ĢENERĀLADVOKĀTA JANA MAZAKA [JAN MAZÁK] SECINĀJUMI,

sniegti 2011. gada 10. februārī ( )

Lieta C‑115/10

Bábolna Mezőgazdasági Termelő, Fejlesztő és Kereskedelmi Zrt.

pret

Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

(Fővárosi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Kopējā lauksaimniecības politika – Regula (EKK) Nr. 3508/92 – Regula (EK) Nr. 1259/1999 – Regula (EK) Nr. 1782/2003 – Valsts tiesību normas, saskaņā ar kurām ražotāji, kuriem uzsākta likvidācijas procedūra, nevar saņemt ar vienoto platībmaksājumu saistīto valsts papildu atbalstu – Vai dalībvalstis attiecībā uz valsts papildu atbalsta piešķiršanu var paredzēt nosacījumus, kuri netiek piemēroti attiecīgajam ES atbalstam

1. Šis Fővárosi Bíróság (Budapeštas apgabaltiesa, Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz Padomes Regulas Nr. 3508/92 un Padomes Regulas Nr. 1259/1999 ( ) interpretāciju. Lūgums ir iesniegts saistībā ar Bábolna Mezőgazdasági Termelő, Fejlesztő és Kereskedelmi Zrt. (turpmāk tekstā – “Bábolna”) prasību pret Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerven (Lauksaimniecības un lauku attīstības birojs, turpmāk tekstā – “Hivatal”) par administratīva lēmuma par valsts papildu lauksaimniecības atbalsta piešķiršanu Bábolna 2004. gadā likumības pārbaudi.

I – Tiesiskais regulējums

2. Pievienošanās akta ( ) 23. pantā ir noteikts: “Padome pēc Komisijas priekšlikuma un pēc apspriešanās ar Eiropas Parlamentu ar vienprātīgu lēmumu var šajā aktā paredzētos noteikumus pielāgot attiecībā uz kopējo lauksaimniecības politiku [KPL], ja šādi pielāgojumi būtu vajadzīgi sakarā ar izmaiņām Kopienas [šobrīd Eiropas Savienības, turpmāk tekstā – “ES”] tiesību aktos”. Šādus pielāgojumus var veikt pirms pievienošanās dienas.

3. Tā paša Akta 20. pantā ir noteikts, ka “šā Akta II pielikumā uzskaitītos aktus pielāgo, kā paredzēts minētajā pielikumā”. Šī pielikuma 6. sadaļas A iedaļas “Tiesību akti lauksaimniecības jomā” 27. punkta b) apakšpunktā ir noteikta 1.a–1.c panta iekļaušana Regulā Nr. 1259/1999. 1.a pantā ir noteikta (pakāpeniska) tiešo maksājumu piešķiršanas ieviešana saskaņā ar 1. pantā minētajām atbalsta shēmām. Saskaņā ar 1.b pantu jaunās dalībvalstis maksājumus, kas piešķirti saskaņā ar 1. pantā minētajām atbalsta shēmām, var aizstāt ar vienreizēju maksājumu vai “vienoto platībmaksājumu”. Visbeidzot, saskaņā ar 1.c pantu, saņemot Komisijas piekrišanu, tās papildus tiešajam atbalstam var piešķirt arī valsts atbalstu.

4. No 2004. gada 1. maija ar Regulu (EK) Nr. 1782/2003 ( ) tika atceltas Regulas Nr. 3508/92 ( ) un Nr. 1259/1999 ( ). Tās 1. pantā ir noteikts, ka Regulas Nr. 1782/2003 noteikumos tostarp ir paredzēti: “[i] kopīgie noteikumi par tiem tiešajiem maksājumiem saskaņā ar ienākumu atbalsta shēmām [KPL] ietvaros, ko finansē Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļa, izņemot tos, kuri paredzēti saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1257/1999, ir noteikti I pielikumā, [un ii] ieņēmumu atbalsts lauksaimniekiem [..] “vienreizējo maksājumu shēma””.

5. Saskaņā ar Regulas Nr. 1782/2003 2. panta a) punktu ““lauksaimnieks” ir fiziska vai juridiska persona vai fizisku vai juridisku personu grupa neatkarīgi no grupai un tās locekļiem valsts tiesību aktos piešķirtā juridiskā statusa, kuras saimniecība atrodas Kopienas teritorijā, kā minēts 299. pantā [EK], un kura veic lauksaimniecisku darbību”.

6. Saskaņā ar Pievienošanās līguma 2. panta 3. punktu un Pievienošanās akta 23. pantu tika pieņemts Padomes Lēmums 2004/281/EK ( ). Saskaņā ar šī lēmuma 1. panta 5. punkta a) apakšpunktu Regulas Nr. 1782/2003 1. pantā pēc otrā ievilkuma iekļauj šādu ievilkumu: “vienkāršots pagaidu atbalsts lauksaimniekiem jaunajās dalībvalstīs (turpmāk tekstā – “vienotā platībmaksājuma shēma” [VPMS])”.

