ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 44/14

Tiesas (virspalāta) 2008. gada 22. decembra spriedums (Cour administrative d'appel de Lyon (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Regie Networks/Direction de contrôle fiscal Rhône-Alpes Bourgogne

(Lieta C-333/07) (1)

(Valsts atbalsts - Vietējo radio staciju atbalsta shēma - Finansējums no reklāmas aģentūrām uzlikta nodevai pielīdzināma maksājuma - Labvēlīgs Komisijas lēmums EK līguma 93. panta 3. punktā (jaunajā redakcijā, EKL 88. panta 3. punkts) paredzētās pārbaudes iepriekšējas izskatīšanas stadijas beigās - Atbalsts, kas var būt saderīgs ar kopējo tirgu - EK līguma 92. panta 3. punkts (jaunajā redakcijā pēc grozījumiem, EKL 87. panta 3. punkts) - Lēmuma tiesiskuma apstrīdēšana - Pienākums norādīt pamatojumu - Faktu vērtēšana - Nodevai pielīdzināma maksājuma saderīgums ar EK līgumu)

(2009/C 44/22)

Tiesvedības valoda — franču

Iesniedzējtiesa

Cour administrative d'appel de Lyon

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Regie Networks

Atbildētāja: Direction de contrôle fiscal Rhône-Alpes Bourgogne

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Cour administrative d'appel de Lyon — Komisijas 1997. gada 10. novembra Lēmuma Nr. N 679/97, ar ko Komisija ir nolēmusi necelt iebildumus par grozījumiem, kuri izdarīti radio atbalsta shēmā, kas ieviesta ar 1992. gada 30. septembra Dekrētu 92-1053 (1992. gada 1. oktobraJORF Nr. 228) (SG(97) D/9265), spēkā esamība — Netiešais nodoklis par reklāmu, kas pārraidīta radio un televīzijā Francijas teritorijā, kura ienākumi tiek ieskaitīti radio atbalsta fondā — Atbalsta shēma, no kuras atbalstu saņem tikai valsts uzņēmumi — EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunktā paredzētās atkāpes piemērojamība šai shēma un nodoklim, kura ieņēmumi tiek ieskaitīti šajā shēmā

Rezolutīvā daļa:

Eiropas Kopienu Komisijas 1997. gada 10. novembra lēmums necelt iebildumus pret grozījumiem vietējo radio staciju atbalsta shēmā (valsts atbalsts Nr. N 679/97 — Francija) nav spēkā.

Minētā Eiropas Kopienu Komisijas 1997. gada 10. novembra lēmuma spēkā neesamības konstatējuma sekas ir jāaptur līdz brīdim, kad Komisija pieņems jaunu lēmumu atbilstoši EKL 88. pantam. Minētās sekas tiek saglabātas tādu laika posmu, kas nevar pārsniegt divus mēnešos, sākot no šī sprieduma pasludināšanas datuma gadījumā, ja Komisija izlemtu šo jauno lēmumu pieņemt atbilstoši EKL 88. panta 3. punktam, un saprātīgu papildu laika posmu, ja Komisija nolemtu uzsākt EKL 88. panta 2. punktā paredzēto procedūru. No šāda šī sprieduma seku ierobežojuma laikā ir izslēgti tikai tie uzņēmumi, kas pirms taisāmā sprieduma ir cēluši prasību tiesā vai iesnieguši līdzvērtīgu sūdzību par to, ka tiek iekasēts nodevai pielīdzināms maksājums par reklāmu radio un televīzijā, kas ieviests ar 1997. gada 29. decembra Dekrēta Nr. 97-1263 par nodevai pielīdzināma maksājuma noteikšanu par labu radio atbalsta fondam 1. pantu.

