Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurence — Naudas sodi — Apmērs — Noteikšana

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas paziņojums 98/C 9/03)

2. Apelācija — Tiesas kompetence

(EKL 81. pants; Eiropas Kopienu Tiesas Statūtu 58. pants; Padomes Regulas Nr. 17 15. pants)

3. Konkurence — Naudas sodi — Apmērs

(Padomes Regulas Nr. 17 15. pants)

4. Apelācija — Pamati — Nepietiekams pamatojums — Pirmās instances tiesas netiešs pamatojums — Pieļaujamība — Nosacījumi

(EKL 225. pants; Eiropas Kopienu Tiesas Statūtu 36. pants un 53. panta 1. daļa)

5. Iestāžu akti — Pamatnostādnes naudas soda par konkurences tiesību normu pārkāpumiem aprēķināšanai

(Komisijas paziņojums 98/C 9/03)

6. Konkurence — Naudas sodi — Apmērs — Pirmās instances tiesas neierobežotas kompetences īstenošana

(EKL 229. pants; Padomes Regulas Nr. 17 17. pants; Komisijas paziņojums 98/C 9/03)

7. Konkurence — Naudas sodi — Apmērs — Noteikšana — Kritēriji

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts)

Summary

1. Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu ir daļa no atbilstošajām tiesību normām, ar kurām tiek noteikts naudas sodu apmērs tā, ka to piemērošanai pārkāpumiem, kas izdarīti pirms to pieņemšanas, nevajadzētu būt pretrunā atpakaļejoša spēka aizlieguma principam. Faktiski grozījumiem tādā represīvā politikā kā Kopienas vispārējā konkurences politika naudas sodu jautājumos – it īpaši, ja tie tiek īstenoti, pieņemot tādas uzvedības normas kā Pamatnostādnes, var būt ietekme uz atpakaļejoša spēka aizlieguma principu.

Tomēr, lai varētu efektīvi piemērot Kopienas konkurences tiesību normas, Komisijai ir jābūt spējīgai jebkurā brīdī pielāgot naudas sodu apmēru šīs politikas vajadzībām. No tā izriet, ka uzņēmumiem, kas iesaistīti administratīvajā procesā, kura rezultātā var uzlikt naudas sodu, nevar būt tiesiskā paļāvība ne uz to, ka Komisija nepārsniegs iepriekš piemēroto naudas sodu apmēru, ne arī uz to aprēķināšanas metodi.

Tādējādi uzņēmumiem ir jāņem vērā iespēja, ka Komisija jebkurā brīdī var nolemt palielināt naudas sodu apmēru salīdzinājumā ar tiem, kuri piemēroti iepriekš.

Tas attiecas ne tikai uz gadījumiem, kad Komisija palielina naudas sodu apmēru, naudas sodus darot zināmus atsevišķā lēmumā, bet arī uz gadījumiem, kad šis palielinājums tiek veikts, konkrētos gadījumos piemērojot tādas vispārpiemērojamas uzvedības normas kā Pamatnostādnes.

No tā izriet, ka laikā, kad tika izdarīti Kopienu konkurences tiesību normu pārkāpumi līdz Pamatnostādņu ieviešanai, uzņēmumi varēja attiecīgi paredzēt, ka tiks apstiprinātas Pamatnostādnes un it īpaši tajās paredzētā jaunā naudas sodu aprēķināšanas metode, pieņemot, ka ar to tiks palielināts piespriesto naudas sodu apmērs.

(sal. ar 19.–25. punktu)

2. Apelācijas ietvaros Tiesas veiktās kontroles mērķis ir, pirmkārt, pārbaudīt, cik lielā mērā Pirmās instances tiesa tiesiski pareizi ir ņēmusi vērā visus faktorus, kam ir būtiska nozīme, lai novērtētu konkrētas rīcības smagumu, ņemot vērā EKL 81. pantu un Regulas Nr. 17 15. pantu, un, otrkārt, pārbaudīt, vai Pirmās instances tiesa tiesiski pietiekami ir atbildējusi uz visiem argumentiem, ko izteicis prasītājs un kas vērsti uz naudas soda atcelšanu vai samazināšanu.

Tomēr Tiesai, kad tā apelācijas tiesvedībā lemj par tiesību jautājumiem, nav taisnīguma apsvērumu dēļ ar savu novērtējumu jāaizstāj Pirmās instances tiesas novērtējums, kuru tā, īstenojot tai piešķirto neierobežoto kompetenci, veikusi, lemjot par naudas sodu apmēru, kas uzņēmumiem uzlikti par Kopienu tiesību pārkāpumu.