7. Saskaņā ar šī lēmuma 1. panta 5. punkta c) apakšpunktu Regulā Nr. 1782/2003 tika iekļauts 143.a pants šādā redakcijā: “Atbalsta shēmu ieviešana [..]. Jaunajās dalībvalstīs tiešos maksājumus ievieš saskaņā ar turpmāk paredzēto pieaugumu tabulu, izsakot kā procentuālo daļu no šādu maksājumu apjoma, ko attiecīgajā laikā piemēro [Savienībā] un ko nosaka 2004. gada 30. aprīlī: [i] 2004. gadā – 25 %, [ii] 2005. gadā – 30 %, [iii] 2006. gadā – 35 %, [iv] 2007. gadā – 40 %, [v] 2008. gadā – 50 %, [vi] 2009. gadā – 60 %, [vii] 2010. gadā – 70 %, [viii] 2011. gadā – 80 %, [ix] 2012. gadā – 90 % [un x] 2013. gadā – 100 %.”

8. Ar šo tiesību normu tika iekļauts arī 143.b pants ar nosaukumu “Vienotā platībmaksājuma shēma”, kura 1. punktā ir noteikts: “vēlākais pievienošanās dienā jaunās dalībvalstis var nolemt, ka 9. punktā minētajā piemērošanas laikposmā maksājumus aizstāj ar vienotu platībmaksājumu, ko aprēķina atbilstīgi 2. punktam”.

9. Tāpat tika iekļauts 143.c pants “Valsts papildu tiešie maksājumi [VPTM] un tiešie maksājumi”, kura 2., 4., 6. un 7. punktā cita starpā ir noteikts:

“2. Jaunajām dalībvalstīm ir iespēja, iepriekš saņemot Komisijas atļauju, papildināt tiešos maksājumus, piešķirot:

Kopējais tiešais atbalsts, ko lauksaimniekiem jaunajās dalībvalstīs var piešķirt pēc pievienošanās un saskaņā ar atbilstīgiem tiešajiem maksājumiem, ieskaitot visus [VPTM], nepārsniedz tiešā atbalsta līmeni, ko lauksaimnieks būtu varējis saņemt saskaņā ar atbilstīgo tiešo maksājumu, kādu attiecīgajā laikā Kopienā piemēro dalībvalstīm un kāds tas ir 2004. gada 30. aprīlī.

4. Ja jaunā dalībvalsts nolemj piemērot vienoto platībmaksājuma shēmu, attiecīgā dalībvalsts var piešķirt papildu valsts tiešo atbalstu saskaņā ar 5. un 8. punktā minētajiem nosacījumiem.

6. Jaunā dalībvalsts var noteikt, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem un pēc Komisijas atļaujas saņemšanas, piešķiramo papildu valsts atbalsta summas.

7. Komisijas atļauja: [i] gadījumos, uz ko attiecas 2. punkta b) punkts, ietver norādi uz atbilstīgām KLP veida valsts tiešo maksājumu shēmām, [ii] paredz līmeni, līdz kuram var izmaksāt valsts papildu atbalstu, kā arī valsts papildu atbalsta procentuālo apjomu un, attiecīgos gadījumos, tā piešķiršanas nosacījumus, [un iii] tiek piešķirta, ņemot vērā jebkādas korekcijas, kas varētu būt vajadzīgas, ievērojot [KPL] attīstību.”

II – Faktiskie apstākļi un prejudiciālie jautājumi

10. Bábolna 2004. gada 28. maijā iesniedza Ungārijas iestādēm pieteikumu par vienotā platībmaksājuma un ar to saistītā papildu valsts atbalsta piešķiršanu (VPTM) ( ).

11. Vēlāk, lai, īstenojot sabiedrības reorganizāciju un restrukturizāciju, sagatavotu to privatizācijas procesam, 2004. gada 1. septembrī tika uzsākta Bábolna brīvprātīgās likvidācijas procedūra atbilstoši valdības lēmumam (Kormányhatározat) 2186/2004 ([2004. gada] 22. jūlijs) ( ).

12. 2005. gada 17. maijā Hivatal daļēji apmierināja Bábolna pieteikumu un piešķīra tai atbalstu HUF 174 410 400 (šobrīd aptuveni EUR 626 133) apmērā kā vienoto platībmaksājumu un atbalstu HUF 70 677 810 (šobrīd aptuveni EUR 253 733) apmērā kā VPTM.

13. Vēlāk, uzzinot, ka Bábolna 2004. gada 1. septembrī ir uzsākusi brīvprātīgās likvidācijas procedūru, Hivatal kā institūcija, kas pieņem lēmumus pirmajā instancē, ar 2006. gada 11. aprīļa lēmumu Nr. 1026133367 grozīja sākotnējo lēmumu un piešķīra vienotā platībmaksājuma atbalstu HUF 174 406 363 (šobrīd aptuveni EUR 626 119) apmērā un noraidīja pieteikumu par VPTM piešķiršanu attiecībā uz aramzemi, pieprasot Bábolna atmaksāt jau piešķirto atbalstu HUF 15 829 789 (šobrīd aptuveni EUR 56 829) apmērā.

14. Lēmums tika pamatots ar valdības 2004. gada 22. janvāra rīkojuma (Kormányrendelet) 6/2004 3. panta 1. punkta a) apakšpunktu, saskaņā ar kuru atbalstu var piešķirt jebkurai juridiskai personai vai komercsabiedrībai bez juridiskās personas statusa, ja vien tai nav uzsākta bankrota, likvidācijas, izlīguma vai brīvprātīgās likvidācijas procedūra.

