Lieta C‑477/14

Pillbox 38 (UK) Ltd

pret

Secretary of State for Health

(High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesību aktu tuvināšana — Direktīva 2014/40/ES — 20. pants — Elektroniskās cigaretes un uzpildes flakoni — Spēkā esamība — Vienlīdzīgas attieksmes princips — Samērīguma un tiesiskās noteiktības principi — Subsidiaritātes princips — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — 16. un 17. pants”

Kopsavilkums – Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 4. maija spriedums

Skat. nolēmuma tekstu. (sal. ar 15. un 16. punktu)

Nevar pamatoti uzskatīt, ka prasība valsts tiesā par dalībvalsts ieceres un/vai pienākuma transponēt direktīvu likumības pārbaudi, kuras ietvaros ir izteikts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu par šīs direktīvas spēkā esamību, ir līdzeklis LESD paredzētās tiesību aizsardzības līdzekļu sistēmas apiešanai. Turklāt privātpersonu iespēja tiesās prasīt vispārēji piemērojama Savienības tiesību akta atzīšanu par spēkā neesošu nav atkarīga no tā, vai minētais akts jau faktiski ir valsts tiesībās paredzēto piemērošanas pasākumu priekšmets. Šajā ziņā pietiek ar to, ka valsts tiesai ir jāizskata īsts strīds, kurā šāda akta spēkā esamība netieši tiek izvirzīta. (sal. ar 18. un 19. punktu)

Tomēr no sadarbības gara, kam jābūt klātesošam prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā, izriet, ka ir nepieciešams, ka iesniedzējtiesa sava lēmumā lūgt prejudiciālu nolēmumu izklāsta precīzus iemeslus, kuru dēļ tā uzskata, ka atbilde uz tās jautājumiem par Savienības tiesību normu interpretāciju vai spēkā esamību ir nepieciešama strīda atrisināšanai. Tādēļ ir būtiski, ka valsts tiesa norāda konkrēti precīzus iemeslus, kādēļ tā šaubās par konkrētu Savienības tiesību normu spēkā esamību, un izklāsta spēkā neesamības iemeslus, uz kuriem tā varētu atsaukties. Šāda prasība izriet arī no Tiesas Reglamenta 94. panta c) punkta. Turklāt lēmumā uzdot prejudiciālus jautājumus sniegtā informācija kalpo ne tikai tam, lai ļautu Tiesai sniegt lietderīgu atbildi, bet arī tam, lai dotu dalībvalstu valdībām un citām ieinteresētām pusēm iespēju sniegt apsvērumus saskaņā ar Tiesas Statūtu 23. pantu. No tā izriet, ka prejudiciāla nolēmuma tiesvedības ietvaros Tiesa pārbauda Savienības tiesību akta vai atsevišķu tā normu spēkā esamību attiecībā pret lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ietvertajiem spēkā neesamības pamatiem. (sal. ar 24.–27. punktu)

Direktīvas 2014/40 ar dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas un saistīto izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu 20. pants nav uzskatāms par spēkā neesošu tādēļ, ka tas būtu pretrunā vienlīdzīgas attieksmes un brīvas konkurences principiem, jo ar to elektroniskajām cigaretēm tiek piemērota mazāk labvēlīga attieksme par attieksmi, kas piemērota tabakas izstrādājumiem, jo pirmās minētās būtu mazāk kaitīgas par otrajiem. Tas tādēļ, ka elektroniskās cigaretes nav tabakas izstrādājumiem pielīdzināmā situācijā. Pirmkārt, tās veidojošie attiecīgie elementi ir būtiski atšķirīgi vairākos aspektos. Otrkārt, arī elektronisko cigarešu patērēšanas veids būtiski atšķiras no tabakas izstrādājumu patērēšanas veida. Treškārt, atšķirībā no tabakas izstrādājumiem, elektroniskās cigaretes ir salīdzinoši jauni izstrādājumi, kuru riski cilvēku veselībai vēl jānoskaidro. Līdz ar to, tādēļ, ka šīm cigaretēm piemēro atšķirīgu un turklāt mazāk stingru regulējumu kā tabakas izstrādājumiem, Savienības likumdevējam nevar pārmest vienlīdzīgas attieksmes un brīvas konkurences principu pārkāpumu. (sal. ar 34., 37. un 40.–45. punktu)

Skat. nolēmuma tekstu. (sal. ar 35. punktu)

Skat. nolēmuma tekstu. (sal. ar 48. un 49. punktu)

