ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
EIROPAS SAVIENĪBAS CIVILDIENESTA TIESAS

TREŠĀS PALĀTAS PRIEKŠSĒDĒTĀJA RĪKOJUMS

2015. gada 8. oktobrī

FK

pret

Eiropas Policijas koledžu (CEPOL)

“Izlīgums — Reglamenta 90. panta 1. punkts — Lietas dalībnieku vienošanās pēc Civildienesta tiesas ierosmes — Izslēgšana no reģistra”

Priekšmets

Prasība, kura celta saskaņā ar LESD 270. pantu un ar kuru FK un seši citi prasītāji sākotnēji lūdza: atcelt Eiropas Policijas koledžas (CEPOL) 2014. gada 23. maija lēmumu, kurā paredzēts šo aģentūru pārcelt uz Budapeštu (Ungārija) un ar kuru tās personālam tiek darīts zināms, ka jebkurš atteikums veikt amata pienākumus jaunajā juridiskajā adresē “tiks uzskatīts par atkāpšanos no amata, kas stājas spēkā no 2014. gada 30. septembra”; atcelt dažādus CEPOL2014. gada 28. novembra lēmumus, ar kuriem noraidītas no 2014. gada 8. augusta līdz 21. augustam iesniegtās sākotnējo prasītāju sūdzības; atcelt divus CEPOL2014. gada 22. decembra lēmumus, kuros CEPOL esot piekritusi, ka attiecīgi FM un FO atkāpjas no amata; atlīdzināt materiālos zaudējumus un morālo kaitējumu

Nolēmums

Lietu F‑41/15 izslēgt no Civildienesta tiesas reģistra. Eiropas Policijas koledža saskaņā ar izlīguma nosacījumiem sedz savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar FK lietu un atlīdzina FK tiesāšanās izdevumus.

Kopsavilkums

Ierēdņu celta prasība — Izlīgums Civildienesta tiesā — Izslēgšana no reģistra

(Vispārējās tiesas Reglamenta 91. panta 1. punkts)

(skat. 4. punktu)
Saskaņā ar Civildienesta tiesas Reglamenta 105. panta c) punktu “nepieciešamos izdevumus, kas lietas dalībniekiem radušies saistībā ar lietu, tostarp ceļa un uzturēšanās izdevumus, kā arī atlīdzību pārstāvim, padomdevējam vai advokātam” uzskata par atlīdzināmiem tiesāšanās izdevumiem. No šīs normas izriet, ka atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi ir ierobežoti ar izdevumiem, kas, no vienas puses, ir radušies sakarā ar lietas vešanu minētajā tiesā un, no otras puses, šim nolūkam ir bijuši nepieciešami.

Šajā ziņā Savienības tiesa nav pilnvarota noteikt apmēru honorāriem, kas lietas dalībniekiem ir jāmaksā saviem advokātiem, bet tā ir pilnvarota noteikt summas apmēru, kādā šo atlīdzību var piedzīt no lietas dalībnieka, kuram ir piespriests atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Izlemjot jautājumu par tiesāšanās izdevumu noteikšanu, Savienības tiesai nav jāņem vērā nedz valstī pastāvošā likme, kas nosaka advokātu atlīdzības apmēru, nedz arī iespējamā vienošanās šajā sakarā starp attiecīgo lietas dalībnieku un viņa pārstāvjiem vai padomdevējiem.

Tā kā Savienības tiesībās nav noteikumu par samaksas likmēm, tiesai ir brīvi jāizvērtē attiecīgā informācija, ņemot vērā lietas priekšmetu un raksturu, tās nozīmi no Savienības tiesību viedokļa, kā arī lietas sarežģītību, darba apjomu, ko tiesvedībā varēja nākties ieguldīt pārstāvjiem vai padomdevējiem, kuri bija iesaistīti lietā, un lietas dalībnieku ekonomiskās intereses saistībā ar lietu.

Nosakot atlīdzināmos tiesāšanās izdevumus, Civildienesta tiesa ņem vērā visus lietas apstākļus līdz rīkojuma par tiesāšanās izdevumu noteikšanu izdošanas brīdim, tajā skaitā nepieciešamos izdevumus, kas radušies saistībā ar tiesāšanās izdevumu noteikšanas kārtību.

