ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Lieta T-320/18: Prasība, kas celta 2018. gada 22. maijā – WD/EFSA

Prasība, kas celta 2018. gada 22. maijā – WD/EFSA

(Lieta T-320/18)

Lietas dalībnieki

Prasītājs: WD (pārstāvji: L. Levi un A. Blot, advokāti)

Atbildētāja: Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde

Prasījumi

Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

— atzīt šo prasību par pieņemamu un pamatotu;

līdz ar to:

— atcelt EFSA izpilddirektora 2017. gada 14. jūlijā lēmumu, kuru tas ir pieņēmis kā amatpersona, kas ir pilnvarota slēgt darba līgumu (“AHCC”), un no kura izriet, ka prasītājs nav iekļauts to ierēdņu sarakstā, kuri tika paaugstināti 2017. gada klasifikācijas maiņas procesā;

— atcelt AHCC2018. gada 9. februāra lēmumu, ar kuru ir noraidīta prasītāja 2017. gada 10. oktobra sūdzība par šo 2017. gada 14. jūlija lēmumu;

— atcelt EFSA izpilddirektora 2017. gada 9. augusta lēmumu (paziņots 2017. gada 10. augustā), kuru tas ir pieņēmis kā AHCC, un ar kuru ir nolemts nepagarināt prasītāja darba līgumu;

— atcelt AHCC2018. gada 12. marta lēmumu, ar kuru ir noraidīta prasītāja 2017. gada 10. novembra sūdzība par šo 2017. gada 9. augusta lēmumu;

— uzdot atlīdzināt zaudējumus par radīto kaitējumu;

— piespriest atbildētājam pilnībā atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasības pamatošanai prasītājs izvirza septiņus pamatus attiecībā uz lēmumu, ar kuru ir nolemts nepagarināt prasītāja līgumu.

1. Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts 2012. gada 8. decembrīEFSA pieņemtais lēmums “Employment contract management”.

2. Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka neesot izpildīts pienākums norādīt pamatojumu.

3. Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāptas tiesības uz aizstāvību un, it īpaši, tiesības tikt uzklausītam.

4. Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka neesot ievērots ne pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses, ne arī “Work instruction” noteikumi saistībā ar EFSA pieņemto “Contract of Employment renewal process”.

5. Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējumā un esot nepareizi izmantotas pilnvaras.

6. Ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts tiesiskās paļāvības princips.

7. Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpti “Work instruction” noteikumi un neesot izpildīts rūpības pienākums.

Attiecībā uz lēmumu, ar kuru prasītājs netika paaugstināts, viņš izvirza vienu pamatu, apgalvojot, ka esot pārkāpts 2008. gada 22. aprīļa lēmums “Career of temporary staff and assignment to a post carrying a higher grade than that at which they were engaged”, jo esot pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, kā arī esot pārkāpts diskriminācijas aizlieguma princips.
3.

Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka VUM regulas 18. panta 6. punkts ir nelikumīgs un ar to tiek pārkāpta LESD 263. panta sestā daļa un Pamattiesību hartas 47. pants, jo tajā ir uzlikts pienākums publicēt administratīvu naudas sodu neatkarīgi no tā, ka prasītāja plāno celt prasību Vispārējā tiesā LESD 263. panta sestajā daļā paredzētajā termiņā. — Pieņemot tādu noteikumu kā VUM regulas 18. panta 6. punkta paredzētais, Padome ir liegusi iespēju LESD 263. panta sestajā daļā paredzēto divu mēnešu termiņu izmantot prasītājam, kurš vēlas celt prasību par lēmumu norādīt ar administratīvo naudas sodu sodītās iestādes nosaukumu. — Apstrīdētajā tiesību normā ir paredzēta atkāpe no divu mēnešu termiņa, kurā var celt prasību par tiesību akta atcelšanu, un tajā ECB ir piešķirtas vienpusējas tiesības noteikt, kad kredītiestādei ir jāceļ prasība. — ECB ir tiesīga publicēt administratīvo naudas sodu, taču attiecīgajai kredītiestādei ir jāceļ prasība, pirms ECB pieņem lēmumu par soda publicēšanu. Šajā situācijā attiecībā uz kredītiestādi tiek radīta pārmērīga nenoteiktība, kas, iespējams, var ierobežot tās spēju celt prasību un galarezultātā pārkāpj tas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību. — Līdz ar to VUM regulas 18. panta 6. punkts ir pretrunā LESD 263. panta sestajai daļai un Pamattiesību hartas 47. pantam. — Ciktāl ECB ir liegusi prasītajam tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību, apstrīdētais lēmums ir jāatceļ.
—