(1) OV C 211, 8.9.2007.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 223/11

Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2008. gada 10. jūlijā (Tribunal Dâmbovița (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Ministerul Administrației și Internelor — Direcția Generală de Pașapoarte București/Gheorghe Jipa

(Lieta C-33/07) (1)

(Eiropas Savienības pilsonība - EKL 18. pants - Direktīva 2004/38/EK - Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā)

(2008/C 223/16)

Tiesvedības valoda — rumāņu

Iesniedzējtiesa

Tribunal Dâmbovița

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Ministerul Administrației și Internelor — Direcția Generală de Pașapoarte București

Atbildētājs: Gheorghe Jipa

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal Dâmbovița — EKL 18. panta un Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV L 158, 77. lpp.), 27. panta interpretācija

Rezolutīvā daļa:

EKL 18. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, 27. pants pieļauj valsts tiesisko regulējumu, ar kuru ir atļauts ierobežot dalībvalsts pilsoņa tiesības ieceļot kādā dalībvalsts teritorijā, cita starpā pamatojoties uz to, ka viņš no tās iepriekš ir bijis izdots, jo viņš tajā bija “uzturējies nelegāli”, ar nosacījumu, ka, pirmkārt, šī pilsoņa personiskā darbība rada faktisku, attiecīgajā brīdī esošu un pietiekami nopietnu apdraudējumu sabiedrības pamata interesēm un, otrkārt, attiecīgais ierobežojošais pasākums ir tāds, kas nodrošina sasniedzamā mērķa īstenošanu un nepārsniedz to, kas ir nepieciešams tā sasniegšanai. Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai tā tas ir tās izskatāmajā lietā.

(1) OV C 140, 23.6.2006.
3)

Direktīvas 92/50 3. panta 1., 8. un 9. punktā izmantotais jēdziens “piešķiršana” ir interpretējams tādējādi, ka tā tvērumā neietilpst tāda situācija kā pamata lietā, kad līgumslēdzēja iestāde ar papildu vienošanos ar līgumslēdzēju pusi uz nenoteiktu laiku noslēgta pakalpojumu publiskā iepirkuma līguma darbības laikā vienojas vēl trīs gadus piemērot noteikumu par atteikšanos no līguma laušanas, kura termiņš izbeidzas dienā, kad notiek vienošanās par jaunu noteikumu, un paredz par sākotnējā līgumā ietvertajām lielākas atlaides no atsevišķām cenām, kuras noteiktas atkarībā no daudzumiem konkrētā jomā.
6)

no Regulas Nr. 2887/2000 4. panta 1. un 2. punkta izriet, ka, pārbaudot izziņoto operatoru tarifus par neierobežotas piekļuves sniegšanu to vietējo sakaru līnijai no minētās regulas 3. panta 3. punktā noteiktā tarifikācijas principa viedokļa, valsts pārvaldes iestādēm ir plašas pilnvaras, kas ietver šo tarifu dažādo aspektu novērtēšanu līdz pat cenas grozīšanai, kas ir piedāvāto tarifu grozīšana. Šīs plašās pilnvaras attiecas arī uz izziņoto operatoru veiktajām izmaksām, piemēram, procentiem par ieguldīto kapitālu un nekustamā īpašuma aktīvu amortizāciju, to aprēķina bāzi, kā arī minēto izmaksu uzskaiti pamatojošiem modeļiem;
3)

Regulas Nr. 753/2002, ko groza Regula Nr. 1512/2005, 24. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tradicionālais apzīmējums, kas iekļauts šīs regulas III pielikumā, tiek aizsargāts gan attiecībā uz tās pašas kategorijas vai kategoriju vīniem no ražotājas dalībvalsts, no kuras ir arī šis tradicionālais apzīmējums, gan arī attiecībā uz tās pašas kategorijas vai kategoriju vīniem no citām ražotājām dalībvalstīm.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 51/17

Tiesas (virspalāta) spriedums 2007. gada 11. decembrī (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato/Ente tabacchi italiani — ETI SpA, Philip Morris Products SA, Philip Morris Holland BV, Philip Morris GmbH, Philip Morris Products Inc., Philip Morris International Management SA — Philip Morris Products SA, Philip Morris Holland BV, Philip Morris GmbH, Philip Morris Products Inc. un Philip Morris International Management SA/Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, Ente tabacchi italiani — ETI SpA — Philip Morris Products SA, Philip Morris Holland BV, Philip Morris GmbH, Philip Morris Products Inc. un Philip Morris International Management SA/Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, Amministrazione autonoma dei monopoli di Stato, Ente tabacchi italiani — ETI SpA

