ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Lieta C-499/06

Halina Nerkowska

pret

Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Koszalinie

(Sąd Okręgowy w Koszalinie lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Invaliditātes pensija, kuru piešķir karā vai represijās cietušajiem civiliedzīvotājiem — Nosacījums, ka ir jādzīvo valsts teritorijā — EKL 18. panta 1. punkts”

Ģenerāladvokāta M. Pojareša Maduru [M. Poiares Maduro] secinājumi, sniegti 2008. gada 28. februārī I - 3995

Tiesas (ceturtā palāta) 2008. gada 22. maija spriedums I - 4004

Sprieduma kopsavilkums

Eiropas Savienības pilsonība – Tiesības uz brīvu pārvietošanos un uzturēšanos dalībvalstu teritorijā – Sociālie pabalsti

(EKL 18. pants)

EKL 18. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru šī dalībvalsts vispār un jebkādos apstākļos atsakās izmaksāt tās pilsoņiem pabalstu, kas tiek piešķirts karā vai represijās cietušajiem civiliedzīvotājiem, pamatojoties tikai uz to, ka šie pilsoņi visu šī pabalsta izmaksas laiku dzīvo nevis šīs, bet citas dalībvalsts teritorijā.

Protams, ka gan vēlme ierobežot solidaritātes pienākumu pret karā un represijās cietušajiem civiliedzīvotājiem, attiecinot to tikai uz tām personām, kam ir saikne ar attiecīgās valsts tautu, piemērojot nosacījumu par dzīvesvietu kā izpausmi tam, kādā mērā šīs personas ir saistītas ar attiecīgo sabiedrību, gan arī nepieciešamība pārbaudīt, vai pēdējais minētais joprojām ievēro nosacījumus šāda pabalsta saņemšanai, ir objektīvi vispārējo interešu apsvērumi, kas pamatotu argumentu par to, ka nosacījumi šāda pabalsta piešķiršanai vai izmaksai var ietekmēt šīs dalībvalsts pilsoņu pārvietošanās brīvību.

Tomēr, lai arī nosacījums par dzīvesvietu patiešām ir uzskatāms par kritēriju šādas saiknes noteikšanai, tad tik un tā ar to vien, ka ir dalībvalsts, kura piešķir attiecīgo pabalstu, pilsonība un šajā valstī ir nodzīvots vairāk nekā 20 gadus, var būt pietiekami, lai noteiktu saikni starp šo dalībvalsti un minētā pabalsta saņēmēju. Šādos apstākļos prasība par nemainīgu dzīvesvietu visu pabalsta izmaksas laiku ir jāuzskata par nesamērīgu tiktāl, ciktāl tā pārsniedz to, kas ir nepieciešams minētās saiknes nodrošināšanai. Turklāt attiecībā uz nepieciešamību pārbaudīt, vai pabalsta saņēmējs joprojām ievēro nosacījumus šāda pabalsta saņemšanai — nosacījums par dzīvesvietu pārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu šo mērķi, un tādējādi neatbilst samērīguma principam.

(sal. ar 35., 37., 39.–47. punktu un rezolutīvo daļu)
Struktūra, kas izveidota ar konkrētu mērķi pašvaldības teritorijā nodrošināt dzīvokļu, sabiedrisko iestāžu, biroju un uzņēmumu siltumapgādi, izmantojot no atkritumu sadedzināšanas iegūto enerģiju, kurai ir juridiskas personas statuss un kurā šai pašvaldībai pilnībā pieder kapitāla daļas, un tā kontrolē tās ekonomisko un finansiālo vadību, atbilst abiem pēdējiem šajās direktīvās paredzētajiem nosacījumiem.

