Lieta C‑322/11

K

(Korkein hallinto-oikeus lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — LESD 63. un 65. pants — Kapitāla brīva aprite — Dalībvalsts nodokļu tiesību akti, kuros ir liegta iespēja atskaitīt ar nekustamā īpašuma, kas atrodas citā dalībvalstī, pārdošanu saistītus zaudējumus no peļņas, kura ir gūta, atsavinot vērtspapīrus dalībvalstī, kurā tiek uzlikts nodoklis”

Kopsavilkums – Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 7. novembra spriedums

Kapitāla brīva aprite un maksājumu brīvība – Ierobežojumi – Nodokļu tiesību akti – Ienākuma nodoklis – Dalībvalsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir liegta iespēja no ienākumiem no kustamā īpašuma dalībvalstī, kurā tiek uzlikts nodoklis, atskaitīt ar nekustamā īpašuma, kas atrodas citā dalībvalstī, pārdošanu saistītus zaudējumus – Nepieļaujamība – Pamatojumi – Sabalansēts nodokļu ieturēšanas kompetenču sadalījums starp dalībvalstīm – Vajadzība garantēt dalībvalsts nodokļu režīma saskaņotību – Samērīgums

(LESD 63. un 65. pants)

LESD 63. un 65. pantam nav pretrunā tāds dalībvalsts nodokļu tiesiskais regulējums, ar kuru nodokļu maksātājam, kas dzīvo šajā dalībvalstī un kam tajā ir neierobežots ienākuma nodokļa maksāšanas pienākums, netiek atļauts atskaitīt zaudējumus, kuri ir radušies, atsavinot nekustamo īpašumu, kas atrodas citā dalībvalstī, no ienākumiem no kustamā īpašuma, kuriem tiek uzlikts nodoklis pirmajā dalībvalstī, lai gan tas ar zināmiem nosacījumiem būtu bijis iespējams, ja nekustamais īpašums būtu atradies pirmajā dalībvalstī.

Šāda atšķirīga attieksme atkarībā no nekustamā īpašuma atrašanās vietas, protams, var atturēt nodokļu maksātāju no ieguldījumu veikšanas nekustamajā īpašumā citā dalībvalstī un tādējādi ir kapitāla brīvas aprites ierobežojums, kas ar LESD 63. pantu principā ir aizliegts.

Taču, kopīgi piemērojot konvenciju par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu un dalībvalsts, kas uzliek nodokli, tiesisko regulējumu, minētā dalībvalsts vispār neīsteno kompetenci nodokļu jomā attiecībā uz peļņu, kura ir gūta, atsavinot nekustamos īpašumus, kas atrodas otrā dalībvalstī. Atteikums piešķirt tiesības atskaitīt zaudējumus, kuri ir radušies, atsavinot minēto īpašumu, ļauj saglabāt simetriju starp tiesībām uzlikt nodokļus peļņai un iespēju atskaitīt zaudējumus.

Turklāt, ja ņem vērā minētajā nodokļu tiesiskajā regulējumā izvirzīto mērķi, attiecībā uz to pašu nodokļu maksātāju un to pašu nodokli pastāv tieša saikne starp piešķirto nodokļu priekšrocību, proti, iespēju ņemt vērā no kapitālieguldījuma radušos zaudējumus, no vienas puses, un nodokļu uzlikšanu no minētā ieguldījuma gūtai peļņai, no otras puses. Līdz ar to minētais tiesību akts var būt attaisnots primāru vispārējo interešu apsvērumu dēļ, kuri attiecas uz vajadzību saglabāt līdzsvarotu nodokļu uzlikšanas pilnvaru sadalījumu starp dalībvalstīm un garantēt nodokļu režīma saskaņotību, un ir piemērots minēto mērķu sasniegšanai.

Apstāklim, ka zaudējumi varētu būt galīgi, nav nozīmes saistībā ar minētā tiesiskā regulējuma samērīgumu, ja tās dalībvalsts tiesību aktos, kuras teritorijā atrodas nekustamais īpašums, nav paredzēta iespēja ņemt vērā saistībā ar nekustamā īpašuma pārdošanu radušos zaudējumus. Kapitāla brīvu apriti faktiski nevar saprast tādējādi, ka dalībvalstij ir pienākums pielāgot savus nodokļu tiesību noteikumus atbilstoši citas dalībvalsts nodokļu tiesību noteikumiem, lai ikvienā gadījumā garantētu nodokļu uzlikšanu, ar kuru tiek novērstas jebkādas atšķirības, kas izriet no valstu nodokļu tiesiskajiem regulējumiem, ņemot vērā, ka lēmumi, ko nodokļu maksātājs ir pieņēmis attiecībā uz ieguldījumu ārvalstī, katrā attiecīgajā gadījumā var būt šādam nodokļu maksātājam vairāk vai mazāk izdevīgi vai neizdevīgi.

