Keywords

Summary



Keywords

1. Apelācija – Pamati – Kļūdains faktu vērtējums – Nepieņemamība – Pierādījumu vērtējuma kontrole Tiesā – Izslēgšana, izņemot sagrozīšanas gadījumu

(EKL 225. pants; Tiesas Statūtu 51. pants)

2. Konkurence – Administratīvā procedūra – Komisijas lēmums, ar ko tiek konstatēts pārkāpums, kas izdarīts, noslēdzot konkurenci deformējošu vienošanos

(EKL 81. panta 1. punkts)

3. Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Pierādījumi

(EKL 81. panta 1. punkts)

4. Apelācija – Pamati – Nepietiekams vai pretrunīgs pamatojums – Pieņemamība

5. Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Pierādījumi

6. Apelācija – Pamati – Pamats, kas izvirzīts pret tādu sprieduma motīvu, kas nav vajadzīgs tā rezolutīvās daļas pamatošanai – Neefektīvs pamats

7. Process – Procesa ilgums Pirmās instances tiesā – Saprātīgs termiņš – Vērtējuma kritēriji

Summary

1. Apelācijas sūdzības gadījumā Tiesai nav kompetences konstatēt faktus, ne – principā – izvērtēt pierādījumus, ko Pirmās instances tiesa ir pieņēmusi, lai apstiprinātu šos faktus. Ja šie pierādījumi iegūti likumīgi un vispārējie tiesību principi un procesuālie noteikumi, kas attiecas uz pierādīšanas pienākumu un pierādījumu sniegšanu, ir ievēroti, tad tikai Pirmās instances tiesai ir jāvērtē, kādu nozīmi piešķirt tai iesniegtajiem pierādījumiem. Tādējādi šis vērtējums nav tiesību jautājums, kas ir pakļauts Tiesas kontrolei, ja vien nav notikusi to pierādījumu, kas ir iesniegti Pirmās instances tiesā, sagrozīšana.

Tiesas kompetence pārbaudīt Pirmās instances tiesas konstatētos faktus tādēļ it īpaši attiecas uz to, lai pārbaudītu, vai no lietas materiāliem izriet, ka konstatētie fakti patiešām ir nepareizi, vai pierādījumi nav sagrozīti, kā tie juridiski ir kvalificējami un vai ir ievēroti noteikumi par pierādīšanas pienākumu un par pierādījumu sniegšanu.

Šajā ziņā jautājums par to, vai Pirmās instances tiesa, pārbaudot pierādījumus, ir piemērojusi atbilstošo tiesību normu, ir tiesību jautājums.

Tomēr tas neattiecas uz Pirmās instances tiesas vērtējumu, ka pierādījumi nav bijuši dažādi interpretējami, bet gan, tieši pretēji, precīzi un saskaņoti, kas pamatoja stingro pārliecību, ka pārkāpums tika izdarīts.

Tāpat Pirmās instances tiesas vērtējums, atbilstoši kuram liecības ir jāuzskata par precīziem pierādījumiem, principā vēl jo vairāk Tiesā nav apšaubāms.

(sal. ar 38.–40., 56., 64., 65., 100. un 101. punktu)

2. Ja Komisijai ir izdevies savākt dokumentārus pierādījumus par apgalvoto pārkāpumu, kas šķiet pietiekami, lai pierādītu pret konkurenci vērstas vienošanās esamību, nav nepieciešams pārbaudīt, vai uzņēmums, kuru apsūdz pārkāpuma izdarīšanā, bija ekonomiski ieinteresēts noslēgt attiecīgo vienošanos.

Īpaši vienošanos, kas vērstas pret konkurenci un kas tiek noslēgtas, satiekoties konkurējošu uzņēmumu pārstāvjiem, gadījumos EKL 81. panta 1. punkts tiek pārkāpts, ja šo sapulču mērķis ir konkurences nepieļaušana, ierobežošana vai traucēšana un tādējādi tās paredz mākslīgi organizēt tirgus darbību. Šādā gadījumā, lai pierādītu kāda uzņēmuma līdzdalību aizliegtas vienošanās noslēgšanā, pietiek ar to, ka Komisija pierāda konkrētā uzņēmuma piedalīšanos sapulcēs, kurās tika noslēgtas pret konkurenci vērstas vienošanās. Ja piedalīšanās šādā sapulcē ir pierādīta, attiecīgā uzņēmuma pienākums ir norādīt uz tādām pazīmēm, kas liecina, ka, piedaloties sapulcē, tam nav bijis nodoma par vēršanos pret konkurenci, pierādot, ka tas esot vērsis konkurējošo uzņēmumu uzmanību uz to, kas tas piedalās sapulcē ar atšķirīgu redzējumu.

