PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS (ceturtā palāta)

2007. gada 15. martā

Lieta T‑430/03

Iosif Dascalu

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

Ierēdņi – Iecelšana amatā – Klasificēšanas pakāpē un līmenī pārskatīšana – Tiesas judikatūras piemērošana – Civildienesta noteikumu 5. pants, 31. panta 2. punkts, 32. panta otrā daļa, 45. un 62. pants

Priekšmets Prasība, pirmkārt, atcelt Komisijas 2002. gada 23. decembra un 2003. gada 14. aprīļa lēmumus par prasītāja klasificēšanas pakāpē grozīšanu daļā, kurā viņa iecelšanas amatā brīdī viņam noteikts A6 pakāpes pirmais līmenis, daļā, kurā šo lēmumu finansiālo seku iestāšanās noteikta no 1995. gada 5. oktobra, un daļā, kurā nav atjaunota prasītāja karjera attiecībā uz pakāpi, un, ja nepieciešams, atcelt lēmumus, ar kuriem noraidītas prasītāja sūdzības, kā arī, otrkārt, atlīdzināt ar šiem lēmumiem nodarīto kaitējumu

Nolēmums Atcelt Komisijas 2003. gada 14. aprīļa lēmumu daļā, kurā tā finansiālo seku iestāšanās sākuma datums ir noteikts 1995. gada 5. oktobris. Komisijai jāveic prasītāja un citu no 1993. gada 16. aprīļa A5 pakāpē un pēc tam no 1998. gada 16. janvāra A4 pakāpē paaugstināto ierēdņu nopelnu salīdzinošs vērtējums. Ja pēc šī vērtējuma Komisija nevarēs prasītāju paaugstināt pakāpē, kas, iespējams, ir pamatoti, tad lietas dalībniekus lūdz vienoties par pienācīgu kompensāciju, attiecīgajā gadījumā ņemot vērā prasītāja prasību par zaudējumu atlīdzību. Lietas dalībniekiem jāinformē Pirmās instances tiesa trīs mēnešu laikā no šī sprieduma pasludināšanas dienas par panāktās vienošanās saturu vai, ja tā netiks panākta, par saviem prasījumiem attiecībā uz nodarītā kaitējuma apmēru. Pārējā daļā prasību noraidīt. Lēmumu par tiesāšanās izdevumiem atlikt.

Kopsavilkums

1. Ierēdņi – Pieņemšana darbā – Iecelšana pakāpē – Iecelšana augstākā karjeras pakāpē

(Civildienesta noteikumu 31. panta 2. punkts un 32. panta otrā daļa)

2. Ierēdņi – Nelabvēlīgs lēmums – Lēmums par klasificēšanu pakāpē un līmenī

(Civildienesta noteikumu 25. panta otrā daļa un 90. panta 2. punkts)

3. Ierēdņi – Pieņemšana darbā – Iecelšana pakāpē un klasificēšana līmenī

(Civildienesta noteikumu 31. panta 2. punkts un 32. panta otrā daļa)

4. Ierēdņi – Pieņemšana darbā – Vienlīdzīga attieksme – Klasificēšana līmenī

(Civildienesta noteikumu 5. panta 3. punkts, 31. panta 2. punkts un 32. panta otrā daļa)

5. Ierēdņi – Pieņemšana darbā – Iecelšana pakāpē

(Civildienesta noteikumu 31. panta 2. punkts, 45. panta 1. punkts un 62. panta pirmā daļa)

6. Ierēdņi – Iestāžu ārpuslīgumiskā atbildība – Dienesta pārkāpums

1. Ņemot vērā daļēju kritēriju, kas noteikti augstākas karjeras pakāpes piešķiršanai un līmeņa noteikšanai pārklāšanos, proti, attiecībā uz vajadzīgo profesionālās pieredzes ilgumu, prasības iecēlējinstitūcijai veikt ierēdņa iespējamo īpašo kvalifikāciju pārbaudi, lai pārskatītu viņa klasificēšanu pakāpē, kurā tas tika klasificēts tā iecelšanas amatā brīdī, un tādējādi klasificētu augstākā pakāpē, pamatā noteikti ir lūgums pārskatīt ar sākotnējo lēmumu par klasificēšanu minētajam ierēdnim piešķirto pakāpi.