(sal. ar 31., 53., 55., 67.–69., 71., 80., 81. un 83. punktu un rezolutīvo daļu)

Lieta C‑322/11

K

(Korkein hallinto-oikeus lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — LESD 63. un 65. pants — Kapitāla brīva aprite — Dalībvalsts nodokļu tiesību akti, kuros ir liegta iespēja atskaitīt ar nekustamā īpašuma, kas atrodas citā dalībvalstī, pārdošanu saistītus zaudējumus no peļņas, kura ir gūta, atsavinot vērtspapīrus dalībvalstī, kurā tiek uzlikts nodoklis”

Kopsavilkums – Tiesas (pirmā palāta) 2013. gada 7. novembra spriedums

Kapitāla brīva aprite un maksājumu brīvība — Ierobežojumi — Nodokļu tiesību akti — Ienākuma nodoklis — Dalībvalsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir liegta iespēja no ienākumiem no kustamā īpašuma dalībvalstī, kurā tiek uzlikts nodoklis, atskaitīt ar nekustamā īpašuma, kas atrodas citā dalībvalstī, pārdošanu saistītus zaudējumus — Nepieļaujamība — Pamatojumi — Sabalansēts nodokļu ieturēšanas kompetenču sadalījums starp dalībvalstīm — Vajadzība garantēt dalībvalsts nodokļu režīma saskaņotību — Samērīgums

(LESD 63. un 65. pants)

LESD 63. un 65. pantam nav pretrunā tāds dalībvalsts nodokļu tiesiskais regulējums, ar kuru nodokļu maksātājam, kas dzīvo šajā dalībvalstī un kam tajā ir neierobežots ienākuma nodokļa maksāšanas pienākums, netiek atļauts atskaitīt zaudējumus, kuri ir radušies, atsavinot nekustamo īpašumu, kas atrodas citā dalībvalstī, no ienākumiem no kustamā īpašuma, kuriem tiek uzlikts nodoklis pirmajā dalībvalstī, lai gan tas ar zināmiem nosacījumiem būtu bijis iespējams, ja nekustamais īpašums būtu atradies pirmajā dalībvalstī.

Šāda atšķirīga attieksme atkarībā no nekustamā īpašuma atrašanās vietas, protams, var atturēt nodokļu maksātāju no ieguldījumu veikšanas nekustamajā īpašumā citā dalībvalstī un tādējādi ir kapitāla brīvas aprites ierobežojums, kas ar LESD 63. pantu principā ir aizliegts.

Taču, kopīgi piemērojot konvenciju par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu un dalībvalsts, kas uzliek nodokli, tiesisko regulējumu, minētā dalībvalsts vispār neīsteno kompetenci nodokļu jomā attiecībā uz peļņu, kura ir gūta, atsavinot nekustamos īpašumus, kas atrodas otrā dalībvalstī. Atteikums piešķirt tiesības atskaitīt zaudējumus, kuri ir radušies, atsavinot minēto īpašumu, ļauj saglabāt simetriju starp tiesībām uzlikt nodokļus peļņai un iespēju atskaitīt zaudējumus.

Turklāt, ja ņem vērā minētajā nodokļu tiesiskajā regulējumā izvirzīto mērķi, attiecībā uz to pašu nodokļu maksātāju un to pašu nodokli pastāv tieša saikne starp piešķirto nodokļu priekšrocību, proti, iespēju ņemt vērā no kapitālieguldījuma radušos zaudējumus, no vienas puses, un nodokļu uzlikšanu no minētā ieguldījuma gūtai peļņai, no otras puses. Līdz ar to minētais tiesību akts var būt attaisnots primāru vispārējo interešu apsvērumu dēļ, kuri attiecas uz vajadzību saglabāt līdzsvarotu nodokļu uzlikšanas pilnvaru sadalījumu starp dalībvalstīm un garantēt nodokļu režīma saskaņotību, un ir piemērots minēto mērķu sasniegšanai.

Apstāklim, ka zaudējumi varētu būt galīgi, nav nozīmes saistībā ar minētā tiesiskā regulējuma samērīgumu, ja tās dalībvalsts tiesību aktos, kuras teritorijā atrodas nekustamais īpašums, nav paredzēta iespēja ņemt vērā saistībā ar nekustamā īpašuma pārdošanu radušos zaudējumus. Kapitāla brīvu apriti faktiski nevar saprast tādējādi, ka dalībvalstij ir pienākums pielāgot savus nodokļu tiesību noteikumus atbilstoši citas dalībvalsts nodokļu tiesību noteikumiem, lai ikvienā gadījumā garantētu nodokļu uzlikšanu, ar kuru tiek novērstas jebkādas atšķirības, kas izriet no valstu nodokļu tiesiskajiem regulējumiem, ņemot vērā, ka lēmumi, ko nodokļu maksātājs ir pieņēmis attiecībā uz ieguldījumu ārvalstī, katrā attiecīgajā gadījumā var būt šādam nodokļu maksātājam vairāk vai mazāk izdevīgi vai neizdevīgi.

(sal. ar 31., 53., 55., 67.–69., 71., 80., 81. un 83. punktu un rezolutīvo daļu)