Keywords

Summary



Keywords

1. Prasība atcelt tiesību aktu – Dalībvalstu prasība

(LESD 263. pants)

2. Vide – Gaisa piesārņojums – Direktīva 2003/87 – Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu valsts sadales plāns (VSP) – Paziņošana, ko veic dalībvalsts – Komisijas kontroles pilnvaras – Piemērojamība – Komisijas lēmuma juridiskā būtība

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87 9. panta 3. punkts)

3. Vide – Gaisa piesārņojums – Direktīva 2003/87 – Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu valsts sadales plāns (VSP) – Paziņošana, ko veic dalībvalsts – Jēdziens

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87 9. panta 3. punkts)

4. Iestāžu akti – Spēkā esamības prezumpcija – Neesošs akts – Jēdziens

(LESD 288. pants)

Summary

1. Tiesības ar prasības atcelt tiesību aktu palīdzību apstrīdēt Komisijas lēmumu tiesiskumu ir visām dalībvalstīm, šo tiesību īstenošanai neparedzot nekādus nosacījumus par intereses celt prasību pamatošanu. Tādēļ dalībvalstij, lai tās prasība būtu pieņemama, nav jāpierāda, ka tās apstrīdētajam Komisijas aktam ir juridiskas sekas attiecībā uz šo dalībvalsti. Interese celt prasību attiecas tikai uz prasībām, kuras cēlušas fiziskas vai juridiskas personas, nevis uz prasībām, kuras cēlušas Savienības iestādes vai dalībvalstis.

Turklāt intereses celt prasību jēdzienu nedrīkst jaukt ar apstrīdama akta jēdzienu, saskaņā ar kuru aktam ir jārada tiesiskas sekas, kas var būt nelabvēlīgas, lai par to varētu celt prasību atcelt tiesību aktu, ko var noteikt, vērtējot aktu pēc būtības.

Komisijas lēmums par grozījumiem siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu valsts sadales plānā (VSP), kuru paziņojusi dalībvalsts, pēc savas būtības rada šādas tiesiskas sekas.

(sal. ar 33. un 34. punktu)

2. Iepriekšējas kontroles, kuras Komisija veic, piemērojot Direktīvas 2003/87, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Direktīvu 96/61, 9. panta 3. punktu, rezultāts ne vienmēr būs Komisijas lēmums. Tai, protams, pēc siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu valsts sadales plāna (VSP) paziņošanas ir pienākums rūpīgi un objektīvi pārbaudīt minētā VSP atbilstību Direktīvas 2003/87 III pielikuma kritērijiem un 10. panta noteikumiem, tomēr no vārdiem “var noraidīt” izriet, ka Komisijai šajā ziņā ir zināma rīcības brīvība. Turklāt no tā izriet, ka, ja Komisija trīs mēnešu laikā pēc tam, kad dalībvalsts ir paziņojusi savu VSP, atsakās izmantot šīs pilnvaras, dalībvalsts principā var īstenot minēto VSP atbilstoši Direktīvas 2003/87 11. pantā un nākamajos pantos paredzētajiem nosacījumiem, nepastāvot vajadzībai saņemt Komisijas apstiprinājumu. Tādējādi, pabeidzot VSP pārbaudes procedūru, nav obligāti jāpieņem oficiāls lēmums, īpaši tad, ja dalībvalsts šīs procedūras laikā ir veikusi visus pieprasītos grozījumus.

Turpretim Komisijai var nākties izmantot savas lēmumu pieņemšanas pilnvaras atbilstoši Direktīvas 2003/87 9. panta 3. punkta otrajam teikumam, ja dalībvalsts, lai gan ir izteikti iebildumi, atturas vai atsakās no sava VSP grozīšanas, pirms ir beidzies trīs mēnešu termiņš. Šāda Komisijas lēmuma par noraidīšanu neesamības gadījumā paziņotais VSP kļūst galīgs un uz to attiecina likumības prezumpciju, kas ļauj dalībvalstij to īstenot.

