ĢENERĀLADVOKĀTES JULIANAS KOKOTES [JULIANE KOKOTT] SECINĀJUMI,

sniegti 2006. gada 13. jūlijā 1( )

Lieta C‑34/04

Eiropas Kopienu Komisija

pret

Nīderlandes Karalisti

un

Lieta C‑64/04

Eiropas Kopienu Komisija

pret

Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti

Kopējā zivsaimniecības politika – Zivsaimniecības nozares restrukturizācija – Zvejas licences – Galīga pārvešana uz Argentīnu





I – Ievads

1. 1996. gadā divi Nīderlandē un divi Apvienotajā Karalistē reģistrēti kuģi tika pārvesti uz Argentīnu. Kopiena šiem pasākumiem piešķīra atbalstu kopumā ECU 7 464 585,60 apmērā. Komisija uzskata, ka ar šo atbalstu tomēr netika sasniegts paredzētais mērķis, jo apsūdzētās dalībvalstis pārvesto kuģu vietā zvejai reģistrēja jaunus kuģus. Tāpēc tā Līguma pārkāpuma dēļ ceļ šīs abas prasības, kuras no juridiskā viedokļa būtībā ir vienādas. Tomēr turpinājumā es pierādīšu, ka Komisija šajos gadījumos balstās uz nepareizām tiesību normām.

II – Atbilstošās tiesību normas

2. Lai kuģis iegūtu zvejas tiesības, tam ir jāsaņem zvejas licence, kura ir piesaistīta kuģim. Kopienu tiesībās šāda licence pirmoreiz tika paredzēta Padomes 1992. gada 20. decembra Regulas (EEK) Nr. 3760/92, ar ko izveido Kopienas sistēmu zivsaimniecībai un akvakultūrai ( ) (turpmāk tekstā – “zvejas nolīgums”), 5. pantā:

“1. Padome, pieņemot lēmumu saskaņā ar Līguma 43. pantu, līdz 1993. gada 31. decembrim izveido Kopienas zvejas licenču sistēmu, kas ir piemērojama vēlākais 1995. gada 1. janvārī un kurā ir paredzēti noteikumi par informācijas minimumu, kas iekļaujama zvejas licencēs, kuras izsniedz un pārrauga dalībvalstis.

Sākot no Kopienas zvejas licenču sistēmas spēkā stāšanās dienas, dalībvalstīm ir jāpiemēro zvejas licenču valsts sistēmas. Ja vien nav noteikts citādi, visiem Kopienas zvejas kuģiem ir jābūt zvejas licencei šim kuģim.

Šie noteikumi ir jāpiemēro, neskarot jebkādus īpašus noteikumus, kas var būt spēkā Kopienu līmenī vai ir noteikti pastāvošo vai nākotnē noslēdzamo starptautisko nolīgumu ietvaros.

2. Zvejas licenču sistēmas ir piemērojamas visiem Kopienas zvejas kuģiem, kuri veic savu darbību Kopienas zvejas zonā, trešo valstu ūdeņos vai atklātā jūrā. Kopienu prasības par informācijas minimumu tāpat ir piemērojamas trešo valstu kuģiem, kuri zvejo Kopienas zvejas zonā starptautiskajos nolīgumos paredzētajos gadījumos.”

3. Kuģiem piesaistītās zvejas licences precīzāk ir noregulētas Padomes 1993. gada 20. decembra Regulā (EK) Nr. 3690/93, ar ko izveido Kopienas sistēmu, kura paredz noteikumus par informācijas minimumu, kas iekļaujama zvejas licencēs ( ) (turpmāk tekstā – “regula par informācijas minimumu”). Nozīmīgie noteikumi ir šādi:

“1. pants

1. Tiek izveidota Kopienas zvejas licenču sistēma, kurā paredzēti noteikumi par informācijas minimumu, kam jābūt ietvertam zvejas licencēs, kuras minētas Regulas (EEK) Nr. 3760/92 5. pantā.

