ĢENERĀLADVOKĀTA NĪLO JĒSKINENA [NIILO JÄÄSKINEN]

SECINĀJUMI,

sniegti 2015. gada 24. septembrī ( 1 )

Apvienotās lietas C‑283/14 un C‑284/14

CM Eurologistik GmbH (C‑283/14)

pret

Hauptzollamt Duisburg

un

Grünwald Logistik Service GmbH (C‑284/14)

pret

Hauptzollamt Hamburg‑Stadt

(Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) un Finanzgericht Hamburg (Vācija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Antidempinga maksājums, kas uzlikts dažu sagatavotu vai konservētu Ķīnas izcelsmes citrusaugļu importam — Antidempinga maksājuma, kas noteikts ar sākotnējo regulu, ko Tiesa ir atzinusi par spēkā neesošu, atkārtota noteikšana — Sākotnējās izmeklēšanas atkārtota sākšana attiecībā uz normālās vērtības noteikšanu — Antidempinga maksājuma atkārtota noteikšana, pamatojoties uz tiem pašiem datiem”

I – Ievads

1. Ar diviem lūgumiem sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniedzējtiesas jautā Tiesai par Padomes 2013. gada 18. februāra Īstenošanas regulas (ES) Nr. 158/2013, ar ko atkārtoti nosaka galīgo antidempinga maksājumu dažu sagatavotu vai konservētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes citrusaugļu (proti, mandarīnu utt.) importam ( 2 ), spēkā esamību. Pēc būtības šie lūgumi ilustrē antidempinga likumdošanas, pirmkārt, kā aizsardzības pasākumu sistēmas komercpolitikas ietvaros un, otrkārt, kā administratīvu lēmumu izpausmes, kas ir pakļauta tiesas kontrolei, dialektiku.

2. Jautājumi radās tiesvedībās, pirmkārt, starp CM Eurologistik GmbH (turpmāk tekstā – “Eurologistik”) un Hauptzollamt Duisburg (Dīsburgas galvenā muitas iestāde) un, otrkārt, starp Grünwald Logistik Service GmbH (turpmāk tekstā – “GLS”) un Hauptzollamt Hamburg‑Stadt (Hamburgas pilsētas galvenā muitas iestāde) par to, ka šīs muitas iestādes piedzen antidempinga maksājumu par Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes mandarīnu konservu importu.

3. Iesniedzējtiesas izvirza vairākus apstrīdētās Īstenošanas regulas spēkā neesamības pamatus. Tomēr saskaņā ar Tiesas lūgumu šajos secinājumos tiks aplūkots tikai jautājums, vai antidempinga procedūras daļējas atkārtotas sākšanas gadījumā, pamatojoties uz Tiesas spriedumu, ar kuru iepriekšējā regula, ar kuru ir noteikts galīgs antidempinga maksājums, ir atzīta par spēkā neesošu, iestādes var paturēt sākotnējo izmeklēšanas laikposmu, lai noteiktu normālo vērtību precēm, kas minētas vēlāk pieņemtajā Īstenošanas regulā.

II – Atbilstošās tiesību normas

4. Padomes 2009. gada 30. novembra Regulas (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (turpmāk tekstā – “Pamatregula”) ( 3 ), preambulas 20. apsvērumā ir noteikts: “Ir jānodrošina pasākumu izbeigšana pēc pieciem gadiem, ja vien pārbaude neliecina, ka tie būtu jāturpina. Gadījumos, kad iesniedz pietiekamus pierādījumus par izmaiņām apstākļos, ir arī jāveic starpposmu pārbaudes vai izmeklēšanas, lai noteiktu, vai iekasētais antidempinga maksājums ir atmaksājamas. [..]”

5. Pamatregulas 2. pantā “Dempinga konstatēšana” ir paredzēts, ka “normālo vērtību parasti nosaka, pamatojoties uz cenām, kādas eksportētājvalstī ir maksājuši vai maksās neatkarīgie klienti”.

6. Pamatregulas 2. panta A daļas 7. punkta a) apakšpunktā ir noteikts: “importējot preces no valstīm, kuras nav tirgus ekonomikas valstis, parasto [normālo] vērtību nosaka, pamatojoties uz cenu vai salikto vērtību kādā trešā valstī ar tirgus ekonomiku vai pamatojoties uz cenu, importējot preces no šīs trešās valsts uz citām valstīm, ietverot Kopienu, vai, ja tas nav iespējams, izmantojot jebkuru citu pieņemamu pamatojumu, ietverot cenu, kāda Kopienā ir faktiski samaksāta vai maksājama par līdzīgu preci un kuru nepieciešamības gadījumā attiecīgi koriģē, ietverot pieņemamu peļņas procentu. Attiecīgu trešo valsti ar tirgus ekonomiku izvēlas saprātīgā veidā, jo īpaši ņemot vērā to visu drošo informāciju, kas ir pieejama izvēles izdarīšanas laikā. [..]”

7. Pamatregulas 6. pantā “Izmeklēšana” ir noteikts: “1. Pēc lietas izskatīšanas uzsākšanas Komisija sadarbībā ar dalībvalstīm sāk izmeklēšanu Kopienas līmenī. Šāda izmeklēšana ietver gan dempinga, gan zaudējumu izmeklēšanu, un abas izmeklēšanas veic vienlaicīgi. Lai konstatējumi būtu reprezentatīvi, izvēlas attiecīgu izmeklēšanas laikposmu, kas dempinga gadījumā parasti ir vismaz seši mēneši tieši pirms lietas izskatīšanas uzsākšanas. Parasti neņem vērā informāciju, kas attiecas uz laikposmu, kas seko izmeklēšanas laikposmam. [..]”

