ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
21

Otrkārt, ir jāatgādina, ka no Tiesas Reglamenta 120. panta c) punkta un ar to saistītās judikatūras izriet, ka prasības pieteikumā ir jāietver strīda priekšmets, izvirzītie pamati un argumenti, kā arī kopsavilkums par minētajiem pamatiem un tie ir jānorāda pietiekami skaidri un precīzi, lai atbildētājs varētu sagatavot savu aizstāvību un lai Tiesa varētu veikt pārbaudi. No tā izriet, ka galvenie faktiskie un tiesiskie apstākļi, uz kuriem ir balstīta prasība, prasības pieteikumā ir jānorāda loģiski un saprotami un ka prasības pieteikumā ietvertajiem prasījumiem ir jābūt formulētiem nepārprotami, lai izvairītos no tā, ka Tiesa lemj ultra petita vai arī nelemj par kādu iebildumu (šajā ziņā skat. spriedumus Komisija/Čehijas Republika, C‑343/08, EU:C:2010:14, 26. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī Komisija/Spānija, C‑360/11, EU:C:2013:17, 26. punkts).
2

Šis lūgums tika iesniegts septiņās tiesvedībās starp, no vienas puses, Alpha Bank Cyprus Ltd (turpmāk tekstā – “Alpha Bank”), kredītiestādi, kuras juridiskā adrese ir Kiprā, un, no otras puses, Si Senh k‑gu, Towson k‑dzi, Cresswell k‑gu un k‑dzi, Gaskell k‑gu un k‑dzi, Wernham k‑gu un k‑dzi, Zorani k‑dzi, Simpson k‑gu, kuru pastāvīgā dzīvesvieta ir Apvienotajā Karalistē (turpmāk tekstā – “atbildētāji pamatlietās”), kā arī Alpha Panareti Public Ltd, Kiprā reģistrētu sabiedrību, kas bija sniegusi galvojumu hipotekārajiem kredītiem, kurus saņēmuši septiņi atbildētāji pamatlietās, par šo kredītu atlikušās summas samaksu.
8

No 2003. līdz 2009. gadam Y Ltd saņēma kapitālieguldījumus, veicot emisiju, kas paredzēta X AB. Pēc tam pēdējā minētā sabiedrība divreiz atsavināja savam mātesuzņēmumam sev piederošās Y Ltd daļas. Šīs atsavināšanas rezultātā X AB piederēja aptuveni 45 % no balsstiesīgā kapitāla.
48

No tā izriet, ka, lai arī dalībvalstīm saskaņā ar to vajadzībām, kuras katrā dalībvalstī un laika periodā var atšķirties, principā ir tiesības noteikt sabiedriskās kārtības un valsts drošības prasības, tomēr Savienības kontekstā un it īpaši kā pamatojums atkāpei no pienākuma, kas noteikts, lai nodrošinātu trešo valstu valstspiederīgo tiesību ievērošanu, tās izraidot no Savienības, šīs prasības ir jāinterpretē šauri un tādējādi to saturu nevar noteikt katra dalībvalsts vienpusēji bez Savienības iestāžu kontroles (pēc analoģijas skat. spriedumu Gaydarov, C‑430/10, EU:C:2011:749, 32. punkts un tajā minētā judikatūra).
4

