ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3

Direktīvas 2014/42 15., 31., 33., 34. un 38. apsvērumā ir noteikts: “(15) Ņemot vērā galīgu notiesājošu spriedumu par noziedzīgu nodarījumu, vajadzētu būt iespējai konfiscēt nozieguma rīkus un noziedzīgi iegūtus līdzekļus vai īpašumu, kura vērtība atbilst šādiem nozieguma rīkiem vai noziedzīgi iegūtiem līdzekļiem. Šāds galīgs notiesājošs spriedums var tikt pieņemts arī in absentia tiesas procesā. Ja konfiskācija nav iespējama, pamatojoties uz galīgu notiesājošu spriedumu, tomēr joprojām vajadzētu būt iespējai noteiktos apstākļos konfiscēt nozieguma rīkus un noziedzīgi iegūtus līdzekļus, vismaz aizdomās turētās vai apsūdzētās personas slimības vai bēguļošanas gadījumos. Tomēr šādos slimības vai bēguļošanas gadījumos šā pienākuma izpildei pietiktu ar to, ka dalībvalstīs pastāv in absentia tiesas process. Ja aizdomās turētā vai apsūdzētā persona bēguļo, dalībvalstīm būtu jāveic visi atbilstīgie pasākumi un tās var prasīt, lai attiecīgā persona tiktu izsaukta uz konfiskācijas procedūru vai informēta par to. [..] (31) Tā kā iesaldēšanas rīkojumi ierobežo tiesības uz īpašumu, šādus pagaidu pasākumus nevajadzētu izmantot ilgāk, nekā tas ir nepieciešams īpašuma pieejamības saglabāšanas nolūkā, ņemot vērā iespējamu vēlāku konfiskāciju. Tādēļ varētu būt nepieciešama lietas pārskatīšana tiesā, lai nodrošinātu, ka mērķis novērst īpašuma izšķērdēšanu paliek spēkā. [..] (33) Šī direktīva būtiski ietekmē personu tiesības – ne tikai aizdomās turēto vai apsūdzēto personu, bet arī tādu trešo personu tiesības, kurām netiek piemērota kriminālvajāšana. Tādēļ ir jāparedz konkrēti aizsardzības pasākumi un tiesiskās aizsardzības līdzekļi, lai šīs direktīvas īstenošanas gaitā nodrošinātu šo personu pamattiesību saglabāšanu. Tas ietver to trešo personu tiesības tikt uzklausītām, kas apgalvo, ka ir attiecīgā īpašuma īpašnieki, vai kas apgalvo, ka tām ir cita veida īpašuma tiesības (“reālas tiesības”, “ius in re”), piemēram, lietojuma tiesības. Iesaldēšanas rīkojums iesaistītajai personai būtu jāpaziņo, cik drīz vien iespējams pēc lēmuma pieņemšanas. Tomēr izmeklēšanas vajadzību dēļ kompetentās iestādes var atlikt šādu rīkojumu paziņošanu iesaistītajai personai. (34) Iesaldēšanas rīkojuma paziņošanas mērķis ir, inter alia, ļaut iesaistītajai personai rīkojumu pārsūdzēt. Tāpēc šādā paziņojumā būtu vismaz īsumā jānorāda attiecīgā rīkojuma iemesls vai iemesli; ar to saprot, ka šāda norāde var būt ļoti kodolīga. [..] (38) Šajā direktīvā ir ievērotas pamattiesības un principi, kas atzīti [Hartā] un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijā[, kas parakstīta Romā 1950. gada 4. novembrī] (“ECTK”), kā [tās ir interpretētas] Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūrā. Šī direktīva būtu jāīsteno saskaņā ar minētajām tiesībām un principiem. Šai direktīvai nebūtu jāskar valsts tiesību akti attiecībā uz juridisko palīdzību, un tā nerada pienākumus dalībvalstu juridiskās palīdzības sistēmām, kuri būtu jāpiemēro saskaņā ar Hartu un ECTK.”
12

