ĢENERĀLADVOKĀTES JULIANAS KOKOTES [JULIANE KOKOTT]

SECINĀJUMI,

sniegti 2007. gada 11. janvārī ( )

Lieta C‑507/04

Eiropas Kopienu Komisija

pret

Austrijas Republiku

Savvaļas putnu aizsardzība – Direktīvas 79/409 transponēšana

I – Ievads

1. Izskatāmajā lietā par valsts pienākumu neizpildi Komisija kritizē Padomes 1979. gada 2. aprīļa Direktīvas 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību ( ) (turpmāk tekstā – “direktīva”) noteikumu transponēšanu vairākās Austrijas federālajās zemēs.

2. Process tika uzsākts ar 2000. gada 13. aprīļa brīdinājuma vēstuli un tam sekoja 2003. gada 17. oktobra argumentētais atzinums. Komisija cēla izskatāmo prasību 2004. gada 8. decembrī.

3. Šobrīd, pēc tam, kad procesa laikā Austrijas tiesības tika grozītas vairākās vietās, Komisija tomēr lūdz Tiesu atzīt, ka:

1) Austrijas Republika nav izpildījusi pienākumu pareizi un pilnīgi transponēt Padomes 1979. gada 2. aprīļa Direktīvu 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību, netransponējot Austrijas tiesību aktos nedz pilnīgi, nedz pareizi šīs direktīvas 1. panta 1. un 2. punktu, 5. pantu, 6. panta 1. punktu, 7. panta 1. un 4. punktu, 8. pantu, 9. panta 1. un 2. punktu, kā arī 11. pantu;

2) piespriest Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

4. Austrijas Republika lūdz Tiesu:

1) prasību noraidīt kā nepamatotu; vismaz tiktāl, ciktāl uz šo brīdi ir tikuši saskaņoti Austrijas tiesību akti, un

2) piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

II – Vērtējums

5. Prasība ir jāizvērtē, pamatojoties uz tiesību aktu stāvokli datumā, kurā beidzās termiņš, ko Komisija bija noteikusi savā argumentētajā atzinumā. Tā kā Austrijas pastāvīgā pārstāvniecība saņēma argumentēto atzinumu 2003. gada 17. oktobrī, attiecīgais datums ir 2003. gada 17. decembris.

A – Prasības pamatu daļēja atzīšana

6. Austrija neapstrīd iebildumu par to, ka nav pilnībā transponēts [direktīvas] 1. panta 1. un 2. punkts Karintijā [Kärnten], Lejasaustrijā [Niederösterreich] un Štīrijā [Steiermark], 5. pants – Lejasaustrijā un Štīrijā, 7. panta 1. punkts – Lejasaustrijā, kā arī 7. panta 4. punkts un 9. pants – Štīrijā, bet tā plāno saskaņot tiesisko regulējumu. Tā kā šī saskaņošana nav notikusi līdz argumentētajā atzinumā minētā termiņa beigām, ir jāuzskata, ka valsts pienākumu neizpilde šajā ziņā ir atzīta.

B – Par direktīvas 1. pantu

7. Direktīvas 1. pants nosaka piemērošanas jomu, proti, direktīvā paredzētās aizsardzības piemērojamību. Tiesa jau ir skaidri atzinusi, ka šis noteikums ir jātransponē valsts iekšējās tiesībās ( ). Šā panta 1. un 2. punkta redakcija ir šāda:

“1. Šī direktīva attiecas uz visu savvaļas putnu sugu aizsardzību, kas sastopamas to dalībvalstu Eiropas teritorijā, uz kurām attiecas Līgums. Tajā atrunāta šo sugu aizsardzība, pārzināšana un uzraudzīšana, un noteiktas to izmantošanas normas.

2. Šī direktīva attiecas uz putniem, putnu olām, putnu ligzdām un putnu dzīvotnēm.”

1) Burgenlande

8. Attiecībā uz Burgenlandi [Burgenland] Komisija nosoda, ka saskaņā ar Burgenlandes Likuma par dabas aizsardzību un ainavu uzturēšanu [Burgenländisches Naturschutz- und Landschaftspflegegesetz] 16. panta 1. punkta b) apakšpunktu “[..] ir aizsargājamas jebkuras citas savvaļas putnu sugas, izņemot mājas strazdu (Sturnus vulgaris), saskaņā ar Burgenlandes Medību likuma [Burgenländische Jagdgesetz] 88.a pantu”. Nav ticis minēts cits vispārīgas aizsardzības noteikums attiecībā uz mājas strazdiem.

9. Kā transponēšanas faktu Austrijas Republika min tikai medību tiesību noteikumus, proti, to, ka mājas strazdu nošaušana, lai aizsargātu vīnogulāju kultūraugus, var tikt atļauta tikai laikposmā no 15. jūlija līdz 30. novembrim. Pamatojoties uz Burgenlandes Medību likuma 88.a panta 1. punktu, ir jāpieņem noteikumi, ja ir sagaidāma mājas strazdu masveida parādīšanās vīnogulāju apvidū.

10. Neatkarīgi no tā, vai šie noteikumi – kā apgalvo Austrijas Republika – ir pieļaujami saskaņā ar direktīvas 9. panta 1. punkta a) apakšpunkta trešo ievilkumu ( ), tie katrā ziņā nevar pamatot mājas strazdu pilnīgu izslēgšanu no putnu aizsardzības. Visu putnu aizsardzībai saskaņā ar direktīvas 1. pantu ir nozīme ne tikai saistībā ar medībām, kuras reglamentētas direktīvas 7. pantā, bet arī ar citu 5. pantā minēto kaitējumu.

11. Līdz ar to direktīvas 1. pants Burgenlandē nav pareizi transponēts.

2) Augšaustrija

12. Augšaustrijā aizsargājamo putnu loks tiek noteikts, pamatojoties uz saskaņā ar Augšaustrijas Likuma par dabas un ainavu aizsardzību [Oberösterreichisches Natur- und Landschaftsschutzgesetz] 27. panta 1. un 2. punktu pieņemtiem Sugu aizsardzības noteikumiem [Artenschutzverordnung]. Savvaļas dzīvnieki, kurus aizliegts medīt, var tikt aizsargāti “ar nosacījumu, ka attiecīgā suga vietējā ainavā ir reti sastopama, tās eksistence tiek apdraudēta vai tās uzturēšana ekoloģiskā līdzsvara iemeslu dēļ ir sabiedriskajās interesēs [..]”.

13. Komisija iebilst, ka šis juridiskais pamats neatļauj aizsargāt visas direktīvas 1. pantā minētās putnu sugas. Konkrētāk, it īpaši žagata (Pica pica), sīlis (Garrulus glandarius), melnā vārna (Corvus corone corone) un pelēkā vārna (Corvus corone cornix) ir nepārprotami izslēgtas no putnu aizsardzības.

14. Saistībā ar iebildumu par juridisko pamatu Austrijas Republika nepiekrīt, ka Augšaustrijas Likuma par dabas un ainavu aizsardzību 27. panta 1. un 2. punkts būtu jāinterpretē un jāpiemēro atbilstoši direktīvai, it īpaši ja ir skaidri noteikts, ka ir jāievēro direktīvas 5.–7. pants un 9. pants.

15. Tomēr direktīvas transponēšanai ir noteiktas augstākas prasības. Transponēšana ir jāveic tā, lai katrs, kas piemēro transponēšanas noteikumus, to varētu darīt atbilstoši direktīvai, pat nezinot par direktīvas eksistenci. Tiesa ir precizējusi, ka tādēļ valsts iestāžu izpilde atbilstoši direktīvas prasībām vien nevar nodrošināt nepieciešamo skaidrību un precizitāti, lai izpildītu tiesiskās drošības prasības ( ). Turklāt tikai administratīvā prakse, kas pēc savas būtības ir grozāma pēc iestāžu gribas un nav pienācīgi publiskota, nebūtu jāuzskata par pienācīgu direktīvas transponēšanas pienākuma izpildi ( ). Vēl transponēšanas precizitāte ir īpaši svarīga direktīvas gadījumā, jo kopējā mantojuma apsaimniekošana ir uzticēta dalībvalstīm to attiecīgajās teritorijās ( ).

16. Izskatāmajā gadījumā Augšaustrijas Likuma par dabas un ainavu aizsardzību 27. panta 1. un 2. punkta teksts liek šaubīties par direktīvas 1. panta pilnīgu transpozīciju, jo medījami putni nevar tikt iekļauti noteikumos par sugu aizsardzību, lai gan direktīva uz tiem attiecas. Turklāt aizsargātas var tikt tikai reti sastopamās sugas. Tas arī ir ierobežojums, ko neparedz direktīvas 1. pants. Atsaukšanās uz direktīvas 5.–7. pantu un 9. pantu neatspēko šo iebildumu, jo nav minēts direktīvas 1. pants.

17. Vēl problemātisks aspekts galvenokārt ir tas, ka Austrijas Republika, iespējams, vēlas aizsargāt tikai vietējās sugas, lai gan no minētā likuma 27. panta tas skaidri neizriet. Tiesa jau ir atzinusi, ka direktīva aizsargā visas savvaļas putnu sugas, kuras sastopamas dalībvalstu Eiropas teritorijā, uz kuru attiecas Līgums – tiklab dalībvalsts vietējās sugas, kā sugas, kuras ir sastopamas tikai citās dalībvalstīs ( ). Atšķirības pastāv vienīgi attiecībā uz atbilstoši piemērojamajiem aizsardzības noteikumiem.

18. Visbeidzot, Komisija pamatoti norāda, ka noteiktas sugas, proti, žagata, sīlis, melnā vārna un pelēkā vārna, ir izslēgtas no aizsardzības jomas. Direktīvas 1. pants attiecas arī uz šīm sugām.

