ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Itālijas Republika, sistemātiski un ilgstoši pārsniegdama PM10 koncentrācijas robežlielumus un turpinādama pārsniegt: — dienas robežlielumu: — no 2008. līdz 2017. gadam (ieskaitot) šādās zonās: IT1212 (Valles Delsako zona); IT1507 (bijusī zona IT1501, sanitārā zona – Neapoles un Kazertas teritorija); IT0892 (Emīlija-Romanja, Rietumu līdzenums); IT0893 (Emīlija-Romanja, Austrumu līdzenums); IT0306 (Milānas aglomerācija); IT0307 (Bergāmo aglomerācija); IT0308 (Brešas aglomerācija); IT0309 (Lombardija, līdzenums ar lielu urbanizāciju A); IT0310 (Lombardija, līdzenums ar lielu urbanizāciju B); IT0312 (Lombardija, zemiene D); IT0119 (Pjemontas līdzenums); IT0120 (Pjemontas pakalne); — no 2008. līdz 2016. gadam (ieskaitot) zonā IT1215 (Romas aglomerācija); — no 2009. līdz 2017. gadam (ieskaitot) šādās zonās: IT0508 un IT0509 (bijusī zona IT0501, Venēcijas-Trevizo aglomerācija); IT0510 (bijusī zona IT0502, Padujas aglomerācija); IT0511 (bijusī zona IT0503, Vičencas aglomerācija), IT0512 (bijusī zona IT0504, Veronas aglomerācija); IT0513 un IT0514 (bijusī zona IT0505; zona A1 – Venēcijas province); — no 2008. līdz 2013. gadam un pēc tam atkal no 2015. līdz 2017. gadam zonā IT0907 (Prato-Pistoijas zona); — no 2008. līdz 2012. gadam un pēc tam atkal no 2014. līdz 2017. gadam zonās IT0909 (Arno upes ielejas ap Pizu [Valdarno Pisano] un Lukas līdzenuma zonas) un IT0118 (Turīnas aglomerācija); — no 2008. līdz 2009. gadam un no 2011. līdz 2017. gadam zonās IT1008 (Terni ielejas zona) un IT1508 (bijusī zona IT1504, Benevento piekalnes zona); — 2008. gadā un no 2011. līdz 2017. gadam zonā IT1613 (Apūlija – rūpnieciskā zona), kā arī no 2008. līdz 2012. gadam, 2014. gadā un 2016. gadā zonā IT1911 (Palermo aglomerācija); kā arī — gada robežlielumu šādās zonās: IT1212 (Valle Delsako) no 2008. līdz 2016. gadam (ieskaitot); IT0508 un IT0509 (bijusī zona IT0501, Venēcijas-Trevizo aglomerācija) 2009., 2011. un 2015. gadā; IT0511 (bijusī zona IT0503, Vičencas aglomerācija) 2011., 2012. un 2015. gadā; IT0306 (Milānas aglomerācija) no 2008. līdz 2013. gadam un 2015. gadā; IT0308 (Brešas aglomerācija), IT0309 (Lombardija, līdzenums ar lielu urbanizāciju A) un IT0310 (Lombardija, līdzenums ar lielu urbanizāciju B) no 2008. līdz 2013. gadam, kā arī 2015. un 2017. gadā; IT0118 (Turīnas aglomerācija) no 2008. līdz 2012. gadam, kā arī 2015. un 2017. gadā, nav izpildījusi savu pienākumu, kas izriet no Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/50/EK (2008. gada 21. maijs) par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai 13. panta kopsakarā ar tās XI pielikumu, un, kopš 2010. gada 11. jūnija neveikdama atbilstīgus pasākumus, lai nodrošinātu PM10 robežlielumu ievērošanu visās šajās zonās, nav izpildījusi pienākumus, kas noteikti Direktīvas 2008/50 23. panta 1. punktā, to skatot atsevišķi un kopsakarā ar šīs direktīvas XV pielikuma A iedaļu, un, konkrētāk, minētās direktīvas 23. panta 1. punkta otrajā daļā paredzēto pienākumu nodrošināt, lai gaisa kvalitātes uzlabošanas plānos būtu iekļauti atbilstīgi pasākumi, ar kuriem iespējams panākt, ka robežlielumu pārsniegšanas laikposms būtu pēc iespējas īsāks.
C 44/3