Šā līguma preambulas ceturtajā, sestajā un astotajā rindkopā ir teikts: “Atgādinot, ka saskaņā ar [LES 50. pantu] saistībā ar [EA] 106.a pantu, un ievērojot šajā līgumā noteikto kārtību, no šā līguma spēkā stāšanās dienas Apvienotajai Karalistei pilnībā pārstāj piemērot Savienības un Euratom tiesības, [..] Atzīstot, ka ir nepieciešams paredzēt abpusēju aizsardzību Savienības pilsoņiem un Apvienotās Karalistes valstspiederīgajiem, kā arī viņu attiecīgajiem ģimenes locekļiem, ja viņi ir izmantojuši brīvas pārvietošanās tiesības līdz šajā līgumā noteiktajam datumam, un nodrošināt, ka viņu tiesības saskaņā ar šo līgumu ir īstenojamas un balstās uz nediskriminēšanas principu; atzīstot arī to, ka būtu jāaizsargā tiesības, kas izriet no sociālā nodrošinājuma apdrošināšanas periodiem, [..] Ņemot vērā, ka gan Savienības, gan Apvienotās Karalistes interesēs ir noteikt pārejas jeb īstenošanas periodu, kurā – neatkarīgi no visām sekām, ko Apvienotās Karalistes izstāšanās no Savienības radīs attiecībā uz Apvienotās Karalistes dalību Savienības iestādēs, struktūrās, birojos un aģentūrās, jo īpaši no tā, ka šā līguma spēkā stāšanās dienā izbeidzas pilnvaras visiem Savienības iestāžu, struktūru un aģentūru locekļiem, kuri izvirzīti, iecelti vai ievēlēti saistībā ar Apvienotās Karalistes dalību Savienībā, – Apvienotajai Karalistei un tās teritorijā (un parasti ar tādām pašām sekām kā dalībvalstīs) būtu jāpiemēro Savienības tiesības, ieskaitot starptautiskos nolīgumus, lai novērstu traucējumus periodā, kad tiek risinātas sarunas par līgumu(‑iem) par turpmākajām attiecībām.”
41

Tiesa uzskatīja, ka pirmās no minētajām sekām ir salīdzināmas ar maksātnespēju, jo tās attiecas uz parādnieka aktīvu realizāciju, lai kopīgi apmierinātu kreditoru prasījumus, līdz ar to šajā sakarā uzņēmuma īpašumtiesību nodošana ir jāizslēdz no Direktīvas 77/187 piemērošanas jomas (spriedums, 1991. gada 25. jūlijs, d’Urso u.c., C‑362/89, EU:C:1991:326, 31. punkts). Turpretī tā norādīja – tad, ja paredzētas otrās sekas, ārkārtas administrācijas procedūras mērķis galvenokārt bija rast uzņēmumam līdzsvaru, kas ļautu nodrošināt tā darbību nākotnē. Šādi izvirzītais ekonomiskais un sociālais mērķis faktiski nevar nedz izskaidrot, nedz attaisnot to, ka, ja attiecīgais uzņēmums tiek pilnībā vai daļēji nodots, tā darbiniekiem tiek liegtas tiesības, kas tiem ir atzītas šajā direktīvā ar tajā precizētajiem nosacījumiem (spriedums, 1991. gada 25. jūlijs, d’Urso u.c., C‑362/89, EU:C:1991:326, 32. punkts).
29

Visbeidzot iesniedzējtiesa norāda, ka no citām Horvātijas tiesību normām izriet, ka līguma spēkā esamība ir jāizvērtē tā noslēgšanas brīdī un ka spēkā neesošu noteikumu nevar labot. Tā uzskata, ka šīs tiesību normas ir saderīgas ar Tiesas judikatūru par Direktīvu 93/13, no kuras, pēc tās domām, izriet, ka valsts tiesām ir jāatturas no negodīgu noteikumu piemērošanas jau no to sākotnējās versijas, nevis jāaizstāj ar saturu, par kuru puses nav vienojušās.
41

