ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Vai saskaņā ar Savienības tiesībām ir pieļaujama norma, kas paredzēta Rechtsanwaltsordnung (2) [Advokatūras noteikumu] 50. panta 2. punkta otrās daļas c) apakšpunkta aa) ievilkumā, un uz to balstītā norma, kas paredzēta 2018. gada statūtu A daļas 26. panta 1. punkta astotajā daļā, vai arī tās ir pretrunā Savienības tiesību aktiem, kā arī Savienības tiesībās garantētajām tiesībām, jo tajās kā nosacījums vecuma pensijas piešķiršanai tiek prasīts neveikt advokāta profesionālo darbību Austrijā un ārvalstīs (50. panta 2. punkta [otrās daļas] c) apakšpunkta aa) ievilkums), tas ir, – nevienā valstī (2018. gada statūtu A daļas 26. panta 1. punkta astotā daļa)?
1.

Eiropas Ķimikāliju aģentūrai (ECHA) piešķirto rīcības brīvību, novērtējot vielas ar mērķi identificēt tās, kas rada īpaši lielas bažas saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1907/2006 (1) (turpmāk tekstā – “REACH regula”) 57. panta f) punktu, nevarot interpretēt tādējādi, ka ECHA var pilnīgi brīvi un neapstrīdami pieļaut acīmredzamas kļūdas “zinātnes liecību” atlasē un novērtēšanā saskaņā ar šo 57. panta f) punktu. Tomēr Vispārējā tiesa esot to atzinusi, nospriežot, ka acīmredzamu kļūdu vērtējumā var konstatēt tikai tad, ja ECHA ir pilnībā un kļūdaini ignorējusi uzticamu zinātnisku pētījumu, kas, ja to ņemtu vērā, būtu tik lielā mērā mainījis pierādījumu vispārējo novērtējumu, ka galīgais lēmums zaudētu ticamību. Vispārējā tiesa esot arī atzinusi, ka ECHA varēja paļauties uz neuzticamu zinātnisku pētījumu rezultātiem un ka to zemā ticamība neliedz tos ņemt vērā. Vispārējā tiesa esot gājusi vēl tālāk, ļaujot atsaukties uz neuzticamiem un nepārliecinošiem zinātniskiem pētījumiem, kuru rezultāti apstiprina ECHA hipotēzi par vielas iespējamo bīstamību. Šādi rīkojoties, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu un zinātniskās izcilības principa pārkāpumu.
1)

Vai Padomes Lēmuma 2007/533/TI (2007. gada 12. jūnijs) par otrās paaudzes Šengenas Informācijas sistēmas (SIS II) izveidi, darbību un izmantošanu 39. pants, it īpaši 39. panta 3. punkts, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas uzliek pienākumu aizliegt reģistrēt priekšmetus, par kuriem Šengenas Informācijas sistēmā ir izdots brīdinājums, neskatoties uz to, ka brīdinājums vairs nav aktuāls (transportlīdzeklis ir atrasts; kriminālprocess dalībvalstī, kurā transportlīdzeklis tika atrasts, ir pārtraukts, jo šajā dalībvalstī nav izdarīts noziedzīgs nodarījums; brīdinājuma ievadīšanas valsts ir informēta, bet neveic pasākumus, lai brīdinājumu dzēstu no sistēmas)?
—

sākot no 2010. gada 11. jūnija neveikdama pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu atbilstību PM10 robežvērtībām Saloniku zonā/aglomerācijā EL0004, nav izpildījusi pienākumus, kas tai izriet no Direktīvas 2008/50 23. panta 1. punkta (kopsakarā ar šīs direktīvas XV pielikuma A iedaļu), it īpaši pienākumu, kas paredzēts minētās direktīvas 23. panta 1. punkta otrajā daļā, proti, ieviest piemērotus pasākumus, lai robežvērtību pārsniegšanas laiks būtu cik vien iespējams īsāks;
a)

Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 123. pants un 4. protokola 21. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz uzlikt valsts Centrālai bankai, kas ir Eiropas Centrālo banku sistēmas locekle, pienākumu no saviem resursiem atlīdzināt zaudējumus anulēto finanšu instrumentu bijušajiem turētājiem, sakarā ar anulēšanu, kuru tā nolēma, īstenojot savu likumā paredzēto kompetenci pieņemt ārkārtas pasākumus sabiedrības interesēs, lai neapdraudētu finanšu sistēmas stabilitāti, ja turpmākajās tiesvedībās tiktu konstatēts, ka, veicot minēto finanšu instrumentu anulēšanu, netika ievērots princips, saskaņā ar kuru ārkārtas pasākuma dēļ neviens finanšu instrumenta turētājs nedrīkst nonākt sliktākā stāvoklī par to, kādā tas atrastos, ja ārkārtas pasākums netiktu pieņemts, tādos apstākļos, kad valsts Centrālā banka ir atbildīga: 1) par zaudējumiem, kurus bija iespējams paredzēt, ņemot vērā visus Centrālās bankas lēmuma pieņemšanas laikā esošos faktus un apstākļus, kurus tā zināja vai kurus tai vajadzēja zināt, un 2) par zaudējumiem, kurus izraisīja to personu rīcība, kuras Centrālās bankas vārdā darbojās, īstenojot minētās Centrālās bankas kompetences, un kuras, ņemot vērā faktus un apstākļus, kurus tās zināja vai kurus tām vajadzēja zināt atbilstoši tām piešķirtajām pilnvarām, nav rīkojušās ar krietna un rūpīga saimnieka rūpību?
C 128/13

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 12. janvārī iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) – Uniqa Versicherungen AG/VU

(Lieta C-18/21)

(2021/C 128/19)

Tiesvedības valoda – vācu

Iesniedzējtiesa

Oberster Gerichtshof

Pamatlietas puses

Prasītāja: Uniqa Versicherungen AG

Atbildētājs: VU

Prejudiciālais jautājums

Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1896/2006 (2006. gada 12. decembris), ar ko izveido Eiropas maksājuma rīkojuma procedūru (1), 20. un 26. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka šīm tiesību normām ir pretrunā šīs regulas 16. panta 2. punktā iebilduma pret Eiropas maksājuma rīkojumu celšanai paredzētā 30 dienu termiņa apturēšana, kas ir noteikta Austrijas Bundesgesetz betreffend Begleitmaßnahmen zu COVID-19 in der Justiz [Federālā likuma par pasākumiem tieslietu jomā saistībā ar Covid-19] 1. panta 1. punktā, atbilstoši kuram civillietās visu to procesuālo termiņu skaitīšana, kuru sākumu izraisošais notikums iestājas pēc 2020. gada 21. marta vai kuri līdz tam brīdim vēl nav beigušies, līdz 2020. gada 30. aprīlim (ieskaitot) tiek apturēta, to atsākot 2020. gada 1. maijā?

(1) OV 2006, L 399, 1. lpp.
D)