(Lieta C-280/06) (1)

(Konkurence - Sankciju uzlikšana uzņēmumu cesijas gadījumā - Personiskās atbildības princips - Saimnieciskas vienības, kas ir pakļautas vienai publiskajai iestādei - Valsts tiesības, kurās Kopienu konkurences tiesības ir minētas kā interpretācijas pamats - Prejudiciāli jautājumi - Tiesas kompetence)

(2008/C 51/27)

Tiesvedības valoda — itāļu

Iesniedzējtiesa

Consiglio di Stato

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

Atbildētāji: Ente tabacchi italiani — ETI SpA, Philip Morris Products SA, Philip Morris Holland BV, Philip Morris GmbH, Philip Morris Products Inc., Philip Morris International Management SA

Prasītāji: Philip Morris Products SA, Philip Morris Holland BV, Philip Morris GmbH, Philip Morris Products Inc. un Philip Morris International Management SA

Atbildētāji: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, Ente tabacchi italiani — ETI SpA

Prasītāji: Philip Morris Products SA, Philip Morris Holland BV, Philip Morris GmbH, Philip Morris Products Inc. un Philip Morris International Management SA

Atbildētāji: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, Amministrazione autonoma dei monopoli di Stato, Ente tabacchi italiani — ETI SpA

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Consiglio di Stato — EKL 81. panta interpretācija — Vienošanās par cigarešu pārdošanas cenu, pārkāpjot valsts pretmonopola likumu — Atbildības par pārkāpumiem, ko pieļāvis uzņēmums pirms tā nodošanas tā tiesību pārņēmējam, uzlikšana juridiskai personai, kas pārņēmusi uzņēmuma vadību

Rezolutīvā daļa:

EKL 81. pants un turpmākie panti ir jāinterpretē tā, ka gadījumā, ja saimnieciskas vienības ir atkarīgas no vienas publiskas iestādes, ja to rīcību, kas veido to pašu konkurences noteikumu pārkāpumu, ir īstenojusi viena saimnieciska vienība un pēc tam līdz noslēgumam turpinājusi otra saimnieciskā vienība, kas ir pirmās, kura nav beigusi pastāvēt, tiesību pārņēmēja, šo otro saimniecisko vienību var sodīt par pārkāpumu kopumā, ja ir konstatēts, ka šīs abas vienības bija minētās iestādes pārraudzībā.

(1) OV C 224, 16.9.2006.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 22/12

Tiesas (astotā palāta) spriedums 2007. gada 6. decembrī (Hof van beroep te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — BVBA Van Landeghem/Beļģijas valsts

(Lieta C-486/06) (1)

(Kopējais muitas tarifs - Kombinētā nomenklatūra - Tarifu klasifikācija - 8703. un 8704. pozīcija - Pikapa tipa transportlīdzeklis)

(2008/C 22/22)

Tiesvedības valoda — holandiešu

Iesniedzējtiesa

Hof van beroep te Antwerpen

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: BVBA Van Landeghem

Atbildētāja: Beļģijas valsts

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hof van beroep te Antwerpen — Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV L 256, 1. lpp.) interpretācija — 8703. un 8704. apakšpozīcija — Pikapa tipa motora transporlīdzekļu, kuri sastāv no slēgtas kabīnes, kas ir pasažieriem paredzēta telpa, un kravas nodalījuma, kas nav augstāks par 50 centimetriem, kuru salons ir grezni iekārtots, kuriem ir ABS bremzēšanas sistēma, benzīna motors ar 4-8 litru tilpumu, četri velkošie riteņi un grezni sporta diski, klasifikācija