8. Pamatregulas 11. panta “Termiņi, pārbaudes un atlīdzināšana” 2. un 3. punktā ir paredzēts: “2. Galīgā antidempinga pasākuma termiņš beidzas piecus gadus pēc tā uzlikšanas vai piecus gadus pēc datuma, kurā beidzās pēdējais pārskats par dempingu un zaudējumiem, ja vien pārskatā nekonstatē, ka pasākuma beigas var novest pie dempinga un zaudējumu turpināšanās vai atkārtošanās. [..] [..] 3. Ja uzskata par lietderīgu, pēc Komisijas iniciatīvas [..], var pārskatīt arī nepieciešamību turpināt pasākumu piemērošanu. Starpposma pārbaudi uzsāk, ja pieprasījumā ir sniegti pietiekami pierādījumi tam, ka pasākuma turpmāka piemērošana, lai neitralizētu dempingu, ilgāk nav nepieciešama, un/vai nav domājams, ka zaudējumi turpināsies vai atkārtosies, ja pasākumu atceltu vai mainītu, vai ka ar esošo pasākumu nepietiek vai vairs nepietiek, lai neitralizētu dempingu, kas rada zaudējumus. [..]”

III – Fakti pirms apstrīdētās Īstenošanas regulas pieņemšanas

9. Tātad, lai atbildētu uz Tiesai uzdotajiem jautājumiem, noteicošais aspekts ir sprieduma GLS ( 4 ) piemērojamība, ar kuru Tiesa ir atzinusi par spēkā neesošu Regulu (EK) Nr. 1355/2008, ar ko uzliek galīgu antidempinga maksājumu par citrusaugļu importu ( 5 ). No šīs regulas preambulas 3. apsvēruma izriet, ka dempinga un nodarītā kaitējuma izmeklēšana tika veikta par laikposmu no 2006. gada 1. oktobra līdz 2007. gada 30. septembrim ( 6 ).

10. Spriedumā GLS Tiesa, piekrītot ģenerāladvokātam ( 7 ), ir nospriedusi, ka, ievērojot Pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktu, importa no trešās valsts, kurā nav tirgus ekonomikas, gadījumā Eiropas iestādēm ir jāpārbauda visa informācija, kas ir to rīcībā, lai identificētu analogu valsti, kurā ir tirgus ekonomika ( 8 ).

11. Tātad Tiesa ir precizējusi, ka “Komisija un Padome tiktāl, ciktāl tās attiecīgā produkta normālo vērtību ir noteikušas, pamatojoties uz cenām, kas maksātas vai jāmaksā Savienībā par līdzīgu produktu, neievērojot visu pienācīgo rūpību, lai noteiktu šo vērtību, pamatojoties uz šī paša produkta cenu trešā valstī ar tirgus ekonomiku, ir pārkāpušas [P]amatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktā noteiktās prasības” ( 9 ).

12. Pēc sprieduma GLS Komisija 2012. gada 19. jūnijā publicēja paziņojumu par antidempinga procedūras atkārtotu sākšanu ( 10 ), kurā tā paziņoja, ka galīgie antidempinga maksājumi, kas samaksāti atbilstoši Regulai Nr. 1355/2008, ir jāatlīdzina vai no tiem ir jāatbrīvo. Turklāt tā precizēja, ka no šī sprieduma izriet, ka “dažu sagatavotu vai konservētu citrusaugļu (mandarīnu u.c.) ( 11 ) importam Eiropas Savienībā vairs nepiemēro antidempinga pasākumus, kas noteikti ar Regulu Nr. 1355/2008”. Ar šo paziņojumu tika daļēji atsākta antidempinga izmeklēšana par dažu sagatavotu vai konservētu Ķīnas izcelsmes citrusaugļu (proti, mandarīnu utt.) importu, lai īstenotu iepriekš minēto Tiesas spriedumu. Minētajā paziņojumā ir precizēts, ka atkārtota sākšana vajadzības gadījumā attiecas tikai uz analogas valsts izvēli un atbilstoši Pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktam – uz normālās vērtības noteikšanu, kas ir vajadzīga, lai aprēķinātu iespējamo dempinga starpību.

13. Pēc tam 2013. gada 18. februārī tika pieņemta apstrīdētā Īstenošanas regula, un tā stājās spēkā 2013. gada 23. februārī, no jauna nosakot galīgu antidempinga maksājumu. Tai bija jāzaudē spēks 2013. gada 31. decembrī ( 12 ). Dempinga un kaitējuma izmeklēšana, uz kuru tā tika balstīta, notika par laikposmu no 2006. gada 1. oktobra līdz 2007. gada 30. septembrim ( 13 ).