Direktīvas 2014/40 par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas un saistīto izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu 20. pantā ietvertais īpašais elektroniskajām cigaretēm piemērojamais regulējums ir saderīgs ar samērīguma un tiesiskās noteiktības principiem. Tā kā elektronisko cigarešu ietekme uz cilvēku veselību rad pretrunas starptautiskā līmenī un ka zinātniskie dati par elektronisko nikotīna inhalatoru efektivitāti smēķēšanas atmešanas jomā ir ierobežoti un neļauj izdarīt secinājumus, Savienības likumdevējam ir jāņem vērā piesardzības princips. Šajā ziņā, izlemjot elektronisko cigarešu un uzpildes flakonu tirdzniecībai veltīt īpašu regulējumu, Savienības likumdevējs, pirmkārt, ir paredzējis uzraudzīt iekšējā tirgus pareizu darbību šo izstrādājumu jomā, par pamatu izmantojot augsta līmeņa cilvēku, īpaši jauniešu, veselības aizsardzību, un, otrkārt, izpildīt Savienībai no Pasaules Veselības organizācijas Pamatkonvencijas par tabakas uzraudzību izrietošos pienākumus. Šādi rīkojoties, Savienības likumdevējs nav acīmredzami pārkāpis rīcības brīvības robežas šajā jomā. Turklāt ir tiesa, ka pasākumi, kurus Savienības likumdevējs veica, pamatojoties uz Direktīvas 2014/40 20. pantu, nebija sākotnēji paredzēti Komisijas priekšlikumā direktīvai un tādēļ par tiem nebija veikts ietekmes novērtējums. Tomēr šāds ietekmes novērtējums nedz Parlamentam, nedz Padomei nav saistošs. Līdz ar to Savienības likumdevējs var pieņemt arī citus pasākumus, kas atšķiras no tiem, par kuriem veikts ietekmes novērtējums. Turklāt tikai apstāklis, ka tas ir paredzējis citu un – attiecīgā gadījumā – stingrāku pasākumu par Komisijas ietekmes novērtējumā norādītajiem, nepierāda, ka ar to ir acīmredzami pārsniegtas iecerētā mērķa sasniegšanai nepieciešamā robežas. (sal. ar 51., 53., 55., 61., 64. un 65. punktu)

Skat. nolēmuma tekstu. (sal. ar 55. punktu)

Direktīvas 2014/40 par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas un saistīto izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu 20. panta 2. punktā ietvertais pienākums paziņot par elektronisko cigarešu laišanu tirgū nav pretrunā samērīguma un tiesiskās noteiktības principam. Atbilstoši minētās direktīvas preambulas 36. apsvērumam šī pienākuma mērķis ir ļaut dalībvalstīm izpildīt to pārraudzības un kontroles uzdevumus. Šāda pieeja turklāt ir attaisnojama ar prasībām, kas saistītas ar piesardzības principu, kā arī ar Pasaules Veselības organizācijas Pamatkonvencijas par tabakas uzraudzību pusēm adresēto aicinājumu pilnībā uzraudzīt elektronisko inhalatoru ar vai bez nikotīna lietošanu. Attiecībā uz jautājumu, vai minētais pienākums pārsniedz šī mērķa sasniegšanai nepieciešamā robežas, ir jākonstatē, ka, pirmkārt, ka alternatīvais pasākums, proti, Savienības līmenī noteikt elektroniskajām cigaretēm un uzpildes flakoniem piemērojamus kopīgus standartus, šajā stadijā nešķiet īstenojams pasākums, jo šādu standartu izstrādei parasti ir nepieciešami pietiekami skaidri dati par attiecīgo izstrādājumu, taču Direktīvas 2014/40 pieņemšanas laikā Savienības likumdevējam tādu nebija. Otrkārt, šīs direktīvas 20. panta 2. punkta pirmajā daļā noteiktais sešu mēnešu termiņš paredz piešķirt pietiekami daudz laika kompetentajām iestādēm, lai tās varētu pārbaudīt visus ražotāju un importētāju iesniegtos datus. Turklāt pienākums sniegt informāciju par nikotīna uzņemšanas devu parastos vai saprātīgi paredzamos lietošanas apstākļos, kas paredzēts Direktīvas 2014/40 20. panta 2. punkta d) apakšpunktā, ir pietiekami precīzs, jo sniedzamā informācija acīmredzami neattiecas nedz uz katra patērētāja individuālo devu vai absorbciju, bet gan uz parasti, smēķējot elektronisko cigareti, sagaidāmajiem zemākajiem, vidējiem un augstākajiem rādītājiem. Turklāt ir pieļaujams, ka Savienības likumdevējs izmanto vispārīgu tiesisko regulējumu, kuru vajadzības gadījumā var precizēt. Šajā situācijā Komisijai tieši ir pienākums saskaņā ar šīs direktīvas 20. panta 13. punktu pieņemt īstenošanas aktus, ar ko cita starpā nosaka kopīgu paraugu šī panta 2. punktā paredzētajam paziņojumam. Šādos apstākļos nav uzskatāms, ka Savienības likumdevējs būtu pārkāpis tiesiskās noteiktības principu. (sal. ar 70.–73. un 76.–79. punktu)

