Keywords

Summary



Keywords

1. Prasība atcelt tiesību aktu – Kopienu tiesas kompetence – Kopienu iestādes lēmuma adresāta aizstāšana ar citu adresātu – Izņēmums, ja attiecīgais adresāts vairs neeksistē

(EKL 229. pants un 230. panta 4. daļa)

2. Prasība atcelt tiesību aktu – Prasība, ko cēlusi fiziska vai juridiska persona, kas ir apstrīdētā akta adresāte – Prasības nodošana trešai personai – Nepieļaujamība

(EKL 229. pants un 230. panta 4. daļa)

3. Konkurence – Kopienu noteikumi – Pārkāpumi – Apsūdzība – Fiziska vai juridiska persona, kas vada pārkāpumā iesaistīto uzņēmumu – Citas personas, kas pārņēmusi uzņēmuma vadību, atbildība – Pieļaujamība – Apjoms

4. Kopienu tiesības – Principi – Pamattiesības – Nevainīguma prezumpcija – Tiesvedība konkurences lietā – Piemērojamība

5. Konkurence – Administratīvā procedūra – Komisijas lēmums, ar kuru konstatēts pārkāpums – Pierādījumu veids – Prasība par pierādījumu kopumu – Atsevišķi iegūtajiem pierādījumiem nepieciešamā juridiskā spēka līmenis

(EKL 81. panta 1. punkts)

6. Konkurence – Administratīvā procedūra – Komisijas lēmums, ar kuru konstatēts pārkāpums, kas izdarīts, noslēdzot konkurenci deformējošu vienošanos – Lēmums, kas balstīts uz dokumentāriem pierādījumiem – Uzņēmumu, kas apstrīd pārkāpuma pastāvēšanu, pagaidu pienākumi

(EKL 85. panta 1. punkts)

7. Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Vienošanās uzņēmumu starpā – Konkurences aizskārums – Vērtēšanas kritēriji – Konkurenci deformējošs mērķis – Pietiekams konstatējums

(EKL 81. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

8. Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Vienošanās uzņēmumu starpā – Komisijas pienākums pierādīt pārkāpumu – Robežas

(EKL 81. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

9. Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Vienošanās uzņēmumu starpā – Pierādījumi – Uzņēmuma atbilde uz Komisijas informācijas pieprasījumu – Viena uzņēmuma paskaidrojums, ko apstrīd pārējie uzņēmumi – Prokuroram sniegtie paskaidrojumi – Pierādījuma spēks – Vērtējums

(Padomes Regulas Nr. 17 11. pants)

10. Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Vienošanās uzņēmumu starpā – Pārkāpuma pierādījumi – Komisijas veikta dokumenta uzrādīšana, neatklājot tā avotu – Pieļaujamība

11. Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Piedalīšanās uzņēmumu sanāksmēs ar konkurenci deformējošu mērķi – Apstāklis, kas, gadījumā, ja nenotiek norobežošanās no pieņemtajiem lēmumiem, ļauj secināt piedalīšanos aizliegtajā vienošanās

(EKL 81. panta 1. punkts)

12. Konkurence – Administratīvā procedūra – Komisijas lēmums, ar kuru konstatēts pārkāpums – Apvienojamie pierādījumi – Izstrādājumu veidu, uz kuriem attiecas pārkāpums, precizēšanas nepieciešamais līmenis

(EKL 81. panta 1. punkts)

13. Process – Pierādījumi – Pierādīšanas pienākums – Prasītāja kļūšana par atbildētāju konkrētā gadījumā – Komisijas nespēja precizēt datumu, kurā zaudē spēku tās noslēgtais līgums ar trešo valsti

14. Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Vienošanās un saskaņotas darbības, kas veido atsevišķu pārkāpumu – Uzņēmumi, kuriem var pārmest pārkāpuma izdarīšanu, ko veido dalība pasaules mēroga aizliegtajā vienošanās – Kritēriji

(EKL 81. panta 1. punkts)

15. Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Tirdzniecības starp dalībvalstīm ietekmēšana – Kritēriji

(EKL 81. panta 1. punkts)

