Lieta C‑364/03

Eiropas Kopienu Komisija

pret

Grieķijas Republiku

Valsts pienākumu neizpilde – Direktīva 84/360/EEK – Gaisa piesārņojums – Rūpniecības iekārtas – Elektrostacija

Tiesas spriedums (otrā palāta) 2005. gada 7. jūlijā

Sprieduma kopsavilkums

1. Vide — Gaisa piesārņojums — Rūpniecības iekārtas — Direktīva 84/360 — Gaisa piesārņojuma jēdziens — Dalībvalstu pienākums samazināt atsevišķu vielu emisijas, kas nav atkarīgs no vispārējā vides stāvokļa reģionā

(Padomes Direktīvas 84/360 1. un 2. pants)

2. Vide — Gaisa piesārņojums — Rūpniecības iekārtas — Direktīva 84/360 — Dalībvalstu pienākums veikt pasākumus, lai minētajās iekārtās ieviestu labākās pieejamās tehnoloģijas — Politiku un stratēģiju neīstenošana — Pienākumu neizpilde

(Padomes Direktīvas 84/360 13. pants)

1. No Direktīvas 84/360 par rūpniecības iekārtu radītā gaisa piesārņojuma apkarošanu 1. panta izriet, ka tajā ir paredzēts novērst vai mazināt rūpniecības iekārtu radīto gaisa piesārņojumu Kopienā. Šīs direktīvas 2. panta 1. punkta izpratnē gaisa piesārņojums ir tieša vai netieša cilvēka radītu vielu vai enerģijas ievade gaisā, kā dēļ rodas kaitējums, kas apdraud cilvēka veselību, kaitē dzīvajiem resursiem un ekosistēmām. No tā izriet, ka, ja ir noskaidrots, ka atsevišķu vielu emisijas kaitīgi ietekmē cilvēka veselību, dzīvos resursus un ekosistēmas, dalībvalstu pienākums veikt pasākumus, kas nepieciešami šo vielu emisijas samazināšanai, nav atkarīgs no vispārējā vides stāvokļa reģionā, kurā ierīkota attiecīgā rūpniecības iekārta.

(sal. ar 33. un 34. punktu)

2. Neīstenojot tādu politiku vai stratēģiju, lai pakāpeniski ieviestu labākās pieejamās tehnoloģijas tvaika un gāzes turbīnu energoblokos elektrostacijā, dalībvalsts nepilda pienākumus, ko tai uzliek Direktīvas 84/360 par rūpniecības iekārtu radītā gaisa piesārņojuma apkarošanu 13. pants.

Lai gan Direktīvas 84/360 13. pants skaidri neuzliek dalībvalstīm pienākumu noteikt robežvērtības rūpniecības iekārtu emisijām, jānorāda, ka emisijas robežvērtību noteikšana šādām iekārtām ir ļoti lietderīgs pasākums politikas vai stratēģijas īstenošanas ietvaros minētā 13. panta izpratnē.

Par pasākumu labākās pieejamās tehnoloģijas ieviešanai tādā iekārtā kā elektrostacija, var uzskatīt kaitīgu vielu maksimālā daudzuma samazināšanu degvielā, ja tā var ievērojami samazināt šādas iekārtas radīto gaisa piesārņojuma līmeni. Lai to secinātu, ir jāpieņem, ka kaitīgo vielu līmenim attiecīgajā degvielā ir jāatbilst mazākajam līmenim, kāds pieejams tirgū.

Pasākumi, ar kuriem elektrostacijā tiek ieviestas labākās pieejamās tehnoloģijas, var būt arī pakāpeniska degļu aizstāšana, kā arī emisiju mērīšana un uzraudzība, taču ar nosacījumu, ka vienlaikus ar tām tiek veiktas darbības, kurām ir tieša ietekme uz attiecīgās elektrostacijas emisijām.

(sal. ar 35., 36., 39., 47., 48., 52. punktu un rezolutīvo daļu)

TIESAS SPRIEDUMS (otrā palāta)

2005. gada 7. jūlijā ( )

Valsts pienākumu neizpilde – Direktīva 84/360/EEK – Gaisa piesārņojums – Rūpniecības iekārtas – Elektrostacija

Lieta C‑364/03

par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam,

ko 2003. gada 22. augustā cēla

Eiropas Kopienu Komisija, ko pārstāv G. Valero Hordana [G. Valero Jordana] un M. Konstantinidis [M. Konstantinidis], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā,

prasītāja,

pret

Grieķijas Republiku, ko pārstāv E. Skandalu [E. Skandalou], pārstāve, kas norādīja adresi Luksemburgā,

atbildētāja.