19. Tādējādi direktīvas 1. pants nav pareizi transponēts arī Augšaustrijā.

C – Par direktīvas 5. pantu

20. 5. pantā noteikts:

“Neskarot 7. un 9. pantu, dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai izveidotu vispārēju aizsardzības sistēmu visām 1. pantā minētajām putnu sugām, cita starpā aizliedzot:

a) jebkādā veidā apzināti nonāvēt vai sagūstīt putnus;

b) apzināti iznīcināt vai bojāt putnu ligzdas un olas vai pārvietot to ligzdas;

c) lasīt putnu olas dabā un paturēt tās pat tad, ja olas ir tukšas;

d) apzināti traucēt putnus, jo īpaši vairošanās un ligzdošanas laikā, ja šādi traucējumi būtiski skar šīs direktīvas mērķus;

e) turēt to sugu putnus, kuras aizliegts medīt un sagūstīt.”

1) Burgenlande

a) Par mājas strazdu aizsardzību

21. Attiecībā uz Burgenlandi Komisija pārmet iepriekš minēto nepietiekamo mājas strazdu aizsardzību, ko rada Burgenlandes Likuma par dabas aizsardzību un ainavu uzturēšanu 16. panta 1. punkta b) apakšpunkts, ko skata kopā ar Burgenlandes Medību likuma ( ) 88.a panta 1. un 2. punktu, kas ir direktīvas 5. panta pārkāpums. Tā kā, kā iepriekš norādīts, mājas strazds ir izslēgts no putnu aizsardzības, pārkāpjot direktīvas 1. pantu, arī 5. pants ir pārkāpts. Proti, direktīvas 5. panta aizsardzība attiecas uz visām putnu sugām, kas minētas tās 1. pantā.

22. Tomēr atkāpe no direktīvas 5. panta principā var tikt pamatota ar tās 9. panta 1. punktu, ja pastāv kāds no tajā minētajiem pamatiem un ja nevar rast citu pieņemamu risinājumu. Attiecībā uz mājas strazdu tiek minēta nopietnu kaitējumu novēršana vīnogulāju kultūraugiem. Šis pamats ar zināmiem nosacījumiem var pamatot atkāpes no direktīvas 5. panta ( ). Tomēr šāda pamatojuma rezultātā nevar būt tā, ka mājas strazds pilnībā tiek izslēgts no putnu aizsardzības, kā tas ir šajā gadījumā. Proti, ir jāizslēdz iespēja, ka šī suga jebkurā brīdī un neatkarīgi no tās populācijas lieluma rada būtisku kaitējumu. Tāpēc iebildums par direktīvas 5. panta pārkāpumu ir pamatots, ciktāl tas attiecas uz mājas strazdu.

b) Par ligzdu aizsardzību

23. Komisija turklāt pārmet, ka Burgenlandes Sugu aizsardzības noteikumi [Burgenländische Artenschutzverordnung], pārkāpjot direktīvas 5. un 9. pantu, paredz arī vispārīgu izņēmumu attiecībā uz apzinātu kaitējumu nodarīšanu aizsargājamo sugu ligzdošanas, reprodukcijas, atpūtas un ziemošanas vietām. Tas izriet no Burgenlandes Sugu aizsardzības noteikumu 6. panta, saskaņā ar kuru “šo noteikumu tiesību normas neskar [..] medību vai zvejas veikšanu”.

24. Par šo Komisijas pārmetumu Austrijas Republika atbild, ka, neraugoties uz tiesisko regulējumu, ko ietver Burgenlandes Sugu aizsardzības noteikumu 6. pants, sugu aizsardzība ir nodrošināta visās to attīstības stadijās ar Burgenlandes Likuma par dabas aizsardzību un ainavu uzturēšanu 16.–16.b panta palīdzību.

25. Faktiski atbilstoši Burgenlandes Likuma par dabas aizsardzību un ainavu uzturēšanu 16. panta 1. punktam un šā panta 4. punkta pirmajam teikumam ir aizliegts vajāt, satraukt, sagūstīt, transportēt, uzturēt, ievainot, nogalināt, turēt, pārvietot vai nodarīt kaitējumu putniem, izņemot mājas strazdus, visās to attīstības stadijās. Lai gan ligzdas un olas nav skaidri minētas, šķiet, ka direktīvas 5. panta aizliegumi principā ir transponēti. Daļa no Burgenlandes aizliegumiem ir pat stingrāki, jo tie nav ierobežoti ar apzinātu rīcību.

26. Tomēr Burgenlandes likumdevējs uzskata, ka ir nepieciešami papildu noteikumi, it īpaši attiecībā uz atbilstoši direktīvas 5. panta b) punktam aizsargājamām ligzdām. Saskaņā ar Burgenlandes Likuma par dabas aizsardzību un ainavu uzturēšanu 16. panta 2. punkta d) apakšpunktu Burgenlandes valdībai noteikumos ir jāmin tās dzīvnieku sugas, kuru aizsardzībai ir aizliegts pārvietot, postīt vai iznīcināt ligzdas un to atrašanās vietas, pārošanās, reprodukcijas, atpūtas un ziemošanas vietas (koki ar ligzdām un dobumiem, ligzdošanas klintis un sienas, niedrāji, zemes uzbērumi u.tml.). Tāpēc, gluži pretēji, ir iespējams, ka vispārējie aizliegumi, kas noteikti Burgenlandes Likuma par dabas aizsardzību un ainavu uzturēšanu 16. panta 4. punktā, nav piemērojams šāda veida kaitējumam, kaut arī šie aizliegumi pārsvarā nav saderīgi ar direktīvas 5. pantu. Šajā ziņā Burgenlandes tiesību akti ir pārprotami.

27. Burgenlandes Sugu aizsardzības noteikumu normas neaizpilda šo transponēšanas trūkumu. 2. pantā minētās norādes ir noteiktas nevis visām aizsargājamām putnu sugām, bet tikai dažām, īpaši apdraudētām, sugām. Tāpēc ir risks, ka citu sugu ligzdas nav aizsargātas. Turklāt, kā pareizi norāda Komisija, atbilstoši šo noteikumu 6. pantam tie neskar medību un zvejas veikšanu. Mednieki un zvejnieki to var uztvert kā atļauju apdraudēt ligzdas.

28. Tā kā Austrijas Republika nepūlas attaisnot šo tiesisko regulējumu, nav jāizvērtē Komisijas argumentācija par tā nesaderīgumu ar direktīvas 9. pantu.

29. Līdz ar to prasība ir pamatota arī šajā daļā.

2) Karintija

30. Attiecībā uz Karintiju Komisija pārmet, ka tur spēkā esošo Noteikumu par dzīvnieku sugu aizsardzību [Tierartenschutzverordnung] 1. pielikums, pārkāpjot direktīvu, izslēdz no “pilnīgi aizsargājamo dzīvnieku sugām” noteiktas putnu sugas (melnā vārna, pelēkā vārna, sīlis, kovārnis [Corvus monedula], žagata un mājas zvirbulis [Passer domesticus]).

31. Šo apstākli Komisija jau minēja, lai pamatotu direktīvas 1. panta nepietiekamu transponēšanu, un Austrijas Republika to neapstrīd ( ). Kā jau minēju, tas, ka aizsardzība netiek piemērota noteiktām, 1. pantā minētajām, aizsargājamām putnu sugām, vienlaikus ir arī direktīvas 5. panta pārkāpums, jo direktīva skaidri atsaucas uz visām 1. pantā minētajām putnu sugām ( ).

32. Komisija min arī mājas balodi [Columba livia?], lai gan sava prasības pieteikuma sākumā tā skaidri norādīja, ka, pēc tās domām, (Austrijā?) uz šo sugu direktīvas noteikumi neattiecas. Tā kā prasība šajā daļā ir pretrunīga, šajā ziņā tā neizpilda Tiesas Reglamenta 38. panta 1. punkta c) apakšpunkta prasības un līdz ar to prasība nav pieņemama, ciktāl tā attiecas uz mājas baložiem, kas atgriezušies savvaļā ( ).

33. Turklāt Komisija apgalvo, ka Karintijas Medību likuma [Kärntner Jagdgesetz] 68. panta 1. punkta 19) apakšpunkts netransponē direktīvas 5. panta a) un e) punktā paredzētos aizliegumus apzināti nogalināt vai sagūstīt, vai turēt putnus, kas minēti direktīvas 1. pantā, attiecībā uz medību putniem, kuriem piemērojamas medību tiesības. Šajā normā ir aizliegts tikai apdraudēt mājas strazdus. Austrijas Republikas norādītais Karintijas Medību likuma 68. panta 1. punkta 19. apakšpunkts un 51. panta 4.a punkts arī neietver attiecīgos transponējošos noteikumus.

34. Tādēļ Komisijas prasība ir pamatota arī šajā daļā, izņemot nepieņemamo iebildumu par mājas baložiem, kas atgriezušies savvaļā.

3) Augšaustrija

35. Komisija kritizē, pirmkārt, to, ka Augšaustrijas Likuma par dabas aizsardzību un ainavu uzturēšanu 27. panta 1. punktā noteiktās reglamentēšanas pilnvaras ir paredzētas tikai attiecībā uz vietējām sugām. Minētā tiesību norma paredz, ka “[..] savvaļas dzīvnieki, kurus aizliegts medīt, var tikt īpaši aizsargāti, Zemes valdībai pieņemot noteikumus, ar nosacījumu, ka attiecīgā suga vietējā ainavā ir reti sastopama, tās eksistence tiek apdraudēta vai tās uzturēšana [..] ir sabiedrības interesēs [..]”. Turklāt Komisija pārmet, ka Augšaustrijas Sugu aizsardzības noteikumu 5. panta 1. punkts izslēdz žagatu, sīli, melno vārnu un pelēko vārnu no aizsargājamām putnu sugām.

