ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6

Direktīvas 98/59 2. pantā noteikts: “1. Ja darba devējs nolēmis veikt kolektīvu atlaišanu, tas laikus uzsāk konsultācijas ar darba ņēmēju pārstāvjiem, lai panāktu vienošanos. 2. Šīs konsultācijas aptver vismaz veidus un līdzekļus, kā izvairīties no kolektīvās atlaišanas vai samazināt atlaižamo darba ņēmēju skaitu un kā mazināt atlaišanas sekas, izmantojot sociālās garantijas, kas, inter alia, vērstas uz palīdzību jauna darba atrašanā vai atlaisto darba ņēmēju pārkvalificēšanos. Dalībvalstis var paredzēt, ka darba ņēmēju pārstāvji var piesaistīt ekspertus saskaņā ar šo valstu tiesību aktiem un/vai praksi. 3. Lai darba ņēmēju pārstāvji spētu sagatavot konstruktīvus priekšlikumus, darba devēji konsultēšanās gaitā laicīgi: a) sniedz visu attiecīgo informāciju un b) katrā gadījumā rakstiski paziņo par to: i) [par to,] kādi ir paredzētās atlaišanas iemesli; ii) to darba ņēmēju [..] skait[u] [un kategorijas], ko plānots atlaist; iii) to darba ņēmēju skait[u] un kategorij[as], ko parasti nodarbina; iv) [par to,] cik ilgā laikposmā plānots veikt atlaišanu; v) [par to,] kādi ir atlaižamo darba ņēmēju atlasei piedāvātie kritēriji, ciktāl valsts tiesību akti un/vai prakse pilnvaro darba devēju par to lemt; vi) [par to,] pēc kādas metodes tiks aprēķināti atlaišanas pabalsti, ja tie atšķiras no tiem, kas izriet no valsts tiesību aktiem un/vai prakses. Darba devējs iesniedz kompetentajai valsts iestādei vismaz sarakstes dokumentu kopijas, kas paredzēti pirmās daļas b) punkta i) līdz v) apakšpunktā. 4. Pasākumi, kas paredzēti 1., 2. un 3. punktā, ir spēkā neatkarīgi no tā, vai lēmumu par kolektīvo atlaišanu pieņēmis darba devējs, vai uzņēmums, kas kontrolē darba devēju. Izskatot šajā direktīvā paredzēto informēšanas, konsultēšanās un izziņošanas prasību pārkāpumus, neņem vērā tādus darba devēja aizbildinājumus, ka darba devējs pats nav saņēmis vajadzīgo informāciju no uzņēmuma, kas pieņēmis lēmumu par kolektīvo atlaišanu.”
7

HCI, kas pati micromix izgatavot nevar, to pasūtīja Philippo’s un tai piegādāja šī produkta ražošanai nepieciešamās izejvielas, izņemot vienu no tām. Šo trūkstošo izejvielu, kas ir cinka sulfāts, Philippo’s, vienojoties ar HCI, iegādājās no G. J. de Poorter, kas ar nosaukumu Poortershaven veic darbību Roterdamā.
4

Francijas un Beļģijas konvencijas 19.A pantā ir noteikts: “Dubulto nodokļa uzlikšanu novērš šādi: A. Attiecībā uz Beļģiju: 1. Ienākumi no kapitāla, uz kuriem attiecas 15. panta 2.–4. punktā definētais režīms, no kā Francijā faktiski ir ieturēts nodoklis ienākuma gūšanas vietā un ko saņem Beļģijas rezidentes sabiedrības, kas maksā sabiedrību ienākuma nodokli, ir, iekasējot nodokli ienākumu gūšanas vietā pēc parastās likmes no Francijas nodokļa neto summas, atbrīvoti no sabiedrību ienākuma nodokļa un nodokļa par dividenžu izmaksāšanu Beļģijas tiesību aktos paredzētajos apstākļos. Attiecībā uz iepriekšējā daļā minētajiem ienākumiem, ko saņem citi Beļģijas rezidenti, [..], no kuriem Francijā faktiski ir ieturēts nodoklis ienākuma gūšanas vietā, Beļģijā maksājamais nodoklis par to summu, no kuras atskaitīts Francijas ieturējums, tiek samazināts, pirmkārt, par samaksātā nodokļa ienākumu gūšanas vietā summu pēc parastās likmes un, otrkārt, par vienotas likmes ārvalstu nodokļa atskaitījumu saskaņā ar Beļģijas tiesību aktos noteiktiem nosacījumiem, šai daļai neesot mazākai par 15% no neto summas. Attiecībā uz dividendēm, uz ko attiecas 15. panta 2. un 3. punktā definētais režīms un kas tiek izmaksātas fiziskai personai, Beļģijas rezidentam, viņš iepriekš minētā vienotas likmes ārvalstu nodokļa atskaitījuma vietā attiecībā uz šiem ienākumiem var saņemt nodokļa atlaidi pēc likmes un nosacījumiem, kas ir paredzēti Beļģijas tiesību aktos attiecībā uz Beļģijas rezidentu sabiedrību izmaksātajām dividendēm, ar nosacījumu, ka par to tiek iesniegts lūgums vēlākais ikgadējās nodokļu deklarācijas iesniegšanas termiņā. [..]”
49