2. Katram Kopienas zvejas kuģim obligāti jābūt zvejas licencei šim kuģim.

3. Minētā licence jātur uz kuģa borta.

4. Zvejas kuģiem aizliegts zvejot, turēt uz borta, nodot vai izkraut zivis, ja tiem nav izsniegtas zvejas licences vai arī ja attiecīgā licence ir anulēta vai apturēta.

[..]

3. pants

Karogvalstis izdod un pārrauga zvejas licences visiem tiem kuģiem, kas peld ar to karogu, pienācīgi ņemot vērā Regulas (EEK) Nr. 3760/92 11. panta noteikumus.

[..]

5. pants

Dalībvalsts, kura ir attiecīgo zvejas kuģu karogvalsts, uz laiku vai galīgi atsauc zvejas licences tiem kuģiem, kas uz laiku pārtrauc savu darbību, un anulē licences tiem kuģiem, kas pilnīgi beidz zvejas darbības.”

4. Ar regulas par informācijas minimumu 3. pantā minētās zvejsaimniecības regulas 11. pantu Padomei tiek uzdots noteikt Kopienas zvejas nozares restrukturizācijas mērķus:

“Ņemot vērā I sadaļu, Padome saskaņā ar Līguma 43. pantā paredzēto procedūru uz vairākiem gadiem un pirmo reizi līdz 1994. gada 1. janvārim nosaka mērķus un kārtību Kopienas zvejas nozares restrukturizācijai, lai sasniegtu ilglaicīgu līdzsvaru starp resursiem un to izmantošanu. Katrā atsevišķā gadījumā šīs restrukturizācijas ietvaros tiek ņemtas vērā iespējamās ekonomiskās un sociālās sekas un dažādu zvejas reģionu īpatnības.”

5. Saskaņā ar minēto regulu Komisija 1993. gada 20. decembrī pieņēma lēmumu attiecībā uz zvejas nozares restrukturizāciju Kopienā, lai radītu ilglaicīgu līdzsvaru starp resursiem un to izmantošanu laika posmā no 1994. gada 1. janvāra līdz 1996. gada 31. decembrim ( ) (lēmums par restrukturizāciju). Tajā paredzēts:

“1. pants

1. Vēlākais līdz 1996. gada 31. decembrim atsevišķo dalībvalstu zvejas flotes nozveja ir jāsamazina šādi:

– par 20 % traļu kuģiem, kas nodarbojas ar dziļūdens traļu zvejniecību,

– par 5 % flotes nozarei, kas nodarbojas ar tīklu un piejūras zvejniecību seklos ūdeņos,

– par 0 %, t.i., atlikušās flotes nozares tālāka paplašināšana vairs nenotiek;

turklāt ir jāievēro 1991. gada 31. decembra pārejas perioda orientācijas programmās noteiktie mērķi.

2. Nozvejas samazināšanai saskaņā ar 1. pantu vismaz 55 % apmērā ir jānotiek kapacitātes samazināšanas ceļā.

2. pants

1. pantā noteikto mērķu un noteikumu realizēšanu Komisija nodrošina dalībvalstu zvejas flotes vairāku gadu orientācijas programmu ietvaros, kā tas ir noteikts ar Komisijas 1992. gada 21. decembra lēmumu un, iespējams, mainīts šīs pašas procedūras ietvaros.”

6. Īpašie mērķi noteiktajā laikā attiecībā uz Nīderlandi izriet no Komisijas 1992. gada 21. decembra lēmuma 92/590/EEK par Nīderlandes iesniegto zvejas flotes vairāku gadu orientācijas programmu laika posmam no 1993. līdz 1996. gadam ( ), kas izveidota saskaņā ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 4028/86, un attiecībā uz Apvienoto Karalisti – no Komisijas 1992. gada 21. decembra lēmuma 92/593/EEK par Apvienotās Karalistes iesniegto zvejas flotes vairāku gadu orientācijas programmu laika posmam no 1993. līdz 1996. gadam ( ), kas izveidota saskaņā ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 4028/86.

