ĢENERĀLADVOKĀTA MACEJA ŠPUNARA [MACIEJ SZPUNAR]

SECINĀJUMI,

sniegti 2022. gada 20. oktobrī ( 1 )

Lieta C‑291/21

Starkinvest SRL

(Tribunal de première instance de Liège (Ljēžas pirmās instances tiesa, Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Regula (ES) Nr. 655/2014 – Eiropas kontu apķīlāšanas rīkojuma procedūra – Apķīlāšanas rīkojuma izdošanas nosacījumi – Jēdzieni “nolēmums” un “nolēmums, ar kuru parādniekam liek maksāt kreditora prasījumu” – Tiesas nolēmums, ar kuru ir uzdots maksāt soda naudu par rīkojuma izbeigt prettiesisku darbību pārkāpumu

I. Ievads

1. Šī lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pamatā ir tiesvedība, kuras ietvaros atbilstoši Beļģijas tiesībām dibināta sabiedrība Starkinvest SRL lūdz atļauju veikt Eiropas konta apķīlāšanu summām, kas, iespējams, atrodas atbilstoši Īrijas tiesībām dibinātas sabiedrības bankas kontā Francijā.

2. Ar šo procedūru prasītāja pamatlietā vēlas nodrošināt prasījumu par soda naudu, kuru šai atbilstoši Īrijas tiesībām dibinātajai sabiedrībai būtu jāmaksā, pamatojoties uz Beļģijā pieņemtu tiesas nolēmumu, kurā tai ir noteikts pienākums izbeigt noteiktu rīcību, pretējā gadījumā paredzot soda naudu 2500 EUR par katru pārkāpumu.

3. Kā ir precizējusi Tiesa, Regula (ES) Nr. 655/2014 ( 2 ) paredz atšķirīgus nosacījumus Eiropas kontu apķīlāšanas rīkojuma (turpmāk tekstā – “EAPO”) izdošanai atkarībā no tā, vai kreditors jau ir vai nav izcelsmes dalībvalstī ieguvis dokumentu, ar kuru parādniekam liek maksāt kreditora prasījumu. Pirmajā gadījumā kreditoram ir jāpierāda tikai pasākuma steidzamība saistībā ar tūlītēja riska esamību, savukārt otrajā gadījumā tam ir arī jāpārliecina tiesa par fumus boni iuris ( 3 ).

4. Šajā lietā uzdotais jautājums ir par to, vai tāda kreditora rīcībā, kas ir ieguvis tiesas nolēmumu, ar kuru parādniekam piespriests maksāt soda naudu gadījumā, ja ir pārkāpts rīkojums izbeigt prettiesisku darbību, kas izdots ar šo nolēmumu, ir dokuments, kurš atbilst Regulā Nr. 655/2014 izvirzītajiem nosacījumiem, un vai tādējādi tas ir atbrīvots no pienākuma, ko ir prasīts izpildīt šajā otrajā gadījumā.

II. Atbilstošās tiesību normas

A. Savienības tiesības

5. Saskaņā ar Regulas Nr. 655/2014 4. panta 5. un 8. punktu: “5) “prasījums” ir prasījums samaksāt konkrētu naudas summu, kam ir iestājies termiņš, vai prasījums samaksāt nosakāmu naudas summu, kas izriet no darījuma vai notikuma, kurš jau ir norisinājies, ar noteikumu, ka šādu prasījumu var iesniegt tiesā; [..] 8) “nolēmums” ir jebkāds nolēmums, kas pieņemts dalībvalsts tiesā, neatkarīgi no tā, kā šo nolēmumu sauc, tostarp lēmums par izmaksu vai izdevumu noteikšanu, ko veic tiesas amatpersona”.

6. Šīs regulas 5. pantā “Pieejamība” ir paredzēts: “[EAPO] kreditoram ir pieejams šādās situācijās: a) pirms kreditors pret parādnieku kādā dalībvalstī uzsāk tiesvedību pēc būtības vai jebkurā tādas tiesvedības stadijā līdz brīdim, kad ir izdots nolēmums vai ir apstiprināts vai noslēgts tiesas izlīgums; b) pēc tam, kad kreditors ir dalībvalstī ieguvis nolēmumu, tiesas izlīgumu vai publisku aktu, kurā parādniekam liek maksāt kreditora prasījumu.”

7. Minētās regulas 7. pantā, kurā ir noteikti EAPO izdošanas nosacījumi, ir paredzēts: “1. Tiesa izdod [EAPO], ja kreditors ir iesniedzis pietiekamus pierādījumus, lai tiesa varētu pārliecināties, ka ir steidzami vajadzīgs aizsardzības pasākums [EAPO] veidā, jo bez šāda pasākuma pastāv reāls risks, ka kreditora prasījuma pret parādnieku turpmāka izpilde tiks kavēta vai padarīta būtiski sarežģītāka. 2. Gadījumos, kad kreditors vēl nav dalībvalstī ieguvis nolēmumu, tiesas izlīgumu vai publisku aktu, ar kuru parādniekam liek maksāt kreditora prasījumu, kreditors iesniedz arī pietiekamus pierādījumus, lai tiesa varētu pārliecināties, ka viņa prasījums pēc būtības pret parādnieku varētu tikt apmierināts.”

8. Regulas (ES) Nr. 1215/2012 ( 4 ) 55. pantā ir noteikts, ka “dalībvalstī pieņemts spriedums, kas kā sodu nosaka maksājumu, ir izpildāms uzrunātajā dalībvalstī vienīgi tad, ja izcelsmes tiesa ir galīgi noteikusi maksājuma summu”.

B. Beļģijas tiesības

9. Beļģijas tiesībās soda nauda ir reglamentēta Code judiciaire (Tiesu kodekss) ( 5 ) 1385.bis–1385.nonies pantā. Šīs tiesību normas izriet no convention Benelux de 1973 portant loi uniforme relative à l’astreinte (1973. gada Beniluksa konvencija par vienotu regulējumu attiecībā uz soda naudu) ( 6 ).

10. Saskaņā ar šī kodeksa 1385.bis pantu: “Tiesa pēc vienas puses pieteikuma var piespriest otrai pusei sprieduma par pamatprasību neizpildes gadījumā [..] samaksāt naudas summu, sauktu par soda naudu, neskarot pienākumu atlīdzināt zaudējumus, ja tādi ir radušies. [..]”

11. Saskaņā ar minētā kodeksa 1385.ter pantu: “Tiesa var noteikt samaksāt soda naudu vai nu kā vienreizēju maksājumu, vai kā maksājumu par attiecīgu laika vienību vai par katru pārkāpumu. Abos pēdējos minētajos gadījumos tiesa var noteikt arī maksimālo soda naudas maksājuma apmēru.”

12. Saskaņā ar tā paša kodeksa 1385.quater pantu izpildu dokuments, uz kuru pamatojoties var piedzīt soda naudu, ir tiesas nolēmums, ar kuru tā piespriesta, un tās saņēmējam pirms izpildes nav jāprasa noteikt soda naudas apmēru.