15. Bábolna iesniedza tiesā prasību, ar kuru tā lūdza atcelt lēmumu par atmaksu un atstāt spēkā sākotnējo lēmumu par atbalsta piešķiršanu.

16. Iesniedzējtiesā Bábolna apgalvoja, ka saskaņā ar ES tiesību normām, kas piemērojamas šajā tiesvedībā, no atbalsta shēmas netiek izslēgtas personas vai lauksaimnieki, kas iesaistīti brīvprātīgās likvidācijas procedūrā. Uz atbalsta piešķiršanu ir attiecināms tikai viens nosacījums, proti, lauksaimnieku grupas saimniecībai jāatrodas ES teritorijā, neatkarīgi no valsts tiesību aktos noteiktā juridiskā statusa atbalsta saņemšanai. Hivatal nepiekrīt šādai interpretācijai.

17. Saskaņā ar iesniedzējtiesas viedokli ir nepieciešams prejudiciāls nolēmums, lai tā varētu izlemt, vai komercsabiedrībai, kura likumīgi darbojas kā lauksaimniecības preču ražotājs kādā dalībvalstī, bet kurai ir uzsākta brīvprātīgās likvidācijas procedūra – citiem vārdiem sakot, tā plāno izbeigt savu darbību nākotnē, – ir tiesības saņemt VPTM, ja tā atbilst nosacījumiem atbalsta saņemšanai no ES vienotā platībmaksājuma shēmas, ievērojot KLP pamatprincipus un mērķus.

18. Līdz ar to iesniedzējtiesa uzskata, ka vajadzīgs skaidrojums par jautājumu, vai, ņemot vērā KLP mērķus, būtību un tendences, tādu valsts papildu atbalstu kā VPTM var noteikt pilnīgi autonomā veidā, neatkarīgi no ES tiesību principiem un normām. Citiem vārdiem sakot, tā jautā, vai dalībvalsts VPTM saņemšanai var paredzēt papildu nosacījumus, kas būtu ierobežojošāki un stingrāki nekā tie, kas paredzēti ES vienotā platībmaksājuma shēmā.

19. Ņemot vērā iepriekš minēto, iesniedzējtiesa nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:

“1) Vai var nošķirt nosacījumus, kuriem pakļauts, no vienas puses, [ES] atbalsts (no ELVGF) KPL ietvaros un, no otras puses, valsts papildu atbalsts, jeb – citiem vārdiem sakot – vai valsts papildu atbalsta piešķiršanas nosacījumus var paredzēt ar citām tiesību normām, kas būtu stingrākas nekā normas, kas nosaka ELVGF finansēto atbalstu?

2) Vai piemērojamību atbalsta saņēmējiem, kas noteikta [Regulas Nr. 3508/92] 1. panta 4. punktā un [Regulas Nr. 1259/1999] 10. panta a) punktā, var interpretēt tādējādi, ka atbalsta saņēmējiem, lai saņemtu šādu atbalstu, jāatbilst tikai diviem nosacījumiem, proti, ka a) jābūt lauksaimnieku grupai (vai atsevišķam lauksaimniekam), b) saimniecībai jāatrodas [ES] teritorijā?

3) Vai iepriekš minētās regulas var interpretēt tādējādi, ka lauksaimniekam, kura saimniecība atrodas [ES] teritorijā, bet kurš plāno izbeigt savu darbību nākotnē (pēc subsīdijas izlietošanas), nav tiesību saņemt šādu atbalstu?

4) Kā ir jāinterpretē valsts tiesību aktos noteiktais šāda ražotāja juridiskā statusa jēdziens minēto divu regulu izpratnē?

5) Vai šāds valsts tiesību aktos noteikts statuss attiecas arī uz lauksaimnieka (to grupas), kuram uzsākta kāda no darbības izbeigšanas procedūrām, juridisko statusu? Ungārijas tiesību aktos ir paredzēti atšķirīgi juridiskie statusi darbības pārtraukšanas gadījumos (likvidācijas, bankrota vai brīvprātīgās likvidācijas procedūra).

6) Vai uz pieteikumiem uz [ES] vienoto platībmaksājumu un valsts papildu atbalstu var attiecināt dažādus savstarpēji nesaistītus nosacījumus? Kāda ir saistība starp šo abu atbalsta veidu principiem, mehānismu un mērķiem?

7) Vai grupai (individuālam ražotājam) var atteikt piešķirt valsts papildu atbalstu, ja tajā pašā laikā tie atbilst vienotā platībmaksājuma shēmā paredzētajiem nosacījumiem?

8) Vai [Regulas Nr. 1259/1999] noteikumi saskaņā ar tās 1. pantu ir piemērojami valsts papildu atbalstam, ņemot vērā apstākli, ka, ja ELVGF piešķir tikai daļēju finansējumu, valsts atbalsts nodrošina atbilstošo finansējumu?

9) Vai lauksaimniekam, kura saimniecība juridiski un faktiski darbojas un atrodas [ES] teritorijā, ir tiesības saņemt valsts papildu atbalstu?

10) Gadījumā, ja saskaņā ar valsts tiesību aktiem komercsabiedrību darbības pārtraukšanai tiek piemēroti atsevišķi nosacījumi, vai tie ir jāņem vērā, piešķirot gan [ES] atbalstu, gan (ar to saistīto valsts atbalstu)?