Tiesai tiek jautāts, kā ir jāinterpretē SOLAS Starptautiskās konvencijas par cilvēku dzīvības aizsardzību uz jūras 1. panta b) punkts – uz kuru tieši atsaucas Direktīvas 2009/16/EK 2. pants un kuram tādējādi Savienībā ir jānodrošina vienveidīga interpretācija ostas valsts kontroles izpratnē – daļā, kurā ir paredzēts, ka “b) līgumslēdzējas valdības apņemas izsludināt visus likumus, dekrētus, rīkojumus un noteikumus un veikt visus citus pasākumus, kas var būt vajadzīgi šīs konvencijas pilnīgai un galīgai ieviešanai, lai nodrošinātu to, ka kuģis no dzīvības aizsardzības viedokļa ir piemērots paredzētajam lietojumam”, it īpaši, vai attiecībā uz vērtējumu par kuģa piemērotību paredzētajam lietojumam, kas ostas valstīm ir jānoformulē, izmantojot ostas valsts kontroles inspekcijas, kā vienīgais pārbaudes parametrs ir jāņem vērā prasības, kas ir noteiktas pamatojoties uz kuģa klasifikāciju un atbilstošiem drošības sertifikātiem, kas tika izsniegti pamatojoties uz teorētiski deklarēto darbību, vai turpretī ir jāņem vērā arī darbība, kurai kuģis tiek izmantots praksē? Tādējādi Tiesai tiek jautāts, vai, arī atsaucoties uz minēto starptautisko parametru, ostas valstu administratīvām iestādēm ir pilnvaras pārbaudīt ne tikai kuģa aprīkojuma un iekārtu atbilstību sertifikātiem, kurus ir izsniegusi karoga valsts un kuru pamatā ir kuģa teorētiska klasifikācija, bet ir pilnvaras arī izvērtēt kuģa sertifikātu un uz kuģa esošā aprīkojuma un iekārtu atbilstību, ņemot vērā faktiski veikto darbību, kas nav saistīta ar un atšķiras no klasifikācijas sertifikātā norādītās darbības? Tādi paši apsvērumi ir jāveic par SJO [Starptautiskās Jūrniecības organizācijas] Asamblejas Rezolūcijas A.1138(31) Procedures of Port State Control, 2019 [Ostas valsts kontroles procedūras], kas tika pieņemta 2019. gada 4. decembrī, 1.3.1. punktu – daļā, kurā ir paredzēts, ka “Under the provisions of the relevant conventions set out in section 1.2 above, the Administration (i.e. the Government of the flag State) is responsible for promulgating laws and regulations and for taking all other steps which may be necessary to give the relevant conventions full and complete effect so as to ensure that, from the point of view of safety of life and pollution prevention, a ship is fit for the service for which it is intended and seafarers are qualified and fit for their duties” [Saskaņā ar iepriekš 1.2. nodaļā minēto atbilstošo konvenciju tiesību normām, administrācija (proti, karoga valsts valdība) ir atbildīga par likumu un noteikumu pasludināšanu un par visām pārējām darbībām, kuras var būt vajadzīgas, lai nodrošinātu attiecīgo konvenciju pilnīgu spēkā esamību, lai nodrošinātu, ka no dzīvības aizsardzības un piesārņojuma novēršanas viedokļa kuģis ir piemērots paredzētajam lietojumam un jūrnieki ir kvalificēti un piemēroti to pienākumiem [neoficiāls tulkojums]]?
3)

Vai otrajā jautājumā minētajai pārreģistrācijai ir jāatbilst konkrētākiem laika vai kvalitatīviem kritērijiem, it īpaši regulas 5. panta 1. punkta c) apakšpunkta iii) punktā vai tās 8. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktā minētajiem kritērijiem?
1)

Vai Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 3. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šī regula attiecas uz pasažieri, kurš jau pirms ierašanās lidostā ir reģistrējies tiešsaistē, kuram nav nododamās bagāžas un kurš no lidostas ziņojumu dēļa uzzina par lidojuma kavēšanos, pie iekāpšanas izejas gaida papildu informāciju, pie gaisa pārvadātāja letes lūdz informāciju par rezervētā reisa izlidošanu, bet no atbildētājas darbiniekiem nesaņem nedz paskaidrojumu par to, vai un kad lidojums notiks, nedz piedāvājumu par alternatīvu lidojumu, un pēc tam pats rezervē citu lidojumu uz savu galamērķi un neizlido ar sākotnēji reģistrēto lidojumu?
Apelācijas sūdzība, ko 2020. gada 2. jūlijāPeter Sabo, Lesoochranárske zoskupenie VLK, Hasso Krull, 2 Celsius, Bernard Auric, Tony Lowes, Kent Roberson, Hiite Maja SA, Association de lutte contre toutes formes de Nuisance et de Pollutions sur les communes de Meyreuil et Gardanne (ALNP Meyreuil – Gardanne) un Friends of the Irish Environment CLG iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 6. maija spriedumu lietā T-141/19 Sabo u.c./Parlaments un Padome

