ĢENERĀLADVOKĀTES ELEANORAS ŠARPSTONES [ELEANOR SHARPSTON] SECINĀJUMI,





sniegti 2007. gada 18. janvārī ( )

Lieta C‑17/06

Céline Sàrl

pret

Céline SA

Preču zīme – Apzīmējums, kas ir identisks vārdiskai preču zīmei – Firmas un komercnosaukuma pieņemšana un izmantošana

1. Saskaņā ar Preču zīmju direktīvas ( ) 5. panta 1. punkta a) apakšpunktu reģistrētas preču zīmes īpašniekam ir tiesības atturēt trešās personas, kas nav saņēmušas viņa piekrišanu, izmantot komercdarbībā apzīmējumu, kas ir identisks viņa preču zīmei, attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kuri ir identiski tiem, attiecībā uz ko ir reģistrēta preču zīme.

2. Nansī (Nancy) (Francija) Cour d’appel (Apelācijas tiesa) vēlas noskaidrot, vai šīs tiesības var izmantot tirgus dalībnieks, kas ir reģistrējis vārdu kā vārdisku preču zīmi attiecībā uz noteiktām precēm, pret citu tirgus dalībnieku, kurš bez preču zīmes īpašnieka piekrišanas šo pašu vārdu ir pieņēmis par sabiedrības firmu un izmanto kā veikala izkārtni, nodarbojoties ar uzņēmējdarbību, tirgojot tāda paša veida preces.

3. Atkarībā no atbildes uz šo jautājumu var rasties viens vai divi papildu jautājumi, kurus iesniedzējtiesa tomēr nav tieši uzdevusi.

4. Pirmais jautājums – gadījumā, ja 5. panta 1. punkts neietver šo situāciju, vai valsts tiesību norma, kas preču zīmes īpašniekam ļauj liegt šādu preču zīmes izmantošanu, atbilst Direktīvas 5. panta 5. punktam, kas ļauj dalībvalstij paredzēt aizsardzību pret apzīmējuma izmantošanu citos nolūkos, nevis preču un pakalpojumu atšķiršanai, ja šī apzīmējuma nepamatota izmantošana rada negodīgas priekšrocības, kas izriet no preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas, vai kaitē preču zīmes atšķirtspējai vai reputācijai. Ja tas tā nav, vai šāda valsts tiesību norma var būt balstīta uz kādu citu Direktīvas normu?

5. Otrais jautājums – vai to iespaido apstāklis, ka saskaņā ar Direktīvas 6. panta 1. punkta a) apakšpunktu preču zīmes īpašniekam nav tiesību aizliegt trešai personai izmantot viņa paša vārdu vai adresi ar nosacījumu, ka šāda izmantošana ir saskaņā ar godīgu praksi rūpnieciskās vai komerciālās lietās.

Kopienu tiesiskais regulējums

6. Direktīvas 5. panta virsraksts ir “Tiesības, ko piešķir preču zīme”. Tajā noteikts:

“1. Reģistrētā preču zīme piešķir īpašniekam šajā ziņā ekskluzīvas tiesības. Īpašniekam ir tiesības atturēt visas trešās personas, kas nav saņēmušas viņa piekrišanu lietot [izmantot] komercdarbībā:

a) jebkuru apzīmējumu, kas ir identisks preču zīmei attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kuri ir identiski tiem, attiecībā uz ko ir reģistrēta preču zīme,

b) jebkuru apzīmējumu, ja tā identitātes vai līdzības preču zīmei un preču vai pakalpojumu, uz ko attiecas preču zīme, identitātes vai līdzības dēļ pastāv varbūtība maldināt sabiedrību [sabiedrībai pastāv sajaukšanas iespēja], kas ietver asociācijas iespēju starp apzīmējumu un preču zīmi.

2. Ikviena dalībvalsts var arī paredzēt, ka īpašniekam ir tiesības aizkavēt visas trešās personas, kam nav viņa piekrišanas, lietot komercdarbībā jebkuru apzīmējumu, kas ir identisks vai līdzīgs preču zīmei attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kuri nav līdzīgi tiem, kam šī preču zīme reģistrēta, ja pēdējai ir reputācija dalībvalstī un ja šīs zīmes nepamatota lietošana [izmantošana] rada negodīgas priekšrocības [kas izriet no preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas] vai rada kaitējumu preču zīmes atšķirtspējai vai reputācijai.

3. Saskaņā ar šī panta 1. un 2. punktu cita starpā var aizliegt šādas darbības:

a) apzīmējuma piestiprināšanu precēm vai to iepakojumam;

b) preču piedāvāšanu vai to laišanu tirgū, vai uzkrājumu veidošanu šiem nolūkiem, lietojot [izmantojot] šo apzīmējumu, vai pakalpojumu piedāvāšanu vai sniegšanu ar šo apzīmējumu nosaukumu;

c) preču importu vai eksportu, lietojot šo apzīmējumu;

d) apzīmējuma lietošanu darījumu dokumentos un reklāmā.

4. Ja saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktu apzīmējuma lietošanu šī panta 1. punkta b) apakšpunktā vai 2. punktā minētajos apstākļos nevar aizliegt pirms dienas, kad attiecīgajā dalībvalstī stājās spēkā šīs direktīvas ievērošanai nepieciešamās normas, uz šīs preču zīmes piešķirtajām tiesībām, lai kavētu šīs zīmes pastāvīgu lietošanu, nevar atsaukties.

