Konkrētāk runājot par veidu, kādā ierēdņa novērtējuma ziņojumi, ko ir sagatavojusi viņa sākotnējā iestāde, ir jāņem vērā iecēlējinstitūcijai saistībā ar viņa pārcelšanu no vienas iestādes uz citu, iecēlējinstitūcijai nevar pārmest, ka savas lielās rīcības brīvības amatā paaugstināšanas ietvaros tā savu spriedumu par minētā ierēdņa nopelniem ir balstījusi uz visu to viņa attīstības un novērtējuma ziņojumu sintētisku lasījumu, kuri pilnīgi vai daļēji attiecas uz viņa novērtējuma laikposmu kopš viņa paaugstināšanas amatā un kurus ir pieņēmusi gan jaunās iestādes iecēlējinstitūcija, gan viņa sākotnējā iestāde. Tāpat arī iecēlējinstitūcijai nevar pārmest, ka tā ir veikusi minētā ierēdņa salīdzinošu nopelnu izvērtējumu, piemērojot procedūru un vispārīgās metodes, ko jaunā iestāde bija nesen pieņēmusi savas rīcības brīvības ietvaros attiecībā uz visiem saviem ierēdņiem, kas varēja tikt paaugstināti amatā, uzsverot, ka šai jaunajai iestādei nav pienākuma ņemt vērā noteikumus, kas reglamentē konkrēti tā ierēdņa situāciju, kurš ir izmantojis mobilitāti.

Lai saglabātu to ierēdņu karjeras iespējas, kuri izvēlas izmantot starpiestāžu mobilitāti, Savienības iestādēm, pirmkārt, ir jānodrošina, lai mobilitāte nekavētu pārcelto ierēdņu karjeras norisi, un, otrkārt, ir jāpārbauda pārceltā ierēdņa situācija, lai pārliecinātos, ka šim ierēdnim, kurš ir ticis pārcelts no vienas iestādes uz citu, paaugstināšanas amatā ietvaros nav kaitēts.

Lai arī ierēdņu, kuri var tikt paaugstināti amatā, personas lietām ir jābūt iecēlējinstitūcijas rīcībā, no šīs institūcijas tomēr nevar prasīt, lai tā pamatotu to, kā katrā atsevišķajā gadījumā tā ir izmantojusi tās rīcībā esošo informāciju.

Tādējādi pienākums salīdzinošo nopelnu izvērtējumu veikt uz vienlīdzīga pamata un izmantojot salīdzināmus informācijas un ziņu avotus, kas ir raksturīgs Civildienesta noteikumu 45. pantam, nozīmē, ka ir jāizmanto procedūra vai metode, ar ko var novērst subjektivitāti, kas izriet no dažādu novērtētāju sniegtajiem vērtējumiem ziņojumos, kas ir tikuši izstrādāti atbilstoši Civildienesta noteikumu 43. pantam un kas ir jāņem vērā atbilstoši Civildienesta noteikumu 45. panta 1. punktam.

Par lēmumu par paaugstināšanu amatā un salīdzinoša nopelnu izvērtējuma veikšanu, kas paredzēts Civildienesta noteikumu 45. pantā, ir atbildīga tikai iecēlējinstitūcija.

Šajā ziņā, pirmkārt, lai arī Civildienesta noteikumu 45. panta 1. punktā minētajai institūcijai pirms jebkāda lēmuma par paaugstināšanu amatā pieņemšanas ir pienākums veikt visu paaugstināmo ierēdņu atbilstošo nopelnu salīdzinošo izvērtējumu, tai tomēr var palīdzēt administratīvie dienesti dažādos hierarhijas līmeņos atbilstoši jebkurai uz hierarhiju balstītai administratīvai struktūrai raksturīgiem principiem. Tādējādi iecēlējinstitūcija var paredzēt iepriekšēju ierēdņu, kuri varētu tikt paaugstināti, lietu pārbaudi katrā ģenerāldirekcijā, pat ja šādas iepriekšējas pārbaudes rezultātā nevar tikt aizstāts salīdzinošais nopelnu izvērtējums, kurš, ja tas ir paredzēts, vēlāk ir jāveic amatā paaugstināšanas komitejai un pēc paaugstināšanas amatā procedūras – katrā ziņā iecēlējinstitūcijai, kad tā pieņem lēmumu par paaugstināšanu vai nepaaugstināšanu amatā.

Saistībā ar amatā paaugstināšanas procedūru, kas ir paredzēta Komisijas pieņemtajos Vispārīgajos īstenošanas noteikumos, nevar gan pieļaut, ka iecēlējinstitūcija izvērtē tikai to ierēdņu nopelnus, kuri ieņem augstāku vietu sarakstos, ko sastādījuši dažādi dienesti vai ģenerāldirekcijas. Tomēr tas, ka ierēdņi, kurus to ģenerāldirektorāts nav izvirzījis paaugstināšanai amatā, izmanto savas vispārīgajos īstenošanas noteikumos paredzētās tiesības pārsūdzēt apvienotajā amatā paaugstināšanas komitejā ģenerāldirektora lēmumu neizvirzīt viņus paaugstināšanai amatā, šiem ierēdņiem ļauj saņemt no šīs komitejas salīdzinošo viņu nopelnu izvērtējumu ne tikai sava ģenerāldirektorāta, bet arī visas iestādes ietvaros.

Otrkārt, iecēlējinstitūcija savu lēmumu paaugstināšanas amatā jomā sagatavošanas posmā var iesaistīt tādu konsultatīvu apvienoto struktūrvienību kā apvienotajā amatā paaugstināšanas komiteja, un tā var arī paredzēt, ka tai palīdz cita struktūrvienība, kas arī ir apvienota, kuras pieņemto argumentēto atzinumu projektus tā var ņemt vēra. Tomēr, formulējot savu pārsūdzību, amatā paaugstināmajiem ierēdņiem, kurus to ģenerāldirektori un nodaļu vadītāji nav izvirzījuši paaugstināšanai amatā, ir iespēja vērst iecēlējinstitūcijas uzmanību uz savu gadījumu, tai liekot, pamatojoties uz savu apstrīdēšanu, minētajiem argumentēto atzinumu projektiem un attiecīgajā gadījumā paaugstināšanas amatā apvienotās komitejas rekomendācijām, veikt savu attiecīgo situāciju detalizētu izvērtēšanu visu paaugstināmo ierēdņu salīdzinošā nopelnu izvērtējuma ietvaros, ko tā visbeidzot veic paaugstināšanas amatā procedūras beigās, lai pieņemtu lēmumus paaugstināšanas amatā jomā.

(skat. 54.–57. punktu)

Atsauces

Tiesa: spriedums, 1987. gada 4. februāris, Bouteiller/Komisija, 324/85, EU:C:1987:59, 11. punkts.

Pirmās instances tiesa: spriedums, 1993. gada 30. novembris, Tsirimokos/Parlaments,T‑76/92, EU:T:1993:106, 17. punkts.

Civildienesta tiesa: spriedumi, 2015. gada 22. septembris, Silvan/Komisija,F‑83/14, EU:F:2015:106, 48. un 50. punkts un tajos minētā judikatūra, spriedums pārsūdzēts Vispārējā tiesā, lieta T‑698/15 P, un 2015. gada 15. decembris, Bonazzi/Komisija,F‑88/15, EU:F:2015:150, 83. un 89. punkts un tajos minētā judikatūra.