Tiesas (virspalāta) 2020. gada 8. decembra spriedums – Ungārija/Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome

(Lieta C-620/18) (1)

(Prasība atcelt tiesību aktu - Direktīva (ES) 2018/957 - Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Darba ņēmēju norīkošana darbā - Nodarbinātības noteikumi - Atalgojums - Norīkojuma ilgums - Juridiskā pamata noteikšana - LESD 53. un 62. pants - Esošas direktīvas grozīšana - LESD 9. pants - Pilnvaru nepareiza izmantošana - Nediskriminācijas princips - Nepieciešamība - Samērīguma princips - Pakalpojumu sniegšanas brīvības principa tvērums - Pārvadājumi ar autotransportu - LESD 58. pants - Regula (EK) Nr. 593/2008 - Piemērošanas joma - Tiesiskās drošības un tiesību normu skaidrības principi)

(2021/C 44/03)

Tiesvedības valoda – ungāru

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Ungārija (pārstāvji: M. Z. Fehér, G. Tornyai un M. M. Tátrai)

Atbildētāji: Eiropas Parlaments (pārstāvji: M. Martínez Iglesias, L. Visaggio un A. Tamás), Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: sākotnēji A. Norberg, M. Bencze un E. Ambrosini, vēlāk – A. Norberg, E. Ambrosini, A. Sikora-Kalėda un Zs. Bodnár)

Personas, kas iestājušās lietā Eiropas Parlamenta prasījumu atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: J. Möller un S. Eisenberg), Francijas Republika (pārstāvji: E. de Moustier, A.-L. Desjonquères, C. Mosser un R. Coesme), Nīderlandes Karaliste (pārstāvji: M. K. Bulterman, C. Schillemans un J. Langer), Eiropas Komisija (pārstāvji: L. Havas, M. Kellerbauer, B.-R. Killmann un A. Szmytkowska)

Personas, kas iestājušās lietā Eiropas Savienības Padomes prasījumu atbalstam: Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji: J. Möller un S. Eisenberg), Francijas Republika (pārstāvji: E. de Moustier, A.-L. Desjonquères, C. Mosser un R. Coesme), Nīderlandes Karaliste (pārstāvji: M. K. Bulterman, C. Schillemans un J. Langer), Zviedrijas Karaliste (pārstāvji: C. Meyer-Seitz, H. Shev un H. Eklinder), Eiropas Komisija (pārstāvji: L. Havas, M. Kellerbauer, B.-R. Killmann un A. Szmytkowska)

Rezolutīvā daļa

1. Prasību noraidīt.

2. Ungārija sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta un Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

3. Vācijas Federatīvā Republika, Francijas Republika, Nīderlandes Karaliste, Zviedrijas Karaliste un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

(1) OV C 427, 26.11.2018.
C 390/3

Tiesas (virspalāta) 2020. gada 22. septembra spriedums – Austrijas Republika/Eiropas Komisija u.c.

(Lieta C-594/18 P) (1)

(Apelācija - Valsts atbalsts - LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkts - LESD 11. un 194. pants - Euratom līguma 1. pants, 2. panta c) punkts un 106.a panta 3. punkts - Atbalsts, kas paredzēts Hinkley Point C (Apvienotā Karaliste) atomelektrostacijai - Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu - Kopīgu interešu mērķis - Eiropas Savienības mērķi vides jomā - Vides aizsardzības, “piesārņotājs maksā”, piesardzības un ilgtspējas principi - Attiecīgās saimnieciskās darbības noteikšana - Tirgus nepilnība - Atbalsta samērīgums - Ieguldījumu vai darbības atbalsts - Atbalsta elementu noteikšana - Paziņojums par garantijām)

(2020/C 390/03)