No tā izriet, ka šajā tirdzniecības gadā uzņēmumiem noteiktās preventīvās izņemšanas no aprites apjoms ir atšķirīgs īpaši atkarībā no dalībvalsts, kurā tie darbojas. Tātad daļa no pagaidu maksājuma, ko tie maksā atbilstoši to kvotas daļai, kas ir šādi preventīvi izņemta no aprites, arī ir lielāka vai mazāka atkarībā no tā, kurā dalībvalstī tie veic uzņēmējdarbību.
34

Pirmkārt, kā to norāda iesniedzējtiesa, minēto preču galvenā funkcija ir uztvert un izvadīt procesora siltumu. Šo preču sastāvdaļa, kas ļauj tām pildīt savu funkciju un kas ir īpaši izstrādāta šim nolūkam, ir dzesētājs. Līdz ar to nav strīda par to, ka pirms pamata lietā minēto preču izstrādes datoru procesoru dzesēšanu nodrošināja vienīgi dzesētāji. Tas, ka tiem tika pievienoti ventilatori, būtiski nemainīja minēto dzesētāju īpašības, bet gan tikai piešķīra tiem efektivitāti, palielinot to dzesēšanas kapacitāti.
Prasītājas pamata lietā būtībā norāda, ka piena ražošanas Itālijā deficīta dēļ, kas it īpaši kaitējot maziem ražotājiem, to situācija atšķiroties no citu piena ražotāju, it īpaši no ražotāju no dalībvalstīm ar pārprodukciju, situācijas.
13

No iesniedzējtiesas lēmuma izriet, ka saistībā ar nodokļu uzlikšanu sabiedrībām to īpašuma iznomāšana uz ilgu laiku ir uzskatāma par “uzņēmējdarbību”. Šis vērtējums noteikti izriet no KStG 4. panta 4. punkta un — atbilstoši citam viedoklim — no 1977. gada Nodokļu noteikumu (Abgabenordnung 1977), ar grozījumiem, kas stājās spēkā 1995. gadā, 14. panta (turpmāk tekstā — “AO”).
41

Kā Tiesa jau to ir uzsvērusi iepriekš minētā sprieduma lietā Océano Grupo Editorial un Salvat Editores 22. punktā, tad šādi noteikumi patērētāju spiež atzīt tādas tiesas izņēmuma rakstura piekritību, kas, iespējams, atrodas ļoti tālu no tā dzīvesvietas, apgrūtinot patērētāja ierašanos tiesā. Strīdos, kuru prasījumu summa ir niecīga, patērētāja izdevumi, kas saistīti ar ierašanos uz tiesu, varētu būt pārmērīgi un varētu viņu atturēt no jebkādas tiesību aizsardzības līdzekļu izmantošanas vai aizstāvēšanās. Tādēļ Tiesa minētā sprieduma 22. punktā secināja, ka šādi noteikumi ir pieskaitāmi Direktīvas pielikuma 1. punkta q) apakšpunktā minētajai noteikumu grupai, kuru mērķis vai rezultāts ir tāds, ka tiek izslēgtas vai kavētas patērētāja tiesības celt prasību tiesā.
13