7. Regulējums par līdzekļiem, lai sasniegtu šos mērķus, ir iekļauts Padomes 1993. gada 21. decembra Regulā (EK) Nr. 3699/93, ar ko paredz kritērijus un nosacījumus Kopienas strukturālajam atbalstam zvejas un akvakultūras nozarei, kā arī to produktu pārstrādei un laišanai tirgū ( ) (turpmāk tekstā – “strukturālā atbalsta regula”). Uz šīm lietām attiecas 7. un 8. pants.

“7. pants.

Vispārīgi noteikumi

1. Ja vienīgi ar valsts pabalstiem finansētas kapacitātes samazinājuma rezultātā šis samazinājums vairāku gadu orientācijas programmas perioda beigās pārsniedz dalībvalsts noteiktos mērķus kādā no flotes segmentiem, tad radusies situācija, ciktāl tā ir izskaidrojama tikai ar minētajiem pabalstiem, nevar būt attaisnojums tam, ka tiek ieviestas jaunas kapacitātes.

[..]

2. [..]

8. pants.

Nozvejas pielāgošana

1. Dalībvalstis veic pasākumus, lai pielāgotu nozveju tam, ka vismaz tiek sasniegti 5. pantā noteikto vairākgadu orientācijas programmu mērķi.

Vajadzības gadījumā dalībvalstis veic pasākumus kuģu zvejas darbību pilnīgai izbeigšanai vai ierobežošanai.

2. Kuģu zvejas darbību pilnīga izbeigšana var tostarp nozīmēt attiecīgā kuģa:

– izjaukšanu,

– galīgu pārvešanu uz trešo valsti tiktāl, ciktāl šāda pārvešana nav pretrunā starptautiskajām tiesībām, kā arī ūdens resursu saglabāšanai un pārvaldei,

– pilnīgu izmantošanu Kopienas ūdeņos citiem, nevis zvejas mērķiem.

[..]

Dalībvalstis nodrošina, ka kuģi, attiecībā uz kuriem veikti šie pasākumi, tiek svītroti no zvejas kuģu reģistriem un Kopienas zvejas kuģu saraksta. Tāpat tās nodrošina, ka svītrotie kuģi tiek pilnībā izslēgti no zvejas darbību īstenošanas Kopienas ūdeņos.

3. [..]”

8. Kuģu pārvešana minētajos gadījumos tomēr tieši nebija pamatota ar strukturālā atbalsta regulu, bet gan ar zvejas nolīgumu, kas 1994. gada 24. maijā noslēgts starp Eiropas Ekonomikas kopienu un Argentīnas Republiku ( ).

9. Zvejas nolīguma preambulas devītajā apsvērumā ir noteikts, ka tā puses ir:

“VIENOJUŠĀS, ka šis jaunais sadarbības veids zvejas nozarē nodrošina stabilu pieeju jaunām zvejas iespējām, ar to tiek īstenoti Argentīnas flotes atjaunināšanas un pārstrukturizācijas mērķi un Kopienas flotes restrukturizācija un tas ilglaicīgi palīdz racionāli izmantot resursus”.

10. Zvejas nolīguma 5. pantā noteikts:

“1. Puses paredz atbilstošus apstākļus, lai Argentīnā izveidotu uzņēmumus, kuru izcelsmes kapitāls pieder vienai vai vairākām Kopienas dalībvalstīm, un kopuzņēmumus, un pagaidu apvienības zvejas nozarē, kurās būtu apvienoti Argentīnas un Kopienu rēderi ar mērķi izmantot un, ja nepieciešams, kopīgi uzlabot Argentīnas zivju resursus, pastāvot I protokolā un I un II pielikumā paredzētajiem apstākļiem.

2. [..]

3. Kopienas flotes restrukturizācijas politikas ietvaros Kopiena atbalsta Kopienas kuģu iekļaušanu Argentīnā izveidotajos uzņēmumos vai uzņēmumos, kas veidojas. [..]”