2003. gada Pievienošanās akta X pielikuma nosaukums ir “Pievienošanās akta 24. pantā minētais saraksts: Ungārija”. Šī pielikuma 1. nodaļas “Personu pārvietošanās brīvība” 1., 2., 5. un 13. punktā ir noteikts: “1. Attiecībā uz darba ņēmēju pārvietošanās brīvību un pakalpojumu sniegšanas brīvību, kas saistīta ar darba ņēmēju pagaidu pārvietošanos, kā tā definēta [Direktīvas 96/71] 1. pantā, [LESD 45. pantu un 56. panta pirmo daļu] Ungārijas attiecībās ar Beļģiju, Čehijas Republiku, Dāniju, Vāciju, Igauniju, Grieķiju, Spāniju, Franciju, Īriju, Itāliju, Latviju, Lietuvu, Luksemburgu, Nīderlandi, Austriju, Poliju, Portugāli, Slovēniju, Slovākiju, Somiju, Zviedriju un Apvienoto Karalisti pilnībā piemēro, ievērojot 2. līdz 14. punktā paredzētos pārejas noteikumus. 2. Atkāpjoties no [Padomes 1968. gada 15. oktobra] Regulas (EEK) Nr. 1612/68 [par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Kopienā (OV L 257, 2. lpp.)] 1. līdz 6. panta, pašreizējās dalībvalstis divus gadus pēc pievienošanās dienas piemēros attiecīgo valstu pasākumus vai pasākumus, kas izriet no divpusējiem nolīgumiem, kuri reglamentē Polijas pilsoņu pieeju šo valstu darba tirgiem. Pašreizējās dalībvalstis var turpināt šo pasākumu īstenošanu piecus gadus pēc pievienošanās dienas. [..] 5. Dalībvalstis, kuras turpina īstenot attiecīgos valsts pasākumus vai pasākumus, kas izriet no divpusējiem nolīgumiem, 2. punktā minētā piecu gadu laikposma beigās var – ja pastāv nopietni darba tirgus traucējumi vai to rašanās iespēja un iepriekš paziņojot Komisijai – septiņus gadus pēc pievienošanās dienas turpināt īstenot minētos pasākumus. Ja šāds paziņojums netiek sniegts, piemēro Regulas [Nr. 1612/68] 1. līdz 6. pantu. [..] 13. Lai atsevišķās jutīgās pakalpojumu jomās darba tirgū novērstu nopietnus traucējumus vai šādu traucējumu rašanās iespēju, ko dažos reģionos var izraisīt transnacionāla pakalpojumu sniegšana, kā tā definēta Direktīvas [96/71] 1. pantā, un tiktāl, ciktāl tās atbilstīgi iepriekš izklāstītajiem pārejas noteikumiem attiecībā uz Ungārijas darba ņēmējiem īsteno savas valsts pasākumus vai pasākumus, kas izriet no divpusējiem nolīgumiem, Vācija un Austrija var – iepriekš par to informējot Komisiju – atkāpties no [LESD 56. panta pirmās daļas], lai saistībā ar pakalpojumiem, kurus sniedz sabiedrības, kas veic uzņēmējdarbību Ungārijā, ierobežotu tādu darba ņēmēju pagaidu pārvietošanos, kuru tiesībām strādāt Vācijā un Austrijā piemērojami šo valstu iekšējie pasākumi. Pakalpojumu jomas, uz kurām var attiecināt minēto atkāpi, ir šādas: [..] — Austrijā: [dārzkopības pakalpojumi, akmens sadalīšana, apstrāde un apdare metāla būvkonstrukciju un to daļu ražošana, būvniecība, tostarp saistītās nozares, apsardzes darbība, ēku tīrīšana un uzkopšana, mājas aprūpe, sociālā palīdzība bez izmitināšanas. [..]”
178

Del Monte un Weichert arī uzskata, ka Vispārējā tiesa ir īstenojusi savu neierobežoto kompetenci naudas sodu pārskatīšanas jomā un ka to nesaistot Komisijas pamatnostādnes. Līdz ar to Komisija nevarot pamatoti norādīt, ka ar piešķirto samazinājumu tiek apdraudēta 2002. gada Paziņojuma par sadarbību piemērošana, un šo samazinājumu nevarot apstrīdēt, pamatojoties uz to, ka tas neatbilst kādam no šiem paziņojumiem. Vispārējā tiesa jau esot samazinājusi naudas sodu atbilžu uz vienkāršiem informācijas pieprasījumiem dēļ, un Tiesa nekad neesot bijusi pret šādu praksi.
50

