ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Atbilstoši Civildienesta tiesas Reglamenta 35. pantam, kurš pēc grozījumiem kļuvis par 50. pantu, vienīgi prasījumi, kas izklāstīti sākotnējā prasības pieteikumā, var tikt ņemti vērā. Līdz ar to tiesvedības laikā lietas dalībnieks principā nevar iesniegt jaunus prasījumus vai paplašināt esošo prasījumu priekšmetu, izņemot, ja tiek grozīts strīda priekšmets. Tikai tad, ja pastāv jauns apstāklis, kas var ietekmēt prasības priekšmetu, piemēram, tiesību akta, ar kuru tiek atcelts un aizstāts apstrīdētais tiesību akts, pieņemšana tiesvedības laikā, prasītājam var tikt atļauts pielāgot savus prasījumus.

Šajā sakarā kļūda var tikt atzīta par acīmredzamu tikai tad, ja tā viegli var tikt atklāta pēc kritērijiem, kurus likumdevējs ir paredzējis attiecināt uz administrācijas plašās novērtējuma brīvības īstenošanu. Līdz ar to, lai konstatētu, ka faktu novērtējumā ir pieļauta acīmredzama kļūda, kas pēc sava rakstura var pamatot apstrīdētā lēmuma atcelšanu, prasītājam ir jāsniedz pietiekami pierādījumi, lai apstrīdētu administrācijas veiktā vērtējuma ticamību. Citiem vārdiem, pamats par acīmredzamu kļūdu ir jānoraida, ja, neraugoties uz prasītāja norādītajiem elementiem, apstrīdētais vērtējums var būt pieņemams kā joprojām patiess vai spēkā esošs.

Administrācijas pienākums ņemt vērā savu darbinieku intereses atspoguļo savstarpējo tiesību un pienākumu līdzsvaru, kas ticis radīts ar Civildienesta noteikumiem attiecībās starp publisko iestādi un civildienestā strādājošajiem. Šis pienākums tostarp nozīmē, ka institūcijai, lemjot par ierēdņa vai darbinieka stāvokli, jāņem vērā visi faktori, kas varētu ietekmēt tās lēmumu, un, to darot, tai jāņem vērā ne tikai dienesta, bet arī attiecīgā ierēdņa intereses. Ierēdņa tiesību un interešu aizsardzība tomēr ir ierobežota ar spēkā esošo tiesību normu ievērošanu.

Tātad dienesta intereses un ierēdņa intereses ir divi dažādi jēdzieni. Konkrētajā Civildienesta noteikumu 52. panta otrās daļas gadījumā attiecīgā ierēdņa intereses ir jau ņemtas vērā ar to, ka tam ir jālūdz iespēja palikt amatā ilgāk par likumā paredzēto obligātās pensionēšanās vecumu. Saskaņā ar šajā pat normā noteikto lēmums, kas jāpieņem iecēlējinstitūcijai, ir atkarīgs tikai no dienesta interesēm, un iecēlējinstitūcijai nav jāņem vērā ierēdņa, kas iesniedzis lūgumu, intereses. Tātad ierēdnim ir jāpierāda iecēlējinstitūcijai, ka pastāv viņa personīgā interese palikt amatā, kā to prasītājs faktiski ir darījis šajā prasībā, jo šādai interesei nav nozīmes viņa lūguma sakarā.

(skat. 53. un 54. punktu)

Pirmās instances tiesa: spriedums Angelidis/Parlaments, T‑416/03, EU:T:2006:375, 117. punkts un tajā minētā judikatūra.
No Civildienesta noteikumu IX pielikuma 25. panta izriet, ka iecēlējinstitūcijai ir aizliegts galīgi atrisināt attiecīgā ierēdņa situāciju no disciplinārā aspekta, pieņemot lēmumu par faktiem, kas vienlaicīgi ir kriminālprocesa priekšmets, līdz brīdim, kad attiecīgās krimināltiesas pieņemtais nolēmums nav kļuvis galīgs. Tādējādi, ar šo pantu šai iecēlējinstitūcijai, kuras uzdevums ir galīgi atrisināt ierēdņa situāciju, attiecībā uz kuru ir uzsākta disciplinārlieta, netiek sniegta rīcības brīvība saistībā ar tiesībām atlikt lietas izskatīšanu vai lemt par šī ierēdņa situāciju, ja pret šo ierēdni uz uzsākts kriminālprocess krimināltiesā.