Attiecībā uz nikotīnu saturošo šķidrumu, kas iepildīts elektronisko cigarešu uzpildes flakonā, saistībā ar Direktīvas 2014/40 par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas un saistīto izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu 20. panta 3. punkta a), b) un f) punktā ietverto prasību piemērotību, lai sasniegtu šīs direktīvas mērķi, kas atbilstoši tās 1. pantam ir uzlabot tabakas izstrādājumu un ar to saistīto izstrādājumu iekšējā tirgus darbību, par pamatu izmantojot augsta līmeņa cilvēku, īpaši jauniešu, veselības aizsardzību, ir jāatzīst, ka noteikumi, ar ko saskaņo elektronisko cigarešu un to uzpildes flakonu sastāvu, paši par sevi ir piemēroti, lai novērstu šķēršļus šo preču brīvai apritei. Tāpat šīs direktīvas 20. panta 3. punkta a) un b) apakšpunkta izvirzītās prasības ļauj ierobežot ar nikotīna lietošanu saistītos riskus. Tādēļ arī tās ir piemērotas, lai nodrošinātu augstu cilvēku veselības aizsardzības līmeni. Turklāt tādu elektronisko cigarešu laišana tirgū, kuru šķidrumā ir vairāk kā 20 mg/ml nikotīna, Savienības tiesībās nav aizliegta. Kā izriet no Direktīvas 2014/40 20. panta 1. punkta otrās daļas, lasot to kopā ar tās preambulas 36. apsvērumu, šādus izstrādājumus attiecīgā gadījumā var tirgot Savienībā atbilstoši Direktīvās 2001/83 par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, un 93/42 par medicīnas ierīcēm paredzētajiem nosacījumiem un procedūrām. Paredzot šādu iespēju, Savienības likumdevējs ir ņēmis vērā, ka atsevišķi patērētāji savas atkarības vai paradumu dēļ kā atmešanas līdzekli varētu vēlēties izmantot elektroniskās cigaretes ar augstāku nikotīna saturu, nekā atļauts Direktīvas 2014/40 20. panta 3. punkta b) apakšpunktā. Tādējādi Savienības likumdevējs ir līdzsvarojis dažādas intereses, ņemot vērā vairākus faktorus un nav pārkāpis novērtējuma brīvības robežas. Līdz ar to nešķiet, ka, pieņemot minētās direktīvas 20. panta 3. punkta a) un b) apakšpunktu, likumdevējs būtu rīkojies patvaļīgi acīmredzami pārsniedzis tā robežas, kas ir piemērots vai nepieciešams, lai sasniegtu šīs direktīvas mērķi. Turklāt, ņemot vērā Direktīvas 2014/40 preambulas 39. apsvērumā precizēto mērķi, ir jākonstatē, ka šīs direktīvas 20. panta 3. punkta f) apakšpunktā pietiekami skaidri ir definēts sasniedzamais rezultāts, proti, ka vienādos lietošanas apstākļos, ieskaitot ieelpošanas intensitāti, katrā ieelpā tiek izdalīts nikotīns nemainīgās devās. Šajā ziņā apstāklis, ka šajā normā nav paredzēta konkrēta metode vai veids minētās prasības izpildei, tomēr nenozīmē, ka ar to ir pārkāpts tiesiskās noteiktības princips. Tā kā šajā ziņā nav Savienības tiesiskā regulējuma, dalībvalstīm vai, attiecīgā gadījumā, pašiem ražotājiem ir jāizvēlas uzticama metode, lai izpildītu šo prasību. (sal. ar 84.–86., 94.–97., 100. un 101. punktu)

