ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Direktīvas 2004/38 par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221, 68/360, 72/194, 73/148, 75/34, 75/35, 90/364, 90/365 un 93/96, 3. panta 1. punkts, 6. panta 2. punkts un 7. panta 1. punkta d) apakšpunkts un 2. punkts ir interpretējami tādējādi, ka tie attiecas arī uz tiem ģimenes locekļiem, kuri uzņēmējā dalībvalstī ieradušies neatkarīgi no Savienības pilsoņa un tikai tur ar Savienības pilsoni ir nodibinājuši ģimeni vai sākuši dzīvot ģimenes dzīvi. Šajā sakarā nav nekādas nozīmes tam, ka brīdī, kad attiecīgais ģimenes loceklis nodibinājis ģimeni vai sācis dzīvot ģimenes dzīvi, viņam uzņēmējā dalībvalstī bijušas pagaidu uzturēšanās tiesības saskaņā ar šīs valsts tiesību aktiem par patvēruma meklētājiem.

Nevienā no šīm normām nav izvirzīta prasība, lai Savienības pilsonis brīdī, kad viņš pārceļas uz uzņēmēju dalībvalsti, jau būtu nodibinājis ģimeni, lai viņa ģimenes locekļi, kas ir trešās valsts pilsoņi, varētu izmantot Direktīvā 2004/38 noteiktās tiesības, un, paredzot, ka Savienības pilsoņa ģimenes locekļi var viņam pievienoties uzņēmējā dalībvalstī, Kopienu likumdevējs gluži pretēji ir pieņēmis iespēju, ka Savienības pilsoņi varētu nodibināt ģimeni tikai pēc tam, kad tie izmantojuši savas tiesības uz brīvu pārvietošanos.

Turklāt šīs direktīvas 3. panta 1. punktā ietvertie vārdi “[Savienības pilsoņu] ģimenes locekļi [..], kuri tos pavada” vienlaikus ietver gan tos Savienības pilsoņa ģimenes locekļus, kuri kopā ar viņu ieradušies uzņēmējā dalībvalstī, gan tos ģimenes locekļus, kuri ar viņu uzturējušies šajā dalībvalstī, šajā otrajā gadījumā nenošķirot [personas] atkarībā no tā, vai trešo valstu pilsoņi minētajā dalībvalstī ieradušies pirms vai pēc tajā ieradies Savienības pilsonis vai pirms vai pēc viņi kļuvuši par viņa ģimenes locekļiem.

Turklāt no brīža, kad trešās valsts pilsonis, kas ir Savienības pilsoņa ģimenes loceklis, iegūst direktīvā paredzētās tiesības ieceļot un uzturēties uzņēmējā dalībvalstī, šī valsts šīs tiesības var ierobežot, vienīgi ievērojot Direktīvas 2004/38 27. un 35. pantu. Šīs direktīvas 27. panta ievērošana it īpaši ir nepieciešama, ja dalībvalsts vēlas sodīt trešās valsts pilsoni par to, ka viņš, pirms kļuvis par Savienības pilsoņa ģimenes locekli, ieceļojis un/vai uzturējies tās teritorijā, pārkāpjot valsts tiesisko regulējumu imigrācijas jautājumos. Pret personu, kam pirms Savienības pilsoņa ģimenes locekļa statusa iegūšanas saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem bija pagaidu atļauja uzturēties šīs dalībvalsts teritorijā, līdz tiek pieņemts lēmums par patvēruma pieprasījumu, šī iemesla dēļ vien direktīvas 27. panta prasības nevar izvirzīt.

Visbeidzot, uz trešās valsts pilsoni, kas ir tāda Savienības pilsoņa laulātais, kurš uzturas dalībvalstī, kuras pilsonības viņam nav, un kas pavada vai pievienojas šim Savienības pilsonim, ir attiecināmas minētās direktīvas normas neatkarīgi no viņu laulības noslēgšanas vietas un datuma, kā arī neatkarīgi no tā, kādā veidā šis trešās valsts pilsonis ir ieceļojis uzņēmējā dalībvalstī.

