ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 178/4

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 28. martā iesniedza Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) — Staatssecretaris van Financiën, otra lietas dalībniece: X BV

(Lieta C-160/13)

2013/C 178/07

Tiesvedības valoda — holandiešu

Iesniedzējtiesa

Hoge Raad der Nederlanden

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Staatssecretaris van Financiën

Otra lietas dalībniece: X BV

Prejudiciālais jautājums

Vai 2006. gada PVN direktīvas (1) 140. panta ievads un a) un b) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajās normās ietvertie atbrīvojumi no PVN nav piemērojami zobu protēžu iegādei Kopienas iekšienē? Ja nē, vai atbrīvojuma piemērošana ir atkarīga no priekšnosacījuma, ka zobu protēzes no ārvalstīm piegādā zobārsts vai zobu tehniķis un/vai zobārstam vai zobu tehniķim?

(1) Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EEK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.)
3)

Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noraidoša, kas ir jāsaprot Sestās direktīvas 28.b panta A daļas 2. punkta pirmajā teikumā ar “uzlikts”: ka PVN saistībā ar iegādi Kopienā, kas maksājams galamērķa dalībvalstī, ir deklarēts likumā noteiktajā PVN deklarācijā vai arī — neesot šādai deklarācijai — ka galamērķa dalībvalsts nodokļu iestādes veic pasākumus, lai to noregulētu ? Vai, lai atbildētu uz šo jautājumu, ir nozīme tam, ka attiecīgais darījums ietilpst darījumu virknē, kuras mērķis ir PVN krāpšana galamērķa valstī, un nodokļa maksātājs par to zināja vai viņam par to bija jāzina ?
7)

Vai Padomes 2005. gada 20. septembra Regulas (EK) Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) 62. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka par pieļaujamu un atbilstošu tiesību aktiem var tikt atzīta tiesību norma, atbilstoši kurai dalībvalsts izvirza prasību, lai vietējās rīcības grupas Leader, kas darbojas kā komercsabiedrības bez peļņas mērķa, viena gada laikā tiktu pārveidotas par apvienību, pamatojoties uz to, ka tikai apvienības kā sociālas organizācijas juridiskā forma var atbilstoši nodrošināt vietējo dalībnieku tīkla izveidi, ņemot vērā to, ka atbilstoši spēkā esošajām Ungārijas tiesībām komercsabiedrības pamatmērķis ir peļņas gūšana un ekonomisko interešu esamība izslēdz jaunu dalībnieku piesaistīšanu un uzņemšanu?
4)

vai, ņemot vērā precizējumus Direktīvas 2000/78/EK (2) 3. panta 1. punkta c) apakšpunktā un Direktīvas 2006/54/EK (3) 14. panta 1. punkta c) apakšpunktā, darba nosacījumu jēdzienā, kas minēts Direktīvas 1999/70/EK 4. klauzulā, ir ietvertas arī sekas, kas rodas no darba attiecību nelikumīgas pārtraukšanas;
4)

Vispārējā tiesa esot kļūdaini uzskatījusi, ka norādītie iemesli ierobežojošo pasākumu noteikšanai Bank Mellat neatbilda iekļaušanas attiecīgajos tiesību aktos nosacījumiem un nebija pamatoti, jo: — tā pienācīgi neņēma vērā Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības Padomes secinājumu par to, ka Bank Mellat atvieglo darījumus Irānas kodolenerģijas, raķešu un aizsardzības organizācijām; — tā neņēma vērā faktu, ka pierādījumi par Bank Mellat atbalstu Irānas kodolenerģijas darbībām nāk no slepena avota; — tā kļūdaini uzskatīja, ka ar to, ka Bank Mellat ir sniegusi bankas pakalpojumus Irānas kodolieroču izplatīšanas darbībās iesaistītai vienībai pirms ANO Drošības padome iekļāva šo vienību (sarakstā), ir nepietiekami, lai pamatotu ierobežojošu pasākumu noteikšanu Bank Mellat.
1)

