Lietās par publiskajiem iepirkumiem ir jāņem vērā īpašā pagaidu noregulējuma tiesvedības nozīme. Šajā ziņā ir jāņem vērā arī Eiropas Savienības likumdevēja noteiktās atbilstošās tiesību normas, kas ir piemērojamas attiecībā uz publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrām, kuras organizē dalībvalstu līgumslēdzējas iestādes. It īpaši, kā tas ir noteikts Regulas Nr. 1268/2012 par Regulas Nr. 966/2012 par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, piemērošanas noteikumiem, preambulas 40. apsvērumā, materiālās tiesību normas publisko iepirkumu jomā ir jāpamato ar Direktīvas 2004/18 par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru [būvdarbu, piegādes un pakalpojumu publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru], noteikumiem.

Turklāt, kā tas ir noteikts Direktīvas 89/665 par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām, pirmajos trīs preambulas apsvērumos, lai nodrošinātu šādu noteikumu efektīvu piemērošanu, likumdevējs ir uzskatījis par vajadzīgu paredzēt noteiktas procesuālas prasības, lai būtu pieejami operatīvi tiesiskās aizsardzības līdzekļi stadijā, kad pārkāpumi vēl var tikt efektīvi laboti. Ņemot vērā, ka procedūra par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu ir īsa, pagaidu noregulējuma tiesneša nozīme ir tāda, ka likumdevējs atbilstoši Direktīvas 89/665 2. panta 1. punktam ir padarījis pagaidu noregulējuma procedūru pieejamu, ciktāl tas attiecas uz dalībvalstu kompetenci piešķirt tiesības slēgt līgumu, neatkarīgi no iepriekš celtajām prasībām. Turklāt, kā tas izriet no Direktīvas 89/665 preambulas otrā, trešā un piektā apsvēruma, kā arī 2. panta 1. punkta noteikumiem, īpašajā publisko iepirkumu kontekstā pagaidu noregulējuma pasākumi tiek uzskatīti ne tikai par pasākumiem, lai apturētu līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, bet arī par pasākumiem, lai izlabotu pārkāpumu, uz ko citādi attiektos pamatlietas piemērošanas joma.

Pat ja ar šiem apsvērumiem netiek apšaubīta Vispārējās tiesas Reglamenta 104. panta 1. punkta, ar kuru tiek īstenoti LESD 278. un 279. pants un saskaņā ar kuru pamata prasībai ir jābūt iesniegtai, pirms tiek iesniegts pieteikums par pagaidu noregulējumu, piemērošana, to ņemšanu vērā attaisno apstāklis, ka, tāpat kā pieņemot nolēmumu valsts līmenī, pagaidu noregulējuma saskaņā ar reglamenta 3. sadaļu mērķis publiskā iepirkuma jomā ir nodrošināt efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, Savienības iestādēm un struktūrām piemērojot noteikumus par publisko iepirkumu, kas būtībā ir balstīti uz Direktīvu 2004/18. Atbilstoši minētajam, lai gan pagaidu noregulējuma tiesvedībā tiesnesim lietā par pagaidu noregulējumu parasti nav jāveic tik detalizēts novērtējums kā pamatlietā, šo konstatējumu nevar interpretēt tādējādi, ka detalizētu novērtējumu ir pilnībā aizliegts veikt.

Tādējādi ir jāpārbauda, vai prasītāji sniedz pietiekamus pierādījumus, lai pierādītu to apgalvojumi pamato fumus boni juris tādā ziņā, ka tie rada nopietnu iespaidu, ka apstrīdētais lēmums publisko iepirkumu jomā ir juridiski kļūdains.

(sal. ar 18.–23. punktu)