16. Iestāžu tiesību akti – Pamatojums – Pienākums – Apjoms

(EKL 253. pants)

17. Prasība atcelt tiesību aktu – Pamati – Tiesību uz aizstāvību pārkāpums – Subjektīva rakstura pārkāpums, kad tiesai nav jāveic pārbaude pēc savas iniciatīvas

(EKL 230. pants; Tiesas Reglamenta 48. panta 2. punkts)

18. Konkurence – Administratīvā procedūra – Komisijas lēmums, ar kuru konstatēts pārkāpums – Lēmums, kas atšķiras no paziņojuma par iebildumiem – Tiesību uz aizstāvību pārkāpums – Nosacījums – Uzņēmuma nespēja aizstāvēties pret beigās izvirzītu iebildumu

(Padomes Regulas Nr. 17 19. panta 1. punkts)

19. Konkurence – Administratīvā procedūra – Paziņojums par iebildumiem – Nepieciešamais saturs

(Padomes Regulas Nr. 17 19. panta 1. punkts)

20. Konkurence – Administratīvā procedūra – Komisijas un Eiropas Brīvās tirdzniecības asociācijas Uzraudzības iestādes pilnvaras – “Integrētas pieejas” princips – Procedūras uzsākšana, pamatojoties vienlaikus uz EK līguma noteikumiem un Eiropas Ekonomikas zonas līguma noteikumiem – Pieņemamība – Nosacījums – Neiespējamība šajā stadijā noteikt iestādi, kura būtu kompetenta konstatēt iespējamo pārkāpumu un uzlikt sodu

(EKL 81. pants, EEZ līguma 56. un 109. pants, Regula Nr. 17)

21. Konkurence – Naudas sods – Apmērs – Noteikšana – Naudas soda neuzlikšana vai samazināšana par apsūdzētā uzņēmuma sadarbību – Vienlīdzīgas attieksmes principa ievērošana

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts)

22. Konkurence – Naudas sods – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Uzņēmuma sadarbība administratīvās procedūras laikā – Jēdziens – Vienkārša pieprasītās informācijas sniegšana, neatzīstot pārkāpuma pastāvēšanu – Izslēgšana

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts)

23. Konkurence – Naudas sods – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpuma smagums

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts)

24. Konkurence – Naudas sods – Apmērs – Noteikšana – Komisijas rīcības brīvība – Ierobežojumi – Komisijas pieņemto vadlīniju ievērošana – Kopienu tiesību pamatnoteikumu un pamatprincipu ievērošana

(Padomes Regulas Nr. 17 15. pants; Komisijas Paziņojums 98/K 9/03)

25. Konkurence – Naudas sods – Apmērs – Komisijas diskrecionārā vara – Tiesas kontrole – Tiesas neierobežotā kompetence – Izpildes nosacījums – Apjoms

(EKL 229. pants; Padomes Regulas Nr. 17 17. pants)

Summary

1. Vispārīgs princips ir, ka fiziskas personas nāves gadījumā, vai ja juridiska persona beidz pastāvēt, visas tiesības un pienākumi tiek nodoti [tiesību pārņēmējam] un tā kā iestādes tiesību akta adresāts var turpināt uzturēt iesākto prasību par akta atcelšanu.

No otras puses, prasība par atzīšanu par spēkā neesošu EK līguma 230. panta izpratnē nav Kopienas tiesas jurisdikcijā un arī savu 229. pantā minēto neierobežoto jurisdikciju attiecībā uz sankcijām tā nevar izmantot, lai grozītu Kopienas iestādes lēmumu, nomainot akta adresātu pret citu juridisku vai fizisku personu, kamēr tas vēl eksistē. Šī jurisdikcija a priori ir tikai tai iestādei, kas pieņēmusi attiecīgo aktu. Ja kompetentā iestāde jau ir pieņēmusi attiecīgo aktu un noteikusi personu, kam akts adresēts, Pirmās instances tiesa nevar attiecīgajā aktā minēto personu aizstāt ar citu.

