Keywords

Summary



Keywords

1. Dalībvalstis – Pienākumi – Direktīvu ieviešana – Pienākumu neizpilde – Attaisnojums, saskaņā ar kuru pienākumu neizpilde attiecināta uz decentralizētām iestādēm – Nepieļaujamība

(EKL 226. pants)

2. Prasība sakarā ar pienākumu neizpildi – Ar Kopienu tiesībām nesaderīgi valsts pasākumi – Iekšēju tiesību aizsardzības līdzekļu esamība – Ietekmes neesamība uz prasības sakarā ar pienākumu neizpildi izmantošanu

(EKL 226. pants)

3. Vide – Dažu projektu ietekmes uz vidi novērtējums – Direktīva 85/337 – II pielikumā uzskaitīto projektu pakļaušana novērtējumam – Dalībvalstu izvērtēšanas pilnvaras – Piemērojamība un ierobežojumi

(Padomes Direktīvas 85/337 4. panta 2. punkts)

Summary

1. Tam, ka dalībvalsts uztic saviem reģioniem direktīvu piemērošanas kompetenci, nav nekādas nozīmes EKL 226. panta piemērošanas kontekstā. Faktiski dalībvalsts nevar aizbildināties ar savu iekšējo sistēmu, lai attaisnotu no Kopienas direktīvām izrietošu pienākumu un termiņu neievērošanu. Ja katrai dalībvalstij ir tiesības pēc saviem ieskatiem brīvi deleģēt iekšējās normatīvās kompetences, tad saskaņā ar EKL 226. pantu tā ir atbildīga vis-á-vis pret Kopienu par to, lai tiek pildīti no Kopienas tiesībām izrietoši pienākumi.

(sal. ar 38. punktu)

2. Prasības iesniegšana valsts tiesā pret valsts iestādes lēmumu, uz kuru attiecas prasība par pienākumu neizpildi, un šīs tiesas lēmums neapturēt minētā lēmuma izpildi neietekmē Komisijas iesniegtās prasības par pienākumu neizpildi pieņemamību. Faktiski, valsts tiesās pieejamo tiesisko aizsardzības līdzekļu esamība nekavē īstenot prasības, kas attiecas uz EKL 226. pantu, proti, divas prasības, ar ko sasniedz dažādus mērķus un rezultātus.

(sal. ar 39. punktu)

3. Direktīvas 85/337 par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu 4. panta 2. punkta otrajā daļā ir indikatīvi norādītas metodes, ko dalībvalstis var izmantot, lai to projektu vidū, uz kuriem attiecas II pielikums, noteiktu tos, kam vajadzīgs novērtējums direktīvas nozīmē.

Līdz ar to Direktīva 85/337 šajā sakarā dalībvalstīm piešķir izvērtēšanas brīvību un tādējādi netraucē izmantot citas metodes, lai precizētu konkrētus projektus, kam saskaņā ar Direktīvu vajadzīgs ietekmes uz vidi novērtējums. Direktīva nemaz neierobežo šādu metožu skaitu, lai noteiktu, ka, pamatojoties uz katra attiecīgā projekta atsevišķu vērtējumu vai saskaņā ar valsts tiesību aktu, kāds projekts, uz kuru attiecas Direktīvas II pielikums, nav pakļaujams ietekmes uz vidi novērtējuma procedūrai.

Taču ar to, ka dalībvalstij ir piešķirta izvērtēšanas brīvība, nepietiek, lai dalībvalsts varētu izslēgt noteiktu projektu no novērtējuma procedūras šīs Direktīvas nozīmē. Pretējā gadījumā izvērtēšanas brīvību, kas dalībvalstīm piešķirta Direktīvas 85/337 4. panta 2. punktā, varētu izmantot, lai izvairītos no pienākuma veikt novērtējumu konkrētam projektam, kaut arī šī projekta rakstura, apjoma vai atrašanās vietas dēļ tas varētu būtiski ietekmēt vidi.

Tādējādi, lai arī kādu metodi izmantotu dalībvalsts, nosakot, vai konkrētam projektam vajadzīgs novērtējums – vai tā būtu konkrēta projekta nozīmēšana likumdošanas ceļā, vai pēc projekta atsevišķas izvērtēšanas, – šī metode nedrīkst neievērot Direktīvas mērķi, atbilstoši kuram neviens projekts, kas varētu būtiski ietekmēt vidi šīs Direktīvas nozīmē, nav atbrīvojams no novērtējuma, izņemot gadījumu, ja konkrētais projekts, pamatojoties uz visaptverošu vērtējumu, ir atzīstams par tādu, kas nevarētu būtiski ietekmēt vidi.

Šajā sakarā lēmumam, ar ko valsts kompetentā iestāde nosaka, ka projekta pazīmes nepieprasa to pakļaut ietekmes uz vidi novērtējumam, tādējādi ir jāiekļauj vai arī jāpievieno visi fakti, kas ļautu kontrolēt, vai lēmumu pamato attiecīga iepriekšēja pārbaude, kas veikta saskaņā ar Direktīvas 85/337 prasībām.

(sal. ar 41.-44. un 49. punktu)