11. Kopienas atbalsts izriet no minētā nolīguma 7. panta 1. punkta:

“1. Lai veicinātu 5. pantā minēto uzņēmumu reģistrāciju, tiek pieņemts, ka projekti, ko Puses izraudzījušās saskaņā ar 6. pantu, ir tiesīgi saņemt finansiālo palīdzību saskaņā ar I protokolu.”

III – Fakti un prasījumi

Lieta C‑34/04 – Komisija/Nīderlande

12. Tiesvedība pret Nīderlandi attiecas uz divu kuģu Wiron III un Wiron IV pārvešanu uz Argentīnu kopuzņēmuma, kurš izveidots saskaņā ar nolīgumu, izveidošanas dēļ. Kuģi tika pārvesti 1996. gada jūlijā. Komisija ar 1996. gada 16. decembra lēmumu piešķīra atbalstu Nīderlandei, kuģu īpašniekiem un kopuzņēmumam. Par katru kuģi tika piešķirti ECU 1 852 236 iepriekšējiem īpašniekiem un ECU 277 835,40 kopuzņēmumam.

13. Pēc tam Nīderlande izsniedza jaunas licences citiem kuģiem, kuri zvejas kuģu reģistrā ieņēma abu pārvesto kuģu vietu.

14. Komisija pieprasa:

1) atzīt, ka Nīderlandes Karaliste ir pārkāpusi Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 3690/93, ar ko izveido Kopienas sistēmu, kura paredz noteikumus par informācijas minimumu, kas iekļaujama zvejas licencēs, 5. pantu, tādēļ ka tā pēc kuģu Wiron III un Wiron IV galīgās pārvešanas uz Argentīnu nav anulējusi tiem piešķirtās zvejas licences,

2) piespriest Nīderlandes Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

15. Nīderlandes Karaliste pieprasa:

1) noraidīt Komisijas prasību un

2) piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Lieta C‑64/04 – Komisija/Apvienotā Karaliste

16. Tiesvedības pret Apvienoto Karalisti pamatā ir šāds gadījums: 1996. gada otrajā pusē kuģu Cleopatra un Ocean Quest īpašnieki Apvienotās Karalistes lauksaimniecības, zivsaimniecības un pārtikas rūpniecības ministrijai iesniedza pieprasījumus par palīdzības piešķiršanu no Kopienas pēc minēto kuģu pārvešanas uz kopuzņēmumu, kurš izveidots saskaņā ar nolīgumu ar Argentīnu. Ministrija šos iesniegumus iesniedza Komisijai. Turklāt tā paziņoja, ka kuģi esot izvēlēti, lai samazinātu zvejas intensitāti Ziemeļjūrā.

17. Pēc tam kuģu īpašnieki minēto kuģu licences pret atlīdzību nodeva trešajām personām. Saskaņā ar Apvienotās Karalistes tiesībām šīs personas ieguva tiesības zvejas kuģim saņemt zvejas licenci.

18. Kad Apvienotās Karalistes kompetentās iestādes uzzināja par šo licences nodošanas faktu, tās jautāja Komisijai, vai tas ir pieļaujams. Komisijas kompetentās iestādes šādu rīcību noraidīja.

19. Tomēr Komisija 1996. gada 16. decembrī pieņēma lēmumu, ar kuru piešķīra atbalstu Apvienotajai Karalistei, kuģu iepriekšējiem īpašniekiem un attiecīgajam kopuzņēmumam. Par kuģi Cleopatra tika piešķirts atbalsts ECU 1 469 592 apmērā kuģa īpašniekam un ECU 220 438,80 apmērā kopuzņēmumam. Par kuģi Ocean Quest atbalsts attiecīgi bija ECU 1 316 880 un ECU 197 532.

20. Lai gan Apvienotās Karalistes kompetentās iestādes vēlreiz atgādināja par licenču nodošanu, šie līdzekļi tomēr tika izmaksāti.

