LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 126/8

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2011. gada 14. decembra spriedumu lietā T-237/10 Louis Vuitton Malletier/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Friis Group International ApS2012. gada 23. februārī iesniedza Louis Vuitton Malletier

(Lieta C-97/12 P)

2012/C 126/16

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Louis Vuitton Malletier (pārstāvji — P. Roncaglia, G. Lazzeretti, M. Boletto, E. Gavuzzi, avvocati)

Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Friis Group International ApS

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— atcelt pārsūdzēto spriedumu daļā, kurā tika noraidīta apelācijas sūdzības iesniedzējas par apstrīdēto lēmumu celtā prasība, un tādējādi atcelt Apelāciju pirmās padomes lēmumu daļā, kurā Kopienas (grafiskas) preču zīmes reģistrācija Nr. 3693116 ir atzīta par spēkā neesošu attiecībā uz “optiskiem aparātiem un instrumentiem, tostarp brillēm, saulesbrillēm un briļļu fultāriem”, kas ietilpst 9. klasē, “dārglietu kastītēm no cēlmetāliem, to sakausējumiem vai ar to pārklājumu”, kas ietilpst 14. klasē un “ceļojumu somām, ceļojumu šķirstiem (ādas izstrādājumi), čemodāniem un ceļojumu somām, somām–pārvalkiem drēbēm ceļojumiem, kastītēm tualetes piederumu glabāšanai, mugursomām, plecu somām, rokas somām, somiņām, dokumentu somām un portfeļiem no ādas, futlāriem, naudas makiem, atslēgu etvijām, kredītkaršu maciņiem”, kas ietilpst 18. klasē;

— piespriest ITSB segt tiesāšanās izdevumus, kas Louis Vuitton Malletier S.A. radušies šajā tiesvedībā;

— piespriest Friis Group International ApS segt tiesāšanās izdevumus, kas Louis Vuitton Malletier S.A. radušies šajā tiesvedībā.

Pamati un galvenie argumenti

Šīs apelācijas sūdzības mērķis ir pierādīt, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Regulas par Kopienas preču zīmi (1) 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu, nospriežot, ka šajā noteikumā minētais absolūts atteikuma pamatojums ir piemērojams Kopienas (grafiskas) preču zīmes reģistrācijai Nr. 3693116 (tā dēvētā “FERMOIR S”) attiecībā uz visām ar to apzīmētajām precēm, kas ietilpst 9., 14. un 18. klasē, izņemot “juvelieizstrādājumus, tostarp gredzenus, atslēgu piekariņus, sprādzes un auskarus, aproču pogas, rokassprādzes, brelokus, brošas, kaklarotas, kaklasaišu adatas, rotas, medaljonus; laika mērāmo aparatūru un hronometriskos aparātus, tostarp pulksteņus, pulksteņu korpusus, modinātājus; riekstu standziņas no cēlmetāliem, to sakausējumiem vai ar to pārklājumiem, svečturus no cēlmetāliem, to sakausējumiem vai ar to pārklājumiem”, kas ietilpst 14. klasē, un “ādas un ādas imitācijas” preces un “lietussargus”, kas ietilpst 18. klasē.

Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, šajā lietā piemērojot judikatūru par trīsdimensiju formas preču zīmēm (vismaz attiecībā uz preču vairumu, kas ir aptverts ar apstrīdēto preču zīmi) un tādējādi prasot kā atšķirtspējas juridisko kritēriju, lai “FERMOIR S”“būtiski atšķirtos no nozarē pastāvošas normas vai ieražas”, kas ir augstāka robežvērtība par vispārējo (t.i., “minimāla atšķirtspēja”).

Faktiski judikatūrā ir skaidri parādīts, ka, lai piemērotu “būtiskas atšķirības” robežvērtību, kas sākotnēji tika piemērota vienīgi trīsdimensiju formas preču zīmēm, attiecīgajam apzīmējumam jābūt nepārprotami saistītam ar atbilstošajām precēm tādējādi, ka tādam apzīmējumam ir jāietver un patērētājiem to ir jāuztver kā realitātei atbilstošs vai nu visa produkta vai tā vienas no galvenajām daļām atveidojums, kas nekavējoties tiek atpazīts kā tāds.

Taču Vispārējā tiesa pauda viedokli, ka uz jebkuru apzīmējumu, kurā ir atveidota preces daļas forma, attiecas saistībā ar trīsdimensiju formas preču zīmēm izklāstītie principi, ja vien ir absolūti konceptuāli neiespējams uzskatīt šādu apzīmējumu par preču, kuras ir ar to apzīmētas, daļu. Rezultātā Vispārējā tiesa tā vietā, lai jautātu, vai sabiedrība apstrīdēto preču zīmi var uztvert kā preču, kuras ir ar to apzīmētas, būtisku daļu, tikai noskaidroja, vai šī preču zīme teorētiski varētu tikt lietota kā slēdzenes mehānisms 9., 14. un 18. klasē ietilpstošajām precēm.

Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa kļūdījās, novērtējot apstrīdētās preču zīmes spēkā esamību attiecībā uz šīm precēm, kurās, kā tā atzina, var būt iekļauts slēdzenes mehānisks, pārkāpjot noteikumus par pierādīšanas pienākumu un sagrozot pierādījumus.

It īpaši Vispārējā tiesa neesot pietiekami respektējusi spēkā esamības prezumpciju, kāda tiek dota reģistrētajām Kopienas preču zīmēm, prasot, lai apelācijas sūdzības iesniedzēja “nodrošina konkrētu un pamatotu informāciju, kas parādītu, ka reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei ir raksturīga atšķirtspēja”, tādējādi atbrīvojot Friis no pienākumu pierādīt apstrīdētās preču zīmes spēkā neesamību.

Ņemot vērā visu iepriekš minēto pamatojumu, apelācijas sūdzības iesniedzēja prasa Tiesai atcelt pārsūdzēto spriedumu daļā, kurā ir daļēji apstiprināts Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju pirmās padomes 2010. gada 24. februāra lēmums lietā R 1590/2008-1, ar kuru apstrīdētā preču zīme tika atzīta par spēkā neesošu attiecībā uz ar to aptvertajām precēm, kas ietilpst 9., 14. un 18. klasē.

(1) OV L 11, 1. lpp.