(sal. ar 27.–33. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Lieta C-109/07

Jonathan Pilato

pret

Jean-Claude Bourgault

(Prud’homie de pêche de Martigues lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Valsts tiesas jēdziens — Tiesas kompetences neesamība”

Tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 14. maija rīkojums I - 3505

Rīkojuma kopsavilkums

Prejudiciāli jautājumi – Vēršanās Eiropas Kopienu Tiesā – Valsts tiesa EKL 234. panta izpratnē – Jēdziens

(EKL 234. pants)

Lai noteiktu, vai iestāde, kas iesniedz lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ir uzskatāma par “tiesu” EKL 234. panta izpratnē — kas ir vienīgi Kopienu tiesību jautājums —, Tiesa ņem vērā vairāku faktoru kopumu, kā, piemēram, vai iestāde ir izveidota ar likumu, vai tā ir pastāvīga, vai tās pieņemtie nolēmumi ir saistoši, vai tiesvedība tajā notiek atbilstoši sacīkstes principam, vai tā piemēro tiesību normas, kā arī vai tā ir neatkarīga.

Konkrētāk attiecībā uz iestādes, kas iesniedz lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, neatkarību šī prasība nozīmē, ka minētajai iestādei ir jābūt aizsargātai no ārējas iejaukšanās vai spiediena, kas varētu apdraudēt tās locekļu pieņemtā nolēmuma neatkarību, izskatot tiem uzticētos strīdus. Šādām neatkarības un objektivitātes garantijām ir nepieciešams, lai pastāvētu tiesību normas, it īpaši attiecībā uz tiesas sastāvu, iecelšanu, pilnvaru ilgumu, kā arī tās locekļu atturēšanās, noraidīšanas un atsaukšanas iemesliem, lai kliedētu indivīdos jebkādas pamatotas šaubas par minētās tiesas ārēju ietekmējamību un tās neitralitāti attiecībā uz interesēm, ar ko tā saskaras. Šajā sakarā, lai uzskatītu nosacījumu attiecībā uz iestādes, kas iesniedz lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, neatkarību par izpildītu, judikatūrā it īpaši ir paredzēta prasība, ka gadījumiem, kad var atsaukt šīs iestādes locekļus, ir jābūt skaidri noteiktiem tiesību normās.

Nevar uzskatīt, ka prud’homie de pêche de Martigues (Francija) atbilst nosacījumam par iestādes, kas iesniedz lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, neatkarību un līdz ar to tā nav uzskatāma par tiesu EKL 234. panta izpratnē. Faktiski, pirmkārt, zvejas šķīrējtiesneši vismaz atsevišķu savu darbību veikšanā atrodas administrācijas uzraudzībā. Otrkārt, nešķiet, ka zvejas šķīrējtiesnešu atsaukšana ir pakļauta noteiktām garantijām, kas ļauj kliedēt jebkādas pamatotas šaubas par minētās iestādes ārēju ietekmējamību.

(sal. ar 22.–25., 28., 30. un 31. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

Tiesvedība – Iestāšanās lietā – Prejudiciāla nolēmuma tiesvedība

(EKL 234. pants; Tiesas Statūtu 23. un 40. pants)

Summary

Pieteikums par iestāšanos lietā, kuru ir iesniedzis Eiropas datu aizsardzības uzraudzītājs, lai iestātos lietā, kas ierosināta saskaņā ar EKL 234. pantu, nav pieņemams. Tiesības iestāties lietā, kuru izskata Tiesa, ir regulētas Tiesas Statūtu 40. pantā, kurā šādas tiesības ir atzītas visām fiziskām un juridiskām personām, kas konstatē, ka Tiesā iesniegtas lietas iznākums skar to intereses. Tāpat šajā pantā ir noteikts, ka ar argumentiem, kas ietverti pieteikumā par iestāšanos lietā, drīkst atbalstīt tikai vienas puses prasījumus. Līdz ar to šo pantu var piemērot, lai atrisinātu tiesvedībā Tiesā izskatāmo strīdu. Tomēr EKL 234. pantā nav paredzēta tiesvedībā izskatāmā strīda atrisināšana, bet tiesvedība, kuras mērķis ir nodrošināt vienādu Kopienu tiesību interpretāciju, Tiesai sadarbojoties ar valsts tiesām, tādējādi ļaujot pēdējām minētajām lūgt interpretēt Kopienu tiesību normas, kuras tās piemēros to izskatāmajos strīdos. Līdz ar to iestāšanās lietā prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā nav iespējama.