Saskaņā ar Direktīvas 2004/17, ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs, 2. panta 1. punkta a) apakšpunkta otro daļu un Direktīvas 2004/18 par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, 1. panta 9. punkta otro daļu ar “publisko tiesību subjektu” saprot jebkuru struktūru, kas, pirmkārt, nodibināta konkrētam mērķim apmierināt vispārējas vajadzības un neveic rūpnieciskas vai komerciālas darbības, otrkārt, kam ir juridiskas personas statuss un, treškārt, ko galvenokārt finansē valsts, reģionu vai pašvaldību iestādes vai citi publisko tiesību subjekti vai ko šie subjekti pārrauga, vai kam ir vadība, pārvalde vai uzraudzības padome, kurā vairāk nekā pusi locekļu ieceļ valsts, reģionu vai pašvaldību iestādes vai citi publisko tiesību subjekti. Šiem trim nosacījumiem ir kumulatīvs raksturs.

Tādu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesībām, ko piešķīrusi struktūra, kurai ir publisko tiesību subjekta statuss Direktīvas 2004/17, ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs, un Direktīvas 2004/18 par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, izpratnē, kuriem ir saikne ar to šīs struktūras darbību veikšanu, ko tā veic vienā vai vairākās nozarēs, kas minētas Direktīvas 2004/17 3.–7. pantā, ir jāpiemēro šajā direktīvā paredzētās procedūras. Savukārt uz visām citām šādas struktūras piešķirtām publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesībām, ko tā piešķīrusi saistībā ar citu darbību veikšanu, attiecas Direktīvā 2004/18 noteiktās procedūras. Katra no šīm divām direktīvām ir piemērojama bez izšķirības darbībām, ko šī struktūra veic, lai izpildītu savu uzdevumu apmierināt vispārējās vajadzības, un darbībām, ko tā veic konkurences apstākļos, pat tad, ja pastāv grāmatvedība šīs struktūras darbību nodalīšanai, lai izslēgtu šo nozaru savstarpēju subsidēšanu.

(sal. ar 59. punktu un rezolutīvās daļas 3) punktu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Prejudiciāli jautājumi – Tiesas kompetence – Ierobežojumi

(EKL 234. pants)

2. Tiesību aktu tuvināšana – Patēriņa preču pārdošana un saistītās garantijas – Direktīva 1999/44

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 1999/44 3. pants)

Summary

1. EKL 234. pantā noteiktās procedūras ietvaros, kuras pamatā ir funkciju sadale starp valsts tiesām un Tiesu, tikai valsts tiesa, kura iztiesā prāvu un kurai jāuzņemas atbildība par pieņemamo tiesas nolēmumu, ir tā, kas, ņemot vērā lietas īpatnības, var noteikt, cik lielā mērā vajadzīgs ir prejudiciālais nolēmums, lai šī tiesa taisītu spriedumu, un cik atbilstīgi ir Tiesai uzdotie jautājumi. Tātad gadījumā, ja uzdotie jautājumi skar Kopienu tiesību interpretāciju, Tiesai principā ir pienākums pieņemt nolēmumu.

Atteikums lemt par valsts tiesas uzdotu prejudiciālu jautājumu ir iespējams tikai tad, ja acīmredzami ir skaidrs, ka prasītajai Kopienu tiesību interpretācijai nav nekādas saistības ar realitāti vai pamata prāvas priekšmetu, ja problēma ir hipotētiska vai arī ja Tiesas rīcībā nav tādu vajadzīgo faktisko un tiesību apstākļu, lai varētu sniegt noderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem.

Šajā sakarā šaubas par valsts tiesas iespēju pēc tam, kad Tiesa ir sniegusi atbildi par direktīvas interpretāciju, ievērojot Tiesas atbildē ietvertos principus, interpretēt valsts tiesības, ņemot vērā šo atbildi, neietekmē Tiesas pienākumu sniegt atbildi uz šo jautājumu. Jebkurš cits risinājums faktiski būtu pretrunā ar Tiesai EKL 234. pantā paredzētās kompetences mērķi, kas ir nodrošināt vienveidīgu Kopienu tiesību interpretāciju valsts tiesās.

(sal. ar 19.–22. punktu)

2. Direktīvas 1999/44 par dažiem patēriņa preču pārdošanas aspektiem un saistītajām garantijām 3. pants ir interpretējams tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, ar kuru pārdevējam gadījumā, ja tas pārdevis neatbilstīgu patēriņa preci, ir tiesības no patērētāja pieprasīt atlīdzību par neatbilstīgās preces lietošanu līdz tās nomaiņai pret jaunu preci.

