ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
CIVILDIENESTA TIESAS OTRĀS PALĀTAS

PRIEKŠSĒDĒTĀJA RĪKOJUMS

2010. gada 23. septembrī

Lieta F-51/07 RENV

Philippe Bui Van

pret

Eiropas Komisiju

Izlīgums pēc Civildienesta tiesas iniciatīvas – Izslēgšana no reģistra

Priekšmets Prasība, kas celta saskaņā ar EKL 236. pantu un EAEKL 152. pantu un ar kuru P. Bui Van lūdz atcelt Komisijas Kopējā pētniecības centra ģenerāldirektora 2006. gada 4. oktobra lēmumu, ar kuru viņš tika pārklasificēts AST [funkciju grupas] 3. pakāpes 2. līmenī, lai gan sākotnēji viņš bija klasificēts AST [funkciju grupas] 4. pakāpes 2. līmenī, un iecēlējinstitūcijas 2007. gada 5. marta lēmumu, ar kuru ir noraidīta viņa sūdzība, kā arī piespriest simboliski vienu euro kā atlīdzību par viņam it kā nodarīto morālo kaitējumu

Nolēmums Izslēgt lietu F-51/07 RENV Bui Van/Komisija no tiesas reģistra. Rakstiski apstiprināt, ka Komisija akceptē, ka prasītājs patur naudas summu EUR 1500 apmērā, kura prasītājam tika izmaksāta, pildot Vispārējās tiesas 2008. gada 11. septembra spriedumu lietā F-51/07 Bui Van/Komisija. Rakstiski apstiprināt, ka prasītājs akceptē, ka, lai atmaksātu daļu naudas summas, ko viņš saņēma kā tiesāšanās izdevumu atlīdzību, pildot 2008. gada 11. septembra spriedumu, Komisija atgūst summu EUR 1500 apmērā, veicot ikmēneša ieturējumus EUR 500 apmērā no viņa algas trīs mēnešus, sākot no 2010. gada oktobra. Katrs lietas dalībnieks pats sedz savus tiesāšanās izdevumus, kas radušies saistībā ar šo tiesvedību un tiesvedību Eiropas Savienības Vispārējā tiesā.

Kopsavilkums

Ierēdņi – Prasība – Izlīgums Civildienesta tiesā – Izslēgšana no reģistra

(Civildienesta tiesas Reglamenta 69. pants)
Staff case summary



Staff case summary

Kopsavilkums

1. Ierēdņi – Prasība – Termiņi – Iestādei iesniegts lūgums atlīdzināt zaudējumus – Saprātīga termiņa ievērošana

(Tiesas Statūtu 46. pants; Civildienesta noteikumu 90. pants)

2. Ierēdņi – Prasība – Prasība par zaudējumu atlīdzību – Mērķis – Juridiska konstatācija – Acīmredzama nepieņemamība

(Civildienesta noteikumu 90. un 91. pants)

1. Ar ikvienu lūgumu no Kopienas saņemt atlīdzību par zaudējumiem, kuros tā ir vainojama, ierēdņiem vai darbiniekiem iestādē ir jāvēršas saprātīgā termiņā, sākot no brīža, kad viņiem ir kļuvusi zināma situācija, par kuru viņi sūdzas. Termiņa saprātīgais raksturs ir jāvērtē atkarībā no katrai lietai raksturīgajiem apstākļiem un īpaši no tā, kāda nozīme strīdam ir ieinteresētajai personai, no lietas sarežģītības un no attiecīgās lietas dalībnieku rīcības.

Šajā ziņā salīdzinājumam jāņem vērā arī piecu gadu noilguma termiņš, kas attiecībā uz prasību sakarā ar ārpuslīgumisko atbildību ir paredzēts Tiesas Statūtu 46. pantā. Tomēr piecu gadu termiņš nevar būt strikta un nepārkāpjama robeža, kuru nepārsniedzot ikviens lūgums ir pieņemams neatkarīgi no tā, cik ilgs laiks prasītājam bija vajadzīgs, lai vērstos pie administrācijas ar savu lūgumu, un neatkarīgi no lietas apstākļiem.

(skat. 27.–30. punktu)

Atsauces:

Tiesa: 1975. gada 22. oktobris, 9/75 Meyer‑Burckhardt /Komisija, Recueil , 1171. lpp., 7., 10. un 11. punkts.