piespriest atbildētājām izmaksāt prasītājiem naudas summas, kuras ir norādītas prasības pieteikumam pievienotajā grafikā, pieskaitot uzkrātos procentus no 2013. gada 26. marta līdz Vispārējās tiesas sprieduma pasludināšanai, kā atlīdzību par kaitējumu, kas ir nodarīts ar Eurogrupas lēmumiem par Cyprus Popular Bank Public Co Ltd (turpmāk tekstā – “Laiki Bank”) noregulējumu, Bank of Cyprus Public Company Limited (turpmāk tekstā – “Bank of Cyprus”) iekšējo rekapitalizāciju un minēto banku aktīvu un filiāļu Grieķijā pārdošanu, un/vai ar ārkārtas likviditātes palīdzības sniegšanu Laiki Bank, kuram Eiropas Centrālā banka bija devusi piekrišanu, un ar tam sekojošo atbilstīgo pasīvu nodošanu Bank of Cyprus saskaņā ar Eiropas Centrālās bankas norādījumiem;
1.

Pirmais pamats ir par zaudējumu atlīdzību, kas radušies Direktīvas 59/2014/ES un Regulas Nr. 806/2014 nesaskaņotas interpretācijas dēļ no Komisijas puses, par Banca Marche izslēgšanas no valsts atbalsta shēmas prettiesiskumu un par tam sekojošu vienlīdzības principa un/vai nediskriminācijas principa pārkāpumu. — Šajā ziņā tiek norādīts, ka Komisija uzskatījusi, ka atbalsts bankām no dažādam dalībvalstīm atbilst nosacījumiem, kas ir noteikti 107. panta 3. punkta b) apakšpunktā, un tādēļ tie jāuzskata par tiesiskiem. Itālijas plānotais atbalsts esot bijis jāizvērtē, pamatojoties uz šo normu, kas ir vienīgā, kura regulē valsts atbalstus, nevis balstoties uz aplūkoto Direktīvu un Regulu. Šie divi tiesību akti neattiecas uz atbalstiem un nevarēja uz tiem attiekties, jo tie ir atvasinātās tiesības. Tāpat bija jāatļauj atbalsti Itālijas bankām, jo tie ir pamatoti ar tādiem pašiem iemesliem, kuri pēc Komisijas uzskata ir attaisnojuši jau izmaksāto atbalstu. — Tiek vēl precizēts, ka gadījumā, ja tiek atzīts, ka atvasinātās tiesības ir piemērojamas, pirmais pamats ir tāds, ka Komisija, neatļaujot atbalstu, ir pārkāpusi vienlīdzības principu.
3.

Neatkarīgi no veida, kādā no “seifa” tika nozagts vairāk kā 1 000 000 EUR, rodas zaudējumi “Savienības finanšu interesēm”, it īpaši ienākumiem, kas iekļauti “Eiropas Savienības budžetā un iestāžu, struktūru, biroju un aģentūru budžetos, kā arī budžetos, ko tie pārvalda un pārrauga”, un tādējādi runa ir par darbībām, kuras ir “pārkāpums”, jo tās ir “Kopienas tiesību normas pārkāpums, ko rada kāda saimnieciskās darbības subjekta rīcība vai nolaidība, kas kaitē vai varētu kaitēt Kopienu budžetam vai to pārvaldītiem budžetiem: mazinot vai zaudējot ienākumus no Kopienu vārdā tieši izveidotajiem pašu resursiem vai veicot nepamatotus izdevumus”.
—

otrkārt, attiecībā uz citām Francijas ostu darbībām tikai atkārtoti norādot uz vispārīgiem principiem, kas izriet no Tiesas judikatūras par ostu infrastruktūras finansējumu no valsts līdzekļiem jomā, bez secinājumiem par to saimniecisko raksturu, kaut arī runa bija par valsts atbalsta jomas normu piemērošanu.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 369/32