Copad par Cour d’appel de Paris spriedumu iesniedza sūdzību Cour de cassation, it īpaši norādot, ka, tā kā SIL attiecīgās preces ir laidusi tirgū, Dior tiesības uz preču zīmi esot izsmeltas. Dior no savas puses iesniedza pretsūdzību, Cour d’appel de Paris pārmetot, ka tā esot izslēgusi jebkādu preču zīmes nelikumīgu izmantošanu kā no SIL, tā arī no Copad puses.
High Court noraidīja šo prasību, neizskatot to pēc būtības, jo uzskatīja, ka Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) [Anglijas un Velsas Apelācijas tiesas (Civiltiesību nodaļas)] judikatūra, ņemot vērā spriedumu lietā R/Secretary of State for Environment, Transport and the Regions ex p Marson (1998), ir interpretējama tādējādi, ka, pirmkārt, nav nepieciešams pamatot atteikumu noteikt pienākumu veikt ietekmes uz vidi novērtējumu un, otrkārt, gadījumā, ja šāds pienākums pamatot rīkojumu pastāvētu, ar Secretary of State parasti sniegto pamatojumu ir pietiekoši.
21

Fővárosi Bíróság, uzskatot, ka attiecīgo ierīci — atbilstoši piemērojamajām Kopienu direktīvām — var tirgot visās dalībvalstīs, ņemot vērā atbildētājas pamata lietā pretējo nostāju, nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālos jautājumus: “1) Vai Direktīvas [1999/5] 8. pantu, kurš attiecas uz radioiekārtu un telekomunikāciju termināla iekārtu (turpmāk tekstā — “ierīces”) brīvu apriti, var interpretēt tādējādi, ka nedrīkst noteikt citus pienākumus attiecībā uz tādu ierīču tirdzniecību, uz kurām attiecas iepriekš minētā direktīva un kuras ar “CE” marķējumu ir marķējis izgatavotājs, kura juridiskā adrese atrodas citā dalībvalstī? 2) Vai Direktīvas [2001/95] 2. panta e) un f) apakšpunktā noteikto ar tirdzniecību saistīto pienākumu kontekstā var interpretēt tādējādi, ka par ražotāju var uzskatīt arī organizāciju, kas tirgo ierīces kādā dalībvalstī (nepiedaloties to izgatavošanā) un kuras juridiskā adrese neatrodas tajā pašā dalībvalstī, kur atrodas ražotāja juridiskā adrese? 3) Vai Direktīvas [2001/95] 2. panta e) apakšpunkta i), ii) un iii) ievilkumā un f) apakšpunktā noteikto var interpretēt tādējādi, ka citā dalībvalstī izgatavotu ierīču izplatītājam (kurš nav to ražotājs) var tikt paredzēts pienākums iesniegt atbilstības deklarāciju, kas ietver šo ierīču tehniskos datus? 4) Vai Direktīvas [2001/95] 2. panta e) apakšpunkta i), ii) un iii) ievilkumā un f) apakšpunktā noteikto var interpretēt tādējādi, ka organizācija, kas nodarbojas tikai ar noteiktu ierīču tirdzniecību kādā dalībvalstī, kuras teritorijā atrodas tās juridiskā adrese, var vienlaikus tikt uzskatīta arī par šo ierīču ražotāju, ja tās izplatītāja darbība neietekmē ierīču drošuma īpašības? 5) Vai Direktīvas [2001/95] 2. panta f) apakšpunktu var interpretēt tādējādi, ka minētajā tiesību normā definētajam izplatītājam drīkst izvirzīt prasības, kas saskaņā ar minēto direktīvu var tikt izvirzītas tikai tās 2. panta e) apakšpunktā definētajam ražotājam, piemēram, lai tas izdod atbilstības deklarāciju attiecībā uz tehniskajiem datiem? 6) Vai [EKL] 30. pants un/vai primārie vispārējo interešu apsvērumi var pamatot izņēmumu no [1974. gada 11. jūlija] sprieduma lietā Dassonville [8/74, Recueil, 837. lpp.] judikatūras piemērošanas, ņemot vērā arī ar to saistītos līdzvērtības un savstarpējās atzīšanas principu? 7) Vai [EKL] 30. pantu var interpretēt tādējādi, ka tranzītā esošu preču tirdzniecību un importu nedrīkst ierobežot neviena cita apsvēruma dēļ, izņemot minētajā tiesību normā norādītos? 8) Vai “CE” marķējums atbilst līdzvērtības un/vai savstarpējās atzīšanas principu prasībām, kā arī [EKL] 30. pantā izvirzītajām prasībām? 9) Vai “CE” marķējumu var interpretēt tādējādi, ka dalībvalstis nekādos apstākļos nedrīkst piemērot citas tehniskās vai kvalitātes prasības attiecībā uz ierīcēm, kas apzīmētas ar šo marķējumu? 10) Vai Direktīvas [2001/95] 6. panta 1. punktā un 8. panta 2. punkta otrajā teikumā noteikto var interpretēt tādējādi, ka preču tirdzniecības kontekstā var uzskatīt, ka ražotājam un, gadījumā ja ražotājs netirgo preces, to izplatītājam ir vienādi pienākumi?”
9

