Keywords

Summary



Keywords

1. Personu brīva pārvietošanās – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Nodokļu tiesību akti – Sabiedrību ienākuma nodoklis – Valsts izcelsmes dividenžu atbrīvojums no nodokļa

(EKL 43. pants)

2. Kapitāla brīva aprite – Ierobežojumi – Nodokļu tiesību akti – Sabiedrību ienākuma nodoklis – Valsts izcelsmes dividenžu atbrīvojums no nodokļa

(EKL 56. pants)

3. Kapitāla brīva aprite – Ierobežojumi – Nodokļu tiesību akti – Sabiedrību ienākuma nodoklis – Valsts izcelsmes dividenžu atbrīvojums no nodokļa

(EKL 56. pants)

4. Kapitāla brīva aprite – Ierobežojumi – Nodokļu tiesību akti – Sabiedrību ienākuma nodoklis – Valsts izcelsmes dividenžu atbrīvojums no nodokļa

(EKL 56. pants)

5. Personu brīva pārvietošanās – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Nodokļu tiesību akti – Nodokļi, ar kuriem apliek sabiedrību peļņu

(EKL 43. un 48. pants)

6. Kapitāla brīva aprite – Ierobežojumi – Nodokļu tiesību akti – Sabiedrību ienākuma nodoklis

(EKL 56., 57. un 58. pants)

7. Kopienu tiesības – Personām piešķirtās tiesības – Dalībvalsts izdarīts pārkāpums – Pienākums atlīdzināt personām nodarītos zaudējumus

(EKL 43. un 56. pants)

8. Kopienu tiesības – Personām piešķirtās tiesības – Dalībvalsts izdarīts pārkāpums – Pienākums atlīdzināt personām nodarītos zaudējumus

Summary

1. EKL 43. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā dalībvalsts tiesību akti, kas no sabiedrību ienākuma nodokļa atbrīvo dividendes, kuras sabiedrība rezidente saņem no citas sabiedrības rezidentes, tomēr uzliek šo nodokli dividendēm, kuras sabiedrība rezidente saņem no sabiedrības nerezidentes, kurā sabiedrība rezidente īsteno tādu dalību, kas tai ļauj neapšaubāmi ietekmēt šīs sabiedrības lēmumus un noteikt tās darbību, piešķirot nodokļa atlaidi par sabiedrības, kura ir izmaksājusi dividendes, savā rezidences dalībvalstī faktiski samaksāto nodokli, ja vien ārvalsts izcelsmes dividendēm piemērotā nodokļa likme nav lielāka par valsts izcelsmes dividendēm piemēroto nodokļa likmi un ja nodokļa atlaide ir vismaz vienāda ar sabiedrības, kura ir izmaksājusi dividendes, samaksāto nodokli tās dalībvalstī, maksimāli sasniedzot to nodokļa apmēru, ko piemēro sabiedrības, kura ir saņēmusi dividendes, dalībvalstī.

(sal. ar 43. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

2. EKL 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tādi dalībvalsts tiesību akti, kas no sabiedrību ienākuma nodokļa atbrīvo dividendes, kuras sabiedrība rezidente saņem no citas sabiedrības rezidentes, tomēr uzliek šo nodokli dividendēm, kuras sabiedrība rezidente saņem no sabiedrības nerezidentes, kurā sabiedrībai rezidentei pieder vismaz 10 % balsstiesību, piešķirot nodokļa atlaidi par sabiedrības, kura ir izmaksājusi dividendes, savā rezidences dalībvalstī faktiski samaksāto nodokli, ja vien ārvalsts izcelsmes dividendēm piemērotā nodokļa likme nav lielāka par valsts izcelsmes dividendēm piemēroto nodokļa likmi un ja nodokļa atlaide ir vismaz vienāda ar sabiedrības, kura ir izmaksājusi dividendes, samaksāto nodokli tās dalībvalstī, maksimāli sasniedzot to nodokļa apmēru, ko piemēro sabiedrības, kura ir saņēmusi dividendes, dalībvalstī.