Prasība, kas celta 2017. gada 30. augustā – EIB/Sīrija

(Lieta T-588/17)

(2017/C 369/45)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Investīciju banka (pārstāvji – P. Chamberlain, T. Gilliams, J. Shirran un F. de Borja Oxangoiti Briones, pārstāvji, D. Arts, advokāts, T. Cusworth, solicitor)

Atbildētāja: Sīrijas Arābu Republika

Prasījumi

Prasītāja lūdz Vispārējai tiesai piespriest Sīrijai:

— samaksāt visas summas, kas tai ir jāsamaksā prasītājai saskaņā ar Euphrates Drainage and Irrigation Loan Agreement 3.01., 3.02., 4.01., 9.01. un 9.02. pantu, tostarp: — EUR 2 184 271,58, kas tai ir jāsamaksā prasītājai 2017. gada 25. augustā un ko veido pamatparāds, procenti un līgumiskie nokavējuma procenti (aprēķināti no maksājuma termiņa 2017. gada 25. augustā); — papildu līgumiskos nokavējuma procentus, kas tiek aprēķināti atbilstoši 3,5 % (350 bāzes punkti) gada likmei, līdz samaksas izpildei; — visus piemērojamos nodokļus, nodevas, maksas un atlīdzības maksas, ko aprēķina no maksājuma termiņa līdz samaksas izpildei, ieskaitot izdevumus saistībā ar šo tiesvedību.

— katrā ziņā attiecībā uz tādu summu maksājumiem, kas ir jāsamaksā prasītājai kā aizdevuma atmaksas maksājumi, kuru izpildes termiņš ir pēc šīs prasības celšanas un kurus Sīrija nemaksā, tostarp: — visu pamatparādu un procentus par katru maksājumu; — līgumiskos nokavējuma procentus, kurus aprēķina atbilstoši 3,5 % (350 bāzes punkti) gada likmei no katra aizdevuma atmaksas maksājuma izpildes datuma līdz Sīrijas veiktajai samaksai.

— samaksāt visus izdevumus saistībā ar šo tiesvedību, pamatojoties uz Reglamenta 134. panta 1. punktu.

Pamati un galvenie argumenti

Prasības pamatošanai prasītāja izvirza vienu pamatu.

Pirmajā un vienīgajā pamatā tiek apgalvots, ka Sīrija nepilda savas līgumsaistības saskaņā ar Euphrates Drainage and Irrigation Loan Agreement 3.01. un 4.01. pantu, neveicot tos parāda atmaksas maksājumus saskaņā ar Euphrates Drainage and Irrigation Loan Agreement, kuriem ir iestājies izpildes termiņš, un saskaņā ar Euphrates Drainage and Irrigation Loan Agreement 3.02. pantu, par katru maksājamo un nesamaksāto parāda atmaksas maksājumu nemaksājot līgumiskos nokavējuma procentus, kas tiek aprēķināti pēc gada likmes. Līdz ar to Sīrijai ir līgumisks pienākums samaksāt visas summas, kas tai ir jāmaksā saskaņā ar Euphrates Drainage and Irrigation Loan Agreement 3.01., 3.02., 4.01., 9.01. un 9.02. pantu.
1.

