Savienības iestāde iespējamu pamatojuma trūkumu var novērst ar atbilstošu pamatojumu, kas iesniegts atbildes uz sūdzību stadijā, jo tiek pieņemts, ka šis pēdējais pamatojums sakrīt ar lēmuma, pret kuru ir vērsta sūdzība, pamatojumu. Līdz ar to, runājot par lēmumu, kas ir ticis pieņemts netieši un kuram noteikti trūkst jebkāda pamatojuma, attiecīgā iestāde var izpildīt savu pienākumu norādīt pamatojumu, kurš izriet no Civildienesta noteikumu 25. panta un LESD 296. panta, izklāstot attiecīgā lēmuma iemeslus lēmumā par sūdzības noraidīšanu.

Pat ja saskaņā ar Eiropas Policijas biroja 2013. gada 7. februāra lēmuma 3. pantu Eiropols izņēmuma kārtā var atkāpties no noteikuma, saskaņā ar kuru ierobežotas pieejamības amatu var ieņemt tikai persona, ko ir pieņēmušas darbā dalībvalstu kompetentās iestādes Lēmuma 2009/371, ar ko izveido Eiropolu, 3. panta izpratnē, tas tomēr nevar atkāpties no aizlieguma noslēgt līgumu uz nenoteiktu laiku ar šādu darbinieku.

Par pienākuma ņemt vērā ierēdņu intereses pārkāpumu nevar uzskatīt to, ka administrācija nav pieņēmusi skaidri izteiktu lēmumu par lūgumu, kurš iesniegts atbilstoši Civildienesta noteikumu 90. panta 1. punktam. Proti, minētajā tiesību normā ir paredzēta administrācijas iespēja nesniegt likumā noteiktajā termiņā skaidri izteiktu atbildi uz šādu lūgumu, bet pieņemt netieši izteiktu lēmumu, par kuru var tikt iesniegta sūdzība. Līdz ar to tas vien, ka iestāde nav sniegusi tieši izteiktu atbildi uz lūgumu likumā noteiktajā termiņā, pats par sevi nav pienākuma ņemt vērā ierēdņu intereses pārkāpums attiecībā uz ieinteresēto personu.

Līgumu pagarināšanas jomā administrācijai ir plaša novērtējuma brīvība, un šajā saistībā tiesai ir jāpārbauda tikai tas, vai, ņemot vērā administrācijas vērtējumam izmantotās metodes un līdzekļus, tai nevar tikt pārmesta saprātīgu robežu pārsniegšana un vai tā savu novērtējuma brīvību nav izmantojusi acīmredzami kļūdaini. Turklāt pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses it īpaši nozīmē, ka tad, kad kompetentā iestāde pieņem lēmumu saistībā ar darbinieka situāciju un to dara, īstenojot savu plašo novērtējuma brīvību, tā ņem vērā visu informāciju, kurai var būt ietekme uz tās lēmumu; to darot, tai ir pienākums ņemt vērā ne tikai dienesta intereses, bet arī attiecīgā ierēdņa vai darbinieka intereses. Ņemot vērā tieši novērtējuma brīvības, kas iestādēm ir dienesta interešu novērtēšanā, apjomu, Savienības tiesa pārbauda tikai to, vai kompetentā iestāde ir ievērojusi saprātīgas robežas un nav izmantojusi savu novērtējuma brīvību kļūdaini.

Šajā ziņā pienākuma ņemt vērā ierēdņu intereses, kā arī dienesta interešu jēdziena ievērošanas labad administrācijai pirms lēmuma pieņemšanas par pagaidu darbinieka līguma nepagarināšanu nav pienākuma iepriekš izvērtēt iespēju pārcelt attiecīgo darbinieku uz citu amatu. Tādējādi administrācijai nav pienākuma pirms lēmuma par pagaidu darbinieka līguma nepagarināšanu pieņemšanas pārbaudīt, vai nav kāda cita amata, kurā ieinteresētā persona varētu tikt iecelta dienesta interesēs. Šajā kontekstā, runājot par 5. klauzulas 1. punktu Pamatnolīgumā par darbu uz noteiktu laiku, kas iekļauts Direktīvas 1999/70 par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku pielikumā un kura mērķis ir novērst līgumu uz noteiktu laiku ļaunprātīgu izmantošanu, personai, ar kuru ir noslēgts līgums, nav tiesību uz noteiktu nodarbinātības turpināšanos.

(skat. 72.–74. un 77. punktu)

Vispārējā tiesa: spriedums, 2014. gada 21. maijs, Komisija/Macchia, T‑368/12 P, EU:T:2014:266, 57. punkts.

Civildienesta tiesa: spriedums, 2014. gada 25. jūnijs, Molina Solano/Eiropols, F‑66/13, EU:F:2014:168, 54. punkts.