No tā izriet, ka – izņemot, ja piešķir izņēmumu, – ir jāizvairās no jebkuras ūdens objekta stāvokļa pasliktināšanās neatkarīgi no tā, kas plānots ilgākā termiņā ar apsaimniekošanas plāniem un pasākumu programmām. Pienākums novērst ūdens objekta stāvokļa pasliktināšanos saglabā savu saistošo raksturu katrā no Direktīvas 2000/60 īstenošanas stadijām, un tas ir piemērojams jebkuram virszemes ūdens objekta veidam un stāvoklim, par kuru ir pieņemts apsaimniekošanas plāns vai par kuru tas būtu bijis jāpieņem. Attiecīgajai dalībvalstij līdz ar to ir pienākums atteikt atļauju projektam, līdzko tas ir tāda veida, kas var pasliktināt noteikta ūdens objekta stāvokli vai apdraudēt laba virszemes ūdens objekta stāvokļa sasniegšanu, izņemot, ja ir jāuzskata, ka minētajam projektam ir piemērojams izņēmums saskaņā ar šīs direktīvas 4. panta 7. punktu.
43

Iesniedzējtiesas ziņā ir vienlīdz pārbaudīt, vai strīdīgajās platībās ir tikusi veikta arī nelauksaimnieciska darbība, un gadījumā, ja tā bijis, kādos nosacījumos tā ir tikusi veikta, jo vienkārša līgumiski vai likumiski paredzēta iespēja attiecīgajās platībās veikt arī nelauksaimniecisku darbību vēl nav pietiekama, lai būtu uzskatāms, ka šīs platības ir faktiski izmantotas šādas darbības veikšanai. No tā izriet, ka šajā lietā apstāklis, ka iznomātājam saskaņā ar nomas līgumu jebkurā laikā ir tiesības ieiet pamatlietā aplūkotajās platībās un likt veikt to pārbaudīšanu, neļauj spriest par to faktisko izmantošanu.
23

Pirmkārt, no Direktīvas 2004/48 8. panta 1. punkta c) apakšpunkta izriet, ka dalībvalstis nodrošina, ka kompetentās tiesu iestādes tās tiesvedības sakarā, kas attiecas uz intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu, atbildot uz pamatotu un samērīgu prasību, var pieprasīt, lai informāciju par to preču vai pakalpojumu izcelsmi un izplatīšanas tīkliem, ar kurām pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības, sniedz jebkura persona, par kuru ir konstatēts, ka tā komercdarbībai raksturīgā daudzumā sniedz pakalpojumus, kurus izmanto kontrafakta darbībās.
Faktiski Īstenošanas regulas Nr. 393/2011 1. panta 1. punkts attiecas uz visiem importa licenču pieteikumu iesniedzējiem, kuri savu pieteikumu Savienībā ir iesnieguši no 2011. gada 1. līdz 7. aprīlim. Kā Vispārējā tiesa pamatoti norādījusi pārsūdzētā sprieduma 85. punktā, Regulas Nr. 1301/2006 7. panta 2. punktā ir paredzēts noteikt piešķīruma koeficientu, kas tiek aprēķināts atkarībā no pieejamā daudzuma un pieprasītā daudzuma, neņemot vērā individuālo pieteikumu saturu vai pieteikumu iesniedzēju konkrēto stāvokli. Līdz ar to Īstenošanas regula Nr. 393/2011 tika pieņemta, nevis ņemot vērā apelācijas sūdzības iesniedzēju konkrētos daudzumus, bet gan ņemot vērā tikai to, ka daudzumi, kas norādīti importa licenču pieteikumos, kas kompetentajās iestādes tika iesniegti no 2011. gada 1. līdz 7. aprīlim, pārsniedza pieejamo daudzumu, kā tas arī izriet no šīs regulas preambulas 1. apsvēruma. Ne T & L Sugars un Sidul Açúcares licences pieteikums, ne arī, vispārīgi runājot, to individuālā situācija netika ņemta vērā, pieņemot minēto regulu.
14