IV – Pamatlietas, prejudiciālie jautājumi un tiesvedība Tiesā

14. Lietā C‑283/14 glabāšanas un izplatīšanas pakalpojumu sabiedrība Eurologistik 2013. gada 20. un 25. martā Ķīnas izcelsmes mandarīnus novietoja atbilstoši apstiprinātā muitas noliktavā ( 14 ). 2013. gada aprīlī Eurologistik daļu no iepriekš minētajiem mandarīniem izņēma no muitas noliktavas un pēc tam iesniedza deklarāciju par laišanu brīvā apgrozībā. Šajā nolūkā tā aprēķināja antidempinga maksājumu EUR 9657,99. Ar 2013. gada 7. maija paziņojumu Hauptzollamt Duisburg tai uzlika antidempinga maksājumu EUR 9657,99.

15. Eurologistik iesniedza sūdzību par šo paziņojumu, apgalvojot, ka apstrīdētā Īstenošanas regula nav spēkā. Pēc tam, kad ar 2013. gada 17. maija lēmumu tika atlīdzināti EUR 255,25 kā antidempinga maksājums, Hauptzollamt Duisburg ar 2013. gada 9. septembra lēmumu noraidīja sūdzību ar pamatojumu, ka tai ir saistoša minētā regula. Tad Eurologistik cēla prasību par šo lēmumu Finanzgericht Düsseldorf (Diseldorfas finanšu tiesa), no jauna norādot uz apstrīdētās Īstenošanas regulas spēkā neesamību.

16. Finanzgericht Düsseldorf nolēma tiesvedību apturēt un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu: “Vai [apstrīdētā Īstenošanas] regula ir spēkā esoša”?

17. Lietā C‑284/14 ar 2013. gada 3. aprīļa paziņojumu Hauptzollamt Hamburg‑Stadt noteica Ķīnas izcelsmes mandarīnu konservu importētājam GLS ievedmuitu, tostarp EUR 62983,52 antidempinga maksājumu, pamatojoties uz apstrīdēto Īstenošanas regulu.

18. Izvirzot minētās regulas spēkā neesamību, 2013. gada 30. aprīlīGLS iesniedza Hauptzollamt Hamburg‑Stadt sūdzību par minēto paziņojumu, kas ar 2013. gada 24. maija lēmumu tika noraidīta kā nepamatota. 2013. gada 26. jūnijāGLS cēla prasību par šo lēmumu Finanzgericht Hamburg (Hamburgas finanšu tiesa), kas nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu: “Vai ir spēkā [apstrīdētā Īstenošanas regula], lai gan neilgi pirms tās pieņemšanas tika veikta nevis neatkarīga antidempinga izmeklēšana, bet gan tikai tika turpināta par laikposmu no 2006. gada 1. oktobra līdz 2007. gada 30. septembrim kādreiz jau veiktā antidempinga izmeklēšana, kura turklāt atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas konstatētajam spriedumā lietā GLS bija veikta, neievērojot prasības, kas paredzētas Regulā Nr. 384/96, un tādēļ Tiesa minētajā spriedumā [atzina par spēkā neesošu] [..] Regulu Nr. 1355/2008 [..], kas bija pieņemta, balstoties uz šo izmeklēšanu?”

V – Analīze

A – Par Tiesā izvirzīto spēkā neesamības pamatu

19. Viens no Tiesā izvirzītajiem spēkā neesamības pamatiem šajā procedūrā prasa noteikt, vai apstrīdētā Īstenošanas regula ir pretrunā Pamatregulas 6. panta 1. punktam, jo tā ir balstīta uz izmeklēšanas laikposmu, kas ir senāks par pieciem gadiem, proti, no 2006. gada 1. oktobra līdz 2007. gada 30. septembrim. Iesniedzējtiesas jautā Tiesai par sākotnējā izmeklēšanas laikposma ņemšanas vērā likumību, lai pārbaudītu analogas valsts pastāvēšanu, attiecīgo antidempinga maksājumu nosakot no jauna.

20. Finanzgericht Düsseldorf uzskata, ka no Pamatregulas 6. panta 1. punkta trešā teikuma izriet, ka pārbaudei obligāti ir jāattiecas uz aktuālu izmeklēšanas laikposmu, kas tā ir arī antidempinga maksājuma noteikšanas no jauna gadījumā. Finanzgericht Hamburg piebilst, ka pat tad, ja principā ir jābūt iespējamam ņemt vērā sākotnējo izmeklēšanas laikposmu, fakts, ka šādā procesā ar pietiekamu drošību nevar izslēgt (rūpības) pienākuma pārkāpumu, ko Tiesa ir konstatējusi spriedumā lietā GLS, šajā gadījumā liecina pret to. Tā norāda, ka jo vairāk izmeklēšanas laikposms ir attālināts laikā, jo mazāk trešo valstu uzņēmumi ir gatavi atbildēt uz jautājumiem.

21. Savukārt Eurologistik un GLS piedāvā izvērtēt kopā Pamatregulas 6. panta 1. un 9. punktu, no kuriem ir redzams, ka antidempinga maksājumi var tikt noteikti, tikai pamatojoties gan uz aktuāla, gan iespējama izmeklēšanas laikposma noteikšanu. Tās apgalvo, ka ar spriedumu Industrie des poudres sphériques/Padome ( 15 ) ir noteikts pamats pienākumam iestādēm izvēlēties laikā tuvu izmeklēšanas laikposmu. Visbeidzot, atsaucoties uz Pamatregulas 11. panta 3. punktu, kas regulē starpposma izmeklēšanu, minētie lietas dalībnieki apgalvo, ka šī tiesību norma pierāda arī, ka spēkā esošie antidempinga maksājumi neliedz pārbaudi balstīt uz aktuāliem datiem.