Tiesvedības valoda – vācu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Austrijas Republika (pārstāvji: sākotnēji G. Hesse, vēlāk – F. Koppensteiner un M. Klamert, pārstāvji, kuriem palīdz H. Kristoferitsch, Rechtsanwalt)

Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisijas (pārstāvji: É. Gippini Fournier un T. Maxian Rusche, kā arī P. Němečková un K. Herrmann), Čehijas Republika (pārstāvji: M. Smolek, J. Vláčil, T. Müller un I. Gavrilová), Francijas Republika (pārstāvji: sākotnēji D. Colas un P. Dodeller, vēlāk – P. Dodeller un T. Stehelin), Luksemburgas Lielhercogiste (pārstāvji: sākotnēji D. Holderer, vēlāk – T. Uri, pārstāvji, kuriem palīdz P. Kinsch, advokāts), Ungārija (pārstāvji: M. Z. Fehér, pārstāvis, kam palīdz P. Nagy, ügyvéd), Polijas Republika (pārstāvis: B. Majczyna), Slovākijas Republika (pārstāve: B. Ricziová), Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji: Z. Lavery un S. Brandon, pārstāvji, kuriem palīdz A. Robertson, QC, un T. Johnston, barrister)

Rezolutīvā daļa

1) Apelācijas sūdzību noraidīt.

2) Austrijas Republika sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus saistībā ar apelāciju.

3) Čehijas Republika, Francijas Republika, Luksemburgas Lielhercogiste, Ungārija, Polijas Republika, Slovākijas Republika un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

(1) OV C 427, 26.11.2018.
2)

Regulas Nr. 1169/2011 39. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tādu valsts pasākumu gadījumā, kas ir pamatoti ar patērētāju aizsardzību atbilstoši šī panta 1. punktam, minētā panta 2. punktā paredzētie divi kritēriji, proti, no vienas puses, “pierādītas saiknes starp noteiktām pārtikas produkta īpašībām un tā izcelsmi” esamība un, no otras puses, “pierādījums, ka lielākā daļa patērētāju piešķir būtisku nozīmi šai informācijai”, nav jāaplūko kopā, no kā izriet, ka pierādītās saiknes esamība nevar tikt izvērtēta, pamatojoties tikai uz subjektīviem elementiem, ņemot vērā, cik nozīmīga ir asociācija, kas patērētājiem lielākoties var rasties starp noteiktām attiecīgā pārtikas produkta īpašībām un tā izcelsmi.
Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 24. septembra spriedums – Prysmian SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Srl/Eiropas Komisija, The Goldman Sachs Group, Inc., Pirelli & C. SpA

(Lieta C-601/18 P) (1)

(Apelācija - Konkurence - Aizliegtas vienošanās - Eiropas apakšzemes un zemūdens spēka kabeļu tirgus - Tirgus sadale projektu kontekstā - Vienots un turpināts pārkāpums - Juridisko personu pēctecība - Vainojamība prettiesiskā rīcībā - Vienlīdzīgas attieksmes princips - Pierādījumu sagrozīšana - Regula (EK) Nr. 1/2003 - 20. pants - Eiropas Komisijas pārbaudes pilnvaras aizliegtu vienošanos jomā - Pilnvaras kopēt datus bez iepriekšējas pārbaudes un pēc tam tos pārbaudīt Komisijas telpās - Naudas sodi)

(2020/C 399/09)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Prysmian SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Srl (pārstāvji: sākotnēji C. Tesauro un L. Armati, avvocati, vēlāk C. Firth un C. Griesenbach, solicitor)

Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija (pārstāvji: F. Castilla Contreras, C. Sjödin un T. Vecchi, kā arī P. Rossi), The Goldman Sachs Group, Inc. (pārstāvji: J. Koponen, advokat, kā arī A. Mangiaracina, avvocatessa), Pirelli & C. SpA (pārstāvji: G. Rizza un M. Siragusa, avvocati)

Rezolutīvā daļa

1) Apelācijas sūdzību noraidīt.