Civildienesta noteikumu IX pielikuma 25. pants pastāv divu iemeslu dēļ. Pirmkārt, šis pants atbilst mērķim, ka attiecīgā ierēdņa stāvokli neietekmē kriminālprocess, kas pret viņu ir ierosināts, pamatojoties uz faktiem, kuri turklāt ir viņa institūcijas ietvaros notiekošās disciplinārās procedūras priekšmets. Otrkārt, disciplinārlietas apturēšana līdz kriminālprocesa pabeigšanai ļauj ņemt vērā šajā disciplinārlietā krimināltiesas izmantotos faktiskos secinājumus, kad tās spriedums ir stājies spēkā. Civildienesta noteikumu IX pielikuma 25. pants nosaka principu, ka “disciplinārais process ir atkarīgs no kriminālprocesuālā nolēmuma”, ko īpaši attaisno tas, ka valsts krimināltiesām ir lielākas izmeklēšanas pilnvaras nekā iecēlējinstitūcijai. Līdz ar to gadījumos, kad vieni un tie paši fakti var veidot noziedzīgā nodarījuma sastāvu un ierēdņa Civildienesta noteikumos ietverto pienākumu pārkāpumu, administrācijai ir saistoši krimināltiesas kriminālprocesā konstatētie fakti. Tiklīdz krimināltiesa konstatē lietas faktus, administrācija ir tiesīga veikt to juridisko kvalifikāciju saistībā ar disciplinārā pārkāpuma jēdzienu, tostarp pārbaudot, vai tie veido Civildienesta noteikumos ietverto pienākumu pārkāpumus.

No tā izriet, ka administrācijai ir aizliegts pieņemt galīgu lēmumu par attiecīgā ierēdņa situāciju no disciplinārā aspekta tik ilgi, kamēr nav pieņemts lietu izskatošās krimināltiesas galīgais nolēmums. Tas ir tāpat gadījumā, kad kriminālprocess ir ildzis gandrīz 10 gadus pirmajā instancē un prasītājs ir iesniedzis apelācijas sūdzību. Faktiski šim ierēdnim ir interese, lai disciplinārlietā tiktu ņemts vērā eventuālais galīgais krimināltiesas, kas izskata viņa apelācijas sūdzību, nolēmums.

Turklāt administrācija nevar izlikties, ka tā izolē konkrētus faktus no visu faktu kopuma, kas veido, iespējams, noziedzīgu nodarījumu, lai attaisnotu galīgo lēmumu disciplinārlietā, lai gan vienlaicīgi norisinās kriminālprocess par šo rīcību.

(skat. 38., 61., 66., 70. un 74. punktu)

Pirmās instances tiesa: spriedumi Tzoanos/Komisija, EU:T:1998:58, 34. punkts; A/Komisija, T‑23/00, EU:T:2000:273, 37. punkts; François/Komisija, EU:T:2004:180, 73. un 75. punkts, un Franchet un Byk/Komisija, EU:T:2008:257, 342. punkts.
Par lūgumu sniegt palīdzību ir uzskatāms ne tikai tāda ierēdņa iesniegts lūgums, kurš apgalvo, ka sava amata vai pienākumu dēļ viņš vai viņa ģimenes locekļi ir cietuši no draudiem, aizvainojumiem, aizskārumiem, neslavas celšanas vai uzbrukumiem to personai vai to īpašumam, bet arī jebkurš ierēdņa lūgums, kurā iecēlējinstitūcija tiek aicināta pieņemt lēmumu vai atlīdzināt viņam zaudējumus, pamatojoties uz Civildienesta noteikumu 24. pantu, pat ja prettiesiskā rīcība ir beigusies.

Šajā nolūkā pietiek ar to, ka ierēdnis vai darbinieks, kas lūdz savas iestādes palīdzību, saskaņā ar Civildienesta noteikumu 24. pantu iesniedz par to lūgumu atbilstoši Civildienesta noteikumu 90. panta 1. punktam, un sniedz sākotnējos pierādījumus par to darbību patiesumu, kuras saskaņā ar ierēdņa apgalvojumiem pret viņu ir vērstas. Ja pastāv šādi apstākļi, attiecīgajai iestādei ir jāveic atbilstoši pasākumi, it īpaši izmeklēšana, lai sadarbībā ar sūdzības iesniedzēju noskaidrotu sūdzības pamatā esošos faktus. Pienākums sniegt palīdzību ir saistīts ar administrācijas pienākumu nopietni, ātri un pavisam konfidenciāli pārbaudīt sūdzības psiholoģiskās vardarbības jomā un informēt sūdzības iesniedzēju par viņa sūdzības iznākumu.