21. Komisija lietā C‑64/04 pieprasa:

1) atzīt, ka Apvienotā Karaliste ir pārkāpusi Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 3690/93, ar ko izveido Kopienas sistēmu, kura paredz noteikumus par informācijas minimumu, kas iekļaujama zvejas licencēs, 5. pantu tādējādi, ka tā pēc kuģu Cleopatra un Ocean Quest galīgas pārvešanas uz Argentīnu nav anulējusi tiem piešķirtās zvejas licences,

2) piespriest Apvienotajai Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

22. Apvienotā Karaliste pieprasa noraidīt Komisijas prasību un piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

IV – Juridiskais vērtējums

23. Abās tiesvedībās Komisija attiecīgajām dalībvalstīm pārmet, ka tās pēc savas valsts kuģu galīgas pārvešanas nav anulējušas tiem piešķirtās zvejas licences.

A – Par regulas par informācijas minimumu 5. pantu

24. Komisija savas prasības pamato ar regulas par informācijas minimumu 5. pantu. Saskaņā ar to dalībvalsts, kura ir attiecīgo zvejas kuģu karogvalsts, uz laiku vai galīgi atsauc zvejas licences tiem kuģiem, kas uz laiku pārtrauc savu darbību, un anulē licences tiem kuģiem, kas pilnīgi beidz zvejas darbības. Tātad vispirms ir jāpārbauda, vai kuģi ir beiguši savu zvejas darbību šī noteikuma nozīmē un, iespējams, vai attiecīgā dalībvalsts ir anulējusi savas zvejas licences.

1) Par zvejas darbību pilnīgu pārtraukšanu

25. Abās tiesvedībās strīdus priekšmeti – tiesvedībā pret Nīderlandi kuģi Wiron III un Wiron IV un tiesvedībā pret Apvienoto Karalisti kuģi Cleopatra un Ocean Quest ar Kopienas finansiālu atbalstu tika svītroti attiecīgi no Nīderlandes un Apvienotās Karalistes kuģu reģistra un pārvesti uz Argentīnas zvejas floti.

26. Tā kā kuģi arī turpmāk tika izmantoti zvejniecībā, sākumā zvejas darbību pilnīga pārtraukšana šķiet izslēdzama. Tomēr strukturālā atbalsta regulas 8. pantā ir paskaidrots, ka kuģa galīga pārvešana uz trešo valsti arī ir uzskatāma par zvejas darbību pilnīgu pārtraukšanu, jo pilnīgi pārvesti kuģi vairs nav daļa no Kopienas flotes.

27. Tomēr Nīderlandes valdība apstrīd strukturālā atbalsta regulas 8. panta piemērošanu saistībā ar kuģu pārvešanu uz Argentīnu saskaņā ar nolīgumu, taču būtu maldīgi šo pārvešanu licencēšanas mērķiem neuzskatīt par zvejas darbību pilnīgu pārtraukšanu. Bez šo licenču anulēšanas šie kuģi, iespējams, kā Kopienas kuģi varētu zvejot Kopienas ūdeņos vai izmantot Kopienas kvotas.

28. Turklāt kuģu pārvešana uz Argentīnu saskaņā ar zvejas nolīguma 5. panta 3. punktu un preambulas devīto apsvērumu cita starpā sekmē Kopienas flotes restrukturizāciju. Tātad vispārējie noteikumi par restrukturizācijas pasākumiem vai nu tieši vai analogi ir piemērojami arī kuģu pārvešanai uz Argentīnu ( ). Ciktāl ar nolīguma īpašajiem noteikumiem tiek izslēgti strukturālā atbalsta regulas noteikumi ( ), šajā gadījumā nav jāskaidro, jo nolīgumā nekādi nav noteikts, vai kuģu pārvešana uz Argentīnu ir uzskatāma par zvejas darbību pilnīgu pārtraukšanu vai nav.