Nav nesamērīgi Direktīvas 2014/40 par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas un saistīto izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu 20. panta 4. punkta a) apakšpunktā izvirzīt prasību, lai elektronisko cigarešu un uzpildes flakonu iepakojuma vienībām būtu pievienota atsevišķa lietošanas instrukcija. Pirmkārt, ka atsevišķajā lietošanas instrukcijā ietveramās informācijas daudzums un raksturs, kā, piemēram, informācija par kontraindikācijām, brīdinājumi īpašām riska grupām un iespējamām blakusparādībām, ir tāds, ka nešķiet iespējami to pietiekami saskatāmā un salasāmā veidā izvietot tikai uz attiecīgā izstrādājuma iepakojuma, jo uz tā saskaņā ar Direktīvas 2014/40 20. panta 4. punkta b) apakšpunktu ir jāizvieto arī šī izstrādājuma sastāvdaļas un brīdinājumi par ietekmi uz veselību. Otrkārt, no izstrādājuma iepakojuma atsevišķa lietošanas instrukcija, kas ietver minēto informāciju, sniedz lietotājiem šo informāciju paturēt arī tad, kad iepakojums ir izmests. (sal. ar 103.–105. punktu)

Nešķiet, ka, pieņemot Direktīvas 2014/40 par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas un saistīto izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu 20. panta 5. punktu, Savienības likumdevējs būtu acīmredzami pārsniedzis tā robežas, kas ir piemērots vai nepieciešams, lai sasniegtu šīs direktīvas mērķi. Direktīvas 2014/40 20. panta 5. punktā ietvertā komercpaziņojumu un sponsordarbības paziņojumu par elektroniskajām cigaretēm un to uzpildes flakoniem aizlieguma mērķis ir nodrošināt vienota elektronisko cigarešu tirdzniecības režīma piemērošanu iekšējā tirgū, līdztekus garantējot augsta līmeņa cilvēku veselības aizsardzību, ņemot vērā ar šiem izstrādājumiem saistītās neskaidrības un no piesardzības principa izrietošās prasības. No vienas puses, no direktīvas preambulas 43. apsvēruma izriet, ka atšķirības, kas pastāv valstu tiesību aktos un praksē attiecībā uz elektronisko cigarešu reklāmu un sponsordarbību, ir šķērslis brīvai preču apritei un pakalpojumu sniegšanas brīvībai un rada vērā ņemamu konkurences kropļošanas risku. Ja netiks īstenoti pasākumi Savienības līmenī, turpmākajos gados minētās atšķirības, visticamāk, palielināsies, jo elektronisko cigarešu un uzpildes flakonu tirgus arvien vairāk paplašinās. No otras puses, minētās direktīvas 20. panta 5. punkts ļauj ierobežot patērētāju, īpaši jauniešu, kuri ir īpaši uzņēmīgi pret reklāmu, saskarsmi ar komerciāliem pamudinājumiem iegādāties vai lietot elektroniskās cigaretes, lai tie tiktu mazāk pakļauti pastāvošiem vai iespējamiem riskiem cilvēku veselībai, kurus var radīt šie izstrādājumi. Turklāt apstāklis, ka par tabakas izstrādājumiem ilgus gadus drīkstēja rīkot reklāmas kampaņas, nekādā gadījumā nevar būt iemesls, lai Savienības likumdevējs atļautu šādas kampaņas arī attiecībā uz elektroniskajām cigaretēm. Tieši pretēji, uzzinot nopietnu zinātnisku informāciju par iespējamiem riskiem cilvēku veselībai, kurus var radīt salīdzinoši jauns tirgū esošs izstrādājums, Savienības likumdevējam bija jārīkojas atbilstoši piesardzības principam, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 35. panta otrajam teikumam, LESD 9. pantam, 114. panta 3. punktam un 168. panta 1. punktam, atbilstoši kuriem tam ir jānodrošina augsta līmeņa cilvēku veselības aizsardzība, definējot un īstenojot jebkādas Savienības politikas un rīcības. (sal. ar 111.–113., 115. un 116. punktu)