(sal. ar 47. un 105. punktu)

3. Pat pieņemot, ka trešās valsts iestāžu uzliktais sods par tās konkurences tiesību normu pārkāpumiem ir tāds fakts, kas jāņem vērā attiecīgā gadījuma apstākļu izvērtēšanā, lai noteiktu naudas soda apmēru, ko Komisija ierosina uzlikt par Kopienu konkurences tiesību normu pārkāpumiem, iebildumam, ka to Komisija nav ņēmusi vērā, ir nozīme tikai tad, ja fakti, kurus pret uzņēmumu ir izvirzījusi Komisija, no vienas puses, un trešo valstu iestādes, no otras puses, būtu identiski.

(sal. ar 52. un 69. punktu)

4. Ar pienākums pamatot spriedumus, kas Pirmās instances tiesai ir saskaņā ar Tiesas Statūtu 36. pantu un 53. panta pirmo daļu, Pirmās instances tiesai netiek prasīts sniegt izklāstu, kas izsmeļoši atbilstu ikvienam lietas dalībnieku izteiktās argumentācijas punktam. Tādējādi pamatojums var būt netieši izteikts, ar nosacījumu, ka no tā ieinteresētajām personām ir saprotami iemesli, kuru dēļ ir tikuši veikti attiecīgie pasākumi, un Tiesa var iegūt tās rīcībā elementus, kas ir pietiekami, lai veiktu savu tiesas kontroli.

(sal. ar 60. punktu)

5. Kaut arī uzvedības normas, ar kurām ir paredzēts panākt ārēju iedarbību, kā, piemēram, tirgus dalībniekiem piemērojamās Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, nevar kvalificēt kā tiesību normas, kuras pārvaldes iestādei jebkurā gadījumā ir jāievēro, tās tomēr paredz uzvedības normu, kurā norādīta prakse, kas jāievēro un no kuras noteiktā gadījumā pārvaldes iestādes nevar atkāpties, nenorādot iemeslus, kuri būtu saderīgi ar vienlīdzīgas attieksmes principu.

(sal. ar 91. punktu)

6. Kad Pirmās instances tiesa ir konstatējusi, ka Komisija ir pārkāpusi Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, neņemdama vērā elementu, kas tai bija jāņem vērā saskaņā ar Pamatnostādnēm, un ir skatījusi lietu savas neierobežotās kompetences ietvaros, vienlīdzīgas attieksmes un tiesiskās drošības principi pieprasa vispirms pārbaudīt, vai, ņemot vērā minēto faktu, naudas sods tomēr iekļaujas minēto Pamatnostādņu ietvaros. Tikai pēc šāda izvērtējuma ir piemērojams samērīguma princips.

(sal. ar 93. punktu)

7. Nosakot naudas soda par konkurences tiesību normu pārkāpumiem apmēru, ir atļauts ņemt vērā gan uzņēmuma kopējo apgrozījumu, kas ietver, kaut arī aptuvenu un neskaidru, norādi uz uzņēmuma lielumu un tā ekonomisko spēju, gan arī tikai daļu no šī apgrozījuma, ko veido preces, attiecībā uz kurām izdarīts pārkāpums, un kas tādējādi ietver norādi uz pārkāpuma apmēru. Ne vienam, ne otram no šiem skaitļiem nevar tikt piešķirta tāda nozīme, kas ir nesamērīga salīdzinājumā ar citiem novērtējuma faktoriem, un tādējādi atbilstošu naudas sodu nevar noteikt, pamatojoties uz vienkāršu aprēķinu, kas balstīts uz kopējo apgrozījumu. Tas it īpaši tā ir gadījumos, kad attiecīgās preces veido ļoti nelielu daļu no šī apgrozījuma. Savukārt Kopienu tiesības neietver vispārpiemērojamu principu, saskaņā ar kuru sodam ir jābūt samērīgam ar uzņēmuma nozīmīgumu to produktu, kas ir pārkāpuma priekšmets, tirgū. Tādējādi atšķirīga pieeja attiecībā uz naudas soda sākuma apmēriem, pamatojoties uz citiem kritērijiem, nevis atbilstošo apgrozījumu, ir pieļaujama.

(sal. ar 34., 100. un 101. punktu)