(Lieta C-297/20 P)

(2021/C 72/11)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Peter Sabo, Lesoochranárske zoskupenie VLK, Hasso Krull, 2 Celsius, Bernard Auric, Tony Lowes, Kent Roberson, Hiite Maja SA, Association de lutte contre toutes formes de Nuisance et de Pollutions sur les communes de Meyreuil et Gardanne (ALNP Meyreuil – Gardanne) un Friends of the Irish Environment CLG (pārstāvji: R. Smith un C. Day, Solicitors, P. Lockley un B. Mitchell, Barristers, un D. Wolfe, QC)

Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome

Ar 2021. gada 14. janvāra rīkojumu Tiesa (astotā palāta) nolēma apelācijas sūdzību noraidīt kā acīmredzami nepamatotu un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējiem segt savus tiesāšanās izdevumus pašiem.
1)

Vai valsts tiesību normā paredzētie noteikumi, ko piemēro nepilna darba laika darba ņēmējiem, ir mazāk izdevīgi par tiem, kurus piemēro salīdzināmiem pilna darba laika darba ņēmējiem, – Direktīvas 97/81/EK (1) pielikumā pievienotā pamatnolīguma par nepilna darba laika darbu 4. klauzulas 1. punkta izpratnē –, ja šī norma pieļauj, ka papildu atlīdzība nepilna darba laika darba ņēmējiem un pilna darba laika darba ņēmējiem ir vienveidīgi atkarīga no nosacījuma, ka ir pārsniegts konkrēts, vienāds darba stundu skaits, un ja tādējādi ir atļauts to attiecināt uz visu darba samaksu, nevis tikai to darba samaksas elementu, ko veido papildu atlīdzība?
C 72/17

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 11. decembrī iesniedza Bundesarbeitsgericht (Vācija) – Industriegewerkschaft Metall (IG Metall) und ver.di – Vereinte Dienstleistungsgewerkschaft

(Lieta C-677/20)

(2021/C 72/24)

Tiesvedības valoda – vācu

Iesniedzējtiesa

Bundesarbeitsgericht

Pamatlietas puses

Pieteicējas, apelācijas sūdzības iesniedzējas un kasācijas sūdzības iesniedzējas: Industriegewerkschaft Metall (IG Metall), ver.di – Vereinte Dienstleistungsgewerkschaft

Pārējie lietas dalībnieki: SAP SE, SE-Betriebsrat der SAP SE, Konzernbetriebsrat der SAP SE, Deutscher Bankangestellten-Verband e. V., Christliche Gewerkschaft Metall (CGM), Verband angestellter Akademiker und leitender Angestellter der chemischen Industrie e. V.

Prejudiciālais jautājums

Vai Gesetz über die Beteiligung der Arbeitnehmer in einer Europäischen Gesellschaft [Likuma par darbinieku iesaistīšanas pasākumiem Eiropas uzņēmējsabiedrībā] 21. panta 6. punkts, no kura izriet, ka gadījumā, ja Vācijā reģistrētu SE dibina pārveidošanas ceļā, attiecībā uz noteiktu skaitu uzraudzības padomes locekļu, ko ievēlē no darbinieku vidus, ir jānodrošina atsevišķa atlases procedūra arodbiedrību izvirzītiem kandidātiem, ir saderīgs ar Padomes Direktīvas 2001/86/EK (2001. gada 8. oktobris), ar ko papildina Eiropas uzņēmējsabiedrības statūtus darbinieku iesaistīšanas jomā (1), 4. panta 4. punktu?

