Ņemot vērā LESD 263. panta ceturtās daļas beigu daļas formulējumu, par īstenošanas pasākumiem šīs tiesību normas izpratnē var tikt uzskatīti tikai tādi pasākumi, ko Savienības struktūras vai valsts iestādes ir veikušas, īstenojot to parasto darbību. Ja Savienības struktūras un valsts iestādes, īstenojot to parasto darbību, nav veikušas nevienu pasākumu, lai īstenotu reglamentējošo aktu un konkretizētu tā sekas attiecībā uz visiem attiecīgajiem saimnieciskās darbības subjektiem, šis reglamentējošais akts nav saistīts ar īstenošanas pasākumiem. Šajā ziņā saskaņā ar LESD 263. panta ceturtās daļas beigu daļas formulējumu ar to vien, ka reglamentējošais akts varētu būt saistīts ar īstenošanas pasākumiem, nav pietiekami, – tam ir jābūt saistītam ar īstenošanas pasākumiem. Ar to vien, ka saimnieciskās darbības subjektam ir iespēja mākslīgi likt iestādei veikt kādu pasākumu, ko būtu iespējams pārsūdzēt, nav pietiekami, jo šāds pasākums nav uzskatāms par pasākumu, kas ir saistīts ar reglamentējošo aktu.

Saistībā ar prasību, kas ir vērsta pret Regulu Nr. 689/2013, ar ko nosaka eksporta kompensācijas par mājputnu gaļu, atbilstošais jautājums, lai noteiktu, vai šī regula ir saistīta ar īstenošanas pasākumiem, nav vis tas, vai nekas neliedz attiecīgajiem saimnieciskās darbības subjektiem lūgt izsniegt eksporta licenci ar iepriekš noteiktu eksporta kompensāciju, bet gan tas, vai saimnieciskās darbības subjekti iesniegtu šādus pieteikumus, veicot to parasto darbību. Šajā ziņā, ņemot vērā, ka eksporta licences saņemšana nav obligāta un ka eksporta kompensācijas, kas var tikt noteiktas, tik un tā būs nulles apmērā, attiecīgie saimnieciskās darbības subjekti, veicot to parasto darbību, neiesniegs valsts iestādēm pieteikumus par eksporta licences ar iepriekš noteiktu eksporta kompensāciju saņemšanu. Nepastāvot šādiem pieteikumiem, valsts iestādes neveiks nekādus pasākumus, lai īstenotu Regulu Nr. 689/2013. Līdz ar to tās, īstenojot to parasto darbību, neveiks šādus pasākumus. Tādējādi nepastāvēs neviens pasākums, kurā būtu konkretizētas sekas, ko minētā regula rada attiecībā uz dažādajiem attiecīgajiem saimnieciskās darbības subjektiem. Šajā ziņā tas, ka pieteikums par eksporta licences saņemšanu valsts iestādē ir iesniegts ar vienīgo mērķi iegūt tiesības uz piekļuvi tiesai, nozīmē, ka šis pieteikums, īstenojot parasto darbību, netiktu iesniegts. Tā kā valsts iestādei nav citas izvēles kā vien noteikt kompensāciju nulles apmērā, eksportētājam nevar būt nekādas intereses par valsts iestādes veiktu kompensāciju noteikšanu šādos apstākļos, izņemot, lai mākslīgi panāktu tāda akta pieņemšanu, kuru būtu iespējams pārsūdzēt. No tā izriet, ka Regula Nr. 689/2013 nav saistīta ar īstenošanas pasākumiem.

Šo secinājumu neatspēko arguments, saskaņā ar kuru būtu paradoksāli, ja prasības pieņemamība būtu atkarīga no kompensāciju apmēra un ja tiktu uzskatīts, ka kompensācijas noteikšanas nulles apmērā gadījumā regula nav saistīta ar īstenošanas pasākumiem, kamēr kompensācijas noteikšanas apmērā, kas ir lielāks par nulli, gadījumā apstrīdamais tiesību akts būtu valsts īstenošanas akts. Jautājums par to, vai reglamentējošs akts ir saistīts ar īstenošanas pasākumiem, ir jāizvērtē, ņemot vērā visus konkrētās lietas apstākļus. Šajā ziņā, lai izvērtētu, vai reglamentējošs akts ir saistīts ar īstenošanas pasākumiem, ir jāņem vērā tās personas situācija, kura ir atsaukusies uz tiesībām celt prasību. Līdz ar to ir iespējams, ka atsevišķi saimnieciskās darbības subjekti var Savienības tiesā apstrīdēt vienu un to pašu regulu, jo tā tos skar tieši un nav saistīta ar īstenošanas pasākumiem attiecībā pret tiem, lai gan tā ir saistīta ar īstenošanas pasākumiem attiecībā pret citiem saimnieciskās darbības subjektiem. Vēl jo vairāk – nav izslēgts, ka regula, ar kuru kompensāciju summa ir noteikta nulles apmērā, nav saistīta ar īstenošanas pasākumiem, kamēr līdzīga regula, kurā ir noteikta pozitīva apmēra kompensācija, ir ar tiem saistīta.

(sal. ar 43.–45., 53., 54., 58. un 62.–65. punktu)