TIESA (otrā palāta)

šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans], tiesneši R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta], R. Šintgens [R. Schintgen] (referents), P. Kūris [P. Kūris] un Dž. Arestis [G. Arestis],

ģenerāladvokāts A. Ticano [A. Tizzano],

sekretāre L. Hjūleta [L. Hewlett], galvenā administratore,

ņemot vērā rakstveida procesu un tiesas sēdi 2005. gada 10. martā,

ņemot vērā lēmumu, kas pieņemts pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas, izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,

pasludina šo spriedumu.

Spriedums

1 Savā prasības pieteikumā Eiropas Kopienu Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka, neīstenojot tādu politiku vai stratēģiju, lai pakāpeniski ieviestu labākās pieejamās tehnoloģijas tvaika un gāzes turbīnu energoblokos sabiedrībai Dimosia Epicheirisi Ilektrismou (Valsts elektrības sabiedrībai, turpmāk tekstā – “DEI”) piederošā elektrostacijā, kas atrodas Linoperamatā [Linoperamata], Krētas salā, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Padomes 1984. gada 28. jūnija Direktīvas 84/360/EEK par rūpniecības uzņēmumu [rūpniecības iekārtu] radītā gaisa piesārņojuma apkarošanu (OV L 188, 20. lpp.) 13. pants.

Atbilstošās tiesību normas

2 Direktīvas 84/360 1. pantā ir noteikts:

“Šīs direktīvas mērķis ir paredzēt turpmākus pasākumus un procedūras, kuru mērķis ir novērst vai mazināt tādu gaisa piesārņojumu Kopienā, ko rada rūpniecības iekārtas, jo īpaši tās, kuras pieder pie kādas no I pielikumā norādītajām kategorijām.”

3 Starp rūpniecības iekārtu kategorijām, kas uzskaitītas Direktīvas 84/360 I pielikumā, šī pielikuma 1.4. punktā ir minēta enerģētikas nozare, pie kuras pieder termoelektrostacijas (izņemot atomelektrostacijas) un citas iekšdedzes iekārtas, kuru nominālā siltuma jauda pārsniedz 50 MW.

4 Saskaņā ar Direktīvas 84/360 2. panta 1. punktu ar jēdzienu “gaisa piesārņojums” saprot “tiešu vai netiešu cilvēka radītu vielu vai enerģijas ievadi gaisā, kuras dēļ rodas kaitējums, kas apdraud cilvēka veselību, kaitē dzīvajiem resursiem un ekosistēmām, un īpašumam, kā arī kaitē ainavai un citādai likumīgai vides izmantošanai”.

5 Saskaņā ar minētās regulas 2. panta 3. punktu “esošas iekārtas” ir iekārtas, kas sākušas darboties pirms 1987. gada 1. jūlija vai ir uzceltas vai apstiprinātas pirms minētā datuma.

6 Šīs pašas direktīvas 3. pants ir formulēts šādi:

“1. Dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka I pielikumā minētā kategorijā ietilpstošas iekārtas var darboties tikai tad, ja iepriekš saņemta kompetento iestāžu atļauja. Vajadzība ievērot šādas atļaujas saņemšanai noteiktās prasības jāņem vērā jau iekārtu projektēšanas posmā.

2. Atļauja vajadzīga arī tad, ja iekārtās, kas atbilst kādai no I pielikumā uzskaitītajām kategorijām, veic ievērojamu pārveidi vai ja šādas pārveides dēļ iekārtas atbilst kādai no minētajām kategorijām.

3. Dalībvalstis var prasīt, lai arī citu kategoriju iekārtām piemērotu atļauju sistēmu vai, ja to paredz valsts tiesību akti, iepriekšēju paziņošanu.”

7 Direktīvas 84/360 8. pantā ir noteikts:

“1. Padome ar vienprātīgu lēmumu un pēc Komisijas priekšlikuma vajadzības gadījumā nosaka emisijas robežvērtības, pamatojoties uz labāko pieejamo tehnoloģiju, kas nav saistīta ar pārmērīgām izmaksām, un ņemot vērā attiecīgo emisiju veidu, daudzumus un kaitīgumu.