Faktiski kā no teksta, tā arī no attiecīgajiem direktīvas sagatavošanas dokumentiem izriet, ka Kopienu likumdevējs faktu, ka prece pārdevējam ir jāpadara atbilstīga bez atlīdzības, ir vēlējies padarīt par būtisku elementu aizsardzībā, kas tiek nodrošināta ar šo direktīvu. Šī pārdevēja pienākuma bez atlīdzības atjaunot preces atbilstīgumu – vai nu to salabojot, vai arī neatbilstīgo preci nomainot – mērķis ir aizsargāt patērētāju no finansiālu apgrūtinājumu riska, kurš šīs aizsardzības neesamības gadījumā varētu atturēt patērētāju izmantot savas tiesības. Šīs Kopienu likumdevēja iecerētās bezatlīdzības darbības rezultātā būtu jāizslēdz visas pārdevēja finansiāla rakstura pretenzijas, izpildot savu pienākumu atjaunot līgumā paredzētās preces atbilstīgumu. Turklāt atbilstīguma atjaunošana bez maksas atbilst direktīvas mērķim panākt augstu patērētāju aizsardzības līmeni.

(sal. ar 33., 34., 36. un 43. punktu un rezolutīvo daļu)
Lai arī Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta b), c) un d) apakšpunktā paredzēto absolūto reģistrācijas atteikuma pamatojumu attiecīgās piemērošanas jomas zināmā mērā pārklājas, tomēr saskaņā ar pastāvīgo judikatūru katrs Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punktā uzskaitītais atteikuma pamatojums ir neatkarīgs no citiem un tas ir jāizvērtē atsevišķi. Turklāt minētie atteikuma pamatojumi ir jāinterpretē vispārējo interešu, kas ir to pamatā, kontekstā un, izvērtējot katru šo atteikuma pamatojumu, vispārējās intereses var atspoguļot vai pat tām ir jāatspoguļo dažādie apsvērumi saskaņā ar attiecīgo atteikuma pamatojumu.

Šajā sakarā vispārējo interešu jēdziens, kas ir Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pamatā, acīmredzami nav nošķirams no preču zīmes pamatfunkcijas, kas ir garantēt patērētājam vai gala lietotājam ar preču zīmi apzīmētās preces vai pakalpojuma izcelsmes identitāti, ļaujot tam bez iespējas sajaukt atšķirt šo preci vai pakalpojumu no citas izcelsmes precēm un pakalpojumiem.

Tātad preču zīmes atšķirtspēju nevar izvērtēt, vienīgi analizējot tās aprakstošo raksturu [Regulas Nr. 40/94] 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē un neveicot individuālu pārbaudi attiecībā uz 7. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzēto atteikuma pamatojumu. Šādā analīzē netiek ņemtas vērā sabiedriskās intereses, kuru aizsardzību īpaši paredz pēdējais minētais noteikums, proti, ar preču zīmi apzīmētās preces vai pakalpojuma izcelsmes identitātes garantēšanu.

Turklāt, lai gan kritērijam, saskaņā ar kuru preču zīme, kuru veido aprakstoši elementi, varētu atbilst reģistrācijas nosacījumiem, ja attiecīgais vārds ir iedzīvojies sarunvalodā un tajā ieguvis pats savu nozīmi, ir nozīme saistībā ar Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu, tas nav kritērijs, kas jāizmanto, interpretējot šā paša noteikuma b) apakšpunktu. Kaut arī minētais kritērijs ļauj izslēgt kādas preču zīmes izmantošanu preces vai pakalpojuma aprakstam, tas tomēr neļauj noteikt, vai preču zīme var garantēt patērētājam vai gala lietotājam ar to apzīmētās preces vai pakalpojuma izcelsmes identitāti.