Turklāt, tā kā datu uzraudzītājs nav skaidri minēts Tiesas Statūtu 23. pantā un tā kā pamata tiesvedībā viņš nav “attiecīgā puse” minētā panta, kurā ir regulēta piedalīšanās tiesvedībā EKL 234. pantā paredzētajos gadījumos, izpratnē, datu uzraudzītājs nav tiesīgs iesniegt Tiesai apsvērumus par iesniedzējtiesas uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem.

(sal. ar 8.–13. punktu)
3

Rechtbank van koophandel te Hasselt (Haseltas Tirdzniecības tiesas), apšaubot Beļģijas tiesiskā regulējuma azartspēļu jomā, it īpaši 2002. gada 19. aprīļa Likuma par Valsts Loterijas darbības racionalizēšanu un pārvaldīšanu (Wet tot rationalisering van de werking en het beheer van de Nationale Loterij, Belgisch Staatsblad, , 18828. lpp.), kas tai bija jāpiemēro, atbilstību Kopienu tiesībām un pārbaudot Nationale Loterij likumīgā monopola publisko loteriju rīkošanā saderību ar EKL 49. pantu, nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai EKL 49. pants ir interpretējams tādējādi, ka ierobežojoši valsts noteikumi, kā 2002. gada 19. aprīļa likuma 37. pants, kas uzņēmumam liedz piekļuvi tirgum peļņas gūšanai attiecībā uz grupas dalības formulāru loterijā Euro Millions pārdošanu, tomēr ņemot vērā vispārējās intereses (naudas izšķērdēšanas spēlējot novēršana), ir pieļaujami, zinot, ka: a) Nationale Loterij, kurai Beļģijas valsts ir uzticējusi ar likumu noteiktu monopolu un kura par to maksā monopola izmantošanas maksājumus, kuru mērķis ir novirzīt cilvēkiem piemītošo azartu, regulāri reklamē dalību loterijā Euro Millions, ar ko azarts tiek veicināts; b) Nationale Loterij regulārā reklāma un tirdzniecības metodes paplašina tirgu, kas pilnībā īsteno tās mērķi palielināt peļņu (finansiālie iemesli), nevis novirzīt personām piemītošo azartu; c) tādi mazāk ierobežojoši pasākumi kā likmju un peļņas ierobežošana ir piemērotāki, lai sasniegtu mērķi, proti, novirzītu spēles azartu? 2) Vai tāds ierobežojošs valsts noteikums kā 2002. gada 19. aprīļa likuma 37. pants, kas kavē uzņēmuma piekļuvi tirgum peļņas gūšanai attiecībā uz formulāru tirdzniecību, lai ļautu grupas dalību loterijā Euro Millions, ņemot vērā, ka atbildētāja pati nekādu loteriju nerīko, bet tikai mēģina peļņas gūšanai organizēt dalību grupās Euro Millions loterijā ar Nationale Loterij pašas dalībnieku formulāriem, ir pretrunā pakalpojumu sniegšanas brīvībai (EKL 49. pants)?”
Keywords

Summary



Keywords

Tiesvedība – Valsts pārvaldes iestāžu juridisko dienestu atzinumu iesniegšana Tiesā – Nosacījumi

(Tiesas Reglamenta 45. panta 2. punkta b) apakšpunkts)

Summary

Pieļaut to, ka tiesvedībā Tiesā varētu iesniegt valsts pārvaldes iestāžu iekšējos dokumentus, kuriem to valsts tiesību akti neatzīst publisku raksturu, izņemot, ja attiecīgās dalībvalsts kompetentā iestāde ir atļāvusi tos iesniegt vai, vajadzības gadījumā, to ir uzdevusi Tiesa saskaņā ar tās Reglamenta 45. panta 2. punkta b) apakšpunktu, būtu pretēji sabiedrības interesēm, kas paredz, ka valsts pārvaldes iestādes var saņemt juridisko dienestu pilnīgi neatkarīgi sniegtus atzinumus.