Regulas Nr. 343/2003 20. pantā ir paredzēts: “1. Patvēruma meklētāju saskaņā ar 4. panta 5. punktu un 16. panta 1. punkta c), d) un e) apakšpunktu uzņem atpakaļ šādi: a) pieprasījumā par patvēruma meklētāja atpakaļuzņemšanu iekļauj informāciju, kas ļauj dalībvalstij, kura saņem pieprasījumu, pārbaudīt, vai tā ir atbildīga; b) dalībvalstij, kurai pieprasa uzņemt patvēruma meklētāju atpakaļ, ir pienākums veikt vajadzīgās pārbaudes un sniegt atbildi uz tai adresēto pieprasījumu, cik vien iespējams drīz un nekādos apstākļos ne vēlāk kā vienu mēnesi no pieprasījuma saņemšanas dienas. Ja pieprasījums ir pamatots ar datiem, kas iegūti no Eurodac sistēmas, tad šo termiņu saīsina līdz divām nedēļām; c) ja dalībvalsts, kas saņēmusi pieprasījumu, nepaziņo savu lēmumu viena mēneša termiņā vai b) apakšpunktā minētajā divu nedēļu termiņā, tad ir uzskatāms, ka tā ir piekritusi uzņemt patvēruma meklētāju atpakaļ; d) dalībvalstij, kas piekrīt uzņemt patvēruma meklētāju atpakaļ, ir pienākums atkal ielaist minēto personu savā teritorijā. Pārsūtīšanu veic saskaņā ar pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts tiesību aktiem pēc attiecīgo dalībvalstu savstarpējas apspriešanās, cik vien iespējams īsā laikā un, vēlākais, sešos mēnešos no dienas, kad otra dalībvalsts ir akceptējusi pieprasījumu par uzņemšanu vai no dienas, kad pieņemts lēmums par pārsūdzību vai pārskatīšanu, ja tas aptur pārsūtīšanu; e) pieprasījuma iesniedzēja dalībvalsts paziņo patvēruma meklētājam lēmumu par to, ka viņu uzņem atpakaļ atbildīgā dalībvalsts. Lēmumā izklāsta tā pamatojumu. Tajā ietver sīkākas ziņas par pārsūtīšanas termiņu un, vajadzības gadījumā, norāda vietu, kur patvēruma meklētājam jāierodas, kā arī ierašanās datumu, ja viņš dodas uz atbildīgo dalībvalsti patstāvīgi. Šis lēmums var būt pārsūdzams vai pārskatāms. Šā lēmuma pārsūdzēšana vai pārskatīšana neaptur pārsūtīšanas izpildi, ja vien tiesa vai kompetentās iestādes katrā atsevišķā gadījumā nenolemj citādi un ja to pieļauj attiecīgās valsts tiesību akti. Vajadzības gadījumā pieprasījuma iesniedzēja dalībvalsts izdod patvēruma meklētājam saskaņā ar 27. panta 2. punktā norādīto procedūru pieņemta parauga caurlaidi. Atbildīgā dalībvalsts attiecīgi informē pieprasījuma iesniedzēju dalībvalsti par patvēruma meklētāja sekmīgu ierašanos vai par to, ka viņš nav ieradies noteiktajā termiņā. 2. Ja patvēruma meklētāja pārsūtīšana nenotiek sešu mēnešu termiņā, tad atbildīga ir dalībvalsts, kurā iesniegts patvēruma pieteikums. Šo termiņu var pagarināt, ilgākais, līdz vienam gadam, ja pārsūtīšanu vai pieteikuma izskatīšanu nevar veikt patvēruma meklētāja ieslodzījuma dēļ, vai, ilgākais, līdz astoņpadsmit mēnešiem patvēruma meklētāja bēgšanas gadījumā. [..]”
18