(skat. 35.–38. punktu)

Atsauces

Vispārējā tiesa: rīkojums, 2012. gada 23. marts, Kerstens/Komisija, T‑498/09 P-DEP, EU:T:2012:147, 15. punkts.

Civildienesta tiesa: rīkojumi, 2009. gada 10. novembris, X/Parlaments, F‑14/08 DEP, EU:F:2009:149, 22. punkts; 2010. gada 26. aprīlis, Schönberger/Parlaments, F‑7/08 DEP, EU:F:2010:32, 23. un 24. punkts, un 2011. gada 27. septembris, De Nicola/ECB, F‑55/08 DEP, EU:F:2011:155, 41. punkts.
EIROPAS SAVIENĪBAS CIVILDIENESTA TIESAS RĪKOJUMS

(pirmā palāta)

2014. gada 9. septembrī

Rainer Moriarty

pret

Eiropas Parlamentu

“Civildienests — Paaugstināšana amatā — 2012. gada paaugstināšana amatā — Neiekļaušana amatā paaugstināto ierēdņu sarakstā — Prasības pieteikums, kam acīmredzami nav nekāda tiesiska pamata”

Priekšmets

Prasība, kas celta saskaņā ar LESD 270. pantu, kurš piemērojams EAEK līgumam atbilstoši tā 106.a pantam, ar ko R. Moriarty lūdz atcelt Eiropas Parlamenta lēmumu nepaaugstināt viņu amatā, veicot 2012. gada paaugstināšanu amatā, kā arī atcelt lēmumu paaugstināt amatā citu ierēdni

Nolēmums

R. Moriarty prasību noraidīt kā acīmredzami juridiski nepamatotu. R. Moriarty sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta tiesāšanās izdevumus.

Kopsavilkums

Ierēdņi – Paaugstināšana amatā – Salīdzinošs nopelnu izvērtējums – Administrācijas novērtējuma brīvība – Elementi, ko var ņemt vērā – Atskaites sliekšņa sasniegšana iepriekšējās paaugstināšas amatā laikā – Piemērojamība

(Civildienesta noteikumu 45. pants)

Lai gan administrācijai, veicot to ierēdņu salīdzinošo nopelnu izvērtējumu, kuri pretendē uz paaugstināšanu amatā, ir plaša novērtējuma brīvība, tad šādas brīvības esamība tomēr nevar atbrīvot administrāciju no visu attiecīgajā gadījumā atbilstīgo elementu rūpīgas un objektīvas pārbaudes. Konkrēti, fakts, ka, veicot iepriekšējo paaugstināšanu amatā, jau ir sasniegts atskaites slieksnis, ir atbilstīgs nopelnu elements, ar nosacījumu, ka ierēdnis nav zaudējis nopelnus kopš tā gada novērtējuma, kurā viņš bijis izvirzīts paaugstināšanai amatā. Tomēr administrācija nevar paaugstināt amatā ierēdni, pamatodamās vienīgi uz to, ka viņš ir sasniedzis atskaites slieksni.

Turklāt trešā nopelnu punkta piešķiršana, kurš liecina par īpašiem nopelniem attiecīgajā gadā, var būt būtiska norāde, veicot vēlāku salīdzinošu nopelnu izvērtēšanu vienā pakāpē esošiem ierēdņiem saistībā ar to paaugstināšanu amatā.

(skat. 24., 31. un 33. punktu)

Atsauces

Pirmās instances tiesa: spriedums Casini/Komisija, T‑132/03, EU:T:2005:324, 69. punkts.