Šī pēdējā minētā tiesa norāda, ka šīs prasības veiksmīgs iznākums ir atkarīgs no Direktīvas 2001/29 4. panta 1. punkta interpretācijas, it īpaši no jautājuma, vai izplatīšanas tiesības saskaņā ar šo normu aptver tiesības publiski piedāvāt iegādāties aizsargāta darba oriģinālu vai kopiju? Ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša, rodoties divi citi jautājumi, proti, pirmkārt, vai tiesības publiski piedāvāt iegādāties darba oriģinālu vai kopijas aptver ne tikai piedāvājumus noslēgt līgumu, bet arī šo darbu reklāmu un, otrkārt, vai izplatīšanas tiesības ir aizskartas arī tad, ja, pamatojoties uz piedāvājumu, darba oriģināla vai kopiju iegāde nenotiek. Iesniedzējtiesa uzskata, ka uz šiem jautājumiem ir jāatbild apstiprinoši.
36

Attiecībā uz nodokļu uzlikšanu nerealizētajam kapitāla pieaugumam, kas gūts dalībvalsts nodokļu kompetences ietvaros, no aktīviem, kas pārvesti pastāvīgam uzņēmumam, kas atrodas citā dalībvalstī, gadījumā, kad šī pirmā dalībvalsts zaudē savas tiesības uzlikt nodokli no šiem aktīviem gūtajiem ienākumiem saistībā ar šo pārvešanu, no Tiesas judikatūras būtībā izriet, ka dalībvalsts nodokļu tiesiskais regulējums, kura sekas ir tūlītēja nodokļa uzlikšana šim nerealizētajam kapitāla pieaugumam šādas pārvešanas gadījumā, lai gan tas netiek uzlikts līdzīgai pārvešanai valsts teritorijā, var atturēt sabiedrību, kas dibināta pirmajā dalībvalstī, pārvest tās aktīvus no tās teritorijas uz citu dalībvalsti un tātad tas ir brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojums (šajā ziņā skat. spriedumu Komisija/Dānija, C‑261/11, EU:C:2013:480, 29.–31. punkts un tajos minētā judikatūra).
13

Atbilstoši Wi 5. pantam: “1. Neievērojot 3. pantu, integrācijas pienākuma nav personām: a. kuras ir jaunākas par 16 gadiem vai vecākas par 65 gadiem; b. kuras vismaz astoņus obligātā skolas vecuma gadus ir uzturējušās Nīderlandē; c. kurām ir atbilstīgi vai ar vispārējiem administratīviem noteikumiem noteikts diploms, sertifikāts vai cits dokuments; d. kurām ir pienākums iegūt izglītību vai arodizglītību; e. kuras papildus pienākumam saņemt izglītību vai arodizglītību iegūst izglītību, kā rezultātā tiks iegūts c) apakšpunktā norādītais diploms, sertifikāts vai cits dokuments; f. kuras ir pierādījušas, ka tām ir pietiekamas mutvārdu un rakstveida holandiešu valodas zināšanas un acīmredzamas zināšanas par Nīderlandes sabiedrību. 2. Pienākums integrēties nav arī: [..] c. ārzemniekam, kurš atbilstīgi Eiropas Savienības dalībvalsts vai citas valsts, kas ir Nolīguma par Eiropas Ekonomikas zonu dalībniece, tiesiskajam regulējumam ir izpildījis pienākumu integrēties, lai saņemtu pastāvīgā iedzīvotāja statusu Direktīvas 2003/109 izpratnē; [..]. 3. Personas, kurām ir integrācijas pienākums un kurām ir atbilstīgi vai ar vispārējiem administratīviem noteikumiem paredzēts diploms, sertifikāts vai cits dokuments, no kura izriet, ka viņām jau ir daļa no 7. pantā paredzētajām prasmēm vai zināšanām, ir atbrīvotas no pienākuma apgūt šo zināšanu vai prasmju daļu un tām ir jānokārto atbilstīgā integrācijas eksāmena daļa. 4. Ar vai atbilstīgi vispārējiem administratīviem noteikumiem var tikt noteiktas normas par: a. pilnīgu vai daļēju papildu atbrīvojumu no integrācijas pienākuma; b. 1. punkta b) apakšpunktā paredzēto uzturēšanos un c. 1. punkta f) apakšpunkta piemērošanu. 5. Ministrs var noteikt administratīvus noteikumus par 2. punkta d) apakšpunkta piemērošanu.”
13