Pirmās instances tiesa: 2004. gada 5. oktobris, T‑144/02 Eagle u.c./Komisija, Krājums, II‑3381. lpp., 65., 66. un 71. punkts.

Civildienesta tiesa: 2007. gada 1. februāris, F‑125/05 Tsarnavas /Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑1‑0000. un II‑A‑1‑0000. lpp., 71., 76. un 77. punkts.

2. Ierēdņa prasībā par zaudējumu atlīdzību izteiktie prasījumi, kuru patiesais mērķis ir panākt, ka Kopienu tiesa atzīst atsevišķu tādu argumentu pamatotību, kas minēti, lai pamatotu prasījumus par zaudējumu atlīdzību, ir acīmredzami nepieņemami, jo tiesa nevar izdarīt juridiska rakstura konstatācijas. Tas attiecas uz prasījumiem, kuru mērķis ir panākt, ka Kopienu tiesa atzīst attiecīgu aktu, faktu un rīcības esamību, kā arī to prettiesiskumu.

(skat. 36. punktu)

Atsauce:

Tiesa: 1989. gada 13. jūlijs, 108/88 Jaenicke Cendoya /Komisija, Recueil , 2711. lpp., 8. un 9. punkts.
Staff case summary



Staff case summary

Kopsavilkums

Ierēdņi – Administrācijas pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses – Pienākums adresēt ierēdnim individuāla lēmuma tekstu valodā, kuru viņš padziļināti pārvalda (EKL 21. pants; Pamattiesību hartas 41. panta 4. punkts; Komisijas iekšējā reglamenta pielikuma 4. punkts)

Saskaņā ar iestāžu pienākumu ņemt vērā ierēdņu intereses tām ir jāadresē ierēdnim individuāls lēmums tādā valodā, kuru viņš pārvalda padziļināti.

Ne no EKL 21. panta trešās daļas, ne no Labas administratīvās prakses kodeksa 4. punkta, ne arī no Pamattiesību hartas 41. panta 4. punkta nevar secināt, ka jebkuram Kopienu iestādes lēmumam, kas ir adresēts kādam no tās ierēdņiem, ir jābūt rakstītam sākotnējās sarakstes valodā. Šīs normas ir piemērojamas iestāžu un to darbinieku attiecībām vienīgi tad, ja viņi nosūta iestādēm tekstu tikai kā Savienības pilsoņi, nevis kā Kopienu ierēdņi vai citi darbinieki. Ja iestādēm katrā gadījumā būtu pienākums atbildēt uz ierēdņa pieteikumu tajā pašā valodā, kādu viņš izmantojis pieteikumā, tas iestādēm radītu nepārvaramas grūtības.

(skat. 60.–65. punktu)

Atsauces

Pirmās instances tiesa: 2000. gada 23. marts, T‑197/98 Rudolph /Komisija, Recueil FP , I‑A‑55. un II‑241. lpp., 46. punkts; 2001. gada 7. februāris, T‑118/99 Bonaiti Brighina /Komisija, Recueil FP , I‑A‑25. un II‑97. lpp., 13. punkts; 2006. gada 17. maijs, T‑95/04 Lavagnoli /Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑2‑121. un II‑A‑2‑569. lpp., 48. punkts.

Civildienesta tiesa: 2007. gada 13. decembris, F‑51/05 un F‑18/06 Duyster /Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑1‑0000. un II‑A‑1‑0000. lpp., 58. un 59. punkts.
Staff case summary



Staff case summary

Kopsavilkums

1. Tiesvedība – Prasību pieņemamība – Novērtējums, ņemot vērā prasības pieteikuma iesniegšanas brīdī spēkā esošos noteikumus

(Civildienesta tiesas Reglamenta 76. pants)

2. Ierēdņi – Prasība – Termiņi – Iestādei adresēta prasība par zaudējumu atlīdzību – Saprātīga termiņa ievērošana

(Tiesas Statūtu 46. pants; Civildienesta noteikumu 90. pants)

1. Lai arī Civildienesta tiesas Reglamenta 76. pantā paredzētais noteikums, saskaņā ar kuru Civildienesta tiesa drīkst ar rīkojumu noraidīt prasību, kas ir acīmredzami noraidāma, ir procesuāls noteikums, kuru kā tādu kopš tā spēkā stāšanās dienas piemēro visos Civildienesta tiesā izskatīšanā esošajos strīdos, tā tas nav ar noteikumiem, pamatojoties uz kuriem Civildienesta tiesa drīkst saskaņā ar minēto pantu kādu prasību uzskatīt par acīmredzami nepieņemamu un kuri var būt tikai tie, kuri ir piemērojami prasības iesniegšanas dienā.