Vai ieinteresētajai personai izteikts atteikums piemērot Nīderlandē reģistrētu meitassabiedrības (apakš)apakšuzņēmumu Alphabet Holding, HP Holding un Alpha Holding saimnieciskajai darbībai un aktīviem Nīderlandes regulējumu par vienību aplikšanas ar nodokļiem vajadzībām ir uzskatāms par brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojumu EKL 43. panta, skatot to kopsakarā ar 48. pantu, izpratnē? Vai šajā kontekstā, ņemot vērā Nīderlandes regulējuma par vienību aplikšanas ar nodokli vajadzībām mērķi [..], meitassabiedrības (apakš)apakšuzņēmumu Alphabet Holding, HP Holding un Alpha Holding stāvoklis ir objektīvi salīdzināms [..] ar i) Nīderlandē reģistrētu sabiedrību stāvokli, kuras ir Nīderlandē reģistrētas kontrolakciju starpnieksabiedrības apakšuzņēmumi, kura ir nolēmusi neveidot vienu vienību aplikšanas ar nodokļiem vajadzībām ar Nīderlandē reģistrēto mātessabiedrību, un tādējādi tiem kā meitassabiedrības apakšuzņēmumiem un kā Alphabet Holding, HP Holding un Alpha Holding nav tiesību uz regulējuma par vienību aplikšanas ar nodokļi vajadzībām piemērošanu un tās nevar izveidot — tikai — ar to (vec)mātessabiedrību vienību aplikšanas ar nodokļiem vajadzībām, vai arī ar ii) Nīderlandē reģistrētu mātessabiedrības apakšuzņēmumu stāvokli, kuri ir nolēmuši kopā ar Nīderlandē reģistrēto mātessabiedrību/starpnieksabiedrību izveidot vienību aplikšanas ar nodokļiem vajadzībām kopā ar to Nīderlandē reģistrēto (vec)mātessabiedrību un tādēļ — atšķirībā no Alphabet Holding, HP Holding un Alpha Holding — to saimnieciskā darbība un aktīvi ir fiskāli konsolidēti?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 129/11

Prasība, kas celta 2013. gada 11. martā — Eiropas Komisija/Ungārija

(Lieta C-115/13)

2013/C 129/20

Tiesvedības valoda — ungāru

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — C. Barslev un A. Sipos)

Atbildētāja: Ungārija

Prasītājas prasījumi:

— atzīt, ka Ungārija nav izpildījusi tai Direktīvas 92/83/EEK (1) 19.-21. pantā saistībā ar šīs direktīvas 22. panta 7. punktu un Direktīvas 92/84/EEK (2) 3. panta 1. punktu noteiktos pienākumus, pieņemdama un atstādama spēkā tiesību normas, saskaņā ar kurām valsts tiesiskajā regulējumā noteiktos apstākļos — etilspirta ražošanai, ko spirta dedzinātavās veic privāta pasūtītāja (“bérfőzető”) uzdevumā, akcīzes nodokļa likme ir noteikta HUF 0 apmērā; — etilspirta ražošana, ko veic privātpersonas, tiek atbrīvota no akcīzes nodokļa;

— piespriest Ungārijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Saskaņā ar Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīvas 92/83/EEK par to, kā saskaņojams akcīzes nodoklis spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem, 19. pantu Ungārijai ir pienākums destilātus aplikt ar akcīzes nodokli pēc likmes, kas noteikta atbilstoši direktīvai, konkrēti tās 21. pantam, un uzturēt spēkā atbilstošu tiesisko regulējumu valstī. Savukārt direktīvas 22. pantā ir reglamentēti gadījumi, kad dalībvalstis drīkst piemērot par valstī parasti noteikto nodokļa likmi zemākas likmes.

Saskaņā ar Ungārijas 2003. gada Likuma Nr. CXXVII par akcīzes nodokli un akcīzes preču tirdzniecības īpašo kārtību (a jövedéki adóról és a jövedéki termékek forgalmazásának különös szabályairól szóló 2003. évi CXXVII. törvény) 64. panta 3. punktu, destilējot privātu pasūtītāju uzdevumā, no destilāciju pasūtījušā privātā pasūtītāja izejvielām iegūtajam destilātam piemērojamais nodoklis daudzumam, kas katra privātā pasūtītāja gadījumā nepārsniedz 50 litrus gadā, ir HUF 0. Taču direktīvā nav ļauts piemērot likmi, kas ir vairāk nekā 50 % mazāka par parasto akcīzes nodokļa likmi valstī.