13. Soda naudas saņēmējam ir pienākums pierādīt, ka ir izpildīti nosacījumi tās piedzīšanai. Gadījumā, ja parādnieks soda naudas samaksas pienākumu apstrīd, minētajam saņēmējam ir jāpierāda apgalvotā pienākumu neizpilde. Tad izpildes tiesa vērtē, vai ir izpildīti soda naudas piedziņas nosacījumi.

III. Pamatlieta, prejudiciālie jautājumi un tiesvedība Tiesā

14. Ar 2013. gada 3. septembra spriedumu, ko tribunal de commerce de Liège (Ljēžas Komerclietu tiesa, Beļģija) pasludināja tiesvedībā starp Starkinvest un divām sabiedrībām (turpmāk tekstā – “2013. gada 3. septembra spriedums”) un kas vēlāk tika apstiprināts ar cour d’appel de Liège (Ljēžas apelācijas tiesa, Beļģija) 2015. gada 6. janvāra spriedumu (turpmāk tekstā – “2015. gada 6. janvāra spriedums”) ( 7 ), šīm divām sabiedrībām tika uzdots izbeigt tirgot Beniluksa teritorijā savas preces un pakalpojumus ar vārdisku preču zīmi “SOFT PARIS”, pretējā gadījumā nosakot soda naudu 2500 EUR par katru pārkāpumu ( 8 ).

15. 2021. gada 27. aprīlīStarkinvest lūdza izdot maksājuma rīkojumu par 86694,22 EUR, kurā iekļauta soda nauda 85000 EUR par laikposmu no 2021. gada 24. marta līdz 27. aprīlim.

16. Ar prasības pieteikumu, kas tribunal de première instance de Liège (Ljēžas pirmās instances tiesa, Beļģija) kancelejā iesniegts 2021. gada 3. maijā, Starkinvest lūdza atļauju veikt Eiropas konta apķīlāšanu 85000 EUR apmērā, apķīlājot visas summas, kas, iespējams, atrodas vienas no tiesvedībā iesaistītajām sabiedrībām, kuras juridiskā adrese ir Īrijā, kontos Francijā.

17. Iesniedzējtiesa uzsver, ka nolēmumā, ar kuru ir noteikts pienākums samaksāt soda naudu rīkojuma izbeigt prettiesisku darbību neizpildes gadījumā, nav norādīts precīzs šīs soda naudas apmērs. Līdz ar to pēc definīcijas šis apmērs šī nolēmuma pieņemšanas brīdī nav zināms.

18. Turklāt Beļģijas tiesībās ir paredzēts, ka nav nepieciešams noteikt soda naudas apmēru pirms apķīlāšanas. Kā izriet no attiecīgo personu sniegtās informācijas, rīkojuma izbeigt prettiesisku darbību neizpildi konstatē tikai tiesu izpildītājs. Līdz ar to saskaņā ar Beļģijas tiesībām, ja notiesājošais nolēmums ir izpildāms un izsniegts, tikai iebildumu procesā, kas vērsts pret apķīlāšanu, tiesa lemj tostarp par jautājumu, vai šī soda nauda ir jāmaksā, ņemot vērā uzliktos pienākumus.

19. Iesniedzējtiesai, kurai ir iesniegts pieteikums par EAPO, ir jāpārbauda, vai ir izpildīti Regulā Nr. 655/2014 paredzētie nosacījumi un prasības.

20. Iesniedzējtiesa atzīst, ka saskaņā ar Regulu Nr. 655/2014 ( 9 ) tāda kreditora situācija, kura rīcībā ir dokuments par prasījumu, kuru tas vēlas nodrošināt, piemēram, nolēmumu, tiesas izlīgumu vai publisku aktu, atšķiras no tāda kreditora situācijas, kuram šāda dokumenta nav.

21. Tieši šajā kontekstā iesniedzējtiesa pauž šaubas par Regulas Nr. 655/2014 interpretāciju.

22. Precīzāk, pirmām kārtām, tā kā “prasījums” Regulas Nr. 655/2014 4. panta 5. punktā ir definēts kā “prasījums samaksāt konkrētu naudas summu, kam ir iestājies termiņš, vai prasījums samaksāt nosakāmu naudas summu, kas izriet no darījuma vai notikuma, kurš jau ir norisinājies, ar noteikumu, ka šādu prasījumu var iesniegt tiesā”, iesniedzējtiesa jautā, vai soda naudu, kuras principiālo pamatu un pamatsummu nosaka tiesas nolēmumā, bet kuras apmērs mainās atkarībā no parādnieka saistību iespējamas neizpildes nākotnē, var uzskatīt par “prasījumu” šīs tiesību normas izpratnē.

23. Iesniedzējtiesa uzskata, ka apstiprinošas atbildes gadījumā nolēmumu, ar kuru tiek piespriesta soda nauda, varētu uzskatīt par nolēmumu, “[..] ar kuru parādniekam liek maksāt kreditora prasījumu” Regulas Nr. 655/2014 7. panta 2. punkta izpratnē. Tā norāda, ka, ja tas tā būtu, apķīlāšanas likumību pārbaudošajai tiesai, kura ir pilnvarota atļaut Eiropas konta apķīlāšanu, nebūtu nekādu pilnvaru attiecībā uz konkrētā prasījuma “šķietamības” (“apparence”) pārbaudi. Kā norāda šī tiesa, šāda pārbaude ļauj tiesai, kas izskata lietu, pārbaudīt, ka prasītā soda nauda patiešām ir maksājama, ka nav jāpiemēro iespējams noilgums un ka ir ievēroti visi procesuālie noteikumi.

24. Otrām kārtām, atsaucoties uz Regulas Nr. 1215/2012 55. pantu, iesniedzējtiesa, šķiet, vēlas vērst Tiesas uzmanību uz faktu, ka, lai arī saskaņā ar šo regulu nolēmums, ar kuru ir piespriesta soda nauda, ir izpildāms izcelsmes valstī, tas uzrunātajā dalībvalstī ir izpildāms vienīgi tad, ja izcelsmes tiesa ir galīgi noteikusi maksājuma summu ( 10 ). Šī tiesa jautā, vai tas attiecas arī uz Regulu Nr. 655/2014 tādējādi, ka, lai nolēmumu, ar kuru tiek piespriesta soda nauda, varētu kvalificēt kā “nolēmumu” šīs regulas 4. panta 8. punkta izpratnē, soda naudas apmēram ir jābūt noteiktam.

25. Šādos apstākļos tribunal de première instance de Liège (Ljēžas pirmās instances tiesa) ar 2021. gada 6. maija nolēmumu, kas Tiesā saņemts 2021. gada 7. maijā, nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai izsniegts tiesas nolēmums, ar kuru lietas dalībniekam tiek piespriests maksāt soda naudu rīkojuma izbeigt prettiesisku darbību pārkāpuma gadījumā, ir uzskatāms par nolēmumu, ar kuru parādniekam liek maksāt kreditora prasījumu, [Regulas Nr. 655/2014] 7. panta 2. punkta izpratnē? 2) Vai tiesas nolēmums, ar kuru lietas dalībniekam tiek piespriests maksāt soda naudu, lai gan tas ir izpildāms izcelsmes valstī, ietilpst jēdzienā “nolēmums” [Regulas Nr. 655/2014] 4. panta izpratnē, ja summa nav galīgi noteikta saskaņā ar [Regulas Nr. 1215/12] 55. pantu?”