Cachaldora Fernández veica iemaksas Spānijas sociālā nodrošinājuma sistēmā no 1971. gada 15. septembra līdz 2010. gada 25. aprīlim jeb kopā 5523 dienas, kuru laikā viņa bija nodarbināta uz pilnu laiku, izņemot laikposmus no 1998. gada 1. septembra līdz 1999. gada 28. februārim, no 1999. gada 1. marta līdz 2001. gada 23. martam, kā arī no 2001. gada 24. marta līdz 2002. gada 23. janvārim, kad viņa bija nodarbināta nepilnu laiku. Savukārt laikposmā no 2002. gada 23. janvāra līdz 2005. gada 30. novembrim viņa iemaksas neveica.
17

Jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas Reglamenta 120. panta c) punktu un ar to saistīto judikatūru ikvienā pieteikumā par lietas ierosināšanu ir jāietver strīda priekšmets, izvirzītie pamati un argumenti, kā arī šo izvirzīto pamatu kopsavilkums. Šai norādei ir jābūt pietiekami skaidrai un precīzai, lai atbildētājs varētu sagatavot savu aizstāvību un lai Tiesa varētu veikt pārbaudi. No tā izriet, ka galvenie faktiskie un tiesiskie apstākļi, ar kuriem ir pamatota prasība, prasības pieteikumā ir jānorāda loģiskā un saprotamā veidā un ka prasības pieteikumā ietvertajiem prasījumiem ir jābūt formulētiem nepārprotami, lai izvairītos no tā, ka Tiesa lemj ultra petita vai arī nelemj par kādu iebildumu (šajā ziņā skat. spriedumu Apvienotā Karaliste/Padome, C‑209/13, EU:C:2014:283, 30. punkts un tajā minētā judikatūra).
18

Iesniedzējtiesa uzskata, ka tas, vai kasācijas sūdzība tiks apmierināta, ir atkarīgs no Regulas Nr. 1346/2000 13. panta interpretācijas, pieņemot, ka šī norma ir piemērojama faktiem pamatlietā. Šīs regulas 4. panta 2. punkta m) apakšpunktā ir paredzēts, ka noteikumus attiecībā uz to juridisko aktu spēkā neesamību, atzīšanu par spēkā neesošiem un nepiemērošanu, kas kaitē kreditoriem, nosaka tās dalībvalsts tiesību akti, kurā maksātnespējas procedūra ir uzsākta (turpmāk tekstā – “lex fori concursus”). Tomēr saskaņā ar šīs regulas 13. pantu šī norma nav piemērojama, ja persona, kas guvusi labumu no akta, kas kaitē visiem kreditoriem, sniedz pierādījumu, ka uz minēto juridisko aktu attiecas tās dalībvalsts tiesību akts, kas nav procedūras sākšanas valsts, un ka minētais tiesību akts nekādiem līdzekļiem šajā gadījumā neļauj apstrīdēt attiecīgo juridisko aktu.
33