36. Līdz ar to Augšaustrijas gadījumā Komisijas iebildums attiecas tikai uz to, ka netiek aizsargātas visas aizsargājamās sugas. Šajā ziņā jau minēju, ka pietiekamu aizsardzību direktīvas 1. pantā minētajām sugām nenodrošina nedz Augšaustrijas Likuma par dabas aizsardzību un ainavu uzturēšanu 27. pants, nedz Augšaustrijas Sugu aizsardzības noteikumu 5. panta 1. punkts. No tā vienlaikus izriet 5. panta pārkāpums, kura piemērojamība aizsargājamām sugām ir tāda pati, kā direktīvas 1. pantam ( ).

D – Par direktīvas 6. panta 1. punktu

37. Direktīvas 6. panta 1. punkts aizliedz veikt tirdzniecību ar 1. pantā minētajām putnu sugām:

“Neskarot 2. un 3. punkta noteikumus, dalībvalstis aizliedz tirgot, pārvadāt, turēt tirdzniecības nolūkā un piedāvāt tirdzniecībai jebkuru 1. pantā minēto sugu putnus, dzīvus vai beigtus, kā arī jebkuras viegli atpazīstamas šo putnu daļas vai izstrādājumus no tiem.”

38. III pielikuma 1. un 2. daļā iekļauts to sugu saraksts, uz kurām ar noteiktiem nosacījumiem neattiecas tirgošanas aizliegums.

39. Komisija pārmet, ka šis aizliegums nav ticis transponēts Augšaustrijā attiecībā uz žagatu, sīli, melno vārnu un pelēko vārnu. Austrijas Republika iebilst, ka šīs putnu sugas kļūdas dēļ nav iekļautas to putnu sarakstā, kurus drīkst medīt Austrijā atbilstoši direktīvas II pielikumam. Tā kā medīšanas iespējas obligāti nerada vajadzību tās izslēgt no tirdzniecības aizlieguma, šis iebildums izskatāmajam pamatam tomēr nav svarīgs.

40. Līdz ar to prasība ir jāapmierina arī šajā daļā.

E – Par direktīvas 7. panta 1. punktu

41. Direktīvas 7. panta 1. punkta pirmais teikums reglamentē, kuras putnu sugas var tikt medītas. Šī tiesību norma ir šāda:

“Ņemot vērā to populāciju lielumu, ģeogrāfisko izplatību un vairošanās spēju visā Kopienā, II pielikumā minētās sugas drīkst medīt saskaņā ar attiecīgo valstu tiesību aktiem.”

1) Karintija

42. Komisija nosoda, ka Karintijas Medību likuma piemērošanas noteikumu [Durchführungsverordnung zum Kärntner Jagdgesetz] 9. panta 2. punktā joprojām paredzētas vārnu (corvus corone) (šis nosaukums ietver melno vārnu un pelēko vārnu), sīļu un žagatu medību sezonas, lai gan šīs putnu sugas nav direktīvas II pielikumā paredzētās medījamās putnu sugas.

43. Austrijas Republika šajā ziņā atsaucas arī uz to, ka direktīvas II pielikums attiecībā uz Austriju nav pilnīgs. Austrijas Republika būtu jāiekļauj to valstu sarakstā, kurās vārnveidīgie ir medījami, un pašreiz tā cenšas panākt, lai Komisija atbilstoši koriģē II pielikumu.

44. Tomēr šīs lietas vērtējumam ir svarīgi vienīgi tas, kāds bija II pielikuma saturs attiecīgajā brīdī, tas ir, līdz argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigām. Tā kā šajā laikā minētās putnu sugas nebija Austrijā medījamas putnu sugas atbilstoši direktīvas II pielikumam, Austrijas Republika nevarēja attiecībā uz šīm sugām paredzēt medību sezonu. Līdz ar to Karintijā direktīvas 7. panta 1. punkts nav transponēts pareizi.

2) Augšaustrija

45. Uz Augšaustriju attiecas tas pats vērtējums, kas attiecas uz Karintiju. Tādējādi arī šajā daļā Komisijas prasība ir pamatota.

F – Par direktīvas 7. panta 4. punktu

46. Direktīvas 7. panta 4. punkta otrais un trešais teikums aizsardzības periodu ilgumu nosaka šādi:

“Tās [dalībvalstis] jo īpaši rūpējas par to, lai sugas, uz kurām attiecas medību likumi [tiesību akti], netiktu medītas ligzdošanas laikā, kā arī atsevišķu vairošanās [reprodukcijas] [un audzināšanas] stadiju laikā. Attiecībā uz migrējošām sugām tās jo īpaši rūpējas par to, lai sugas, uz kurām attiecas medību noteikumi [tiesību akti], netiktu medītas vairošanās laikā vai tad, kad tās atgriežas savās ligzdošanas vietās.”

47. Komisija attiecībā uz visām iebildumā minētajām zemēm uzsver, ka dažām sugām aizsardzības periodi atšķiras no direktīvas 7. panta 4. punkta otrajā un trešajā teikumā noteiktajiem, jo medību sezonas skar ligzdošanas, reprodukcijas un audzināšanas periodu, kas nav pamatots atbilstoši 9. pantam.

1) Vispārīgi jautājumi

48. Pirms izvērtēt katru federālo zemi atsevišķi, ir jāatbild uz dažiem vispārīgiem jautājumiem, kuri rodas neatkarīgi no konkrētā tiesiskā regulējuma. Šie jautājumi attiecas, pirmkārt, uz aizsardzības periodu pierādījumiem, uz kuriem atsaucas Komisija, un, otrkārt, uz medņa (Tetrao urogallus), rubeņa (Tetrao tetrix), raķeļa (Tetrao tetrix x Tetrao urugallus), kā arī uz slokas (Scolopax rusticola) medībām. Attiecībā uz šīm sugām Austrijas Republika dara zināmu, ka pārošanās periods nav uzskatāms par aizsardzības perioda posmu, tomēr medības pārošanās periodā ir pamatotas atbilstoši direktīvas 9. pantam ( ).

a) Par zinātniskiem pierādījumiem par noteiktajiem aizsardzības periodiem

49. Komisija visos gadījumos nosauc konkrētus attiecīgo sugu aizsardzības periodu datumus, tomēr neuzrādot to avotus ( ). Jau to vien varētu uzskatīt par tās argumentācijas pamatojuma trūkumu. Tomēr pareizāk būtu uzskatīt, ka pietiek norādīt šos datumus, lai prasītāja būtu izpildījusi pierādīšanas pienākumu, ja tie netiek apstrīdēti.

50. Turpretim, ja tie tiek apstrīdēti, šie datumi būtu jāpamato ar zinātnisko pētījumu rezultātiem, kurus šajā gadījumā dalībvalstij būtu jābūt iespējai atspēkot ( ).

b) Par medībām pārošanās periodā

51. Lietas dalībnieku strīds ir par to, vai pārošanās periods ir direktīvas 7. panta 4. punkta otrajā teikumā noteiktā aizsargājamā perioda posms. Šis strīds vismaz daļēji radies atšķirību starp dažādām valodu versijām dēļ.

52. Direktīvas 7. panta 4. punkta otrā teikuma vācu valodas versijā aizsardzības periodi ietver ligzdošanas laiku un atsevišķu perēšanas un audzināšanas stadiju laiku. Līdzīgi kā vācu valodas versija holandiešu un dāņu valodu versijas, šķiet, skaidri atsaucas uz perēšanas laiku. Pārošanās periods nav perēšanas perioda posms, bet ir pirms tam, katrā ziņā, ja ar šo jēdzienu saprot tikai olu perēšanu. Austrijas Republika no tā secina, ka rubeņu, medņu un sloku pārošanās periods nav aizsardzības perioda posms.

53. Turpretim Komisija uzskata, ka atbilstoši vispāratzītajam viedoklim pārošanās periods ir daļa no reprodukcijas perioda un līdz ar to – daļa no ligzdošanas perioda. Komisija var atsaukties uz trim citām direktīvas oriģinālajām valodu versijām. Angļu, franču un itāliešu valodu redakcijās izmantots nevis perēšanas jēdziens, bet gan plašāks – “reprodukcijas” jēdziens. Arī pārošanās periods ir reprodukcijas neatņemama stadija.

54. Šajā sakarā nav izslēgts, ka perēšanas jēdziens arī vācu, holandiešu un dāņu valodu redakcijās ir jāsaprot kā reprodukcija, līdz ar to tajā iekļaujot pārošanās periodu.

55. Tik plaša aizsardzības perioda izpratne atbilst arī Tiesas atzītajam pilnīgas aizsardzības mērķim laika periodos, kuros savvaļas putnu sugu izdzīvošana tiek īpaši apdraudēta ( ). Proti, var uzskatīt, ka katrs pasākums, kas veikts ar reprodukciju saistītajos periodos, var ietekmēt reprodukciju. Līdz ar to pārošanās periods ir daļa no perioda, kurā direktīvas 7. panta 4. punkta otrais teikums principā aizliedz medības.

56. Austrijas Republikas iesniegtie apsvērumi arī nozīmē, ka Komisija paredz pārāk ilgu laikposmu kā ar reprodukciju saistīto pārošanās periodu. Rubeņiem, medņiem un slokām, pēc Komisijas aprēķiniem, acīmredzami ir svarīga mātītes ierašanās pārošanās vietā ( ). Tomēr šajā brīdī “vairākumam mātīšu vēl joprojām nav jābūt gatavām [..] dēt olas” ( ).

57. No pilnīgas aizsardzības principa tomēr izriet, ka nav svarīgi, vai vairākums mātīšu ir gatavas reprodukcijai, pietiek ar to, ja pārošanās periods ir daļa no reprodukcijas stadijas tikai kādai sugas populācijas daļai ( ).