tā ir kļūdaini uzskatījusi, ka Lietuvā uz vietas veikto pārbaužu kvalitāte ir nepietiekama un ir uzskatāma par nepilnību pamata pārbaudē, jo: 1.1. ir kļūdaini interpretējusi un piemērojusi Regulas (ES) Nr. 65/2011 (3) 26. panta 1. punkta a) apakšpunktu, un, pamatodamās uz šādu interpretāciju, tā ir nepamatoti konstatējusi, ka Lietuvas iestādes pārbaudēs uz vietas nav pārbaudījušas, vai atbalsta saņēmēja iesniegtie maksājuma pieprasījumi ir pamatoti ar rēķiniem vai citiem atbilstošiem dokumentiem; 1.2. ir kļūdaini interpretējusi Regulas (ES) Nr. 65/2011 26. panta 1. punkta d) apakšpunktu, un, pamatodamās uz šādu interpretāciju, tā ir nepamatoti konstatējusi, ka Lietuvas iestādes pārbaudēs uz vietas nav pārbaudījušas, vai no valsts līdzekļiem finansētie darījumi it īpaši tika īstenoti atbilstoši noteikumiem par publisko iepirkumu; 1.3. ir kļūdaini interpretējusi Regulas (ES) Nr. 65/2011 25. panta 4. punktu, un, pamatodamās uz šādu interpretāciju, tā ir konstatējusi, ka inspektori, kuri veica pārbaudes uz vietas, neatbilda prasībai, ka tiem ir jābūt neatkarīgiem no darbiniekiem, kuri ir iesaistīti to pašu administratīvo pārbaužu veikšanā;
—

līdz ar to — atcelt 2017. gada 1. februārī personālam paziņoto 2017. gada 31. janvāra lēmumu par [X] kunga iecelšanu prezidenta padomnieka un Valdes juriskonsulta koordinatora amatā, atcelt lēmumu par prasītāja neiecelšanu šajā amatā un atcelt lēmumu par neļaušanu prasītājam izvirzīt savu kandidatūru šim amatam; — atcelt lēmumu par īpašās sūdzības noraidīšanu, kas pieņemts 2017. gada 16. maijā un saņemts 2017. gada 23. maijā; — piespriest atlīdzināt prasītājam materiālos zaudējumus saistībā ar zaudēto iespēju tikt ieceltam prezidenta padomnieka un Valdes juriskonsulta koordinatora amatā; — piespriest atlīdzināt prasītājam morālo kaitējumu, kas simboliski novērtēts ex aequo et bono EUR 1 apmērā; — piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.
1.

Pirmais pamats: Direktīvas 2009/28/EK (1) pārkāpums, atkāpjoties no noteiktās aprēķina metodes. — Prasītāja apgalvo, ka saskaņā ar Direktīvas 2009/28/EK 19. panta 1. punkta b) apakšpunktu ir jāizmanto šīs direktīvas V pielikuma C daļā noteiktā metode, ja emisijas vērtības ir jānosaka, izmantojot faktisko vērtību. Saskaņā ar Direktīvas 2009/28/EK V pielikuma C daļas 13. punktu degvielas izmantojuma emisijas (eu) aprēķina vajadzībām pieņem, ka biodegvielas vai bioloģisko šķidro kurināmo izmantojuma emisija ir nulle. Apstrīdētajā paziņojumā brīvprātīgajām sertificēšanas shēmām, paredzot termiņu, tiekot norādīts uz atšķirīgu aprēķinu, nekā ir noteikts Direktīvas 2009/28/EK V pielikuma C daļas 13. punktā, kas satur arī degvielas izmantojuma emisiju. — Atkāpšanās no Direktīvas 2009/28/EK V pielikuma C daļas 13. punkta esot pretrunā šajā direktīvā paredzētajām procesuālajām prasībām. Direktīvas V pielikumā paredzētās metodes pielāgošanai saskaņā ar šīs direktīvas 19. panta 7. punkta otro teikumu vienmēr ir jānotiek, ievērojot direktīvas 25. panta 4. punktā paredzēto procedūru. Savukārt šajā tiesību normā ir atsauce uz Lēmuma 1999/468/EK (2) 5.a panta 1.–4. punktu un 7. pantu, ņemot vērā tā 8. pantu, saskaņā ar kuru ir jāsaņem regulatīvās kontroles komitejas atzinums, kam seko Eiropas Parlamenta un Padomes kontrole. Nedrīkstētu atļaut izvēlēties īstermiņa un neformāla paziņojuma formu.
4.