2) Prysmian SpA un Prysmian Cavi e Sistemi Srl sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

3) Pirelli & C. SpA sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

(1) OV C 427, 26.11.2018.
4)

Direktīvas 93/13 3. panta 1. punkts, skatīts kopā ar pielikuma 1. punkta q) apakšpunktu, kā arī 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē šādi: — starp pārdevēju vai piegādātāju un patērētāju noslēgtā līgumā paredzēts noteikums par pastāvoša strīda atrisināšanu, ar kuru šis patērētājs atsakās valsts tiesā izvirzīt prasījumus, kurus viņš būtu varējis izvirzīt šī noteikuma neesamības gadījumā, var tikt kvalificēts par “negodīgu”, it īpaši, ja minētā patērētāja rīcībā nevarēja būt atbilstošas informācijas, kas viņam ļautu saprast no tā izrietošās tiesiskās sekas attiecībā uz viņu; — noteikums, ar kuru tas pats patērētājs saistībā ar strīdiem nākotnē atsakās no prasībām tiesā, kas pamatotas ar tiesībām, kuras viņam ir saskaņā ar Direktīvu 93/13, nav saistošs patērētājam.
2)

Regulas 2016/679 46. panta 1. punkts un 46. panta 2. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajās tiesību normās paredzētajām atbilstošām garantijām, īstenojamām tiesībām un efektīvajiem tiesību aizsardzības līdzekļiem ir jānodrošina, lai to personu tiesībām, kuru personas dati tiek pārsūtīti uz trešo valsti, pamatojoties uz datu aizsardzības standartklauzulām, tiktu piemērots būtībā līdzvērtīgs aizsardzības līmenis, kāds ir garantēts Eiropas Savienībā ar šo regulu, lasot to kopā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartu. Tālab, novērtējot aizsardzības līmeni, kāds tiek nodrošināts šādas pārsūtīšanas kontekstā, it īpaši ir jāņem vērā gan līguma noteikumi, par kuriem ir panākta vienošanās starp personas datu pārzini vai apstrādātāju, kas reģistrēts Savienībā, un attiecīgajā trešajā valstī reģistrēto saņēmēju, gan – attiecībā uz iespējamu šīs trešās valsts publisko iestāžu piekļuvi šādi pārsūtītajiem personas datiem – šīs trešās tiesību sistēmas būtiskie elementi, it īpaši minētās regulas 45. panta 2. punktā nosauktie.
1)

Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 173. panta 2. punkta c) apakšpunkts, lasot to nodokļu neitralitātes, tiesiskās noteiktības un samērīguma principu gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tas, ka dalībvalsts, saskaņā ar šo tiesību normu atļaujot nodokļa maksātajiem veikt pievienotās vērtības nodokļa (PVN) atskaitījumus, pamatojoties uz visu preču vai pakalpojumu vai to daļu, kuri izmantojami gan darījumos, par kuriem nodoklis ir atskaitāms, gan darījumos, par kuriem nodoklis nav atskaitāms, izmantojumu, aizliedz šiem nodokļa maksātājiem mainīt PVN atskaitīšanas metodi pēc galīgās atskaitāmās daļas noteikšanas.
1.

Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1013/2006 (2006. gada 14. jūnijs) par atkritumu sūtījumiem, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas Regulu (ES) 2015/2002 (2015. gada 10. novembris), 3. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nav piemērojams papīra, kartona un papīra izstrādājumu atkritumu maisījumam, kur katrs no atkritumu veidiem ietilpst vienā no pirmajiem trijiem ievilkumiem Bāzelē 1989. gada 22. martā parakstītās un Eiropas Kopienas vārdā ar Padomes Lēmumu 93/98/EEK (1993. gada 1. februāris) apstiprinātās Konvencijas par kontroli pār kaitīgo atkritumu robežšķērsojošo transportēšanu un to aizvākšanu IX pielikuma B3020. pozīcijā, kura pārņemta šīs regulas V pielikuma 1. daļas B sarakstā, un kas ietver traucējošas vielas līdz 10 %.
3)