Šajā ziņā no pārsūdzētā rīkojuma izriet, ka ar Likumu 4254/2014 AER ražotājiem tika vienīgi samazināts iepriekš sniegtais atbalsts, kas bija Grieķijas likumdevēja izvēlētais risinājums, lai labotu faktu, ka atbalsta shēma AER ražotājiem bija kļuvusi pārāk dārga un to vajadzējis refinansēt. Šajā kontekstā Vispārējā tiesa pārsūdzētā rīkojuma 44. punktā konstatēja, ka, lai gan nav šaubu par to, ka Likums 4254/2014, kurā ir paredzēti samazināti tarifi elektroenerģijai, kas ražota no atjaunojamajiem energoresursiem, un kas pieņemts, lai samazinātu īpašā AER konta deficītu, ir ietekmējis AER ražotājus, tomēr apelācijas sūdzības iesniedzēja nav spējusi pierādīt, ka pastāv sakarība starp samazinātajiem tarifiem atjaunojamajiem energoresursiem un elektroenerģijas piegādātāju neveikto iemaksu īpašajā kontā, nedz arī ka apgalvotais atbalsts elektroenerģijas piegādātājiem būtu ietekmējis tās tirgus stāvokli vai intereses. It īpaši apelācijas sūdzības iesniedzēja nav paskaidrojusi, kā ar Likumu 4254/2014 noteiktais tā sauktais elektroenerģijas piegādātāju atbrīvojums varēja ietekmēt jauno iepirkuma tarifu un atlaižu, kas piemērojami AER ražotājiem, noteikšanu, ņemot vērā, ka šādi veiktās korekcijas galvenokārt bija paredzētas, lai līdzsvarotu šiem pašiem ražotājiem iepriekš piešķirto pārmērīgo kompensāciju.
12

Pēc nodokļu revīzijas par laikposmu no 2014. gada 1. februāra līdz 2016. gada 31. decembrim nodokļu administrācija uzskatīja, ka pakalpojumus, ko Rumānijas sabiedrība sniedza Vācijas sabiedrībai, šī sabiedrība saņēma Rumānijā, kur šai sabiedrībai esot pastāvīga iestāde. Tā uzskatīja, ka to veido tehniskie resursi un cilvēkresursi, kas ir pietiekami, lai regulāri veiktu ar nodokli apliekamu preču piegādi vai pakalpojumu sniegšanu. Šāds vērtējums tika galvenokārt balstīts uz to, ka tehniskie resursi un cilvēkresursi piederēja Rumānijas sabiedrībai, bet Vācijas sabiedrībai esot bijusi nepārtraukta piekļuve tiem. It īpaši Vācijas sabiedrībai esot bijusi pieeja Rumānijas sabiedrībai piederošajiem tehniskajiem līdzekļiem, piemēram, datoriem, operētājsistēmām un mehāniskajiem transportlīdzekļiem.
Tomēr aizsardzība, kas izriet no dubultnosacījuma, kurš reglamentē ne bis in idem principa piemērošanu, kā tas ir atgādināta šī sprieduma 28. punktā, neskarot to, ka saskaņā ar Hartas 52. panta 1. punktu no šī principa izrietošo tiesību ierobežojums konkrētā gadījumā, iespējams, var tikt attaisnots, atbilst Hartas 50. panta būtībai. Kā izriet no šī sprieduma 51. punkta, lai varētu atsaukties uz šādu attaisnojumu, ir jāpierāda, ka attiecīgo procedūru kumulēšana ir absolūti nepieciešama, šajā kontekstā būtībā ņemot vērā pietiekami ciešas saiknes faktu un laika ziņā esamību starp abām attiecīgajām procedūrām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 20. marts, Menci, C‑524/15, EU:C:2018:197, 61. punkts, kā arī pēc analoģijas ECT, 2016. gada 15. novembris, A un B pret Norvēģiju, CE:ECHR:2016:1115JUD002413011, 130. punkts). Tādējādi iespējamo sodu kumulēšanas attaisnojumu ierobežo nosacījumi, kuri, ja tie ir izpildīti, tostarp ir vērsti uz to, lai, tomēr neapstrīdot bis esamību kā tādu, ierobežotu attiecīgo procedūru funkcionāli atšķirīgo raksturu un tātad konkrētās sekas, kas attiecīgajām personām izriet no tā, ka šīs attiecībā uz tām īstenotās procedūras tiek kumulētas.
41

