Visbeidzot, Pievienošanās akta IV pielikuma 4. punkta 2. apakšpunktā nav noteikts, ka jaunajām dalībvalstīm ir pienākums pašām likvidēt pārpalikumus. Turklāt Komisijai, īstenojot savas pilnvaras, kuras tai ir piešķirtas ar Pievienošanās aktu kopējās lauksaimniecības politikas jomā, lai piemērotu ar šo aktu pieņemtos noteikumus, var būt jāizmanto plaša rīcības brīvība, un līdz ar to vienīgi tas, ka šajā jomā noteiktajam pasākumam ir acīmredzami neatbilstošs raksturs salīdzinājumā ar mērķi, ko kompetentā iestāde plānojusi sasniegt, var ietekmēt šī pasākuma likumību. Līdz ar to nevar izslēgt, ka sistēma, saskaņā ar kuru, pirmkārt, Kopiena nodrošina jaunajās dalībvalstīs pievienošanās dienā esošo pārpalikumu iznīcināšanu vai eksportēšanu ārpus iekšējā tirgus un, otrkārt, šo darbību izmaksu segšana pēc tam tiek uzlikta jaunajām dalībvalstīm, arī būtu saderīga ar Pievienošanās akta IV pielikuma 4. punkta 2. apakšpunktu.

Līdz ar to pasākumi, kurus saskaņā ar šī paša punkta 4. apakšpunktu īstenot ir uzticēts Komisijai, ļauj nodrošināt vai nu šo pārpalikumu realizēšanas iekšējā tirgū izraisīto traucējumu novēršanu, vai arī šo traucējumu ekonomisko seku kompensāciju. Saskaņā ar šo sistēmu jaunajās dalībvalstīs 2004. gada 1. maijā esošie pārpalikumi principā tiek izņemti no tirgus uz šo dalībvalstu rēķina, tostarp eksportējot pārpalikumus ārpus iekšējā tirgus vai arī tos iznīcinot.

Pievienošanās akta IV pielikuma 4. punkta 2. apakšpunkta mērķis tostarp ir izvairīties no traucējumiem lauksaimniecības produktu tirgus kopīgās organizācijas paredzēto mehānismu labai darbībai un sevišķi tiem, kuriem ir ietekme uz cenu veidošanos un kurus izraisa virsnormas lauksaimniecības produktu daudzumu uzkrāšanās jaunajās dalībvalstīs pirms to pievienošanās Eiropas Savienībai. Turklāt, lai nodrošinātu Pievienošanās akta IV pielikuma 4. punkta 2. apakšpunkta lietderīgu iedarbību, ir jāuzskata, ka šīs normas mērķis ir arī labot pārpalikumu realizēšanas iekšējā tirgū izraisītos traucējumus.

Termina “likvidēt” nozīme un tvērums ir jānosaka, ņemot vērā vispārējo kontekstu, kādā to lieto, un tā parasto nozīmi sarunvalodā. Attiecībā uz lauksaimniecības produktiem termins “jālikvidē”, kā tas lietots minētajā IV pielikuma 4. punkta 2. apakšpunktā, sarunvalodā nozīmē “jāiznīcina” vai “jāizņem no tirgus”. Turklāt jaunajās dalībvalstīs brīvā apgrozībā esoši lauksaimniecības produkti ir domāti, lai tos “absorbētu” tirgū. Līdz ar to Pievienošanās akta IV pielikuma 4. punkta 2. apakšpunkta precizējumu, saskaņā ar kuru pārpalikumi ir jālikvidē, nevar saprast tādējādi, ka ar to ir domāta pārpalikumu “absorbcija” tirgū.

Pat ja Komisijai ir plaša rīcības brīvība, īstenojot Akta par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanos Eiropas Savienībai IV pielikuma 4. punkta 2. apakšpunktu, tā saskaņā ar šo normu nevar jaunajām dalībvalstīm uzlikt vienkāršu pienākumu veikt maksājumu Kopienas labā, ja vien šo maksājumu nevar uzskatīt par iemaksām, lai segtu pārpalikumu izņemšanas no iekšējā tirgus izmaksas.

Maksājums, kas jaunajām dalībvalstīm jāveic Kopienas budžetā saskaņā ar Lēmumu 2007/361 par lauksaimniecības produktu, izņemot cukura, lieko krājumu noteikšanu un to likvidēšanas finansiālajām sekām sakarā ar Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanos, nav saderīgs ar Pievienošanās akta IV pielikuma 4. punkta 2. apakšpunktu, jo šajā lēmumā paredzētā lauksaimniecības produktu pārpalikumu likvidēšanas sistēma nav balstīta uz šo pārpalikumu iznīcināšanu vai eksportēšanu ārpus iekšējā tirgus un jauno dalībvalstu pienākums segt izmaksas par šo pārpalikumu likvidēšanu nozīmē vienkāršu pienākumu iemaksāt Kopienas budžetā summu, kas aprēķināta, ņemot vērā katra attiecīgā lauksaimniecības produkta pārpalikumu daudzumu. Proti, lēmumā paredzētās summas tātad atspoguļo izmaksas, kas būtu jāsedz no Kopienas budžeta, ja Kopiena būtu finansējusi konstatēto pārpalikumu eksportu ārpus iekšējā tirgus. Tomēr lēmumā šāds eksports nav paredzēts. Līdz ar to šajā lēmumā paredzētās summas nevar uzskatīt par atlīdzību vai izmaksu segšanu par noteiktām Kopienas veiktajām likvidēšanas darbībām. Tas ir vienkāršs pienākums veikt maksājumu Kopienas labā, kas uzlikts jaunajām dalībvalstīm.

Protams, nevar izslēgt, ka pienākumu jaunajām dalībvalstīm ieskaitīt Kopienas budžetā summu varētu uzskatīt par papildu mehānismu – sistēmas, ar kuru pārpalikumi tiek likvidēti fiziski, ietvaros –, kas nepieciešams, lai nodrošinātu, ka nepieciešamās papildu izmaksas, lai pārvarētu iespējamos traucējumus lauksaimniecības tirgū, ko rada esošie pārpalikumi, kuri netika izņemti no iekšējā tirgus saskaņā ar šajā sistēmā paredzētajiem noteikumiem, tiktu segtas nevis no Kopienas vai tās ražotāju budžeta, bet gan no attiecīgo dalībvalstu budžeta. Tomēr Lēmumā 2007/361 paredzētās summas nav šāds papildu mehānisms. Gluži pretēji, pienākums veikt šādu maksājumu aizstāj attiecīgo pārpalikumu izņemšanu no iekšējā tirgus un ir vienīgais apstrīdētajā lēmumā paredzētais “likvidēšanas” mehānisms. Līdzīgi šis pienākums pats par sevi nerada nekādu tiešu labumu Kopienas ražotājiem.

(sal. ar 49.–52., 75., 77. un 79. punktu)