B – Par atbilstošā izmeklēšanas laikposma ņemšanas vērā likumību

22. Lai atbildētu uz spēkā neesamības pamatu, kas attiecas uz izmeklēšanas laikposma izvēli, es piedāvāju atgādināt noteiktus principus, kas regulē antidempinga maksājumu noteikšanu, kā arī administratīvo lēmumu pieņemšanas klasiskos noteikumus, lai pēc tam īpaši pievērstos to ievērošanai apstrīdētās Īstenošanas regulas pieņemšanas kontekstā.

1) Apsvērumi saistībā ar antidempinga tiesību aktiem kā aizsardzības pasākumu sistēmu, kas attiecas uz kopējo komercpolitiku

23. Ir skaidrs, ka Pamatregulas 6. panta 1. punktā nav imperatīvi notikts izmeklēšanas laikposms, kas iestādēm jāņem vērā. Tajā ir norādīts tikai, ka izmeklēšanu parasti veic vismaz attiecībā uz sešu mēnešu laikposmu tieši pirms lietas ierosināšanas.

24. Vispirms jāatgādina, ka antidempinga maksājumu mērķis faktiski ir samazināt dempinga starpību, ko rada starpība starp cenu, par kādu prece tiek eksportēta uz Savienību, un preces normālo vērtību, un tādējādi novērst negatīvās sekas, kādas var radīt šādu preču ievešana Savienībā ( 16 ). Antidempinga procedūras mērķis ir aizsargāt Savienības ražošanu, kam ir tiesības uz šādu aizsardzību, ja Pamatregulā norādītie nosacījumi ir izpildīti (Pamatregulas 5. panta 9. punkts un 6. panta 4. punkts) ( 17 ).

25. Tādējādi Tiesa spriedumā Industrie des poudres sphériques/Padome ( 18 ) precizēja, ka antidempinga maksājumu noteikšana nav sods par agrāku rīcību ( 19 ), bet aizsardzības pret negodīgu konkurenci pasākums dempinga prakses pastāvēšanas dēļ un ka šī iemesla dēļ antidempinga maksājumi vispārīgi nevar tikt ne noteikti, ne palielināti ar atpakaļejošu spēku. Līdz ar to Tiesa no tā secināja, ka iestādēm ir jāveic izmeklēšana, lai konstatētu zaudējumus, “pamatojoties gan uz aktuālu, gan iespējamu informāciju” ( 20 ).

26. Turklāt Savienības iestādēm ir plaša rīcības brīvība it īpaši antidempinga pasākumu jomā to ekonomisko, politisko un juridisko situāciju sarežģītības dēļ, kas tām ir jāpārbauda. Šāda vērtējuma tiesas kontrole tādējādi ir jāattiecina tikai uz procedūras noteikumu ievērošanas, faktu, kas izvēlēti apstrīdētās izvēles veikšanai, faktiskas pareizības, acīmredzamas kļūdas šo faktu vērtēšanā vai pilnvaru ļaunprātīgas izmantošanas neesamības pārbaudīšanu ( 21 ).

27. Atbilstoši Pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktam analoga valsts ir jāizvēlas sapratīgi ( 22 ). Šīs valsts izvēle it īpaši ir daļa no novērtējuma brīvības, kas iestādēm pastāv, izvērtējot sarežģītas ekonomiskās situācijas. Kaut arī šīs novērtējuma brīvības īstenošana nav izņemta no Tiesas kontroles, tās apmērs ir relatīvi ierobežots ( 23 ). Līdz ar to spriedumā GLS konstatētās kļūdas apmērs ir jāinterpretē šauri.

28. Turklāt es vēlos precizēt antidempinga maksājumu ilgumu, kas bija pamatlietas pušu apjukuma cēlonis. No Pamatregulas 11. panta 1. un 2. punkta, ievērojot šīs regulas preambulas 20. apsvērumu, izriet, ka antidempinga maksājums ir spēkā tikai nepieciešamo laikposmu. Galīgais antidempinga maksājums izbeidzas piecus gadus pēc tā noteikšanas, ja vien atkārtota pārbaude nenorāda, ka tas ir jāatstāj spēkā.

29. Tātad (pasākumu, kuru termiņš beidzas) atkārtota pārbaude Pamatregulas 11. panta 2. punkta izpratnē nozīmē, ka Komisijai ir jānosaka jauns izmeklēšanas laikposms. Turklāt starpposma pārskatīšana, kas paredzēta šīs regulas 11. panta 3. punktā, pastāv, lai reaģētu uz apstākļu izmaiņām. Tas dabiski nozīmē, ka tiek noteikts jauns izmeklēšanas laikposms. Izmeklēšanas laikposma efektivitāte un aktualitāte iegūst īpašu nozīmi saistībā ar antidempinga maksājumu atlīdzināšanu saskaņā ar Pamatregulas 11. panta 8. punktu ( 24 ), jo šajā procedūrā notiek izmeklēšana saistībā ar ražotāja eksportētāja eksportu uz Savienību, kā arī saistībā ar jaunas dempinga starpības aprēķināšanu. Šajā ziņā Komisijai var būt jānosaka divi izmeklēšanas laikposmi ( 25 ). Es norādu, ka procedūra pēc sprieduma GLS, kā arī apstrīdētās Īstenošanas regulas pieņemšana nav neviens no iepriekš minētajiem gadījumiem.