2. Padome ar vienprātīgu lēmumu un pēc Komisijas priekšlikuma paredz piemērotas mērīšanas un novērtēšanas metodes.”

8 Direktīvas 84/360 13. pantā ir paredzēts:

“Ņemot vērā izpēti par labākās pieejamās tehnoloģijas un vides stāvokļa izmaiņām, dalībvalstis īsteno tādu politiku un stratēģiju ar attiecīgiem pasākumiem, lai esošās iekārtas, kas ietilpst I pielikumā minētajās kategorijās, pakāpeniski pārkārtotos labākās pieejamās tehnoloģijas izmantošanai, jo īpaši ievērojot:

– iekārtu tehnisko raksturojumu;

– nolietojuma pakāpi un atlikušo ekspluatācijas laiku;

– iekārtu radīto piesārņojošo vielu veidu un daudzumu;

– vēlamību [ar konkrētajām iekārtām neradīt] pārmērīgas izmaksas, jo īpaši saistībā ar to citu attiecīgajai kategorijai piederīgu uzņēmumu ekonomisko stāvokli.”

9 Saskaņā ar minētās direktīvas 16. panta 1. punktu:

“Dalībvalstis pieņem normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai ne vēlāk kā 1987. gada 30. jūnijā izpildītu šīs direktīvas prasības. Tās tos nekavējoties dara zināmus Komisijai.”

Prasībā norādītie fakti un pirmstiesas procedūra

10 Elektrostacijā atrodas seši tvaika turbīnu energobloki, divi gāzes turbīnu un četri dīzeļa turbīnu energobloki. Lai gan pirmie energobloki tika izveidoti laikā no 1965. gada līdz 1974. gadam, četru pēdējo izveidošana tika atļauta 1986. gadā.

11 Šajā lietā nav apstrīdēts tas, ka elektrostacija ir tāda iekārta, kuras nominālā siltuma jauda pārsniedz 50 MW, kas paredzēta Direktīvas 84/360 I pielikuma 1.4. punktā, ka uz to attiecas kontroles sistēma, kas noteikta 3. panta 1. punktā, un ka tā ir esoša iekārta šīs direktīvas 2. panta 3. punkta izpratnē.

12 Saņēmusi sūdzību par elektrostacijas radīto vides piesārņojumu, Komisija 1998. gada 12. maija vēstulē lūdza Grieķijas iestādes sniegt informāciju par šīs elektrostacijas darbības apstākļiem, īpaši atsaucoties uz pienākumiem, ko uzliek Direktīva 84/360.

13 Uzskatot, ka nebija ievēroti Direktīvas 84/360 3. pantā paredzētie nosacījumi iepriekšējas atļaujas saņemšanai, Komisija 1999. gada 1. februārī Grieķijas iestādēm nosūtīja otru vēstuli, kurā tā lūdza sniegt papildu informāciju par elektrostacijas atļaujas pagarināšanu.

14 Uzskatot, ka no atbildes, kas saņemta uz šo vēstuli, izrietēja, ka Grieķijas Republika nav pildījusi pienākumus, ko tai uzlika Direktīvas 84/360 3. un 13. pants, Komisija 2000. gada 13. aprīlī, izsakot šai dalībvalstij oficiālu brīdinājumu, lūdza to divu mēnešu laikā iesniegt tai savus apsvērumus.

15 Grieķijas iestādes 2000. gada un 2001. gada laikā dažādās vēstulēs Komisijai sniedza informāciju, kas īpaši attiecās uz elektrostacijas atļaujas pagarinājuma apstiprināšanu, ministra 2000. gada 5. jūnija lēmumu Nr. 46998 par jauna pētījuma par ietekmi uz vidi atbalstīšanu, ko DEI veica visām elektrostacijas iekārtām, ministra 2001. gada 19. maija lēmumu Nr. 56512, ar ko izdarīti grozījumi iepriekšējā ministra lēmumā, un atļaujām elektrostacijas darbībai, kas izdotas 2001. gada 26. februārī un 27. jūlijā.