(sal. ar 54.–56., 58., 59., 61. un 62. punktu)
Direktīva 92/85 par pasākumu ieviešanu, lai veicinātu drošības un veselības aizsardzības darbā uzlabošanu strādājošām grūtniecēm, sievietēm, kas strādā pēcdzemdību periodā, vai strādājošām sievietēm, kas baro bērnu ar krūti, un it īpaši šīs direktīvas 10. panta 1. punktā noteiktais aizliegums atlaist darba ņēmējas grūtnieces jāinterpretē tādējādi, ka tie neattiecas uz darba ņēmēju, kurai tiek veikta in vitro apaugļošana, ja datumā, kurā tiek paziņots par viņas atlaišanu, šīs darba ņēmējas olšūnas jau ir apaugļotas ar viņas partnera spermatozoīdiem un tādējādi pastāv in vitro apaugļotas olšūnas, bet tās tomēr vēl nav tikušas implantētas viņas dzemdē.

Šajā ziņā Direktīvas 92/85 10. pantā noteikto aizsardzību ar tiesiskās drošības principa ievērošanu saistītu iemeslu dēļ nevar attiecināt uz šādu darba ņēmēju. Pirms to implantēšanas attiecīgās sievietes dzemdē minētās olšūnas zināmās dalībvalstīs var tikt uzglabātas ilgāku vai īsāku laika posmu, un valsts tiesiskais regulējums šajā lietā šajā sakarā paredz iespēju uzglabāt apaugļotās olšūnas uz laiku līdz desmit gadiem. Tādējādi Direktīvas 92/85 10. pantā paredzētās aizsardzības pret atlaišanu piemērošanas darba ņēmējai pirms apaugļoto olšūnu implantēšanas rezultātā varētu tikt piešķirta šī aizsardzība pat tad, ja šī ievadīšana jebkāda iemesla dēļ tiek atlikta uz vairākiem gadiem vai pat ir notikusi galīga atteikšanās no šādas implantēšanas, ja in vitro apaugļošana ir tikusi veikta tikai piesardzības dēļ.

(sal. ar 41.,42., 53. punktu un rezolutīvo daļu)
Ja nodokļu maksātājs vienlaikus veic ar nodokli apliekamu vai no tā atbrīvotu saimniecisko darbību un darbību, kam nav saimnieciska rakstura un kas neietilpst Sestās direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, piemērošanas jomā, pievienotās vērtības nodokli, kas ir samaksāts attiecībā uz izdevumiem, kuri saistīti ar akciju un netipisku pasīvo kapitāla daļu emisiju, var atskaitīt tikai tad, ja šie izdevumi ir saistīti ar nodokļu maksātāja saimniecisko darbību šīs direktīvas 2. panta 1. punkta nozīmē.

Metožu un kritēriju noteikšana iepriekš samaksāta pievienotās vērtības nodokļa summu sadalei starp saimniecisku darbību un darbību, kam nav saimnieciska rakstura, Sestās direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, nozīmē ietilpst dalībvalstu rīcības brīvībā, kam, īstenojot šo brīvību, ir jāņem vērā šīs direktīvas mērķis un struktūra un šajā sakarā jāparedz aprēķināšanas veids, kas objektīvi atspoguļo to, kāda daļa no ieguldījumos iztērētajiem līdzekļiem faktiski ir izmantota katrai no šīm abām darbībām.

Dalībvalstīm ir tiesības attiecīgā gadījumā piemērot vai nu ieguldījumu formulu, vai darījuma formulu, vai arī citu piemērotu formulu, nepastāvot pienākumam izmantot tikai vienu no šīm metodēm.