5. Šā panta 1. līdz 4. punkts neietekmē normas nevienā dalībvalstī attiecībā uz aizsardzību pret šī apzīmējuma lietošanu citos nolūkos, nevis preču un pakalpojumu atšķiršanai, ja šī apzīmējuma nepamatota lietošana rada negodīgas priekšrocības preču zīmes atšķirtspējai vai reputācijai [ja šī apzīmējuma nepamatota izmantošana rada negodīgas priekšrocības, kas izriet no preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas, vai kaitē preču zīmes atšķirtspējai vai reputācijai].”

7. 6. panta virsraksts ir “Preču zīmes darbības ierobežojumi”. 6. panta 1. punktā noteikts:

“Preču zīme nedod tās īpašniekam tiesības aizliegt trešai personai izmantot komercdarbībā

a) viņa paša vārdu vai adresi;

b) norādes attiecībā uz preču vai sniegtā pakalpojuma veidu, kvalitāti, daudzumu, paredzēto nolūku, vērtību, ģeogrāfisko izcelsmi, preču ražošanas vai pakalpojuma sniegšanas laiku vai citas preču vai pakalpojumu īpašības;

c) preču zīmi, ja tas nepieciešams preces vai pakalpojuma paredzētā nolūka norādei, jo īpaši par piederumiem vai rezerves daļām;

ar nosacījumu, ka tās izmanto saskaņā ar godīgu praksi rūpnieciskās vai komerciālās lietās.”

Valsts tiesiskais regulējums

8. Francijas Intelektuālā īpašuma kodeksa L.713‑2. panta a) punkts aizliedz bez preču zīmes īpašnieka atļaujas “reproducēt, izmantot vai piestiprināt apzīmējumu, pat pievienojot tādus vārdus kā “formula, veids, sistēma, imitācija, tips, metode”, vai izmantot reproducētu apzīmējumu attiecībā uz tādām precēm vai pakalpojumiem, kas ir identiskas preču zīmes reģistrācijas pieteikumā minētajiem”.

9. Šī paša kodeksa L.713‑3. pantā noteikts:

“Bez preču zīmes īpašnieka atļaujas, ja sabiedrībai pastāv sajaukšanas iespēja, aizliegts:

a) reproducēt, izmantot vai piestiprināt apzīmējumu, vai izmantot reproducētu apzīmējumu attiecībā uz tādām precēm vai pakalpojumiem, kas ir līdzīgi preču zīmes reģistrācijas pieteikumā minētajiem;

b) imitēt apzīmējumu un lietot imitētu apzīmējumu attiecībā uz tādām precēm vai pakalpojumiem, kas ir identiski preču zīmes reģistrācijas pieteikumā minētajiem.”

10. Saskaņā ar L.713‑6. panta a) punktu preču zīmes reģistrācija neaizliedz izmantot to pašu vai līdzīgu zīmi kā “firmu, komercnosaukumu vai izkārtni, ja šāds pielietojums ir agrāks nekā preču zīmes reģistrācija vai arī ja zīmi izmanto cita persona, labticīgi izmantojot savu uzvārdu”. Tomēr, “ja šāda izmantošana pārkāpj reģistrācijas īpašnieka tiesības, viņš var lūgt, lai šāda izmantošana tiktu ierobežota vai aizliegta”.

11. Saskaņā ar L.716‑1. pantu aizliegumu, kas noteikti inter alia L.713‑2. un L.713‑3. pantā, pārkāpums ir preču zīmes īpašnieka tiesību pārkāpums, par kuru pārkāpējs ir civiltiesiski atbildīgs.

Fakti, procedūra un iesniegtais jautājums

12. Pamata tiesvedība ir starp divām Francijā reģistrētām sabiedrībām – Céline SA un Céline Sàrl. Saskaņā ar rīkojumu par prejudiciāla jautājuma uzdošanu lietas apstākļi ir šādi.

13. Céline SA tika dibināta un reģistrēta kā sabiedrība Parīzē 1928. gadā ( ), un tās pamata mērķis bija apģērbu un aksesuāru ražošana un tirdzniecība. 1948. gadā tā Francijā reģistrēja vārdisku preču zīmi “Céline” attiecībā uz apģērbiem un apaviem. Kopš tā laika šī preču zīme ir tikusi atjaunota bez pārtraukumiem.

14. Céline Sàrl tika nodibināta un reģistrēta kā sabiedrība Nansī 1992. gadā, lai, izmantojot nosaukumu “Céline”, telpās Nansī tirgotu apģērbu un aksesuārus. Šis uzņēmums ar šo pašu nosaukumu tajās pašās telpās ir darbojies kopš 1950. gada, kad tas pirmoreiz tika reģistrēts vietējā uzņēmumu reģistrā ( ).

15. 2003. gadā Céline SA uzzināja par Céline Sàrl pastāvēšanu un par to, ka abas sabiedrības nodarbojas ar līdzīgiem uzņēmējdarbības veidiem ( ). Tā uzsāka tiesvedību pret Céline Sàrl par preču zīmes pārkāpumu un par negodīgu konkurenci, bez atļaujas izmantojot tās firmu un komercnosaukumu. Céline SA savu prasību pamato vienīgi ar to, ka vārds “Céline” tiek izmantots, lai apzīmētu juridisko vienību Céline Sàrl un tās veikto uzņēmējdarbību. Netiek apgalvots, ka šis nosaukums ir ticis izvietots uz kādām precēm.