16 Uzskatot, ka noticis tikai Direktīvas 84/360 13. panta pārkāpums, Komisija 2002. gada 21. marta vēstulē nosūtīja Grieķijas Republikai argumentētu atzinumu, aicinot to divu mēnešu laikā, skaitot no minēta atzinuma paziņošanas brīža, veikt vajadzīgos pasākumus, lai izpildītu pienākumus, ko uzliek šī norma.

17 Nebūdama pārliecināta, ka Grieķijas Republikas iesniegtā informācija, ko saturēja tās 2002. gada 10. jūlija un 13. novembra vēstules, liecinātu par to, ka ar Direktīvas 84/360 13. pantu noteikto pienākumu neizpilde vairs nepastāv, Komisija cēla šo prasību.

Par prasību

Lietas dalībnieku argumenti

18 Kā uzskata Komisija, no Grieķijas iestāžu pirmstiesas procedūrā, kā arī procesā Tiesā iesniegtās informācijas izriet, ka elektrostacijas darbībā tika izmantotas novecojušas un ļoti piesārņojošas iekārtas, ko nevar raksturot kā “labāko pieejamo tehnoloģiju” Direktīvas 84/360 izpratnē.

19 Tādējādi laikā no 1992. gada līdz 2002. gadam elektrostacijas radīto anhidrīda sulfīda un slāpekļa oksīda emisiju apjoms nebija samazinājies. Šo emisiju daudzums bija robežās no 14,2 kilotonnām (1995. gadā) līdz 16,3 kilotonnām (1999. gadā) anhidrīda sulfīda un no 4,3 kilotonnām (1992., 1998. un 2000. gadā) līdz 5 kilotonnām (1999. gadā) slāpekļa oksīda. Šis daudzums ir gandrīz vienāds ar visu anhidrīda sulfīda un 50 % slāpekļa oksīda daudzumu, kas šajā laika posmā saražots Krētā.

20 Attiecībā uz dažādajiem pasākumiem, par kuriem Grieķijas Republika apgalvo, ka tos veikusi, lai izpildītu pienākumu, ko tai uzliek Direktīvas 84/360 13. pants, Komisija uzskata, ka tie:

– ir vispārīgi un tādējādi neattiecas tieši uz konkrēto elektrostaciju; vai

– nav radījuši uzlabojumus attiecībā uz reģistrētajām emisijām; vai arī

– nav saistoši; vai turklāt

– nav pasākumi labākās pieejamās tehnoloģijas ieviešanai minētās direktīvas izpratnē.

21 Komisija norāda, ka Grieķijas iestādes turklāt nav noteikušas robežvērtības anhidrīda sulfīda un slāpekļa oksīda emisijām.

22 Attiecībā uz Grieķijas valdības argumentu, saskaņā ar kuru labākās pieejamās tehnoloģijas ieviešana elektrostacijā radītu DEI pārmērīgas izmaksas, Komisija apgalvo, ka, pirmkārt, šis nav vienīgais Direktīvas 84/360 13. pantā uzskaitītais kritērijs labākās pieejamās tehnoloģijas ieviešanai un, otrkārt, ka šādas izmaksas ir relatīvas, ņemot vērā gadus, kas pagājuši kopš šīs direktīvas stāšanās spēkā. Turklāt minētās sabiedrības finansiālā situācija, kas atspoguļojas tās 2002. tirdzniecības gada bilancē, liecinot, ka izmaksas, kas saistītas ar elektrostacijā nepieciešamajiem uzlabojumiem, tai nebūtu pārmērīgas.

23 Grieķijas valdība, pirmkārt, norāda, ka līdz Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 23. oktobra Direktīvas 2001/80/EK par ierobežojumiem attiecībā uz dažu piesārņojošo vielu emisiju gaisā no lielām sadedzināšanas iekārtām (OV L 309, 1. lpp.) pieņemšanai Kopienu tiesību aktos nebija paredzētas robežvērtības tāda lieluma esošu iekārtu emisijām kā šajā lietā un ka Direktīva 84/360 nesaturēja ne jēdziena “labākās pieejamās tehnoloģijas” definīciju, ne konkrētu termiņu pakāpeniskai jaunas tehnoloģijas ieviešanai esošajās iekārtās, ne arī norādi attiecībā uz veidu, kādā novērtējamas dažādas tehnoloģijas.