11) Vai [ES] un valsts tiesību normas par KLP piemērošanu var interpretēt tādējādi, ka tām ir jāveido sarežģīta tiesiskā sistēma, kura jāinterpretē vienveidīgi un kura darbojas atbilstoši noteiktiem principiem un nosacījumiem?

12) Vai piemērojamību, kas noteikta [Regulas Nr. 3508/92] 1. panta 4. punktā un [Regulas Nr. 1259/1999] 10. panta a) punktā, jāinterpretē tā, ka no atbalsta saņemšanas viedokļa nav jāvērtē ne lauksaimnieka nodoms pārtraukt savu darbību nākotnē, ne uz tādu nodomu attiecināmais tiesiskais režīms?”

III – Vērtējums

20. Kā savos apsvērumos ir norādījusi Ungārijas valdība un Komisija, prejudiciālie jautājumi jāvērtē visi kopā ne tikai to skaita dēļ, bet arī tāpēc, ka tie daļēji pārklājas un ir savstarpēji saistīti. Tomēr, lai šie secinājumi būtu vieglāk uztverami, esmu nolēmis jautājumus sadalīt trīs grupās (katra jautājuma faktisko formulējumu iepriekš esmu minējis 19. punktā).

21. Būtībā galvenais šīs tiesvedības jautājums, par kuru iesniedzējtiesai ir šaubas, ir, vai VPTM atbalstu var regulēt autonomi un vai dalībvalsts var noteikt atsevišķus nosacījumus VPTM piešķiršanai (it īpaši attiecībā uz atbalsta saņēmējiem piemērojamiem kritērijiem), kuri būtu ierobežojošāki un stingrāki nekā tie, kas paredzēti vienotā platībmaksājuma shēmā.

1., 6., 7., 9. un 11. jautājums

22. Pirmkārt, iepriekš minētajos atbilstošajos ES tiesību aktos ir noteikts, ka “lauksaimnieks” ir “fiziska vai juridiska persona vai fizisku vai juridisku personu grupa neatkarīgi no grupai un tās locekļiem valsts tiesību aktos piešķirtā juridiskā statusa, kuras saimniecība atrodas [ES] teritorijā un kura veic lauksaimniecisku darbību”. Patiešām, kā norādīja Komisija, nav nejaušība, ka šī definīcija saskaņā ar ES tiesībām ir tik plaša: tai jāaptver cik vien daudz iespējams lauksaimniecības jomā iesaistīto personu, lai atbilstošie ES noteikumi tiktu piemēroti visai nozarei, ievērojot apstrīdēto nosacījumu mērķus.

23. Ņemot vērā 2004. gadā paredzēto 10 jaunu dalībvalstu pievienošanos ES, pieņemot Padomes lēmumu ( ), tika izdarīti grozījumi Regulā Nr. 1782/2003, ieviešot tajā jaunu nodaļu, kuru veido trīs jauni panti: 143.a, 143.b un 143.c pants, kuros ir noteikta atbalsta shēmu piemērošana jaunajās dalībvalstīs.

24. Saskaņā ar 143.a pantu visiem tiešajiem maksājumiem jaunajās dalībvalstīs tiks piemērots pakāpenisks ieviešanas mehānisms (tā sauktā “phasing-in” sistēma) ( ).

25. Saskaņā ar Regulas Nr. 1782/2003 143.c panta 2. punktu jaunajām dalībvalstīm bija iespēja, ievērojot noteiktus nosacījumus, iepriekš saņemot Komisijas atļauju, papildināt tiešos maksājumus ( ).

26. Ievērojot Padomes lēmuma 1. panta 5. punkta nosacījumus, Ungārija nolēma ES tiešos maksājumus aizstāt ar vienoto platībmaksājumu.

27. 2004. gada 18. maijā Ungārija iepazīstināja ar tās VPTM programmu, kas papildinātu vai “aizpildītu trūkstošo daļu” saskaņā ar vienotā platībmaksājuma shēmu nodrošināto atbalstu. VPTM pilnībā tiek finansēti no valsts budžeta līdzekļiem.

28. Saskaņā ar 2004. gada 29. jūnija Lēmumu C(2004) 2295 Komisija apstiprināja VPTM programmu Ungārijai attiecībā uz 2004. gadu. Tādējādi tika noteikts zināms VPTM apjoms, to likme un piešķiršanas nosacījumi.

29. Vispirms jānorāda, ka ne atbilstošajos ES nosacījumos, ne Regulā Nr. 1782/2003 VPTM piešķiršanas nosacījumi netiek īpaši noteikti.

30. Šīs regulas 143.c panta 6. punktā ir tikai noteikts, ka attiecīgā jaunā dalībvalsts var, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem un iepriekš saņemot Komisijas atļauju, lemt par piešķiramā valsts papildu atbalsta apjomu. Turklāt saskaņā ar 143.c panta 7. punktu Komisijas atļauja paredz līmeni, līdz kuram var izmaksāt VPTM, kā arī to procentuālo apjomu un, attiecīgos gadījumos, tā piešķiršanas nosacījumus.