30. Visbeidzot jāatgādina, ka Pamatregula ir jāinterpretē, ievērojot Vienošanos par 1994. gada Vispārējās vienošanās par muitas tarifiem un tirdzniecību (GATT) VI panta ieviešanu ( 26 ), kas ir iekļauta 1.A pielikumā Nolīgumam par Pasaules Tirdzniecības organizācijas izveidošanu (PTO), kas parakstīts 1994. gada 15. aprīlī Marakešā un apstiprināts ar Padomes 1994. gada 22. decembra Lēmumu 94/800/EK, par daudzpusējo sarunu Urugvajas kārtā (no 1986. gada līdz 1994. gadam) panākto nolīgumu slēgšanu Eiropas Kopienas vārdā jautājumos, kas ir tās kompetencē ( 27 ).

31. No paskaidrojumiem par antidempinga nolīgumu izriet, ka ierobežojumu laikā ievērošana vairs nav obligāta, ja attiecīgās preces ir tiesvedības priekšmets ( 28 ). Ir tiesa, ka šis paskaidrojums ir piemērojams šī nolīguma normām par tādas izmeklēšanas atkātotu sākšanu un sekojošo norisi, kam bija noteikts termiņš 18 mēneši PTO ietvaros, atgādinot, ka Savienības tiesībās atbilstoši Regulas Nr. 384/96 6. panta 9. punktam tas ir noteikts 15 mēneši. Līdz ar to šis noteikums, manuprāt, izriet no vispārīgā principa, atbilstoši kuram antidempinga procedūras pagarināšana sekojošas tiesvedības dēļ neliek no jauna pārbaudīt antidempinga maksājuma materiālos nosacījumus tikai tādēļ, ka ir pagājis laiks. Tomēr antidempinga maksājuma apstrīdēšanai tiesā acīmredzami nav jāpadara administratīvā procedūra par “perpetuum mobile”. Šis princips, manuprāt, regulē arī Pamatregulas 6. panta 1. punkta piemērošanu.

2) Apsvērumi saistībā ar administratīvās procedūras likumības pārbaudi

32. Likumības un noteikumu, kas piemērojami jebkurai administratīvai procedūrai, pārbaudes aspektā to pienākumu pamats, kas ir iestādēm šajā gadījumā, izriet no LESD 266. panta, kurā ir noteikts, ka iestādei, kura izdod atcelto aktu, ir jāveic pasākumi, ko ietver Tiesas sprieduma izpilde.

33. Šajā ziņā jāatgādina, ka tāda akta atcelšana, ar kuru ir izbeigta tāda vairākposmu administratīvā procedūra kā antidempinga procedūra, obligāti neliek atcelt jebkuru procedūru, kas notikusi pirms apstrīdētā akta pieņemšanas ( 29 ).

34. Viena no šādām procedūrām, kam ir vairāki posmi, ir antidempinga procedūra. Tādējādi regulas, ar kuru ir noteikti antidempinga maksājumi, atcelšana automātiski nenozīmē, ka jāatceļ visa procedūra pirms minētās regulas pieņemšanas. Līdz ar to, kā to precizē Padome savos rakstveida apsvērumos, iestādes sistemātiski atkārtoti daļēji atsāk sākotnējo izmeklēšanu, lai novērstu sākotnējās regulas nelikumību. Tātad šīs atkārtotās sākšanas piemērošana attiecas uz Savienības tiesas sprieduma, ar kuru ir atcelta sākotnējā regula, izpildi ( 30 ).

35. Tātad es piekrītu iestāžu uzskatam, ciktāl tās apgalvo, ka, lai izpildītu spriedumu, ar kuru ir konstatēta spēkā neesamība, pietiek atkāpties atpakaļ un novērst atsevišķu Tiesas konstatētu pārkāpumu.

36. Tomēr ir jānošķir pats atcelšanas pamats, šajā gadījumā rūpības pienākuma pārkāpums, nosakot normālo vērtību, no vienas puses, un šāda atcelšanas pamata materiālā piemērojamība, proti, tā sekas (“spread-effects”), kas attiecas uz visu aktu, ko Tiesa atzīst par spēkā neesošu. Procedūras pārkāpuma piemērojamība ir jāvērtē, pamatojoties uz konstatēto kļūdu ( 31 ). Man šķiet acīmredzami, ka var būt gadījumi, kuros izmeklēšana ir veikta kopumā tik slikti, ka procedūra ir jāsāk atkārtoti. Tomēr tad tam bez šaubām ir jāizriet no Tiesas sprieduma, ar kuru Īstenošanas regula ir atzīta par spēkā neesošu. Šajos apstākļos precizēšu, ka spriedumā GLS netika apšaubīti citi Regulas Nr. 1355/2008 konstatējumi, piemēram, attiecībā uz kaitējumu, Kopienu interesi un eksporta cenu. It īpaši netika apstrīdēta izmeklēšanas kā tādas pierādījuma vērtība. Tieši otrādi, procesuālā kļūda attiecās uz nenoteiktību saistībā ar datu nepietiekamību, lai izvēlētos analogu trešo valsti.