24 Otrkārt, minētā valdība uzsver, ka piesārņojuma līmeni, ko rada noteikts avots, raksturo tā radīto emisiju daudzuma daļa dažādu gaisa piesārņotāju vidū šī avota atrašanās reģionā, kā arī šo emisiju apjoms. Tādējādi, lai novērtētu to, vai attiecīgai elektrostacijai ir jāpāriet uz labākām pieejamām tehnoloģijām, ir jāatsaucas uz konkrētu emisiju daudzumu (izteiktu g/kWh), kas raksturo elektrostacijas vidējo izdalīto piesārņojumu, nevis uz absolūtos skaitļos aprēķinātu emisiju daudzumu, proti, daudzumu tonnās gadā. Faktiski pēdējo minēto daudzumu var ietekmēt elektrostacijas izmantošanas līmenis un tās paplašināšanās, un tādējādi tas nav piemērots, lai izdarītu secinājumus par izmantotās tehnoloģijas standartu.

25 Attiecībā tieši uz elektrostaciju Grieķijas valdība uzsver, ka laika posmā no 1992. gada līdz 2002. gadam enerģijas ražošana tajā ir būtiski palielinājusies. Taču no DEI iesniegtajiem datiem izriet, ka konkrēti anhidrīda sulfīda emisiju daudzums no šīs elektrostacijas ir pazeminājies no 18,0 g/kWh 1992. gadā līdz 13,0 g/kWh 2001. gadā un slāpekļa oksīda daudzums nokrities no 4,1 g/kWh 1998. gadā līdz 3,9 g/kWh 2001. gadā.

26 Treškārt, minētā valdība apgalvo, ka vispārīgākas politikas un stratēģijas īstenošanā tika veikti arī speciāli pasākumi, lai elektrostacijā ieviestu labākās pieejamās tehnoloģijas. It īpaši:

– no 1993. gada līdz 2002. gadam tika samazināts maksimālais sēra līmenis degvielā no 4 % līdz 3 %, kas bija samazinājums par 25 %;

– mazuta izmantošana ar sēra līmeni, kas bija mazāks par 13 %, tajās robežās, kas noteiktas valsts plānā, samazināja tieši anhidrīda sulfīda emisiju daudzumu vairāk nekā par 5 kg/MWh;

– no 1993. gada līdz 2002. gadam valsts līmenī maksimālais sēra līmenis dīzeļdegvielā tika samazināts no 0,5 % līdz 0,035 %, kas bija samazinājums par 93 %;

– elektroenerģijas ražošanā Krētā par gandrīz 46 % tika samazināta mazuta izmantošana, palielināta tā elektrības daļa, kuras ražošanā tika izmantoti atjaunojami enerģijas resursi, un samazināta vecāko gāzes turbīnu izmantošana;

– sākot ar 1999. gadu, tika izmantotas ķīmiskas vielas, kas paredzētas degšanas uzlabošanai tvaika turbīnu energoblokā, lai par 50 % samazinātu šo energobloku izdalītās “suspendētās daļiņas”;

– piecos no sešiem elektrostacijas energoblokiem tvaika turbīnu degļi pakāpeniski tika aizstāti ar jauniem “tvaika difūzijas” tipa degļiem, no kuriem divi sāka darboties 2001. gadā un pārējie divi 2003. gadā, bet pēdējais vēl tiek ierīkots;

– tika ieviesti jauni pienākumi emisiju mērīšanai un uzraudzībai, piemēram, pienākums elektrostacijas reģionā izveidot trīs modernas gaisa kvalitātes mērīšanas stacijas, ūdens izsmidzināšanas sistēmu slāpekļa oksīda samazināšanai jaunajā gāzes turbīnu energoblokā, kā arī sistēmas elektrostacijas gaisā izdalīto emisiju koncentrācijas mērīšanai un reģistrēšanai;

– 2003. gada februārī tika pieņemts lēmums pēc 2006. gada pakāpeniski pārvietot elektrostaciju uz citu Krētas reģionu un izveidot salā ceturto elektrostaciju, kurā tiks izmantota dabasgāze, lai elektrības rūpniecības iekārtu darbībā nodrošinātu iespējami labākos rezultātus vides aizsardzības ziņā.

27 Ceturtkārt, Grieķijas valdība apgalvo, ka no tās rīcībā esošajiem datiem neizriet, ka elektrostacija rada ievērojamu vides piesārņojumu. Vides kvalitāte reģionā, kur atrodas elektrostacija, esot lieliska, un nelielais piesārņojums, kas tur pastāv, acīmredzami neradot nekādus draudus cilvēku veselībai.