31. Šajā ziņā jāatgādina, ka Tiesa ir noteikusi, ka, ja konkrētajā nozarē pastāv tirgus kopīgā organizācija, dalībvalstis principā nevar rīkoties saskaņā ar vienpusēji pieņemtiem valsts tiesību nosacījumiem ( ). To likumdevēju kompetence ir ierobežota un var tikt īstenota tikai tad, ja konkrētajā situācijā nav piemērojami ES nosacījumi vai saskaņā ar šādiem nosacījumiem tām ir tādas tiesības ( ).

32. Turklāt Tiesa ir nospriedusi, ka, “ja konkrētajā nozarē pastāv tirgus kopīgā organizācija, dalībvalstis nevar pieņemt tiesību normas, saskaņā ar kurām tā tiktu ietekmēta vai tai tiktu noteikti ierobežojumi. Ar tirgus kopīgo organizāciju nav saderīgi arī noteikumi, kas traucē tās pienācīgu darbību, arī ja tirgus kopīgā organizācija nav izsmeļoši sakārtojusi attiecīgo jomu” ( ).

33. Ungārijas valdība uzskata, ka, nepastāvot ES noteikumiem par VPTM atbalsta piešķiršanu, dalībvalstīm ir tiesības noteikt tā saņemšanas nosacījumus, ņemot vērā Komisijas piešķirto atļauju un ievērojot ES tiesību pamatprincipus ( ). Ungārijas valdība apgalvo, ka tikko minētais izriet arī no Regulas Nr. 1782/2003 143.c panta 7. punkta noteikumiem, kuros ir noteikts, ka Komisijas atļauja paredz “attiecīgos gadījumos” atbalsta piešķiršanas nosacījumus. Tāpēc tā uzskata, ka a contrario tas nozīmē, ka būtībā dalībvalsts ir tā, kas nosaka šos nosacījumus.

34. Katrā ziņā, kā jau minēja Ungārijas valdība un Komisija, norādīšu, ka VPTM netiek maksāti no ES līdzekļiem (ELVGF) ( ), bet tie tiek finansēti no dalībvalsts budžeta līdzekļiem. Līdz ar to uzskatu, ka jaunajām dalībvalstīm jādod zināma rīcības brīvība, nosakot VPTM piešķiršanas nosacījumus.

35. Šajā sakarā Ungārijas valdība apgalvo, ka līdz ar to dalībvalstij jābūt tiesībām noteikt atsevišķus (daudz stingrākus) nosacījumus, saskaņā ar kuriem tiek ierobežots atbalsta saņēmēju loks, ja vien tiek ievēroti ES tiesību vispārīgie principi ( ). Turklāt tā norāda, ka kritēriji atbalsta piešķiršanai netiek noteikti vienveidīgi: daži no tiem ir noteikti ES tiesībās, bet citi attiecīgos gadījumos – valsts tiesību aktos. Tādējādi atšķirīgi VPTM un vienotā platībmaksājuma nosacījumi, proti, ka persona, kurai ir tiesības uz vienoto platībmaksājumu, nevar saņemt VPTM, atbilst ES tiesībām.

36. Manuprāt, kā jau to arī atzina Ungārijas valdība un Komisija, nedrīkst aizmirst, ka VPTM mērķis ir izvēles kārtībā kompensēt vienotās likmes atbalsta iespējamo negatīvo ietekmi noteiktās nozarēs un zināmā mērā vienkāršot tā sauktā “phasing-in” mehānisma piemērošanu.

37. Patiešām, noteikumiem par VPTM nevajadzētu radīt patvaļīgu diskrimināciju attiecībā uz kandidātiem, kuri jau atbilst šāda atbalsta piešķiršanas nosacījumiem. Līdz ar to Komisijai ir taisnība, apgalvojot, ka, ja tā vienreiz ir apstiprinājusi valsts programmu, dalībvalsts nevar nolemt piemērot citus atšķirīgus nosacījumus.

38. Tātad attiecībā uz VPTM dalībvalsts var paredzēt tādus nosacījumus kā pieteikumu iesniegšanas termiņš, apmērs, sankcijas un papildu pienākumi. Tomēr saskaņā ar attiecīgajām tiesību normām šādu nosacījumu piemērošana, ievērojot Regulas Nr. 1782/2003 143.c panta noteikumus, ir jāsaskaņo ar Komisiju un tiem obligāti jāatbilst atbalsta piešķiršanas pamatprincipiem.

39. Šajā sakarā Komisija piebilda, ka minētie nosacījumi var tikt attiecināti uz visiem VPTM, iedalot tos pa nozarēm (piena, aitas gaļas, liellopu un kazas gaļas produktu ražošana, rīsu, labības, tabakas audzēšana) vai vispārīgi (fiziska vai juridiska persona).

40. Saskaņā ar Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem Komisijas apstiprinātajā Ungārijas valsts programmā nav iekļauti nosacījumi, saskaņā ar kuriem juridiskām personām vai uzņēmumiem, kuriem nav šāda statusa, atbalstu varētu piešķirt tikai tad, ja tiem nav uzsākta bankrota, likvidācijas, izlīguma vai brīvprātīgās likvidācijas procedūra.

41. Saskaņā ar nolēmumu par prejudiciālo jautājumu uzdošanu valsts tiesai ir šaubas, vai situācija, kad lauksaimnieks saskaņā ar ES tiesību normām saņem vienoto platībmaksājumu, proti, neatkarīgi no viņa juridiskā statusa, bet viņam tiek atteikts attiecīgs VPTM, pamatojoties uz uzsākto brīvprātīgās likvidācijas procedūru, atbilst ES tiesībām.