58. Līdz ar to argumentus par pārošanās periodu nevar atspēkot Komisijas norādes par aizsardzības periodu mednim, rubenim un slokai.

c) Medību pārošanās periodā pamatojums

59. Direktīvas 9. pants tomēr pieļauj iespēju, ievērojot tajā noteiktos nosacījumus, atļaut direktīvas II pielikumā norādīto sugu medības šīs direktīvas 7. panta 4. punktā norādītajos periodos ( ). Atbilstošie noteikumi ir 9. panta pirmie divi punkti:

“1. Ja nevar rast citu pieņemamu risinājumu, dalībvalstis drīkst atkāpties no 5., 6., 7. un 8. panta noteikumiem šādu iemeslu dēļ:

a) – sabiedrības veselības aizsardzības un drošības interesēs,

– lidojumu drošības interesēs,

– lai nepieļautu nopietnu kaitējumu kultūraugiem, lauksaimniecības dzīvniekiem, mežiem, zvejniecībai un ūdeņiem,

– lai aizsargātu floru un faunu;

b) pētniecības un mācību nolūkā, veicot populācijas atjaunošanu, sugu reintrodukciju un šim nolūkam nepieciešamo pavairošanu;

c) lai atļautu stingri kontrolētos apstākļos un izlases veidā nelielā skaitā sagūstīt, turēt vai citādi saprātīgi izmantot dažus putnus.

2. Izņēmuma gadījumos jānorāda:

– sugas, uz kurām attiecas izņēmumi,

– līdzekļi, pasākumi vai paņēmieni, ar kādiem atļauts sagūstīt vai nonāvēt putnus,

– riska nosacījumi, kā arī citi apstākļi (laiks un vieta), kādos pieļaujami šādi izņēmumi,

– iestāde, kas pilnvarota paziņot, ka pastāv nepieciešamie nosacījumi, un lemt par to, kādus līdzekļus, pasākumus vai paņēmienus, kam un ar kādiem ierobežojumiem atļauts izmantot,

– kādi uzraudzības pasākumi tiks veikti.

[..]”

60. Direktīvas 9. pantā ir izņēmuma noteikumi, kas jāinterpretē šauri un saskaņā ar kuriem pienākums pierādīt, ka attiecīgie nosacījumi ir izpildīti attiecībā uz katru atkāpi, ir iestādei, kas pieņem lēmumu ( ). Tāpēc izskatāmajā tiesvedībā Austrijas Republikai ir jāsniedz pamatojums atbilstoši direktīvas 9. pantam ( ).

61. Austrijas Republika it īpaši uzsver, ka šādu medību atļaušana veicinātu mednieku interesi par šo sugu aizsardzību un tā būtu nepieciešama, jo šo sugu populācija samazinātos, ja to dzīvotnes netiktu intensīvi uzturētas. Līdz ar to, šķiet, ka direktīvas 9. panta 1. punkta a) apakšpunkta ceturtais ievilkums atsaucas uz iespēju izdarīt atkāpi no floras un faunas aizsardzības. Tomēr 9. panta izmantošanas priekšnosacījums ir cita pieņemama risinājuma neesamība ( ). Tomēr nav šaubu par to, ka šo sugu dzīvotņu aizsardzība var tikt nodrošināta arī neatkarīgi no medībām ( ). Turklāt saskaņā ar 4. pantu tas ir arī dalībvalstu pienākums ( ) – gan putnu īpašās aizsardzības zonās, gan ārpus tām ( ).

62. Turklāt rodas jautājums, vai medību sezonas var tikt pamatotas kā atkāpes no direktīvas 9. panta 1. punkta c) apakšpunkta, lai atļautu stingri kontrolētos apstākļos un izlases veidā nelielā skaitā saprātīgi izmantot noteiktas putnu sugas. Arī šīs atkāpes iespējas priekšnosacījums ir cita pieņemama risinājuma neesamība.

63. Saskaņā ar Tiesas judikatūru pieņemama alternatīva medībām periodos, kuros direktīva paredz ieviest īpašu aizsardzību, pastāv, ja attiecīgās putnu sugas var medīt atbilstošajā teritorijā arī ārpus aizsargājamā perioda. Tad atkāpes vienīgais mērķis ir pagarināt medību sezonas ( ).

64. Līdz šim Tiesa, lai atzītu, ka pastāv cits pieņemams risinājums, ir uzskatījusi par pietiekamu, ka “neliels” jeb “zināms” šīs sugas īpatņu skaits kopš rudens sākuma ir sastopams teritorijās, kurās notiek pavasara medības ( ). Turklāt Tiesa ir atzinusi, ka rudenī medību teritorijā atrodas daudz mazāk sugas īpatņu ( ). Tikai tad, ja ārpus aizsargājamiem periodiem sugas pilnīgi nav sastopamas, Tiesa ir uzskatījusi par pamatotu izdarīt atkāpi no direktīvas 7. panta 4. punkta ( ).

65. Austrijas Republika atzīst, ka attiecīgās sugas ir sastopamas teritorijā arī medību sezonās. Tomēr medības šajā periodā nav iespējamas vai ir iespējamas tikai dažos izņēmuma gadījumos. Ja kalnos ir dziļa sniega kārta, medības ar suni nav iespējamas. Nošautu vai ievainotu medījamu dzīvnieku būtu grūti vai pat neiespējami atrast.

66. Šis Austrijas Republikas arguments tomēr ir pretrunā ar tās iesniegtajiem apsvērumiem. Atbilstoši tiem medņus un rubeņus ir vismaz iespējams medīt rudenī, kaut arī ar mazāk labvēlīgiem nosacījumiem, it īpaši saistībā ar pasākumiem populācijas saglabāšanai ( ). Attiecībā uz slokām tas, ka ir iespējamas rudens medības, šķiet, pat netika apstrīdēts ( ). Līdz ar to ir jāuzskata, ka arī šo sugu rudens medības ir iespējamas.

67. Tomēr Austrijas Republikas arguments atšķiras no agrākajām lietām tiktāl, ciktāl cita pieņemama risinājuma neesamību pamato arī tas, ka pavasara medības ir selektīvākas nekā rudens medības. Varētu nošaut tikai atsevišķus – taču ne dominējošus – tēviņus, kuri nesniedz ieguldījumu medņu un rubeņu sugas mātīšu reprodukcijā. Poligāmo sloku gadījumā nošautos tēviņus reprodukcijai aizvieto citi tēviņi. Rudenī un ziemā to nevarētu nodrošināt. Līdz ar to runa ir ne tikai par iespēju paplašināt medību sezonu, bet arī par iespēju praktizēt medības vismaz tā, lai vairāk saudzētu populāciju.

68. Pēc Komisijas domām, šim viedoklim nav nozīmes direktīvas 9. panta piemērošanā. Par to tomēr neesmu pārliecināta. Ja tēviņu pavasara medības attiecīgo sugu populācijai faktiski ir saudzējošākas nekā rudens medības, ko Komisija neapstrīd, tad atbilstoši direktīvas mērķiem priekšroka ir jādod šādai medību formai. Līdz ar to, ja citas formas ir mazāk saudzējošas, var nebūt cita risinājuma, kas būtu pieņemamāks par medībām pārošanās periodā.

69. Tomēr cita par saudzējošām medībām pārošanās periodā pieņemamāka risinājuma nav tikai tad, ja vienlaikus atceļ mazāk saudzējošās medības laikposmos, kuros direktīva pieļauj medības. Pretējā gadījumā saudzējošāko medību rezultātā tiktu radīts tikai papildu noslogojums populācijai, kuru tad drīkstētu ilgāk medīt.

70. Kādā mērā tas ir nodrošināts atsevišķās Austrijas Republikas federālajās zemēs un vai tika ievērotas pārējās prasības atkāpes izdarīšanai atbilstoši direktīvas 9. pantam, ir izvērtējams, pamatojoties tikai uz konkrēto tiesisko regulējumu dažādās Austrijas Republikas federālajās zemēs.

2) Par atsevišķām federālām zemēm

a) Burgenlande

71. Saistībā ar Burgenlandi Komisija pārmet, ka Burgenlandes Medību likuma 88.b panta 2. punkts atļauj no 1. marta līdz 15. aprīlim medīt slokas, izmantojot metodi “medības riesta lidojuma laikā”, lai gan šī suga var tikt medīta tikai no 11. septembra līdz 19. februārim. Burgenlandē vēl cita starpā ir paredzētas šīs sugas rudens medības. Turklāt Burgenlandes Medību noteikumu [Burgenländische Jagdverordnung] 76. punkta 1. punkta 13. un 16. apakšpunktā noteiktie aizsardzības periodi ir pārāk īsi attiecībā uz lauku balodi (Columba Palumbus) (no 16. aprīļa līdz 31. jūlijam, nevis no 1. februāra līdz 31. augustam), gredzenūbeli (Streptopelia decaocto) (no 16. aprīļa līdz 31. jūlijam, nevis no 1. marta līdz 20. oktobrim), parasto ūbeli (Streptopelia turtur) (no 1. novembra līdz 31. jūlijam, nevis no 11. aprīļa līdz 31. augustam) un sloku (no 1. janvāra līdz 28. februārim un no 16. aprīļa līdz 30. septembrim, nevis no 20. februāra līdz 10. septembrim).

72. Austrijas Republika cita starpā iebilst, ka Burgenlandes Medību noteikumu 76. punktā paredzētie aizsardzības periodi esot noteikti, ievērojot klimatiskos apstākļus Austrijā. Tas ir vienīgais gadījums, kurā Austrijas Republika apstrīd Komisijas noteikto aizsardzības periodu pareizību, neatkarīgi no tikko izklāstītā jautājuma par to, vai saskaņā ar direktīvas 7. panta 4. punkta otro teikumu pārošanās periods ietilpst aizsardzības periodā.