Civildienesta tiesa: spriedumi Berrisford/Komisija, F‑107/06, EU:F:2007:172, 72. un nākamie punkti; Hau/Parlaments, F‑125/07, EU:F:2009:131, 27. punkts; Barbin/Parlaments, F‑68/09, EU:F:2011:11, 83. punkts, un Mantzouratos/Parlaments, F‑64/10, EU:F:2011:72, 66. punkts.
Procedūrā par pensijas tiesību pārskaitīšanu, kas paredzēta Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punktā, lēmums, kuru atkarībā no gadījuma pieņem iecēlējinstitūcija vai institūcija, kas ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, un ar kuru faktiski īsteno līdzekļu, kas atspoguļo ieinteresētās personas uzkrātās pensijas tiesības pirms tās stāšanās darbā Savienības dienestā, pārskaitīšanu, ir nelabvēlīgs akts, par kuru var iesniegt prasību saskaņā ar LESD 270. pantu un Civildienesta noteikumu 91. panta 1. punktu. Savukārt priekšlikums par pensijas tiesību noteikšanu, pat ja ieinteresētā persona to ir akceptējusi, nav nelabvēlīgs akts, par kuru varētu iesniegt prasību atbilstoši LESD 270. pantam un Civildienesta noteikumu 91. panta 1. punktam.

Ieskaitāmos izdienas gadus var atzīt tikai tad, ja ierēdnis piekrīt procedūras par līdzekļu, kas atspoguļo šīs ieinteresētās personas attiecīgajā ārējā pensiju fondā iegūtās pensijas tiesības, pārskaitīšanu uz Savienības pensiju sistēmu, turpināšanai, šo piekrišanu paskaidrojot ar iecēlējinstitūcijas iesniegto priekšlikumu par izdienas gadu noteikšanu, pamatojoties uz attiecīgā valsts pensiju fonda paziņoto pagaidu līdzekļu apmēru.

Šajā ziņā priekšlikuma par pensijas tiesību noteikšanu stadijā attiecīgā iestāde tikai apņemas pareizi piemērot ieinteresētās personas situācijā Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punktu un vispārējos īstenošanas noteikumus. Šis attiecīgās iestādes pienākums izriet tieši no aplūkojamām Civildienesta noteikumu normām pat tad, ja iestādei nav tiešu saistību.

Tādējādi no šādām saistībām, kas izteiktas priekšlikumā par izdienas gadu noteikšanu, neizriet nedz jauns minētās iestādes pienākums, nedz līdz ar to ieinteresētās personas juridiskā stāvokļa izmaiņas, it īpaši tāpēc, ka, pat ja ieinteresētā persona piekrīt tās citā shēmā iegūto pensijas tiesību pārskaitīšanai uz Savienības pensiju sistēmu, priekšlikuma autorei iestādei tomēr, nododot valsts [pensiju] fonda paziņoto kapitāla summu, nav atbilstoša pienākuma automātiski atzīt ieinteresētajai personai to izdienas gadu skaitu, kas norādīts sākotnējā priekšlikumā, atbilstoši kuram ierēdnis ir apstiprinājis savu vēlmi pārskaitīt šo kapitālu uz Savienības pensiju sistēmu.

(skat. 27.–31. punktu)

Atsauces

Vispārējā tiesa: spriedumi, 2015. gada 13. oktobris, Komisija/Verile un Gjergji, T‑104/14 P, EU:T:2015:776, 50., 52., 53. un 74. punkts; Komisija/Cocchi un Falcione, T‑103/13 P, EU:T:2015:777, 66. punkts, un Teughels/Komisija, T‑131/14 P, EU:T:2015:778, 37., 46., 48., 49., 58. un 70. punkts.
No Civildienesta tiesas Reglamenta 105. panta c) punkta izriet, ka atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi ir ierobežoti, pirmkārt, ar tiesāšanās izdevumiem tiesvedībā Civildienesta tiesā un, otrkārt, ar tiesāšanās izdevumiem, kas ir bijuši nepieciešami šim mērķim.

Nosakot atlīdzināmos tiesāšanās izdevumus, Civildienesta tiesa ņem vērā visus lietas apstākļus līdz rīkojuma par tiesāšanās izdevumu noteikšanu izdošanas brīdim, tostarp nepieciešamos izdevumus saistībā ar tiesāšanās izdevumu noteikšanas procedūru.