(sal. ar 43. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

3. EKL 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tādi dalībvalsts tiesību akti, kas no sabiedrību ienākuma nodokļa atbrīvo dividendes, kuras sabiedrība rezidente saņem no citas sabiedrības rezidentes, tomēr uzliek šo nodokli dividendēm, kuras sabiedrība rezidente saņem no sabiedrības nerezidentes, kurā tai pieder mazāk par 10 % balsstiesību, nepiešķirot tai nodokļa atlaidi par sabiedrības, kura ir izmaksājusi dividendes, savā rezidences dalībvalstī faktiski samaksāto nodokli.

Tas vien, ka attiecībā uz šādu dalību dalībvalsts var noteikt, vai un cik lielā apmērā ir jānovērš sadalītās peļņas vairākkārtēja aplikšana ar nodokli, vēl nenozīmē, ka tai ir atļauts piemērot sistēmu, kurā pret ārvalsts izcelsmes dividendēm un valsts izcelsmes dividendēm netiek piemērota vienlīdzīga attieksme. Neatkarīgi no tā, ka dalībvalstī katrā ziņā ir iespējamas atšķirīgas sistēmas, lai novērstu vai samazinātu sadalītās peļņas vairākkārtēju aplikšanu ar nodokli, iespējamās grūtības noteikt faktiski citā dalībvalstī samaksāto nodokļa summu nevar attaisnot tādu šķērsli kapitāla brīvai apritei, kāds izriet no šiem tiesību aktiem.

(sal. ar 41. un 43. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

4. EKL 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tādi dalībvalsts tiesību akti, kas ļauj piešķirt atbrīvojumu no sabiedrību ienākuma nodokļa par noteiktām dividendēm, kuras sabiedrības rezidentes ir saņēmušas no apdrošināšanas sabiedrībām rezidentēm, tomēr neparedz šādu atbrīvojumu par tādām pašām dividendēm, kuras tiek saņemtas no sabiedrībām nerezidentēm, ja tādējādi pret šīm dividendēm ir mazāk labvēlīga attieksme.

Neatkarīgi no tā, ka dalībvalstī katrā ziņā ir iespējamas atšķirīgas sistēmas, lai novērstu vai samazinātu nodokļu vairākkārtēju uzlikšanu sadalītajai peļņai, iespējamās grūtības noteikt faktiski citā dalībvalstī samaksāto nodokļa summu nevar pamatot tādu šķērsli kapitāla brīvai apritei, kāds izriet no šiem tiesību aktiem.

Šādu kapitāla brīvas aprites ierobežojumu nevar pamatot ar nepieciešamību nodrošināt nodokļu sistēmas saskaņotību. Ja nodokļu tiesiskais regulējums, kurš tiek apskatīts pamata lietā, tiek pamatots ar saikni starp nodokļu priekšrocību un kompensējošu maksājumu, paredzot nodokļa atlaidi, tad attiecībā uz dividendēm, kuras ir saņemtas no sabiedrības nerezidentes, kurā mātes sabiedrībai rezidentei ir 10 % vai vairāk balsstiesību, tiešas saiknes nepieciešamībai būtu noteikti jārada situācija, kurā tāda pati nodokļu priekšrocība tiek piešķirta sabiedrībām, kuras saņem dividendes no sabiedrībām nerezidentēm, kurās mātes sabiedrībai rezidentei ir mazāk par 10 % balsstiesību, jo šīm pēdējām sabiedrībām to rezidences valstī par sadalīto peļņu arī ir jāmaksā sabiedrību ienākuma nodoklis.