Ceturtkārt, Regulas Nr. 1925/2006, ar kuru tuvinātas dalībvalstu tiesību normas par vitamīnu, minerālvielu un dažu citu vielu pievienošanu pārtikai, 3. panta 1. punktā ir paredzēts, ka “pārtikas produktiem drīkst pievienot tikai vitamīnus un/vai minerālvielas, kas ir I pielikuma sarakstā un II pielikumā uzskaitītos veidos”. Kā izriet no pirmā no abiem minētajiem pielikumiem, dažādo aplūkojamo vitamīnu nosaukumi atbilst nosaukumiem, kas minēti Regulas Nr. 1169/2011 XIII pielikuma A daļas 1. punktā un kas atgādināti šā sprieduma 39. punktā, tomēr ņemot vērā, ka Savienībā ražotiem vai tirgotiem pārtikas produktiem var pievienot vienīgi tos vitamīnu preparātus, kuri tieši uzskaitīti otrajā no minētajiem pielikumiem.
5

Direktīvas 2014/40 7., 8., 21., 48. un 60. apsvērumā ir teikts: “(7) Regulējoša rīcība Savienības līmenī ir vajadzīga arī tādēļ, lai īstenotu [..] 2003. gada maija [VKTU], kuras noteikumi ir saistoši Savienībai un tās dalībvalstīm. [VKTU] noteikumi par tabakas izstrādājumu sastāva reglamentēšanu, tabakas izstrādājumu informācijas izpaušanas reglamentēšanu, tabakas izstrādājumu iepakojumu un marķējumu, reklāmu un tabakas izstrādājumu nelikumīgu tirdzniecību ir īpaši būtiski. [VKTU] puses, ieskaitot Savienību un tās dalībvalstis, ir vienprātīgi pieņēmušas noteikumu īstenošanas pamatnostādņu kopumu dažādās [VKTU] pušu konferencēs. (8) Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 114. panta 3. punktu par pamatu leģislatīviem priekšlikumiem ir jāņem augsts aizsardzības līmenis, īpašu uzmanību pievēršot visām jaunajām tendencēm, kuru pamatā ir zinātniski fakti. Tabakas izstrādājumi nav parastas preces, un, ņemot vērā tabakas īpaši kaitīgo ietekmi uz cilvēku veselību, veselības aizsardzībai būtu jāpiešķir īpaša nozīme, it īpaši, lai samazinātu smēķēšanas izplatību jauniešu vidū. [..] (21) Atbilstoši šīs direktīvas mērķim – veicināt netraucētu tabakas un ar to saistīto izstrādājumu iekšējā tirgus darbību, par pamatu ņemot augsta līmeņa veselības, īpaši jauniešu veselības, aizsardzību, – un atbilstoši Padomes Ieteikumam 2003/54/EK [(2002. gada 2. decembris) par smēķēšanas novēršanu un iniciatīvām tabakas kontroles uzlabošanai (OV 2003, L 22, 31. lpp.)] būtu jāmudina dalībvalstis novērst šādu izstrādājumu pārdošanu bērniem un pusaudžiem, šim nolūkam pieņemot piemērotus pasākumus, ar kuriem nosaka un liek ievērot vecuma ierobežojumus. [..] (48) Turklāt ar šo direktīvu netiek saskaņoti noteikumi par vidi bez tabakas dūmiem vai par vietējiem pārdošanas režīmiem vai reklāmu, vai zīmola paplašināšanu, aptverot ar tabaku nesaistītus pakalpojumus, ar to netiek ieviesti arī lietotāju vecuma ierobežojumi attiecībā uz elektroniskajām cigaretēm vai uzpildes flakoniem. Katrā ziņā minēto izstrādājumu noformējums un reklāma nedrīkstētu novest pie tabakas patēriņa veicināšanas vai radīt iespēju, ka tos varētu sajaukt ar tabakas izstrādājumiem. Dalībvalstis savas jurisdikcijas ietvaros var brīvi reglamentēt šos jautājumus, un tās tiek mudinātas to darīt. [..] (60) Ņemot vērā to, ka šīs direktīvas mērķus, proti, saskaņot dalībvalstu normatīvos un administratīvos aktus par tabakas un ar to saistītu izstrādājumu ražošanu, noformējumu un pārdošanu, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, bet to mēroga un ietekmes dēļ tos var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar LES 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi minēto mērķu sasniegšanai.”
29