Šāda interpretācija atbilst Savienības likumdevēja nolūkiem, kādi tie izriet no Direktīvas 2005/36 sagatavošanas darbiem. Tā attiecībā uz šīs direktīvas 10. pantu sākotnējā Komisijas priekšlikumā, kāds tas izriet no Priekšlikuma Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu [COM(2002) 119, galīgā redakcija] (OV 2002, C 181 E, 183. lpp.), nebija minēts ne “īpašu un izņēmuma iemeslu” jēdziens, ne Direktīvas 2005/36 10. panta a)–g) punkts. Šis jēdziens un šīs normas tika pievienoti pēc Eiropas Savienības Padomes iniciatīvas, kas pausta Kopējā nostājā (EK) Nr. 10/2005, ko Padome pieņēmusi 2004. gada 21. decembrī ar mērķi pieņemt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/…/EK par profesionālās kvalifikācijas atzīšanu (OV 2005, C 58 E, 1. lpp.). No Padomes apsvērumu izklāsta (OV 2005, C 58 E, 119. lpp.) izriet, ka tā uzskatīja, ka Komisijas sākotnējais priekšlikums ir pārāk plašs. Padome turklāt precizē, ka “vispārējā sistēma būtu jāpiemēro tikai profesijām, kuras neietilpst III sadaļas II un III nodaļas darbības sfērā, kā arī īpašiem gadījumiem, kas uzskaitīti kopējās pozīcijas 10. panta a)–g) punktā, kad pretendents, kas pieder profesijai, kura ietilpst šo nodaļu darbības sfērā, īpašu un izņēmuma iemeslu dēļ neatbilst šo nodaļu noteikumiem.”
“42

No Lēmuma 2011/522 apsvērumiem izriet, ka, tā kā Lēmumā 2011/273 noteiktie ierobežojošie pasākumi nav bijuši pietiekami, lai izbeigtu Sīrijas režīma īstenoto iedzīvotāju apspiešanu, Padome uzskatīja, ka minētie pasākumi ir jāpiemēro vēl citām personām un vienībām, kuras gūst labumu no šī režīma vai to atbalsta, īpaši tām, kuras režīmu finansē vai sniedz tam loģistikas atbalstu, tostarp drošības struktūrām, vai kuras kompromitē centienus nodrošināt mierīgu pāreju uz demokrātiju. Tādēļ šķiet, ka Lēmumā 2011/522 ir paredzēti ierobežojoši pasākumi galvenajiem Sīrijas uzņēmumiem, jo Padome uzskatīja, ka galveno Sīrijas uzņēmumu vadītājus varēja kvalificēt kā ar Sīrijas režīmu saistītas personas, jo minētie uzņēmumi nebūtu varējuši veikt komercdarbību, ja vismaz tie nebūtu guvuši labumu no minētā režīma un ja no savas puses nesniegtu tam konkrētu atbalstu. Šādi Padome nolēma piemērot galveno Sīrijas uzņēmumu vadītājiem prezumpciju par atbalstu Sīrijas režīmam.
29

Otrkārt, jākonstatē, ka minētās direktīvas 2. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta tekstā nav nevienas norādes uz to, ka Savienības likumdevējs būtu vēlējies izslēgt no jēdziena “kapitālsabiedrība” tādas juridiskās struktūras ar hibrīda raksturu, kāda ir AKS, ar kuru kapitālu pārstāvošo daļu tikai daļu var veikt darījumus biržā un kuru dalībnieku tikai daļai ir tiesības cedēt to sabiedrības daļas trešajām personām bez iepriekšējas atļaujas, un tie ir atbildīgi par sabiedrības parādiem tikai to līdzdalības apmērā.
58

Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz pirmajiem trim jautājumiem ir jāatbild, ka, lai veiktu pamatlietā aplūkoto ķirbju sēklu tarifa klasifikāciju, iesniedzējtiesai ir jānoskaidro, vai parasti tās tiek izmantotas eļļu un pārtikas vai rūpniecisko tauku ieguvei, un tās nav paredzētas KN pozīcijās 1201 līdz 1206. Ja tas tā ir, minētās sēklas ir klasificējamas KN pozīcijā 1207, ņemot vērā tām piemītošās eļļas augu sēklu pazīmes, neatkarīgi no to faktiskās izmantošanas eļļas vai pārtikas vai rūpniecisko tauku ieguvei, sēšanai vai pārtikā. Pretējā gadījumā minētās sēklas ietilpst KN pozīcijā 1209, ja to importēšanas brīdī tām vēl ir to dīgtspēja, neatkarīgi no to faktiskās izmantošanas sēšanai vai pārtikai, vai KN pozīcijā 1212, ja tām vairs nav to dīgtspējas.
3