28 Piektkārt, šī pati valdība norāda, ka Komisijas aprakstītā DEI finansiālā situācija neļauj izdarīt secinājumus par šīs sabiedrības finansiālajām iespējām pirms 2002. gada. Faktiski DEI, valsts sabiedrības, kura 2000. gadā pārveidota par akciju sabiedrību, rīcībā nebija apjomīgiem ieguldījumiem vajadzīgo likvīdo līdzekļu. Turklāt vēl laikā no 1998. gada līdz 2000. gadam sabiedrība darbojās ar zaudējumiem. Tās rentabilitāte un finansiālā situācija uzlabojās tikai 2001. gadā. Tādējādi nevarot apgalvot, ka DEI varēja segt izmaksas, ko radītu Komisijas minētie pasākumi labāko pieejamo tehnoloģiju ieviešanai elektrostacijā.

Tiesas vērtējums

29 Vispirms jāatgādina, ka Direktīvas 84/360 13. pants uzliek dalībvalstīm pienākumu, ņemot vērā tehnoloģiju attīstību un vides stāvokli, īstenot tādu politiku un stratēģiju, kas ietver piemērotus pasākumus, lai tādu iekārtu kā elektrostaciju darbībā pakāpeniski ieviestu labākās pieejamās tehnoloģijas, ievērojot dažādus kritērijus, starp kuriem it īpaši vērā ņemams šādu iekārtu radīto piesārņojošo emisiju veids un daudzums, kā arī izmaksas, kas saistītas ar šādu tehnoloģiju ieviešanu.

30 Lai gan Grieķijas valdība pareizi apgalvo, ka no Direktīvas 84/360 13. panta izriet, ka dalībvalstīm ir zināma rīcības brīvība saistībā ar pasākumiem, kas būtu piemēroti, lai cīnītos pret gaisa piesārņošanu, šī norma tik un tā uzliek dalībvalstīm pienākumu pakāpeniski ieviest šajā direktīvā paredzētajās iekārtās minēto tehnoloģiju, to attīstot.

31 Šajā sakarā jākonstatē, ka no Direktīvā 84/360 paredzēto iekārtu emisiju daudzuma noteikti ir atkarīgs veicamo pasākumu veids. Tomēr no šī secinājuma neizriet, ka tad, ja piesārņojošās emisijas nesasniedz nozīmīgu daudzumu, dalībvalsts šajā iekārtā var neieviest labāko pieejamo tehnoloģiju. Ievērojot tieši šo secinājumu, ir jāizvērtē, vai Grieķijas Republika šajā lietā ir ievērojusi pienākumu, ko tai uzliek minētās direktīvas 13. pants.

32 Vispirms par Grieķijas Republikas argumentu, saskaņā ar kuru vides kvalitāte reģionā, kur atrodas elektrostacija, ir lieliska un neapdraud cilvēku veselību, jānorāda, ka, pirmkārt, šāds apgalvojums ir pretrunā 2002. gada 10. jūlija vēstulei, kas nosūtīta, atbildot uz Komisijas argumentēto atzinumu, – tajā šī valdība atzina, ka šīs elektrostacijas darbības dēļ pastāvēja ar kaitējuma nodarīšanu videi saistīta problēma.

33 Turklāt jāatgādina, ka no Direktīvas 84/360 1. panta izriet, ka tajā ir paredzēts novērst vai mazināt rūpniecības iekārtu radīto gaisa piesārņojumu Kopienā. Šīs direktīvas 2. panta 1. punkta izpratnē gaisa piesārņojums ir tieša vai netieša cilvēka radītu vielu vai enerģijas ievade gaisā, kā dēļ rodas kaitējums, kas apdraud cilvēka veselību, kaitē dzīvajiem resursiem un ekosistēmām.

34 No tā izriet, ka, ja ir noskaidrots, ka anhidrīda sulfīda un slāpekļa oksīda emisijas kaitīgi ietekmē cilvēka veselību, dzīvos resursus un ekosistēmas, dalībvalstu pienākums veikt pasākumus, kas nepieciešami abu šo vielu emisijas samazināšanai, pretēji tam, ko apgalvo Grieķijas valdība, nav atkarīgs no vispārējā vides stāvokļa reģionā, kurā ierīkota attiecīgā rūpniecības iekārta.