Turklāt saskaņā ar šo pašu valsts likumu no akcīzes nodokļa ir atbrīvota privātpersonu veikta etilspirta ražošana apmērā, kas nepārsniedz 50 litrus gadā. Tā kā Direktīvā 92/83/EEK nav noteikumu par mājas apstākļos etilspirta ražošanas atbrīvošanu no nodokļa, Komisija uzskata, ka valsts līmenī šādu atbrīvojumu nav iespējams paredzēt, nepārkāpjot direktīvas noteikumus. Ja Savienības likumdevējs būtu vēlējies paredzēt šādu iespēju, attiecīgs noteikums būtu bijis īpaši ietverts direktīvā. Direktīvā ir vienīgi ļauts, izpildot prasītos nosacījumus, no akcīzes nodokļa atbrīvot privātpersonu veiktu alus, vīna vai citu nedzirkstošu un dzirkstošu raudzētu dzērienu ražošanu.

(1) Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīva 92/83/EEK par to, kā saskaņojams akcīzes nodoklis spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem (OV L 316, 21. lpp.; OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 9. nod., 1. sēj., 206. lpp.).

(2) Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīva 92/84/EEK par spirta un alkoholisko dzērienu akcīzes nodokļa likmju saskaņošanu (OV L 316, 29. lpp.; OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 9. nod., 1. sēj., 213. lpp.).
2.

Vai Direktīvas 2003/9 13. panta 5. punktā paredzētais finansiālais pabalsts no patvēruma un uzņemšanas pieteikuma brīža ir jānodrošina no šīs direktīvas 5. panta 1. punktā paredzētā termiņa beigām vai no cita brīža? Vai finansiālajam pabalstam ir jābūt tik lielam, ka tas ļauj patvēruma meklētājam, ja dalībvalsts vai tās norādīta iestāde nenodrošina uzņemšanas materiālos nosacījumus, rūpēties par savu apmešanos katrā ziņā pašam, vajadzības gadījumā — viesnīcā, līdz brīdim, kad viņam tiek piedāvāts pastāvīga izmitināšana vai viņš pats sev var nodrošināt apmešanās vietu uz ilgāku laikposmu?
2)

a) Vai Lēmuma Nr. 1/80 13. pantā paredzētā klauzula par atturēšanos no jebkādas darbības vai Papildprotokola 41. pantā paredzētā klauzula par atturēšanos no jebkādas darbības ir jāinterpretē tādējādi, ka tā nepieļauj ieviest pasūtītājam izvirzītu aizliegumu Wet arbeid vreemdelingen 1994 2. panta 1. punkta izpratnē ļaut nodarbināt darba ņēmējus, trešās valsts — šajā gadījumā Turcijas — pilsoņus Nīderlandē bez darba atļaujas, ja šie darba ņēmēji ir nodarbināti Vācijas uzņēmumā un Nīderlandes uzņēmums viņus ir iznomājis darbam pie pasūtītāja Nīderlandē? b) Vai šajā ziņā ir nozīme tam, ka darba devējam jau gan pirms Papildprotokola 41. pantā paredzētās klauzulas par atturēšanos no jebkādas darbības, gan arī pirms Lēmuma Nr. 1/80 13. pantā paredzētās klauzulas par atturēšanos no jebkādas darbības spēkā stāšanās bija aizliegts bez darba atļaujas nodarbināt ārvalstnieku uz darba līguma pamata un ka šis aizliegums arī pirms Lēmuma Nr. 1/80 13. pantā paredzētās klauzulas par atturēšanos no jebkādas darbības spēkā stāšanās esot ticis attiecināts uz iznomājošiem uzņēmumiem, uz kuriem darbā tiek norīkoti ārvalstnieki?
2)