42. Man šķiet, ka, ņemot vērā lauksaimniecībai paredzētā atbalsta finansējuma avotu, attiecīgajam lauksaimniekam ir jāievēro divu dažādu noteikumu grupu nosacījumi.

43. Pretēji Ungārijas valdības viedoklim uzskatu, ka VPTM nevar vērtēt atsevišķi, bet gan tie jāuztver kā ES lauksaimniecībai paredzētā atbalsta sistēmas neatņemama daļa.

44. Šajā ziņā jānorāda, ka Regulās Nr. 1259/1999, Nr. 3508/92 un Nr. 1782/2003 iekļautā jēdziena “lauksaimnieks” definīcija ir piemērojama visām attiecīgajām tiesību normām, arī nosacījumiem par VPTM.

45. ES un atbilstošā valsts atbalsta sistēma faktiski ir vienota programma ar savstarpēji saistītiem mērķiem un pamatprincipiem.

46. Šajā ziņā Ungārijas valdība pati atzina, ka KLP ir sarežģīta tiesiskā sistēma, kas darbojas saskaņā ar noteiktu pamatprincipu kopumu.

47. Līdz ar to, lai arī dalībvalstīm ir tiesības paredzēt zināmus nosacījumus attiecībā uz VPTM, jāņem vērā, ka: i) dalībvalstīm jāievēro jēdziena “lauksaimnieks” definīcija, ii) VPTM nosacījumiem jāsaņem Komisijas atļauja ( ) un, visbeidzot, iii) katrā ziņā šiem nosacījumiem jāatbilst atbalsta sistēmas pamatprincipiem.

2., 4., 5. un 10. jautājums

48. Daži no prejudiciālajiem jautājumiem īpaši attiecas uz Regulas Nr. 3508/92 1. panta 4. punktā un Regulas Nr. 1259/1999 10. pantā (Regulas Nr. 1782/2003, ar kuru tā tika aizstāta, 2. panta a) punktā) paredzēto jēdzienu “lauksaimnieks”.

49. No vienas puses, Ungārijas valdība atzīst, ka saskaņā ar šiem nosacījumiem dalībvalstis nevar ierobežot šī jēdziena piemērojamību, paredzot noteiktu tiesisko formu. Tomēr, no otras puses, tā apgalvo, ka “valsts tiesību aktos noteikto juridisko statusu” var interpretēt tādējādi, ka tas netiek attiecināts uz lauksaimnieku grupu un tās locekļiem, kuri iesaistīti kādā darbības pārtraukšanas procedūrā. Šajā ziņā Ungārijas valdība arī apgalvo, ka valsts tiesību normās paredzētais nosacījums – saskaņā ar kuru tikai personas, kuras nav iesaistītas kādā darbības pārtraukšanas procedūrā, ir tiesīgas saņemt atbalstu – atbilst nediskriminācijas un samērīguma principiem.

50. Manuprāt, runājot par “valsts tiesību aktos noteikto personas juridisko statusu”, “juridiskais statuss” per definitionem “ir personas vai tādas organizācijas kā uzņēmums vai partnerība juridiskā identitāte”. Tomēr iepriekš minētajās regulās paredzētā jēdziena “lauksaimnieks” definīcijā nav noteikts lauksaimnieka juridiskais statuss. Faktiski saskaņā ar attiecīgo nosacījumu formulējumu tajos uzsvērtie jēdziena “lauksaimnieks” galvenie aspekti ir: i) ka lauksaimnieka saimniecība atrodas [ES] teritorijā un ii) lauksaimnieks nodarbojas ar lauksaimniecību”.

51. Lai arī pastāv šāds izņēmums, neatbildēts ir jautājums, vai “lauksaimnieka (vai to grupas) darbības likvidācijas veidam” – vai arī viņa (vai tās) nodomam pārtraukt darbību nākotnē – ir nozīme, piešķirot ES un atbilstošo valsts atbalstu. Tas jāvērtē, ņemot vērā, ka (piemēram) komercsabiedrības likvidācija, licences atdošana vai kāda cita valsts tiesību aktos noteikta darbības pārtraukšanas metode nav nekas vairāk kā tikai lauksaimnieka juridiskā statusa izbeigšanas (vai, iespējams, saskaņā ar valsts tiesību normām tā maiņas) metode.

52. Uzskatu, ka, kamēr šādas procedūras īstenošana nav juridiski pabeigta un līdz ar to nav īstenots neviens no lauksaimnieka likvidācijas juridiskajiem pasākumiem, lauksaimnieks juridiski turpina pastāvēt un tā tiesiskā identitāte būtībā netiek ietekmēta. Turklāt šajā ziņā viņa subjektīvais viedoklis par savu darbību (piemēram, nodoms to pārtraukt) neko nevar ietekmēt. Tā tas ir tāpēc, ka šajā kontekstā tiesību aktos par lauksaimnieka likvidāciju vai tā juridisko statusu šāds nodoms un tā ietekme uz tiesībām saņemt lauksaimniecības atbalstu netiek minēta.