3) Par izmeklēšanas laikposma izvēli

37. Ņemot vērā iepriekš minētos argumentus, problēmas sakne ir novērtējuma brīvības, kas ir iestādēm, kad tās izpilda Tiesas spriedumu, kurā ir konstatēta antidempinga regulas spēkā neesamība, robežu ievērošanā. Šo brīvību var izmantot tikai robežās, kas noteiktas Pamatregulā ( 32 ).

38. Jānorāda, ka Pamatregulas 6. panta 1. punktā paredzētais izmeklēšanas laikposms ir paredzēts it īpaši, lai garantētu, ka apstākļus, pamatojoties uz kuriem ir konstatēts dempings un kaitējums, neietekmē ieinteresēto ražotāju rīcība pēc antidempinga procedūras uzsākšanas un ka tādējādi procedūras beigās uzliktais galīgais maksājums faktiski ir piemērots, lai segtu ar dempingu radīto kaitējumu ( 33 ).

39. Šajā gadījumā, lai novērtētu atcelšanas pamatu, tātad ir jāatbild uz jautājumu, vai, ievērojot šo izmeklēšanas laikposma funkciju, ir iespējams novērst spriedumā GLS Tiesas konstatētās nepilnības, neveicot izmeklēšanu, pamatojoties uz atjauninātu laikposmu un datiem. Citiem vārdiem sakot, ir jānosaka, kādā mērā kļūda, nosakot normālo vērtību, būtu varējusi ietekmēt dempinga novērtēšanu ( 34 ).

40. No sprieduma GLS izriet, ka Komisija ir pieļāvusi procesuālu kļūdu, nevis kļūdu pēc būtības. No paziņojuma par atkārtotu sākšanu izriet, ka tā “vajadzības gadījumā attiecas tikai uz analogas valsts izvēli, ja tāda ir, un atbilstoši Pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktam uz normālās vērtības noteikšanu, kas ir vajadzīga, lai aprēķinātu iespējamo dempinga starpību” ( 35 ).

41. Jāatzīmē, ka apstrīdētās Īstenošanas regulas preambulas 43. un 86. apsvērumā ir konstatēti divi iemesli, kas iestādēm liek izdarīt apstrīdēto izvēli. Pirmkārt, “ņemot vērā noteiktos antidempinga pasākumus, visus jaunā izmeklēšanas periodā savāktos datus būtu izkropļojuši esošie antidempinga maksājumi”, un, otrkārt, “personu izvirzītos argumentus par iespējamo dempinga neesamību pašreizējā brīdī var apspriest atbilstīgāk, izmantojot starpposma pārskatīšanu saskaņā ar [P]amatregulas 11. panta 3. punktu”.

42. Turklāt apstrīdētās Īstenošanas regulas preambulas 54. apsvērumā ir apstiprināts, ka, “ņemot vērā ieinteresēto personu piezīmes un to analīzi un neraugoties uz ievērojamiem Komisijas dienestu centieniem un potenciālās sadarbības ar trešās valsts ražotājiem trūkumu, tika secināts, ka normālo vērtību nevarēja noteikt, pamatojoties uz cenu vai salikto vērtību trešā valstī ar tirgus ekonomiku, kā noteikts [P]pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktā”.

43. Turklāt, kā to apgalvo Padome, apstrīdētajā Īstenošanas regulā noteiktie maksājumi rada sekas tikai attiecībā uz Regulas Nr. 1355/2008 atlikušo darbības laiku, nevis piecus gadus, sākot no apstrīdētās Īstenošanas regulas stāšanās spēkā. Šīs lietas tātad neattiecas uz izmeklēšanu, kas sākta, piemērojot Pamatregulas 5. pantu. Šajā pašā ziņā Komisija piebilst, ka jaunā pārbaude parādīja, ka procesuālā kļūda faktiski nekādi neietekmēja pārbaudes rezultātu. Tādējādi sākotnējās izmeklēšanas rezultāti pēc iespējas ir integrēti pārbaudes rezultātā, kas parādās apstrīdētājā Īstenošanas regulā. Pilnīgi jaunas izmeklēšanas veikšana attiecībā uz atjauninātu izmeklēšanas laikposmu radītu ievērojamus kavējumus, kas nav pamatoti, ievērojot Savienības ražotāju tiesības uz šo aizsardzību un faktu, ka procesuālā kļūda attiecās tikai uz daļēju aspektu.

44. Līdz ar to es uzskatu, ka šajā lietā kļūda, nosakot analogu valsti, nav ietekmējusi citus elementus, kas ietilpst antidempinga maksājuma aprēķinā. Tādējādi, kaut arī no kopējās komercpolitikas noteikumiem izrietošā loģika no pirmā acu uzmetiena prasa izmantot jaunākos datus, atbilstoši manai izpratnei šajā lietā, izlemjot starp šīm divām pieejām, priekšroka ir dodama administratīvajai loģikai, atbilstoši kurai administratīva akta likumība nevar tikt apšaubīta, faktiskajai situācijai vēlāk attīstoties. Tādējādi iestādes nav pārsniegušas savas novērtējuma brīvības robežas.

45. Ņemot vērā visu iepriekš minēto, apstrīdētās Īstenošanas regulas pārbaudes rezultātā nevar tikt konstatēta tās spēkā neesamība.