(skat. 14. punktu)

2. Ierēdņiem vai darbiniekiem ir pienākums visas prasības par zaudējumu atlīdzības saņemšanu no Kopienas par kaitējumu, kura nodarīšanā tā ir vainojama, iesniegt iestādei saprātīgā termiņā, skaitot no brīža, kad viņi ir uzzinājuši par situāciju, par kuru viņi sūdzas. Termiņa saprātīgums ir jānovērtē atkarībā no katras lietas apstākļiem un it īpaši no strīda nozīmes ieinteresētajai personai, lietas sarežģītības un attiecīgo lietas dalībnieku rīcības.

Šajā sakarā ir jāņem vērā arī salīdzinošais kritērijs, ko sniedz Tiesas Statūtu 46. pantā ārpuslīgumiskās atbildības prasību jomā paredzētais piecu gadu noilguma termiņš. Tomēr piecu gadu laikposms nav stingrs un neaizskarams termiņš, kurā būtu jāpieņem ikviena prasība neatkarīgi no tā, cik ilgā laikā prasītājs pārvaldes iestādei savu prasību ir iesniedzis un kādi ir lietas apstākļi.

(skat. 19.–22. punktu)

Atsauces

Pirmās instances tiesa: 2004. gada 5. oktobris, T‑144/02 Eagle u.c./Komisija, Krājums, II‑3381. lpp., 65. un 66. punkts; 2007. gada 1. februāris, F‑125/05 Tsarnavas /Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑1‑0000. un II‑A‑2‑0000. lpp., 76. un 77. punkts.
CIVILDIENESTA TIESAS RĪKOJUMS (pirmā palāta)

2007. gada 6. decembrī

Lieta F‑40/06

Luigi Marcuccio

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

Civildienests – Ierēdņi – Lūgums sniegt informāciju par personiskajām mantām, kas nosūtītas no darba vietas valsts uz dzīvesvietas valsti – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas – Acīmredzami nepamatota prasība par zaudējumu atlīdzību

Priekšmets Prasība, kas celta saskaņā ar EKL 236. pantu un EAEKL 152. pantu un ar ko Marcuccio lūdz, pirmkārt, atcelt klusējot izteikto lēmumu, ar kuru ir noraidīts viņa lūgums saņemt transporta pavadzīmes kopiju saistībā ar viņa personisko mantu pārvešanu no Angolas uz Itāliju, un, otrkārt, atlīdzināt zaudējumus

Nolēmums Izbeigt tiesvedību attiecībā uz prasījumiem atcelt tiesību aktu. Prasījumus par zaudējumu atlīdzību noraidīt kā acīmredzami nepamatotus. Prasītājs sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina visus Komisijas tiesāšanās izdevumus.

Kopsavilkums

1. Tiesvedība – Prasītājs, kura lūgums ir apmierināts pēc prasības celšanas – Prasības priekšmeta zudums – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

(Civildienesta noteikumu 90. un 91. pants)

2. Ierēdņi – Iestāžu ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Prettiesiskums –Kaitējums – Cēloņsakarība – Kumulatīvi nosacījumi

1. Līdzko prasītājs pēc savas prasības celšanas ir panācis būtībā visu, ko viņš iestādei bija lūdzis, viņa prasībai atcelt klusējot izteikto lēmumu par viņa lūguma noraidīšanu ir zudis priekšmets un tiesvedība ir jāizbeidz pirms sprieduma taisīšanas.

(skat. 26. punktu)

2. Kopienas atbildības iestāšanās ir atkarīga no visu to nosacījumu izpildes, kas saistīti ar Kopienu iestādēm pārmestās rīcības prettiesiskumu, zaudējumu esamību un cēloņsakarības pastāvēšanu starp iestādes rīcību un norādīto kaitējumu. Ar to vien, ka nav izpildīts kāds no šiem nosacījumiem, pietiek, lai visa prasība par zaudējumu atlīdzību būtu jānoraida bez vajadzības izvērtēt pārējos šīs atbildības iestāšanās nosacījumus.