(1) OV 2001, L 294, 22. lpp.
1)

Vai ar LESD 63. pantu (bijušais EKL 56. pants) netiek pieļauta tāda valsts nodokļu tiesību norma kā pamatlietā aplūkotā, ar kuru ārvalstu sabiedrībai nerezidentei, kas saņem dividendes no līdzdalības un nesasniedz minimālo līdzdalību saskaņā ar Direktīvas 90/435/EEK (1) (redakcijā, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2003/123/EK (2)) 3. panta 1. punkta a) apakšpunktu, nodokļa par ienākumiem no kapitāla atmaksas nolūkā tiek prasīta ārvalstu nodokļu pārvaldes izziņa kā apliecinājums ne tikai, ka tā vai akcionārs, kuram ir tieša vai netieša līdzdalība tās kapitālā, nodokli par ienākumiem no kapitāla nevar ieskaitīt vai atskaitīt kā uzņēmējdarbības izdevumus vai kā reklāmas izdevumus, bet arī, ka ieskaitīšana, atskaitīšana vai pārnešana arī faktiski nav notikusi, ja iekšzemes sabiedrībai rezidentei ar tādu pašu līdzdalības apmēru nodokļa par ienākumiem no kapitāla atmaksas nolūkā šāds apliecinājums netiek prasīts?
2)

Vai debetnotas izrakstīšana vējturbīnu detaļu piegādātājam, lai saņemtu atlīdzinājumu par izdevumiem, kas šo ražojumu pircējam radušies garantijas periodā saistībā ar detaļu aizstāšanu (jauns ražojumu imports no piegādātāja, kam tika piemērots PVN un kas radīja PVN atskaitīšanas tiesības) un attiecīgo remontu (iegādājoties pakalpojumus no trešām personām un aprēķinot attiecīgo PVN), ciktāl runa ir par vējparka uzstādīšanas pakalpojumiem, ko minētais pircējs (kas ietilpst tajā pašā uzņēmumu grupā, pie kuras pieder piegādātājs, kas ir reģistrēts trešā valstī) sniedz trešām personām, ir jāuzskata par vienkāršu izmaksu pārnešanas darbību, kura pati par sevi ir atbrīvota no PVN, vai arī par pakalpojumu sniegšanu par atlīdzību, attiecībā uz kuru ir aprēķināms nodoklis?
2)

a) Vai Savienības tiesības, it īpaši ņemot vērā — Piemērošanas direktīvas 3., 13. un 14. pantu, — Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (2) 8. pantu un — Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/24/EK (2009. gada 23. aprīlis) par datorprogrammu tiesisko aizsardzību (3) 7. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka intelektuālā īpašuma tiesību īpašniekam Piemērošanas direktīvas 2. panta izpratnē principā ir tiesības uz visu pirmā jautājuma a) daļā minēto advokāta izdevumu atlīdzināšanu, katrā ziņā samērīgu un būtisku to daļu, pat ja — tiesību pārkāpumu ir izdarījusi fiziska persona ārpus savas profesionālās vai komerciālās darbības un — valsts tiesiskajā regulējumā šādā situācijā ir paredzēts, ka šādi advokāta izdevumi parasti ir atlīdzināmi tikai atbilstoši samazinātai strīda summai? b) Ja atbilde uz otrā jautājuma a) daļu ir apstiprinoša, vai otrā jautājuma a) daļā minētās Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka izņēmums no otrā jautājuma a) daļā minētā principa, saskaņā ar kuru tiesību īpašniekam ir jāatlīdzina visi pirmā jautājuma a) daļā minētie advokāta izdevumi vai katrā ziņā samērīga un būtiska to daļa, ņemot vērā citus faktorus (piemēram, darba aktualitāte, publikācijas ilgums un tas, ka fiziska persona pārkāpumu ir izdarījusi ārpus savas komerciālās vai profesionālās darbības), ir piemērojams, pat ja intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpums Piemērošanas direktīvas 2. panta izpratnē izpaužas datņu koplietošanā, proti, tādējādi, ka darbs tiek padarīts pieejams sabiedrībai, piedāvājot bezmaksas lejupielādi visiem dalībniekiem brīvi pieejamā apmaiņas biržā bez digitālo tiesību pārvaldības (Digital Rights Management)?
1)

Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (turpmāk tekstā – “Briseles I a regula”) (1) 6. panta 1. punkts, to skatot kopā ar 21. panta 2. punktu un 1. punkta b) apakšpunkta i) ievilkumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka darba ņēmējs juridisku personu –, kura nav viņa darba devējs un kuras domicils Briseles I a regulas 63. panta 1. punkta izpratnē neatrodas kādas dalībvalsts teritorijā, bet kura, pamatojoties uz garantijas vienošanos, ir tieši atbildīga par darba ņēmēja prasījumiem, kas izriet no atsevišķa darba līguma ar trešo personu, – var iesūdzēt tiesās tajā vietā, kur vai no kurienes darbinieks darba attiecībās ar trešo personu pastāvīgi veic darbu, vai tiesās tajā vietā, kur viņš to veicis pēdējoreiz, ja bez garantijas vienošanās darba līgums ar trešo personu nebūtu ticis noslēgts?
C 28/24

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 30. oktobrī iesniedza Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgārija) – kriminālprocess pret IR

(Lieta C-569/20)

(2021/C 28/38)

Tiesvedības valoda – bulgāru

Iesniedzējtiesa

Spetsializiran nakazatelen sad

Pamata kriminālprocesa dalībnieks

IR

Prejudiciālie jautājumi

Vai Direktīvas 2016/343 (1) 8. panta 2. punkta b) apakšpunkts, skatot to kopsakarā ar tās 36.–39. apsvērumu, un Pamatlēmuma 2009/299 4.a panta 1. punkta b) apakšpunkts, skatot to kopsakarā ar tā 7.–10. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie attiecas uz gadījumu, kurā apsūdzētā persona tika informēta par viņai izvirzīto apsūdzību tās sākotnējā redakcijā, bet pēc tam – viņas bēgšanas dēļ – viņa objektīvi nevar tikt informēta par tiesas sēdi un viņu pārstāv tiesas iecelts advokāts, ar kuru viņa nekādi nesazinās?

Ja atbilde uz to ir noraidoša: vai ar Direktīvas 2016/343 9. pantu, skatot to kopsakarā ar 8. panta 4. punkta otro teikumu, un Pamatlēmuma 2009/299 4.a panta 3. punktu, skatot to kopsakarā ar 1. punkta d) apakšpunktu, ir saderīgs valsts tiesiskais regulējums (NPK 423. panta 1. un 5. punkts), saskaņā ar kuru pret aizmuguriski veiktiem izmeklēšanas pasākumiem un aizmuguriski pieņemtu notiesājošu spriedumu nav paredzēta tiesību aizsardzība tiesā, ja apsūdzētā persona pēc informēšanas par sākotnējo apsūdzību slēpjas un tādēļ nevarēja tikt informēta nedz par tiesas sēdes datumu un vietu, nedz par viņas neierašanās sekām?

Ja atbilde uz to ir noraidoša: vai Direktīvas 2016/343 9. pantam, skatot to kopsakarā ar Hartas 47. pantu, ir tieša iedarbība?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/343 (2016. gada 9. marts) par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus un tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā (OV 2016, L 65, 1. lpp.).
1)