Vai Regulas Nr. 1408/71 94. panta 2. punkts, skatot to kopsakarā ar LESD 48. panta 1. punkta a) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek pieļauts izņēmums no apdrošināšanas laikposmu saskaitīšanas kārtības attiecībā uz apdrošināšanas laikposmiem, kas citā dalībvalstī ir tikuši pabeigti pirms regulas piemērošanas dalībvalstī, kurā ir ticis iesniegs pensijas saņemšanas pieteikums, ar minēto noteikumu piešķirot apdrošinātai personai tiesības izvēlēties, vai viņš uzrāda šos apdrošināšanas laikposmus saskaitīšanai, un izvērtēt saskaitīšanas nepieciešamību, ja laikposms, kas ir ticis pabeigts vienīgi atbilstoši tās dalībvalsts tiesībām, kurā ir iesniegts pieteikums, nav pietiekams, lai iegūtu tiesības uz pensiju, un pietiekams laikposms var tikt iegūts tikai ar apdrošināšanas maksājumu samaksu? Vai šajos apstākļos ar LESD 48. panta 1. punkta a) apakšpunktu tiek pieļauts, ka atteikumam piemērot Regulas Nr. 1408/71 46. panta 2. punktu attiecībā uz apdrošināšanas laikposmu saskaitīšanu pēc Regulas Nr. 1408/71 piemērošanas uzsākšanas ir piemērojama apdrošinātas personas rīcības brīvība, kas izpaužas tādējādi, ka šī persona savā pensijas saņemšanas pieteikumā nenorāda citā dalībvalstī pabeigtus apdrošināšanas laikposmus?
6)

Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai tiesiskā regulējuma atpakaļejošs grozījums, kas paredz, ka nodarbinātajam darba ņēmējam netiek paredzēta iespēja atsaukties uz savām tiesībām, kas izriet no direktīvas, proti, uz to darba nosacījumu ievērošanu, kas ierakstīti līgumā, ar kuru persona pieņemta darbā, ir pretrunā Direktīvas 91/533/EEK 8. panta 1. punktam un Direktīvas 91/533/EEK mērķiem, it īpaši preambulas 2. apsvērumam?
1)

vai pareizai LESD 3. panta 2. punkta un 216. panta — saskaņā ar kuru Savienības ekskluzīvā kompetencē ir slēgt starptautiskus līgumus, ja šāda noslēgšana ir paredzēta Savienības tiesību aktā vai ir nepieciešama, lai Savienībai piešķirtu tiesības īstenot savu iekšējo kompetenci, vai tiktāl, ciktāl noslēgšana var ietekmēt kopējos noteikumus vai grozīt to piemērojamību, kā rezultātā, pirmkārt, pilnvaras noslēgt līgumus ar trešajām valstīm, kas ietekmē kopējos noteikumus vai groza to piemērojamību, vai arī [ietekmē] nozari, kuru pilnībā reglamentē Kopienu tiesiskais regulējums un kurā Savienībai ir ekskluzīva kompetence, ir centralizētas pašā Savienībā, un, otrkārt, minētās pilnvaras ne individuāli, ne kolektīvi vairs nepieder dalībvalstīm, — un iepriekš minētā Direktīvas 2001/77/EK 5. panta piemērošanai ir pretrunā valsts tiesību norma (2003. gada Likumdošanas dekrēta Nr. 387 20. [panta] 3. punkts), kurā trešo valstu izsniegtu izcelsmes apliecinājumu atzīšana ir padarīta atkarīga no attiecīga starptautiska līguma noslēgšanas starp Itālijas valsti un trešo valsti;
1)