Direktīvas 2007/64, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2009/111, 80.–82. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nedod tiesības kompetentajai iestādei šo normu izpratnē izšķirt – atbilstoši šīs direktīvas 75. pantā noteiktajiem kritērijiem – maksājumu pakalpojumu lietotāju un sniedzēju starpā esošos strīdus, kas izriet no maksājuma darījuma neizpildes vai nepareizas izpildes, kad šāda iestāde īsteno savu kompetenci izskatīt maksājumu pakalpojumu lietotāju sūdzības un piemērot sankcijas maksājumu pakalpojumu sniedzējiem gadījumā, ja tiek pārkāptas piemērojamās tiesību normas. Šie strīdi ir jāizšķir Direktīvas 2007/64, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2009/111, 83. pantā paredzēto ārpustiesas pārsūdzību ietvaros, neskarot valsts procesuālajās tiesībās paredzētās tiesības vērsties tiesā. Ja valsts likumdevējs ir izvēlējies piešķirt kompetences, kas izriet, pirmkārt, no minētā 80.–82. panta un, otrkārt, minētā 83. panta, vienai un tai pašai iestādei, šai iestādei katra no šo kompetenču kategorijām ir jāīsteno autonomi, darot to tikai un vienīgi katras attiecīgās procedūras ietvaros.
4)

Atcelt Lēmumu C(2014) 2139 final, ciktāl ar to tika atzīts, ka NKT Verwaltungs GmbH, agrāk nkt cables GmbH, un NKT A/S, agrāk NKT Holding A/S, ir atbildīgas par LESD 101. panta un 1992. gada 2. maija Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 53. panta pārkāpumu, ciktāl šis pārkāpums attiecas, pirmkārt, uz darbībām, kas saistītas ar pārdošanu valstīs ārpus Eiropas Savienības vai Eiropas Ekonomikas zonas (EEZ), otrkārt, kolektīvu atteikšanos piegādāt piederumus un sniegt tehnisku palīdzību konkurentiem, kas nav attiecīgās aizliegtās vienošanās dalībnieki, un, treškārt, apakšzemes spēka kabeļu projektu piešķiršanu EEZ laika posmā no 2002. gada 3. jūlija līdz 2002. gada 21. novembrim.
C 215/7

Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 26. marta spriedums (Arbeidshof te Gent (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – ISS Facility Services NV/Sonia Govaerts, Atalian NV, iepriekš Euroclean NV

(Lieta C-344/18) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2001/23/EK - 3. panta 1. punkts - Uzņēmumu pāreja - Darba ņēmēju tiesību aizsardzība - Publisks līgums par uzkopšanas pakalpojumiem - Līguma daļu piešķiršana diviem jauniem izraudzītajiem pretendentiem - Tā darba ņēmēja pārņemšana, kurš bija norīkots darbā visās līguma daļās)

(2020/C 215/08)

Tiesvedības valoda – holandiešu

Iesniedzējtiesa

Arbeidshof te Gent

Pamatlietas puses

Prasītāja: ISS Facility Services NV

Atbildētāji: Sonia Govaerts, Atalian NV, iepriekš Euroclean NV

Rezolutīvā daļa

Gadījumā, ja ir notikusi uzņēmuma īpašumtiesību pāreja, kurā ir iesaistīti vairāki īpašumtiesību saņēmēji, Padomes Direktīvas 2001/23/EK (2001. gada 12. marts) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesības un pienākumi, kas izriet no darba līguma, tiek nodoti katram īpašumtiesību saņēmējam proporcionāli attiecīgā darba ņēmēja veiktajiem pienākumiem ar nosacījumu, ka no tā izrietošā darba līguma sadalīšana ir iespējama vai neizraisa darba apstākļu pasliktināšanos, kā arī neskar šajā direktīvā garantēto darba ņēmēju tiesību aizsardzību, – un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai. Gadījumā, ja šāda sadalīšana izrādītos neiespējama vai skartu minētā darba ņēmēja tiesības, no tā izrietošā iespējamā darba attiecību izbeigšana atbilstoši minētās direktīvas 4. pantam tiktu uzskatīta par tādu, par kuru ir atbildīgs īpašumtiesību saņēmējs vai saņēmēji, pat ja šī izbeigšana būtu notikusi pēc darba ņēmēja iniciatīvas.