73. Tādējādi prasības iznākumam šajā punktā būtu vismaz nepieciešams, lai Komisija paziņotu, kādu iemeslu dēļ tā uzskata, ka aizsargājamajiem periodiem atbilstoši direktīvas 7. panta 4. punktam būtu jāietver tās norādītie laika posmi. Uz šo īpašo argumentu Komisija tomēr neatbild.

74. Tādējādi Komisija nav pietiekami pierādījusi aizsardzības periodu ilgumu, un tās prasība šajā daļā ir jānoraida.

b) Karintija

75. Komisija pārmet, ka Karintijas Medību likuma noteikumu 9. panta 2. punkts nosaka medību sezonas, kas iekrīt reprodukcijas un audzināšanas laikā, šādām putnu sugām: mednis (no 10. maija līdz 31. maijam, nevis no 1. oktobra līdz 28. februārim), rubenis (no 10. maija līdz 31. maijam, nevis no 21. septembra līdz 31. martam), laucis (Fulica atra) (no 16. augusta līdz 31. janvārim, nevis no 21. septembra līdz 10. martam), sloka (no 1. septembra līdz 31. decembrim un no 16. marta līdz 10. aprīlim, nevis no 11. septembra līdz 19. februārim), lauku balodis (no 1. augusta līdz 31. decembrim un no 16. marta līdz 10. aprīlim, nevis no 1. septembra līdz 31. janvārim) un gredzenūbele (no 1. augusta līdz 31. decembrim un 16. marta līdz 10. aprīlim, nevis no 21. oktobra līdz 20. februārim).

76. Austrijas Republika neapstrīd šo pārmetumu attiecībā uz lauci, kā arī uz lauku balodi un gredzenūbeli.

77. Attiecībā uz medņiem, rubeņiem un slokām Austrijas Republika atsaucas uz jau izklāstītajiem argumentiem. Šajā ziņā ir jāatzīst, ka papildus sloku pavasara medībām tās var medīt arī rudenī. Tāpēc Austrijas Republika saistībā ar šo sugu nevar atsaukties uz to, ka nav citas pieņemamas alternatīvas direktīvas 9. panta 1. punkta c) apakšpunkta nozīmē.

78. Turpretim attiecībā uz medņiem un rubeņiem ir noteiktas tikai pavasara medības. Līdz ar to principā šīm abām sugām ir iespējams piemērot direktīvas 9. panta 1. punkta c) apakšpunktu.

79. Tiesa gan nesen ir uzsvērusi, ka saskaņā ar direktīvas 9. panta 1. punkta c) apakšpunktu dalībvalstīm, veicot šīs tiesību normas transponēšanas pasākumus, ir jānodrošina, ka visos tajā paredzētās atkāpes izmantošanas gadījumos un attiecībā uz visām aizsargājamajām sugām atļautais nošaujamo dzīvnieku skaits medībās nepārsniedz robežvērtību, kas atbilst minētajā tiesību normā paredzētajam nošaujamo dzīvnieku skaita ierobežojumam līdz nelielam skaitam un kas nosakāma, pamatojoties uz precīziem zinātniskiem datiem ( ). It īpaši valsts transponējošajām tiesību normām attiecībā uz direktīvas 9. panta 1. punkta c) apakšpunktā minēto “neliela skaita” jēdzienu ir jāļauj iestādēm, kas atbild par atļauju izsniegšanu atkāpes veidā konkrētās putnu sugas medīšanai, pamatoties uz pietiekami precīziem ar robežvērtībām saistītiem rādītājiem, kas jāievēro ( ).

80. Austrijas Republika šai ziņā atsaucas uz Karintijas Medību likuma 2004. gada grozījumu, kuram gan šajā gadījumā nav nozīmes, jo Kopienas tiesību pārkāpuma novērtējums ir jāveic, ņemot vērā tiesisko stāvokli 2003. gada 17. decembrī. Kaut arī atbilstoši šim grozījumam direktīvas noteiktajā aizsardzības periodā var tikt atļautas rubeņu, medņu un sloku medības tikai nelielā skaitā, nav precizēts juridiskais jēdziens “nelielā skaitā”. It īpaši nav noteikti nekādi kritēriji.

81. Tas pats attiecas uz Austrijas Republikas argumentiem, ka rubeņu un medņu medības notiek saskaņā ar nošaujamo dzīvnieku plānu un ka turklāt tiek ievērots direktīvas 9. pants. Nošaujamo dzīvnieku plāns ļauj nodrošināt uzraudzības pasākumus atbilstoši 9. panta 2. punkta piektajam ievilkumam, taču tas neaizstāj jēdziena “nelielā skaitā” precizējumu tiesību aktos.

82. Līdz ar to Komisijas prasība arī šajā daļā ir pamatota.

c) Lejasaustrija

83. Attiecībā uz Lejasaustriju Komisija pārmet tādu šaušanas periodu noteikšanu Lejasaustrijas Medību noteikumu [Niederösterreichische Jagdverordnung] 22. pantā, kas iekrīt ligzdošanas, reprodukcijas vai audzināšanas laikā, šādām putnu sugām: mednis (1.–31. maijs pāra gados, nevis no 1. oktobra līdz 28. februārim), rubenis (1.–31. maijs nepāra gados, nevis no 21. septembra līdz 31. martam), raķelis (visu gadu, nevis no 1. oktobra līdz 28. martam) un sloka (no 1. septembra līdz 31. decembrim un no 1. marta līdz 15. aprīlim, nevis no 11. septembra līdz 19. februārim).

84. Vispirms Austrijas Republika uzsver, ka iebildums attiecībā uz raķeli nebija iekļauts Komisijas brīdinājuma vēstulē un tāpēc prasība šajā daļā nav pieņemama. Komisija iebilst, ka raķeļa gadījumā runa ir vienīgi par medņa un rubeņa krustojumu, tāpēc tas nebija jānorāda brīdinājuma vēstulē.

85. Komisijas viedoklim nevar piekrist. Raķelis ir radies divu sugu krustošanas rezultātā. Neatkarīgi no tā, vai raķeli var uzskatīt par patstāvīgu sugu bioloģiskā nozīmē, katrā ziņā tas nav ne mednis, ne rubenis. Līdz ar to tam bija jābūt iekļautam brīdinājuma vēstulē un argumentētajā atzinumā, jo saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru tie nosaka strīda priekšmetu ( ). Vēlāk strīda priekšmets vairs nevar tikt paplašināts, lai attiecīgajai dalībvalstij būtu iespēja sniegt savus apsvērumus. Līdz ar to iebildums nav pieņemams, ciktāl Komisija kritizē noteiktās raķeļa medību sezonas.

86. Attiecībā uz iebildumu par citu minēto putnu sugu nepietiekamu aizsardzību ir jāapsver, kā jau izklāstīts ( ), pavasara medību pamatojums tikai atbilstoši direktīvas 9. pantam. Tomēr šāds pamatojums ir izslēgts attiecībā uz sloku, jo šai sugai ir paredzētas medību sezonas arī rudenī un ziemā, un tādējādi pavasara medības ir nevis aizsargājošāka alternatīva rudens medībām, bet gan papildu noslogojums populācijai.

87. Turpretim attiecībā uz medņiem un rubeņiem pamatojums ir iespējams, jo ir atceltas rudens medības un katru otro gadu notiek pavasara medības. Tomēr Austrijas Republika nesniedz nekādas norādes par to, kā tiek nodrošināta citu direktīvas 9. panta 1. punkta c) apakšpunkta nosacījumu ievērošana, it īpaši attiecībā uz ierobežošanu līdz nelielam skaitam ( ).

88. Tādējādi šajā daļā Komisijas prasība arī ir jāapmierina.

d) Augšaustrija

89. Komisija pārmet Austrijas Republikai, ka saskaņā ar Augšaustrijas noteikumu par medījamu dzīvnieku aizsardzības periodiem [Oberösterreichische Schonzeitenverordnung] 1. pantu šādām putnu sugām noteiktās medību sezonas iekrīt ligzdošanas, reprodukcijas un audzināšanas laikā: mednis (1.–31. maijs, nevis no 1. oktobra līdz 28. februārim), rubenis (1.–31. maijs, nevis no 21. septembra līdz 31. martam), raķelis (1.–31. maijs, nevis no 1. oktobra līdz 28. martam), kā arī sloka (no 1. oktobra līdz 30. aprīlim, nevis no 11. septembra līdz 19. februārim).

90. Šis pārmetums ir pamatots attiecībā uz slokām, jo tās drīkst (saudzējoši) medīt ne tikai pavasarī, bet arī rudenī un ziemā ( ). Attiecībā uz medni un rubeni ir atļautas tikai pavasara medības, taču nav pierādījumu par pārējo direktīvas 9. panta 1. punkta c) apakšpunkta nosacījumu ievērošanu, it īpaši attiecībā uz kritērijiem, lai noteiktu nelielu skaitu. Arī šajā ziņā prasība ir pamatota.

91. Attiecībā uz noteikumiem par raķeli vispirms ir jāizvērtē, vai uz to kā uz medņa un rubeņa krustojumu attiecas direktīvas aizsardzība.

92. Atbilstoši direktīvas 1. panta 1. punktam tās mērķis ir savvaļas putnu sugu aizsardzība, kas sastopamas to dalībvalstu Eiropas teritorijā, uz kurām attiecas Līgums. 5. pantā noteiktie aizliegumi nogalināt vai sagūstīt attiecas uz šo sugu īpatņiem. Medību noteikumi atbilstoši 7. pantam arī attiecas uz noteiktām sugām, kuras saskaņā ar direktīvu nedrīkst tikt medītas ( ).