Rezolutīvā daļa:

pamata prāvā aplūkotie pikapi, kuri sastāv, pirmkārt, no slēgtas kabīnes, kas ir pasažieriem paredzēta telpa, kurā aiz vadītāja sēdekļa vai sola atrodas salokāmi vai noņemami sēdekļi ar trīs punktu drošības jostu nostiprinājumiem, un, otrkārt, kravas nodalījuma, kas nav augstāks par 50 centimetriem un kuru var atvērt tikai no aizmugures, un kurā neatrodas nekāds aprīkojums kravas piestiprināšanai, kuru salons ir ļoti grezni ierīkots, nodrošinot daudzas funkcijas (tostarp, elektroniski regulējami ādas sēdekļi, elektroniski regulējami spoguļi un logi, kā arī stereo iekārta ar kompaktdisku lasītāju utt.), kuriem ir bremžu pretbloķēšanas sistēma (ABS), benzīna motors, |kam| ir ļoti liels degvielas patēriņš, četri velkošie riteņi un grezni (sporta) diski, ar 4-8 litru [cilindru] tilpumu un automātisko ātrumkārbu. raugoties vispārīgā aspektā un ņemot vērā to īpašību kopumu, ir jāklasificē 8703. pozīcijā Kombinētajā nomenklatūrā, kas minēta I pielikumā Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulai (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu ar grozījumiem, kuri izdarīti ar pielikumiem Komisijas 1994. gada 20. decembra Regulai (EK) Nr. 3115/94, Komisijas 1995. gada 22. decembra Regulai (EK) Nr. 3009/95 un Komisijas 1996. gada 9. septembra Regulai (EK) Nr. 1734/96.

(1) OV C 20, 27.1.2007.
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 11. augustā iesniedza Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Middelburg (Nīderlande) – SN u.c./Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

(Lieta C-540/22)

(2022/C 463/20)

Tiesvedības valoda – holandiešu

Iesniedzējtiesa

Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Middelburg

Pamatlietas puses

Prasītāji: SN, AS, RA, AA, OK, SD, IS, YZ, VK, VM, SP, OZ, OK, MM, PS, OP, ST, OO, ST, OS, AB, AT, PM, IY, SO, HY, VK, VL, DT, DM, DK, OK, MK, VM, VM, AY, PD, SS, OH, AZ, RS, VD, AI, OK

Atbildētājs: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai LESD 56. un 57. pantā garantētā pakalpojumu sniegšanas brīvība ietver no šīm tiesībām atvasinātu uzturēšanās tiesību dalībvalstī piešķiršanu darba ņēmējiem, kas ir trešo valstu pilsoņi un kuri šajā dalībvalstī var tikt nodarbināti ar citā dalībvalstī reģistrēta pakalpojumu sniegšanas uzņēmuma starpniecību?

2) Ja atbilde ir noliedzoša: vai LESD 56. pants nepieļauj to, ka, ja pakalpojumu sniegšanas ilgums pārsniedz trīs mēnešus, papildus pakalpojumu sniegšanas uzņēmuma [darba ņēmēju] vienkāršam reģistrācijas pienākumam katram darba ņēmējam ir jāpieprasa uzturēšanās atļauja?
6)

Vai PVN direktīvas noteikumi par šī nodokļa atskaitīšanu ir interpretējami tādējādi, ka gadījumā, kad nodokļu iestāde nodokļu procedūrā atklāj, ka rēķinos norādītās preces ir ar Kopienas izcelsmi un ka nodokļu maksātājs ir otrais [piegādes] ķēdes dalībnieks, šī darījumu shēma –ņemot vērā, ka Kopienas izcelsmes preces ir atbrīvotas no PVN un tādējādi pirmajam Ungārijas ieguvējam nav PVN atskaitīšanas tiesību, tās ir tikai otrajam ķēdes dalībniekam– pati par sevi ir pietiekams objektīvs pierādījums, lai pierādītu krāpšanu nodokļu jomā, vai arī nodokļu iestādei arī šajā gadījumā ir jāpierāda ar objektīviem faktiem, ka ķēdes dalībnieks vai dalībnieki veica krāpšanu nodokļu jomā, kāds bija to modus operandi un ka nodokļu maksātājs to zināja vai varēja zināt, rīkojoties ar pienācīgu rūpību?
5)