Šajā ziņā, kā izriet no Tiesas statūtu 19. panta pirmās daļas, kas ir piemērojama Civildienesta tiesai saskaņā ar minēto statūtu I pielikuma 7. panta 1. punktu, iestādes var izmantot advokāta palīdzību. Tātad atlīdzība advokātam ietilpst saistībā ar tiesvedību radušos nepieciešamo izdevumu jēdzienā un iestādei nav jāpierāda, ka šāda palīdzība ir bijusi objektīvi pamatota. Līdz ar to, lai gan fakts, ka Komisiju pamatlietā un pagaidu noregulējuma tiesvedībā pārstāvēja divi pārstāvji un ārštata advokāts, neietekmē šo tiesāšanās izdevumu potenciāli atlīdzināmo raksturu un principā nekas neparedz to izslēgšanu, tas var ietekmēt in fine atgūstamo tiesāšanās izdevumu, kuri ir radušies tiesvedībā, apmēra noteikšanu.

(skat. 26., 29. un 30. punktu)

Atsauces

Vispārējā tiesa: rīkojumi, 2012. gada 23. marts, Kerstens/Komisija,T‑498/09 P‑DEP, EU:T:2012:147, 15. un 20. punkts, un 2013. gada 28. maijs, Marcuccio/Komisija, T‑278/07 P‑DEP, EU:T:2013:269, 14. punkts.

Civildienesta tiesa: rīkojums, 2010. gada 26. aprīlis, Schönberger/Parlaments, F‑7/08 DEP, EU:F:2010:32, 23. punkts.
No Tiesas statūtu 19. panta trešās daļas un 21. panta pirmās daļas izriet, ka jebkuru prasītāju jāpārstāv šajā sakarā pilnvarotai personai un ka līdz ar to Savienības tiesā likumīgi var vērsties tikai ar šīs personas parakstītu prasības pieteikumu. Šo pašu Tiesas statūtu I pielikuma 7. panta 1. punktā ir noteikts, ka šīs normas piemēro arī procesam Civildienesta tiesā. Taču nekāda veida atkāpe vai izņēmums no šī pienākuma nav paredzētas nedz Tiesas statūtos, nedz Civildienesta tiesas Reglamentā.

Faktiski prasība pēc prasītāja pārstāvja pašrocīga paraksta tiesiskās noteiktības nolūkā nodrošina prasības pieteikuma autentiskumu un izslēdz risku, ka to nav sastādījis advokāts vai šajā sakarā pilnvarots padomnieks. Tādējādi šī pēdējā minētā persona kā tiesas palīgs veic šo būtisko lomu, kas tai ir uzticēta ar Tiesas statūtiem un Civildienesta tiesas reglamentu, sava pilnvarojuma izpildes rezultātā prasītājam sniedzot iespēju piekļūt [Civildienesta] tiesai. Līdz ar to šī prasība ir jāuzskata par būtisku formas prasību un tā ir jāpiemēro šauri, jo tās neievērošana izraisa prasības nepieņemamību.

(skat. 20. un 21. punktu)

Tiesa: 1996. gada 5. decembris, C‑174/96 P Lopes/Tiesa, 8. punkts un tajā minētā judikatūra

Pirmās instances tiesa: 2007. gada 23. maijs, T‑223/06 P Parlaments/Eistrup, 50.–52. punkts
No Tiesas statūtu 19. panta trešās daļas un 21. panta pirmās daļas izriet, ka jebkuru prasītāju jāpārstāv šajā sakarā pilnvarotai personai un ka līdz ar to Savienības tiesā likumīgi var vērsties tikai ar šīs personas parakstītu prasības pieteikumu. Šo pašu Tiesas statūtu I pielikuma 7. panta 1. punktā ir noteikts, ka šīs normas piemēro arī procesam Civildienesta tiesā. Taču nekāda veida atkāpe vai izņēmums no šī pienākuma nav paredzētas nedz Tiesas statūtos, nedz Civildienesta tiesas Reglamentā.