Šajā lietā Komisija apgalvo, ka tā esot no Capo d’Anzio saņēmusi paziņojumus, kuros apliecinātas šā uzņēmuma pārejošas saimnieciski-finansiālas grūtības un skaidri norādīts, ka šīs grūtības izriet no prettiesiskiem nodarījumiem un apstākļiem, kas nav atkarīgi no uzņēmuma gribas.
—

Prasītājas norāda, ka ar apstrīdēto lēmumu no tām tiek prasīts sniegt “informāciju”, kas nevarētu tikt leģitīmi uzskatīta par tādu, kas sastāv no faktiem vai dokumentiem, bet gan no aprēķiniem, informācijas un kodiem, iespējamām cenām un no dažu gadu pirms veiktā vēsturiskā pieņēmuma analīzes un interpretācijas.
—

attiecīgo vārdu “also [arī]” un tekstu “for the purposes of capacity allocation on the affected bidding zone borders until the requirements described in Article 5(3) of this document are fulfilled” [jaudas piešķiršanas nolūkos skarto tirdzniecības zonu robežās, līdz būs izpildītas šī dokumenta 5. panta 3. punktā paredzētās prasības]”, kas ir ietverti I pielikuma 2. panta 2. punkta e) apakšpunktā;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 221/34

Prasība, kas celta 2017. gada 3. maijā – Bank of New York Mellon/EUIPO – Nixen Partners (“NEXEN PULSE”)

(Lieta T-260/17)

(2017/C 221/47)

Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: The Bank of New York Mellon Corp. (Ņujorka, Ņujorka, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji – A. Klett un K. Schlüter, advokāti)

Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

Otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks: Nixen Partners (Parīze, Francija)

Informācija par procesu EUIPO

Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “NEXEN PULSE” – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 374 194

Process EUIPO: iebildumu process

Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas otrās padomes 2017. gada 23. februāra lēmums lietā R 1571/2016-2

Prasītājas prasījumi:

— atcelt apstrīdēto lēmumu un noraidīt iebildumus;

— piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kā arī izdevumus, kas radušies procesos Apelācijas padomē un Iebildumu nodaļā, ieskaitot prasītājas visas nepieciešamās izmaksas šajos procesos.

Izvirzītais pamats:
—

atbilstoši LESD 264. panta 1. punktam atzīt par spēkā neesošu Eiropas Savienības Komisijas instrukciju, kura elektronisku paziņota ar 2016. gada 28. jūnija vēstuli ES Komisāru kolēģijas locekļiem un uz kuru atsaucies priekšsēdētājs Ž.K. Junkers savā uzrunā Eiropas Parlamenta plenārsēdē Briselē, 2016. gada 28. jūnijā (SPEECH/16/2356), ar ko Komisijai tiek aizliegts veikt formālas vai neformālas pārrunas ar Apvienotās Karalistes valdību pirms tās paziņojuma par izstāšanos no ES saskaņā ar LES 50. pantu, no vienas puses, un Eiropas Savienības Komisijas priekšsēdētāja paziņojumu, ka iepriekš minēto instrukciju viņš sniedzis ES Komisāru kolēģijas locekļiem “Priekšsēdētāja rīkojuma” veidā, kā viņš to skaidri norādīja uzrunā Eiropas Parlamenta plenārsēdē Briselē, 2016. gada 28. jūnijā, un kas ir ierakstīta angļu un franču valodā Komisijas šīs uzrunas paziņojumos presei (SPEECH/16/2353), no otras puses; un
—

rezultātā atcelt un/vai nepiemērot lēmumu, ko 2014. gada 8. decembrī pieņēmusi Pārsūdzību izskatīšanas komiteja, iespējams, nosūtot tai atpakaļ lietas materiālus pēc kritēriju noteikšanas, kādi tai ir jāievēro, pieņemot jauno lēmumu; atzīt, ka EIB ir īstenojusi psiholoģisku vardarbību pret Dr. C. De Nicola, piespriest atbildētājai atlīdzināt Dr. C. De Nicola zaudējumus, kas tam nodarīti, kā prasīts pieteikumā par lietas ierosināšanu, vai, pakārtoti, nodot lietu citai minētās tiesas apelācijas palātai, lai tā citā sastāvā no jauna lemtu par atceltajiem punktiem, pirms tam veicot jau prasīto medicīnisko ekspertīzi.
—