53. Turklāt, ja ņem vērā Regulas Nr. 3508/92 1. panta 4. punktā un Regulas Nr. 1259/1999 10. pantā (Regulas Nr. 1782/2003, ar kuru tā tika aizstāta, 2. panta a) punktā) minēto jēdziena “lauksaimnieks” definīciju, no tās formulējuma nevar secināt, ka jēdziens “lauksaimnieks” netiktu piemērots attiecībā uz fiziskām vai juridiskām personām, kuras juridiski būtu uzskatāmas par lauksaimniekiem, kas uzsākuši juridiskas procedūras savas darbības likvidācijai, bet citādā ziņā atbilst iepriekš minētajiem jēdziena aspektiem. Lai šis jēdziens netiktu attiecināts uz šādām personām, vispirms būtu skaidri jānosaka, ka lauksaimnieki, kuriem uzsākta bankrota, likvidācijas, izlīguma vai brīvprātīgās likvidācijas procedūra, nav tiesīgi saņemt pamata tiesvedībā minēto lauksaimniecības atbalstu. Attiecīgajos nosacījumos šāda formulējuma nav, tāpēc uzskatu, ka nav iespējams šādu formulējumu tajos izlasīt, tos interpretējot plaši.

54. Turklāt saskaņā ar iepriekš 43.–47. punktā minēto (un vēl pirms tam minētajiem apsvērumiem) dalībvalstīm, ieviešot VPTM, jāņem vērā jēdziena “lauksaimnieks” definīcija.

55. Bez tam saskaņā ar atbalsta programmas pamatprincipiem dalībvalstīm jānodrošina vienlīdzība tiešo maksājumu piešķiršanā, un tās nevar radīt diskrimināciju, pamatojoties uz lauksaimnieku juridisko statusu ( ).

56. Piekrītu Komisijai, ka, ņemot vērā VPTM mērķi (kompensēt vienotās likmes subsīdiju iespējamo negatīvo ietekmi noteiktās nozarēs), šie maksājumi jāpiešķir visiem lauksaimniekiem, kuri atbilst vienotā platībmaksājuma kritērijiem saskaņā ar Regulām Nr. 3508/92, Nr. 1259/1999 un Nr. 1782/2003. To interpretējot citādā veidā, atsevišķiem lauksaimniekiem tiktu liegtas subsīdiju sistēmas (VPTM) priekšrocības, tā radot diskrimināciju piemērošanā. Kā jau iepriekš minēju, lai arī dalībvalstīm ir tiesības paredzēt zināmus nosacījumus attiecībā uz VPTM, tām jāievēro jēdziena “lauksaimnieks” definīcija.

3., 8. un 12. jautājums

57. Ņemot vērā iepriekš minēto, ir skaidrs, ka ES noteikumos par lauksaimniecības atbalstu nav iekļauti nosacījumi, saskaņā ar kuriem lauksaimnieks nebūtu tiesīgs saņemt atbalstu tāpēc, ka viņš plāno pārtraukt darbību. Līdz ar to lauksaimnieks, kurš ir pārtraucis savu darbību pirms atbalsta piešķiršanas, joprojām ir tiesīgs saņemt tiešos maksājumus, ja vien viņš, iesniedzot pieteikumu, ir ievērojis attiecīgos nosacījumus ( ) (pat Ungārijas valdība atzina, ka pieteikumi par atbalsta piešķiršanu jāvērtē, pamatojoties uz tā iesniegšanas brīdī pastāvošajiem tiesiskajiem un faktiskajiem apstākļiem).

58. Uzskatu, ka valsts tiesību norma, saskaņā ar kuru uzņēmums, kurš uzsācis brīvprātīgās likvidācijas procedūru, nevar saņemt VPTM, būtiski ietekmē ES lauksaimniecības atbalsta sistēmas principus. Faktiski tās piemērošana var būt saistīta ar papildu tiesību ierobežojumiem un, iespējams, paredzēt nosacījumus, kas neatbilst ES tiesībām.

59. Komisija pareizi norāda, ka ar ES tiesībās paredzēto definīciju – ES likumdevējs skaidri izvēlējās noteikt plašu tās piemērojamību, izmantojot formulējumu “fiziska vai juridiska persona”, – tiek norādīts uz tās piemērojamību neatkarīgi no valsts tiesību aktos noteiktā grupas vai tās locekļu juridiskā statusa. Saistībā ar lauksaimniecības atbalsta sistēmu ES likumdevējs pievērš dalībvalstu uzmanību būtiskam aspektam, uzsverot, ka tās nevar ierobežot to lauksaimnieku loku, kuriem būtu tiesības saņemt atbalstu, pieņemot tiesību normas par to tiesisko statusu. Valsts tiesai būs jāizvērtē, vai pamata tiesvedībā Bábolna savu darbību bija faktiski pārtraukusi, pirms tā iesniedza pieteikumu par atbalsta piešķiršanu.

60. Visbeidzot, saskaņā ar visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem VPTM jāuzskata par ES lauksaimniecības atbalsta sistēmas, kura pamatojas uz vienotiem pamatprincipiem un vērtējama kā atsevišķa programma, būtisku sastāvdaļu.