(sal. ar 38. un 39. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Lieta C-294/06

The Queen pēc

Ezgi Payir u.c. lūguma

pret

Secretary of State for the Home Department

(Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“EEK un Turcijas Asociācijas līgums — Darba ņēmēju brīva pārvietošanās — Asociācijas padomes Lēmums Nr. 1/80 — 6. panta 1. punkta pirmais ievilkums — Darba ņēmējs, kurš pieder likumīgajam darba tirgum — Ieceļošanas atļauja studenta vai au pair statusā — Ietekme uz uzturēšanās tiesībām”

Ģenerāladvokātes Julianas Kokotes [Juliane Kokott] secinājumi, sniegti 2007. gada 18. jūlijā I - 205

Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 24. janvāra spriedums I - 226

Sprieduma kopsavilkums

Starptautiskie līgumi – EEK un Turcijas Asociācijas līgums – Personu brīva pārvietošanās – Darba ņēmēji – Turcijas pilsoņu tiesības pagarināt uzturēšanās atļauju

(EEK un Turcijas Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 1/80 6. panta 1. punkts)

Tas, ka Turcijas pilsonim ir atļauts iebraukt dalībvalsts teritorijā au pair vai studenta statusā, viņam nevar liegt “darba ņēmēja” statusu un piederību pie šīs dalībvalsts “likumīgā darba tirgus” EEK un Turcijas Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 1/80 6. panta 1. punkta izpratnē. Šis apstāklis tādējādi nevar liegt minētajam pilsonim pamatoties uz šo tiesību normu, lai iegūtu darba atļaujas pagarinājumu un izmantotu ar to saistītās uzturēšanās tiesības.

Lai pārbaudītu, vai Turcijas pilsoņi atbilst attiecīgā lēmuma 6. panta 1. punktā minētajiem nosacījumiem, netiek ņemts vērā, ar kādu mērķi ieinteresētajām personām bija atļauts ieceļot attiecīgās dalībvalsts teritorijā, jo šajā pantā Turcijas darba ņēmējiem piešķirtajām tiesībām nav izvirzīts neviens nosacījums, kas būtu saistīts ar iemeslu, kāpēc viņiem sākotnēji tika piešķirtas ieceļošanas, darba un uzturēšanās tiesības.

Ja šiem Turcijas pilsoņiem savu nopelnu dēļ izdodas izpildīt Lēmuma Nr. 1/80 6. panta 1. punkta trīs ievilkumos paredzētos nosacījumus, viņiem nevar liegt tiesības, kas viņiem pakāpeniski, atbilstoši viņu algotā darba ilgumam piešķirtas minētajā tiesību normā.

Šādos apstākļos nevar apgalvot, ka students vai persona au pair statusā varētu apiet uzņemošās dalībvalsts tiesību aktus, lai pakāpeniski iegūtu tiesības uz neierobežotu pieeju tās darba tirgum, jo šīs personas tikai izmanto tām Lēmumā Nr. 1/80 tieši paredzētās tiesības. Tas būtu citādi tikai tad, ja šīs personas tiesības ieceļot dalībvalsts teritorijā būtu ieguvušas krāpnieciski, maldinoši izliekoties, ka tās vēlas studēt vai strādāt par au pair. Savukārt, ja ieinteresēto personu nodoma patiesumu apliecina tas, ka tās tiešām studē vai strādā par au pair, kad tās likumīgi iegūst darbu uzņemošajā dalībvalstī un izpilda attiecīgā lēmuma 6. panta 1. punktā izvirzītos nosacījumus, tās var pilnībā pamatoties uz tiesībām, ko tām piešķir šī tiesību norma.

(sal. ar 40., 45., 46. un 49. punktu un rezolutīvo daļu)
Tādos apstākļos, kad ar EKL 88. panta 3. punkta pēdējo teikumu pamatota prasība tiek izskatīta pēc tam, kad Komisija ir pieņēmusi pozitīvu lēmumu, valsts tiesai, neņemot vērā konstatējumu par attiecīgā atbalsta saderību ar kopējo tirgu, ir jālemj par īstenošanas aktu spēkā esamību un par piešķirtās finanšu palīdzības atgūšanu. Šādā gadījumā Kopienu tiesības tai uzliek pienākumu lemt par piemērotiem pasākumiem, lai efektīvi novērstu nelikumību sekas. Tomēr, pat ja nav ārkārtas apstākļu, tās valsts tiesai neuzliek pienākumu pilnīgi atgūt nelikumīgo atbalstu.