(skat. 44. punktu)

Atsauce

Pirmās instances tiesa: 2004. gada 10. novembris, T‑165/03 Vonier/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑343. un II‑1575. lpp., 78. punkts.
Staff case summary



Staff case summary

Kopsavilkums

1. Ierēdņi – Prasība – Iepriekšēja administratīva sūdzība – Termiņi

(Civildienesta noteikumu 90. un 91. pants)

2. Ierēdņi – Prasība – Prasība par zaudējumu atlīdzību, kas saistīta ar prasību atcelt tiesību aktu – Prasības atcelt tiesību aktu nepieņemamība, kas padara nepieņemamu prasību par zaudējumu atlīdzību

(Civildienesta noteikumu 90. un 91. pants)

3. Tiesvedība – Pieteikums par lietas ierosināšanu – Formas prasības

1. Civildienesta noteikumu 90. un 91. pantā paredzētie termiņi lūguma, sūdzības un prasības iesniegšanai ir absolūti, un to noteikšana nav lietas dalībnieku vai tiesas ziņā, jo tie ir ieviesti, lai nodrošinātu tiesisko situāciju skaidrību un noteiktību. Iespējamie izņēmumi vai atkāpes no šiem termiņiem ir interpretējami šauri. Tikai tas, ka pastāv jauni un būtiski fakti, var pamatot, ka tiek iesniegts lūgums pārskatīt lēmumu, kas nav ticis apstrīdēts termiņā. Turklāt pat to, ka prasītājs vēlāk atklāj apstākli, kas pastāvējis iepriekš, parasti, lai neapdraudētu tiesiskās drošības principu, nevar pielīdzināt jaunam faktam, kas varētu pamatot atkārtotu termiņu noteikšanu prasības iesniegšanai.

(skat. 34.–36. punktu)

Atsauces:

Tiesa: 1985. gada 15. maijs, 127/84 Esly /Komisija, Recueil , 1437. lpp., 10. punkts.

Pirmās instances tiesa: 1995. gada 21. februāris, T‑506/93 Moat /Komisija, Recueil FP , I‑A‑43. un II‑147. lpp., 28. punkts; 1997. gada 11. jūlijs, T‑16/97 Chauvin /Komisija, Recueil FP , I‑A‑237. un II‑681. lpp., 32. un 37. punkts; 1998. gada 28. maijs, T‑78/96 un T‑170/96 W /Komisija, Recueil FP , I‑A‑239. un II‑745. lpp., 68. punkts.

2. Ja prasījumiem par zaudējumu atlīdzību ir cieša saikne ar prasījumiem atcelt tiesību aktu, kas paši ir atzīti par nepieņemamiem, prasījumi par zaudējumu atlīdzību arī ir nepieņemami.

(skat. 49. punktu)

Atsauces:

Tiesa: 1981. gada 16. jūlijs, 33/80 Albini /Padome un Komisija, Recueil , 2141. lpp., 18. punkts.

Pirmās instances tiesa: 1993. gada 24. marts, T‑72/92 Benzler /Komisija, Recueil , II‑347. lpp., 21. un 22. punkts; 2005. gada 14. februāris, T‑406/03 Ravailhe /Reģionu komiteja, Krājums‑CDL, I‑A‑19. un II‑79. lpp., 62. punkts.

3. Lai prasība par zaudējumu atlīdzību būtu pieņemama, prasības pieteikumā ir jābūt norādītiem apstākļiem, kas ļauj noteikt prettiesiskumu, kurā prasītājs vaino iestādi, iemesliem, kuru dēļ tas uzskata, ka pastāv cēloņsakarība starp rīcību un kaitējumu, kas viņam esot nodarīts, kā arī šī kaitējuma raksturam un apmēram. Savukārt lūgumam, kura mērķis ir panākt, lai tiktu izmaksāta jebkāda atlīdzība, trūkst vajadzīgās precizitātes, un līdz ar to tas ir jāuzskata par nepieņemamu.

(skat. 51. punktu)

Atsauces:

Tiesa: 1971. gada 2. decembris, 5/71 Zuckerfabrik Schöppenstedt /Padome, Recueil , 975. lpp., 9. punkts.