16. Šī prasība pirmajā instancē tika apmierināta. Céline Sàrl tika uzdots nomainīt tās firmu un veikala izkārtni, kā arī atlīdzināt Céline SA nodarīto kaitējumu saistībā ar preču zīmes pārkāpumu un negodīgu konkurenci.

17. Céline Sàrl iesniedza apelācijas sūdzību iesniedzējtiesā, kura atzīmē, ka spriedumā lietā Robelco ( ) Eiropas Kopienu Tiesa ir izskaidrojusi, ka, ja apzīmējums netiek izmantots, lai atšķirtu preces vai pakalpojumus, dalībvalstis nosaka tās aizsardzības apmēru un raksturu, kas tiek piešķirta preču zīmes īpašniekiem, kuri apgalvo, ka ir cietuši zaudējumus tādēļ, ka šī zīme ir izmantota kā komercnosaukums vai firma. Šajā lietā jautājums bija par to, vai aizsardzība, ko dalībvalstis var piedāvāt saskaņā ar Direktīvas 5. panta 5. punktu, attiecas tikai uz gadījumu, kad tiek izmantots apzīmējums, kas ir identisks preču zīmei, vai arī uz līdzīga apzīmējuma izmantošanu. Līdz ar to vēl joprojām pastāv šaubas par to, vai 5. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir piemērojams izskatāmās lietas apstākļos. Saskaņā ar šībrīža Francijas judikatūru pārkāpums ir izdarīts, ja tiek reproducēti preču zīmes atšķirtspējīgie elementi, neatkarīgi no tā, kā tie tiek izmantoti.

18. Līdz ar to Cour d’appel ir iesniegusi lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu par šādu jautājumu:

“Vai Direktīvas 89/104/EEK 5. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas, ka trešā persona bez atļaujas pieņem reģistrētu vārdisku preču zīmi par sabiedrības nosaukumu, komercnosaukumu vai firmas zīmi saistībā ar identisku preču tirdzniecību, ir uzskatāms par šīs preču zīmes izmantošanu komercdarbībā, ko īpašnieks ir tiesīgs aizliegt atbilstoši savām ekskluzīvajām tiesībām?”

19. Tiesai rakstveida un mutvārdu apsvērumus ir iesniegušas Céline SA, Francijas, Itālijas un Apvienotās Karalistes valdības, kā arī Komisija.

Izvērtējums

Ievada apsvērumi

20. Ar iesniegto jautājumu būtībā tiek vaicāts, vai firmas vai komercnosaukuma ( ) pieņemšana ir uzskatāma par izmantošanu Direktīvas 5. panta 1. punkta izpratnē. Šis formulējums mudina izteikt divas piezīmes.

21. Pirmkārt, dažos aspektos var būt nepieciešams nošķirt šādas firmas pieņemšanu atbilstoši administratīvajām formalitātēm un to, kā šis nosaukums vai firma tiek izmantots pēc pieņemšanas.

22. Otrkārt, situācija pamata tiesvedībā var atbilst vienīgi 5. panta 1. punkta a) apakšpunktam, nevis 5. panta 1. punkta b) apakšpunktam, jo rīkojumā par prejudiciālā jautājuma uzdošanu tieši norādīts, ka apzīmējums un preču zīme, kā arī apskatāmās preces, ir identiskas, nevis tikai līdzīgas. Līdz ar to pašreizējā lietā nerodas jautājums par sajaukšanas iespēju starp apzīmējumu un preču zīmi. Šis jautājums katrā ziņā atšķiras no jautājuma par to, vai saistība starp apzīmējumu un precēm ir tāda, lai tā būtu uzskatāma par izmantošanu kāda no šiem apakšpunktiem izpratnē.

5. panta 1. punkta a) apakšpunkts

23. Direktīvas 5. panta tekstā ietverts tādu noteiktu elegantu variāciju līmenis – kuras sarežģī atšķirības starp dažādu valodu redakcijām – kurām tomēr nevajadzētu novērst mūsu uzmanību no tā, ka šis pants salīdzinoši skaidri nošķir divus apzīmējuma izmantošanas veidus.

24. No vienas puses, 1. un 2. punktā (un 3. un 4. punktā, kuros uz tiem veikta atsauce) tiek aprakstīta izmantošana attiecībā uz precēm un pakalpojumiem. No otras puses, 5. punktā tiek aprakstīta izmantošana citos nolūkos, nevis preču un pakalpojumu atšķiršanai.

25. No šīs atšķirības skaidri izriet un judikatūrā ir apstiprināts ( ), ka izmantošana 1.–4. punkta izpratnē ir izmantošana preču vai pakalpojumu atšķiršanai.