(skat. 46.–47. punktu)

2. Prasību, ko cēlusi persona, kas ir tiesību akta adresāts, lai izmantotu savas tiesības ar prasību par pasludināšanu par spēkā neesošu saskaņā ar EK līguma 230. pantu un/vai par grozīšanu saskaņā ar 229. pantu, nevar nodot trešai personai, kas nav tiesību akta adresāts. Ja šāda nodošana tiktu pieļauta, tad būtu nesaskaņas starp to, kādēļ šī prasība ir celta un to, kādēļ tā tiek virzīta tālāk. Turklāt šāda nodošana izraisītu nesaskaņas attiecībā uz tiesību akta adresāta un tās personas, kas procesā uzstājas kā adresāts, identitāti.

(skat. 48. punktu)

3. Persona, kas ir atbildīga par uzņēmuma darbību, administratīvajā procesā Komisijā ar atbilstošu paziņojumu var pārņemt atbildību par darbībām, kas tiek vērstas pret īsto atbildīgo, kaut arī principā par to būtu jāatbild fiziskajai vai juridiskajai personai, kas uzņēmumu vadīja attiecīgajā laikposmā, kad notika pārkāpums. Tomēr šāds paziņojums nevar būt par pamatu Komisijas lēmuma adresāta maiņai, ja lēmums jau ir ticis pieņemts, kā arī prasītāja maiņai, ja par lēmumu jau ir celta prasība atzīt to par spēkā neesošu.

(skat. 50. punktu)

4. Nevainīguma prezumpcijas princips, kas izriet no Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta 2. daļas, kas ir vienas no pamattiesībām, kas saskaņā ar Kopienu tiesas judikatūru, ko apstiprina Vienotā Eiropas akta preambula un Līguma par Eiropas Savienību 6. panta 2. punkts, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants, ir aizsargātas Kopienu tiesiskajā sistēmā. Ņemot vērā attiecīgo pārkāpumu raksturu un tam sekojošo sodu raksturu un bardzību, nevainīguma prezumpcija ir piemērojama cita starpā attiecībā uz tām uzņēmumiem piemērojamām procedūrām par konkurences noteikumu pārkāpšanu, kuru sekas var būt soda naudas vai periodisku soda maksājumu uzlikšana.

No tā izriet, ka šaubu gadījumā šīs šaubas ir jāinterpretē par labu pārkāpumā iesaistītajam uzņēmumam, kas ir lēmuma, ar ko konstatēts pārkāpums, adresāts. Tiesa nevar secināt, ka Komisija, izpildot savu pienākumu, attiecīgo pārkāpumu ir konstatējusi pietiekami juridiski korekti, ja tai vēl ir šaubas par šo jautājumu..

(skat. 173., 177.–178. punktu)

5. Konkurences lietās Komisijai ir jāsniedz pietiekami precīzi un loģiski pierādījumi, lai nešaubīgi pārliecinātu, ka tās apgalvotais pārkāpums ir noticis.

Tomēr katram Komisijas iesniegtajam pierādījumam attiecībā uz katru pārkāpuma aspektu nav jāatbilst šiem kritērijiem. Ir pietiekami, ja pierādījumu kopums, uz ko iestāde atsaucas, kopumā ņemot atbilst šiem kritērijiem. Tas, ka dokumentā ir atsauces tikai uz dažiem no citos pierādījumos minētajiem faktiem, nav pietiekami, lai lūgtu Komisijai šo dokumentu izslēgt no sava pierādījumu kopuma.

(skat. 179.–180., 238., 263. punktu)

6. Tā kā, lai pierādītu pārkāpumu, par kuru tā ir nolēmusi uzlikt sodu, proti, ar EKL 81. panta 1. punkta c) apakšpunktu aizliegtas vienošanās noslēgšanu, Komisija balstās uz dokumentāriem pierādījumiem, iesaistītie uzņēmumi nevar pamatoti apstrīdēt pārkāpuma pastāvēšanu, apgalvojot, ka iegūtie pierādījumi ir nepietiekami aizliegtas vienošanās pierādīšanai. Nav nozīmes censties pierādīt, ka šādas vienošanās noslēgšana ir bijusi pretēja viņu tirdzniecības interesēm vai ka uzvedības tirgū noteikumi, ko tie ir pieņēmuši, būtu izskaidrojami kā citādāk kā vien ar konkurenci deformējošas vienošanās noslēgšanu.