61. Līdz ar to ES un valsts tiesību akti par KLP īstenošanu veido sarežģītu tiesisko sistēmu, kura jāinterpretē vienveidīgi un kura pastāv, ievērojot principu (proti, tādu, kas attiecas uz visiem KLP aspektiem) un prasību vienotu kopumu. ES un atbilstošā valsts atbalsta piešķiršanai KPL kontekstā nevar piemērot dažādus nosacījumus, ja vien šādus nosacījumus Komisija iepriekš nav apstiprinājusi. Savā lēmumā Komisija apstiprina valsts atbalsta programmas principus, mērķus un struktūru. Grupai (personai), kura atbilst ES vienotā platībmaksājuma piešķiršanas nosacījumiem, nevar liegt saņemt VPTM, ja Komisijas apstiprinātajā valsts programmā nav paredzēti šādi nosacījumi. Ikvienam lauksaimniekam, kura saimniecība juridiski un faktiski darbojas ES teritorijā, ir tiesības saņemt VPTM, ievērojot attiecīgos ES tiesību noteikumus.

62. Valsts tiesību aktos noteiktais juridiskā statusa regulējums Regulas Nr. 3508/92 1. panta 4. punkta un Regulas Nr. 1259/1999 10. panta a) punkta izpratnē jāinterpretē plaši, tā, lai ratione personae piemērojamība būtu pēc iespējas plašāka, neņemot vērā valsts tiesību aktos noteikto šī lauksaimnieka juridisko statusu. Lauksaimnieka (vai to grupas) darbības likvidācijas veids pamata tiesvedībā nevar ietekmēt viņa juridisko statusu (iepriekš minēto pantu izpratnē), ja saimniecība, iesniedzot pieteikumu par atbalsta piešķiršanu, juridiski un faktiski darbojas neatkarīgi no uzsāktajām juridiskajām procedūrām tās likvidācijai.

63. Attiecīgā lauksaimnieka nodoms pārtraukt darbību nākotnē nav būtisks brīdī, kad tiek vērtētas viņa tiesības saņemt atbalstu. Piemērojot Regulu Nr. 3508/92, Nr. 1259/1999 un Nr. 1782/2003 noteikumus, nav jāvērtē ne nodoms pārtraukt darbību, ne iespējamais personas juridiskais statuss. Visbeidzot, Regula Nr. 1259/1999 ir piemērojama arī attiecībā uz VPTM.

IV – Secinājumi

64. Līdz ar to uzskatu, ka uz Fővárosi Bíróság uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild šādi:

– Par pirmo, sesto, septīto, devīto un vienpadsmito jautājumu: Eiropas Savienības un valsts tiesību akti par kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) īstenošanu veido sarežģītu tiesisko sistēmu, kas jāinterpretē vienveidīgi un kas pastāv saskaņā ar principu (proti, tādu, kas attiecas uz visiem KLP aspektiem) un prasību vienotu kopumu. ES un atbilstošā valsts atbalsta piešķiršanai KPL kontekstā nevar piemērot dažādus nosacījumus, ja vien šādus nosacījumus Komisija iepriekš nav apstiprinājusi. Savā lēmumā Komisija apstiprina valsts atbalsta programmas principus, mērķus un struktūru. Grupai (personai), kura atbilst ES vienotā platībmaksājuma piešķiršanas nosacījumiem, nevar liegt saņemt VPTM, ja Komisijas apstiprinātajā valsts programmā nav paredzēti šādi nosacījumi. Ikvienam lauksaimniekam, kura saimniecība juridiski un faktiski darbojas ES teritorijā, ir tiesības saņemt VPTM, ievērojot attiecīgos ES tiesību noteikumus;

– Par otro, ceturto, piekto un desmito jautājumu: valsts tiesību aktos noteiktais juridiskā statusa regulējums Padomes 1992. gada 27. novembra Regulas (EEK) Nr. 3508/92, ar ko izveido integrētu administrācijas un kontroles sistēmu konkrētām Kopienas atbalsta shēmām, 1. panta 4. punkta un Padomes 1999. gada 17. maija Regulas (EK) Nr. 1259/1999, ar ko paredz kopīgus noteikumus tieša atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku, 10. panta a) punkta izpratnē jāinterpretē plaši, tā, lai ratione personae piemērojamība būtu pēc iespējas plašāka, neņemot vērā valsts tiesību aktos noteikto šī lauksaimnieka juridisko statusu. Lauksaimnieka (vai to grupas) darbības likvidācijas veids pamata tiesvedībā nevar ietekmēt viņa juridisko statusu (iepriekš minēto pantu izpratnē), ja saimniecība, iesniedzot pieteikumu par atbalsta piešķiršanu, juridiski un faktiski darbojas neatkarīgi no uzsāktajām juridiskajām procedūrām tās likvidācijai;

– Par trešo, astoto un divpadsmito jautājumu: attiecīgā lauksaimnieka nodoms pārtraukt darbību nākotnē nav būtisks viņa tiesību saņemt atbalstu izvērtēšanas brīdī. Piemērojot Regulas Nr. 3508/92 un Nr. 1259/1999, kā arī Padomes 2003. gada 29. septembra Regulu (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza vairākas citas regulas, nav jāvērtē ne nodoms pārtraukt darbību, ne iespējamais juridiskais statuss. Visbeidzot, Regula Nr. 1259/1999 ir piemērojama arī attiecībā uz VPTM.