26. Rakstveida apsvērumus iesniedza Starkinvest, Beļģijas un Nīderlandes valdības, kā arī Komisija. Starkinvest, Beļģijas valdība un Komisija bija pārstāvētas tiesas sēdē, kas notika 2022. gada 16. jūnijā.

IV. Juridiskā analīze

27. Pirmais prejudiciālais jautājums ir par to, vai tiesas nolēmums, ar kuru pusei ir piespriests maksāt soda naudu rīkojuma izbeigt prettiesisku darbību pārkāpuma gadījumā, ir “nolēmums, [..] ar kuru parādniekam liek maksāt kreditora prasījumu” Regulas Nr. 655/2014 7. panta 2. punkta izpratnē, un otrais jautājums ir par to, vai šis tiesas nolēmums ietilpst jēdzienā “nolēmums”, kā tas ir definēts šīs regulas 4. panta 8. punktā.

28. Šķiet, piemērotāk būtu vai nu mainīt prejudiciālo jautājumu secību, kā to ierosina Beļģijas valdība, vai arī tos izskatīt kopā, kā to ierosina Nīderlandes valdība. Es atbalstu šo otro priekšlikumu.

29. Proti, Tiesas sniegtā atbilde uz prejudiciālajiem jautājumiem ļaus iesniedzējtiesai noteikt pārbaudes, kas tai jāveic, lai izdotu EAPO, apjomu.

30. Šajā ziņā no Regulas Nr. 655/2014 17. panta 1. punkta izriet, ka tiesai, kurā ir iesniegts pieteikums par EAPO, ir jāpārbauda, vai ir izpildīti šajā regulā noteiktie nosacījumi un prasības. Šajā kontekstā ir jāuzsver, ka abi prejudiciālie jautājumi attiecas uz vienu un to pašu šīs pārbaudes aspektu, proti, jautājumu, vai valsts tiesa, kurā ir iesniegts pieteikums par EAPO, var tostarp pārbaudīt tā prasījuma pastāvēšanu un summu, ko kreditors vēlas nodrošināt ar aizsardzības pasākumu.

31. Turklāt saskaņā ar Regulu Nr. 655/2014 tas, ka kreditors ir ieguvis “nolēmumu” šīs regulas 4. panta 8. punkta izpratnē, kāds ir otrajā prejudiciālajā jautājumā minētais gadījums, – attiecībā uz šo tiesas, kas izskata lietu, veiktās pārbaudes aspektu – būtiski nemaina šī kreditora situāciju salīdzinājumā ar tāda kreditora situāciju, kura rīcībā nav neviena nolēmuma. Proti, saskaņā ar minētās regulas 7. panta 2. punktu kreditora situācija atšķiras tikai tad, ja tas ir ieguvis “nolēmumu, [..] ar kuru parādniekam liek maksāt kreditora prasījumu”, kāds ir pirmajā prejudiciālajā jautājumā minētais gadījums.

32. Līdz ar to ir jāuzskata, ka ar abiem prejudiciālajiem jautājumiem, kas ir jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas Nr. 655/2014 7. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka izsniegts tiesas nolēmums, ar kuru parādniekam tiek piespriests maksāt soda naudu rīkojuma izbeigt prettiesisku darbību pārkāpuma gadījumā, ir “nolēmums, [..] ar kuru parādniekam liek maksāt kreditora prasījumu” šīs tiesību normas izpratnē, un tātad, ka tiesa, kurā ir iesniegts pieteikums par EAPO, ar kuru kreditors vēlas nodrošināt prasījuma, kas attiecas uz šo soda naudu, samaksu, nevar pārbaudīt šī prasījuma pastāvēšanu un summu.

A. Ieinteresēto personu nostājas

33. Starkinvest ir vienīgā, kas apgalvo, ka uz abiem prejudiciālajiem jautājumiem ir jāatbild apstiprinoši.

34. No tās rakstveida apsvērumiem attiecībā uz pirmo prejudiciālo jautājumu izriet, ka Starkinvest ieskatā prasījums, ko veido soda nauda, ir “prasījums” Regulas Nr. 655/2014 4. panta 5. punkta izpratnē. Tā norāda, ka soda naudas summa ir skaidri nosakāma un izriet no jau notikuša notikuma, proti, no rīkojuma izbeigt prettiesisku darbību pārkāpuma noteiktā laikposmā, ņemot vērā, ka šī summa ir kļuvusi nosakāma ar 2015. gada 6. janvāra spriedumu.

35. Attiecībā uz otro prejudiciālo jautājumu Starkinvest apgalvo, pirmkārt, ka EAPO ir nevis izpildes pasākums, bet gan aizsardzības pasākums, kas tiek prasīts, lai nodrošinātu valsts tiesas pasludinātā nolēmuma vēlāku faktisku izpildi. Starkinvest uzskata, ka Regula Nr. 655/2014 ir piemērojama posmā pirms izpildes un to nevar interpretēt, ņemot vērā Regulu Nr. 1215/2012.

36. Otrkārt, Starkinvest apgalvo, ka Regulas Nr. 1215/2012 55. pantu praktiski nav iespējams piemērot aizsardzības pasākuma stadijā, jo Beļģijas tiesībās kreditoram nav paredzētas tiesības iesniegt prasību vai pārsūdzību, kas tam ļautu panākt, ka tiek noteikts soda naudas apmērs.

37. Nīderlandes valdība norāda, ka saskaņā ar Regulas Nr. 655/2014 48. panta b) punktu šī tiesību norma neskar Regulu Nr. 1215/2012. Šī valdība uzskata, ka Eiropas kontu apķīlāšana ietilpst arī šīs pēdējās minētās regulas piemērošanas jomā, jo tā ir piemērojama civillietās un komerclietās. Tādējādi minētā valdība apgalvo, ka, tā kā Regulā Nr. 655/2014 ir atsauce uz “nolēmumu, [..] ar kuru parādniekam liek maksāt kreditora prasījumu”, šis formulējums ir jāinterpretē, ņemot vērā Regulas Nr. 1215/2012 55. pantu. Tā uzskata, ka no šīs interpretācijas izriet, ka nolēmums, ar kuru piespriež soda naudu par rīkojuma izbeigt prettiesisku darbību iespējamiem pārkāpumiem nākotnē, nav šāds “nolēmums, [..] ar kuru parādniekam liek maksāt kreditora prasījumu”.