Vai ieinteresētajām personām izteikts atteikums piemērot Nīderlandē reģistrēta meitassabiedrības apakšuzņēmuma/ieinteresētās personas [MSA Nederland] saimnieciskajai darbībai un aktīviem Nīderlandes regulējumu par vienību aplikšanas ar nodokļiem vajadzībām ir uzskatāms par brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojumu EKL 43. panta, skatot to kopsakarā ar 48. pantu, izpratnē? Vai šajā kontekstā, ņemot vērā Nīderlandes regulējuma par vienību aplikšanas ar nodokli vajadzībām mērķi [..], meitassabiedrības apakšuzņēmuma/ieinteresētās personas [MSA Nederland] stāvoklis ir objektīvi salīdzināms [..] ar i) Nīderlandē reģistrētas sabiedrības stāvokli, kura ir Nīderlandē reģistrētas kontrolakciju starpnieksabiedrības meitassabiedrība, kura ir nolēmusi neveidot vienu vienību aplikšanas ar nodokļiem vajadzībām ar tās Nīderlandē reģistrēto mātessabiedrību, un tādējādi meitassabiedrības apakšuzņēmumam un ieinteresētajai personai [MSA Nederland] nav tiesību uz regulējuma par vienību aplikšanu ar nodokļiem piemērošanu un tās nevar izveidot — tikai — ar (vec)mātessabiedrību vienību aplikšanas ar nodokļiem vajadzībām, vai arī ar ii) Nīderlandē reģistrēta meitassabiedrības apakšuzņēmuma stāvokli, kurš ir nolēmis kopā ar savu Nīderlandē reģistrēto mātessabiedrību/starpnieksabiedrību izveidot vienību aplikšanas ar nodokļiem vajadzībām kopā ar [to] Nīderlandē reģistrēto (vec)mātessabiedrību un tādēļ — atšķirībā no ieinteresētās personas [MSA Nederland] — to saimnieciskā darbība un aktīvi ir fiskāli konsolidēti?
d)

Ja atbilde uz abiem c) jautājuma variantiem ir neliedzoša, vai tad Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 20. pantam, lasot to kopā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 28. panta 1. punktu un 31. pantu, atbilst tas, ka ar Padomes Regulu Nr. 2913/92 izveidotā Kopienas Muitas kodeksa 66. pantā, lasot to kopā ar Komisijas Regulas Nr. 2454/93 251. pantu un pārējiem procedūras noteikumiem par muitas deklarācijas vēlākiem grozījumiem, nav atļauts pēc preces atlaišanas deklarāciju atzīt par nederīgu un labot ierakstu par kravas saņēmēju, ja izdarot ierakstu par patieso kravas saņēmēju, būtu bijusi jāpiemēro Padomes Regulas Nr. 661/2008 3. panta 1. punktā paredzētā atbrīvošana no muitas nodokļa maksājuma?
4)

Ja arī uz 3. jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde: vai, kamēr nav ieviesti nediskriminējoši tiesību akti par atalgojumu, Savienības primāro un/vai sekundāro tiesību interpretācijai atbilst kādas citas tiesiskās sekas, nevis algas izmaksāšana ar atpakaļejošu spēku diskriminētajām personām atbilstoši viņu atalgojuma pakāpes augstākajam līmenim? Vai tādējādi diskriminācijas aizlieguma pārkāpuma tiesiskās sekas izriet no pašām Savienības primārajām un/vai sekundārajām tiesībām, šajā gadījumā it īpaši no Direktīvas 2000/78/EK, vai tiesības izriet tikai no Eiropas tiesībām atbilstošas valsts atbildības Savienības tiesību nepilnīgas transponēšanas dēļ?
3.

Vai, gadījumā ja tas tā ir, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 30. pantā noteiktajam pienākumam pamatot atlaišanu no darba ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums, ar kuru attiecīgajai dalībvalstij tiek dota iespēja atbrīvot no amata (atlaist no darba) darba ņēmēju bez pamatojuma tikai un vienīgi tiesiskajās attiecībās, kurās valsts ar savu pārvaldes iestāžu orgānu starpniecību rīkojas kā darba devējs?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 86/8

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 9. oktobra spriedumu lietā T-366/11 Bial-Portela &Ca, SA/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2012. gada 19. decembrī iesniedza Isdin, SA

(Lieta C-597/12 P)

2013/C 86/12

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Isdin, SA (pārstāvji — H. L. Mosback, advokāts, G. Marín Raigal, P. López Ronda, G. Macias Bonilla, abogados)

Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Bial-Portela & Ca, SA

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— atcelt apstrīdēto lēmumu;

— atstāt spēkā ITSB Apelāciju pirmās padomes 2001. gada 6. aprīļa lēmumu, noraidot iebildumus pilnībā;