kad projekts jau bija galīgajā īstenošanas posmā, uzņēmums saņēma paziņojumu no Austrālijas par to, ka nav iespējams importēt attiecīgo sugu dzīvniekus Eiropas Savienībā, ņemot vērā Komisijas 2008. gada 12. decembra Regulas (EK) Nr. 1251/2008, ar ko īsteno Padomes Direktīvu 2006/88/EK attiecībā uz nosacījumiem un sertifikācijas prasībām par akvakultūras dzīvnieku un to produktu laišanu tirgū un importu Kopienā un nosaka pārnēsātājsugu sarakstu (OV 2008, L 333, 41. lpp.), noteikumus;
1.

Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas noteiktā vienotas likmes korekcija esot pretrunā Padomes 2005. gada 21. jūnija Regulas (EK) Nr. 1290/2005 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV 2005, L 209, 1. lpp.) 31. pantam, kā arī 1997. gada vadlīnijām (Dokuments Nr. VI/5330/97) par priekšnosacījumiem, kam būtu jāatbilst, nosakot korekciju no 20 % uz 10 %. Šāds pārkāpums nozīmējot Komisijas rīcības brīvības pārsniegšanu un samērīguma un tiesiskās paļāvības principu neievērošanu. — pirmkārt, Spānijas iestādes uzskata, ka dažādas vienotas likmes korekcijas esot pretrunā Regulas (EK) Nr. 1290/2005 31. panta 2. punktam savienojumā ar 1997. gada vadlīnijām, kā arī samērīguma principam, jo Komisijas rīcībā neesot nopietnu un saprātīgu norāžu, lai nonāktu pie secinājuma, ka ir jānosaka finanšu korekcija 25 % apmērā ar kokiem apaugušām ganībām no 2009. līdz 2013. gadam, izņemot ar kokiem apaugušām ganībām piecās autonomās kopienās par 2009. gadu, kurām būtu jāpiemēro Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regulas (EK) Nr. 796/2004, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai ieviestu savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu, kura paredzēta Padomes Regulā (EK) Nr. 1782/2003, ar ko ievieš kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem (OV 2004, L 141, 18. lpp.), 73.a panta 2.a punkts. Spānijas iestādes arī sūdzas par Komisijas veiktu vienotas likmes korekcijas 10 % apmērā piemērošanu no 2009. līdz 2013. gadam ar krūmājiem apaugušām ganībām un ar kokiem (kārkliem) apaugušām ganībām 2009. gadam. — otrkārt, Spānijas iestādes uzskata, ka pārsūdzētais lēmums ir pretrunā Regulas (EK) Nr. 1290/2005 31. pantam savienojumā ar samērīguma un tiesiskās paļāvības principiem, jo šādi nav ticis ņemts vērā Regulas (EK) Nr. 796/2004 73.a panta 2.a punkts savienojumā ar Padomes 2009. gada 19. janvāra Regulas (EK) Nr. 73/2009, ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003 [(OV 2009, L 30, 16. lpp.)], 137. pantu.
—

Prasītājs apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā vairākos veidos ir tikusi pieļauta kļūda, veicot visus trīs soļus selektivitātes konstatēšanai: i) Beļģijas Ienākumu nodokļa kodekss (“Code des impôts sur les revenus 1992” jeb “CIR”) 185. panta 2. punkta b) apakšpunkts un virspeļņas atbrīvošanas no nodokļiem noteikums nevar tikt izslēgts no atsauces sistēmas; ii) prasītājam adresētais lēmums nav atkāpe ne no a) godīgas konkurences principa, ne no b) Beļģijas Ienākumu nodokļa kodeksa sistēmas; un iii) apgalvotā atkāpe būtu attaisnota ar vajadzību novērst nodokļu dubultu uzlikšanu.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 305/51

Prasība, kas celta 2016. gada 7. jūlijā – ArcelorMittal Tubular Products Ostrava u.c./Komisija