38. Savos rakstveida apsvērumos par otro prejudiciālo jautājumu Beļģijas valdība atgādina, ka Tiesa jau ir precizējusi, ka dokumentam ir jābūt izpildāmam izcelsmes dalībvalstī, lai kreditors, kurš ir to ieguvis, varētu atsaukties uz Regulas Nr. 655/2014 7. panta 2. punktu ( 11 ). Tā uzskata, ka šis precizējums būtu jālasa kopsakarā ar Regulas Nr. 1215/2012 39. un 55. pantu. Beļģijas valdība uzskata, ka tiesas nolēmums, ar kuru pusei tiek piespriests maksāt soda naudu galvenā pienākuma neizpildes gadījumā, lai arī nav noteikts soda naudas apmērs, nav “nolēmums” Regulas Nr. 655/2014 4. panta 8. punkta izpratnē.

39. Attiecībā uz pirmo prejudiciālo jautājumu Beļģijas valdība papildus uzsver, ka soda nauda ir sods, kurš papildina piespriesto galveno pienākumu rīkoties vai atturēties no rīcības un kura mērķis ir nodrošināt šī galvenā pienākuma izpildi. Minētā galvenā pienākuma neizpilde tomēr ir notikums, kas pēc definīcijas vēl nav noticis brīdī, kad tiek pieņemts nolēmums, ar kuru pusei tiek piespriests maksāt soda naudu galvenā pienākuma neizpildes gadījumā.

40. Turklāt šī valdība uzskata, ka tiesas nolēmums, ar kuru tiek piespriests maksāt soda naudu rīkojuma izbeigt prettiesisku darbību pārkāpuma gadījumā, nav nolēmums, ar kuru parādniekam liek maksāt kreditora prasījumu, jo tiesvedību, kurā pieņemts šis tiesas nolēmums, nevar uzskatīt par “tiesvedīb[u], kuras mērķis ir iegūt attiecīgā prasījuma izpildu dokumentu” Regulas Nr. 655/2014 13. apsvēruma izpratnē. Minētā valdība apgalvo, ka notiesājoša nolēmuma, kura neizpildes gadījumā paredzēta soda nauda, priekšmets ir nevis pats soda naudas prasījums, bet gan pienākums rīkoties vai atturēties no rīcības.

41. Nepiedāvājot mainīt prejudiciālo jautājumu secību, Komisija norāda, ka, lai gan nolēmums, ar kuru parādniekam sprieduma par pamatprasību neizpildes gadījumā tiek piespriests maksāt soda naudu, ir “nolēmums” Regulas Nr. 655/2014 4. panta 8. punkta izpratnē (otrais prejudiciālais jautājums), tomēr šāds nolēmums nav “nolēmums, [..] ar kuru parādniekam liek maksāt kreditora prasījumu” šīs regulas 7. panta 2. punkta izpratnē (pirmais prejudiciālais jautājums).

B. Izvērtējums

1. Ievada apsvērumi

42. Lai kreditors tiktu atbrīvots no pienākuma pārliecināt tiesu, kurā iesniegts pieteikums par EAPO, par fumus boni iuris, saskaņā ar Regulas Nr. 655/2014 7. panta 2. punktu ir vajadzīgs, lai šī kreditora rīcībā būtu “nolēmums, [..] ar kuru parādniekam liek maksāt kreditora prasījumu”. Šīs regulas 5. panta b) punktā ir izmantots tas pats formulējums.

43. Līdz ar to, lai sniegtu lietderīgu atbildi uz prejudiciālajiem jautājumiem, ir jānosaka, vai kreditora rīcībā ir nolēmums, ar kuru parādniekam tiek prasīts samaksāt tā “prasījumu”, ja tam ir tiesas nolēmums, kurā ir noteikta soda naudas par katru šajā nolēmumā noteiktā rīkojuma izbeigt prettiesisku darbību pārkāpumu pamatsumma.

44. Šķiet, ka iesniedzējtiesas šaubu pamatā ( 12 ) ir Regulas Nr. 655/2014 4. panta 5. punktā ietvertā jēdziena “prasījums” definīcija.

45. Šī definīcija sastāv no divām daļām, kas attiecas uz dažādām hipotēzēm, proti, hipotēzi par prasījumu, kas ir “prasījums samaksāt konkrētu naudas summu, kam ir iestājies termiņš” (definīcijas pirmā daļa), un hipotēzi par prasījumu, kas ir “prasījums samaksāt nosakāmu naudas summu, kas izriet no darījuma vai notikuma, kurš jau ir norisinājies, ar noteikumu, ka šādu prasījumu var iesniegt tiesā” (definīcijas otrā daļa).

46. Pirmām kārtām un attiecībā uz šīs definīcijas pirmo daļu rodas jautājums, vai tiesas nolēmums, kurā noteikta soda naudas par katru šajā nolēmumā noteiktā rīkojuma izbeigt prettiesisku darbību pārkāpumu pamatsumma, ir nolēmums, ar kuru parādniekam liek maksāt noteikta apmēra naudas summu, kam ir iestājies termiņš.

47. Manā ieskatā šajā lietā tas tā nav.

48. Tādā tiesas nolēmumā kā 2013. gada 3. septembra spriedums vai 2015. gada 6. janvāra spriedums, kurā ir noteikta soda naudas pamatsumma, nav noteikta summa, kas parādniekam ir jāmaksā kreditoram. Pēdējā minētā summa tiesas nolēmuma pieņemšanas brīdī pat nav zināma un ir atkarīga no notikumiem, kas norisinās pēc tā pieņemšanas. Taču Beļģijas tiesībās minētā summa tiek noteikta, pamatojoties uz tiesu izpildītāja konstatējumiem ( 13 ), kas izdarīti pēc jebkura tiesas nolēmuma pieņemšanas.

49. Otrām kārtām, attiecībā uz minētās definīcijas otro daļu rodas jautājums, vai, lai uzskatītu, ka kreditora rīcībā ir nolēmums, ar kuru parādniekam liek maksāt tā prasījumu, pietiek ar to, ka summa, ko kreditors vēlas nodrošināt ar EAPO, ir “nosakāma” Regulas Nr. 655/2014 4. panta 5. punktā sniegtās definīcijas otrās daļas izpratnē.

50. Vispirms ir jānoskaidro, vai termins “prasījums”, kas izmantots formulējumā “nolēmums, [..] ar kuru parādniekam liek maksāt kreditora prasījumu”, ir jāinterpretē arī šīs definīcijas otrās daļas izpratnē, saskaņā ar kuru prasījums ir “prasījums samaksāt nosakāmu naudas summu, kas izriet no darījuma vai notikuma, kurš jau ir norisinājies, ar noteikumu, ka šādu prasījumu var iesniegt tiesā”.

51. Sniedzot atbildi uz šo jautājumu tiesas sēdē, Starkinvest un Komisija norādīja, ka šis termins ir jāinterpretē Regulas Nr. 655/2014 4. panta 5. punktā sniegtās definīcijas otrās daļas izpratnē ( 14 ), savukārt Beļģijas valdība norādīja, ka minētais termins ir jāinterpretē tikai šīs definīcijas pirmās daļas izpratnē.