VI – Secinājumi

46. Neskarot citu izvirzīto spēkā neesamības pamatu pārbaudi, es Tiesai piedāvāju uz Finanzgericht Düsseldorf un Finanzgericht Hamburg uzdotajiem jautājumiem atbildēt, ka Padomes 2013. gada 18. februāra Īstenošanas regulas (ES) Nr. 158/2013, ar ko atkārtoti nosaka galīgo antidempinga maksājumu dažu sagatavotu vai konservētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes citrusaugļu (proti, mandarīnu utt.) importam, pārbaudē nav atklāti elementi, kas norādītu uz tās spēkā neesamību.

( 1 ) Oriģinālvaloda – franču.

( 2 ) OV L 49, 29. lpp.; turpmāk tekstā – “apstrīdētā Īstenošanas regula”.

( 3 ) (OV L 343, 51. lpp.). Ar Pamatregulu, kas stājās spēkā 2010. gada 11. janvārī, ir atcelta un aizstāta Padomes 1995. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV 1996, L 56, 1. lpp.), kas ir grozīta ar Padomes 2005. gada 21. decembra Regulu (EK) Nr. 2117/2005 (OV L 340, 17. lpp.; turpmāk tekstā – “Regula Nr. 384/96”).

( 4 ) Spriedums GLS (C‑338/10, EU:C:2012:158).

( 5 ) Padomes 2008. gada 18. decembra Regula, ar ko uzliek galīgu antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas uzlikts par dažu sagatavotu vai konservētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes citrusaugļu (proti, mandarīnu utt.) importu (OV L 350, 35. lpp.; turpmāk tekstā – “Regula Nr. 1355/2008”). Es precizēju, ka ar spriedumu Zhejiang Xinshiji Foods un Hubei Xinshiji Foods/Padome (T‑122/09, EU:T:2011:46) Eiropas Savienības Vispārējā tiesa atcēla Regulu Nr. 1355/2008 tiktāl, ciktāl tā attiecās uz prasītājiem Zhejiang Xinshiji Foods Co. Ltd un Hubei Xinshiji Foods Co. Ltd tiesību uz aizstāvību un pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpuma dēļ.

( 6 ) Kā izrietēja no Komisijas 2008. gada 4. jūlija Regulas (EK) Nr. 642/2008, ar ko uzliek pagaidu antidempinga maksājumu dažu sagatavotu vai konservētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes citrusaugļu (konkrēti – mandarīnu u.c.) importam (OV L 178, 19. lpp.), preambulas 12. apsvēruma.

( 7 ) Skat. ģenerāladvokāta Ī. Bota [Y. Bot] secinājumus lietā GLS (C‑338/10, EU:C:2011:636, 10. punkts), no kuriem izriet, ka “Regulā Nr. 1355/2008 ir pieļauta pretlikumība, jo no šīs regulas neizriet, ka Kopienu iestādes būtu pielikušas vērā ņemamas un pietiekamas pūles, lai noteiktu mandarīnu un līdzīgu citrusaugļu konservu normālo vērtību uz to cenu bāzes, ko piemēro kādā trešā valstī vai eksportam no šādas trešās valsts ar tirgus ekonomiku, kura ir minēta Eurostat statistiskas datos kā valsts, no kuras eksportēti produkti ietilpst tajā pašā tarifu klasifikācijā, kurā ir minēts arī attiecīgais produkts, kuri ir importēti Kopienā 2006. vai 2007. gadā tādā daudzumā, kas nav acīmredzami nenozīmīgs”.

( 8 ) Tātad tām ir jāpārliecinās, ka nav iespējams noteikt normālo vērtību, pamatojoties uz cenu, vērtību, kas veidota trešajā valstī, kurā ir tirgus ekonomika, vai uz importu no šādas trešās valsts uz citām valstīm pirms normālās vērtības noteikšanas, atsaucoties uz citu saprātīgu pamatu.

( 9 ) Spriedums GLS (C‑338/10, EU:C:2012:158, 36. punkts).

( 10 ) Paziņojums par antidempinga pasākumiem attiecas uz noteiktu Ķīnas izcelsmes sagatavotu vai konservētu citrusaugļu (mandarīnu u.c.) importu un antidempinga izmeklēšanas daļēju atkārtotu sākšanu attiecībā uz noteiktu Ķīnas izcelsmes sagatavotu vai konservētu citrusaugļu (mandarīni u.c.) importu (OV 2012, C 175, 19. lpp.; turpmāk tekstā – “paziņojums par atkārtotu sākšanu”).

( 11 ) Šeit ir runa par Ķīnas izcelsmes mandarīniem (tostarp tanžerīniem un sacumām), klementīniem, vilkingiem un citiem līdzīgiem citrusaugļu hibrīdiem, kas ir definēti KN pozīcijā 2008.

( 12 ) Jāuzsver jaunā antidempinga maksājuma piemērošanas joma ratione temporis, kas attiecās uz sākotnējo piecu gadu laikposmu, proti, tika aprēķināta no Regulas Nr. 1355/2008 stāšanās spēkā. Apstrīdētajai Īstenošanas regulai, ar ko tika īstenots spriedums GLS, tātad bija jāzaudē spēks piecus gadus pēc Regulas Nr. 1355/2008 stāšanās spēkā (2008. gada 31. decembrī) jeb 2013. gada 31. decembrī.

( 13 ) Skat. šo secinājumu 16. zemsvītras piezīmi.