Ja atbilde uz ceturto jautājumu būtu noliedzoša, vai LESD 101. panta 1. punkts, interpretēts sprieduma apvienotajās lietās C-427/16 un C-428/16, CHEZ Elektro Bulgaria izpratnē, ir jāsaprot tādējādi, ka leģitīmos mērķus, kas attaisno tāda valsts tiesību akta piemērošanu, saskaņā ar kuru tiesa nav tiesīga piespriest lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, segt ar atlīdzību advokātam saistītos izdevumus tādā apmērā, kas ir mazāks par atlīdzības minimumu, kurš paredzēts noteikumos, ko pieņēmusi tāda advokātu profesionālā organizācija kā Advokatūras augstākā padome (Bulgārija), un vai šo mērķu samērīgums tiesai ir jāvērtē, ņemot vērā to ietekmi uz attiecīgajā lietā konkrēti paredzēto summu, un ir jāatsakās piemērot šo summu, ja tā pārsniedz to, kas ir nepieciešams mērķu sasniegšanai, vai tomēr tiesa principā izpēta to kritēriju veidu un izpausmi, kuri summas noteikšanai ir paredzēti noteikumos, un, ja tā secina, ka šie kritēriji konkrētās situācijās var pārsniegt to, kas ir nepieciešams mērķu sasniegšanai, attiecīgo normu nepiemēro nevienā lietā?
2)

a) Vai tiesību uz aizstāvību, it īpaši tiesību iesniegt apsvērumus pirms jebkura akta, kas nelabvēlīgi ietekmē personu, ievērošana, kas ir Savienības tiesību pamatprincips, nozīmē, ka gadījumā, ja parādnieks nesamaksā muitas parādu noteiktajā termiņā un parāda piedziņa tiek vērsta pret galvinieku, muitas dienestam ir iepriekš jādod galviniekam iespēja noderīgi paust savu viedokli par apstākļiem, uz kuriem tas plāno balstīt savu lēmumu par parāda piedziņu? b) Vai fakts, ka muitas parāda parādniekam pašam tika dota iespēja paust savu viedokli pirms nodokļu paziņošanas, ietekmē atbildi uz 2.a) jautājumu? c) Ja atbilde uz 2.a) jautājumu ir apstiprinoša, pirms kura no lēmumiem, kas nelabvēlīgi ietekmē galvinieku, ir jānotiek pušu uzklausīšanai: pirms muitas dienesta lēmuma iegrāmatot nodokļus un darīt tos zināmus muitas parāda parādniekam, vai pirms lēmuma piedzīt maksājumu no galvinieka?
1)

Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 62. panta 2. punkts, 63., 67., 167., 206., 250. un 273. pants un samērīguma princips, kā tas tostarp ir interpretēts Tiesas 2019. gada 8. maija spriedumā EN.SA (C-712/17), to lasot kopsakarā ar neitralitātes principu, nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā Code de la TVA [PVN kodekss] 70. panta [1. punkts] un Arrêté royal no 41 fixant le montant des amendes fiscales proportionnelles en matière de taxe sur la valeur ajoutée [Karaļa dekrēts Nr. 41, ar ko nosaka samērīgus nodokļu sodus pievienotās vērtības nodokļa jomā] pielikuma G tabulas V rubrika, atbilstoši kam gadījumā, ja grāmatvedības pārbaudē tiek konstatētas neatbilstības tās saturā, lai piemērotu sodu ar nodokli apliekamajiem grāmatvedībā pilnībā vai daļēji neiekļautajiem darījumiem par summu, kas pārsniedz 1 250 euro, šāds pārkāpums tiek sodīts ar maksājamā nodokļa fiksētu naudas sodu ar samazinātu 20 % likmi, bez iespējas naudas soda aprēķināšanas nolūkā atskaitīt samaksāto priekšnodokli, kas nav ticis atskaitīts deklarācijas neiesniegšanas dēļ, un kaut arī saskaņā ar Karaļa dekrēta Nr. 41 [1. panta otro daļu] samazinājuma pakāpes, kas ir paredzētas šī dekrēta pielikuma A līdz J tabulās, ir piemērojamas vienīgi ar nosacījumu, ka pārkāpumi, par kuriem ir piemērots sods, ir izdarīti bez nolūka izvairīties no nodokļiem vai pieļaut izvairīšanos no nodokļiem?
4)