EKL 88. panta 3. punkta pēdējais teikums ir izstrādāts ar preventīvu mērķi, lai nodrošinātu, ka tikai saderīgi atbalsti tiek īstenoti. Lai sasniegtu šo mērķi, atbalsta plāna īstenošana tiek atlikta līdz brīdim, kad šaubas par tā saderību tiek kliedētas ar Komisijas galīgu lēmumu. Ja Komisija pieņem pozitīvu lēmumu, šķiet, ka šis mērķis nav apdraudēts ar atbalsta priekšlaicīgu piešķiršanu. Šādā gadījumā, raugoties no citu tirgus dalībnieku, nevis šāda atbalsta saņēmēja viedokļa, atbalsta nelikumības sekas, pirmkārt, pakļautu tos nesaderīga atbalsta īstenošanas riskam, kas pilnībā vēl nav iestājies, un, otrkārt, atkarībā no gadījuma tie agrāk nekā vajadzīgs izjustu saderīga atbalsta iedarbību konkurences izpratnē. No atbalsta saņēmēja viedokļa nepienācīgā priekšrocība rastos, pirmkārt, no procentu nemaksāšanas par saņemtajām saderīga atbalsta summām, ja tam šāda summa būtu jāaizņemas tirgū, gaidot Komisijas lēmumu, un, otrkārt, no tā konkurētspējas pozīcijas uzlabošanas attiecībā pret citiem tirgus dalībniekiem visā atbalsta nelikumības periodā. Valsts tiesai tādēļ ir pienākums, piemērojot Kopienu tiesības, atbalsta saņēmējam piespriest procentu maksājumu par visu nelikumības periodu.

Valsts tiesību ietvaros šī tiesa vajadzības gadījumā var piespriest arī nelikumīgā atbalsta atgūšanu, neierobežojot dalībvalsts tiesības vēlāk īstenot šo atbalstu no jauna. Tāpat valsts tiesai var nākties apmierināt prasības par tādu zaudējumu atlīdzību, kas radušies atbalsta nelikumības dēļ.

(sal. ar 45.–53. un 55. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)
Lieta C-450/06

Varec SA

pret

État belge

(Conseil d’État (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Publiskā iepirkuma līgumi — Pārsūdzība — Direktīva 89/665/EEK — Efektīva pārsūdzība — Jēdziens — Līdzsvars starp sacīkstes principu un tiesībām uz komercnoslēpumu aizsardzību — Par pārsūdzības izskatīšanu atbildīgās iestādes nodrošinātā komersantu sniegtās informācijas konfidencialitātes aizsardzība”

Ģenerāladvokātes Eleanoras Šarpstones [Eleanor Sharpston] secinājumi, sniegti 2007. gada 25. oktobrī I - 583

Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 14. februāra spriedums I - 601

Sprieduma kopsavilkums

Tiesību aktu tuvināšana – Pārsūdzības procedūras piegāžu un būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas jomā – Direktīva 89/665 – Sacīkstes princips – Līdzsvarošana ar komercnoslēpumu aizsardzību – Par pārsūdzības izskatīšanu atbildīgās iestādes

(Padomes Direktīvas 89/665 1. panta 1. punkts un Padomes Direktīvas 93/36 15. panta 2. punkts)