( 14 ) Precīzāk, runa bija par 48000 kastēm ar 24 mandarīnu konservu bundžām (312 grami) katrā bez alkohola piedevas, bet ar cukura piedevu (13,95 %), kas minēti Kopienu integrētā muitas tarifa (TARIC) mandarīnu apakšpozīcijā. Šajā gadījumā tā deklarēja muitas vērtību EUR 5,91 par kasti.

( 15 ) C‑458/98 P, EU:C:2000:531.

( 16 ) Spriedums Carboni e derivati (C‑263/06, EU:C:2008:128, 39.–41. punkts).

( 17 ) Skat. spriedumus Fediol/Komisija (191/82, EU:C:1983:259, 15.–25. punkts) un Eurocoton/Padome (C‑76/01 P, EU:C:2003:511, 54.–74. punkts).

( 18 ) C‑458/98 P, EU:C:2000:531.

( 19 ) Uzsverot, ka antidempinga pasākumi nevar ilgt mūžīgi, kā tas izriet no Pamatregulas 11. panta, jānorāda, ka, ņemot vērā to, ka tie ir aizsardzības pasākumi un nav krimināli vai administratīvi sodi, princips ne bis in idem pēdējiem minētajiem nav piemērojams.

( 20 ) C‑458/98 P, EU:C:2000:531, 91. un 92. punkts.

( 21 ) Skat. spriedumu Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, 29. punkts).

( 22 ) Spriedumi Nölle (C‑16/90, EU:C:1991:402, 11. un 12. punkts); Rotexchemie (C‑26/96, EU:C:1997:261, 10. un 11. punkts) un GLS (C‑338/10, EU:C:2012:158, 22. punkts).

( 23 ) Ģenerāladvokātes E. Šarpstones [E. Sharpston] secinājumi lietā Fliesen‑Zentrum Deutschland (C‑687/13, EU:C:2015:349, 35. punkts).

( 24 ) Skat. Komisijas paziņojuma par antidempinga maksājuma atlīdzināšanu (OV 2014, C 164, 9. lpp.) 3.6. punktu.

( 25 ) Skat. Komisijas Īstenošanas lēmumu par antidempinga maksājumu, kas piedzīti par Krievijas izcelsmes ferosilīcija importu, atlīdzināšanu (C(2014) 9807 final).

( 26 ) OV 1994, L 336, 103. lpp.; turpmāk tekstā – “Antidempinga nolīgums”.

( 27 ) OV 1994, L 336, 1. lpp. Skat. spriedumu BEUC/Komisija (T‑256/97, EU:T:2000:21, 66. un 67. punkts).

( 28 ) Antidempinga nolīguma 9.3.1. punkts ir izteikts šādi: “Ja antidempinga maksājuma summa tiek noteikta ar retrospektīvu pamatojumu, piedzenamais galīgais antidempinga maksājums tiek noteikts, cik drīz vien iespējams, parasti 12 mēnešu laikā un nekādā gadījumā ne vēlāk kā 18 mēnešus pēc datuma, kurā ir iesniegts lūgums galīgi noteikt antidempinga maksājuma summu. Jebkura atmaksāšana notiek visīsākajos termiņos un parasti ne vēlāk kā 90 dienu laikā pēc piedzenamās galīgās summas noteikšanas atbilstoši šai daļai. Katrā ziņā, ja atmaksāšana nenotiek 90 dienu laikā, iestādes, ja tas tiek lūgts, sniedz paskaidrojumus.”

( 29 ) Skat. spriedumus Asteris u.c./Komisija (97/86, 99/86, 193/86 un 215/86, EU:C:1988:199, 30. punkts), kā arī Fedesa u.c. (C‑331/88, EU:C:1990:391, 34. punkts).

( 30 ) Skat. spriedumus Padome/Parlaments (34/86, EU:C:1986:291, 47. punkts); Spānija/Komisija (C‑415/96, EU:C:1998:533, 31. punkts) un Industrie des poudres sphériques/Padome (C‑458/98 P, EU:C:2000:531).

( 31 ) Piemēram, procedūras pārkāpuma gadījumā, kas nav pretējs tāda uzņēmuma interesēm, kurš piedalījās antidempinga procedūrā. Tas tā ir, ja iestādes pēc uzņēmuma liecības uzklausīšanas nolemj noteikt antidempinga maksājumu, savlaicīgi nepaziņojot savu lēmumu ieinteresētajam uzņēmumam.

( 32 ) Spriedums Eurocoton u.c./Padome (C‑76/01 P, EU:C:2003:511, 70. punkts).

( 33 ) Spriedums Transnational Company “Kazchrome” un ENRC Marketing/Padome (T‑192/08, EU:T:2011:619, 221.–224. punkts).

( 34 ) Turklāt es piekrītu ģenerāladvokātes E. Šarpstones paustajai nostājai par kļūdu faktos sekām, ciktāl viņa uzskatīja, ka vienkārša šādu kļūdu pastāvēšana – kaut arī acīmredzamu – nerada automātisku antidempinga regulas spēkā neesamību. Svarīga ir nevis kļūdu acīmredzamība, bet tas, vai tās radīja , ka Padome būtu izdarījusi tādu pašu secinājumu, ja tās rīcībā būtu bijuši pareizi skaitļi. Skat. ģenerāladvokātes E. Šarpstones secinājumus lietā šaubas par faktuBricmate (C‑569/13, EU:C:2015:342, 61. punkts).

( 35 ) Paziņojums par atkārtotu sākšanu, 3. punkts.