Vai Direktīvas 93/13/EEK 3. panta 1. punkts un 4. un 5. pants nepieļauj valsts judikatūru, kuru ņemot vērā, IRPH īpašais regulējums ir negodīga prakse, jo netiek piemērota negatīva marža, neraugoties uz Spānijas bankas apkārtraksta preambulā noteikto pienākumu, jo [IRPH] ir neizdevīgāks nekā visas pastāvošās GPL un ir piedāvāts tā, it kā tas būtu tikpat izdevīgs kā EURIBOR, neņemot vērā nepieciešamību pieskaitīt negatīvu maržu, un tādējādi varētu izbeigt IRPH izmantošanu līgumos, uzskatot par spēkā neesošiem noteikumus, kuros ir noteikta tā piemērošana, un banku iestādēm nākotnē ir jāatturas no tā izmantošanas, jo šī pakalpojuma piedāvāšana mazāk aizsargātiem patērētājiem var ietekmēt to saimniecisko rīcību, un var tikt atzīts, ka tie nav iekļauti komerclīgumos, jo ir negodīgi, ņemot vērā, ka cenā ir ietverti procenti, kas ir pretrunā Direktīvai 2005/29/EK?
4)

Vai Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 3. panta 1. punkts, 6. pants un 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja vairāki patērētāji ir noslēguši vienu un to pašu līgumu ar vienu un to pašu komersantu, var atzīt, ka vieni un tie paši līguma noteikumi attiecībā uz pirmo patērētāju ir negodīgi, savukārt attiecībā uz otru ir godīgi, un, ja atbilde ir apstiprinoša, vai šī apstākļa sekas var būt tādas, ka līgums izrādīsies spēkā neesošs attiecībā uz pirmo patērētāju, savukārt tas būs spēkā esošs attiecībā uz otro un tādējādi tam būs jāuzņemas visas no tā izrietošās saistības?
5.

Vai ar LESD 101. panta 1. punkta a) apakšpunktu un Eiropas Savienības tiesu judikatūru ir saderīgi, ka tiesas nolēmumā “nolīguma” starp piegādātāju un izplatītājiem objektīvā elementa esamība tiek uzskatīta par pierādītu, pamatojoties uz: i) piegādātāja regulāri, vispārēji un nemainīgi šīs prakses piekopšanas laikā veiktu tādu tirdzniecības nosacījumu noteikšanu un uzspiešanu izplatītājiem, kuri tiem ir jāizpilda, tālākpārdodot no piegādātāja iegādātās preces, konkrēti – nosakot klientiem piemērojamās cenas galvenokārt kā minimālās vai vidējās minimālās cenas; ii) noteikto tālākpārdošanas cenu paziņošanu mutiski vai rakstveidā (e-pasta sarakstē); iii) to, ka izplatītāji nevar savas tālākpārdošanas cenas noteikt patstāvīgi; iv) ierastu un vispārēju praksi, saskaņā ar kuru piegādātāja darbinieki (pa tālruni vai klātienē) pieprasa izplatītājiem ievērot norādītās cenas; v) to, ka izplatītāji vispārīgi (izņemot atsevišķus domstarpību gadījumus) ievēro piegādātāja noteiktas tālākpārdošanas cenas, un faktu, ka izplatītāju darbība tirgū vispārīgi atbilst piegādātāja paredzētajiem nosacījumiem; vi) apstākli, ka tālab, lai novērstu paredzēto nosacījumu iespējamu neizpildi, paši izplatītāji bieži vien lūdz piegādātājam norādīt tiem tālākpārdošanas cenas; vii) faktu, ka izplatītāji bieži sūdzas piegādātājam par noteiktajām cenām tā vietā, lai gluži vienkārši paši piemērotu citas cenas; viii) to, ka piegādātājs nosaka (mazas) izplatīšanas peļņas normas, un izplatītāji pieņem, ka šīs normas atbilst par viņu darījumiem saņemamās atlīdzības apmēram; ix) konstatējumu, ka, nosakot nelielas peļņas normas, piegādātājs nosaka minimālo tālākpārdošanas cenu, zem kuras izplatītāju peļņas normas būtu negatīvas; x) to, ka atlaides izplatītājiem piegādātājs piešķir, ņemot vērā izplatītāju faktiski izmantotās tālākpārdošanas cenas – tādējādi piegādātāja iepriekš noteiktā minimālā cena atbilst tai, ar kādu tas atjauno krājumus “sell out” gadījumā; xi) nepieciešamību, lai izplatītāji – daudzos gadījumos ņemot vērā negatīvu izplatīšanas peļņas normu – ievērotu piegādātāja noteikto tālākpārdošanas cenu līmeni; zemāku tālākpārdošanas cenu izmantošana ir notikusi tikai ļoti retos gadījumos un tad, kad izplatītāji lūdz piegādātājam vēl lielāku atlaidi “sell out” kontekstā; xii) to, ka – piegādātājam nosakot maksimālās attiecīgajiem klientiem piešķiramās atlaides un izplatītājiem tās ievērojot – tiek noteikta minimālā tālākpārdošanas cena, zem kuras izplatīšanas peļņas norma būtu negatīva; xiii) to, ka piegādātājs tieši sazinās ar izplatītāju klientiem un nosaka darījumu nosacījumus, kas vēlāk tiek uzspiesti izplatītājiem; xiv) piegādātāja iesaistīšanos pēc izplatītāju ierosmes tādējādi, ka piegādātājs izlemj par noteiktu tirdzniecības atlaižu piemērošanu vai no jauna vienojas par tirdzniecības nosacījumiem tālākpārdošanā, un xv) to, ka izplatītāji lūdz piegādātājam atļauju konkrētu darījumu noslēgšanai ar konkrētiem nosacījumiem, lai nodrošinātu savu izplatīšanas peļņas normu?
1)