(Lieta T-364/16)

(2016/C 305/69)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāji: ArcelorMittal Tubular Products Ostrava a.s. (Ostrava-Kunčice, Čehijas Republika) un 12 citi prasītāji (pārstāvji – G. Berrisch, advokāts, un B. Byrne, Solicitor)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasītāju prasījumi:

— atcelt Eiropas Komisijas lēmumu, kurš pieņemts 2016. gada 6. jūnijā vai pirms tam, – svītrot Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd no TARIC papildu kodā A950 uzskaitīto uzņēmumu saraksta un iekļaut to jauna TARIC papildu koda C129 sarakstā attiecībā uz visiem TARIC kodiem, kas ir minēti 1. panta 1. punktā Komisijas 2015. gada 7. decembra Īstenošanas regulā (ES) 2015/2272, ar ko pēc termiņbeigu pārskatīšanas, kas veikta atbilstīgi Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 11. panta 2. punktam, nosaka galīgo antidempinga maksājumu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes dzelzs vai tērauda bezšuvju cauruļu un caurulīšu importam (OV 2015, L 322, 21. lpp.), un tādējādi samazināt līdz 0 % antidempinga maksājuma likmi, kas ir piemērojama Hubei ražotajām tērauda bezšuvju caurulēm un caurulītēm (“BCC”);

— piespriest Eiropas Komisijas atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasības pamatošanai prasītāji izvirza vienu pamatu, apgalvojot, ka apstrīdētajam lēmumam neesot juridiskā pamata un tāpēc tas esot pretrunā Komisijas Īstenošanas regulas (ES) 2015/2272 1. panta 2. punktam un šīs regulas pielikumam.

Eiropas Komisija apstrīdēto lēmumu esot pamatojusi ar Tiesas spriedumu ArcelorMittal Tubular Products Ostrava a.s. u.c./Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd un Eiropas Savienības Padome/Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd (apvienotās lietas C-186/14 P un C-193/14 P, EU:C:2016:209), ar kuru Tiesa apstiprināja Vispārējās tiesas spriedumu Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd/Eiropas Savienības Padome (T-528/09, EU:T:2014:35), ar kuru savukārt Vispārējā tiesa bija atcēlusi Padomes Regulu (EK) Nr. 926/2009, ar ko piemēro galīgu antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kurš noteikts tādu konkrētu dzelzs vai tērauda bezšuvju cauruļu un caurulīšu (“BCC”) importam, kā izcelsme ir Ķīnas Tautas Republikā, ciktāl ar šo regulu bija noteikts antidempinga maksājums attiecībā uz Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd ražojumiem. Kā norāda prasītāji, Eiropas Komisija esot nepamatoti attiecinājusi Padomes Regulas (EK) Nr. 926/2009 atcelšanu uz Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2015/2272, jo šī pēdējā regula nebija strīda priekšmets iepriekš minētajās tiesas lietās. Tāpēc Eiropas Komisija apstrīdēto lēmumu esot varējusi pieņemt tikai pēc Regulas (ES) 2015/2272 atcelšanas.
—

Komisijā notiekošajā administratīvajā procesā prasītājas iesniedza Komisijai lūgumu samazināt naudas sodu, ņemot vērā “konkrētus apstākļus” Pamatnostādņu naudas soda aprēķināšanai 37. punkta izpratnē. Par lietas izskatīšanu atbildīgā Komisijas darba grupa uz šo lūgumu neatbildēja, un Komisija to neaplūkoja savā lēmumā. Prasītājām ir jāizdara pieņēmums, ka Komisijas dienesti vai nu vispār nav izvērtējuši iesniegto lūgumu, vai ka tie šo izvērtējumu nav darījuši zināmu padomdevējai komitejai un komisāru kolēģijai, lai tās to pārbaudītu. Tādējādi nevar izslēgt, ka, ja tie būtu to izdarījuši, prasītājām galarezultātā uzliktais naudas sods varētu būt zemāks. Līdz ar to Komisija ir pārkāpusi labas pārvaldības principu un nav izpildījusi savu pienākumu norādīt pamatojumu.