(skat. 40. punktu)

2. Lēmuma par klasificēšanu pakāpē un līmenī pamatojumu lietderīgi var norādīt lēmuma par sūdzību stadijā un pietiek, lai tas atbilstu juridiskajiem nosacījumiem, no kuriem saskaņā ar Civildienesta noteikumiem ir atkarīgs procedūras tiesiskums, un tajā būtu individuāla un atbilstoša motivācija, ar kuru pamatots par attiecīgo ierēdni pieņemtais lēmums. Ja šāds pamatojums tomēr būtu uzskatāms par nepietiekamu, papildu precizējumus var sniegt procedūras laikā.

(skat. 48. un 51. punktu)

Atsauces

Tiesa: 1998. gada 19. novembris, C‑316/97 P Parlaments/Gaspari, Recueil, I‑7597. lpp., 29. punkts.

Pirmās instances tiesa: 1993. gada 3. marts, T‑25/92 Vela Palacios/EESK, Recueil, II‑201. lpp., 26. punkts; 1995. gada 17. maijs, T‑16/94 Benecos/Komisija, Recueil FP, I‑A‑103. un II‑335. lpp., 36. punkts; 1996. gada 16. oktobris, T‑37/94 Benecos/Komisija, Recueil FP, I‑A‑461. un II‑1301. lpp., 46. punkts; 1997. gada 6. novembris, T‑71/96 Berlingieri Vinzek/Komisija, Recueil FP, I‑A‑339. un II‑921. lpp., 79. punkts; 2000. gada 26. janvāris, T‑86/98 Gouloussis/Komisija, Recueil FP, I‑A‑5. un II‑23. lpp., 79. punkts; 2003. gada 17. decembris, T‑133/02 Chawdhry/Komisija, Recueil FP, I‑A‑329. un II‑1617. lpp., 121. punkts; 2004. gada 26. oktobris, T‑55/03 Brendel/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑311. un II‑1437. lpp., 120. punkts; 2005. gada 16. februāris, T‑284/03 Aycinena/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑29. un II‑125. lpp., 33. punkts; 2005. gada 15. novembris, T‑145/04 Righini/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑349. un II‑1547. lpp., 55. punkts.

3. Ar Civildienesta noteikumu 31. pantu un 32. panta otro daļu noteiktajos ietvaros iecēlējinstitūcijai ir plaša rīcības brīvība, izvērtējot ierēdņa amatā ieceltās personas iepriekšējo profesionālo pieredzi attiecībā gan uz tās būtību, gan ilgumu, gan tās mazāk vai vairāk ciešo saikni, kas tai var būt saistībā ar ieņemamā amata prasībām. No tā izriet, ka, veicot lēmuma par augstākā karjeras pakāpē ieceltā ierēdņa klasificēšanu līmenī pārbaudi tiesā, tiesa minētās iestādes vērtējumu nevar aizstāt ar savu vērtējumu.

Līdz ar to, ja šī iestāde ir ņēmusi vērā tikko darbā pieņemtā ierēdņa īpašo izglītību un profesionālo pieredzi, lai tā darbā pieņemšanas brīdī viņu ieceltu augstākā karjeras pakāpē, tā var uzskatīt, ka minētais ierēdnis nevar pretendēt uz priekšrocībām, kas izriet no darba stāža līmenī šajā pakāpē, jo, ieceļot viņu attiecīgajā pakāpē, ir tikusi ņemta vērā viņa izglītība un profesionālā pieredze.

(skat. 77. un 79. punktu)

Atsauces

Tiesa: 1988. gada 5. oktobris, 314/86 un 315/86 De Szy‑Tarisse un Feyaerts/Komisija, Recueil, 6013. lpp., 26. punkts.

Pirmās instances tiesa: 1991. gada 7. februāris, T‑2/90 Ferreira de Freitas/Komisija, Recueil, II‑103. lpp., 56. punkts; Aycinena/Komisija, minēts iepriekš, 72. punkts.