1. panta 1. punkts Direktīvā 89/665 par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas [pārsūdzības] procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām [piegādes un būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesības], redakcijā, kas izriet no Direktīvas 92/50 par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai [pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanai], lasot to kopā ar 15. panta 2. punktu Direktīvā 93/36, ar ko koordinē piegāžu valsts līgumu piešķiršanas procedūras [piegādes publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras], kas grozīta ar Direktīvu 97/52, ir jāinterpretē tādējādi, ka iestādei, kas ir pilnvarota izskatīt 1. panta 1. punktā minētās pārsūdzības, ir jānodrošina tiesvedībā iesaistīto pušu, tai skaitā līgumslēdzējas iestādes, tai nodotajos lietas materiālos iekļautās informācijas konfidencialitāte un tiesību uz komercnoslēpumu aizsardzība, tai pat laikā pastāvot iespējai pašai iepazīties un ņemt vērā šāda veida informāciju. Izskatot prasību par līgumslēdzējas iestādes pieņemtu lēmumu saistībā ar publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, sacīkstes princips nenozīmē, ka lietas dalībniekiem ir neierobežota un absolūta piekļuve visai ar attiecīgo līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru saistītajai informācijai, kas tikusi iesniegta par pārsūdzības izskatīšanu atbildīgajai iestādei. Tieši pretēji — šīs tiesības piekļūt informācijai ir jālīdzsvaro ar citu komersantu tiesībām uz to konfidenciālās informācijas un komercnoslēpumu aizsardzību. Šai iestādei ir jāizlemj, kādā apmērā un ar kādiem nosacījumiem ir jānodrošina šīs informācijas konfidencialitāte un komercnoslēpuma statuss, ņemot vērā efektīvas tiesību aizsardzības prasības un lietas dalībnieku tiesības uz aizstāvību un pārsūdzības gadījumā tiesā vai tādā iestādē, kas ir tiesa EKL 234. panta izpratnē, nodrošinot, ka procesā tiek ievērotas tiesības uz taisnīgu lietas izskatīšanu.

(sal. ar 51., 55. punktu un rezolutīvo daļu)
Lieta C-244/06

Dynamic Medien Vertriebs GmbH

pret

Avides Media AG

(Landgericht Koblenz (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Preču brīva aprite — EKL 28. pants — Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību — Direktīva 2000/31/EK — Valsts tiesiskais regulējums, kas aizliedz tirgot pa pastu video ierakstus, kas nav pārbaudīti un klasificēti nepilngadīgo aizsardzības nolūkā valsts kompetentajā iestādē un kas neietver šīs iestādes izdotu norādi par vecumu, no kura šos video ierakstus ir atļauts skatīties — No citas dalībvalsts importēti video ieraksti, kas ir pārbaudīti un klasificēti šīs valsts kompetentajā iestādē un ietver norādi par vecuma ierobežojumu — Pamatojums — Bērna aizsardzība — Samērīguma princips”

Ģenerāladvokāta Paolo Mengoci [Paolo Mengozzi] secinājumi, sniegti 2007. gada 13. septembrī I - 507

Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 14. februāra spriedums I - 533

Sprieduma kopsavilkums

Preču brīva aprite – Kvantitatīvie ierobežojumi – Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību

(EKL 28. pants)

Valsts tiesiskais regulējums, ar ko aizliedz tirgot un izplatīt pa pastu video ierakstus, kas nav pārbaudīti, kā arī kvalificēti nepilngadīgo aizsardzības nolūkā valsts kompetentajā iestādē vai valsts brīvprātīgās pašregulācijas organizācijā un kas neietver šīs iestādes vai organizācijas norādi par vecumu, no kura tos ir atļauts skatīties, nav tirdzniecības nosacījums, kas tieši vai netieši, faktiski vai iespējami rada šķēršļus tirdzniecībai starp dalībvalstīm, bet pasākums ar kvantitatīvajiem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību EKL 28. panta izpratnē, kas principā ir nesaderīgs ar pienākumiem, kas izriet no tā.

Tomēr šāds tiesiskais regulējums ir saderīgs ar šo normu, ja nepārsniedz to, kas vajadzīgs attiecīgās dalībvalsts izvirzītā bērna aizsardzības mērķa sasniegšanai, kā tas ir gadījumā, ja šis tiesiskais regulējums pieļauj jebkāda veida nepārbaudītu video ierakstu tirdzniecību un ir atļauts importēt un tirgot šādus video ierakstus pieaugušajiem, uzraugot to, lai šie video ieraksti nebūtu pieejami bērniem. Citādi var būt tikai tad, ja izrādās, ka ar šo tiesisko regulējumu ieviestā video ierakstu pārbaudes, klasificēšanas un marķēšanas procedūra nav viegli pieejama vai to nevar veikt saprātīgā termiņā, vai arī ja noraidošo lēmumu nav iespējams pārsūdzēt tiesas ceļā.

(sal. ar 29., 32., 35., 42., 47. un 48. punktu un rezolutīvo daļu)