29. Tātad pārvesto kuģu zvejas licences bija jāanulē saskaņā ar regulas par informācijas minimumu 5. pantu.

2) Par zvejas licenču anulēšanu

30. Puses, tostarp arī Komisija, vienprātīgi atzīst, ka pārvestajiem kuģiem vairs nepieder zvejas licences.

31. Nīderlandes valdība uzskata, ka tās kuģu licences tika automātiski anulētas saskaņā ar likumu. Tikai divas brīvās vietas Nīderlandes kuģu reģistrā tika piešķirtas jauniem kuģiem, kuriem tika izsniegtas jaunas zvejas licences.

32. Apvienotā Karaliste norāda, ka īpašnieki licences ir pārdevuši trešajām personām, kuri tās izmantojuši citiem kuģiem. Tādējādi pēc kuģu galīgās izslēgšanas no britu flotes tiem licences, kuras varētu anulēt, vairs nav piederējušas.

33. Šis arguments sākotnēji šķiet nesavienojams ar kuģa piesaisti licencei. Saskaņā ar zvejas nolīguma 5. panta 1. punkta otro daļu visiem Kopienas zvejas kuģiem ir jābūt licencei, kura ir piesaistīta kuģim.

34. Būtībā Apvienotās Karalistes un Komisijas argumentos tomēr runa nav par pašām licencēm, bet gan par “licence entitlements”, t.i., par prasījuma tiesībām uz licenci. Faktisko licenci var izdot tikai tādā gadījumā, ja iesniedzējam ir šādas tiesības. Šajā gadījumā tas varētu būt noticis uz pārdoto tiesību pamata.

35. Tādējādi regulas par informācijas minimumu 5. panta prasības šķiet izpildītas: pārvestajiem kuģiem vairs nepieder zvejas licences.

3) Par jaunu zvejas licenču piešķiršanu

36. Komisijas faktiskais pārmetums tomēr ir vērsts pret to, ka Nīderlande un Apvienotā Karaliste citiem zvejas kuģiem izsniedza jaunas licences, kas atbilda to kuģu licencēm, kuri ar Kopienas atbalstu bija pārvesti uz trešās valsts floti. Tāpēc Komisija iebilst, ka atbrīvotās zvejas kapacitātes tika izmantotas, jauniem kuģiem stājoties pārvesto vietā.

37. Šobrīd to viennozīmīgi regulē Regulas (EK) Nr. 2371/2002 ( ) 11. panta 3. punkts: dotācijas tiek piešķirtas tikai pēc licences anulēšanas. Šo licenci nedrīkst arī piešķirt no jauna. Taču šāds skaidrs regulējums nepastāvēja šīs lietas faktisko apstākļu norises brīdī.

38. Komisija uzskata, ka regulas par informācijas minimumu 5. pantā arī bez šāda skaidra regulējuma paredzēta zvejas licences anulēšana, neizdodot jaunu ( ). Apvienotā Karaliste piekrīt šādai interpretācijai, turpretī Nīderlande noraida.

39. Regulas par informācijas minimumu 5. pants tomēr pēc sava satura neietvēra jaunu zvejas licenču piešķiršanu. Drīzāk šis noteikums attiecās tikai uz licenču anulēšanu.

40. Tādēļ Komisija mēģina jaunu zvejas licenču piešķiršanas aizliegumu atvasināt no restrukturizācijas pasākumu mērķiem saskaņā ar strukturālā atbalsta regulas 8. pantu un it īpaši – no mērķa atbalstīt kuģu pārvešanu uz Argentīnu.

41. Tā kā kuģu pārvešana uz Argentīnu saskaņā ar nolīgumu ar šo valsti veicina Kopienas flotes restrukturizāciju, tās mērķis ir arī samazināt Kopienas zvejas kapacitāti. Samazinājums tiek kavēts, ja pārvesto kuģu vietā licences tiek piešķirtas jauniem kuģiem.

42. Tādējādi ir jāpiekrīt Komisijai par to, ka jaunu zvejas licenču piešķiršana zvejas kuģu dotētas pārvešanas gadījumā kaitē dotēšanas mērķiem.