(sal. ar 19. punktu)
INFORMĀCIJA PAR NEPUBLICĒTAJIEM NOLĒMUMIEM 
Tiesas (sestā palāta) 2007. gada 20. marta rīkojums lietā — Kallianos/Komisija 
(lieta C-323/06 P) 
Apelācija — Ierēdnis — Darba samaksa — Uzturlīdzekļi laulības šķiršanas 
procedūras ietvaros — Ieturējumi no darba algas 
Apelācija — Pamati — Pirmās instances tiesā izvirzīto pamatu un argumentu 
vienkārša atkārtošana — Norādītās tiesību kļūdas neidentificēšana — Nepieņēma-
mība (EKL 225. pants; Tiesas Statūtu 58, panta pirmā dala; Tiesas Reglamenta 
112. panta 1. punkta pirmās daļas c) apakšpunkts) (sal. ar 10.-15. punktu) 
Priekšmets 
Apelācija par Pirmās instances tieses (trešā palāta) 2006. gada 17. maija spriedumu 
lietā T-93/04 Kallianos/Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa ir noraidījusi 
prasību atcelt Komisijas lēmumu par noteiktiem ieturējumiem no prasītāja darba 
samaksas saskaņā ar Beļģijas tiesas noteiktiem pagaidu pasākumiem, kā arī prasītāja 
prasību atlīdzināt minētās summas un samaksāt zaudējumu atlīdzību un procen­
tus — Eiropas iestāžu kompetence valsts laulības šķiršanas procesa ietvaros — 
Sprieduma par laulības šķiršanu paziņošanas minētajām iestādēm noteikumi un tā 
iedarbība uz tām 
I - 43* 
INFORMĀCIJA PAR NEPUBLICĒTAJIEM NOLĒMUMIEM 
Rezolutīvā daļa 
1) Apelācijas sūdzību noraidīt. 
2) Kallianos atlīdzina tiesāšanās izdevumus. 
Tiesas (septītā palāta) 2007. gada 20. marta rīkojums — 
Galileo International Technology u.c./Komisija 
(lieta C-325/06 P) 
Apelācija — Kopienas satelītnavigācijas sistēmas projekts (GALILEO) — Kaitējums, 
kas radies preču zīmju un komercnosaukumu, kuros ir vārds "Galileo", īpašnie­
kiem — Apelācija, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami 
nepamatota 
1. Tiesību aktu tuvināšana — Preču zīmes — Regulas Nr. 40/94 un Direktīvas 
89/104 interpretācija — Preču zīmes īpašnieka tiesības iebilst pret tā preču 
zīmes prettiesisku izmantošanu — Apzīmējuma izmantošana komercdar­
bībā — Jēdziens (Padomes Regulas Nr. 40/94 9. panta 1. punkta 
b) apakšpunkts; Padomes Direktīvas 89/104 5. panta 1. punkta 
b) apakšpunkts) (sal. ar 32. un 33. punktu) 
2. Apelācija — Pamati — Kāda Pirmās instances tiesas argumentācijas aspekta 
precīzas kritikas nepieciešamība (EKL 225. panta 1. punkts; Tiesas Statūtu 
58. panta pirmā daļa; Tiesas Reglamenta 112. panta 1. punkta 
c) apakšpunkts) (sal. ar 36,-39, punktu) 
I - 44*
7

Apgalvodama, ka Sestās direktīvas 13. panta B daļas c) apakšpunkts noteic, ka dalībvalstīm jāatbrīvo no nodokļa arī to preču piegādes, kas pilnībā izmantotas darbībai, uz kuru attiecas atbrīvojums no nodokļa, Salus pieprasīja Agenzia delle Entrate — Ufficio di Napoli 4 (Ieņēmumu dienesta Neapoles 4. nodaļa) atmaksāt summu 2880535000 Itālijas liru (EUR 1487672,17) apmērā, ko tā samaksājusi kā PVN 1998.-2000. gadā. Pēc netieši izteikta nodokļu pārvaldes lēmuma noraidīt [šo lūgumu] Salus2003. gada 13. martā iesniedza prasību Commissione tributaria provinciale di Napoli [Neapoles Reģionālā nodokļu tiesa].
I-B-2  - 1TIESAS RĪKOJUMS (septītā palāta)
2007. gada 22. janvārī
Lieta C-373/05 P
Bart Nijs
pret
Eiropas Kopienu Revīzijas palātu
Apelācija — Ierēdņi — Lēmums nepaaugstināt ierēdni LA5 pakāpē — 
Iepriekšēja sūdzība — Identisks priekšmets un pamats — Acīmredzami 
nepamatota apelācijas sūdzība
Pilns teksts franču valodā   .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . II-B-2 - 3
Priekšmets  Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 
2005.  gada 26.  maija rīkojumu lietā T-377/04 Nij s/Revīzijas 
palāta (Krājumā nav publicēts), ar kuru Pirmās instances tiesa 
kā nepieņemamu ir noraidījusi prasītāja prasību atcelt Revīzijas 
palātas lēmumu nepaaugstināt viņu tulkotāja redaktora (LA5) 
pakāpē, veicot paaugstināšanu amatā 2003. gadā
N
olēmums  Apelācijas sūdzību noraidīt. Nijs  a tlīdzina tiesāšanās izdevumus.
I-B-2  - 2KOPSAVILKUMS — LIETA C-373/05 P
Kopsavilkums
Ierēdņi — Prasība — Iepriekšēja administratīva sūdzība — Neesamība — Nepieņemamība
(Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkts un 91. panta 2. punkts)
Keywords