Vai Savienības tiesības un it īpaši Līguma [par Eiropas Savienības darbību] 18. pants, Līguma [par Eiropas Savienības darbību] 45. pants, Regulas (ES) Nr. 492/11 (1) 7. panta 2. punkts, Direktīvas 2003/109 (2) 11. panta 1. punkta d) apakšpunkts, Direktīvas 2011/95 (3) 29. pants, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 34. pants, Eiropas Padomes Sociālās hartas 30. un 31. pants nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds ir ietverts 2019. gada 28. janvāra Dekrētlikuma Nr. 4, kas ir apstiprināts ar grozījumiem ar 2019. gada 28. marta Likumu Nr. 26, 7. panta 1. punktā, to skatot kopā ar 2. panta 1. punkta a) apakšpunktu, daļā, kurā piekļuvei pabalstam “pamata ienākumi” ir paredzēts nosacījums par dzīvesvietu Itālijā vismaz 10 gadus (no kuriem pēdējos divus gadus, skaitot no pieteikuma iesniegšanas brīža un uz visu pabalsta izmaksas laiku, dzīvesvietai Itālijā ir jābūt nepārtrauktai), tādējādi paredzot nelabvēlīgāku attieksmi pret tādiem Itālijas valstspiederīgajiem, Eiropas Savienības valstu valstspiederīgajiem ar uzturēšanās tiesībām vai pastāvīgās uzturēšanās tiesībām vai Itālijā pastāvīgi dzīvojošiem trešo valstu valstspiederīgajiem, kuru dzīvesvieta Itālijā ir mazāk nekā desmit gadi vai desmit gadi, no kuriem pēdējie divi nav bijuši nepārtraukti, salīdzinot ar tādu pašu personu kategorijām, kuru dzīvesvieta Itālijā ir 10 gadi, no kuriem pēdējos divus gadus dzīvesvieta Itālijā ir bijusi nepārtraukta? Gadījumā, ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša:
3)

Vai Vispārīgā datu aizsardzības regula, it īpaši, ņemot vērā tās 5. panta 1. punkta a) un c) apakšpunktos noteiktos principus, pirms publiskošanas jebkurā gadījumā pieprasa līdzsvaroti izvērtēt, no vienas puses, attiecīgās personības intereses, kuras skars publiskošana, un, no otras puses, sabiedrības intereses saņemt informāciju par sportista izdarīto antidopinga noteikumu pārkāpumu?