(skat. 181.–187. punktu)

7. Komisijas uzdevums ir sodīt par EKL 81. panta 1. punkta pārkāpumiem un ka vienošanās par “tirgu vai piegādes avotu sadali” ir konkrēti minētas EKL 81. panta 1. punkta c) apakšpunktā un ar šo noteikumu aizliegtas, ir pietiekami, ja tā konstatē, ka uzņēmumi ir noslēguši vienošanos, kas ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm, un tās mērķis ir bijusi Kopienas tirgus sadale attiecībā uz vienu vai vairākiem izstrādājumiem, lai šī vienošanās veidotu pārkāpumu.

(skat. 202. punktu)

8. Ja Komisijai, gadījumā, kad tā vēlas noteikt sodu par EKL 81. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpumu, ir pienākums pierādīt, ka aizliegta vienošanās par tirgu sadali ir noslēgta; no otras puses, būtu pārlieku prasīt, lai tā sniedz pierādījumus par šī mērķa sasniegšanas specifisko mehānismu. Pārkāpumā vainīgajam uzņēmumam būtu pārāk vienkārši izvairīties no soda, ja tas varētu savus pierādījumus pamatot ar tās informācijas neskaidrību, kas sniegta par aizliegtas vienošanās darbību apstākļos, kuros vienošanās konkurenci deformējošais mērķis tomēr ticis pietiekami konstatēts. Uzņēmumiem šādos apstākļos pienācīgi jāaizstāvas, jo tiem ir dota iespēja sniegt paskaidrojumus par visiem pierādījumiem, ko pret tiem savākusi Komisija.

(skat. 203., 317. punktu)

9. Uzņēmuma vārdā sniegtām atbildēm uz Komisijas lūgumu sniegt paskaidrojumus saskaņā ar Regulas Nr. 17 11. pantu ir lielāka ticamība, nekā, ja tās būtu sniedzis uzņēmuma darbinieks no savas pieredzes vai secinājumiem.

Tādēļ viena pārkāpumā apsūdzētā uzņēmuma, kas apsūdzēts par dalību aizliegtā vienošanās, ko savukārt apstrīd pārējie apsūdzētie uzņēmumi, atzīšanās nevar tikt uzskatīta par pietiekamu šā uzņēmuma izdarītā pārkāpuma pierādījumu, ja vien to neapliecina arī citi pierādījumi.

Turklāt paskaidrojumi, kas ir pret to sniedzēja interesēm, ir uzskatāmi par īpaši ticamiem pierādījumiem. Ja persona, kurai lūgts sniegt paskaidrojumus par dokumentiem, atzīst, ka ir izdarījusi pārkāpumu un atzīst faktus, kuri pārsniedz tos, kuri tieši secināmi no attiecīgajiem dokumentiem, tad, a priori , ja īpaši apstākļi neliecina par pretējo, persona ir apņēmusies teikt taisnību.

Visbeidzot, ja paskaidrojumam, kas sniegts prokuroram, nav tāda pati vērtība kā tiesā pēc zvēresta sniegtam paskaidrojumam, ir jāuzskata, ka prokurora izmantoto pilnvaru piespiedu raksturs un nelabvēlīgās sekas, kas var iestāties saskaņā ar krimināllikumu, ja persona izmeklēšanas laikā stāsta nepatiesību, ir apstākļi, kas šādu liecību padara vairāk uzticamu nekā vienkāršu paskaidrojumu.

(skat. 205., 211.–212., 219., 296., 312. punktu)

10. Kopienu tiesībās valda brīvas pierādījumu vērtēšanas princips un vienīgais iesniegto pierādījumu vērtēšanas kritērijs ir to ticamība. Dokumentam nevar liegt šo ticamību, pamatojoties uz to, ka Komisija šo atteikumu izdara, atklājot savu informatoru, jo Komisijai var būt nepieciešams saglabāt informācijas sniedzēju anonimitāti.