Šajos apstākļos Corte suprema di cassazione nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālo jautājumu: “PVN piemērošanas nolūkā un saskaņā ar [..] Sestās direktīvas par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 9. panta 2. punkta e) apakšpunktu, kura ir tāda reklāmas pakalpojuma sniegšanas vieta, kuru sniedz uzņēmums, kas ir reģistrēts kādā no Eiropas Kopienas dalībvalstīm, pircējam, kas nav reģistrēts Kopienā, bet kuram ir nodokļu pārstāvis kādā no dalībvalstīm, un it īpaši — vai tā ir reklāmas saņēmēja atrašanās vieta, sabiedrības, kura nav reģistrēta Kopienā, nodokļu pārstāvja sabiedrības Itālijā reģistrācijas vieta, sabiedrības, kura nav reģistrēta Kopienā un kura pērk reklāmas pakalpojumu, reģistrācijas vieta vai sabiedrības, kura nav reģistrēta Kopienā, klienta reģistrācijas vieta?”
Keywords

Summary



Keywords

1. Prejudiciāli jautājumi – Tiesas kompetence – Robežas – Atbalsta saderības ar kopējo tirgu pārbaude – Izslēgšana

(EKL 234. pants)

2. Valsts atbalsts – Jēdziens – Finanšu priekšrocības, kas piešķirtas ražošanas un darba kooperatīvajām sabiedrībām – Iekļaušana – Nosacījumi

(EKL 87. panta 1. punkts)

Summary

1. Lai gan tiesvedībā, kas ierosināta, piemērojot EKL 234. pantu, Tiesai nav jāizvērtē valsts tiesību aktu saderība ar Savienības tiesībām, ne arī jāinterpretē valsts tiesību akti, tā tomēr var iesniedzējtiesai sniegt visus Savienības tiesību interpretācijas elementus, kas tai ļautu izlemt jautājumu par šādu saderību, taisot spriedumu izskatāmajā lietā.

Precīzāk, Komisijas kompetence izvērtēt atbalsta saderību ar kopējo tirgu neliedz valsts tiesai uzdod Tiesai prejudiciālu jautājumu par valsts atbalsta jēdzienu. Tādējādi Tiesa var iesniedzējtiesai sniegt interpretācijas norādes par Savienības tiesībām, lai tā varētu noteikt, vai valsts pasākums var tikt kvalificēts kā valsts atbalsts Savienības tiesību izpratnē.

(sal. ar 34. un 35. punktu)

2. Atbrīvojumi no nodokļa, kas piešķirti ražošanas un darba kooperatīvajām sabiedrībām saskaņā ar valsts tiesību aktiem, kuros paredzētas nodokļu priekšrocības, ir valsts atbalsts EKL 87. panta 1. punkta nozīmē vienīgi tad, ja ir izpildītas visas prasības šīs tiesību normas piemērošanai, proti, pirmkārt, šāda pasākuma finansēšana no valsts puses vai no valsts līdzekļiem, otrkārt, minētā pasākuma selektīvais raksturs, kā arī, treškārt, tā ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm un no tās izrietošā konkurences izkropļošana. Šajā lietā valsts tiesai detalizētāk ir jāizvērtē, vai attiecīgie atbrīvojumi no nodokļa, kas piešķirti ražošanas un darba kooperatīvajām sabiedrībām, ir selektīvi, kā arī vai tie var tikt attaisnoti ar valsts nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru, kurā šie atbrīvojumi ietilpst, tostarp nosakot, vai attiecīgās sabiedrības faktiski ir līdzīgā situācijā kā citi tirgus dalībnieki, kuri ir izveidoti juridiskā formā ar peļņas mērķi, un, ja tas patiešām tā ir, vai pret minētajām kooperatīvajām sabiedrībām paredzētā labvēlīgākā attieksme nodokļu ziņā ir, pirmkārt, raksturīga attiecīgās dalībvalsts nodokļu sistēmas būtiskajiem principiem un, otrkārt, atbilstoša saskanīguma un samērīguma principiem.