(1) OV C 294, 20.8.2018.
3)

Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi – ja valsts regulatīvā iestāde piemēro šo tiesību normu pārvades sistēmas operatoram (PSO), kas ekspluatē vienīgi pārrobežu starpsavienojumu, minētajai iestādei ir jāatļauj minētajam PSO izmantot daļu no saviem ieņēmumiem no pārslodzes ienākumu gūšanas nolūkos, kā arī starpsavienojuma ekspluatācijai un uzturēšanai, lai izvairītos no tā, ka tas tiek diskriminēts salīdzinājumā ar citiem attiecīgajiem PSO, un lai nodrošinātu, ka tas var veikt savu darbību ar ekonomiski izdevīgiem nosacījumiem, tai skaitā – gūstot pienācīgu peļņu.
1)

Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai 46. panta 3. punkts, skatot to Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta aspektā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, ar kuru tiesām ir piešķirtas tikai pilnvaras atcelt starptautiskās aizsardzības jomā kompetento iestāžu lēmumus, izslēdzot pilnvaras tos grozīt. Tomēr gadījumā, ja lieta tiek nodota atpakaļ kompetentajai administratīvajai iestādei, jauns lēmums ir jāpieņem īsā termiņā un tam ir jāatbilst vērtējumam, kas ietverts spriedumā, ar kuru ticis atcelts iepriekšējais lēmums. Turklāt, ja valsts tiesa pēc tam, kad tā ir veikusi visu to attiecīgo tiesisko un faktisko apstākļu pilnīgu un ex nunc pārbaudi, uz kuriem ir norādījusi persona, kas lūdz starptautisko aizsardzību, ir konstatējusi, ka saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2011/95/ES (2011. gada 13. decembris) par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu un par piešķirtās aizsardzības saturu paredzētajiem kritērijiem pieteikuma iesniedzējam ir jāpiešķir šāda aizsardzība tā iemesla dēļ, ar kuru viņš ir pamatojis savu pieteikumu, bet administratīvā iestāde pēc tam ir pieņēmusi pretēju lēmumu, nekonstatējot jaunus elementus, kas pamatotu jauna vērtējuma veikšanu par starptautiskās aizsardzības nepieciešamību attiecīgajam pieteikuma iesniedzējam, šai tiesai, ja valsts tiesībās nav paredzēti līdzekļi, ar kuriem tā varētu panākt savu spriedumu ievērošanu, ir jāgroza šis lēmums, kas neatbilst tās iepriekšējam spriedumam, un jāaizstāj tas ar savu nolēmumu attiecībā uz starptautiskās aizsardzības pieteikumu, vajadzības gadījumā atstājot nepiemērotas valsts tiesību normas, kas tai liegtu šādi rīkoties.
C 137/20

Tiesas (ceturtā palāta) 2020. gada 29. janvāra spriedums (Conseil d’État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – GAEC Jeanningros/Institut national de l’origine et de la qualité (INAO), Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation, Ministre de l’Économie et des Finances

(Lieta C-785/18) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Lauksaimniecība - Lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzība - Aizsargāts cilmes vietas nosaukums “Comté” - Maznozīmīgs grozījums produkta specifikācijā - Valsts tiesās apstrīdēts grozījuma pieteikums - Valsts tiesu judikatūra, saskaņā ar kuru prasībai zūd priekšmets, ja Eiropas Komisija ir apstiprinājusi grozījumu - Efektīva tiesību aizsardzība tiesā - Pienākums lemt par prasību)

(2020/C 137/25)

Tiesvedības valoda – franču

Iesniedzējtiesa

Conseil dÉtat

Pamatlietas puses

Prasītāja: GAEC Jeanningros

Atbildētāji: Institut national de l’origine et de la qualité (INAO), Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation, Ministre de l’Économie et des Finances