Pirmās instances tiesa: 1998. gada 29. janvāris, T‑157/96 Affatato /Komisija, Recueil FP , I‑A‑41. un II‑97. lpp., 45. punkts.
CIVILDIENESTA TIESAS OTRĀS PALĀTAS PRIEKŠSĒDĒTĀJA RĪKOJUMS

2007. gada 24. maijā

Lieta F‑95/05 AJ

N

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

Juridiskā palīdzība

Priekšmets Prasība, ar kuru N lūdz piešķirt viņam juridisko palīdzību saskaņā ar Pirmās instances tiesas Reglamenta 94. pantu, kurš līdz Civildienesta tiesas Reglamenta spēkā stāšanas brīdim mutatis mutandis ir piemērojams Civildienesta tiesai, pamatojoties uz Padomes 2004. gada 2. novembra Lēmuma 2004/752/EK, Euratom, ar ko izveido Eiropas Savienības Civildienesta tiesu (OV L 333, 7. lpp.), 3. panta 4. punktu

Nolēmums N tiek piešķirta juridiskā palīdzība. Summa tiesāšanās izdevumu, kas radušies N no pieteikuma par juridisko palīdzību iesniegšanas dienas, apmērā tiks samaksāta advokātam, kurš sniedza juridisko palīdzību ieinteresētajai personai, pamatojoties uz attaisnojošiem dokumentiem un nepārsniedzot EUR 2000. I. Kletzlen ir iecelta par advokāti N pārstāvībai.

Kopsavilkums

Tiesvedība – Pieteikums par bezmaksas juridisko palīdzību – Atlīdzināmie izdevumi

(Pirmās instances tiesas Reglamenta 94. un 95. pants; Padomes Lēmuma 2004/752 3. panta 4. punkts)

No Pirmās instances tiesas Reglamenta 94. un 95. panta izriet, ka juridiskā palīdzība principā ir jāattiecina tikai uz tiesāšanas izdevumiem, kas radušies vai nu vienlaikus ar pieteikuma par juridisko palīdzību iesniegšanu vai pēc tā iesniegšanas. Ja nav īpašu apstākļu, ne minēto pantu tekstam, ne to garam neatbilst, kā arī labas tiesvedības interesēs nav tas, ka izdevumus, kas radušies pirms šī datuma, varētu segt ar atpakaļejošu spēku juridiskās palīdzības ietvaros. Ja ir izdevumi, kas ir radušies pirms pieteikuma par palīdzību iesniegšanas, ir jāpieņem, kamēr nav pierādīts pretējais, ka pieteikuma iesniedzējam nebija vajadzīga palīdzība, tādējādi viens no juridiskās palīdzības nosacījumiem nebija izpildīts.

(skat. 16. punktu)

Atsauces

Pirmās instances tiesa: 2006. gada 3. aprīlis, T‑49/04 AJ Hassan/Padome un Komisija, Krājumā nav publicēts, 21. punkts; 2006. gada 27. oktobris, T‑318/01 AJ Othman/Padome un Komisija, Krājumā nav publicēts, 31. punkts
EIROPAS SAVIENĪBAS CIVILDIENESTA TIESAS SPRIEDUMS

(pirmā palāta)

2016. gada 21. jūlijā

António Gaspar Pinto Ferreira

pret

Eiropas Komisiju

“Civildienests — Ierēdņi — Disciplinārsods — Civildienesta noteikumu IX pielikuma 9. panta 2. punkts — Ieturējums no pensijas summas — Neatļauta ārēja darbība — Pieteikuma iepriekšējas atļaujas saņemšanai neesamība”

Priekšmets

Prasība, kura celta saskaņā ar LESD 270. pantu, kas piemērojams EAEK līgumam atbilstoši tā 106.a pantam, un ar kuru António Gaspar Pinto Ferreira lūdz atcelt Eiropas Komisijas 2014. gada 16. decembra lēmumu, ar ko viņam kā disciplinārsods atbilstoši Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) IX pielikuma 9. panta 2. punktam ir piemērots ikmēneša ieturējums EUR 185 apmērā no viņa izdienas pensijas divpadsmit mēnešu laikposmā, sākot no dienas, kad viņam radās tiesības saņemt minēto pensiju, proti, no 2015. gada 1. novembra

Nolēmums

2014. gada 16. decembra lēmumu, ar kuru Eiropas Komisijas iecēlējinstitūcija noteica António Gaspar Pinto Ferreira Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu IX pielikuma 9. panta 2. punktā paredzēto sodu, atcelt. Eiropas Komisija sedz savus un atlīdzina A. G. Pinto Ferreira tiesāšanās izdevumus.