Faktiski prasība pēc prasītāja pārstāvja pašrocīga paraksta tiesiskās noteiktības nolūkā nodrošina prasības pieteikuma autentiskumu un izslēdz risku, ka to nav sastādījis advokāts vai šajā sakarā pilnvarots padomnieks. Tādējādi šī pēdējā minētā persona kā tiesas palīgs veic šo būtisko lomu, kas tai ir uzticēta ar Tiesas statūtiem un Civildienesta tiesas reglamentu, sava pilnvarojuma izpildes rezultātā prasītājam sniedzot iespēju piekļūt [Civildienesta] tiesai. Līdz ar to šī prasība ir jāuzskata par būtisku formas prasību un tā ir jāpiemēro šauri, jo tās neievērošana izraisa prasības nepieņemamību.

(skat. 19. un 20. punktu)

Tiesa: 1996. gada 5. decembris, C‑174/96 P Lopes/Tiesa, 8. punkts un tajā minētā judikatūra

Pirmās instances tiesa: 2007. gada 23. maijs, T‑223/06 P Parlaments/Eistrup, 50.–52. punkts
Atbilstoši Reglamenta 87. panta 2. punktam, ja to prasa taisnīgums, Civildienesta tiesa var nolemt, ka lietas dalībniekam, kam spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus tikai daļēji vai pat vispār atbrīvo no šā pienākuma. Tomēr atbilstoši Reglamenta 88. pantam lietas dalībniekam – pat tad, ja tam spriedums ir labvēlīgs, – var piespriest daļēji vai pat pilnībā atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to pamato tā rīcība, tostarp pirms tiesvedības ierosināšanas. Šajā ziņā tiesāšanās izdevumu piespriešanu iestādei var pamatot ar tās rūpības trūkumu pirmstiesas procedūrā.

(skat. 32. un 34. punktu)

Atsauces

Civildienesta tiesa: 2011. gada 5. jūlijs, F‑73/10 Coedo Suárez/Padome, 48. punkts.
Procedūrā par pensijas tiesību pārskaitīšanu, kas paredzēta Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punktā, lēmums, kuru pieņem iecēlējinstitūcija un ar kuru faktiski īsteno līdzekļu, kas atspoguļo ieinteresētās personas uzkrātās pensijas tiesības pirms tās stāšanās darbā Savienības dienestā, pārskaitīšanu, ir nelabvēlīgs akts, par kuru var iesniegt prasību saskaņā ar LESD 270. pantu un Civildienesta noteikumu 91. panta 1. punktu. Savukārt priekšlikums par pensijas tiesību noteikšanu, pat ja ieinteresētā persona to ir akceptējusi, nav nelabvēlīgs akts, par kuru varētu iesniegt prasību atbilstoši LESD 270. pantam un Civildienesta noteikumu 91. panta 1. punktam.

Ieskaitāmos izdienas gadus var atzīt tikai tad, ja ierēdnis piekrīt procedūras par līdzekļu, kas atspoguļo šīs ieinteresētās personas attiecīgajā ārējā pensiju fondā iegūtās pensijas tiesības, pārskaitīšanu uz Savienības pensiju sistēmu, turpināšanai, šo piekrišanu paskaidrojot ar iecēlējinstitūcijas iesniegto priekšlikumu par izdienas gadu noteikšanu, pamatojoties uz attiecīgā valsts pensiju fonda paziņoto pagaidu līdzekļu apmēru.

Šajā ziņā priekšlikuma par pensijas tiesību noteikšanu stadijā attiecīgā iestāde tikai apņemas pareizi piemērot ieinteresētās personas situācijā Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punktu un vispārējos īstenošanas noteikumus. Šis attiecīgās iestādes pienākums izriet tieši no aplūkojamām Civildienesta noteikumu normām pat tad, ja iestādei nav tiešu saistību.