No Tiesas judikatūras izriet, ka Regulas Nr. 2201/2003 3. pantā izveidoto jurisdikcijas noteikumu, tostarp šī panta 1. punkta a) apakšpunkta piektajā un sestajā ievilkumā ietverto noteikumu, mērķis ir nodrošināt līdzsvaru starp, no vienas puses, personu mobilitāti Eiropas Savienībā, it īpaši aizsargājot tā laulātā tiesības, kurš laulāto krīzes rezultātā ir devies projām no kopīgās dzīvesvietas dalībvalsts, un, no otras puses, tiesisko drošību, it īpaši otram laulātajam, garantējot reālas saiknes esamību starp prasītāju un to dalībvalsti, kuras tiesām ir jurisdikcija lemt par attiecīgās laulības saišu izbeigšanu (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2016. gada 13. oktobris, Mikołajczyk, C‑294/15, EU:C:2016:772, 33., 49. un 50. punkts, kā arī 2021. gada 25. novembris, IB (Laulātā pastāvīgā dzīvesvieta – Laulības šķiršana), C‑289/20, EU:C:2021:955, 35., 44. un 56. punkts).
8

Lidojums no Kišiņevas uz Vīni tika atcelts mazāk nekā septiņas dienas pirms plānotās izlidošanas. Līdz ar to Austrian Airlines veica izmaiņas NT rezervācijā, viņam paredzot vietu citā lidojumā, proti, lidojumā Nr. TK 68 no Stambulas (Turcija) uz Bangkoku ar plānoto izlidošanu un ielidošanu 2019. gada 30. maijā attiecīgi plkst. 1.25 un plkst. 15.00. No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka nebija iespējams konstatēt, kādā veidā un cikos NT no Kišiņevas bija ieradies Stambulā. Lidojums no Stambulas uz Bangkoku šo pēdējo minēto galamērķi sasniedza plkst. 16.47, tātad ar 1 stundas un 47 minūšu kavēšanos salīdzinājumā ar šā aizstājošā lidojuma sākotnēji plānoto laika grafiku.
43

Šajā gadījumā pirmais Direktīvas 2009/138 292. pantā paredzētais nosacījums pamatlietā šķiet izpildīts, jo no lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ietvertās informācijas izriet, ka Dānijas Karalistē attiecībā uz Alpha Insurance tika uzsākta likvidācijas procedūra un ka tās bankrots ir pasludināts no 2018. gada 8. maija. Turklāt šis apstāklis izriet arī no publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (OV 2018, C 196, 28. lpp.) atbilstoši šīs direktīvas 280. pantam.
4

Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/28/EK (2009. gada 23. aprīlis) par atjaunojamo energoresursu izmantošanas veicināšanu un ar ko groza un sekojoši atceļ Direktīvas 2001/77/EK un 2003/30/EK (OV 2009, L 140, 16. lpp.), 60. apsvērumā bija noteikts: “Prioritāras un garantētas tiesības piekļūt elektroenerģijai, ko iegūst no atjaunojamajiem energoresursiem, ir svarīgas, lai atjaunojamos energoresursus iekļautu iekšējā elektroenerģijas tirgū saskaņā ar 11. panta 2. punktu un turpinātu attīstīt [Eiropas Parlamenta un Padomes] Direktīvas 2003/54/EK [par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 96/92/EK atcelšanu (OV 2003, L 176, 37. lpp.)] 11. panta 3. punktu. Prasības, kas ir saistītas ar elektrotīklu uzticamības un drošuma profilaksi un enerģijas izplatīšanu, var būt dažādas atkarībā no attiecīgās dalībvalsts elektrotīkla un tā drošas darbības īpatnībām. Prioritāra piekļuve tīklam nodrošina, ka elektroenerģijas ražotāji, kas izmanto atjaunojamos energoresursus, var vienmēr, kad vien energoresurss kļūst pieejams, pārdot un izplatīt no atjaunojamajiem energoresursiem saražotu elektroenerģiju saskaņā ar pieslēgšanās noteikumiem. Ja elektroenerģija, ko iegūst no atjaunojamajiem energoresursiem, ir iekļauta tūlītējas piegādes tirgū, garantēta piekļuve nodrošina to, ka visa elektroenerģija, kuru pārdod un veicina, gūst piekļuvi tīklam, ļaujot izmantot maksimālo elektroenerģijas apjomu no atjaunojamajiem energoresursiem, ko ražo tīklam pieslēgtas iekārtas. [..]”
66

Šādos apstākļos ir jāsecina, ka Vítkovice Steel neapšaubāmi bija tiesības celt prasību atcelt Lēmumu 2013/448, pamatojoties uz LESD 263. panta ceturto daļu. Tā kā Vítkovice Steel to nepārsūdzēja, šis lēmums attiecībā uz to kļuva galīgs. Līdz ar to tiesiskās noteiktības prasības liek secināt, ka minētā lēmuma galīgais raksturs vairs nevar tikt apstrīdēts tiesvedībā iesniedzējtiesā (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1994. gada 9. marts, TWD Textilwerke Deggendorf, C‑188/92, EU:C:1994:90, 17. un 18. punkts, kā arī 2018. gada 25. jūlijs, Georgsmarienhütte u.c., C‑135/16, EU:C:2018:582, 15. punkts).
(10)

Dalībvalstu saistībām garantēt apdrošināšanas segumu vismaz attiecībā uz noteiktām minimālajām summām ir liela nozīme cietušo aizsardzības nodrošināšanā. Direktīvā 84/5/EEK noteiktās minimālās summas ne tikai būtu jākoriģē, ņemot vērā inflāciju, bet arī reāli jāpalielina, lai uzlabotu cietušo aizsardzību. Minimālās apdrošināšanas seguma summas par miesas bojājumiem būtu jāaprēķina tā, lai sniegtu pilnīgu un taisnīgu kompensāciju tiem cietušajiem, kas guvuši ļoti smagus miesas bojājumus, vienlaikus ņemot vērā tādu nelaimes gadījumu nelielo skaitu, kuros iesaistīti vairāki cietušie, un tādu nelaimes gadījumu nelielo skaitu, kuros vairāki cietušie gūst ļoti smagus miesas bojājumus viena un tā paša nelaimes gadījuma gaitā. EUR 1000000 par cietušo vai EUR 5000000 par prasījumu, neatkarīgi no cietušo skaita, ir pietiekama un pamatota minimālā apdrošināšanas seguma summa. Lai veicinātu šo minimālo summu ieviešanu, no šīs direktīvas īstenošanas dienas būtu jānosaka piecu gadu pārejas laiks. Dalībvalstīm trīsdesmit mēnešu laikā no īstenošanas dienas šīs summas būtu jāpalielina vismaz par pusi no attiecīgajiem līmeņiem.”
10