(skat. 273. punktu)

11. Turklāt, ja uzņēmums piedalās sanāksmēs ar citiem uzņēmumiem, un šīm sanāksmēm ir konkurenci deformējošs mērķis, un publiski nenorobežojas no šajās sanāksmēs notikušā, tādējādi uz pārējiem dalībniekiem atstājot iespaidu, ka piekrīt sanāksmes rezultātiem un darbosies saskaņā ar tiem, var secināt, ka šis uzņēmums ir attiecīgās aizliegtas vienošanās dalībnieks.

(skat. 327. punktu)

12. Ja lēmums, ar ko uzlikts sods par vienošanos, kopumā parāda, ka vienošanās ir attiekusies uz īpašiem izstrādājumu veidiem un min pierādījumus, uz ko balstīts šāds secinājums, tad fakts, ka šādā lēmumā nav precīza un izsmeļoša visu to izstrādājumu veidu uzskaitījuma, uz ko attiecas pārkāpums, nav pietiekams, lai atceltu lēmumu. Ja tā nebūtu, uzņēmums varētu izvairīties no soda par spīti faktam, ka Komisija skaidri ir konstatējusi, ka uzņēmums izdarījis pārkāpumu, apstākļos, kuros nav identificēti izstrādājumi, kas ietilpst vairāku līdzīgu izstrādājumu virknē, ko tirgoja attiecīgais uzņēmums.

(skat. 336. punktu)

13. Lai gan vispār prasītājs pierādīšanas pienākumu nevar pārnest uz atbildētāju, piesaucot apstākļus, ko tas nevar pierādīt, šajā gadījumā pierādīšanas pienākuma jēdziens, kad Komisija ir izlēmusi neatsaukties uz konkurences noteikumu pārkāpumu laikposmā, kurā bija spēkā pašierobežošanas vienošanās, kas noslēgtas starp trešo valsti un Kopienu, ko pārstāv Komisija, ir piemērojams par labu Komisijai, ciktāl tas attiecas uz minēto vienošanos izbeigšanās datumu. Komisijas neizskaidrojamā nespēja sniegt pierādījumus par uz to tieši attiecināmiem apstākļiem neļauj Pirmās instances tiesai izlemt lietu, pilnībā pārzinot apstākļus par šo līgumu beigu datumu un uzliekot šīs Komisijas nespējas sekas uzņēmumiem, kas ir Apstrīdētā lēmuma adresāti, kuriem, atšķirībā no atbildētājas iestādes, nebija iespējams iegūt trūkstošos pierādījumus, būtu pretēji labas tiesas spriešanas principam.

(skat. 342.–344. punktu)

14. Uzņēmumam var būt jāatbild par visu vienošanos, pat ja tas ir tieši piedalījies tikai vienā vai dažos to veidojošos elementos, ja, pirmkārt, tas ir zinājis, vai tam vajadzēja zināt, ka noruna, kurā tas ņēmis dalību – jo īpaši regulārās sanāksmēs, kas notikušas vairākus gadus – bija kopēja konkurences deformēšanas plāna daļa, un, otrkārt, plānā ietilpa visi karteli veidojošie elementi.

Tāpat arī fakts, ka katram uzņēmumam ir bijusi sava loma kopējā mērķa sasniegšanā, nenozīmē, ka nav bijis konkurenci deformējoša mērķa un tādējādi – arī pārkāpuma –, pieņemot, ka katrs uzņēmums sniedzis savu ieguldījumu kopējā mērķa sasniegšanā.

(skat. 370. punktu)

15. Vienošanās, lēmums vai saskaņota darbība tirdzniecību dalībvalstu starpā var ietekmēt tikai tad, ja, pamatojoties uz objektīviem tiesību faktoriem vai faktiem, ir iespējams pietiekami droši paredzēt, ka tā – tieši vai netieši, faktiski vai iespējami – var ietekmēt tirdzniecības struktūru dalībvalstu starpā. No tā izriet, ka Komisijai nav jāparāda ietekmes uz tirdzniecību faktiskā pastāvēšana, jo pietiek ar iespējamu ietekmi. Tomēr ir svarīgi, lai šī faktiskā vai iespējamā ietekme nebūtu nenozīmīga.