Kopsavilkums

Ierēdņi – Disciplinārie pasākumi – Sods – Tāda soda piemērošana aktīvā nodarbinātībā iesaistītam ierēdnim, kas ir paredzēts tikai ierēdņiem, kuri saņem izdienas pensiju vai invaliditātes pabalstu – Prettiesiskums (Civildienesta noteikumu IX pielikuma 9. panta 1. un 2. punkts) Ierēdņi – Civildienesta noteikumi – Civildienesta noteikumos paredzētu priekšrocību attiecināšana pēc analoģijas – Izslēgšana
Nopelnu novērtēšanas jomā vērtētājiem ir ļoti plaša rīcības brīvība un līdz ar to Savienības tiesai pārbaudes ietvaros ir tikai jāpārbauda, vai nav pieļauta kļūda faktos, acīmredzama kļūda vērtējumā un vai nav nepareizi izmantotas pilnvaras.

Atsauces

Civildienesta tiesa: spriedumi, 2009. gada 10. novembris, N/Parlaments, F‑93/08, EU:F:2009:151, 58. punkts, un 2015. gada 18. marts, Rajala/ITSB, F‑24/14, EU:F:2015:10, 41.–43. punkts un tajos minētā judikatūra.

Tāds akts kā atgūšanas plāns, lai uzlabotu profesionālo sniegumu, kas ir sagatavots ciešā saistībā ar novērtējuma ziņojumu, pēc tā satura un mērķa nav autonoms akts, kurš ir nodalāms no attiecīgā ierēdņa nopelnu vērtējuma, izņemot, ja ir pierādīts, ka tas ir ticis pieņemts ar mērķi, kas nav uzlabot šī ierēdņa profesionālo sniegumu, tādējādi ietekmējot viņa Civildienesta noteikumos paredzētās tiesības vai stāvokli.

Tādējādi, tā kā Civildienesta tiesa ir konstatējusi, ka novērtējuma ziņojums nav prettiesisks, atgūšanas plāns, kas ir sagatavots ciešā saistībā ar minēto ziņojumu, kā tāds nevar tikt kvalificēts kā nelabvēlīgs akts un līdz ar to par to nevar iesniegt ne sūdzību, ne prasību to atcelt.

(skat. 57., 58. un 61. punktu)
2004. gada Pārējo darbinieku nodarbinātības kārtībā nebija normas, ka paredzētu, ka pēc analoģijas jāpiemēro 2004. gada Civildienesta noteikumu 44. panta otrā daļa, kas būtu ļāvusi Savienības iestādēm piešķirt pagaidu darbiniekiem nākošo līmeni, kas paredzēts šajā normā tikai ierēdņiem.

Šāda piemērošana pēc analoģijas pagaidu ierēdņiem ir iespējama atbilstoši Civildienesta noteikumu normām, tikai sākot no 2014. gada 1. janvāra, kad stājās spēkā jaunais 2014. gada Pārējo darbinieku nodarbinātības kārtības 20. panta 4. punkts, kurš saskaņā ar ar Regulas Nr. 1023/2013 2. panta 13) punktu stājās spēkā 2013. gada 1. novembrī, aizstājot minētās 2004. gada Pārējo darbinieku nodarbinātības kārtības 20. panta 4. punktu.

Pat ja puses bija vienojušās pēc analoģijas piemērot 2004. gada Civildienesta noteikumu 44. panta otro daļu, līgumā paredzot pārbaudes laika nostrādāšanu un līgumā paredzētās piemaksas izmaksāšanu ieinteresētajai personai gadījumā, kad tā apmierinoši būs izpildījusi vadības pienākumus, 2004. gada Civildienesta noteikumu 44. panta otrajā daļā nav paredzēts, ka minēto pienākumu nepamierinošas izpildes gadījumā ieinteresēto personu jāpārceļ uz citu amatu, kurā nav jāveic vadība.

Šajā sakarā, piemērojot 2004. gada Pārējo darbinieku nodarbinātības kārtības 10. panta 1. punktu, minētais darba līgums un tā pielikumi ietilpst 2004. gada Civildienesta noteikumu 7. panta 1. punkta piemērošanas jomā.

