18

Tā kā Satakunnan käräjäoikeus (Satakuntas pirmās instances tiesa) radās šaubas par Savienības tiesību, it īpaši Direktīvas 96/71 3. panta, skatot to LESD 56. un 57. panta gaismā, interpretāciju, tā nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai arodbiedrība, kas darbojas darba ņēmēju interesēs, var tieši atsaukties uz Hartas 47. pantu kā tiešu tiesību avotu pret pakalpojumu sniedzēju no citas dalībvalsts, ja tiesību norma (Polijas Darba kodeksa 84. pants), par kuru tiek apgalvots, ka tā ir pretēja 47. pantam, ir vienīgi valsts tiesību norma? 2) Vai tiesvedībā par prasījumiem, kuriem nodarbinātības valstī ir iestājies termiņš Direktīvas 96/71 izpratnē, no Savienības tiesībām, it īpaši no Hartas 47. panta, kā arī no minētās direktīvas 5. panta otrās daļas un 6. panta izrietošā efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principa, skatot to kopsakarā ar Hartas 12. pantā garantēto biedrošanās arodbiedrību jomā brīvību, izriet, ka valsts tiesām ir jāatstāj nepiemērota darba ņēmēja izcelsmes valsts darba tiesību norma, kas liedz cedēt darba algas prasījumu nodarbinātības valsts arodbiedrībai, lai tā nodrošinātu tā piedziņu, ja atbilstošā nodarbinātības valsts tiesību norma pieļauj darba algas prasījuma, kam ir iestājies termiņš, un līdz ar to prasītāja statusa cedēšanu piedziņai arodbiedrībai, kuras biedri ir visi darba ņēmēji, kas ir cedējuši savus prasījumus piedziņai? 3) Vai LESD pievienotā (30.) protokola noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka arī citām tiesām, kas nav Polijas vai Apvienotās Karalistes tiesas, tie ir jāņem vērā, ja izskatāmais strīds ir cieši saistīts ar Poliju un, it īpaši, ja darba līgumiem ir piemērojamas Polijas tiesības? Citiem vārdiem, vai šis protokols ir šķērslis tam, lai Somijas tiesa konstatētu, ka Polijas tiesību vai administratīvās normas, administratīvā prakse vai administratīvie pasākumi ir pretrunā Hartā noteiktajiem principiem, brīvībām un pamattiesībām? 4) Vai Regulas Nr. 593/2008 14. panta 2. punkts, ņemot vērā Hartas 47. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz piemērot dalībvalsts tiesību normu, atbilstoši kurai ir aizliegts cedēt prasījumus un tiesības, kas izriet no darba attiecībām? 5) Vai Regulas Nr. 593/2008 14. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka prasījumu no darba līgumiem cedēšanai ir piemērojamas tiesības, kas atbilstoši Regulai Nr. 593/2008 ir piemērojamas attiecīgajam darba līgumam, neatkarīgi no tā, vai uz izvirzīto individuālo tiesību saturu ietekme ir arī citām tiesību normām? 6) Vai Direktīvas 96/71 3. pants, skatot to LESD 56. un 57. panta gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka minimālās algas likmes jēdziens ietver stundas likmes pamatalgu atkarībā no darba samaksas grupas, garantēto akorda algu, atvaļinājuma naudu, iepriekš noteiktu dienas naudu un ikdienas ceļa izdevumu kompensāciju atbilstoši tam, kā šie darba nosacījumi ir noteikti vispārpiemērojamā kolektīvajā līgumā, kas ietilpst direktīvas pielikuma piemērošanas jomā? a) Vai LESD 56. un 57. pants un/vai Direktīvas 96/71 3. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz dalībvalstīm kā tā dēvētajām “uzņemošajām valstīm” savās valsts tiesību normās (vispārpiemērojamā kolektīvā līgumā) paredzēt pakalpojumu sniedzējiem no citas dalībvalsts pienākumu darba ņēmējam, kas ir norīkots darbā tās teritorijā, maksāt ceļa izdevumu kompensāciju un dienas naudu, ņemot vērā, ka atbilstoši attiecīgajām valsts tiesību normām darba ņēmējs, kas norīkots darbā, visa norīkojuma laikā tiek uzskatīts par tādu, kas ir komandējumā, un līdz ar to viņam ir tiesības uz ceļa izdevumu kompensāciju un dienas naudu? b) Vai LESD 56. un 57. pants un/vai Direktīvas 96/71 3. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz valsts tiesai atteikties atzīt uzņēmuma no citas dalībvalsts tā izcelsmes valstī radītu un piemērotu darba ņēmēju iedalījumu darba samaksas grupās, ja šāds iedalījums jau ir veikts? c) Vai LESD 56. un 57. pants un/vai Direktīvas 96/71 3. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajos ir atļauts darba devējam no citas dalībvalsts tiesiski un nodarbinātības valsts tiesai saistoši noteikt darba ņēmēju iedalījumu algas grupās, ja nodarbinātības valsts vispārpiemērojamā kolektīvā līgumā ir paredzēts pēc rezultāta atšķirīgs iedalījums algas grupās, vai arī uzņemošā dalībvalsts, uz kuru tiek norīkots no citas dalībvalsts nākoša pakalpojumu sniedzēja darba ņēmējs, var noteikt pakalpojumu sniedzējam pienākumu ievērot noteikumus, kuros paredzēti kritēriji attiecībā uz darba ņēmēju iedalījumu algas grupās? d) Vai interpretējot Direktīvas 96/71 3. pantu, skatot to LESD 56. un 57. panta gaismā, izmitināšanas izdevumu, kas darba devējam ir jāsedz, pamatojoties uz sestajā jautājumā minēto kolektīvo līgumu, atlīdzināšana un ēdināšanas talonu, ko nodrošina no citas dalībvalsts nākošs pakalpojumu sniedzējs saskaņā ar darba līgumu, izsniegšana ir jāuzskata par tādu izdevumu kompensāciju, kas radušies darbā norīkošanas dēļ, vai arī tā ietilpst minimālās algas likmes jēdzienā Direktīvas 96/71 3. panta 1. punkta izpratnē? e) Vai Direktīvas 96/71 3. pants, skatot to kopsakarā ar LESD 56. un 57. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka nodarbinātības valsts vispārpiemērojams kolektīvais līgums, interpretējot jautājumu par akorda algu, ceļa izdevumu kompensāciju un dienas naudu, ir jāuzskata par pamatotu ar sabiedriskās kārtības prasībām?”