Keywords

Summary



Keywords

1. Apelācija — Pamati — Likumīgā kārtībā iesniegtu faktu kļūdains novērtējums – Nepieņemamība, izņemot faktu sagrozīšanas gadījumu – Pirmās instances tiesas pienākums pamatot pierādījumu novērtējumu – Apjoms

(EKL 225. pants; Tiesas Statūtu 58. panta 1. daļa; Padomes Regula Nr. 2377/90)

2. Ārpuslīgumiskā atbildība — Nosacījumi — Pietiekami izteikts Kopienu tiesību pārkāpums – Iestādes rīcības brīvība, pieņemot tiesību aktu – Nepieciešamība ņemt vērā šo rīcības brīvību, izskatot jautājumu par atbildību

(EKL 288. panta 2. daļa)

3. Lauksaimniecība — Vienveidīgi tiesību akti – Veterināro zāļu maksimāli pieļaujamais atlieku daudzums dzīvnieku izcelsmes produktos – Noteikšanas procedūra – Regula Nr. 2377/90 – Komisijas bezdarbība saistībā ar maksimāli pieļaujamo atlieku daudzumu noteikšanu progesteronam – Pietiekami izteikts Kopienu tiesību pārkāpums – Neesamība

(EKL 288. panta 2. daļa; Padomes Regula Nr. 2377/90)

Summary

1. Lai gan tikai Pirmās instances tiesas kompetencē ir noteikt tai iesniegto pierādījumu vērtību un no tās nevar prasīt norādīt tiešu pamatojumu attiecībā uz visu tai iesniegto pierādījumu novērtēšanu, it īpaši, ja tā uzskata, ka šie pierādījumi ir nesvarīgi vai neatbilstoši lietas izlemšanai, Pirmās instances tiesai tomēr ir pienākums norādīt pamatojumu, kas ļautu Tiesai veikt tās pārbaudi. Šim pamatojumam ir jābūt tādam, kas ļauj Tiesai pārbaudīt jebkādu Pirmās instances tiesai iesniegto pierādījumu iespējamu sagrozīšanu.

Savā spriedumā atzīstot Kopienas atbildību sakarā ar Komisijas neiesniegto regulas projektu par maksimāli pieļaujamo atlieku ( MRL ) noteikšanu progesteronam pirms 2001. gada 25. jūlija, Pirmās instances tiesa, atsaucoties tikai uz Veterināro zāļu komitejas atzinumu, ar kuru tika ieteikts iekļaut progesteronu Regulas Nr. 2377/90, ar ko nosaka Kopienas procedūru veterināro zāļu maksimāli pieļaujamo atlieku daudzumu noteikšanai dzīvnieku izcelsmes produktos, II pielikumā, nepaskaidrojot, kādēļ Komisijai bija jāņem vērā šis atzinums, neskatoties uz atšķirīgiem atzinumiem no citiem avotiem, neļauj Tiesai noteikt saikni, ko Pirmās instances tiesa nodibināja starp minētās komitejas atzinumu un tiesiskajām sekām, kas no tā izrietēja. Līdz ar to Pirmās instances tiesa nav pietiekami pamatojusi savu spriedumu šajā jautājumā.

(sal. ar 50. un 53. punktu)

2. Kopienu tiesības atzīst tiesības uz zaudējumu atlīdzību gadījumā, kad ir izpildīti trīs nosacījumi, proti, pārkāptā tiesību norma piešķir indivīdiem tiesības, pārkāpums ir pietiekami izteikts un pastāv tieša cēloņsakarība starp akta autoram paredzēto pienākumu pārkāpumu un kaitējumu, kas nodarīts cietušajām personām.

Attiecībā uz otro nosacījumu noteicošais kritērijs, lai atzītu, ka Kopienu tiesību pārkāpums ir pietiekami izteikts, ir tāds, ka attiecīgā Kopienu iestāde acīmredzamā un nopietnā veidā ir pārkāpusi tai piešķirtās rīcības brīvības robežas. Gadījumā, ja šai iestādei ir niecīga rīcības brīvība vai tās tikpat kā nav vispār, pietiek tikai ar Kopienu tiesību pārkāpumu vien, lai konstatētu pietiekami izteikta pārkāpuma pastāvēšanu. Tādējādi izšķirošais faktors, lai noteiktu, vai ir noticis šāds pārkāpums, ir attiecīgajai iestādei pieejamās rīcības brīvības apjoms.

Līdz ar to Pirmās instances tiesa pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, iepriekš nenosakot Komisijai pieejamās rīcības brīvības apjomu un atzīstot, ka Komisijas bezdarbība bija acīmredzams un nopietns Kopienu tiesību pārkāpums, kurš rada Kopienas atbildību.

(sal. ar. 63.–66. un 69. punktu)

3. Jūtīgās un pretrunīgās lietās Komisijai jābūt pietiekami plašai rīcības brīvībai un pietiekamam laikam, lai varētu zinātniskos jautājumus, uz kuriem pamatots tās lēmums, iesniegt atkārtotai pārbaudei.

Līdz ar to saskaņā ar Regulu Nr. 2377/90, ar ko nosaka Kopienas procedūru veterināro zāļu maksimāli pieļaujamo atlieku daudzumu noteikšanai dzīvnieku izcelsmes produktos, neiesniedzot regulas projektu par maksimāli pieļaujamo atlieku ( MRL ) noteikšanu progesteronam līdz 2001. gada 25. jūlijam, Komisija nav pietiekami noteiktā veidā pārkāpusi Kopienu tiesības, lai rastos Kopienas atbildība.

Būtībā, lai gan pieteikums noteikt MRL progesteronam Komisijā bija iesniegts jau 1993. gadā, Komisija atradās pastāvīgā zinātniskās nenoteiktības situācijā, kuru raksturoja atšķirības zinātniskajos atzinumos. Tādēļ tā pieņēma savu sākotnējo nostāju attiecībā uz progesterona lietošanas turpināšanu terapeitiskiem vai zootehniskiem mērķiem tikai 2000. gadā. Komisija nevarēja iesniegt minēto projektu, nepastāvot šādai nostājai, kas ir posms, kurš obligāti bija vajadzīgs pirms nostājas pieņemšanas jautājumā par MRL noteikšanu šai vielai, jo MRL farmakoloģiski aktīvai vielai var noteikt tikai tad, ja šo vielu ir paredzēts tirgot.

(sal. ar 75., 82., 87. un 93. punktu)