Pat ja 2004. gada Civildienesta noteikumos, it paši to 7. pantā, nebija paredzēta skaidra iespēja ierēdni “iecelt citā amatā”, iestādēm ir plaša novērtējuma brīvība savu dienestu darbības organizēšanā atkarībā no tiem uzticētajiem uzdevumiem un to rīcībā esošā personāla iecelšanā amatā šo uzdevumu veikšanai, tomēr ar nosacījumu, ka, pirmkārt, šī iecelšana notiek dienesta interesēs un, otrkārt, ka ar to tiek ievērots nodarbinātības līdzsvars. No tā izriet, ka praksē lēmumi par iecelšanu citā amatā, tāpat kā par pārcelšanu, ir pakļauti attiecīgo ierēdņu tiesību un leģitīmo interešu aizsardzībai saskaņā ar Civildienesta noteikumu 7. panta 1. punktu.

(skat. 84., 85., 90., 92. un 93. punktu)

Atsauces

Pirmās instances tiesa: spriedums, 1996. gada 11. jūlijs, Aubineau/Komisija, T‑102/95, EU:T:1996:104, 27. punkts.

Civildienesta tiesa: spriedumi, 2007. gada 25. janvāris, Albuquerque/Komisija, F‑55/06, EU:F:2007:15, 55. punkts; 2014. gada 19. jūnijs, BN/Parlaments, F‑157/12, EU:F:2014:164, 45. un 46. punkts, un 2014. gada 10. septembris, Tzikas/AFE, F‑120/13 P, EU:F:2014:197, 91. punkts.
Attiecībā uz ierēdņa vai bijušā ierēdņa interesi celt prasību, lai atceltu karjeras attīstības ziņojumu, kas uz viņu attiecas, ir jānorāda, ka minētais ziņojums ir viņu tiešo priekšnieku pieņemts novērtējošs lēmums par to, kā novērtējamais ierēdnis ir pildījis tam uzticētos pienākumus, un par viņa uzvedību darbā konkrētajā laikposmā un ka neatkarīgi no tā lietderības nākotnē tas ir rakstveida un oficiāls pierādījums par ierēdņa veiktā darba kvalitāti. Šāds novērtējums nav vienkāršs konkrētajā laikposmā veikto pienākumu apraksts, bet tas ietver arī cilvēcisko īpašību, ko novērtējamā persona ir parādījusi savas profesionālās darbības veikšanā, vērtējumu. Tādēļ katram ierēdnim ir tiesības uz to, ka viņa darbs tiek oficiāli atzīts, pamatojoties uz pareizi un taisnīgi sagatavotu novērtējumu. Līdz ar to atbilstoši tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā ierēdnim katrā ziņā ir jāatzīst tiesības apstrīdēt par viņu sagatavoto karjeras attīstības ziņojumu tā satura dēļ vai tādēļ, ka tas nav sagatavots saskaņā ar Civildienesta noteikumos paredzētajām normām.

Šajā ziņā, tā kā novērtējuma ziņojumam ir būtiska loma ierēdņa karjeras virzībā, tas novērtētās personas intereses principā ietekmē tikai līdz brīdim, kad tā galīgi izbeidz dienesta attiecības, un tādēļ pēc šīs galīgās attiecību izbeigšanas ierēdņa celta prasība principā vairs nav pieņemama, izņemot, ja tiek pierādīts, ka pastāv īpaši apstākļi, ar ko ir attaisnojamas personiskas un pastāvošas intereses panākt, ka tiek atcelts attiecīgais ziņojums.

Novērtējamā ierēdņa intereses apstrīdēt savu novērtējuma ziņojumu tā satura dēļ katrā ziņā joprojām pastāv, ja viņa novērtējuma ziņojumā ir skaidri negatīvi vērtējumi par viņa sniegumu un uzvedību dienestā.

(skat. 44., 46. un 49. punktu)

Atsauces

Tiesa: rīkojums, 1999. gada 19. oktobris, N/Komisija, C‑21/99 P, EU:C:1999:508, 24. punkts, un spriedums, 2008. gada 22. decembris, Gordon/Komisija, C‑198/07 P, EU:C:2008:761, 43.–45. punkts.

Vispārējā tiesa: spriedums, 2011. gada 12. jūlijs, Komisija/Q, T‑80/09 P, EU:T:2011:347, 157. un 162. punkts.