(sal. ar 43., 82. punktu un rezolutīvo daļu)
43

Ņemot vērā, ka Pamatlēmuma mērķis, kā izriet no šā sprieduma 31. punkta, ir aizstāt daudzpusējas izdošanas starp dalībvalstīm sistēmu ar sistēmu, saskaņā ar kuru notiesātās vai aizdomās turētās personas nodod starp tiesu iestādēm spriedumu izpildei vai kriminālvajāšanas veikšanai, pamatojoties uz savstarpējās atzīšanas principu, un izpildes tiesu iestāde var iebilst pret izdošanu tikai saskaņā ar vienu no Pamatlēmumā paredzētajiem atteikuma pamatiem, termini “paliek” un “rezidents”, kas nosaka tā 4. panta 6. punkta piemērošanas jomu, ir jādefinē vienveidīgi, jo tie attiecas uz autonomiem Kopienu tiesību jēdzieniem. Tādējādi, transponējot šo 4. panta 6. punktu valsts tiesībās, dalībvalstīm nav tiesību noteikt šiem terminiem plašāku piemērojamību par to, kas izriet no šādas vienveidīgas interpretācijas.
Keywords

Summary



Keywords

1. Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi – Strīda priekšmets – Tiesvedības laikā izdarīts grozījums – Aizliegums

2. Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi – Prasība nolūkā konstatēt dalībvalsts pienākumu neizpildi dēļ darbības, kas notikusi pirms tās pievienošanās Savienībai – Regula Nr. 3577/92 – Sabiedrisko pakalpojumu līguma noslēgšana par jūras kabotāžu bez iepriekšēja uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu

(Padomes Regulas Nr. 3577/92 1. un 4. pants)

Summary

1. No Tiesas Reglamenta 38. panta 1. punkta c) apakšpunkta un ar šo tiesību normu saistītās judikatūras izriet, ka ikvienā prasības pieteikumā ir jāietver strīda priekšmets un izvirzīto pamatu kopsavilkums, un tie ir jānorāda pietiekami skaidri un precīzi, lai atbildētājs varētu sagatavot savu aizstāvību un lai Tiesa varētu veikt pārbaudi. No tā izriet, ka galvenie faktiskie un tiesiskie apstākļi, ar kuriem ir pamatota prasība, pašā prasības pieteikumā ir jānorāda loģiski un saprotami, un tajā ietvertajiem prasījumiem ir jābūt formulētiem nepārprotami, lai izvairītos no tā, ka Tiesa lemj ultra petita vai arī nelemj par kādu iebildumu.

Ja gan no argumentētā atzinuma formulējuma, gan no prasījumiem Komisijas prasības pieteikumā nešaubīgi izriet, ka pēdējās minētās apgalvotā attiecīgajai dalībvalstij Regulā Nr. 3577/92, ar ko piemēro principu, kurš paredz jūras transporta pakalpojumu sniegšanas brīvību dalībvalstīs (jūras kabotāža), paredzēto pienākumu neizpilde no šīs dalībvalsts puses balstās uz faktu par sabiedrisko pakalpojumu līguma par jūras kabotāžu parakstīšanu bez iepriekšēja uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu pirms tās pievienošanās [Savienībai], replikas rakstā un tiesas sēdē paustais apgalvojums, ka minētā dalībvalsts, sākot no tās pievienošanās datuma Savienībai, nav izpildījusi savus pienākumus saskaņā ar šo regulu, neatbilst prasījumiem prasības pieteikumā. Tādējādi pēc tā pamatotības pārbaudes Tiesa nevar lemt par šo apgalvojumu, nespriežot ultra petita .

(sal. ar 12. un 15.–19. punktu)

2. Prasība – kuras priekšmets ir konstatēt, ka dalībvalsts nav izpildījusi šai valstij Regulā Nr. 3577/92, ar ko piemēro principu, kurš paredz jūras transporta pakalpojumu sniegšanas brīvību dalībvalstīs (jūras kabotāža), paredzētos pienākumus, jo tā 2004. gada 16. aprīlī ir noslēgusi sabiedrisko pakalpojumu līgumu par jūras kabotāžu bez iepriekšēja uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu, – būtu apmierināma tikai tad, ja minētajā regulā vismaz būtu noteikts, ka pirms minētās dalībvalsts pievienošanās datuma, proti, 2004. gada 1. maija, šai valstij ir jāpilda noteikti pienākumi. Šādi noteikumi konkrētāk nozīmētu, ka valstīm, pirms Regula Nr. 3577/92 tām kļūst piemērojama, ir jāatturas noslēgt sabiedriskā pakalpojuma līgumu tādā veidā, kas neatbilst šīs regulas 1. un 4. pantam.