Az társasági adóról és az osztalék adóról szóló 1996. évi LXXXI. törvény (1996. gada Likums Nr. LXXXI par uzņēmumu ienākuma nodokli un dividenžu nodokli; turpmāk tekstā – “Likums par uzņēmumu ienākuma nodokli”) 8. panta 1. punkta d) apakšpunktā ir paredzēts, ka ienākumi pirms nodokļa tiek palielināti par summām, kas ņemtas vērā kā izmaksas vai izdevumi un kas tiek atskaitītas no šī rezultāta – tostarp amortizāciju sakarā ar nemateriālo vai materiālo aktīvu nolietojumu –, kas nav saistīta ar saimniecisko darbību vai darbību, no kuras tiek gūti ienākumi, it īpaši saskaņā ar šī paša likuma 3. pielikumu.
29

Tātad tikai kā izņēmums no vispārējās jurisdikcijas normas Regulas Nr. 44/2001 22. panta 5. pantā ir noteikts, ka jurisdikcija neatkarīgi no domicila attiecībā uz spriedumu izpildi ir tikai izpildes dalībvalsts tiesām. Kā izņēmums no vispārējās jurisdikcijas normas šī tiesību norma nav interpretējama plašāk, nekā to prasa šo noteikumu mērķis (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 7. marts, E.ON Czech Holding, C‑560/16, EU:C:2018:167, 26. un 27. punkts un tajos minētā judikatūra).
16

Attiecībā uz atlīdzību par attiecīgajiem pakalpojumiem šajā līgumā summa bija noteikta 1000000 EUR apmērā, plus PVN, un bija precizēts, ka šī summa ir jāpārskaita pa daļām 200000 EUR apmērā, plus PVN. Šie maksājumi bija jāmaksā ik pēc gada, un pirmais no tiem bija jāsamaksā 2013. gada 30. jūnijā. Katras daļas samaksas termiņa brīdī X izrakstīja rēķinu par maksājamo summu, iekasēja to un samaksāja atbilstošo PVN.
26

Jāatgādina, ka LESD 267. pantā noteiktajā sadarbības starp Tiesu un valstu tiesām procedūrā tikai valsts tiesa, kura izskata strīdu un kurai ir jāuzņemas atbildība par pieņemamo tiesas nolēmumu, ir tā, kas, ņemot vērā lietas īpatnības, izvērtē gan to, cik lielā mērā prejudiciālais nolēmums ir vajadzīgs, lai šī tiesa varētu taisīt spriedumu, gan to, cik atbilstīgi ir Tiesai uzdotie jautājumi. Līdz ar to gadījumā, ja uzdotie jautājumi ir par Savienības tiesību interpretāciju, Tiesai principā ir pienākums pieņemt nolēmumu (spriedums, 2021. gada 15. jūlijs, The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, 54. punkts un tajā minētā judikatūra).
6

Minētās regulas 25. panta, kas ietilpst tās II nodaļas “Jurisdikcija” 7. iedaļā, 1. punktā ir noteikts: “Ja puses neatkarīgi no to domicila ir vienojušās par to, ka kādas dalībvalsts tiesai vai tiesām ir jurisdikcija izskatīt jebkādus strīdus, kas radušies vai varētu rasties saistībā ar konkrētām tiesiskām attiecībām, tad jurisdikcija ir minētajai tiesai vai tiesām, ja vien šī vienošanās saskaņā ar minētās dalībvalsts tiesību aktiem nav spēkā neesoša attiecībā uz tās spēkā esamību pēc būtības. Tā ir izņēmuma jurisdikcija, ja vien puses nav vienojušās citādi. [..] [..]”
4