93. Bioloģiska suga ir visi īpatņi, kuri veido reprodukcijas kopienu. To, vai raķeļiem savā starpā vispār var būt pēcnācēji, vismaz Austrijas Republika ir apstrīdējusi apsvērumos par Lejasaustriju, uz ko Komisija pat neatbildēja. Tāpēc nevar balstīties uz to, ka pastāv raķeļu reprodukcijas kopiena, kas ļautu tos uzskatīt par pastāvīgu sugu.

94. Tomēr raķeļi arī nepieder pie medņu un rubeņu sugām. Arī šajā ziņā Austrijas Republika apstrīd vairošanās iespējamību, pret ko Komisija neiebilst.

95. Tādējādi uz raķeļu medībām neattiecas nedz aizliegums nogalināt vai sagūstīt putnu sugu īpatņus, nedz arī medību noteikumi.

96. Šis secinājums atbilst arī direktīvas aizsardzības mērķim. Šis mērķis ir nevis atsevišķu putnu kā tādu aizsardzība, bet gan tieši savvaļas putnu sugu aizsardzība ( ). Hibrīdi, kuri nav spējīgi vairoties, nevar tur dot nekādu ieguldījumu.

97. Līdz ar to Komisijas prasība attiecībā uz raķeli ir jānoraida.

98. Papildus ir jāatzīmē, ka raķeļa medības ir saderīgas ar direktīvas 5. panta d) punktu tikai tad, ja tās būtiski netraucē aizsargājamo sugu reprodukciju. It īpaši tas attiecas uz rubeni, kura pārošanās vietās, kā uzskata Austrijas Republika, ir sastopams raķelis.

99. Ja Tiesa tomēr uzskata, ka raķeļu medības ir likumīgas tikai saskaņā ar direktīvas 7. un 9. pantu, tad Komisijas prasība ir pamatota arī attiecībā uz raķeli. Tā kā raķelis nepieder ne pie vienas no II pielikumā minētajām sugām, medības nevar tikt pamatotas ar 7. pantu. Atkāpes nosacījumu izpilde atbilstoši 9. pantam arī nav pierādīta. Ja arī raķelis traucētu rubeņu reprodukcijas iznākumam, Austrijas Republikas argumenti tomēr neļauj secināt, ka tāpēc tiek nodarīts nopietns kaitējums kultūraugiem, lauksaimniecības dzīvniekiem, mežiem, zvejniecībai un ūdeņiem 9. panta 1. punkta a) apakšpunkta trešā ievilkuma nozīmē. Attiecībā uz saprātīgu izmantošanu nelielā skaitā ir jāatzīmē, ka tāpat kā medņu un rubeņu gadījumā nav nekādu neliela skaita kritēriju ( ).

e) Zalcburga

100. Komisija pārmet, ka Zalcburgas Medību likuma 54. panta 1. punktā, ko skata kopā ar Noteikumu par bioloģiskiem atpūtas periodiem 1. pantu, ir noteikti medību periodi, kas iekrīt reprodukcijas periodā, šādām sugām: mednis (1.–31. maijs, nevis no 1. oktobra līdz 28. februārim), raķelis (no 1. maija līdz 15. jūnijam, nevis no 1. oktobra līdz 28. martam), rubenis (no 1. maija līdz 15. jūnijam, nevis no 21. septembra līdz 31. martam) un sloka (no 1. marta līdz 15. aprīlim un no 1. oktobra līdz 31. decembrim, nevis no 11. septembra līdz 19. februārim), nepietiekami atsaucoties uz direktīvas 9. panta kritērijiem. Komisija prasību ir atsaukusi attiecībā uz citām sugām.

101. Kā jau izklāstīts, prasība attiecībā uz raķeli ir jānoraida, jo uz tā medībām direktīva neattiecas ( ).

102. Turpretim sloku pavasara medības kopā ar rudens medībām nevar tikt pamatotas, pamatojoties uz 9. panta 1. punkta c) apakšpunktu ( ).

103. Attiecībā uz medni un rubeni ir atļautas tikai pavasara medības. Lai pierādītu, ka ir transponēti pārējie direktīvas 9. panta 1. punkta c) apakšpunkta ( ) nosacījumi, Austrijas Republika atsaucas uz noteikumiem par medību plānu. Šie noteikumi saskaņā ar Zalcburgas Medību likuma 59. panta 1. punkta otro teikumu attiecas tikai uz tām putnu sugām, kuras nav minētas direktīvas II pielikumā kā Austrijā medījamās sugas. Mednis un rubenis ir minēti II pielikumā un līdz ar to nav jāplāno nošaujamais dzīvnieku skaits. Tādējādi Austrijas Republika nav pierādījusi, ka normatīvajos aktos ir nodrošināta 9. panta 1. punkta c) apakšpunkta ievērošana.

104. Līdz ar to prasība attiecībā uz Zalcburgas tiesisko regulējumu par slokām, medni un rubeni arī šajā daļā ir pamatota.

f) Tirole

105. Attiecībā uz Otro Tiroles Medību likuma piemērošanas noteikumu [Zweite Durchführungsverordnung zum Tiroler Jagdgesetz] 1. panta 1. punktu Komisija pārmet, ka medību sezonas mednim (1.–15. maijs nepāra gados, nevis no 1. oktobra līdz 28. februārim) un rubenim (10.–31. maijs, nevis no 21. septembra līdz 31. martam) iekrīt ligzdošanas, reprodukcijas un audzināšanas laikā.

106. Kā jau minēts, nav izslēdzams, ka šis medību veids var tikt pamatots ar direktīvas 9. panta 1. punkta c) apakšpunktu, tomēr arī šajā gadījumā trūkst pierādījumu, ka ir pietiekami transponēti pārējie šīs normas nosacījumi, it īpaši attiecībā uz “neliela skaita” kritērijiem ( ).

107. Līdz ar to prasība arī šajā daļā ir pamatota.

g) Forarlberga

108. Komisija galu galā pārmet vēl tikai to, ka, kļūdaini nosakot medību sezonu rubenim (11.–31. maijs, nevis no 21. septembra līdz 31. martam), nav ticis pilnībā transponēts direktīvas 7. panta 4. punkts. Arī šajā gadījumā Austrijas Republika nav pierādījusi, ka ir izpildīti visi nepieciešamie nosacījumi, lai pamatotu šo tiesisko regulējumu ( ). Līdz ar to prasība ir pamatota arī šajā daļā.

h) Vīne

109. Komisija konstatē, ka Vīnes Medību likuma [Wiener Jagdgesetz] 69. pants, ko skata kopā ar Vīnes Noteikumu par bioloģisko atpūtas periodu [Wiener Schonzeitenverordnung] 1. panta 1. punktu, pretēji direktīvas 7. panta 4. punktam, nosaka slokas medību sezonu no 1. marta līdz 15. aprīlim, kas iekrīt ligzdošanas, reprodukcijas un audzināšanas laikā. Papildus ir jānorāda, ka Vīnē ir noteikta medību sezona arī rudenī un ziemā, tas ir, no 1. septembra līdz 31. decembrim.

110. Tā kā arī Vīnē sloku pavasara medības ir kombinētas ar rudens medībām, pavasara medības nevar tikt pamatotas ar 9. panta 1. punkta c) apakšpunktu ( ).

111. Tā kā Austrijas Republika aizstāvībai atsaucas uz Noteikumu par bioloģisko atpūtas periodu grozījumiem, kuri tika izdoti tikai pēc argumentētajā atzinumā minētā termiņa beigām, šis arguments nav jāņem vērā izskatāmās lietas par valsts pienākumu neizpildi novērtēšanā. Līdz ar to arī nebūtu jāpierāda direktīvas 9. panta 1. punkta nosacījumu izpilde. Austrijas Republikas minētajās skaidrojošajās piezīmēs par minēto noteikumu grozījumiem (LGBl. für Wien Nr. 41/2004) kā iemesls atkāpes izdarīšanai ir minēts tikai tas, ka pavasara medības ir vēsturisks medību veids, kurš nevar tikt aizstāts. Direktīvas 9. panta 1. punkta nozīmē tas nav pietiekams pamatojums atkāpes izdarīšanai.

112. Tādējādi prasība arī šajā daļā ir pamatota.

G – Par direktīvas 8. pantu

113. Direktīvas 8. pants attiecas uz aizliegtiem medību un sagūstīšanas līdzekļiem un paņēmieniem. Tajā noteikts:

“1. Attiecībā uz putnu medībām, to sagūstīšanu vai nonāvēšanu saskaņā ar šo direktīvu dalībvalstis aizliedz lietot jebkādus masveidīgus vai neselektīvus putnu sagūstīšanas vai nonāvēšanas līdzekļus, pasākumus vai paņēmienus, arī tādus, kas var izraisīt kādas sugas lokālu izzušanu, jo īpaši IV pielikuma a) punktā minētos.

2. Turklāt dalībvalstis aizliedz visas medības, ko veic, izmantojot IV pielikuma b) punktā minētos transporta līdzekļus un apstākļus.”

114. Komisija uzsver, ka Lejasaustrijas Dabas aizsardzības likuma 20. panta 4. punktā nav pietiekami noteikti aizliegtie medību līdzekļi atbilstoši direktīvas IV pielikuma a) punktam. Gluži pretēji, tiesību norma tikai vispārīgi atsaucas uz “līdzekļiem, pasākumiem vai paņēmieniem, ar kādiem atļauts sagūstīt vai nonāvēt putnus”.

115. Austrijas Republika argumentē, ka saskaņā ar minēto tiesību normu iestādei ir pienākums, izdodot lēmumu par atļaujas piešķiršanu, patstāvīgi noteikt līdzekļus, pasākumus vai paņēmienus, ar kādiem atļauts sagūstīt vai nogalināt dzīvniekus. Tā kā iestādei turklāt ir jārīkojas atbilstoši direktīvas prasībām un saskaņā ar tiesiskās kārtības vienotas piemērošanas principu ir jāņem vērā Lejasaustrijas Medību likuma 95. pantā noteiktie aizliegumi, direktīvā noteiktā aizsardzība ir nodrošināta.