Tādējādi no šādām saistībām, kas izteiktas priekšlikumā par izdienas gadu noteikšanu, neizriet nedz jauns minētās iestādes pienākums, nedz līdz ar to ieinteresētās personas juridiskā stāvokļa izmaiņas, it īpaši tāpēc, ka, pat ja ieinteresētā persona piekrīt tās citā shēmā iegūto pensijas tiesību pārskaitīšanai uz Savienības pensiju sistēmu, priekšlikuma autorei iestādei tomēr, nododot valsts [pensiju] fonda paziņoto kapitāla summu, nav atbilstoša pienākuma automātiski atzīt ieinteresētajai personai to izdienas gadu skaitu, kas norādīts sākotnējā priekšlikumā, atbilstoši kuram ierēdnis ir apstiprinājis savu vēlmi pārskaitīt šo kapitālu uz Savienības pensiju sistēmu.

(skat. 28.–32. punktu)

Atsauces

Vispārējā tiesa: spriedumi, 2015. gada 13. oktobris, Komisija/Verile un Gjergji, T‑104/14 P, EU:T:2015:776, 50., 52., 53. un 74. punkts; Komisija/Cocchi un Falcione, T‑103/13 P, EU:T:2015:777, 66. punkts, un Teughels/Komisija, T‑131/14 P, EU:T:2015:778, 37., 46., 48., 49., 58. un 70. punkts.
No Tiesas statūtu 19. panta trešās daļas un 21. panta pirmās daļas izriet, ka jebkuru prasītāju jāpārstāv šajā sakarā pilnvarotai personai un ka līdz ar to Savienības tiesā likumīgi var vērsties tikai ar šīs personas parakstītu prasības pieteikumu. Šo pašu Tiesas statūtu I pielikuma 7. panta 1. punktā ir noteikts, ka šīs normas piemēro arī procesam Civildienesta tiesā. Taču nekāda veida atkāpe vai izņēmums no šī pienākuma nav paredzētas nedz Tiesas statūtos, nedz Civildienesta tiesas Reglamentā.

Faktiski prasība pēc prasītāja pārstāvja pašrocīga paraksta tiesiskās noteiktības nolūkā nodrošina prasības pieteikuma autentiskumu un izslēdz risku, ka to nav sastādījis advokāts vai šajā sakarā pilnvarots padomnieks. Tādējādi šī pēdējā minētā persona kā tiesas palīgs veic šo būtisko lomu, kas tai ir uzticēta ar Tiesas statūtiem un Civildienesta tiesas reglamentu, sava pilnvarojuma izpildes rezultātā prasītājam sniedzot iespēju piekļūt [Civildienesta] tiesai. Līdz ar to šī prasība ir jāuzskata par būtisku formas prasību un tā ir jāpiemēro šauri, jo tās neievērošana izraisa prasības nepieņemamību.

(skat. 19 un 20. punktu)

Tiesa: 1996. gada 5. decembris, C‑174/96 P Lopes/Tiesa, 8. punkts un tajā minētā judikatūra

Pirmās instances tiesa: 2007. gada 23. maijs, T‑223/06 P Parlaments/Eistrup, 50.–52. punkts
CIVILDIENESTA TIESAS RĪKOJUMS

2011. gada 27. maijā





Apvienotās lietas F-5/11 R un F-15/11 R





Peter Mariën

pret

Eiropas Komisiju (F-5/11 R)

un

Eiropas Ārējās darbības dienestu (EĀDD) (F-15/11 R)

Civildienests – Pagaidu noregulējuma tiesvedība – Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu – Tiesvedības izbeigšana attiecībā uz pieteikumu par lēmuma apturēšanu

Priekšmets Pieteikumi, kuri iesniegti atbilstoši LESD 278. pantam un EAEKL 157. pantam, kā arī atbilstoši LESD 279. pantam, kas EAEK līgumam piemērojams atbilstoši tā 106.a pantam, un kuros P. Mariën lūdz tostarp apturēt Eiropas Savienības delegācijas Kabulā (Afganistānā) vadītāja 2011. gada 11. janvāra lēmumu, ar kuru viņam tika izdots rīkojums pamest viesnīcu, kurā viņš mitinās uz laiku, un pārvākties uz nesen uzbūvēto drošo delegācijas personālam paredzēto dzīvojamo kompleksu