(sal. ar 63. un 67.–69. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)

5. EKL 43. un 48. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj, ka dalībvalstī reģistrētas sabiedrības rezidentes ar nodokli apliekamajos ienākumos tiek iekļauti ienākumi, kurus kontrolēta ārvalsts sabiedrība ir ieguvusi citā dalībvalstī, ja šie ienākumi tur ir pakļauti tādam nodoklim, kurš ir mazāks par nodokli, kāds piemērojams pirmajā valstī, ja vien šāda iekļaušana neattiecas tikai uz pilnībā fiktīviem mehānismiem, kuri ir paredzēti, lai izvairītos no parasti maksājamā valsts nodokļa.

Šāda aplikšanas ar nodokļiem pasākuma piemērošana ir noraidāma, ja, pamatojoties uz objektīviem faktiem, par kuriem var pārliecināties trešās personas, tiek pierādīts, ka par spīti tam, ka pastāv ar nodokļiem saistīti apsvērumi, minētā kontrolētā ārvalsts sabiedrība tiešām ir izveidota uzņemošajā dalībvalstī un veic tur patiesu saimniecisku darbību.

Tomēr EKL 43. un 48. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem nav pretrunā tāds dalībvalsts nodokļu tiesību akts, kas paredz noteiktas atbilstības prasības, ja sabiedrība rezidente vēlas panākt atbrīvojumu no nodokļiem, kas jau ir samaksāti par šīs kontrolētās sabiedrības ienākumiem tās rezidences valstī, tiktāl, ciktāl šo prasību mērķis ir pārbaudīt, ka kontrolētā ārvalsts sabiedrība tiešām ir nodibināta, kā arī tās saimniecisko darbību patieso raksturu, neradot pārmērīgas administratīvas grūtības.

(sal. ar 86. punktu un rezolutīvās daļas 3) punktu)

6. EKL 56.–58. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem nav pretrunā dalībvalsts tiesību akti, saskaņā ar kuriem sabiedrību ienākuma nodokļa priekšrocība tiek piešķirta noteiktām dividendēm, kuras sabiedrības rezidentes saņem no sabiedrībām nerezidentēm, tomēr neparedz šādu priekšrocību attiecībā uz dividendēm, kuras ir saņemtas no sabiedrībām, kuras ir dibinātas trešā valstī, īpaši, ja minētās priekšrocības piešķiršana ir atkarīga no nosacījumiem, kuru ievērošanu šīs dalībvalsts kompetentās iestādes var pārbaudīt, tikai saņemot informāciju no trešās valsts, kurā ir dibināta izmaksātāja sabiedrība.

Ja dalībvalsts tiesību akti nodokļu priekšrocību padara atkarīgu no atbilstības nosacījumiem, kuru ievērošanu var pārbaudīt, tikai saņemot informāciju no trešās valsts kompetentām iestādēm, šī dalībvalsts principā var pamatoti atteikties piešķirt šo priekšrocību, ja izrādās neiespējami iegūt šo informāciju no minētās valsts tādēļ, ka šai trešai valstij nav līgumiska pienākuma sniegt informāciju.

(sal. ar 95. un 97. punktu un rezolutīvās daļas 4) punktu)

7. Nepastāvot Kopienu tiesiskajam regulējumam, katras dalībvalsts tiesību sistēmā ir jānosaka kompetentās tiesas un tiesvedības procesuālie noteikumi, kam jānodrošina to tiesību aizsardzība, kuras attiecīgajām personām piešķir Kopienu tiesības, tostarp noteikumi par cietušo personu valsts tiesās celto prasību kvalifikāciju. Tām tomēr ir jānodrošina, lai attiecīgo personu rīcībā būtu efektīvs tiesību aizsardzības līdzeklis, kas tām ļautu panākt, ka tiek atmaksāts prettiesiski iekasēts nodoklis un šai dalībvalstij tiešā sakarā ar šo nodokli samaksātās vai tās ieturētās summas.