Šis noteikums balstīts uz apsvērumu, ka uzņēmums, piedaloties attiecīgajā sapulcē un publiski nenorobežojoties no šīs sapulces satura, pārējiem tikšanās dalībniekiem ir devis iemeslu pieņēmumam, ka uzņēmums piekrīt tikšanās rezultātiem un rīkosies atbilstoši tiem.

(sal. ar 46.–48., 58. un 74. punktu)

3. Parasti darbības, kas ir saistītas ar rīcību, kura ir vērsta pret konkurenci, un vienošanos noslēgšanu, notiek slepeni, sapulces notiek slepus un dokumentācija par tām tiek ierobežota līdz minimumam. No tā izriet, ka pat tad, ja Komisija atrod dokumentus, kas skaidri pierāda nepieļaujamu kontaktu nodibināšanu starp uzņēmējiem, parasti runa tomēr ir tikai par nepilnīgiem un no konteksta atrautiem pierādījumiem, tā ka bieži atsevišķi precizējumi jārekonstruē ar secinājumu palīdzību. Tādēļ vairumā gadījumu pret konkurenci vērstas prakses vai vienošanās esamība jāizsecina no virknes netiešu pierādījumu, kuri, vērtējot kopumā, var būt pierādījums konkurences noteikumu pārkāpumam, trūkstot citam loģiskam izskaidrojumam.

Faktiski, ja atbilstoši nevainīguma prezumpcijas principam šaubas jātulko par labu apsūdzētajam uzņēmumam, tomēr nekas neliedz konstatēt pierādītu pārkāpumu.

(sal. ar 51. un 52. punktu)

4. Jautājums par to, vai Pirmās instances tiesas sprieduma pamatojums ir pretrunīgs vai nepietiekams, ir tāds tiesību jautājums, kas kā tāds var tikt izvirzīts saistībā ar apelāciju.

(sal. ar 77. punktu)

5. Liecības, ko kāds sniedzis kā uzņēmuma pārstāvis un ar kuru ir atzīta tā pārkāpuma izdarīšana, ir saistīts ar būtisku juridisku un saimniecisku risku, un šis apstāklis padara ārkārtīgi neiespējamu to, ka šādas liecības tiek sniegtas, ja vien liecību sniedzēja rīcībā ir informācija, ko snieguši attiecīgā uzņēmuma darbinieki, kuriem ir bijis tieši zināms par inkriminētajiem faktiem. Šādos apstākļos tas, ka uzņēmuma pārstāvis pats nebija tieši informēts par faktiem, neietekmē pierādījuma vērtību, kuru Pirmās instances tiesa varēja piešķirt šādai liecībai.

(sal. ar 103. punktu)

6. Apelācijas gadījumā iebildumi, kas vērsti pret Pirmās instances tiesas sprieduma nesvarīgiem pamatiem, ir principā jānoraida, jo tie nevar būt pamats spriedumu atcelšanai.

(sal. ar 106. punktu)

7. Kopienas tiesību vispārējs pamatprincips, ka ikvienam ir tiesības uz taisnīgu procesu, kas iedvesmojas no Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta 1. punkta, un it īpaši uz procesu, kas notiek atbilstošā laika posmā, ir spēkā arī saistībā ar prasību, kas vērsta pret Komisijas lēmumu, ar kuru uzņēmumam ir uzlikti naudas sodi par konkurences noteikumu pārkāpumu.

Procesa ilguma atbilstība ir jāvērtē, ņemot vērā katras atsevišķas lietas apstākļus un it īpaši ņemot vērā strīdā iesaistīto personu ieinteresētību, lietas sarežģītību, kā arī prasītāja un kompetento iestāžu rīcību.

Šajā sakarā šo kritēriju uzskaitījums nav izsmeļošs un izskatīšanas ilguma atbilstības izvērtēšanai nav vajadzīga sistemātiska lietas apstākļu pārbaude, ņemot vērā katru no kritērijiem, ja procesa ilgums šķiet attaisnojams attiecībā uz vienu no tiem. Tā ir iespējams atsaukties uz lietas, kuru raksturo vairāku prasību celšana dažādās tiesvedības valodās, kuras vajadzēja pārbaudīt paralēli un kam bija nepieciešama rūpīga pārbaude, sarežģītību, lai attaisnotu pirmajā brīdī šķietami pārmērīgu izskatīšanas ilgumu.

(sal. ar 115.–117. un 121. punktu)