52. Jānorāda, ka Regulā Nr. 655/2014 termins “prasījums” ir lietots vairākkārt un dažādos kontekstos.

53. Principā vienā tiesību aktā jēdzienam ir jābūt vienai un tai pašai nozīmei neatkarīgi no konteksta, kādā tas parādās šajā tiesību aktā. Atbilstoši šai loģikai ir pamats uzskatīt, ka vienā un tajā pašā Savienības tiesību aktā lietoto vienu un to pašu jēdzienu nozīme ir identiska ( 15 ).

54. Šajā ziņā, pirmkārt, kā izriet no Regulas Nr. 655/2014 1. panta 1. punkta, EAPO liedz apdraudēt kreditora “prasījuma” turpmāku izpildi ( 16 ). Līdz ar to EAPO vienmēr ir jāattiecas uz “prasījumu” šīs regulas 4. panta 5. punkta izpratnē un šajā kontekstā šī jēdziena definīcijas abas daļas ir pilnībā piemērojamas.

55. Tomēr, otrkārt, ņemot vērā “prasījuma”, kā tas definēts šī jēdziena definīcijas otrajā daļā, īpašības, šķiet apšaubāmi, ka šī definīcijas daļa ir atbilstīga, ja kreditors vēlas atsaukties uz nolēmumu, kurā ir noteikta soda naudas pamatsumma, lai tiktu atbrīvots no pienākuma pārliecināt tiesu, kurā iesniegts pieteikums par EAPO, par fumus boni iuris.

56. Tādēļ šīs īpašības ir jāizvērtē, ņemot vērā Regulā Nr. 655/2014 noteiktās prasības gadījumos, kad kreditors ir atbrīvots no pienākuma pārliecināt tiesu par [prasījuma] fumus boni juris. Šīs prasības attiecas, pirmkārt, uz nepieciešamību nolēmumā, ko šis kreditors ir ieguvis, precīzi noteikt tā prasījuma summu, kuru minētais kreditors vēlas nodrošināt ar EAPO, un, otrkārt, uz nepieciešamību iegūt šo nolēmumu tādas tiesvedības ietvaros, kas attiecas uz šo prasījumu.

2. Par nepieciešamību precīzi noteikt tā prasījuma summu, kuru kreditors vēlas nodrošināt ar EAPO

57. Lai prasījuma tiesības atbilstu Regulas Nr. 655/2014 4. panta 5. punktā ietvertās jēdziena “prasījums” definīcijas otrajā daļā paredzētajām īpašībām, pietiek ar to, ka šīs tiesības attiecas uz “nosakāmas” naudas summas samaksu.

58. Kā tiesas sēdē argumentēja Beļģijas valdība, formulējums “nolēmums, [..] ar kuru parādniekam liek maksāt kreditora prasījumu”, kas ir ietverts gan Regulas Nr. 655/2014 5. panta b) punktā, gan 7. panta 2. punktā, ir jālasa kopsakarā ar šīs regulas 8. panta 2. punkta g) apakšpunkta ii) punktu.

59. Turpinot šo argumentu, no Regulas Nr. 655/2014 8. panta 2. punkta g) apakšpunkta ii) punkta ( 17 ), lasot to kopsakarā ar tās 12. apsvērumu ( 18 ), izriet, ka kreditors var lūgt, lai EAPO tiktu izdots par “[tā] pamatprasījuma summ[u], kā noteikts nolēmumā” vai par “tās daļu”. Tāpat šīs regulas 6. panta 3. punktā ir paredzēts, ka “gadījumos, kad kreditors jau ir ieguvis nolēmumu [..], jurisdikcija izdot [EAPO] par prasījumu, kas norādīts nolēmumā [..], ir tās dalībvalsts tiesām, kurās ir pieņemts nolēmums [..]” ( 19 ).

60. Ievērojot šo loģiku, saskaņā ar norādēm veidlapā, kas ir jāizmanto ( 20 ) gatavojot pieteikumu par EAPO ( 21 ), kreditors, kura rīcībā ir dokuments, ar ko parādniekam liek maksāt kreditora prasījumu, atbilstoši šīs veidlapas 8. iedaļai – papildus informācijai par dokumentu – norāda apķīlājamo summu, kura ir vai nu dokumentā norādītā summa, proti, “ar nolēmumu noteiktā pamatsumma”, vai arī mazāka summa ( 22 ). Turklāt minētajā veidlapā ir precizēts, ka “summa, [attiecībā uz kuru tiek lūgts izdot EAPO], parasti ir summa, kas norādīta nolēmumā”.

61. Šajā lietā vienīgā summa, kas ir norādīta tiesas nolēmumā, uz kuru atsaucas Starkinvest, ir pamatsumma par katru rīkojuma izbeigt prettiesisku darbību pārkāpumu ( 23 ). Summa, kas atbilst vairākkārtējai soda naudas par katru rīkojuma izbeigt prettiesisku darbību pārkāpumu pamatsummai, ko šī sabiedrība vēlas nodrošināt ar EAPO, tātad noteikti ir lielāka par jebkuru summu, ko var uzskatīt par summu, kura ir “noteikta” šajā tiesas nolēmumā. Taču Regulā Nr. 655/2014 ir paredzēts, ka EAPO var izdot par nolēmumā noteikto pamatprasījuma summu vai par mazāku summu.

62. Vēl svarīgāk ir tas, ka, lai arī teorētiski tā ir “nosakāma”, summa, kas atbilst vairākkārtējai soda naudas par katru rīkojuma izbeigt prettiesisku darbību pārkāpumu pamatsummai, nav noteikta tiesas nolēmumā, ar kuru ir izdots šis rīkojums. Šī summa arī nav noteikta ar šo tiesas nolēmumu, un tā tajā nav norādīta.

63. Tādējādi tiesas nolēmumam, uz kuru kreditors plāno atsaukties, lai saskaņā ar Regulas Nr. 655/2014 7. panta 2. punktu tiktu atbrīvots no pienākuma pārliecināt tiesu, kurā iesniegts pieteikums par EAPO, par fumus boni iuris, ir jāattiecas nevis uz prasījumu samaksāt nosakāmu naudas summu, bet gan uz šajā nolēmumā precīzi noteiktu summu. Taču tā tas nav gadījumā, kad runa ir par tiesas nolēmumu, ar kuru parādniekam tiek piespriests maksāt soda naudu gadījumā, ja tas neievēro ar šo nolēmumu noteiktu rīkojuma izbeigt prettiesisku darbību.

3. Par nepieciešamību iegūt nolēmumu tiesvedībā par attiecīgo prasījumu

64. Pat ja būtu vēlme terminu “prasījums” formulējumā “nolēmums, [..] ar kuru parādniekam liek maksāt kreditora prasījumu” interpretēt Regulas Nr. 655/2014 4. panta 5. punktā ietvertās definīcijas otrās daļas izpratnē, būtu jāņem vērā, ka saskaņā ar šo definīcijas daļu prasījumam ir jāizriet no “darījuma” vai “notikuma, kurš jau ir norisinājies”.