Subject of the case

Rezolutīvā daļa



Keywords

Vide – Iepakojums un izlietotais iepakojums – Direktīva 94/62 (Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 94/62 3. panta 1. un 11. punkts) (sal. ar 29. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)

2. Vide – Iepakojums un izlietotais iepakojums – Direktīva 94/62 (Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 94/62) (sal. ar 37. punktu un rezolutīvās daļas 2. punktu)

Subject of the case

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Landesgericht Korneuburg – Eiropas Parlamenta un Padomes 1994. gada 20. decembra Direktīvas 94/62/EK par iepakojumu un izlietoto iepakojumu (OV L 365, 10. lpp.) 3. panta interpretācija – Jēdzieni “grupas, tirdzniecības vai transporta iepakojuma ražotājs” un “iepakojuma materiālu ražotājs” – Plastmasas maisiņu ar rokturiem ražotājs

Rezolutīvā daļa

Rezolutīvā daļa:

1) Eiropas Parlamenta un Padomes 1994. gada 20. decembra Direktīvas 94/62/EK par iepakojumu un izlietoto iepakojumu 3. panta 1. un 11. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka iepakojuma ražotājs ne vienmēr ir tas, kas savieno vai liek savienot preces ar iepakojamo produktu. Plastmasas maisiņu ar rokturiem, kurus veikalos izsniedz klientiem par brīvu vai pret samaksu, ražotājs ir jāuzskata par iepakojuma ražotāju;

2) Direktīva 94/62 ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to nav aizliegti tādi valsts tiesību akti kā vides, jaunatnes un ģimenes federālā ministra rīkojums, ar kuru iecerēts novērst izlietotā iepakojuma un atsevišķu materiālu pārpalikumu rašanos un nodrošināt to pārstrādi, kā arī izveidot savākšanas un pārstrādes sistēmas, paredzot, ka iepakojuma, it īpaši plastmasas maisiņu ar rokturiem, ražotājam šie maisiņi pēc to izlietošanas ir jāņem atpakaļ vai arī jāpiedalās izlietotā iepakojuma savākšanas un pārstrādes sistēmā, ja vien šo pienākumu neuzņemas uzņēmējs vēlākā izplatīšanas stadijā un ražotājs par to nesaņem spēkā esošu paziņojumu.
Lieta C‑161/04

Austrijas Republika

pret

Eiropas Parlamentu un Eiropas Savienības Padomi

Izslēgšana no reģistra





TIESAS PIRMĀS PALĀTAS PRIEKŠSĒDĒTĀJA RĪKOJUMS

2006. gada 6. septembrī ( )

Izslēgšana no reģistra

Lieta C‑ 161/04

par prasību atcelt tiesību aktu,

kas atbilstoši EKL 230. pantam celta 2004. gada 30. martā,

Austrijas Republika, ko pārstāv H. Dosi [H. Dossi] un E. Rīdls [E. Riedl], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā,

prasītāja,

pret

Eiropas Parlamentu, ko pārstāv M. Gomeša‑Leala [M. Gómez‑Leal] un U. Rēslains [U. Rösslein], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā,

un

Eiropas Savienības Padomi, ko pārstāv A. Lopess Sabino [A. Lopes Sabino] un Dž. P. Hikss [J.‑P. Hix], pārstāvji,

atbildētāji,

ko atbalsta

Eiropas Kopienu Komisija, ko pārstāv V. Vilss [W. Wils] un G. Brauns [G. Braun], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā,

persona, kas iestājusies lietā.