35 Otrkārt, attiecībā uz emisijas robežvērtību nenoteikšanu tādām iekārtām kā elektrostacija jāatzīst – kā to pareizi norādīja Grieķijas valdība – ka Direktīvas 84/360 13. pants skaidri neuzliek dalībvalstīm pienākumu noteikt šādas robežvērtības.

36 Tomēr jānorāda, ka emisijas robežvērtību noteikšana tādām iekārtām kā elektrostacija ir ļoti lietderīgs pasākums politikas vai stratēģijas īstenošanas ietvaros Direktīvas 84/360 13. panta izpratnē.

37 Treškārt, attiecībā uz Grieķijas valdības minētajiem datiem tieši par anhidrīda sulfīda un slāpekļa oksīda emisijām, ko, starp citu, apstrīd Komisija, jāatzīst, ka, lai gan tie tiešām liecina par nelielu šo emisiju samazināšanos laikā no 1992. gada līdz 2001. gadam, tie tik un tā neļauj izdarīt nekādus secinājumus par to, vai elektrostacijā bija ieviestas labākās pieejamās tehnoloģijas. Faktiski šie dati var liecināt tikai par to, ka Grieķijas valdības veiktie pasākumi samazināja minēto emisiju daudzumu.

38 Taču Komisija nevis kritizē Grieķijas valdību par to, ka tā nav veikusi pasākumus, kas varētu samazināt elektrostacijas radīto gaisa piesārņojumu, bet gan pārmet tai to, ka tā nav īstenojusi politiku vai stratēģiju labākās pieejamās tehnoloģijas ieviešanai šajā elektrostacijā.

39 Ceturtkārt, aplūkojot Grieķijas valdības minētos pasākumus, lai pierādītu, ka tā ir izpildījusi Direktīvas 84/360 13. pantā noteikto pienākumu, vispirms jāatzīst, ka maksimālā sēra līmeņa samazināšana elektrostacijā izmantotajā mazutā un dīzeļdegvielā principā var tikt uzskatīta par pasākumu, ar kuru tiek ieviestas labākās pieejamās tehnoloģijas tādā iekārtā kā elektrostacija, jo tas var ievērojami samazināt šādas iekārtas radīto gaisa piesārņojuma līmeni. Tomēr, lai to secinātu, ir jāpieņem, ka sēra līmenim izmantotajā degvielā ir jāatbilst mazākajam sēra līmenim, kāds pieejams tirgū.

40 Tomēr šajā lietā jāatzīst – kā to precizēja Komisija atbildē uz Tiesas uzdotu jautājumu, un Grieķijas valdība šo atbildi nav atspēkojusi – sēra līmenis elektrostacijā izmantotajā mazutā, kas veidoja 2,6 %, cita starpā, ir ievērojami augstāks nekā zemākais tirgū pieejamā mazuta sēra līmenis, kas veido 0,4 %, un ievērojami pārsniedz sēra līmeni mazutam, ko izmanto rūpniecības iekārtās Atēnu reģionā, kur tas veido 0,7 %.

41 Nevar pieņemt Grieķijas Republikas argumentu, saskaņā ar kuru Direktīvas 84/360 13. pants nenoteic, ka izmantojama tāda tirgū pieejamā degviela, kuras saturā ir vismazāk sēra, jo tas DEI radītu pārmērīgas izmaksas.

42 Šajā gadījumā faktiski ir noskaidrots, ka tāda mazuta izmantošanai, kurš satur aptuveni 1 % sēra, vajadzētu vienreizēju ieguldījumu 3 miljonu EUR apmērā un ar mazuta iegādi saistītu kārtējo izdevumu palielināšanu par aptuveni 6 miljoniem EUR gadā.

43 Taču pretēji Grieķijas valdības apgalvotajam jāatzīst, ka šīs summas neveido pārmērīgas izmaksas salīdzinājumā, pirmkārt, ar DEI finansiālo situāciju, ko raksturojuši lietas dalībnieki, un, otrkārt, ar to, ka minētajai sabiedrībai ir 6,7 miljoni klientu.