116. Kā jau minēts, direktīvas prasībām atbilstoša prakses iespēja neatbilst pareizas transpozīcijas prasībām ( ). Turklāt ir jātransponē aizliegto medību un sagūstīšanas līdzekļu un paņēmienu saraksts ( ). Ir īpaši nepieciešams, lai no tiesību aktu normām izrietētu direktīvā noteiktie aizliegumi noteiktu līdzekļu izmantošanai medībās. Tiesiskās drošības princips noteic, ka attiecīgie aizliegumi jāatspoguļo saistošās tiesību normās ( ).

117. Arī norāde uz Lejasaustrijas Medību likuma 95. pantu neder, jo šis likums attiecas tikai uz medījamām savvaļas dzīvnieku sugām, nevis uz visām aizsargājamām putnu sugām.

118. Tādējādi Lejasaustrijā direktīvas 8. pants pareizi nav transponēts un Komisijas prasība šajā daļā ir jāapmierina.

H – Par direktīvas 9. pantu

119. Komisija apstrīd direktīvas 9. panta transponēšanu vairākās zemēs. Ciktāl tas ir būtiski, 9. panta teksts jau ir atspoguļots ( ).

120. Minētā tiesību norma ietver kritērijus atkāpes izdarīšanai no noteiktu putnu sugu aizsardzības noteikumiem direktīvas 5.–8. pantā. Atkāpes izdarīšana ir pakļauta trim nosacījumiem. Pirmkārt, dalībvalsts atkāpi izmanto gadījumā, ja nav cita pieņemama risinājuma. Otrkārt, atkāpei jābūt pamatotai ar kādu no direktīvas 9. panta 1. punkta a)–c) apakšpunktā minētajiem pamatiem. Treškārt, atkāpei jāatbilst detalizētajiem, 2. punktā minētajiem formas kritērijiem, saskaņā ar kuriem atkāpi var izdarīt tikai galējas nepieciešamības gadījumā un tās uzraudzība ir Komisijas ziņā ( ).

1) Burgenlande

121. Komisija pārmet, ka saskaņā ar Burgenlandes Medību likuma 88.a panta 1. punktu mājas strazdu apkarošana ir pieļaujama laikā no 15. jūlija līdz 30. novembrim. Saskaņā ar minētās tiesību normas 2. punktu šī pasākuma nepieciešamība ir jākonstatē federālās zemes valdības noteikumos, ja ir sagaidāma mājas strazdu masveida parādīšanās vīnogulāju apvidū ( ). Kā uzskata Komisija, šajā reglamentējošajā pilnvarojumā trūkst pietiekamas norādes uz direktīvas 9. panta nosacījumiem.

122. Komisija jau ir pārmetusi, ka ar šo tiesību normu tiek pārkāpts direktīvas 1. un 5. pants. Jebkurš tādu aizsargājošo noteikumu ierobežojums kā, piemēram, 5. pants valsts transponējošā tiesību normā var tikt saprasts tiklab kā tās piemērošanas jomas ierobežojums, un šajā gadījumā ierobežojumu varētu novērtēt, pamatojoties uz konkrētu aizsardzības noteikumu, vai kā atkāpe, kas ir jāvērtē atbilstoši direktīvas 9. pantam. Tādējādi direktīvas 5. un turpmākie panti, kā arī 9. pants – tāpat kā “dabisko dzīvotņu” direktīvas ( ) 12. un turpmākie panti, kā arī 16. pants – veido vienotu aizsardzības sistēmu ( ). Līdz ar to valsts tiesību normas, kas nodrošina transponēšanu, papildus direktīvas 5. un turpmākajiem pantiem var pārkāpt arī 9. pantu un tādēļ šī tiesību norma tāpat ir jāvērtē atbilstoši direktīvas 9. pantam, ciktāl Komisija to apstrīd, pamatojoties uz šo 9. pantu.

123. Tomēr Austrijas Republika uzskata, ka tiesiskais regulējums attiecībā uz mājas strazdu radīto būtisko kaitējumu vīnogulāju kultūraugiem ir saderīgs ar direktīvas 9. panta 1. panta mērķi. Cita pieņemama risinājuma neesamība izriet no Burgenlandes Medību likuma 88.a panta pamatojuma, kurā noteikts, ka tradicionālie putnu aizdzīšanas līdzekļi izrādījās nepietiekami. Tā kā Burgenlandes Medību likuma 88.a pants būtībā ir pilnvarojums izdot noteikumus, tajā neesot bijis jāpārņem arī direktīvas 9. panta 2. punktā minētie nosacījumi.

124. Tam nevar piekrist. Tiesiskās drošības princips nav ievērots, ja likums, kaut arī tas pilnvaro izdot noteikumus, kas atkāpjas no aizsargājošiem noteikumiem, tomēr nenosaka, tieši kuriem formālajiem kritērijiem ir pakļauta atkāpes izdarīšana. Šajā ziņā ir jāatgādina Tiesas judikatūra, saskaņā ar kuru transponēšanas precizitāte ir īpaši svarīga tādos gadījumos kā šis, kad kopējā mantojuma apsaimniekošana ir uzticēta dalībvalstīm to attiecīgajās teritorijās ( ). Nesen Tiesa 9. panta transponēšanas kontekstā to ir uzsvērusi atkārtoti ( ).

125. Burgenlandes Medību likuma 88.a pants nenosaka, kādi ir līdzekļi, pasākumi vai paņēmieni, ar kādiem atļauts sagūstīt vai nogalināt, nedz arī saistoši paredz, ka tas ir jāreglamentē noteikumos, kas pieņemami saskaņā ar 2. punktu. Atbilstoši Burgenlandes Medību likuma 88.a panta tekstam noteikumos jākonstatē vienīgi mājas strazdu radītās briesmas vīnkopībai. Tomēr netiek pieprasīts, ka noteikumiem jāsatur norādes attiecībā arī uz citām direktīvas 9. panta 2. punkta prasībām. Tāpat tur nav atrodama prasība par cita pieņemama risinājuma neesamību. Līdz ar to Burgenlandes Medību likuma 88.a panta tiesiskais regulējums neatbilst direktīvas 9. pantā noteiktajiem kritērijiem attiecībā uz atkāpes izdarīšanu.

2) Lejasaustrija

126. Attiecībā uz Lejasaustriju Komisija uzsver, ka Lejasaustrijas Dabas aizsardzības likuma 20. panta 4. punktā, kurā paredzēts, ka var noteikt atkāpes “it īpaši zinātnisku un izglītības mērķu dēļ”, nav izsmeļoša pamatojumu saraksta atkāpju izdarīšanai no savvaļas putnu sugu aizsardzības noteikumiem. Austrijas Republika iebilst, ka iestādes Lejasaustrijas Dabas aizsardzības likuma 20. panta 4. punkta īstenošanā ir rīkojušās atbilstoši direktīvas prasībām un ir ņēmušas vērā arī medību tiesiskajā regulējumā noteiktos kritērijus.

127. Kā minēts, saskaņā ar Tiesas judikatūru tikai direktīvas noteikumiem atbilstoša administratīvā prakse neatbilst direktīvas precīzas transponēšanas prasībām ( ). Iespējamo atkāpes no aizsargājošiem noteikumiem izdarīšanas pamatu sarakstam ir jābūt ietvertam pašā valsts tiesību aktā. Tā kā Lejasaustrijas Dabas aizsardzības likuma 20. panta 4. punkts plaši formulē pamatus, nevar būt runas par pareizu transponēšanu.

128. Turklāt Komisija pārmet, ka Lejasaustrijas Dabas aizsardzības likuma 21. pants atļauj noteikt atkāpi no savvaļas putnu sugu aizsardzības noteikumiem zemes izmantošanas profesionāliem, lauksaimniecības vai mežsaimniecības mērķiem, nepakļaujot to direktīvas 9. panta 1. un 2. punktā noteiktajiem kritērijiem. Austrijas Republika iebilst, ka izņēmums attiecīgajā situācijā nav spēkā cita starpā tad, ja apzināti tiek nodarīts kaitējums aizsargājamai florai un faunai vai dzīvotnēm.

129. Lejasaustrijas Dabas aizsardzības likuma 21. pants izslēdz no putnu aizsardzības aizliegumiem zemes izmantošanu profesionālajām vajadzībām, kā arī lauksaimniecības vai mežsaimniecības vajadzībām. Tomēr šie atkāpes noteikumi acīmredzami nav piemērojami apzinātas kaitēšanas aizsargājamajai florai un faunai gadījumā.

130. Šis tiesiskais regulējums, pretēji Komisijas viedoklim, nav jāvērtē atbilstoši direktīvas 9. pantam. Šis 9. pants būtu nozīmīgs tikai tad, ja Lejasaustrijas Dabas aizsardzības likuma 21. pantā būtu atļauta atkāpe no 5.–8. pantā noteiktajiem aizliegumiem. Tomēr šajā gadījumā tā tas nav. Aizliegumi atbilstoši 5. un 6. pantam, kas attiecas uz zemes profesionālo izmantošanu, kā arī izmantošanu lauksaimniecības vai mežkopības vajadzībām, tieši vai netieši paredz apzinātu ( ) kaitējumu. Tomēr 21. panta izņēmumi nav tieši piemērojami apzinātu kaitējumu gadījumā. Tāpēc tiem arī nav jāatbilst direktīvas 9. pantam.

131. Līdz ar to šajā daļā Komisijas prasība ir pamatota tikai daļēji, proti, attiecībā uz Lejasaustrijas Dabas aizsardzības likuma 20. panta 4. punktu.