65. Tiesas sēdē Beļģijas valdība norādīja, ka šīs termina “prasījums” definīcijas otrā daļa var attiekties tikai uz prasījumiem, kas izriet no tādiem notikumiem kā “darījums” vai “notikums, kurš jau ir norisinājies”, kas ir notikuši pirms tāda tiesas nolēmuma pieņemšanas (“[prasījums, kuru var] iesniegt tiesā”), uz kuru kreditors plāno atsaukties, lai tiktu atbrīvots no pienākuma pārliecināt tiesu, kurā iesniegts pieteikums par EAPO, par fumus boni iuris.

66. Attiecībā uz doktrīnu, tajā valda uzskats, ka minētās “prasījuma” definīcijas otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka termins “darījums” attiecas uz līgumiem vai komerciālām darbībām, kas var izraisīt līgumisko atbildību, bet termins “notikums, kurš jau ir norisinājies” attiecas uz deliktiem, kas izraisa ārpuslīgumisko atbildību ( 24 ). Šādu interpretāciju apstiprina Regulas Nr. 655/2014 12. apsvērums, saskaņā ar kuru “[vajadzētu būt iespējai EAPO izmantot attiecībā uz] prasījumiem, kam vēl nav iestājies termiņš, ja šādi prasījumi izriet no darījuma vai notikuma, kurš jau ir norisinājies, un to summu var noteikt, tostarp prasījumiem saistībā ar neatļautu darbību, deliktu vai kvazideliktu un civilprasībām par zaudējumu atlīdzināšanu vai restitūciju, kuru pamatā ir kriminālsodāma darbība” ( 25 ).

67. Šajā ziņā soda nauda par rīkojuma izbeigt prettiesisku darbību, kas noteikts ar tiesas nolēmumu, neizpildi netiek noteikta pirms šī nolēmuma. Proti, pats rīkojums izbeigt prettiesisku darbību ir izdots ar minēto nolēmumu. Līdz ar to tas nozīmē, ka tiesa, kas ir pasludinājusi attiecīgo tiesas nolēmumu, nav izvērtējusi notikumus, par kuriem šī soda nauda ir jāmaksā.

68. Šajā kontekstā ir jānorāda, ka, nošķirot tāda kreditora situāciju, kam ir jāpārliecina tiesa, kurā iesniegts pieteikums par EAPO, par savas prasības pamatotību pēc būtības, no tāda kreditora situācijas, kuram ir dokuments, kas viņu atbrīvo no šī pienākuma, Regulas Nr. 655/2014 5. pantā pirmā situācija ir aprakstīta kā situācija, kurā atrodas kreditors, pirms tas “pret parādnieku kādā dalībvalstī uzsāk tiesvedību pēc būtības”, un “jebkurā tādas tiesvedības stadijā līdz brīdim, kad ir izdots nolēmums” ( 26 ). No tā izriet, ka, lai varētu atrasties otrajā situācijā, kreditoram ir jābūt dokumentam, kas iegūts šādas tiesvedības pēc būtības rezultātā.

69. Lai gan jēdzienam “tiesvedība pēc būtības” ir plašs tvērums ( 27 ), Regulas Nr. 655/2014 13. apsvērumā tomēr ir precizēts, ka, lai tiesvedība būtu ietverta šajā jēdzienā, tās mērķim ir jābūt iegūt attiecīgā prasījuma izpildu dokumentu ( 28 ).

70. Tādējādi tam ir jābūt prasījumam, kas ir pārbaudīts tiesvedībā pēc būtības, kurai beidzoties ir izvērtēta tā pamatotība, proti, prasījums jau ir ticis iesniegts tiesā. Līdz ar to nepietiek ar to, ka runa ir par prasījumu, kuru var iesniegt tiesā, kā tas ir paredzēts Regulas Nr. 655/2014 4. panta 5. punktā ietvertās jēdziena “prasījums” definīcijas otrajā daļā. Šī iemesla dēļ saskaņā ar šīs regulas 7. panta 2. punkta loģiku, ja kreditors jau ir ieguvis dokumentu, vairs nav jāpārbauda prasījuma, uz kuru šis dokuments attiecas, pamatotība.

71. Atbilstoši šai loģikai doktrīnā, atsaucoties uz Regulas Nr. 655/2014 13. apsvērumā ietverto precizējumu, ir norādīts, ka tiesvedībām, kuru mērķis nav iegūt izpildu dokumentu, ar kuru parādniekam liek maksāt naudas prasījumu, ko ir paredzēts aizsargāt ar EAPO, nav jāietilpst jēdzienā “tiesvedība pēc būtības”. Saskaņā ar šādu doktrīnas interpretāciju “pagaidu un aizsardzības pasākumi, kuru mērķis ir iegūt pierādījumus, lēmumi par līdzekļu iesaldēšanu un līdzvērtīgi valsts pasākumi, piemēram, frankofonajās tiesību sistēmās paredzētā apķīlāšana”, tātad ir jāizslēdz no šī jēdziena piemērošanas jomas ( 29 ).

72. Tāpat arī soda nauda, kas noteikta rīkojuma izbeigt prettiesisku darbību pārkāpuma gadījumā, nav attiecīgs prasījums, par kuru ir tiesas nolēmums, ar ko ir izdots šis rīkojums.

73. Proti, tā kā soda nauda ir jāmaksā par rīkojuma izbeigt prettiesisku darbību neizpildi, prasījums nepastāv brīdī, kad tiek pieņemts tiesas nolēmums, ar kuru tā tiek piespriesta. A fortiori, tiesa, kas ir pasludinājusi šo tiesas nolēmumu, nav pārbaudījusi, vai un par kādiem pārkāpumiem soda nauda ir jāmaksā. Līdz ar to soda nauda, kas noteikta rīkojuma izbeigt prettiesisku darbību neizpildes gadījumā, nav prasījums, kas ir tās tiesvedības pamatā, kurā ir pasludināts tiesas nolēmums, ar ko tiek noteikta šī soda nauda ( 30 ). Tādēļ kreditors nevar atsaukties uz šo tiesas nolēmumu, lai saskaņā ar Regulas Nr. 655/2014 7. panta 2. punktu tiktu atbrīvots no pienākuma pārliecināt tiesu, kurā iesniegts pieteikums par EAPO, par prasījuma, kas attiecas uz soda naudu, fumus boni iuris.

74. Šādu Regulas Nr. 655/2014 7. panta 2. punkta interpretāciju apstiprina šīs regulas sistēmiskā un teleoloģiskā interpretācija, no kuras izriet, ka tās mērķis ir izveidot līdzsvaru starp kreditora interesēm un parādnieka interesēm.

4. Par līdzsvaru starp kreditora interesēm un parādnieka interesēm

75. Kā apstiprināts Regulas Nr. 655/2014 14. apsvērumā, EAPO izdošanas nosacījumiem būtu jānodrošina atbilstošs līdzsvars starp kreditora interesēm iegūt EAPO un parādnieka interesēm novērst šī rīkojuma ļaunprātīgu izmantošanu. Šāds līdzsvars būtu apdraudēts, ja tiktu izmantota interpretācija, saskaņā ar kuru tiesas nolēmums, ar kuru parādniekam tiek piespriests maksāt soda naudu rīkojuma izbeigt prettiesisku darbību pārkāpuma gadījumā, ir “nolēmums, [..] ar kuru parādniekam liek maksāt kreditora prasījumu” Regulas Nr. 655/2014 7. panta 2. punkta izpratnē.