44 Jāpiebilst, ka tādējādi nav pieņemams arguments, saskaņā ar kuru mazuta un dīzeļdegvielas, kuru sastāvā ir mazāks sēra daudzums, izmantošana, ņemot vērā vides kvalitāti elektrostacijas atrašanās reģionā, nebija attaisnojama, jo, kā izriet no šī sprieduma 34. punkta, pienākums samazināt anhidrīda sulfīda un slāpekļa oksīda emisijas nav atkarīgs no īpaša vides piesārņojuma.

45 Attiecībā uz informāciju, saskaņā ar kuru mazuta izmantošana elektroenerģijas ražošanā Krētā laika posmā no 1992. gada līdz 2002. gadam tika samazināta par gandrīz 46 %, pietiek konstatēt, ka šī informācija ir pārāk vispārīga un, pamatojoties uz to, nevar noteikt, vai piesārņojuma samazināšanās tādās pašās robežās attiecās arī uz elektrostacijas emisijām.

46 Attiecībā uz ķīmisko vielu izmantošanu, kas paredzētas degšanas uzlabošanai tvaika turbīnu energoblokā, jānorāda, ka šis pasākums ietekmē vienīgi “suspendēto daļiņu” emisijas. Taču uz šīm daļiņām šī prasība neattiecas.

47 Attiecībā uz pakāpenisko tvaika turbīnu degļu aizstāšanu ar jauniem “tvaika difūzijas” tipa degļiem, jāatzīst, ka šis pasākums principā var tikt uzskatīts par tādu, ar kuru elektrostacijā tiek ieviestas labākās pieejamās tehnoloģijas. Tomēr šajā gadījumā jāatzīst, ka šī aizstāšana lielākoties notika pēc motivētajā atzinumā noteiktā divu mēnešu termiņa beigām.

48 Visbeidzot attiecībā uz pasākumiem emisiju mērīšanai un uzraudzībai jānorāda, ka šādus pasākumus noteikti var uzskatīt par tādiem, ar kuriem elektrostacijā tiek ieviestas labākās pieejamās tehnoloģijas, taču ar nosacījumu, ka vienlaikus tiek veiktas darbības, kurām ir tieša ietekme uz attiecīgās elektrostacijas emisijām.

49 Tomēr šādi papildu pasākumi šajā lietā nav veikti. Faktiski, kā norādīja Grieķijas valdība, tiesas sēdē atbildot uz Tiesas jautājumu, emisiju mērīšana un uzraudzība, kas paredz dažādu valsts kompetentajām iestādēm adresētu ziņojumu sastādīšanu, nelikumības konstatēšanas gadījumā noved tikai pie īslaicīgas elektrostacijas ražošanas un attiecīgi tās emisiju samazināšanas vai pat apturēšanas. Šādos apstākļos minētos pasākumus nevar uzskatīt par tādiem, ar kuriem elektrostacijā tiktu ieviesta labākā pieejamā tehnoloģija.

50 Tas pats attiecas uz ieceri pakāpeniski pārvietot elektrostaciju uz citu Krētas reģionu, jo šāds pasākums nav nekas cits kā pakāpeniska šīs elektrostacijas slēgšana.

51 Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, jāsecina, ka Grieķijas valdības minētie pasākumi nav tādi, ar kuriem tiktu īstenota tāda politika vai stratēģija, lai pakāpeniski elektrostacijā ieviestu labākās pieejamās tehnoloģijas Direktīvas 84/360 13. panta izpratnē.

52 Tādējādi jāatzīst, ka, neīstenojot tādu politiku vai stratēģiju, lai pakāpeniski ieviestu labākās pieejamās tehnoloģijas tvaika un gāzes turbīnu energoblokos sabiedrībai DEI piederošā elektrostacijā, kas atrodas Linoperamatā, Krētas salā, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Direktīvas 84/360/EEK 13. pants.

Par tiesāšanās izdevumiem

53 Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā šai dalībvalstij spriedums ir nelabvēlīgs, jāpiespriež Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:

1) neīstenojot tādu politiku vai stratēģiju, lai pakāpeniski ieviestu labākās pieejamās tehnoloģijas tvaika un gāzes turbīnu energoblokos sabiedrībai Dimosia Epicheirisi Ilektrismou (valsts elektrības sabiedrībai) piederošā elektrostacijā, kas atrodas Linoperamatā, Krētas salā, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Padomes 1984. gada 28. jūnija Direktīvas 84/360/EEK par rūpniecības iekārtu radītā gaisa piesārņojuma apkarošanu 13. pants;

2) Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

[Paraksti]