Direktīvas 85/374 preambulas pirmajā, otrajā, sestajā, septītajā un devītajā apsvērumā ir noteikts: “tā kā ir vajadzīga dalībvalstu tiesību aktu tuvināšana attiecībā uz ražotāja atbildību par kaitējumu, ko izraisījuši viņa produktu trūkumi, jo pastāvošās atšķirības var [..] izraisīt atšķirīgu patērētāja aizsardzības līmeni pret kaitējumu viņa veselībai vai īpašumam, ko izraisījis produkts ar trūkumiem; tā kā ražotāja atbildība bez vainas ir vienīgais veids, kā atbilstoši risināt modernai tehnoloģiskai ražošanai raksturīgo risku taisnīga sadalījuma problēmu, kas ir raksturīga mūsu laikam, kad attīstās tehnika; [..] tā kā nolūkā aizsargāt patērētāja fizisko labklājību un īpašumu produkta trūkums būtu jānosaka, ņemot vērā nevis tā piemērotību lietošanai, bet gan tāda drošuma trūkumu, kuru sabiedrībai visumā ir tiesības gaidīt; tā kā drošumu novērtē, izslēdzot jebkādu nepareizu produkta lietošanu, kas nav attaisnojama attiecīgajos apstākļos; tā kā riska taisnīga sadalīšana starp aizskarto personu un ražotāju nozīmē to, ka ražotājam ir vajadzīga iespēja atbrīvoties no atbildības, ja tas iesniedz pierādījumus par to, ka pastāv attiecīgi attaisnojoši apstākļi; [..] tā kā patērētāja aizsardzības labad vajadzīga kompensācija nāves gadījumā un par miesas bojājumiem, kā arī kompensācija par īpašumam nodarīto kaitējumu; [..].”
2

Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar strīdu starp Modelo Continente Hipermercados SA (turpmāk tekstā – “MCH”) un Autoridade para as Condições de Trabalho – Centro Local do Lis (ACT) (Darba apstākļu uzraudzības iestāde – Lis vietējais centrs) par pēdējās minētās lēmumu sodīt MCH par Portugāles darba tiesību pārkāpumiem, ko Good and Cheap – Comércio Retalhista SA (turpmāk tekstā – “Good and Cheap”) izdarījusi, pirms tā tika pievienota MCH.
56

Iesniedzējtiesa vaicā, vai Lēmumā 2011/346 nav sniegts nepietiekams pamatojums, jo atbalsts, kas sākotnēji bija ticis atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu, šajā lēmumā tika atzīts par nesaderīgu ar to. Turklāt tā jautā, vai šis lēmums nav balstīts uz pretrunīgu pamatojumu, jo, no vienas puses, tā preambulas 24. apsvērumā noteikts, ka atbalsts kļuva nelikumīgs 2009. gada 6. jūnijā, un, no otras puses, tā preambulas 71. un 72. apsvērumā ir precizēts, ka šis pats atbalsts ir uzskatāms par nesaderīgu ar iekšējo tirgu no 2008. gada 5. decembra.
12

Kā izriet no lēmuma par prejudiciāla jautājuma uzdošanu, laikā no 2006. gada decembra līdz 2007. gada jūnijam Wendel SA, kuras valdes priekšsēdētājs bija J.‑B. Lafonta, ar četrām kredītiestādēm noslēdza “kopējo ieņēmumu mijmaiņas līgumus” (“total return swaps”, turpmāk tekstā – “TRS”), kuru bāzes aktīvs bija Saint-Gobain akcijas. To riska ierobežošanai šīs kredītiestādes iegādājās kopumā 85 miljonus Saint-Gobain akciju. Paralēli TRS noslēgšanai Wendel SA no minētajām kredītiestādēm, kā arī no vienas citas kredītiestādes ieguva finanšu atbalstu, kura kopējā summa bija tuva TRS summai.
27