4. Tā kā savas karjeras augstākā karjeras pakāpē ieceltie un savas kategorijas zemākā pakāpē ieceltie ierēdņi nav faktiski un juridiski vienādās situācijās, apstākli, ka zemākā karjeras pakāpē darbā pieņemtie ierēdņi var izmantot priekšrocības, kas izriet no darba stāža līmenī, savukārt augstākā pakāpē ieceltie attiecīgajā gadījumā tās nevar izmantot tieši to klasifikācijas pakāpē dēļ, nevar vērtēt kā nevienlīdzīgu attieksmi pret minētajiem ierēdņiem.

(skat. 90. punktu)

5. Ja iecēlējinstitūcija, pārskatot ierēdņa klasificēšanu tā iecelšanas amatā brīdī, nosaka atšķirīgus datumus, proti, vienu datumu, kurā veic grozījumus ierēdņa iecelšanas amatā brīdī veiktajā klasificēšanā, un citu, vēlāku datumu, kurā iestājas šī lēmuma finansiālās sekas, tā patvaļīgi ierobežo ieinteresētās personas tiesības uz darba samaksu par laiku starp šiem diviem datumiem, kuras ir ar Civildienesta noteikumiem garantētas subjektīvās tiesības un kuras var ierobežot vienīgi ar skaidri paustiem noteikumiem minēto Civildienesta noteikumu 62. panta pirmās daļas izpratnē.

Tāpat, veikdama šādu nošķiršanu, minētā institūcija neņem vērā atšķirību starp atkārtotu klasificēšanu, kuras mērķis ir pārskatīt sākotnējo klasificēšanu pakāpē, kas veikta ierēdņa iecelšanas amatā brīdī, un paaugstināšanu amatā, kas saskaņā ar Civildienesta noteikumu 45. panta 1. punktu ierēdni tā karjeras laikā ierindo augstākā tās kategorijas pakāpē, kurai viņš pieder.

Šajā sakarā nav nozīmes apstāklim, ka sākotnējais lēmuma par klasificēšanu nav ticis apstrīdēts noteiktajā termiņā, jo lēmums par pārklasificēšanu augstākā pakāpē ierēdņa iecelšanas amatā brīdī, kas pieņemts, izpildot spriedumu lietā C‑389/98 P Gevaert/Komisija, aizstāj sākotnējo lēmumu par klasificēšanu.

(skat. 98., 102., 103., 105., 106. un 108. punktu)

Atsauces

Tiesa: 2001. gada 11. janvāris, C‑389/98 P Gevaert/Komisija, Recueil, I‑65. lpp., 39. punkts.

Pirmās instances tiesa: 2001. gada 27. jūnijs, T‑214/00 X/Komisija, Recueil FP, I‑A‑143. un II‑663. lpp., 29. punkts.

6. Iecēlējinstitūcija pieļauj dienesta pārkāpumu, kas var būt pamats tās atbildībai, ja pirms paaugstināšanas amatā tā nav veikusi vairākus salīdzinošus nopelnu vērtējumus ierēdnim, kura klasificēšanu pakāpē tā pieņemšanas darbā brīdī, izpildot spriedumu lietā C‑389/98 P Gevaert/Komisija, ir izvērtējusi tikai novēloti, jo šādi tā liedza ieinteresētajai personai iespēju kandidēt attiecīgās paaugstināšanas amatā ietvaros.

Tomēr, kaut arī ir šis pārkāpums, faktiskā atbildība iestājas tikai tad, ja ir konstatēta apgalvotā kaitējuma esamība un apmērs. Kaitējuma noteikšanai attiecīgajā gadījumā iepriekš ir nepieciešams prasītāja un amatā paaugstināto ierēdņu salīdzinošs nopelnu vērtējums paaugstināšanas amatā ietvaros, no kuras prasītājs nelikumīgi tika izslēgts; šāds vērtējums ļautu noteikt, vai viņam patiešām tika liegta paaugstināšanā amatā, uz kuru tas likumīgi varēja pretendēt, un šādā gadījumā – aprēķināt nodarīto kaitējumu.

(skat. 128., 129. un 136.–139. punktu)

Atsauce

Pirmās instances tiesa: 1996. gada 12. decembris, T‑99/95 Stott/Komisija, Recueil, II‑2227. lpp., 72. punkts.