Lieta C-424/07

Eiropas Komisija

pret

Vācijas Federatīvo Republiku

“Valsts pienākumu neizpilde — Elektroniskās komunikācijas — Direktīva 2002/19/EK — Direktīva 2002/21/EK — Direktīva 2002/22/EK — Tīkli un pakalpojumi — Valsts tiesiskais regulējums — Jaunie tirgi”

Ģenerāladvokāta M. Pojareša Maduru [M. Poiares Maduro] secinājumi, sniegti 2009. gada 23. aprīlī I ‐ 11434

Tiesas (ceturtā palāta) 2009. gada 3. decembra spriedums I ‐ 11449

Sprieduma kopsavilkums

Tiesību aktu tuvināšana – Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi – Reglamentējošie noteikumi – Direktīvas 2002/19, 2002/21 un 2002/22

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/19 8. panta 4. punkts, Direktīvas 2002/21 6. un 7. pants, 8. panta 1. un 2. punkts, 15. panta 3. punkts un 16. pants un Direktīvas 2002/22 17. panta 2. punkts)

Dalībvalsts, kura ir pieņēmusi tādas tiesību normas, ar kurām tiek ierobežota valsts pārvaldes iestādes (VPI) rīcības brīvība un ar kurām nav ievērotas Direktīvas 2002/21 6. un 7. pantā paredzētās apspriešanās un konsolidācijas procedūras, neizpilda Direktīvas 2002/19 par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to savstarpēju savienojumu 8. panta 4. punktā, Direktīvas 2002/21 par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem 6. un 7. pantā, 8. panta 1. un 2. punktā, 15. panta 3. punktā un 16. pantā, kā arī Direktīvas 2002/22 par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem 17. panta 2. punktā paredzētos pienākumus.

Īstenojot savas reglamentēšanas funkcijas, VPI ir plašas pilnvaras, lai tās atkarībā no situācijas katrā attiecīgajā gadījumā varētu izvērtēt nepieciešamību reglamentēt elektronisko komunikāciju tirgu. Saskaņā ar Direktīvas 2002/21 15. pantu, īpaši tā 3. punktu, VPI, cieši sadarbojoties ar Komisiju, ir pienākums noteikt attiecīgos tirgus šajā nozarē. Saskaņā ar šīs pašas direktīvas 16. pantu VPI pēc tam veic šādi definēto tirgu izvērtēšanu un novērtē, vai šie tirgi patiešām ir konkurētspējīgi. Ja tas tā nav, attiecīgā VPI nosaka ex ante reglamentējošus pienākumus šajā tirgū ietekmīgiem uzņēmumiem. Šie panti attiecas vispārēji uz elektronisko komunikāciju nozari, un no to piemērošanas jomas nav izslēgti nedz jaunie tirgi, nedz arī jebkāds cits tirgus.

Valsts tiesību norma, kurā ir skaidri noteikts, ka jaunie tirgi nav jāpakļauj regulējumam, ja vien noteikti apstākļi, kā, piemēram, ilgtspējīgas konkurences neesamība tirgū, nepierāda nepieciešamību tos regulēt, aizskar VPI piešķirtās plašās pilnvaras, traucējot tai veikt tādus pasākumus, kas būtu adaptēti katram īpašajam gadījumam, un tādējādi neatbilst Direktīvas 2002/21 16. pantam. VPI rīcības brīvības ierobežošana, kas izriet no šādas tiesību normas, noteikti ietekmē VPI tirgus noteikšanas pilnvaras. VPI vairs nebūs jāveic attiecīgo tirgu noteikšana atbilstoši minētās direktīvas 15. panta 3. punktam tiktāl, ciktāl Komisijas Ieteikuma par attiecīgajiem preču un pakalpojumu tirgiem elektronisko komunikāciju nozarē, kas ir pakļauti ex ante regulējumam saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2002/21, pielikumā noteiktie tirgi jau ietilpst valsts tiesību aktos noteiktajā jaunā tirgus definīcijā.

Tāpat no Direktīvas 2002/19 8. panta 4. punkta un Direktīvas 2002/22 17. panta 2. punkta izriet, ka saskaņā ar šiem pantiem noteiktie pienākumi ir pamatoti ar noteiktās problēmas raksturu un ir samērīgi un pamatoti, ņemot vērā mērķus, kas noteikti Direktīvas 2002/21 8. pantā, un ka VPI ir jāveicina minētajā 8. pantā paredzētie reglamentējošie mērķi un tādējādi ir jāveic šo mērķu izvērtēšana, izdarot attiecīgā tirgus, kurš var tikt pakļauts regulējumam, noteikšanu un analīzi. Ar valsts tiesību normu, ar kuru VPI veiktā izvērtējuma par jaunā tirgus regulēšanas nepieciešamību laikā tiek dota priekšroka vienam no šiem mērķiem, proti, mērķim veicināt efektīvas investīcijas infrastruktūrās un atbalstu inovācijām, tiek pārkāpts Direktīvas 2002/19 8. panta 4. punkts, Direktīvas 2002/21 8. panta 1. un 2. punkts, kā arī Direktīvas 2002/22 17. panta 2. punkts un minētajām direktīvām neatbilstošā veidā ierobežota VPI rīcības brīvība.

Direktīvas 2002/21 16. pantam pretrunā ir arī tāda valsts tiesību norma, ar kuru attiecīgo tirgu, kuri var tikt pakļauti regulējumam, izvērtējumam tiek paredzēti stingrāki nosacījumi par tiem, saskaņā ar kuriem kā kritērijs tam, lai jaunu tirgu varētu izņēmuma kārtā pakļaut ex ante regulējumam, ir noteikts, ka ir jābūt riskam, ka ilgtermiņā tiks kavēta ilgtspējīgas konkurences attīstība šajos tirgos.

Visbeidzot, ar valsts tiesību normu, ar kuru ir noteikts jauno tirgu nereglamentēšanas princips, tiek ierobežotas VPI pilnvaras pakļaut jaunos tirgus noteikšanai un analīzei. Tas neizbēgami nozīmē, ka noteiktos apstākļos netiek ievērotas Direktīvas 2002/21 6. un 7. pantā noteiktās procedūras, uz kurām attiecībā uz tirgus noteikšanu un analīzi ir atsauce šīs pašas direktīvas 15. panta 3. punktā un 16. panta 6. punktā.

(sal. ar 55., 56., 61., 64., 66., 78., 82., 83., 86., 90., 91., 93., 94., 98., 99., 105., 106. un 108. punktu un rezolutīvo daļu)