaļas 7. punkts bija piemērojams sugām, kuras ir uzskaitītas Dzīvotņu direktīvas IV pielikuma a) daļā, un Īrija šo nodaļu izmantoja arī atkāpju piemērošanai.

101. Komisija uzskata, ka 1997. gada European Communities (Natural Habitats) Regulations 25. noteikuma normas par atkāpēm nekad netika izmantotas attiecībā uz tādiem lieliem projektiem kā Koribas gāzes vads vai Lafrinas apgabala projekts. Komisija arī konstatē, ka Dzīvotņu direktīvas 16. panta ietvaros piemēroto atkāpju starpā nav nevienas atkāpes, kas atbilstu 1976. gada Wildlife Act 23. nodaļas 7. punktā paredzētajiem gadījumiem.

102. Turklāt Komisija uzskata, ka vienlaicīga šo atkāpju paralēlas sistēmas pastāvēšana rada sajukumu un nepieļaujamas juridiskas šaubas, kas ir pretrunā tiesiskās drošības principam.

103. Īrija uzskata, ka Komisija nav pareizi izpratusi 1976. gada Wildlife Act 23. nodaļas 7. punkta iedarbību. Īrija norāda, ka šīs nodaļas noteikumi attiecas tikai uz šī paša likuma 23. nodaļas 5. punkta tēzes turpinājumu un nevis 1997. gada European Communities (Natural Habitats) Regulations piemērošanu. Lai kliedētu jebkādas šaubas, Īrija šajā regulējumā veica vajadzīgos grozījumus, lai uzsvērtu skaidro robežu starp 1976. gada Wildlife Act 23. nodaļas 7. punktu un 1997. gada European Communities (Natural Habitats) Regulations 23. un 25. noteikumu. 1976. gada Wildlife Act 23. nodaļas 8. punktā ir skaidri paredzēts, ka 7. punktā paredzētās atkāpes nav piemērojamas Dzīvotņu direktīvas IV pielikuma a) daļā uzskaitītajām sugām.

104. Atkārtoti ir jāatgādina, ka no pastāvīgās judikatūras izriet, ka jautājums par valsts pienākumu neizpildi ir jāizvērtē, ņemot vērā situāciju dalībvalstī, kāda tā bijusi, beidzoties argumentētajā atzinumā noteiktajam termiņam, un Tiesa nevar ņemt vērā nekādas turpmāk radušās izmaiņas ( ). Izskatāmajā lietā Īrija grozījumus veica 2005. gadā, kas ir pēc argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigām. No tā izriet, ka minētie grozījumi nav jāņem vērā.

105. Es konstatēju, ka 1976. gada Wildlife Act 23. nodaļas 7. punkta b) un c) apakšpunktā ir paredzēts, ka tīšas vai nejaušas darbības, kas traucē vai iznīcina savvaļas dzīvnieku vairošanās vai atpūtas vietas, vai darbības, ar kurām nejauši tiek izjauktas vai bojātas savvaļas dzīvnieku atpūtas vai vairošanās vietas, nav uzskatāmas par pārkāpumu. Dzīvotņu direktīvas 12. panta 1. punkta d) apakšpunktā attiecībā uz šīs direktīvas IV pielikumā minētajām sugām pastāv kā tīšu, tā nejaušu darbību aizliegums ( ).

106. No Īrijas sniegtā ziņojuma par Dzīvotņu direktīvas 16. panta ietvaros pieļautajām atkāpēm izriet, ka Īrijas iestādes pamatojās uz 1976. gada Wildlife Act 23. nodaļu, lai izdarītu atkāpes no sikspārņu, smilšu krupja un dažu delfīnu sugu un zilā vaļa stingras aizsardzības ( ).

107. Tādējādi nav pieņemams Īrijas arguments par to, ka 1976. gada Wildlife Act 23. nodaļas 7. punkts attiecas tikai uz šī paša likuma 5. punktā paredzētās tēzes turpināšanu. Ir jāatzīst, ka pastāv paralēls atkāpju režīms, kas pieņemts 2000. gadā, kurš nav saderīgs ar Dzīvotņu direktīvas 12. un 16. pantu.

108. Ņemot vērā visus šos pierādījumus, es iesaku Tiesai atzīt, ka, paturot spēkā tiesību normas, kas nav saderīgas ar Dzīvotņu direktīvas 12. panta 1. punkta d) apakšpunktu, Īrija nav izpildījusi tai ar šo direktīvu uzliktos pienākumus.

109. Tā kā iebildumi ir pamatoti, saskaņā ar Komisijas prasījumu un Reglamenta 69. panta 2. punkta pirmo daļu ir jāpiespriež Īrijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

V – Secinājumi

110. Ņemot vērā iepriekš minētos argumentus, es iesaku Tiesai:

1) atzīt, ka, nepieņemdama īpašus pasākumus, lai efektīvi īstenotu 12. panta 1. punktā Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvā 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību, paredzēto stingras aizsardzības sistēmu, izņemot pasākumus attiecībā uz jūras bruņurupuci, smilšu krupi un pasākumus sikspārņu apdraudējumu novēršanai, un

paturēdama spēkā tiesību normas, kas nav saderīgas ar Direktīvas 92/43 12. panta 1. punkta d) apakšpunktu, Īrija nav izpildījusi tai ar šo direktīvu uzliktos pienākumus.

2) piespriest Īrijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.