Vai piemērojamām Eiropas tiesību normām un, it īpaši, pirmkārt, Līguma par Eiropas Savienības darbību 20. un 21. pantam par personu brīvu pārvietošanos un kapitāla apriti un/vai, otrkārt, Līguma par Eiropas Savienības darbību 63. un 64. pantam par brīvu kapitāla apriti kā divām no četrām Eiropas Savienības pamatbrīvībām ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kā to piemēro iestādes, proti, ka nosacījums, lai bez atkārtotas reģistrācijas pienākuma varētu lietot ārvalsts transportlīdzekli, kuru citā ES dalībvalstī dzīvojošs pilsonis atsevišķos gadījumos un īslaicīgi nodod lietošanā Beļģijā dzīvojošam pilsonim, ir tāds, ka šis Beļģijā dzīvojošais pilsonis ved sev līdzi transportlīdzeklī privātās lietošanas apliecinājumu, t.i., apliecinājumu Karaļa 2001. gada 20. jūlija dekrēta par transportlīdzekļu reģistrāciju 3. panta 2. punkta 6. apakšpunkta izpratnē?
2.

Vai Savienības tiesībām, it īpaši līdzvērtības un efektivitātes principiem, ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kāds tiek aplūkots pamatlietā, kurā likumiskie procenti, kas ir jāmaksā atlīdzinot obligātās iemaksas, kuras ir iekasētas, pārkāpjot Savienības tiesības, tiek noteikti tikai par laikposmu no nākamās dienas pēc pieteikuma atmaksāt šīs bez tiesiska pamata samaksātās/iekasētās iemaksas līdz to atmaksai?
C 19/17

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 13. oktobrī iesniedza Supremo Tribunal Administrativo (Portugāle) – Autoridade Tributária e Aduaneira/Termas Sulfurosas de Alcafache SA

(Lieta C-513/20)

(2021/C 19/22)

Tiesvedības valoda – portugāļu

Iesniedzējtiesa

Supremo Tribunal Administrativo

Pamatlietas puses

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Autoridade Tributária e Aduaneira

Atbildētāja apelācijas tiesvedībā: Termas Sulfurosas de Alcafache SA

Prejudiciālais jautājums

Vai maksājumi – kas veikti par to, ka tiek iekārtots katra lietotāja medicīnisko karti ietverošs personīgais dosjē, kas dod tiesības iegādāties “klasiskās ūdensdziedniecības procedūras” – ir ietverami PVN direktīvas (1) 132. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētajā jēdzienā “cieši saistītas darbības” un līdz ar to uzskatāmi par atbrīvotiem no PVN?

(1) Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).
2.

Otrais pamats attiecas uz LESD 18. pantā garantētā nediskriminācijas principa pārkāpumu valstspiederības dēļ Atbilstoši Rumānijas apgalvotajam, tā kā starptautisko autopārvadājumu jomā tirgus objektīvi ir centralizēts/polarizēts un pieaug tā starptautisko autopārvadājumu tirgus daļa, kuru aizņem autopārvadātāji no dalībvalstīm, kas ģeogrāfiski atrodas Eiropas Savienības nomalē, ir skaidrs, ka galvenokārt autopārvadātāji no šīm zonām būs tie, kuriem radīsies administratīvās izmaksas un izdevumi saistībā ar norīkošanu darbā, un ar Direktīvas (ES) 2020/1057 1. panta 3.–6. punktā paredzētajiem pasākumiem viņi tiks atturēti veikt savu darbību. Turklāt ar Regulu (ES) 2020/1057, Regulu (ES) 2020/1054 (1) un ar Direktīvu (ES) 2020/1055 (2) ieviestie pasākumi (par papildu ierobežojumiem kabotāžas pārvadājumiem, transportlīdzekļa atgriešanos darbības centrā Savienības dalībvalstī, kurā darba devējs veic uzņēmējdarbību, ik pa astoņām nedēļām, transportlīdzekļa vadītāja atgriešanos ik pa četrām nedēļām, aizliegums regulāro iknedēļas atpūtas laikposmu izmantot transportlīdzeklī un aizliegums norīkot darbā transportlīdzekļa vadītājus) ir visaptveroša tiesību aktu kopuma pīlāri, tādēļ tikai to radītās kumulatīvās ietekmes vērtējums var ilustrēt šo tiesību aktu faktisko iedarbību uz transporta tirgu.