76. Proti, kā norāda iesniedzējtiesa, ja tiktu izmantota šī interpretācija, tas nozīmētu, ka tiesai, kurā iesniegts pieteikums par EAPO, ar kuru kreditors vēlas nodrošināt ar šo soda naudu saistīto prasījumu, tiktu liegtas jebkādas pilnvaras pārbaudīt norādītā prasījuma šķietamību. Ja kreditors iesniedz pietiekamus pierādījumus, lai pārliecinātu tiesu, kurā ir iesniegts pieteikums par EAPO, ka ir steidzami vajadzīgs aizsardzības pasākums, šai tiesai ir pienākums izdot šī kreditora lūgto EAPO.

77. Turklāt šādā gadījumā parādnieks nevarētu panākt norādītā prasījuma “šķietamības” pārbaudi.

78. Regulas Nr. 655/2014 33. un 34. pantā ir paredzēti tiesiskās aizsardzības līdzekļi pret EAPO un pret šī rīkojuma izpildi. Šie tiesiskās aizsardzības līdzekļi ir izsmeļoši. Tādējādi parādnieks nevar izraisīt EAPO atsaukumu ne ar prasību, kas pamatota ar valsts tiesību normām, ne arī citu iemeslu dēļ, kas nav paredzēti šajā regulā.

79. Regulā Nr. 655/2014 parādniekam nav paredzēta iespēja apgalvot, ka summa, kuru kreditors ir vēlējies nodrošināt ar EAPO, kas balstās uz nolēmumu, ar kuru parādniekam tiek prasīts samaksāt šo prasījumu, nav jāmaksā.

80. Tā kā nav neviena nolēmuma pēc būtības, kurā būtu precizēts, ka kreditoram ir tiesības pieprasīt vairākkārtēju soda naudas pamatsummu, parādnieks izcelsmes dalībvalstī nevar izraisīt šāda nolēmuma atcelšanu, lai pēc tam varētu atsaukties uz Regulas Nr. 655/2014 33. panta 1. punkta g) apakšpunktā paredzēto tiesiskās aizsardzības līdzekli ( 31 ).

81. Šādos apstākļos prasība noteikt soda naudas apmēru pirms EAPO izdošanas varētu būt pamatota ar atbilstoša līdzsvara, kas ir jāsaglabā starp kreditora interesēm un parādnieka interesēm, ievērošanu. Jānorāda, ka Tiesa ir izmantojusi šo argumentāciju atšķirīgā kontekstā, kas attiecas uz regulu, kurā, tāpat kā Regulā Nr. 655/2014, nav paredzēta Regulas Nr. 1215/2012 55. pantam līdzvērtīga tiesību norma ( 32 ).

82. Pilnības labad ir jāprecizē, ka secinājums, saskaņā ar kuru izsniegts tiesas nolēmums, ar kuru parādniekam tiek piespriests maksāt soda naudu rīkojuma izbeigt prettiesisku darbību pārkāpuma gadījumā, nav “nolēmums, [..] ar kuru parādniekam liek maksāt kreditora prasījumu”, un tas neatbrīvo kreditoru no pienākuma pārliecināt tiesu, kurā iesniegts pieteikums par EAPO, par [prasījuma] fumus boni iuris, nenozīmē, ka šim tiesas nolēmumam nav nekādas nozīmes attiecībā uz kreditoru.

83. Kreditors savam pieteikumam par EAPO var pievienot minēto tiesas nolēmumu kopā ar tiesu izpildītāja dokumentiem, kuros pēdējais minētais konstatē rīkojuma izbeigt prettiesisku darbību neizpildi, lai mēģinātu pārliecināt tiesu, kurā ir iesniegts pieteikums, par tā prasījuma attiecībā uz soda naudu pamatotību.

V. Secinājumi

84. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, iesaku Tiesai uz tribunal de première instance de Liège (Ljēžas pirmās instances tiesa, Beļģija) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi: Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 655/2014 (2014. gada 15. maijs), ar ko izveido Eiropas kontu apķīlāšanas rīkojuma procedūru, lai atvieglotu pārrobežu parādu piedziņu civillietās un komerclietās, 7. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka izsniegts tiesas nolēmums, ar kuru parādniekam tiek piespriests maksāt soda naudu rīkojuma izbeigt prettiesisku darbību pārkāpuma gadījumā, nav “nolēmums, [..] ar kuru parādniekam liek maksāt kreditora prasījumu” šīs tiesību normas izpratnē, līdz ar to tiesai, kurā ir iesniegts pieteikums par Eiropas kontu apķīlāšanas rīkojumu, ar kuru kreditors vēlas nodrošināt ar šo soda naudu saistītā prasījuma samaksu, ir jāpārbauda šī prasījuma pastāvēšana un summa.

( 1 ) Oriģinālvaloda – franču.

( 2 ) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2014. gada 15. maijs), ar ko izveido Eiropas kontu apķīlāšanas rīkojuma procedūru, lai atvieglotu pārrobežu parādu piedziņu civillietās un komerclietās (OV 2014, L 189, 59. lpp.).

( 3 ) Spriedums, 2019. gada 7. novembris, K.H.K. (Kontu apķīlāšana) (C‑555/18, EU:C:2019:937, 40. punkts).

( 4 ) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2012, L 351, 1. lpp.).

( 5 ) 1967. gada 31. oktobraMoniteur belge.

( 6 ) Jānorāda, ka atbilstošo valsts tiesību normu formulējums lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu nav minēts. Tomēr tas ir minēts Beļģijas valdības un Eiropas Komisijas rakstveida apsvērumos.

( 7 ) No attiecīgo personu rakstveida apsvērumiem izriet, ka procedūru, kurā šie nolēmumi tika pieņemti, nebija uzsākusi Starkinvest. Starkinvest cēla savas prasības kā pretprasības tiesvedībā, ko pret to un tās vadītāju bija ierosinājušas abas attiecīgās sabiedrības. Šīs pēdējās minētās lūdza pirmās instances tiesai atzīt preču zīmju un citu logotipu reģistrāciju par “spēkā neesošu un ļaunticīgu”, kā arī atzīt atsevišķu preču zīmju izmantošanu par pretēju godīgai tirgus praksei. Šajās pretprasībās Starkinvest un tās vadītājs tostarp lūdza konstatēt to ekskluzīvo tiesību un autortiesību pārkāpumu, izdot pārkāpumu izbeigšanas rīkojumu, pretējā gadījumā paredzot soda naudu, un piespriest minētajām sabiedrībām atlīdzināt zaudējumus.

( 8 ) Precīzāk, no Starkinvest iesniegtajiem pielikumiem izriet, ka pirmās instances tiesa soda naudu noteica “1000 EUR par katru konstatēto pārkāpumu un par katru nokavēto dienu”, savukārt otrās instances tiesa noteica šo summu “2500 EUR par katru pārkāpumu”. Savā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniedzējtiesa norāda, ka Starkinvest savu prasījumu pamato ar soda naudu, piemērojot otrās instances tiesas pasludināto spriedumu.