26. Tiesa šo jēdzienu tālāk ir izskaidrojusi 5. panta 1. punkta a) apakšpunkta kontekstā, būtībā norādot, ka ekskluzīvās tiesības saskaņā ar šo punktu tiek piešķirtas, lai preču zīmes īpašniekam ļautu aizsargāt savas īpašās intereses kā īpašniekam, proti, nodrošināt, lai preču zīme varētu pildīt savu funkciju, it īpaši tās pamatfunkciju – nodrošināt patērētājiem preču izcelsmi. Tāpēc šo tiesību īstenošanai ir jāaprobežojas ar gadījumiem, kad apzīmējuma izmantošana kaitē vai varētu kaitēt šai funkcijai. Īpašnieks nevar aizliegt šādu izmantošanu, ja tā nevar ietekmēt viņa kā preču zīmes īpašnieka intereses, ņemot vērā tās funkciju. Šo tiesību ekskluzīvo raksturu var attaisnot tikai šajā apmērā ( ).

27. Turklāt preču zīmes īpašnieka intereses tādā veidā tiek ietekmētas, it īpaši gadījumos, ja apzīmējuma izmantošana rada iespaidu, ka starp preču zīmes īpašnieku un precēm, ko pārdošanai piedāvā cita persona, pastāv būtiska saikne. Ir jānoskaidro, vai patērētāji, kas ir mērķauditorija, varēs šādi izmantoto apzīmējumu interpretēt kā tādu, kas apzīmē vai kura mērķis ir apzīmēt preču izcelsmes uzņēmumu ( ).

28. Šie elementi ir ļoti noderīgi, lai atbildētu uz iesniedzējtiesas uzdoto jautājumu – paturot prātā, ka beigu beigās ir jāizvērtē fakti un ka to var darīt tikai tiesa, kuras kompetencē katrā lietā ietilpst faktu konstatēšana.

29. Ja tādos apstākļos kā pamata tiesvedībā preču zīmes īpašniekam saskaņā ar Direktīvas 5. panta 1. punkta a) apakšpunktu ir tiesības aizliegt izmantošanu, par kuru ir tikusi iesniegta sūdzība, ir jānoskaidro, vai apzīmējums izmantots tādējādi, lai atšķirtu attiecīgās preces, un vai tas ietekmē īpašnieka intereses, aizskarot viņa preču zīmes spēju izpildīt tās pamatfunkciju – nodrošināt patērētājiem viņa preču izcelsmi. Tā tas it īpaši būs gadījumos, ja attiecīgā izmantošana rada iespaidu, ka pastāv materiāla saikne komercdarbībā starp preču zīmes īpašnieku un citas izcelsmes precēm. Šajā sakarā ir jānoskaidro, vai patērētāji, kas ir mērķauditorija, varēs interpretēt izmantoto apzīmējumu kā tādu, kas apzīmē vai kura mērķis ir apzīmēt preču izcelsmi.

30. Direktīvas 5. panta 1. punkta b) apakšpunkta kontekstā Tiesa ir konsekventi atzinusi, ka sajaukšanas iespēja sabiedrībai ir jāizvērtē visaptveroši, ņemot vērā visus uz konkrētās lietas apstākļiem attiecināmos faktorus ( ). Turklāt preambulas desmitajā apsvērumā ir atzīmēts, ka šīs iespējas novērtējums ir atkarīgs no daudziem elementiem un it īpaši no preču zīmes atpazīstamības tirgū, iespējamām asociācijām ar izmantotām vai reģistrētām zīmēm, no līdzības pakāpes starp preču zīmi un apzīmējumu un starp identificētajām precēm vai pakalpojumiem.

31. Kaut gan, kā esmu atzīmējusi, sajaukšanas iespējas izvērtējums 5. panta 1. punkta b) apakšpunkta kontekstā atšķiras no izvērtējuma, ko attiecībā uz 5. panta 1. punkta a) apakšpunktu esmu izklāstījusi 29. punktā, šķiet skaidrs, ka abos gadījumos ir vienlīdz nepieciešama viena un tā pati visaptverošā pieeja. Patiesi, savos secinājumos lietā Arsenal ( ) ģenerāladvokāts Ruiss-Harabo [Ruiz-Jarabo] ir minējis vairākus apsvērumus, kas jāņem vērā 5. panta 1. punkta a) apakšpunkta kontekstā; šie apsvērumi atgādina preambulas desmitajā apsvērumā minētos: preču un pakalpojumu raksturu, to patērētāju situāciju, kuriem šīs preces un pakalpojumi varētu būt iecerēti, tirgus struktūru un preču zīmes īpašnieka pozīciju tirgū. Visu šo apsvērumu izvērtēšana neietilpst Eiropas Kopienu Tiesas kompetencē, jo tas ir faktu izvērtējums, kas ietilpst valsts tiesas ekskluzīvajā jurisdikcijā.

32. Jāpiebilst – un šajā sakarā es piekrītu Itālijas valdības iesniegtajam apsvērumam – ka šim izvērtējumam jābūt objektīvam un tas nedrīkst būt atkarīgs no tās personas nolūka, kura apzīmējumu izmanto.

33. Kaut gan kompetentajai valsts tiesai ir jāveic nepieciešamais faktu izvērtējums, ņemot vērā Tiesas judikatūru, dažas turpmākās piezīmes varētu sniegt iesniedzējtiesai papildu padomus.

34. Tiesas sēdē šķita, ka pastāv vienprātība, ka tāda izmantošana kā pamata tiesvedībā apskatītā – tas ir, firmas un/vai komercnosaukuma pieņemšana un izmantošana, – var tikt uzskatīta par “izmantošanu” Direktīvas 5. panta 1. punkta izpratnē, bet ne visos gadījumos tā noteikti un automātiski būtu uzskatāma par šādu izmantošanu. Es tam piekrītu.