Tā kā Komisija tās prasības pamatojumam norādītos pamatus nekādi nav pamatojusi ar šādu pienākumu iespējamu esamību, tās prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi nevar apmierināt.

(sal. ar 20.–22. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Prejudiciāli jautājumi – Pieņemamība – Ierobežojumi

(EKL 234. pants)

2. Prejudiciāli jautājumi – Tiesas kompetence

(EKL 234. pants)

3. Konkurence – Kopienu tiesību normas – Dalībvalstu pienākumi

(EKL 10., 81. un 82. pants)

Summary

1. Tikai valsts tiesa, kura izskata strīdu un kurai ir jāuzņemas atbildība par pieņemamo tiesas nolēmumu, var, ņemot vērā katras lietas īpatnības, noteikt, cik lielā mērā prejudiciālais nolēmums ir vajadzīgs, lai šī tiesa varētu pieņemt savu nolēmumu, un cik atbilstīgi ir jautājumi, ko tā uzdod Tiesai. Tātad gadījumā, ja uzdotie jautājumi skar Savienības tiesību interpretāciju, Tiesai principā ir pienākums pieņemt nolēmumu. No tā izriet, ka uz jautājumiem par Savienības tiesību interpretāciju attiecas atbilstības pieņēmums. Līdz ar to valsts tiesas iesniegto lūgumu Tiesa var noraidīt tikai tad, ja ir acīmredzams, ka lūgtajai Savienības tiesību interpretācijai nav nekāda sakara ar pamata lietas faktiskajiem apstākļiem vai tās priekšmetu, ja izvirzītā problēma ir hipotētiska vai arī ja Tiesai nav zināmi faktiskie vai tiesiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai sniegtu noderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem.

(sal. ar 19. un 20. punktu)

2. Ja saistībā ar prejudiciālo jautājumu visi lietas, ko izskata iesniedzējtiesa, aspekti atrodas vienas dalībvalsts iekšienē, atbilde iesniedzējtiesai tomēr var būt lietderīga, tostarp gadījumā, ja valsts tiesību normās tai ir noteikts pienākums nodrošināt šīs dalībvalsts pilsonim tādas pašas tiesības, kādas citas dalībvalsts pilsonim izrietētu no Savienības tiesībām tādā pašā situācijā.

Iepriekšējā punktā minētais gadījums paredz tiesības, kas citas dalībvalsts pilsonim varētu izrietēt no Savienības tiesībām, ja tas būtu tādā pašā situācijā kā prasītāja pamata lietā, kurai pieder aptieka īpašajā pašvaldības zonā un attiecībā uz kuru valsts kompetentā iestāde saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu ir pieņēmusi lēmumu attiecībā uz lūgumu, ar ko nemaz nav apstrīdēta ar minēto tiesisko regulējumu ieviestā vispārējā aptieku darba laika un atvaļinājumu reglamentēšanas sistēma, bet ar ko tikai kā izņēmums no šīs vispārējās sistēmas ir paredzēts iegūt atļauju atbrīvojumam no pienākuma ievērot jebkādus laikposmus, kad aptiekai būtu jābūt slēgtai.

Līdz ar to, ņemot vērā konkrētos pamata lietas apstākļus, ir acīmredzams, ka EKL 49. panta interpretācijai, ko iesniedzējtiesa lūgusi savā lēmumā, nav nozīmes saistībā ar pamata lietas risinājumu.

(sal. ar 23.–25. punktu)

3. Kopienu tiesību normas konkurences jomā, tostarp EKL 81.–86. pants, acīmredzami nav piemērojamas attiecībā uz valsts tiesisko regulējumu, kas attiecas uz iespējamo izņēmuma piešķiršanu saistībā ar aptiekas, kas atrodas īpašajā pašvaldības zonā, darba laiku. Šāds tiesiskais regulējums pats par sevi vai tā piemērošana nevar iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm EKL 81. un 82. panta izpratnē.

(sal. ar 29. un 32. punktu)