( 9 ) Skat. šo secinājumu 3. punktu.

( 10 ) Regulas Nr. 1215/2012 39. pantā, pirmkārt, ir paredzēts, ka “dalībvalstī pieņemts spriedums, kas izpildāms minētajā dalībvalstī, ir izpildāms pārējās dalībvalstīs, neprasot izpildāmības deklarāciju”, un, otrkārt, tās 55. pantā ir paredzēts, ka “dalībvalstī pieņemts spriedums, kas kā sodu nosaka maksājumu, ir izpildāms uzrunātajā dalībvalstī vienīgi tad, ja izcelsmes tiesa ir galīgi noteikusi maksājuma summu”.

( 11 ) Spriedums, 2019. gada 7. novembris, K.H.K. (Kontu apķīlāšana) (C‑555/18, EU:C:2019:937).

( 12 ) Skat. šo secinājumu 22. punktu.

( 13 ) Skat. šo secinājumu 18. punktu.

( 14 ) Jānorāda, ka šīs definīcijas pirmā daļa attiecas uz prasījumu samaksāt summu, kam ir iestājies termiņš, un otrā daļa – summu, kam vēl nav iestājies termiņš, kā tas izriet no Regulas Nr. 655/2014 12. apsvēruma. Lai arī Starkinvest apgalvo, ka minētās definīcijas otrā daļa arī ir atbilstīga, šķiet, tā tomēr neapgalvo, ka tās prasījumam par vairākkārtējas soda naudas pamatsummas samaksu vēl nav iestājies termiņš.

( 15 ) Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 30. janvāris, Planta Tabak (C‑220/17, EU:C:2019:76, 67. punkts).

( 16 ) Ievērojot šo loģiku, jēdziens “prasījums” tādā pašā nozīmē ir izmantots Regulas Nr. 655/2014 4. panta 6. un 7. punktā, lai definētu jēdzienus “kreditors” un “parādnieks” attiecīgi kā personu, kura iesniedz pieteikumu par EAPO vai jau ir to ieguvusi saistībā ar prasījumu, un kā personu, attiecībā uz kuru kreditors cenšas iegūt šādu rīkojumu saistībā ar prasījumu vai jau ir to ieguvis.

( 17 ) Šajā tiesību normā ir paredzēts: “ja kreditors jau ir ieguvis nolēmumu, tiesas izlīgumu vai publisku aktu, [pieteikumā par EAPO iekļauj] pamatprasījuma summu, kā noteikts nolēmumā, tiesas izlīgumā vai publiskā aktā, vai tās daļu un jebkādu procentu summu un izmaksas, kas piedzenamas saskaņā ar 15. pantu”. Mans izcēlums.

( 18 ) Šī apsvēruma trešajā teikumā ir precizēts, ka “kreditoram vajadzētu būt iespējai lūgt, lai [EAPO] tiktu izdots par pamatprasījuma summu vai par zemāku summu”.

( 19 ) Mans izcēlums.

( 20 ) Skat. Cuniberti, G., Migliorini, S., L’ordonnance européenne de saisie conservatoire des comptes bancaires: commentaire du règlement UE no 655/2014. Belgique, France, Luxembourg, Legitech, 2021, 130. lpp.

( 21 ) Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2016/1823 (2016. gada 10. oktobris), ar kuru nosaka veidlapas, kas minētas [Regulā Nr. 655/2014] (OV 2016, L 283, 1. lpp.).

( 22 ) Cuniberti, G., Migliorini, S., minēts iepriekš, 137. lpp.

( 23 ) Pilnības labad ir jānorāda, ka saskaņā ar Beļģijas tiesisko regulējumu šādā tiesas nolēmumā vēl bez pamatsummas var noteikt tikai maksimālo soda naudas maksājuma apmēru (skat. šo secinājumu 11. punktu). Tiesas sēdē Beļģijas valdība apstiprināja, ka pamatlietas faktiskajos apstākļos valsts tiesas šo iespēju nav izmantojušas.

( 24 ) Villamarín López, L., “Article 4: Definition”, The European Account Preservation Order. A Commentary on Regulation (EU) No 655/2014, D’Alessandro, E., Gascón Inchausti, F. (dir.), 2022, 53. un 54. lpp.

( 25 ) Mans izcēlums.

( 26 ) Attiecībā uz šo pirmo situāciju Regulas Nr. 655/2014 11. apsvērumā tā ir aprakstīta kā situācija, kurā atrodas “kreditor[s], kas vēlas nodrošināt vēlāka nolēmuma pēc lietas būtības izpildi, pirms tiesvedības pēc lietas būtības uzsākšanas un jebkurā šādas tiesvedības stadijā”.

( 27 ) Skat. spriedumu, 2019. gada 7. novembris, K.H.K. (Kontu apķīlāšana) (C‑555/18, EU:C:2019:937, 47. punkts).

( 28 ) Regulas Nr. 655/2014 13. apsvēruma otrajā un trešajā teikumā ir precizēts, ka “šīs regulas nozīmē jēdzienam “tiesvedība pēc lietas būtības” būtu jāietver jebkura tiesvedība, kuras mērķis ir iegūt attiecīgā prasījuma izpildu dokumentu, tostarp, piemēram, saīsinātas procedūras attiecībā uz rīkojumiem veikt maksājumus un tāda tiesvedība kā Francijas “procédure de référé”. Ja parādnieks ir patērētājs, kura domicils ir vienā no dalībvalstīm, jurisdikcijai Rīkojuma izdošanai vajadzētu būt vienīgi minētās dalībvalsts tiesām”.

( 29 ) Cuniberti, G., Migliorini, S., minēts iepriekš, 151. un 152. lpp.

( 30 ) Pilnības labad ir jānorāda, ka tiesvedības, kuras ietvaros tika pasludināts 2013. gada 3. septembra spriedums un 2015. gada 6. janvāra spriedums, mērķis it īpaši bija panākt izbeigšanas rīkojumu un zaudējumu atlīdzības piespriešanu. Skat. šo secinājumu 7. zemsvītras piezīmi.

( 31 ) Regulas Nr. 655/2014 33. panta 1. punkta g) apakšpunktā ir paredzēts, ka “pēc parādnieka pieteikuma izcelsmes dalībvalsts kompetentajā tiesā Apķīlāšanas rīkojumu atsauc vai vajadzības gadījumā groza, pamatojoties uz to, ka [..] nolēmums pēc būtības vai tiesas izlīgums, vai publiskais akts, kura izpildi kreditors bija centies nodrošināt ar Rīkojumu, ir atcelts vai – atkarībā no gadījuma – anulēts”.

( 32 ) Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 9. septembris, Bohez (C‑4/14, EU:C:2015:563, 57. punkts), kurš attiecās uz soda naudas, ko Beļģijas tiesa bija noteikusi saskaņā ar tiesību normām par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību, piedziņu.