(skat. 392. punktu)

16. Pienākums sniegt akta pamatojumu neietver izdevējiestādes pienākumu sniegt pamatojumu tam, kāpēc tā nav pieņēmusi līdzīgus pasākumus attiecībā uz trešām pusēm.

(skat. 414. punktu)

17. Tiesību uz aizstāvību pārkāpums, kas pēc savas dabas ir subjektīvs, neietilpst būtisku procesuālu noteikumu pārkāpumu jomā un tādēļ tiesa to nevar izskatīt pēc savas iniciatīvas. Līdz ar to šis pamats saskaņā ar Pirmās instances tiesas Reglamenta 48. panta 2. punktu ir noraidāms ka nepieņemams, ja lietas dalībniece šo pamatu pirmoreiz ir izvirzījusi savā atbildē.

(skat. 425. punktu)

18. Tiesību uz aizstāvību pārkāpums pretrunu dēļ starp paziņojumu par iebildumiem un Apstrīdēto lēmumu būtu noticis tikai tad, ja lēmumā minētais nebūtu pietiekami skaidri izklāstīts paziņojumā, lai adresāti varētu aizstāvēties.

No tā izriet, ka principā Komisijai nevar pārmest to, ka tā sašaurinājusi gala lēmuma jomu, salīdzinot ar paziņojumu par iebildumiem, jo Komisijai ir jāņem vērā adresātu viedokļi un, ja nepieciešams, jāņem vērā to iesniegtie apsvērumi, atbildot uz iebildumiem, tieši tādēļ, lai ievērotu to tiesības uz aizstāvību.

(skat. 429.–430. punktu)

19. Komisijas pienākumi paziņojuma par iebildumiem posmā ir ierobežoti ar iebildumu izteikšanu un to faktu, uz kuriem tā atsaucas, un to kvalifikācijas skaidru aprakstu, lai adresāti varētu pienācīgi aizstāvēties. Komisijai nav pienākuma uzskaitīt secinājumus, ko tā izdarījusi no faktiem, dokumentiem un juridiskajiem argumentiem.

(skat. 453. punktu)

20. Līgums par Eiropas ekonomikas zonu (EEZ), jo īpaši tā 56. un 109. pants paredz integrētu pieeju konkurences noteikumu piemērošanai – sistēmu, kas piemērojama sākot ar izmeklēšanas stadiju, lai katrai no divām iestādēm būtu pienākums pārtraukt procedūru un nodot lietas materiālus otrai iestādei, ja tā konstatē, ka šajā jautājumā kompetenta ir cita iestāde.

Tomēr integrēto pieeju nevar piemērot no izmeklēšanas sākuma, ja šajā stadijā nav iespējams noteikt, kura iestāde ir kompetentā, citādi, ja sākumā ir iesaistījusies Eiropas Brīvās tirdzniecības asociācijas (EBTA) Uzraudzības iestāde, bet beigās kompetentā tomēr izrādās Komisija, princips, saskaņā ar kuru EEZ līgums nevar atcelt Komisijas pilnvaras veikt izmeklēšanu lietās par konkurenci deformējošām darbībām, kas ietekmē tirdzniecību Kopienas dalībvalstu starpā.

Tādēļ Komisija nevarēja uzsākt izmeklēšanu attiecīgajā nozarē, kā pamatu izvirzot EK līguma 81. pantu, Regulu Nr. 17 un EEZ līguma 53. pantu, kā arī EBTA Uzraudzības iestādes lēmumu par atbalsta pieprasījuma sūtīšanu Komisijai, ja šīs izmeklēšanas uzsākšanas brīdī tā nevarēja skaidri zināt, kāds ir pareizais juridiskais pamats, un atbilde uz šo jautājumu bija atkarīga tieši no veicamās izmeklēšanas rezultātiem.