— piespriest Bial-Portela & Ca, SA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot sagrozījusi pierādījumus, jo tā pārsūdzētā sprieduma 34. punktā nosprieda, ka “ITSB Apelāciju padome ir nepareizi secinājusi, ka apzīmējumi nav fonētiski līdzīgi”. Tomēr Apelāciju padome, pretēji tam, ko norāda Vispārējā tiesa, neesot kļūdījusies, konstatējot, ka starp apzīmējumiem nav fonētiskas līdzības, bet tā vietā tā pareizi izvērtēja apzīmējumu fonētisko līdzību un secināja, ka, neskatoties uz apzīmējumu fonētisko līdzību, kopējais apzīmējumu skanējums ir atšķirīgs. Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka iepriekš minētais Apelāciju padomes secinājums, kuru Vispārējā tiesa esot sagrozījusi, ir jāatstāj negrozīts.

Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot sagrozījusi faktus, jo tā pārsūdzētā sprieduma 40. punktā nosprieda, ka “preces, kas ietilpst 3. klasē, un liela daļa preču, kas ietilpst 5. klasē […], parasti tiek pārdotas no lielveikalu vitrīnām un tādējādi patērētāji tās izvēlas pēc to vizuālā iepakojuma izvērtēšanas”. Šī fakta atklājums netika pamatots ar pierādījumiem un tādējādi esot sagrozīti fakti, ar kuriem bija jāpamato lēmums. Papildus tam šo faktu neizvirzīja neviens no lietas dalībniekiem un tādējādi to varēja ņemt vērā vienīgi tad, ja tas būtu plaši zināms (un, ņemot vērā argumentus par šī fakta ticamības trūkumu, tas ir jāuzskata par tādu, kas pats par sevi izraisa faktu sagrozīšanu). Tādējādi šis fakts nevar būt pamats sajaukšanas iespējas konstatēšanai.

Apelācijas sūdzības iesniedzēja arī apgalvo, ka esot pārkāpts Regulas Nr. 207/2009 (1) 76. panta 1. punktā (iepriekš — Regulas Nr. 40/94 (2) 74. pants 1. punkts) noteiktais audi alternam partem princips un ka Vispārējā tiesa esot kļūdījusies Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un attiecīgās judikatūras piemērošanā, tādējādi pārkāpjot Savienības tiesības. Vispārējā tiesa neesot veikusi konkrēto preču zīmju visaptverošu vērtējumu, ņemot vērā visus atbilstošos šīs lietas apstākļus.

(1) Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).

(2) Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 11, 1. lpp.).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 63/13

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2012.gada 25. oktobra spriedumu lietā T-161/06 Arbos, Gesellschaft für Musik und Theater/Eiropas Komisija 2012. gada 24. decembrī iesniedza Arbos, Gesellschaft für Musik und Theater

(Lieta C-615/12 P)

2013/C 63/21

Tiesvedības valoda — vācu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Arbos, Gesellschaft für Musik und Theater (pārstāvis — H. Karl, advokāts)

Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— pilnībā atcelt Vispārējās tiesas 2012. gada 25. oktobra spriedumu lietā T-161/06 un Tiesai pieņemt nolēmumu šajā lietā;

— pakārtoti, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai.

Pamati un galvenie argumenti

Apelācijas sūdzības iesniedzēja savas apelācijas sūdzības pamatojumam norāda uz procesuālo normu pārkāpumu, kā rezultātā prasība tikusi noraidīta kā nepieņemama, un līdz ar to ir tikušas aizskartas prasītājas intereses, kā arī uz Savienības tiesību pārkāpumu Vispārējā tiesā.

Vispārējā tiesa savā nolēmumā prasību esot noraidījusi kā nepieņemamu, jo tā neesot bijusi pietiekami juridiski pamatota un tādējādi neatbilstot Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunktam. Tas neatbilstot faktiskajai situācijai. Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunkta normas esot tikušas piemērotas patvaļīgi un pretēji to mērķim.

Vispārējā tiesa turklāt vispār neesot ņēmusi vērā plašākos paskaidrojumus prasītājas replikā, kā arī tās apsvērumos ietvertos argumentus par iebildi sakarā ar nepieņemamību attiecībā uz pamatotību atbilstoši 44. panta 1. punkta c) apakšpunktam, vai arī ņēmusi to vērā tikai, lai argumentētu trūkumus, un tādējādi pretrunā procesuālajām normām un, ignorējot jebkādus argumentus, noraidījusi lūgumu prasību atzīt par pieņemamu.