43. Tomēr šāds kaitējums dotēšanas mērķiem neļauj secināt, ka ar jaunu zvejas licenču piešķiršanu tiek pārkāpts regulas par informācijas minimumu 5. pants atsevišķi vai saistībā ar strukturālā atbalsta regulas 8. pantu.

44. Neviens no abiem noteikumiem neietver ne mazāko elementu par regulējumu, ar kuru nodrošinātu šos mērķus, aizliedzot jaunu zvejas licenču piešķiršanu. Strukturālā atbalsta regulas 8. pantā zvejas licence pat nav pieminēta. Regulas par informācijas minimumu 5. pants ietver tikai pienākumu anulēt zvejas licenci noteiktam kuģim. Šis pienākums ir izpildīts ar šīs licences anulēšanu. No pienākuma anulēt licenci neizriet, saskaņā ar kādiem noteikumiem drīkst piešķirt jaunas licences citiem kuģiem. Tas drīzāk ir citu regulējumu, kuri arī atbilst dotāciju zvejas darbību pilnīgas pārtraukšanas gadījumā mērķiem, priekšmets ( ).

45. Nīderlandes valdība norāda, ka Komisija, lai vērstos pret attiecīgajām dalībvalstīm, regulējumu par licenču piešķiršanu varēja piesaistīt regulas par informācijas minimumu 3. pantam. Turklāt ir jāņem vērā arī strukturālā atbalsta regulas 7. panta 1. punkta pirmā daļa.

46. Šie noteikumi tomēr nav abu minēto prasību priekšmets. Šī iemesla dēļ tos arī nevar izmantot šo lietu pamatojumā ( ). Tādējādi Nīderlandes valdība pamatoti ir atzīmējusi, ka Komisija savu prasību ir pamatojusi ar nepareizu tiesisko pamatu.

47. Pastāvot šādiem apstākļiem, abas prasības ir noraidāmas.

B – Citu noteikumu papildu pārbaude

48. Tikai pakārtoti, gadījumā, ja Tiesa atzītu prasības priekšmeta paplašināšanu, un lai pasvītrotu, ka Komisijas ierosinātā regulas par informācijas minimumu 5. panta saistībā ar strukturālā atbalsta regulas 8. pantu interpretācija nav nepieciešama, tālāk es vēlos izskaidrot, ka Komisija šajās lietās nav pierādījusi arī regulas par informācijas minimumu 3. panta vai strukturālā atbalsta regulas 7. panta 1. punkta pirmās daļas pārkāpumu.

1) Par regulas par informācijas minimumu 3. pantu

49. Saskaņā ar regulas par informācijas minimumu 3. pantu karogvalsts izdod un pārrauga zvejas licences kuģiem, kas peld ar tās karogu, ņemot vērā Regulas (EEK) Nr. 3760/92 11. panta noteikumus. Šī valstu pakļautība ir uzsvērta arī zvejas nolīguma 5. panta 1. punkta pirmajās divās daļās.

50. Pretēji šajā laikā Nīderlandes izvirzītajam argumentam, no kura Nīderlande tomēr atteicās, dalībvalstis zvejas licenču nodošanas gadījumā nevar rīkoties brīvi, bet gan saskaņā ar zvejas nolīguma 11. pantu. Šis noteikums uzdod Padomei noteikt Kopienas zvejas nozares restrukturizācijas mērķus un nosacījumus, lai radītu ilglaicīgu līdzsvaru starp resursiem un to izmantošanu.

51. Padome šos mērķus ir noteikusi ar 1993. gada lēmumu par restrukturizāciju. Saskaņā ar to flotes intensitāte noteiktās nozarēs bija jāsamazina un turklāt nekādā gadījumā ne jāpalielina. Lai sasniegtu šos mērķus, dalībvalstīm Komisijas uzraudzībā bija jārealizē tā sauktās vairāku gadu orientācijas programmas. Norāde uz zvejas nolīguma 11. pantu regulas par informācijas minimumu 3. pantā tādējādi netieši uzliek pienākumu zvejas licenču nodošanas gadījumā ņemt vērā restrukturizācijas mērķus.