TIESAS PIRMĀS PALĀTAS PRIEKŠSĒDĒTĀJS,

uzklausījis ģenerāldvokātu L. A. Hēlhudu [L. A. Geelhoed],

izdod šo rīkojumu.

Rīkojums

1 Ar vēstuli, kas Tiesas kancelejā iesniegta 2006. gada 3. jūlijā, Austrijas Republika informēja Tiesu, ka atbilstoši Reglamenta 78. pantam tā atsakās no savas prasības.

2 Ar vēstuli, kas Tiesas kancelejā iesniegta 2006. gada 14. jūlijā, Parlaments, pamatojoties uz Reglamenta 69. panta 5. punktu, lūdza Austrijas Republikai piespriest atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

3 Padome noteiktajā termiņā neiesniedza apsvērumus par šo atteikšanos no prasības.

4 Saskaņā ar Reglamenta 69. panta 5. punkta pirmo daļu pusei, kas atsakās no prasības, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja pretējā puse to ir prasījusi savos apsvērumos par atteikšanos no prasības.

5 Tādēļ Austrijas Republikai ir jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies Parlamentam.

6 Tā kā Padome šajā daļā nelūdza Austrijas Republikai piespriest atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tā sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

7 Saskaņā ar Reglamenta 69. panta 4. punkta pirmo daļu dalībvalstis un iestādes, kas iestājas lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

8 Tādēļ ir pamats izlemt, ka Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

Ar šādu pamatojumu Tiesas pirmās palātas priekšsēdētājs izdod rīkojumu:

1) izslēgt lietu C‑161/04 no Tiesas reģistra;

2) Austrijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus, kas radušies Parlamentam;

3) Eiropas Savienības Padome un Eiropas Kopienu Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

Izdots Luksemburgā 2006. gada 6. septembrī.

Sekretārs Pirmās palātas priekšsēdētājs
22.–24. pants Līgumā par ar tirdzniecību saistītām intelektuālā īpašuma tiesībām [TRIPs], kurš ietverts 1 C pielikumā Līgumam par Pasaules Tirdzniecības organizācijas izveidošanu, kas attiecībā uz jomām, kas ietilpst tās kompetencē, Kopienas vārdā ir apstiprināts ar Padomes 1994. gada 22. decembra Lēmumu 94/800/EK, ir interpretējams tādā veidā, ka tādos gadījumos, par kādu ir pamata lieta, kas attiecas uz homonīmiem, kurus veido trešās valsts ģeogrāfiskās izcelsmes norāde un nosaukums, kurā izmantots tādas vīnogulāju šķirnes nosaukums, ko lieto, lai aprakstītu un noformētu dažus Kopienas vīnus, kuri ir ražoti no šo šķirņu vīnogām, minētajās normās nav prasīts nodrošināt, ka šo nosaukumu var lietot nākotnē, neraugoties uz to, vai attiecīgie ražotāji to agrāk ir lietojuši vai nu labā ticībā, vai vismaz desmit gadus pirms 1994. gada 15. aprīļa, un ka šajā nosaukumā ir skaidri norādīta aizsargātā vīna izcelsmes valsts, reģions vai apgabals, lai tādējādi nemaldinātu patērētājus;
Keywords

Summary



Keywords

Personu brīva pārvietošanās — Brīvība veikt uzņēmējdarbību — Sabiedrības — Direktīva 68/151 — Gada pārskati

(Padomes Direktīvas 68/151 6. pants)

Summary

Uz prasību, ka sodam, kas tiek noteikts gadījumā, ja atklātībai nav nodoti gada pārskati, ir jābūt atbilstošam, kura ir paredzēta 6. pantā Pirmajā direktīvā 68/151 par to, kā vienādošanas nolūkā koordinēt nodrošinājumus, ko dalībvalstis prasa no sabiedrībām Līguma 58. panta otrās daļas nozīmē, lai aizsargātu sabiedrību dalībnieku un trešo personu intereses, dalībvalsts iestādes nevar atsaukties pret kriminālprocesā apsūdzētajām personām, lai pārbaudītu, vai ar šo prasību ir saderīgas apsūdzētajām personām labvēlīgākas krimināltiesību normas, kas stājušās spēkā kopš pārkāpumu izdarīšanas, jo šīs pārbaudes rezultātā varētu netikt piemērota vieglāku sodu sistēma, kuru paredz minētās normas. Pati direktīva neatkarīgi no dalībvalsts likuma, kas pieņemts tās piemērošanai, nevar noteikt vai pastiprināt apsūdzēto personu kriminālatbildību.

