Apvienotās lietas C-439/07 un C-499/07

Belgische Staat

pret

KBC Bank NV

un

Beleggen, Risicokapitaal, Beheer NV

pret

Belgische Staat

(Hof van beroep te Brussel un Rechtbank van eerste aanleg te Brugge lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Tiesas Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa — EKL 43. un 56. pants — Direktīva 90/435/EEK — 4. panta 1. punkts — Valsts tiesiskais regulējums, kas paredz atcelt nodokļu dubultu uzlikšanu sadalītajai peļņai — Saņemto dividenžu atskaitīšana no mātes sabiedrības nodokļa bāzes vienīgi tiktāl, ciktāl tai ir ar nodokli apliekama peļņa”

Tiesas (piektā palāta) 2009. gada 4. jūnija rīkojums I ‐ 4414

Rīkojuma kopsavilkums

Direktīvas 90/435 par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kas atrodas dažādās dalībvalstīs, 4. panta 1. punkta pirmais ievilkums ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurā attiecībā uz tādu dividenžu atbrīvošanu no nodokļa, kuras šajā valstī dibināta mātes sabiedrība ir saņēmusi no meitas sabiedrības, kuras juridiskā adrese ir citā dalībvalstī, ir noteikts, ka šīs dividendes tiek ietvertas mātes sabiedrības nodokļa bāzē, lai vēlāk tiktu atskaitītas 95% apmērā tiktāl, ciktāl attiecīgajā taksācijas periodā pēc tam, kad ir atskaitīta pārējā peļņa, kas ir atbrīvota no nodokļa, paliek pozitīvs peļņas atlikums, kā rezultātā: — mātes sabiedrības saņemtā peļņa tiek aplikta ar nodokli vēlākā taksācijas periodā, ja tā nav saņēmusi nekādu ar nodokļiem apliekamu peļņu vai nav saņēmusi pietiekami lielu ar nodokļiem apliekamas peļņas summu taksācijas periodā, kura laikā tika veikta peļņas sadale, vai — šajā taksācijas periodā ciestie zaudējumi tiek kompensēti ar izmaksāto peļņu, un tos šīs saņemtās peļņas apmērā nevar pārnest uz nākamo taksācijas periodu. (sal. ar 44. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

Direktīvas 90/435 par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kas atrodas dažādās dalībvalstīs, 4. panta 1. punkta pirmais ievilkums, to lasot kopā ar šī paša panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstīm nav pienākuma katrā ziņā sadalīto peļņu, ko šajā valstī dibināta sabiedrība saņem no savas meitas sabiedrības, kuras juridiskā adrese ir citā dalībvalstī, ļaut pilnībā atskaitīt no peļņas taksācijas periodā un no tā radušos zaudējumus uzskatīt par tādiem, kas ir pārnesami uz nākamo taksācijas periodu. Dalībvalstu ziņā ir, ņemot vērā gan to iekšējās tiesiskās kārtības vajadzības, gan minētajā 4. panta 2. punktā paredzētās izvēles tiesības, paredzēt noteikumus, ar kuriem tiek sasniegts šī paša panta 1. punkta pirmajā ievilkumā paredzētais rezultāts. Tomēr tad, ja dalībvalsts ir izvēlējusies Direktīvas 90/435 4. panta 1. punkta pirmajā ievilkumā paredzēto atbrīvojuma sistēmu un ja šīs dalībvalsts tiesiskais regulējums principā atļauj zaudējumus pārnest uz vēlākiem taksācijas gadiem, minētā norma nepieļauj dalībvalsts tiesisko regulējumu, ar kuru tie mātes sabiedrības zaudējumi, kurus šādi var pārnest, tiek samazināti līdz saņemto dividenžu apmēram. (sal. ar 53. un 54. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)

Ja valsts tiesību akti attiecībā uz risinājumiem, ko tie paredz tīri iekšējām situācijām, atbilst Kopienu tiesību aktos izmantotajiem risinājumiem, vienīgi valsts tiesa EKL 234. pantā paredzētās tiesas spriešanas funkciju sadales starp valsts tiesām un Tiesu ietvaros var novērtēt precīzu šīs atsauces uz Kopienu tiesībām apjomu, jo to ierobežojumu, ko valsts likumdevējs noteicis Kopienu tiesību piemērojamībai tīri iekšējām situācijām, vērā ņemšana ir attiecīgās dalībvalsts tiesību jautājums un tātad ietilpst tās tiesu ekskluzīvajā kompetencē. (sal. ar 60. punktu un rezolutīvās daļas 3) punktu)

Ja atbilstoši dalībvalsts tiesiskajam regulējumam attieksme pret dividendēm, kuras izmaksā trešā valstī dibināta sabiedrība, ir nelabvēlīgāka nekā attieksme pret dividendēm, kuras izmaksā sabiedrība, kuras juridiskā adrese ir šajā dalībvalstī, valsts tiesai, ņemot vērā gan tiesisko regulējumu, gan tās izskatāmās lietas faktus, sākumā jāpārliecinās, vai EKL 56. pants ir piemērojams, un vajadzības gadījumā — vai tas aizliedz šo atšķirīgo attieksmi. Šai sakarā to, cik lielā mērā dalībvalstīm tādā veidā ir atļauts veikt noteiktus ierobežojošus pasākumus attiecībā uz kapitāla apriti, nevar noteikt, neņemot vērā apstākli, ka kapitāla aprite starp dalībvalstīm un trešām valstīm notiek tiesiskajā kontekstā, kas atšķiras no kapitāla aprites tiesiskā konteksta Eiropas Kopienā. Tādējādi, tā kā pastāv noteikts tiesiskās integrācijas līmenis Kopienas dalībvalstu starpā, it īpaši, tā kā pastāv Kopienu tiesību akti, kuru mērķis ir sadarbība starp valstu nodokļu administrācijām, piemēram, Direktīva 77/799 par dalībvalstu kompetentu iestāžu savstarpēju palīdzību tiešo un netiešo nodokļu jomā, dalībvalsts nodokļa uzlikšana uzņēmējdarbībai ar pārrobežu raksturu Kopienā ne vienmēr ir pielīdzināma nodokļa uzlikšanai uzņēmējdarbībai, kas saistīta ar attiecībām starp dalībvalstīm un trešām valstīm. Nevar arī izslēgt, ka dalībvalsts var pierādīt, ka kapitāla aprites ierobežojums starp dalībvalstīm un trešām valstīm ir pamatots ar kādu konkrētu iemeslu, bet šis pats pamatojums tādos pašos apstākļos nav pieņemams kapitāla aprites ierobežojumam starp dalībvalstīm. (sal. ar 72.–74. punktu un rezolutīvās daļas 4) punktu)