Runājot par citiem zaudējumiem, kas personai varētu būt nodarīti tāda Kopienu tiesību pārkāpuma rezultātā, par kuru ir atbildīga dalībvalsts, tās pienākums ir atlīdzināt indivīdiem radītos zaudējumus atbilstoši Tiesas judikatūrā paredzētajiem nosacījumiem, proti, pārkāptā tiesību norma piešķir tiesības personām, pārkāpums ir pietiekami būtisks un pastāv tieša cēloņsakarība starp dalībvalsts izdarīto pienākuma pārkāpumu un cietušajām personām nodarīto kaitējumu, neizslēdzot iespēju, ka, pamatojoties uz valsts tiesībām, valsts atbildība var iestāties ar mazāk ierobežojošiem nosacījumiem.

Ja vien tiesības uz kompensāciju nav tieši paredzētas Kopienu tiesībās, kad šie nosacījumi ir izpildīti, valstij ir pienākums atlīdzināt radīto kaitējumu saskaņā ar valsts tiesībās paredzēto atbildību, ar nosacījumu, ka valsts tiesību aktos ietvertie nosacījumi par kaitējuma atlīdzināšanu nav nelabvēlīgāki par tiem, kas attiecas uz līdzīgām iekšēja rakstura prasībām, un to piemērošana praksē nedrīkst būt tāda, kas kaitējuma atlīdzināšanu padara neiespējamu vai pārmērīgi grūtu.

Ja izrādās, ka dalībvalsts tiesību akti rada brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojumu, ko aizliedz EKL 43. pants, vai kapitāla brīvas aprites ierobežojumu, ko aizliedz EKL 56. pants, valsts tiesa, lai noteiktu atlīdzināmo kaitējumu, var pārbaudīt, vai cietušās personas ir izrādījušas pienācīgu rūpību, lai izvairītos no kaitējuma vai to mazinātu, un vai cita starpā tās ir savlaicīgi izmantojušas visus to rīcībā esošos tiesību aizsardzības līdzekļus. Tomēr aprites brīvību noteikumu piemērošana būtu neiespējama vai pārmērīgi grūta, ja prasības par atlīdzību vai kompensāciju, kas pamatotas ar šo noteikumu pārkāpumu, būtu jānoraida vai jāierobežo tikai tāpēc, ka attiecīgās sabiedrības nodokļu administrācijai nav lūgušas, lai tām tiktu piemērota nodokļa uzlikšanas sistēma, ko tām liedz valsts tiesību akti, ja nepieciešams, apvienojumā ar attiecīgajiem Konvenciju par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu noteikumiem.

(sal. ar 118., 126., 129. un 131. punktu un rezolutīvās daļas 5) punktu)

8. Lai noteiktu, vai pastāv pietiekami būtisks Kopienu tiesību pārkāpums, kā rezultātā var rasties dalībvalsts atbildība par indivīdiem nodarītajiem zaudējumiem, ir jāņem vērā visi faktori, kas raksturo valsts tiesā izskatāmo situāciju. Šie faktori cita starpā ietver pārkāptā noteikuma skaidrības un precizitātes pakāpi, pienākumu neizpildes vai nodarītā kaitējuma tīšo vai netīšo raksturu, iespējamās kļūdas tiesību piemērošanā attaisnojamību vai neattaisnojamību un to, ka Kopienu iestādes nostāja varēja veicināt Kopienu tiesībām pretēja valsts pasākuma vai prakses veikšanu vai uzturēšanu.

Katrā ziņā Kopienu tiesību pārkāpums ir pietiekami būtisks, ja tas ir turpinājies, neņemot vērā sprieduma, ar ko tiek atzīta valsts pienākumu neizpilde, pasludināšanu, prejudiciāla nolēmuma pieņemšanu vai Tiesas pastāvīgo judikatūru šajā jautājumā, no kā izriet, ka attiecīgajai rīcībai ir pārkāpuma raksturs.

Tiešo nodokļu jomā valsts tiesai ir jāņem vērā, ka sekas, kas izriet no Līgumā garantētajām aprites brīvībām, tika atklātas tikai pakāpeniski.

(sal. ar 122.–124. punktu)