52. Kā atzīst arī Nīderlandes un Apvienotās Karalistes valdības, ir jāsecina, ka principā jaunas zvejas kapacitātes nedrīkst reģistrēt. Tomēr abas valdības atbrīvotās kapacitātes atjaunošanu principā uzskata par iespējamu.

53. Šeit plašāk nav jāpaskaidro, kādos apstākļos atbrīvotās kapacitātes atjaunošana ir pieļaujama. Īpaši sīkāk nav jāizskata abu valdību argumenti ( ).

54. Regulas par informācijas minimumu 3. panta, zvejas nolīguma 11. panta, 1993. gada strukturālā atbalsta lēmuma un atbilstoši piemērojamo vairāku gadu orientācijas programmu pārkāpuma gadījuma priekšnoteikums pastāvētu vismaz gadījumā, ja ar pārvestās kapacitātes atjaunošanu netiktu sasniegti šajā programmā plānotie mērķi. To Komisija tomēr nav apgalvojusi. Nav zināms nedz tas, vai abas dalībvalstis mērķus nav sasniegušas, nedz tas, vai ar licenču anulēšanu bez jaunu piešķiršanas tiktu veicināta to mērķu sasniegšana, kuri netika sasniegti ( ).

55. Tādējādi regulas par informācijas minimumu 3. panta pārkāpums nav konstatēts.

2) Par strukturālā atbalsta regulas 7. panta 1. punkta pirmo daļu

56. Turklāt ar atjaunotu licenču piešķiršanu šajos gadījumos varētu būt pārkāpta strukturālā atbalsta regulas 7. panta 1. punkta pirmā daļa. Neatkarīgi no vairāku gadu orientācijas programmu kapacitātes samazināšanas mērķiem šī norma aizliedz atbrīvotās kapacitātes atjaunošanu. Tajā skaidri ir izvirzīta prasība, lai samazinājums būtu bijis finansēts vienīgi ar pabalstiem.

57. Tomēr Komisija neapgalvo, ka pārvešana būtu bijusi finansēta vienīgi ar pabalstiem. Šajos gadījumos tas arī ir apšaubāmi, jo kuģu īpašnieki acīmredzot vēlējās gūt peļņu no zvejas darbības Argentīnas ūdeņos. Turklāt vismaz Apvienotās Karalistes kuģu pārvešanas gadījumā peļņa no licenču tiesību pārdošanas bija vēl viens iemesls pārvešanai.

58. Tātad arī strukturālā atbalsta regulas 7. panta 1. punkta pirmās daļas pārkāpums nav konstatēts.

3) Par papildu pārbaudes rezultātiem

59. Abas prasības būtu jānoraida arī gadījumā, ja Tiesa regulas par informācijas minimumu 3. pantu vai strukturālā atbalsta regulas 7. panta 1. punkta pirmo daļu uzskatītu par prasības priekšmetu. Šo normu vērtējums vēl jo vairāk pierāda, ka Komisijas ierosinātā regulas par informācijas minimumu 5. panta saistībā ar strukturālā atbalsta regulas 8. pantu interpretācija nozīmētu regulas par informācijas minimumu 3. pantā un strukturālā atbalsta regulas 7. panta 1. punkta pirmajā daļā noteikto prasību apiešanu.

V – Par tiesāšanās izdevumiem

60. Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Tā kā Komisijai abās lietās spriedums nav labvēlīgs, saskaņā ar Nīderlandes un Apvienotās Karalistes valdību prasībām ir jāpiespriež Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

VI – Secinājumi

61. Pamatojoties uz iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem, ierosinu Tiesai lietā C‑34/04 un lietā C‑64/04 lemt šādi:

1) prasību noraidīt;

2) Eiropas Kopienu Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.