35. It īpaši firma nav obligāti jāizmanto “attiecībā uz” precēm vai pakalpojumiem, ko sabiedrība piegādā “komercdarbībā”. Tā var tikt izmantota tikai formālākos apstākļos, un sabiedrība tirdzniecībā var faktiski izmantot vienu vai vairākus citus nosaukumus. Un, pat ja firma tiek izmantota komercdarbībā kaut kādā saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, nav obligāti, lai šāda izmantošana būtu tāda, kas atšķir preces vai pakalpojumus, apzīmē to izcelsmi vai rada iespaidu, ka pastāv materiāla saikne komercdarbībā ar identiskas vai līdzīgas preču zīmes īpašnieku. Tiesas sēdē Apvienotā Karaliste sniedza piemēru, kurā sabiedrības vārdā tika izrakstīts rēķins par tādu preču pārdošanu, kuras apzīmē ar atšķirīgu zīmolu vai preču zīmi. A fortiori, pašai firmas pieņemšanai (reģistrēšanai) pirms jebkādas izmantošanas – kas saskaņā ar iesniedzējtiesas uzdotā jautājuma formulējumu ir tā priekšmets – parasti nevajadzētu ietilpt Direktīvas 5. panta 1. punkta piemērošanas jomā.

36. Tomēr, no otras puses, nešķiet ticami, ka pēc firmas pieņemšanas tā netiks izmantota “komercdarbībā”. Tomēr atkarībā no visiem apstākļiem veids, kādā tā tiek izmantota, var nebūt tāds, lai atšķirtu preces vai pakalpojumus, apzīmētu to izcelsmi vai radītu iespaidu, ka pastāv materiāla saikne komercdarbībā ar identiskas vai līdzīgas preču zīmes īpašnieku.

37. Šajā sakarā es vēlētos atzīmēt, ka tas, ka 5. panta 3. punktā ir iekļauts neizsmeļošs saraksts, kurā tiek uzskaitītas darbības, kuras var aizliegt saskaņā ar 5. panta 1. un 2. punktu, nenozīmē, ka visas šādas darbības vienmēr ietilps iespējama aizlieguma piemērošanas jomā. Vienmēr būs jānoskaidro, vai attiecīgā darbība atbilst izvērtējuma kritērijiem, kurus esmu norādījusi iepriekš 29. punktā.

38. Līdz ar to atbildei uz iesniedzējtiesas jautājumu tajā formulējumā, kādā tas ir ticis uzdots, būtu jābūt, ka tikai firmas vai komercnosaukuma pieņemšana parasti nav uzskatāma par izmantošanu Direktīvas 5. panta 1. punkta izpratnē; šāda nosaukuma vai firmas vēlāka izmantošana komercdarbībā ir jāizvērtē kompetentajai tiesai, ņemot vērā katras lietas faktus, paturot prātā iepriekš 29. punktā uzskaitītos kritērijus, lai noteiktu, vai tā ir uzskatāma par izmantošanu attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem šīs tiesību normas izpratnē.

39. Tomēr, paturot prātā šo atbildi, iesniedzējtiesai tās izskatāmo lietu var palīdzēt atrisināt vēl vairāki papildu apsvērumi. Apvienotā Karaliste patiesi ir lūgusi papildu izskaidrojumu attiecībā uz noteiktiem jautājumiem, kuri tika apspriesti tiesas sēdē, un fakts, ka šī lieta ir tikusi nodota izskatīšanai Virspalātā, pats par sevi var liecināt par to, ka ir nepieciešama turpmāka analīze.

Citi aizsardzības juridiskie pamati

40. Ciktāl Francijas tiesiskais regulējums, kā to ir interpretējušas tiesas, var ļaut preču zīmes īpašniekam aizliegt izmantot firmu vai komercnosaukumu apstākļos, kuros tā netiek izmantota, lai atšķirtu preces vai pakalpojumus, apzīmētu to izcelsmi, radītu iespaidu, ka pastāv materiāla saikne komercdarbībā ar preču zīmes īpašnieku, vai citādi negatīvi ietekmētu viņa intereses, ņemot vērā preču zīmes funkcijas, tas nevar tikt likumīgi balstīts uz Direktīvas 5. panta 1. punktu.

41. Tas tomēr var likumīgi tikt balstīts uz 5. panta 5. punktu, kas ļauj dalībvalstīm nodrošināt aizsardzību pret apzīmējuma izmantošanu “citos nolūkos, nevis preču un pakalpojumu atšķiršanai” – ko Tiesa ir apstiprinājusi spriedumā lietā Robelco, uz kuru atsaucas Cour d’appel ( ). Ja tas tā ir, jāatceras, ka uz 5. panta 5. punktu var balstīties tikai tad, ja apzīmējums tiek izmantots negodīgi un rada negodīgas priekšrocības, vai kaitē preču zīmes atšķirtspējai vai reputācijai. Arī šis izvērtējums attiecas uz faktiem un ir jāveic kompetentajai valsts tiesai.