Grozījumu, kuri tiek veikti izvērtēšanas procedūras beidzamajā posmā, proti, pēc Komisijas izteiktajiem iebildumiem par paziņoto VSP vai par atsevišķām tā daļām, mērķis tieši ir novērst Komisijas sākotnēji paustos iebildumus par šo daļu atbilstību Direktīvas 2003/87 III pielikuma kritērijiem un 10. panta noteikumiem. Tādējādi tas, ka Komisija grozījumus akceptē, ir tikai neizbēgamas sekas iebildumiem, ko tā sākotnēji formulējusi savu pārbaudes un ierobežotās noraidīšanas pilnvaru ietvaros, kuras tai ir piešķirtas ar Direktīvas 2003/87 9. panta 3. punktu, nevis vispārēju atļauju piešķiršanas pilnvaru izpausme. Turklāt Komisijai, akceptējot VSP veiktos grozījumus, nav jāpieņem oficiāls lēmums. Gluži pretēji, pirmkārt, šāda interpretācija būtu pretrunā principam, saskaņā ar kuru Komisijai nav vispārēju atļaujas piešķiršanas pilnvaru īstenot VSP. Otrkārt, tā neatbilstu Direktīvas 2003/87 9. panta 3. punkta trešā teikuma sistēmai, kurā ir paredzēts tikai lēmums par noraidīšanu, nevis lēmums par atļaujas piešķiršanu.

(sal. ar 47. un 48. punktu)

3. Saskaņā ar Direktīvas 2003/87, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Direktīvu 96/61, 9. panta 3. punktu uzsāktās procedūras mērķis papildus Komisijas iepriekšējas kontroles iespējai ir nodrošināt dalībvalstīm tiesisko drošību, un it īpaši dot tām iespēju īsā laika sprīdī gūt skaidrību par veidu, kādā tās var sadalīt emisijas kvotas un pārvaldīt kvotu tirdzniecības sistēmu Kopienā, pamatojoties uz savu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu valsts sadales plānu (VSP) attiecīgajā kvotu sadales laikposmā. Ņemot vērā šā laikposma ierobežoto ilgumu, kas ir trīs vai pieci gadi (Direktīvas 2003/87 11. pants), gan Komisijai, gan dalībvalstīm ir leģitīma interese, lai jebkuras domstarpības par VSP saturu ātri tiktu atrisinātas un lai VSP visā tā spēkā esamības laikposmā nebūtu pakļauts riskam, ka Komisija to varētu apstrīdēt.

Šie apsvērumi attiecas uz visiem VSP, neatkarīgi no tā, vai runa ir par sākotnēji paziņoto versiju vai vēlāk pārskatīto un paziņoto versiju. Turklāt prasība Komisijai pēc pārskatītā VSP paziņošanas veikt ātru un efektīvu kontroli ir vēl jo svarīgāka, ja pirms šīs kontroles jau notika sākotnējās VSP izvērtēšanas pirmais posms, kura rezultātā vajadzības gadījumā ir ticis pieņemts lēmums par noraidīšanu un vēlāk veikti minētā VSP grozījumi. Kaut arī Komisija apgalvo, ka tai ir tiesības izvērtēt piedāvātos VSP grozījumus vai pārskatīto VSP, neievērojot Direktīvas 2003/87 9. panta 3. punktā paredzēto trīs mēnešu termiņu, šāda tēze var radīt šķēršļus mērķim īstenot ātru un efektīvu kontroli, kā arī tiesiskajai drošībai, uz kuru ir tiesības paziņojuma iesniedzējai dalībvalstij, lai tā varētu piešķirt emisiju kvotas tās teritorijā esošām iekārtām pirms tirdzniecības perioda sākšanās atbilstoši minētās direktīvas 11. pantam.

Tādējādi paziņošanas jēdziens Direktīvas 2003/87 9. panta 3. punkta izpratnē attiecas gan uz sākotnējo, gan uz vēlāku dažādu VSP versiju paziņošanu, līdz ar to pēc katras šādas paziņošanas trīs mēnešu termiņu sāk skaitīt no jauna.

(sal. ar 54., 55. un 57. punktu)

4. Procesuāls pārkāpums, kas izriet no trīs mēnešu termiņa Direktīvas 2003/87, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Direktīvu 96/61, 9. panta 3. punkta izpratnē neievērošanas, nav tik smags un acīmredzams, lai tas varētu pamatot apstrīdētā lēmuma kvalificēšanu par spēkā neesošu no pieņemšanas brīža. Iestāžu akti – pat ja tajos ir trūkumi – principā ir prezumējami kā spēkā esoši, un tādējādi to juridiskā iedarbība saglabājas tik ilgi, kamēr tie nav atsaukti, atcelti prasības atcelt tiesību aktu ietvaros vai pasludināti par spēkā neesošiem sakarā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu vai sakarā ar iebildi par prettiesiskumu.

Saistībā ar izvērtēšanas procedūru atbilstoši Direktīvas 2003/87 9. panta 3. punktam un ņemot vērā tās īpatnības, pretlikumība, kas izriet no apstrīdētā lēmuma novēlotā rakstura, nevar izraisīt tā atzīšanu par neesošu, jo atbilstoši tiesiskās drošības pamatprincipam šāds konstatējums ir jāizmanto tikai izņēmuma gadījumos.

(sal. ar 61. punktu)