Nav nepieciešams, lai iespēja no jauna sākt procedūru būtu skaidri paredzēta piemērojamajā tiesiskajā regulējumā un tādējādi iestādes, kas ir atceltā vai par spēkā neesošu atzītā tiesību akta autores, varētu uz to atsaukties.

Līdz ar to, ja vien konstatētais pārkāpums neskar visas procedūras spēkā neesamību, minētās iestādes, lai pieņemtu tiesību aktu, ar kuru paredzēts aizstāt iepriekšējo atcelto vai par spēkā neesošu atzīto tiesību aktu, var no jauna uzsākt procedūru stadijā, kurā šis pārkāpums izdarīts.

Lai izpildītu šo pienākumu, attiecīgajām iestādēm ir jāievēro ne tikai sprieduma, ar kuru tiesību akts tiek atcelts vai atzīts par spēkā neesošu, rezolutīvā daļa, bet arī pamatojums, kas pie tās noveda un kas ir nepieciešamais atbalsts, jo tas ir vajadzīgs, lai precīzi varētu noteikt, kas ir ticis nospriests rezolutīvajā daļā. Tieši pamatojums ir tas, kurā, no vienas puses, ir identificēta tiesību norma, kas tiek uzskatīta par prettiesisku, un, no otras puses, atspoguļo rezolutīvajā daļā konstatētos prettiesiskuma iemeslus, un attiecīgajai iestādei tas ir jāņem vērā, aizstājot atcelto vai par spēkā neesošu atzīto tiesību aktu.

Lai gan šajā tiesību normā paredzētā piecpadsmit mēnešu termiņa mērķis ir nodrošināt iepriekš minētajā regulā paredzēto procedūru ātru virzību, šīs regulas 6. panta 9. punkta atšķirīga interpretācija faktiski radītu situāciju, kurā nepamatoti tiek pagarinātas minētajā regulā paredzētās procedūras, uzliekot iestādēm pienākumu pēc šāda sprieduma pilnībā atkārtot šīs procedūras un tādējādi aizkavējot to pabeigšanu.

Tomēr šajā tiesību normā, kamēr vien tajā ir skaidra atsauce uz pamatregulas 5. panta 9. punkta pamata uzsāktajām procedūrām, ir paredzētas vienīgi sākotnējās procedūras, nevis tādas no šīm procedūrām, kuras ir tikušas no jauna uzsāktas pēc sprieduma, ar kuru tiesību akts tiek atcelts vai atzīsts par spēkā neesošu.

No Regulas Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis, 6. panta 9. punkta izriet, ka tad, ja antidempinga procedūra ir uzsākta, izmeklēšana katrā ziņā ir jāpabeidz piecpadsmit mēnešu termiņā pēc tās uzsākšanas.

Regulas Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis, 6. panta 1. punktā ir paredzēts, ka izmeklēšanai izmantotajam minimālajam atsauces laikposma ilgumam parasti ir jābūt seši mēneši tieši pirms procedūras uzsākšanas.

Tomēr noteikumi par atsauces laikposma noteikšanu, kas jāņem vērā attiecībā uz šajā tiesību normā minētajām antidempinga izmeklēšanām, ir orientējoši un nav obligāti.

Protams, izmeklēšana ir jāvada, balstoties uz, cik vien iespējams, aktuālu informāciju, lai varētu noteikt antidempinga maksājumus, kas ir piemēroti, lai Kopienas ražošanas nozari aizsargātu pret dempinga praksi.

Tādējādi, pamatojoties uz datiem par tādu pašu atsauces laikposmu, no iepriekš minētās regulas 11. panta 2. punkta izriet, ka attiecīgās iestādes piecus gadus var saglabāt piemērotu antidempinga maksājumu, lai Kopienas ražošanas nozari aizsargātu pret dempinga praksi.

Līdz ar to izmeklēšanas stadijā no jauna sākot procedūru ar mērķi pierādīt dempinga esamību, lai rīkotos atbilstīgi Tiesas spriedumam, ar kuru tiesību akts tiek atzīts par spēkā neesošu, ja jaunajā regulā ir tikai atkārtoti noteikti antidempinga maksājumi tik ilgam laikposmam, kurā iepriekšējai regulai bija jārada tiesiskās sekas, datiem par atsauces laikposmu, kuri tika izmantoti iepriekšējās regulas, kura atzīta par spēkā neesošu, pieņemšanai, ir tostarp pietiekama informācija, lai pamatotu antidempinga maksājumu noteikšanu līdz dienai, kad jaunā regula zaudēja spēku.

No tā izriet, ka pēc tam, kad procedūra, kas ar, bija uzsākta no jauna, Padome un Komisija, nepārkāpjot iepriekš minētās regulas 6. panta 1. punktu, var atturēties no atsauces laikposma, kas ir aktualizēts attiecīgā produkta normālās vērtības noteikšanai, izmantošanas un kas ar Tiesas spriedumu ir atzīts par nelikumīgu.

(sal. ar 63.–70. punktu)