42. Turklāt Direktīvas preambulas sestais apsvērums paskaidro, ka tā neaizliedz attiecībā uz preču zīmēm piemērot dalībvalstu tiesību normas, kas nav tiesību akti par preču zīmēm, kā, piemēram, normas, kas attiecas uz negodīgu konkurenci, civiltiesisko atbildību vai patērētāju tiesību aizsardzību. Ir skaidrs, ka valsts tiesiskais regulējums par negodīgu konkurenci var dot preču zīmju īpašniekiem tādas tiesības, uz kurām Céline SA cenšas atsaukties pamata tiesvedībā. Likums par uzņēmumu reģistrāciju arī var ierobežot nosaukumus, kādi var tikt reģistrēti, inter alia izslēdzot nosaukumus, kas ir identiski vai līdzīgi pastāvošai preču zīmei.

43. Tomēr jāatgādina, ka no tām tiesību normām, uz kurām cenšas atsaukties Céline SA, iesniedzējtiesas jautājums attiecas tikai uz preču zīmju tiesiskā regulējuma normām jomā, kuru ir pilnībā saskaņojis Direktīvas 5. panta 1. punkts ( ). Ņemot vērā šo saskaņošanu, šādas normas ir likumīgas tikai tad, ja tās ir saderīgas ar 5. panta 1. punktu.

6. panta 1. punkta a) apakšpunkts

44. Ciktāl tiesības, kuras cenšas izmantot Céline SA, izriet no tiesiskā regulējuma par preču zīmēm un no tās kā preču zīmes īpašnieces statusa, nevar neievērot Direktīvas 6. panta 1. punkta a) apakšpunktā iekļauto ierobežojumu, saskaņā ar kuru īpašniekam nav tiesību aizliegt citai personai izmantot komercdarbībā viņa paša vārdu vai adresi ar nosacījumu, ka šī izmantošana ir saskaņā ar godīgu praksi rūpnieciskās vai komerciālās lietās.

45. Céline SA vēlas aizliegt Céline Sàrl izmantot tās firmu un komercnosaukumu. Es piekrītu Apvienotās Karalistes valdībai, ka tādi elementi kā “Sàrl”, kas vienkārši norāda uz noteiktu juridiskas personas formu, nav jāņem vērā. Tiesa turklāt ir norādījusi, ka 6. panta 1. punkta a) apakšpunkts neattiecas tikai uz fizisku personu vārdiem ( ).

46. Es tomēr nepiekrītu Itālijas valdības tiesas sēdē izvirzītajam apsvērumam par to, ka 6. panta 1. punkta a) apakšpunkts neļauj citiem izmantot savu vārdu komercdarbībā, lai atšķirtu preces vai pakalpojumus, ja pastāv identitāte vai līdzība starp šo vārdu un reģistrēto preču zīmi vai starp attiecīgajām precēm vai pakalpojumiem, citiem vārdiem sakot, 5. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā aprakstītajos apstākļos.

47. Gluži pretēji, tā kā preču zīmes īpašnieka tiesības aizliegt rīcību būtībā ir noteiktas šajās pēdējās normās, 6. panta 1. punkta a) apakšpunktā noteiktajiem ierobežojumiem ir jāattiecas uz tādējādi noteiktajām tiesībām. Citādi šis ierobežojums varētu attiekties vienīgi uz 5. panta 2. un 5. punktā noteiktajām tiesībām, kas nav obligātas. Tomēr normu formulējums un struktūra skaidri norāda, ka 6. panta 1. punkta a) apakšpunkta ierobežojums attiecas uz 5. pantu kopumā. Turklāt Tiesa spriedumā lietā Anheuser-Busch ( ) ir norādījusi, ka persona principā var atsaukties uz 6. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzēto izņēmumu, lai tai ļautu izmantot preču zīmei identisku vai līdzīgu apzīmējumu, lai norādītu tās firmu, kaut gan tā ir izmantošana, kas var ietilpt 5. panta 1. punkta piemērošanas jomā, ko preču zīmes īpašnieks atbilstoši ekskluzīvajām tiesībām, ko tam piešķir šī norma, citādi varētu aizliegt.

48. Tomēr pamata tiesvedības kontekstā nozīmīgais jautājums ir par to, vai tas, ka sabiedrība Nansī ir pieņēmusi nosaukumu “Céline” (vispirms kā komercnosaukumu un vēlāk kā firmu) pēc tam, kad Céline SA bija reģistrējusi preču zīmi “Céline”, un vēlāk to izmantojusi attiecībā uz precēm (ja ir iespējams konstatēt šādu izmantošanu), ir saskaņā ar godīgu praksi rūpnieciskās vai komerciālās lietās. (Ja nosaukums tiktu pieņemts un izmantots pirms preču zīmes reģistrācijas, tad, protams, “godīgās prakses” nosacījums varētu tikt piemērots tikai attiecībā uz izmantošanu pēc reģistrācijas un tā piemērošanu ietekmētu attiecīgā notikumu secība.)

49. Tomēr jau atkal veicamais izvērtējums attiecas uz faktiem, un tas jāveic kompetentajai valsts tiesai. Tomēr Tiesa iepriekš ir sniegusi zināmas norādes par to, kas ir uzskatāms par godīgu praksi Direktīvas 6. panta 1. punkta izpratnē, un Apvienotā Karaliste ir īpaši lūgusi pašreizējā tiesvedībā sniegt detalizētāku izskaidrojumu. Ja Virspalāta izlemtu apmierināt šo lūgumu, var būt noderīgas turpmākās piezīmes.