Nolēmums Izbeigt tiesvedību par prasījumiem apturēt 2011. gada 11. janvāra lēmumu, ar kuru Eiropas Savienības delegācijas Kabulā (Afganistānā) vadītājs prasīja P. Mariën pamest viesnīcu, kurā viņš mitinās uz laiku, un pārvākties uz nesen uzbūvēto drošo delegācijas personālam paredzēto dzīvojamo kompleksu. Pārējā daļā prasījumus par pagaidu noregulējumu apvienotajās lietās F-5/11 R un F-15/11 R noraidīt. Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

Kopsavilkums

1. Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Pagaidu pasākumi – Noteikšanas nosacījumi – Strīdīgā lēmuma iedarbības izbeigšanās tiesvedības laikā – Pieteikums, kam zudis priekšmets – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas

(LESD 278. pants)

2. Ierēdņi – Tiesības un pienākumi – Ierēdņiem, kas iecelti darbā trešajā valstī, piemērojamie īpašie noteikumi un atkāpes – Mājokļa nodošana personas rīcībā – Pienākums tajā dzīvot

(Civildienesta noteikumu X pielikuma 5. panta 1. punkts)

1. Ja strīdīgā lēmuma iedarbība ir izbeigusies tiesvedības laikā, pagaidu noregulējuma tiesai tiesvedība ir jāizbeidz attiecībā uz prasījumiem apturēt šo lēmumu, bet šādi neietekmējot lēmumu, kuru Savienības tiesa taisīs pamata lietā attiecībā uz prasītāja interesi panākt strīdīgā lēmuma atcelšanu ar atpakaļejošu spēku attiecībā uz tā iedarbības laikposmu.

(skat. 39. un 42. punktu)

2. No Civildienesta noteikumu X pielikuma 5. panta 1. punkta izriet, ka darbinieka pienākums dzīvot mājoklī, kas ir nodots tā rīcībā, nav atkarīgs no šīs ieinteresētās personas piekrišanas. It īpaši, lai gan pienākumu kompetentā iestāde formulē, sniedzot izvēles iespēju starp diviem vai vairākiem mājokļiem, darbinieks nevar brīvi vienpusēji izvēlēties pieejamās opcijas ar viņam vēlamiem nosacījumiem vai grozījumiem.

(skat. 40. punktu)
Nosakot apmēru, kādā varētu tikt atlīdzināti advokāta honorāri, Savienības tiesa nav tiesīga noteikt apmēru honorāriem, kas lietas dalībniekiem ir jāmaksā saviem advokātiem, bet ir tiesīga noteikt to atlīdzības apmēru, kādā šī atlīdzība var tikt atgūta no lietas dalībnieka, kuram ir piespriests segt tiesāšanās izdevumus. Lemjot par prasību noteikt tiesāšanās izdevumu apmēru, Savienības tiesai nav jāņem vērā nedz valsts likme, kas nosaka advokātu honorāru apmēru, nedz arī iespējamā vienošanās, kādu ieinteresētā persona par to noslēgusi ar saviem pārstāvjiem vai padomdevējiem.

Saskaņā ar Civildienesta tiesas Reglamenta 92. pantu minētās tiesas ekskluzīvā kompetencē ietilpst konstatēt pienākumu maksāt nokavējuma procentus par tiesāšanās izdevumiem, ko piespriedusi minētā tiesa, un noteikt piemērojamo likmi.

No minētā reglamenta 81.–83. panta izriet, ka pats rīkojums nav pasludināšanas priekšmets. Tajā jābūt norādītam rīkojuma izdošanas datumam un jābūt saprotami minētam, ka tas ir saistošs no tā izsniegšanas dienas. No tā izriet, – ja lietas dalībnieks lūdz samaksāt nokavējuma procentus no izdodamā rīkojuma pasludināšanas dienas, tad ir jāuzskata, ka tas lūdz Civildienesta tiesai attiecībā uz atlīdzināmajiem tiesāšanās izdevumiem noteikt nokavējuma procentus tikai kopš rīkojuma, kurā noteikti tiesāšanās izdevumi, izsniegšanas. Tādējādi lietas dalībniekam no tiesas noteikto atlīdzināmo tiesāšanās izdevumu apmēra ir tiesības saņemt nokavējuma procentus, kurus skaita no rīkojuma par tiesāšanās izdevumu noteikšanu izsniegšanas dienas līdz šo izdevumu faktiskai samaksai.