(sal. ar 29., 30., 36. un 45. punktu un rezolutīvo daļu)
84

Šajā gadījumā no iesniedzējtiesas, kas ir vienīgā, kuras kompetencē ir interpretēt valsts tiesību normas, veiktajiem konstatējumiem izriet, ka CPP 120. panta piemērošana pamatlietā aplūkotajai situācijai vien, kādu to, šķiet, ir veikusi pirmās instances tiesa, nevarēja nodrošināt no iepriekšējā punkta izrietošo prasību ievērošanu.
114

No tā izriet – apstāklis, ka Vācijas un ASV Līgumā par izdošanu ne bis in idem principa tvērums ir ierobežots, to attiecinot tikai uz spriedumiem, kuri pasludināti lūguma saņēmējā dalībvalstī, nevar likt apšaubīt Šengenas konvencijas 54. panta piemērojamību pamatlietā, kas izriet no šī sprieduma 90. punktā veiktās šīs tiesību normas interpretācijas.
2

Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp Eurelec Trading SCRL (turpmāk tekstā – “Eurelec”) un Scabel SA, sabiedrībām ar juridisko adresi Beļģijā, no vienas puses, un ministre de l’Économie et des Finances (ekonomikas un finanšu ministrs, Francija), no otras puses, par konkurenci ierobežojošu praksi attiecībā uz Francijā reģistrētiem piegādātājiem.
5

Minētā pamatlēmuma 3. pantā “Citā dalībvalstī pieņemta sprieduma ņemšana vērā jaunā kriminālprocesā” ir noteikts: “1. Katra dalībvalsts nodrošina to, ka kriminālprocesā pret personu saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem ņem vērā spriedumus, kas attiecībā uz to pašu personu par citiem faktiem iepriekš pieņemti citās dalībvalstīs un par ko informācija ir saņemta saskaņā ar piemērojamiem instrumentiem par savstarpēju tiesisko palīdzību vai informācijas apmaiņu no sodāmības reģistra, tiktāl, ciktāl ņem vērā iepriekšējus pašu valstī pieņemtus spriedumus, un to, ka tiem paredz tiesiskās sekas, kas ir līdzvērtīgas iepriekšējo savas valsts spriedumu sekām. 2. Šā panta 1. punktu piemēro pirmstiesas izmeklēšanas posmā, pašā lietas izskatīšanas posmā un sprieduma izpildes laikā, jo īpaši attiecībā uz piemērojamiem procesuālajiem noteikumiem, tostarp tiem, kas attiecas uz iepriekšēju apcietinājumu, nodarījuma kvalifikāciju, soda veidu un līmeni, kā arī noteikumiem, kas reglamentē nolēmuma izpildi. [..] 5. Ja nodarījums, par kuru notiek jaunais kriminālprocess, ir izdarīts pirms iepriekšējā sprieduma pieņemšanas vai pilnīgas izpildes, 1. un 2. punkts nerada dalībvalstīm pienākumu piemērot tos savus noteikumus par spriedumu pieņemšanu, kuru piemērošana ārvalstu spriedumiem ierobežotu tiesnesi, viņam pieņemot spriedumu jaunajā kriminālprocesā. Tomēr dalībvalstis nodrošina, ka šādos gadījumos to tiesas var kā citādi ņemt vērā iepriekšējus spriedumus, kas pieņemti citās dalībvalstīs.”
25

Iesniedzējtiesai ir šaubas par Vienlīdzīgas attieksmes likuma 5. panta 3. punkta saderību ar Savienības tiesībām, ciktāl ar šo tiesību normu no šī likuma piemērošanas jomas un līdz ar to no Direktīvā 2000/78 paredzētās aizsardzības pret diskrimināciju piemērošanas jomas ir izslēgta līgumslēdzējas puses brīva izvēle, ja vien šī izvēle nav balstīta uz dzimumu, rasi, etnisko izcelsmi vai pilsonību.