50. Godīgās prakses nosacījums būtībā izsaka godīguma pienākumu attiecībā pret likumīgajām preču zīmes īpašnieka interesēm ( ). Valsts tiesas pienākums ir veikt vispārīgu visu nozīmīgo apstākļu pārbaudi, tostarp arī, vai nosaukuma vai citas norādes izmantotājs var tikt uzskatīts par tādu, kurš negodīgi konkurē ar preču zīmes īpašnieku ( ).

51. Spriedumā lietā Gillette ( ) Tiesa Direktīvas 6. panta 1. punkta c) apakšpunkta kontekstā izlēma, ka izmantošana neatbilst godīgai praksei rūpnieciskās vai komerciālās lietās, ja, inter alia:

– tā tiek veikta tādā veidā, ka var radīt iespaidu, ka pastāv komerciāla saikne starp izmantotāju un preču zīmes īpašnieku; vai

– tā ietekmē preču zīmes vērtību, gūstot netaisnīgu labumu no tās atšķirtspējas vai reputācijas; vai

– tā diskreditē vai nomelno šo preču zīmi.

52. Arī šie ieteikumi ir ļoti noderīgi, lai palīdzētu iesniedzējtiesai izvērtēt tās izskatāmo lietu. Tomēr Céline Sàrl izmantotais komercnosaukums netika pieņemts vai izmantots kā komercnosaukums vai firma, pirms Céline SA tika reģistrējusi tās preču zīmi “Céline”.

53. Šķiet skaidrs, ka šajā kontekstā jautājums par informētību ir izšķirošs.

54. Parasti nevarētu teikt, ka persona rīkojas saskaņā ar godīgu praksi komerciālās lietās, ja tā pieņem nosaukumu, kas tiks izmantots komercdarbībā, lai atšķirtu preces vai pakalpojumus, par kuriem viņš zina, ka tie ir līdzīgi tām precēm vai pakalpojumiem, uz kuriem attiecas pastāvoša identiska vai līdzīga preču zīme.

55. Tāpat arī tikai tas, ka izmantotājs nezina par preču zīmes pastāvēšanu, nebūs pietiekami, lai nosaukuma pieņemšana un izmantošana atbilstu godīgai praksei. Tirdzniecībā izmantojama nosaukuma izvēles atbilstība godīgai praksei nozīmē, ka jāpieliek saprātīgas pūles, lai noskaidrotu, vai izvēlētais nosaukums nekonfliktē ar, inter alia, jau pastāvošu preču zīmi, un lai līdz ar to pārliecinātos par to, ka šāda preču zīme eksistē. Turklāt izpēte valsts un Kopienu preču zīmju reģistros parasti nav pārlieku sarežģīta vai apgrūtinoša.

56. Tomēr, ja ir tikušas veltītas saprātīgas pūles un šāda preču zīme nav tikusi atrasta, nešķiet iespējams apgalvot, ka persona, kura ir pieņēmusi šo nosaukumu, šajā sakarā ir rīkojusies pretrunā godīgai praksei rūpnieciskās vai komerciālās lietās. Protams, šādos apstākļos tikai izņēmuma gadījumā pastāvēs šim nosaukumam līdzīga vai identiska preču zīme, kuras īpašnieks vēlētos aizliegt šī nosaukuma izmantošanu. Tomēr, ja tas tā būtu, man šķiet, ka preču zīmes īpašnieka tiesības ierobežotu Direktīvas 6. panta 1. punkts, jo šis ierobežojums ir atkarīgs tikai no izmantotāja rīcības godīguma ( ).

57. No otras puses, ja tiktu atrasta līdzīga vai identiska preču zīme, tad tas, ciktāl šīs preču zīmes īpašnieks varētu aizliegt šī nosaukuma izmantošanu, būtu atkarīgs no izmantotāja turpmākās rīcības. Varētu domāt, ka godīga prakse nozīmētu, ka izmantotājam ir vismaz jāsazinās ar preču zīmes īpašnieku un jānoskaidro viņa attieksme. Ja viņš iebilstu pret nosaukuma izmantošanu saprātīgu iemeslu dēļ (varētu likties, ka visi 5. pantam atbilstošie apstākļi pēc definīcijas varētu būt pamats saprātīgiem iebildumiem), tad turpmāka nosaukuma, pret kura izmantošanu ir ticis iebilsts, izmantošana neatbilstu godīgai praksei komerciālās lietās.