(skat. 34., 36. un 37. punktu)

Vispārējā tiesa: rīkojums Marcuccio/Komisija, T‑450/10 P-DEP, EU:T:2014:32, 47. punkts.

Civildienesta tiesa: rīkojums Chatzidoukakis/Komisija, EU:F:2014:41, 38. punkts un tajā minētā judikatūra.
CIVILDIENESTA TIESAS RĪKOJUMS

(pirmā palāta)

2010. gada 16. decembrī

Lieta F-25/10

AG

pret

Eiropas Parlamentu

Civildienests – Ierēdņi – Atlaišana pārbaudes laika beigās – Acīmredzama nepieņemamība – Novēlota prasība – Paziņošana ierakstītā vēstulē ar paziņojumu par izsniegšanu

Priekšmets Prasība, kas celta saskaņā ar LESD 270. pantu, kurš atbilstoši tā 106.a pantam ir piemērojams EAEK līgumam, ar kuru AG prasa it īpaši atcelt Parlamenta 2009. gada 14. maija lēmumu, ar kuru viņš ir atlaists no darba pārbaudes laika beigās, un Parlamenta 2009. gada 21. decembra lēmumu, ar kuru noraidīta viņa sūdzība par minēto lēmumu, kā arī piespriest Parlamentam atlīdzināt zaudējumus, ko viņa ir cietusi šo lēmumu dēļ

Nolēmums Prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu. Prasītāja sedz visus tiesāšanās izdevumus.

Kopsavilkums

Ierēdņi – Prasība – Termiņi – Atskaites datums – Paziņošana – Jēdziens

(Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkts)

Ja lēmums tiek paziņots ierakstītā vēstulē ar paziņojumu par izsniegšanu pastā, ir uzskatāms, ka tā adresāts ir ar to iepazinies, ko apliecina tā uz paziņojuma par saņemšanu pastā uzliktais paraksts. Gadījumā, ja ierakstīto vēstuli nevar parakstīt tās adresāts, jo tas, neatrodoties savā dzīvesvietā brīdī, kad tur ierodas pasta ierēdnis, atturas veikt jebkādas darbības vai neizņem vēstuli termiņā, kurā tā parasti tiek saglabāta pasta iestādē, ir jāuzskata, ka lēmums ir pienācīgi paziņots tā adresātam šī termiņa beigu datumā.

Tomēr prezumpcija, ka lēmums ir ticis paziņots adresātam, beidzoties ierakstītas vēstules glabāšanas pasta iestādēs parastajam termiņam, nav absolūta. Tās piemērošana ir atkarīga no tā, vai administrācija pierāda paziņošanas ierakstītā vēstulē likumību, it īpaši izsniedzot paziņojumu par ierašanos pastā adresāta pēdējā norādītajā adresē. Turklāt šī prezumpcija ir atspēkojama. Adresāts var mēģināt pierādīt, ka viņš tika kavēts, it īpaši slimības dēļ vai no viņa gribas neatkarīga force majeure gadījuma dēļ, lietderīgi iepazīties ar paziņojumu par ierašanos pastā.

Tomēr prombūtne, kas pamatota tikai ar brīvdienām, nevar tikt uzskatīta par leģitīmu iemeslu, kas būtu šķērslis šādai paziņošanas prezumpcijai. Ja tīri personiski iemesli varētu atspēkot šo prezumpciju, tiesību akta adresāts varētu zināmā mērā izvēlēties brīdi, kad viņš faktiski vēlas ar to iepazīties.

Paziņošanas prezumpcija nekādi neaizskar tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību, it īpaši noteikumu, kas regulē piekļuvi Savienības tiesai, paredzamību. Trīs mēnešu un desmit dienu termiņš prasības celšanai ir pietiekami ilgs, lai pamatotas prombūtnes brīvdienu dēļ situācija netraucētu iespējai celt prasību.

(skat. 41.–44., 48. un 50. punktu)