GSpG 52. pants “Noteikumi par administratīvajiem sodiem” ir formulēts šādi: “(1) Administratīvu pārkāpumu izdara tāda persona un pārvaldes iestāde uzliek naudas sodu līdz 60000 EUR 1. punktā minētajos gadījumos un naudas sodu līdz 22000 EUR 2.–11. punktā minētajos gadījumos: 1. personai, kas dalības valsts teritorijā nolūkā kā uzņēmējs rīko, organizē vai dara pieejamas 2. panta 4. punkta izpratnē aizliegtās izlozes vai piedalās tajās kā uzņēmējs 2. panta 2. punkta izpratnē; [..]. (2) Par 1. punkta 1. apakšpunktā paredzēto pārkāpumu, izmantojot ne vairāk kā trīs spēļu automātus vai citus tiesiskajam regulējumam pretējus objektus, par katra azartspēļu automāta vai cita tiesiskajam regulējumam pretēja objekta izmantošanu uzliek naudas sodu no 1000 līdz 10000 EUR pirmā pārkāpuma gadījumā vai no 3000 līdz 30000 EUR atkārtota pārkāpuma gadījumā; ja pārkāpums ir izdarīts vairāk nekā ar trim azartspēļu automātiem vai citiem tiesiskajam regulējumam pretējiem objektiem, par katra azartspēļu automāta vai cita tiesiskajam regulējumam pretēja objekta izmantošanu uzliek naudas sodu no 3000 līdz 30000 EUR pirmā pārkāpuma gadījumā vai naudas sodu no 6000 līdz 60000 EUR atkārtota pārkāpuma gadījumā.”
58

Otrkārt, kā secinājumu 75.–78. punktā norāda ģenerāladvokāts, no Direktīvas 2013/32 salīdzinājuma ar Direktīvu 2005/85, kura ar to tika aizstāta, it īpaši Direktīvas 2013/32 42. panta salīdzinājuma ar Direktīvas 2005/85 34. pantu attiecībā uz procedūru noteikumiem, kas piemērojami attiecīgi starptautiskās aizsardzības un patvēruma pieteikumiem, izriet, ka Savienības likumdevējs nav vēlējies pakārtot turpmāku starptautiskās aizsardzības pieteikumu pieņemamību nosacījumam par to, vai ir ievērots termiņš jaunu starptautiskās aizsardzības pieteikumu iesniegšanai. Direktīvas 2013/32 42. panta 2. punkta formulējums neatbilst Direktīvas 2005/85 34. panta 2. punkta b) apakšpunkta formulējumam, ar ko dalībvalstīm tiek dota iespēja pieprasīt pieteikuma iesniedzējam iesniegt jaunu informāciju noteiktā termiņā, kurš sākas no brīža, kad viņš ir saņēmis šo informāciju. Šīs iespējas atcelšana Direktīvā 2013/32 nozīmē, ka dalībvalstis vairs nevar paredzēt šādu termiņu.
9

Minētajā L. 751‑2. pantā ir paredzēts, ka departamenta tirdzniecības vietu plānošanas komisijas (CDAC) sastāvā darbojas tostarp: “II. Citos departamentos, atskaitot Parīzi, [..] 3° Trīs kvalificētas personas, kas pārstāv ekonomikas struktūru: vienu no tām ieceļ chambre de commerce et d’industrie [Tirdzniecības un rūpniecības palāta], otru ieceļ chambre de métiers et de l’artisanat [Amatniecības palāta] un trešo ieceļ chambre d’agriculture [Lauksaimniecības palāta]. [..] Komisija uzklausa jebkuru personu, kas varētu sniegt pieņemamajam lēmumam vai atzinumam lietderīgu informāciju. Tirdzniecības un rūpniecības palātas un Amatniecības palātas ieceltās personas balsojumā nepiedalās, bet informē par ekonomiskās struktūras situāciju attiecīgajā klientūras areālā un projekta ietekmi uz šo ekonomikas struktūru. [..] III.- Parīzē, [..] 3° Divas kvalificētas personas, kas pārstāv ekonomikas struktūru: vienu no tām ieceļ Tirdzniecības un rūpniecības palāta un otru ieceļ Amatniecības palāta. Lai gūtu pieņemamajam lēmumam vai atzinumam lietderīgu informāciju, Komisija uzklausa jebkuru personu, kuras viedoklis tai interesē. Tirdzniecības un rūpniecības palātas un Amatniecības palātas ieceltās kvalificētās personas balsojumā nepiedalās, bet informē par ekonomiskās struktūras situāciju attiecīgajā klientūras areālā un projekta ietekmi uz šo ekonomikas struktūru.”