Piedaloties: Comité interprofessionnel de gestion du Comté

Rezolutīvā daļa

Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1151/2012 (2012. gada 21. novembris) par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu kvalitātes shēmām 53. panta 2. punkts, Komisijas Deleģētās regulas (ES) Nr. 664/2014 (2013. gada 18. decembris), ar ko papildina Regulu Nr. 1151/2012, 6. pants un Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 668/2014 (2014. gada 13. jūnijs), ar ko paredz noteikumus par to, kā piemērot Regulu Nr. 1151/2012, 10. pants, tos aplūkojot kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja Eiropas Komisija ir apmierinājusi dalībvalsts iestāžu pieteikumu par maznozīmīgu grozījumu kāda aizsargāta cilmes vietas nosaukuma specifikācijā, valsts tiesa, kurā ir celta prasība par tāda lēmuma tiesiskumu, ko šīs iestādes ir pieņēmušas par šo pieteikumu, lai šo pieteikumu pārsūtītu Komisijai saskaņā ar Regulas Nr. 1151/2012 53. panta 2. punktu, šī iemesla dēļ vien nedrīkst nolemt, ka ir jāizbeidz tiesvedība šajā tiesā izskatāmajā lietā.

(1) OV C 72, 22.5.2019.
C 137/17

Tiesas (otrā palāta) 2020. gada 5. marta spriedums (Okresní soud v Ostravě (Čehijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – OPR-Finance s.r.o./GK

(Lieta C-679/18) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Patērētāju aizsardzība - Direktīva 2008/48/EEK - Patēriņa kredītlīgumi - 8. pants - Kreditora pienākums pārbaudīt patērētāja kredītspēju - Valsts tiesiskais regulējums - Aizliegums patērētājam, beidzoties noilguma termiņam, izvirzīt iebildi par līguma spēkā neesamību - 23. pants - Sankcijas - Efektīvs, samērīgs un preventīvs raksturs - Valsts tiesa - Minētā pienākuma izpildes pārbaude pēc savas ierosmes)

(2020/C 137/21)

Tiesvedības valoda – čehu

Iesniedzējtiesa

Okresní soud v Ostravě

Pamatlietas puses

Prasītāja: OPR-Finance s.r.o.

Atbildētājs: GK

Rezolutīvā daļa

Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/48/EK (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK, 8. un 23. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajos valsts tiesai ir uzlikts pienākums pēc savas ierosmes pārbaudīt, vai kreditors ir izpildījis šīs direktīvas 8. pantā paredzēto pienākumu pirms līguma noslēgšanas novērtēt patērētāja kredītspēju, un piemērot sekas, kādas izriet no valsts tiesību aktiem attiecībā uz šī pienākuma neizpildi, ar nosacījumu, ka sankcijas atbilst minētā 23. panta prasībām. Direktīvas 2008/48 8. un 23. pants arī ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesību sistēmu, saskaņā ar kuru par to, ka kreditors nav izpildījis pienākumu pirms līguma noslēgšanas novērtēt patērētāja kredītspēju, var sodīt ar kredītlīguma spēkā neesamības sankciju, ko papildina šī patērētāja pienākums atmaksāt minētajam kreditoram pamatsummu ar viņa finansiālajām iespējām samērīgā termiņā, tikai tad, ja minētais patērētājs ir atsaucies uz šo spēkā neesamību un izdarījis to trīs gadu noilguma termiņā.

(1) OV C 25, 21.1.2019.
1)

Padomes Direktīvas 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 2. un 6. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā pasākums, ar ko ierēdņiem un tiesnešiem nolūkā nodrošināt atbilstošu atalgojumu tiek piešķirts atalgojuma papildu maksājums procentuālā apmērā no viņiem agrāk izmaksātās pamatalgas, kuru tie saņēmuši tostarp atbilstoši pamatalgas līmenim, kas katrai pakāpei, pieņemot viņus darbā, tika noteikts atkarībā no viņu vecuma, ciktāl ar šo pasākumu tiek nodrošināta iegūto tiesību aizsardzība apstākļos, kam ir raksturīgs gan liels skarto ierēdņu un tiesnešu skaits, gan derīgas atsauces sistēmas neesamība, un tā rezultātā netiek saglabāta atšķirīga attieksme atkarībā no vecuma.