Runājot, no vienas puses, par šajā tiesību normā minēto jēdzienu “struktūra”, no judikatūras izriet, ka tas ir pietiekami plašs, lai tajā iekļautu privātas organizācijas, kuru mērķis ir peļņas gūšana (skat. spriedumu Kingscrest Associates un Montecello, C‑498/03, EU:C:2005:322, 35. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra). Līdz ar to tāda pilnsabiedrība kā “go fair” var tikt uzskatīta par “struktūru” šīs tiesību normas izpratnē.
5

Jūras tiesību konvencijas 77. pantā “Piekrastes valsts tiesības uz kontinentālo šelfu” ir paredzēts: “1. Piekrastes valsts īsteno suverēnas tiesības uz kontinentālo šelfu tā izpētes un tā dabas resursu izmantošanas nolūkā. 2. Tiesības, kas minētas 1. punktā, ir ekskluzīvas tajā nozīmē, ka, ja piekrastes valsts nepēta kontinentālo šelfu un neizmanto tā dabas resursus, neviens nedrīkst to darīt bez piekrastes valsts skaidri izteiktas piekrišanas. 3. Piekrastes valsts tiesības uz kontinentālo šelfu nav atkarīgas no faktiskas vai nodomātas šelfa okupācijas vai no jebkuras tiešas paziņošanas par to. [..]”
11

Saskaņā ar 2001. gada dekrēta 25. panta 1. un 2. punktu: “1) Ja pieprasītājs mājokļa iegādei ir izmantojis arī 5. panta 4. punktā minēto pabalstu būvniecībai, valsts atmaksā kredītiestādei 80 % no aizdevuma summas, kas noteikta saskaņā ar 13. panta 1. punktu, kuru kredītiestāde izmaksājusi un kas kļuvusi neatgūstama atbilstoši Likuma par grāmatvedību normām, un no šī aizdevuma procentiem un izmaksām, kas nevar pārsniegt pusi no tā kapitāla summas. 2) Valsts atmaksā kredītiestādei kredītiestādes izmaksātā aizdevuma, kas izmaksāts avansu formā un atbilstoši 5/A pantam kļuvis neatgūstams, kapitāla summu, procentus un izdevumus saskaņā ar Likuma par grāmatvedību normām.”
32

Otrkārt, nav strīda par to, ka G. Fenoll noteiktu laikposmu, kas konkrētajā gadījumā no brīža, kad viņš tika izņemts CAT “La Jouvene” 1996. gadā, ilga vismaz piecus secīgus gadus, par kuriem viņam turklāt tika piešķirti ikgadēji apmaksāti atvaļinājumi, veica dažādus darbus. No Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka šo darbu veikšanu, vienlaikus nodrošinot medicīnisko un sociālo atbalstu, ir uzdevuši un vadījuši CAT “La Jouvene” personāls un vadība, šim centram cenšoties nodrošināt attiecīgajai personai viņas vajadzībām cik vien iespējams pielāgotu dzīvesveidu. Šī organizatoriskā sistēma tādai organizācijai kā pamatlietā aplūkotais CAT ļauj sekmēt gan personas ar smagu invaliditāti personisko izaugsmi, sniedzot atbilstošu viņa spēju novērtējumu, gan – cik vien iespējams – to, ka šai personai uzticēto darbu veikšana var radīt noteiktu saimniecisko labumu attiecīgajai organizācijai.
30

Kā to norādījusi iesniedzējtiesa un visi ieinteresētie lietas dalībnieki, kas iesnieguši apsvērumus Tiesai, no sprieduma Fendt Italiana (EU:C:2007:411) 43. punkta izriet, ka, kaut arī smēreļļas, kas tiek izmantotas citiem nolūkiem, nevis par motordegvielu vai kurināmo, ietilpst jēdziena “energoprodukti” definīcijā Direktīvas 2003/96 2. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, tās ir tieši izslēgtas no šīs direktīvas piemērošanas jomas ar 2. panta 4. punkta b) apakšpunkta pirmo ievilkumu. Līdz ar to atbilstoši Direktīvas 2008/118 1. panta 1. punkta a) apakšpunktam smēreļļas neietilpst saskaņotā akcīzes nodokļa sistēmā, kas minēta šajā direktīvā.