Vispārējā tiesa, pieņemot lēmumu prasību noraidīt kā nepieņemamu, esot pieņēmusi nolēmumu, kuru šādā pašā veidā varēja pieņemt un pārsūdzēt jau 2007. gadā, un tādējādi tā ir pārkāpusi jebkādus paredzamības, pārskatāmības un efektivitātes principus. Tādējādi nav notikusi taisnīga un līdzsvarota tiesvedība.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 63/12

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2012. gada 10. oktobra spriedumu lietā T-333/11 Nicolas Wessang/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2012. gada 27. decembrī iesniedza Greinwald GmbH

(Lieta C-608/12 P)

2013/C 63/20

Tiesvedības valoda — vācu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Greinwald GmbH (pārstāve — C. Onken, advokāte)

Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) un Nicolas Wessang

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

I. Vispārējās tiesas 2012. gada 10. oktobra spriedumu lietā T-333/11 atcelt tiktāl, ciktāl ar to tika apmierināta prasība;

II. Vispārējās tiesas 2012. gada 10. oktobra spriedumu lietā T-333/11 grozīt tādējādi, lai prasība tiktu noraidīta pilnā apmērā;

III. piespriest prasītājam pirmajā instancē atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Pārsūdzētais spriedums esot pretrunā Preču zīmju regulas (1) 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktā ietvertajai tiesību izpratnei, jo tajā esot atzīta paaugstināta sajaukšanas iespēja vārdu “foods” un “snacks” konceptuālās līdzības dēļ. Atbilstoši Preču zīmju regulas 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktam apzīmējumi, kuriem nav atšķirtspējas un kuri ir aprakstoši, esot izslēgti no preču zīmju aizsardzības. Līdzības attiecībā uz apzīmējumu daļām, kurām nav atšķirtspējas vai kuras ir aprakstošas, tādējādi nevarot pamatot vai paaugstināt sajaukšanas iespēju.

No minēta izrietot, ka sajaukšanas iespējas priekšnosacījums ir preču zīmju izcelsmes norādes funkcijas iespējamā negatīvā ietekmēšana. Tomēr izcelsmes norādes funkcija esot tikai atšķirtspējīgiem apzīmējumiem un to daļām. Ja apzīmējuma daļai nav izcelsmes norādes funkcijas, to nevarot negatīvi ietekmēt jaunākā preču zīmē izmantojamas līdzīgas apzīmējuma daļas esamība.

Visbeidzot, princips, ka apzīmējumu daļas, kurām nav atšķirtspējas, nevar būt pamats sajaukšanas iespējai, izpaužoties arī Tiesas judikatūrā, atbilstoši kurai kombinētas preču zīmes aprakstošu daļu sabiedrībā vispārīgi neuzskatot par atšķirtspējīgu vai dominējošu saliktas preču zīmes kopējā iespaida īpašību.

(1) OV 2009, L 78, 1. lpp.
b)

esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā ir secinājusi, ka būtībā pastāvēja sajaukšanas iespēja, pamatojoties uz prezumpciju, ka elementam “DOUGHNUTS” ir autonoma atšķirtspēja, neņemot vērā visus specifiskos faktorus konkrētajā lietā, it īpaši to, ka preču zīmes, kas sastāv no vairākiem elementiem, pirmais elements bija preču zīme ar reputāciju. Citiem vārdiem, Vispārējā tiesa Medion doktrīnu interpretēja tādējādi, ka, tiklīdz tika konstatēts, ka apzīmējuma, kas sastāv no vairākiem elementiem, vienam no elementiem ir autonoma atšķirtspēja, pretēji sajaukšanas iespējas visaptveroša vērtējuma doktrīnai, sajaukšanas iespējas visaptverošā vērtējumā vairs nav nepieciešams analizēt visus vai daļu no konkrētajam gadījumam raksturīgajiem pārējiem elementiem.