(skat. 489.–490., 492. punktu)

21. Tāpat kā tie uzņēmumi, kas Komisijai tajā pašā administratīvās procedūras stadijā un līdzīgos apstākļos sniedz pielīdzināmu informāciju par jautājumiem sakarā ar kuriem tie ir apsūdzēti, to sadarbības līmeņi ir jāpielīdzina ar to, ka pret citiem uzņēmumiem attiecībā uz tiem uzliktā naudas soda apmēru ir jāattiecas tāpat.

(skat. 501., 573. punktu)

22. Lai pamatotu naudas soda samazināšanu sakarā ar sadarbību, uzņēmuma darbībām ir jāatvieglo Komisijas uzdevums identificēt Kopienas konkurences noteikumu pārkāpumus un sodīt par to izdarīšanu.

23. Komisijas uzdevumu būtiski neatvieglo uzņēmums, kas apņēmies sniegt Komisijas pieprasīto būtisko informāciju par faktiem un kuras lietderība ir atkarīga tikai no tā, vai tā ir noteiktā apjomā pamatota ar citiem paskaidrojumiem, kas jau ir Komisijas rīcībā, kura nepieļauj jebkādu šo faktu interpretāciju, lai varētu konstatēt pārkāpumu, un kas nekad nav informējis Komisiju, ka atzīst administratīvajā procedūrā minētos faktus, turpinot tos apstrīdēt Pirmās instances tiesā.

(skat. 499., 503.–505. punktu)

24. Naudas soda, kas uzņēmumam uzlikts par konkurences noteikumu pārkāpumu, apmēram ir jābūt proporcionālam ar pārkāpumu kopumā, jo īpaši ņemot vērā tā smagumu.

Novērtējot šo smagumu, ir nepieciešams ņemt vērā daudzos elementus, kuru raksturs un nozīmīgums mainās atkarībā no attiecīgā pārkāpuma veida un tā īpašajiem apstākļiem.

(skat. 532. punktu)

25. Ja Komisijai ir rīcības brīvība attiecībā uz naudas sodu apmēra noteikšanu konkurences lietās, tā nevar neievērot noteikumus, ko tā noteikusi pati sev un tai ir jo īpaši jāņem vērā normas, kas saskaņā ar Vadlīnijām ir obligātas. Tomēr, ciktāl Vadlīnijās nav noteikts, ka naudas sodu aprēķināšanai sistemātiski jāņem vērā kādi noteikti apstākļi, tā var noteikt, kuri apstākļi šajā sakarā būtu jāņem vērā, lai varētu izvērtēt katru atsevišķo gadījumu. Izvērtējums tomēr ir jāveic saskaņā ar Kopienu tiesībām, kas ietver ne tikai Līguma noteikumus, bet arī tiesību pamatprincipus.

(skat. 537., 553., 572. punktu)

26. Kad uzņēmums, kas ir cēlis prasību pret Komisijas lēmumu, ar ko tam uzlikts naudas sods par Kopienu konkurences tiesību pārkāpumu, savā prasībā ir lūdzis, lai Kopienu tiesa izlieto savu neierobežoto kompetenci, tai skaitā attiecībā uz naudas soda samazināšanu, Pirmās instances tiesai šādā gadījumā, ņemot vērā visus apstākļus, ir tiesības grozīt apstrīdēto aktu, pat, ja tā to neatceļ, lai grozītu uzlikto naudas sodu apmēru. Turklāt Kopienu tiesai ar Regulas Nr. 17 17. pantu saskaņā ar EKL 229. pantu piešķirtā neierobežotā kompetence ietver pilnvaras, ja nepieciešams, palielināt uzlikto naudas sodu.

Komisijas pārstāvji, ja vien nav viņu augstākstāvošu ierēdņu skaidru instrukciju par pretējo, var juridiski pareizi lūgt, lai Kopienu tiesas piemēro to neierobežoto kompetenci, lai palielinātu Komisijas locekļu uzlikto naudas sodu apmērus. Tikai tas vien, ka Komisijas pārstāvis lūdz Kopienu tiesai īstenot tās kompetenci un izvirza argumentus, kas varētu šādu rīcību pamatot, nenozīmē, ka pārstāvis rīkojas Komisijas locekļu vietā.

(skat. 575., 577. punktu)