3) Augšaustrija

132. Komisija pārmet, ka Augšaustrijas Medību likuma [Oberösterreichisches Jagdgesetz] 60. panta 3. punkts nosaka atkāpes no aizsardzības noteikumiem, neparedzot nosacījumu, ka nedrīkst būt cits pieņemams risinājums. Atbilstoši šai tiesību normai īpašnieks var “dzīvojamās un saimniecības ēkās, kā arī privātajos ģimenes dārzos [..] sagūstīt vai nogalināt un piesavināties [..] vistu vanagus, klijānus un zvirbuļvanagus”.

133. Austrijas Republika galvenokārt iebilst, ka likumdevējs, vēlāk papildinot tiesisko regulējumu ar nosacījumu – “ja tas ir nepieciešams būtiska kaitējuma novēršanai, it īpaši kultūraugiem, lauksaimniecības dzīvniekiem un citiem īpašuma veidiem”, pats ir izskatījis jautājumu par iespējamo alternatīvo risinājumu. Likumdevējs ir nonācis pie secinājuma, ka tiesību normā minētajos gadījumos citi risinājumi principā nav pieejami.

134. Šajā sakarā vispirms ir jāatzīst, ka šajā lietā tiek izskatīta tikai sākotnējā redakcija un ka tā vispār neparedz alternatīvos risinājumus.

135. Attiecībā uz šobrīd piemērojamo tiesisko regulējumu ir jāatzīmē, kā Komisija pamatoti norāda, ka nepietiek ar to, ka likumdevējs šo punktu ir izskatījis. Gluži pretēji, direktīvas 9. panta 2. punkta ceturtais ievilkums paredz, ka tas ir jānosaka iestādei, kas katrā atsevišķā gadījumā pārbauda, vai pastāv atkāpes izdarīšanas nosacījumi. Arī citas direktīvas 9. panta 2. punktā noteiktās prasības attiecībā uz nogalināšanas un sagūstīšanas līdzekļiem, kā arī uz uzraudzības pasākumiem, nav transponētas.

136. Minētā valsts tiesību norma turklāt atļauj aizsargājamo putnu sugu sagūstīšanu, nogalināšanu un piesavināšanos, lai aizsargātu no kaitējuma “citus īpašuma veidus”, un tādējādi satur pamatu, kas nav ietverts izsmeļošajā atkāpes izdarīšanas pamatu saraksta direktīvas 9. panta 1. punktā. Līdz ar to Augšaustrijas Medību likuma 60. panta 3. punkts nav saderīgs ar direktīvas 9. panta 1. un 2. punktu.

137. Līdz ar to Komisijas prasība ir jāapmierina arī šajā daļā.

4) Zalcburga

138. Attiecībā uz Zalcburgu Komisija pārmet, ka Zalcburgas Dabas aizsardzības likuma [Salzburger Naturschutzgesetz] 34. panta 1. punkts atļauj atkāpes no pastāvošajiem aizsardzības noteikumiem cita starpā dzērienu ražošanai. Austrijas Republika uzsver, ka dzērienu ražošana kā atkāpes pamats putniem nav piemērojama, jo šis pamats ļauj ražot alkoholiskos dzērienus no noteiktām augu sugām. Tomēr minētās tiesību normas tekstā šāda ierobežojuma nav. Līdz ar to šī tiesību norma rada papildu atkāpes izdarīšanas pamatu, kurš nav iekļauts direktīvas 9. panta izsmeļošajā atkāpes izdarīšanas pamatu sarakstā.

139. Turklāt Komisija pārmet, ka Zalcburgas Medību likuma [Salzburger Jagdgesetz] 72. panta 3. punkts, neņemot vērā direktīvas 9. panta 1. un 2. punktu, pieļauj atkāpes no aizlieguma izmantot lamatas, kas savvaļas dzīvniekus nogalinātu. Arī šis iebildums ir pamatots. Zalcburgas tiesiskais regulējums neņem vērā direktīvas 9. panta 1. punktā noteiktā pieļaujamo atkāpes izdarīšanas pamatu saraksta izsmeļošo raksturu, jo pieļauj lamatu uzstādīšanu, ja “līdzīgas nozīmes sabiedriskās intereses nevar tikt aizsargātas citādi”. Turklāt direktīvas 9. panta 2. punkta prasības valsts tiesību aktos nav pietiekami transponētas.

140. Tādējādi direktīvas 9. pants Zalcburgā nav pareizi transponēts. Līdz ar to Komisijas prasība arī šajā daļā ir jāapmierina.

5) Tirole

141. Komisija pārmet, ka Tiroles Dabas aizsardzības noteikumu [Tiroler Naturschutzverordnung] 4. panta 3. punkts ļauj padzīt vārnas, mājas strazdus un melnos meža strazdus no lauksaimniecības un mežsaimniecības kultūraugiem, kā arī privātajiem dārziem, un netransponē direktīvas 9. pantā noteiktos kritērijus. Austrijas Republika informē par jauno tiesisko regulējumu, bet tajā pašā laikā aizstāv arī viedokli, ka direktīvas 9. pantu vispār nevajadzēja ņemt vērā, jo atbilstoši 5. panta d) punktam bija jāaizliedz tikai putnu traucēšana, kas ir nozīmīga attiecībā uz direktīvas mērķi. Pieļaujamā putnu padzīšana tomēr nav nozīmīga.

142. Austrijas Republikas argumenti tomēr nepārliecina. Ja minētās sugas faktiski tiktu padzītas no visiem lauksaimniecības un mežsaimniecības kultūraugiem, kā arī privātajiem dārziem, to dzīvotnes praktiski izzustu. Tādējādi pieļaujamais traucējums var nozīmīgi ietekmēt direktīvas mērķus. Līdz ar to traucējums varētu tikt atļauts tikai saskaņā ar direktīvas 9. pantu. Tomēr tajā noteiktie nosacījumi nav transponēti.

143. Līdz ar to prasība šajā daļā ir pamatota.

I – Par direktīvas 11. pantu

144. Direktīvas 11. pants attiecas uz ārvalstu putnu sugu introdukciju un paredz:

“Dalībvalstis rūpējas par to, lai jebkuras savvaļas putnu sugas ieviešana, ja tā parasti nav sastopama dalībvalstu Eiropas teritorijā, nekaitētu vietējai florai un faunai. Dalībvalstis šajā sakarā apspriežas ar Komisiju.”

145. Komisija apgalvo, ka Lejasaustrija šo direktīvas noteikumu nav pareizi transponējusi, jo Lejasaustrijas Dabas aizsardzības likuma 17. panta 5. punktā var veikt introdukciju un pavairošanu putnu sugām, kas nav vietējās, ja netiek “ilgstoši” apdraudētas vietējās sugas vai ainavas. Līdz ar to ir ieviests papildu kritērijs, kuru direktīva neparedz.

146. Austrijas Republika iebilst, ka savvaļas putnu sugu, kuras nav vietējās, introdukcijai ir nepieciešama federālās zemes valdības atļauja un ka šī valdība valsts tiesību aktu interpretē atbilstoši direktīvas prasībām tādējādi, ka atļauja tiek atteikta, ja no negatīvām sekām cieš vietējā flora un fauna.

147. Direktīvas 11. pants nosaka augstākas robežas savvaļas putnu sugu, kas parasti nav sastopamas dalībvalstu Eiropas teritorijā, introdukcijai nekā valsts tiesiskais regulējums. Līdz ar to Lejasaustrijas Dabas aizsardzības likuma 17. panta 5. punkts nenodrošina pareizu transponēšanu. Jau arī tika minēts, ka transponēšanai nepietiek ar iestādes interpretāciju, kas atbilst direktīvas noteikumiem ( ).

148. Līdz ar to prasība šajā pēdējā daļā arī ir pamatota.

III – Par tiesāšanās izdevumiem

149. Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kam spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Ņemot vērā, ka prasību vēl izskatīs, spriedums galvenokārt ir labvēlīgs Komisijai, tāpēc tiesāšanās izdevumus atlīdzina Austrijas Republika. Saskaņā ar Reglamenta 69. panta 5. punktu tas pats attiecas uz prasības pamatiem, kurus Komisija atsauca. Ņemot vērā, ka prasība ir celta Austrijas Republikas dēļ, jo valsts tiesību akti tika pielāgoti Kopienu tiesību prasībām ar nokavēšanos. Līdz ar to Austrijas Republika atlīdzina visus tiesāšanās izdevumus.

IV – Secinājumi

150. Iesaku Tiesai nolemt šādi:

1) Austrijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 10. un 249. pants, kā arī Direktīvas 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību 18. pants, pareizi netransponējot šādas direktīvas prasības:

– 1. panta 1. un 2. punktu Burgenlandē, Karintijā, Lejasaustrijā, Augšaustrijā un Štīrijā,

– 5. pantu Burgenlandē, Karintijā, Lejasaustrijā. Augšaustrijā un Štīrijā,

– 6. panta 1. punktu Augšaustrijā,

– 7. panta 1. punktu Karintijā, Lejasaustrijā un Augšaustrijā,

– 7. panta 4. punktu šādās zemēs attiecībā uz šādām sugām:

– Karintijā attiecībā uz medni, rubeni, lauci, sloku, lauku balodi un gredzenūbeli,

– Lejasaustrijā attiecībā uz medni, rubeni un sloku,

– Augšaustrijā attiecībā uz medni, rubeni un sloku,

– Zalcburgā attiecībā uz medni, rubeni un sloku,

– Štīrijā attiecībā uz medni, rubeni un sloku,

– Tirolē attiecībā uz medni un rubeni,

– Forarlbergā attiecībā uz rubeni

– un Vīnē attiecībā uz sloku,

– 8. pantu Lejasaustrijā,

– 9. pantu Burgenlandē, Lejasaustrijā, Augšaustrijā, Zalcburgā, Tirolē un Štīrijā,

– 11. pantu Lejasaustrijā;

2) pārējā daļā prasību noraidīt;

3) Austrijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.