58. Apvienotās Karalistes valdība ir minējusi, ka preču zīmes īpašnieka piekrišana varētu neļaut viņam aizliegt šī nosaukuma izmantošanu. Tomēr, kaut gan šāds personīgs rīcības aizliegums varētu likties loģisks, nešķiet, ka tas veido 6. panta 1. punkta sistēmas daļu, kura, kā esmu minējusi, ir atkarīga tikai no izmantotāja rīcības godīguma. Līdz ar to šādam noteikumam būtu jābūt atkarīgam no nosacījuma, ka tas nevarētu labot rīcību, kas sākotnēji ir bijusi pretrunā godīgai praksei, ja starplaikā šīs rīcības būtība vai tās pamatā esošais nolūks nav mainījušies. No otras puses, varētu uzskatīt, ka persona, kura ir sazinājusies ar preču zīmes īpašnieku (nodrošinot, ka viņa paziņojums ir ticis saņemts), rīkojas atbilstīgi godīgai praksei, ja pēc tam, kad ir aizritējis saprātīgs laika posms, nav tikuši izteikti iebildumi pret to, ka viņš izmanto līdzīgu vai identisku nosaukumu. Katrā ziņā tas, ka preču zīmes īpašnieks piekrīt, ka tiek izmantots nosaukums, kas ir līdzīgs vai identisks viņa preču zīmei, atkarībā no apstākļiem var būt pietiekami, lai to varētu uzskatīt par piekrišanu 5. panta 1. punkta izpratnē, un līdz ar to izslēgtu šo izmantošanu no aizlieguma piemērošanas jomas citādā veidā.

59. Visbeidzot, es pievēršos jautājumam, kas neattiecas uz pamata tiesvedību, jo tā attiecas tikai uz Francijas tiesisko regulējumu un Francijas teritoriju. Direktīvas pamatmērķis, kas izteikts tās preambulas pirmajā apsvērumā, ir tuvināt dalībvalstu tiesību aktus, lai novērstu “būtiskas atšķirības, kas var radīt kavēkļus preču brīvai apritei un pakalpojumu sniegšanas brīvībai un var izraisīt konkurences traucējumus kopējā tirgū”. Kā tiktu ietekmēts godīgas prakses pienākums, ja Céline Sàrl būtu citā dalībvalstī reģistrēts uzņēmums, kas ienāk Francijas tirgū?

60. Man šķiet, ka lielā mērā būtu piemērojami tie paši apsvērumi. Tirgus dalībniekam principā jāvar izmantot vienu un to pašu personvārdu, firmu vai komercnosaukumu visā Kopienā, un tam to nevar aizliegt darīt vienā dalībvalstī tāpēc, ka šajā dalībvalstī (vai Kopienas preču zīmju reģistrā) vēlāk tiek reģistrēta preču zīme, kas ir identiska vai līdzīga apskatāmajam nosaukumam. Tomēr, ja šo nosaukumu sāk piemērot jaunā dalībvalstī, tad uz to jāattiecas tam pašam godīgas prakses nosacījumam, saskaņā ar kuru ir jānoskaidro, vai līdzīga vai identiska preču zīme jau nav reģistrēta šajā dalībvalstī (vai reģistrēta kā Kopienu preču zīme), pirms šis nosaukums ticis pieņemts.

Secinājumi

61. Līdz ar to es uzskatu, ka Tiesai uz Nansī Cour d’appel uzdoto jautājumu ir jāatbild šādi:

Tikai pastāvošai preču zīmei līdzīgas vai identiskas firmas vai komercnosaukuma pieņemšana parasti nav uzskatāma par izmantošanu Padomes Direktīvas 89/104/EEK 5. panta 1. punkta izpratnē.

Šāda nosaukuma vēlāka izmantošana komercdarbībā ir jāizvērtē kompetentai tiesai, lai noteiktu, vai tā ir uzskatāma par izmantošanu attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem šīs tiesību normas izpratnē, t.i., vai izmantošana ir tāda, kas atšķir apskatāmās preces vai pakalpojumus un kas ietekmē preču zīmes īpašnieka intereses, aizskarot viņa preču zīmes spēju izpildīt tās pamatfunkciju – nodrošināt patērētājiem viņa preču vai pakalpojumu izcelsmi. Tas tā būs it īpaši gadījumos, kad attiecīgā izmantošana rada iespaidu, ka pastāv materiāla saikne komercdarbībā starp preču zīmes īpašnieku un citas izcelsmes precēm vai pakalpojumiem. Šajā sakarā ir jānoskaidro, vai patērētāji, kam tiek piedāvātas preces vai pakalpojumi, varēs interpretēt izmantoto apzīmējumu kā tādu, kas apzīmē vai kura mērķis ir apzīmēt preču vai pakalpojumu izcelsmi.

Preču zīmes īpašnieka tiesības aizliegt šādu izmantošanu ir ierobežotas ar Direktīvas 89/104/EEK 6. panta 1. punkta a) apakšpunktā ietverto ierobežojumu, kas savukārt ir atkarīgs no tā, vai nosaukuma izmantotājs rīkojas saskaņā ar godīgu praksi rūpnieciskās vai komerciālās lietās. Izmantošana neatbilst šādai praksei, ja tā it īpaši rada iespaidu, ka pastāv komerciāla saikne starp izmantotāju un preču zīmes īpašnieku, ietekmē preču zīmes vērtību, gūstot netaisnīgu labumu no tās atšķirtspējas vai reputācijas, vai diskreditē vai nomelno šo preču zīmi. Tirdzniecībā izmantojama nosaukuma izvēles atbilstība godīgai praksei nozīmē, ka jāvelta saprātīgas pūles, lai sazinātos ar tādas līdzīgas vai identiskas preču zīmes īpašnieku, kas reģistrēta attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kas ir līdzīgi vai identiski tiem, attiecībā uz kuriem šis nosaukums tiks izmantots, un jāizpilda visi saprātīgie nosacījumi, ko šāds īpašnieks ir pieprasījis saprātīgā laika posmā.