Nešķiet, ka, Direktīvas 2014/40 par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas un saistīto izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu 20. panta 6. punktā ietvertā norma acīmredzami pārsniedz tā robežas, kas ir piemērots vai nepieciešams, lai sasniegtu šīs direktīvas mērķi. Šī Direktīvas 2014/40 18. pantā paredzētā norma, kas dalībvalstīm sniedz iespēju aizliegt tabakas izstrādājumu pārrobežu tālpārdošanu, ir piemērojama elektronisko cigarešu un uzpildes flakonu pārrobežu tālpārdošanai, tās mērķis ir ļaut dalībvalstīm kavēt šajā direktīvā ietverto atbilstības noteikumu apiešanu attiecībā uz elektroniskajām cigaretēm un uzpildes flakoniem, kā pamatu izmantojot augstu cilvēku, īpaši jauniešu, veselības aizsardzības līmeni. Pamatojoties uz LESD 114. pantu pieņemtā Savienības aktā var ietvert normas, kuru mērķis ir novērst tādu prasību apiešanu, kuru mērķis ir iekšējā tirgus darbības apstākļu uzlabošana. Ļaujot dalībvalstīm aizliegt elektronisko cigarešu, kā arī uzpildes flakonu pārrobežu tālpārdošanu un nosakot kopējus noteikumus tām dalībvalstīm ,kas to neaizliedz, Direktīvas 2014/40 20. panta 6. punktā paredzētie pasākumi ir piemēroti iecerētā mērķa sasniegšanai. Attiecībā uz šo pasākumu absolūto nepieciešamību ir jāatzīst, ka šajā normā nav paredzēts elektronisko cigarešu un uzpildes flakonu pārrobežu tālpārdošanas aizliegums, bet gan dalībvalstīm tiek dota iespēja izvēlēties šādu pārdošanu aizliegt vai ar zināmiem nosacījumiem atļaut. Tādējādi ar 20. panta 6. punktu dalībvalstīm tiek ļauts pielāgot savu rīcību atkarībā no jaunākajiem zinātniskajiem datiem šajā jomā un attiecīgā tirgus attīstības. (sal. ar 119., 122.–126. un 128. punktu)

Skat. nolēmuma tekstu. (sal. ar 130. punktu)

Direktīvas 2014/40 par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas un saistīto izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu 20. panta 7. punkts, kurā elektronisko cigarešu un uzpildes flakonu ražotājiem un importētājiem ir noteikts pienākums katru gadu dalībvalstu kompetentajām iestādēm iesniegt noteiktu informāciju, kas šīm iestādēm ļauj uzraudzīt tirgus attīstību, nav pretrunā samērīguma un tiesiskās noteiktības principiem. Šis pienākums nav nesamērīgs tikai tādēļ, analoģisks pienākums nav paredzēts tabakas izstrādājumu ražotājiem un importētājiem, jo atšķirībā no pēdējiem minētajiem, par kuriem kompetento iestāžu rīcībā jau ir detalizēta informācija to ilgās esamības tirgū dēļ un zinātniskie pētījumi par tiem, par elektronisko cigarešu un uzpildes flakonu laišanu tirgū varētu tikt veikta, proti, par tiem būtu jāveic pastiprināta uzraudzība šo izstrādājumu novitātes dēļ un tādēļ, ka pastāv neskaidrības par riskiem veselībai to lietotājiem. Turklāt informācija, kura elektronisko cigarešu un uzpildes flakonu ražotājiem un importētājiem ir jāsniedz saskaņā ar Direktīvas 2014/40 20. panta 7. punktu, tiešā veidā attiecas uz to komercdarbību un tādēļ viņi paši var labāk sniegt šo informāciju. Turklāt, tā kā šai informācijai ir acīmredzama nozīme šo izstrādājumu ražotāju un importētāju tirdzniecības stratēģiju izstrādē, ir ticams, ka tie paši to bieži ievāc. Tādēļ nevar tikt uzskatīts, ka šis pienākums minētajiem ražotājiem un importētājiem radītu acīmredzami pārmērīgu slogu. Turklāt attiecībā uz Direktīvas 2014/40 20. panta 7. punkta ii) apakšpunktā noteiktā pienākuma sniegt informāciju par to, kam priekšroku dod dažādas patērētāju grupas, precizitāti ir jānorāda, ka, no vienas puses, tiesību aktā pašā nav nepieciešami tehniski precizējumi, kā, piemēram, kāda metode jāizmanto noteikta veida datu iegūšanai, un, no otras puses, ja šāda regulējuma nav Savienības līmenī, dalībvalstīm pašām ir jāizvēlas uzticama metode šīs jomas pienākumu izpildei. (sal. ar 132., 136., 137., 139. un 140. punktu)

Skat. nolēmuma tekstu. (sal. ar 144., 147. un 148. punktu)