(skat. 31. un 32. punktu)

Civildienesta tiesa: spriedumi Klug/EMEA, F‑35/07, EU:F:2008:150, 74. punkts un tajā minētā judikatūra, un Faita/EAEK, F‑92/11, EU:F:2013:130, 48. punkts.
2

Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu – pamatlietā piemērojamajā redakcijā (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) – 45. panta 1. punktā ir noteikts: “Lēmumu par paaugstinājumu amatā pieņem iecēlējinstitūcija atbilstoši 6. panta 2. punktam. To īsteno, norīkojot ierēdni nākamajā augstākā pakāpē viņam atbilstošajā funkciju grupā. Paaugstināšanu amatā veic, izvēloties tikai no to ierēdņu vidus, kuri ir nostrādājuši ne mazāk kā divus gadus savā pakāpē, ņemot vērā uz paaugstinājumu pretendējošo ierēdņu salīdzinošās īpašības [..].”
23

VĪN 2011 14. pantā noteiktie pārejas noteikumi savukārt neskar jautājumu par tādu minimālo nodarbināšanai nepieciešamo kvalifikāciju izvērtējumu, kas vajadzīgas, lai pieteiktos darbā par līgumdarbinieku dažādās funkciju grupās un it īpaši III funkciju grupā. Pārejas noteikums principā ir jāinterpretē šauri, jo ar to notiek atkāpšanās no pastāvīgiem noteikumiem un principiem, kas būtu uzreiz piemērojami šādām situācijām, ja nebūtu minētās kārtības (Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2012. gada 13. decembra rīkojums lietā T‑641/11 P Mische/Komisija, 45. punkts; Vispārējās tiesas 2010. gada 30. septembra spriedums lietā F‑29/05 Vivier/Komisija, 67. un 68. punkts un tajos minētā judikatūra, un spriedums lietā F‑107/05 Toth/Komisija, 71. un 72. punkts un tajos minētā judikatūra). Nepastāvot īpašiem apstākļiem, kas pamatotu VĪN 2011 14. panta interpretāciju, no iepriekš minētā izriet, ka apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī AHCC saskaņā ar VĪN 2011 bija jānovērtē pieredze, kādu prasītājs bija ieguvis līdz konkrētajam datumam, proti, 2010. gada 14. jūnijam.
EIROPAS SAVIENĪBAS CIVILDIENESTA TIESAS SPRIEDUMS

(pirmā palāta)

2013. gada 5. novembrī

Carlo De Nicola

pret

Eiropas Investīciju banku (EIB)

“Civildienests — Sprieduma izpilde — Tiesāšanās izdevumi — Tiesāšanās izdevumu atlīdzināšana — Summas, kas samaksāta kā atlīdzināmi izdevumi, atmaksāšana pēc sprieduma, ar ko daļēji atcelts spriedums, kurā prasītājam piespriests šos izdevumus atlīdzināt”

Priekšmets

Prasība, kas celta saskaņā ar LESD 270. pantu, kurš piemērojams EAEK līgumam atbilstoši tā 106.a pantam, ar kuru C. De Nicola lūdz Civildienesta tiesai atcelt Eiropas Investīciju bankas (EIB) atteikumu atmaksāt viņam tiesāšanās izdevumus, kuri samaksāti, pamatojoties uz Civildienesta tiesas spriedumu, ko Vispārējā tiesa vēlāk atcēlusi

Nolēmums

Atcelt Eiropas Investīciju bankas 2012. gada 4. maija un 25. maija lēmumus. Piespriest Eiropas Investīciju bankai samaksāt C. De Nicola summu EUR 6000 apmērā ar procentiem sākot no 2012. gada 29. aprīļa. Atlīdzināmo procentu likme ir jāaprēķina, pamatojoties uz Eiropas Centrālās bankas noteikto likmi galvenajām refinansēšanas operācijām attiecīgajā laika posmā, kurai pieskaitīti divi punkti. Pārējā daļā prasību noraidīt. Eiropas Investīciju banka sedz savus, kā arī atlīdzina C. De Nicola tiesāšanās izdevumus.

Kopsavilkums

Tiesvedība – Tiesāšanās izdevumi – Summas, kas samaksāta kā atlīdzināmi izdevumi, atmaksāšana pēc sprieduma, ar ko daļēji atcelts spriedums, kurā prasītājam piespriests šos izdevumus atlīdzināt

(Civildienesta tiesas Reglamenta 115. pants)

Atbilstoši Civildienesta tiesas Reglamenta 115. pantam, ja Vispārējā tiesa atceļ Civildienesta tiesas spriedumu vai rīkojumu un nodod tai lietu atpakaļ, tad Civildienesta tiesai galīgajā nolēmumā ir jālemj par tiesāšanās izdevumiem, kas saistīti, pirmkārt, ar Civildienesta tiesā ierosinātajām tiesvedībām un, otrkārt, ar apelācijas tiesvedību Vispārējā tiesā.

Šajā tiesību normā ir nepārprotami norādīts, ka, Vispārējai tiesai pat daļēji atceļot Civildienesta tiesas spriedumu vai rīkojumu, tiek atceltas normas, ar kurām Civildienesta tiesa minētajā spriedumā vai minētajā rīkojumā ir lēmusi par tiesāšanās izdevmiem.

Šādos apstākļos iestādei bija jāapmierina prasītāja lūgums atmaksāt viņam summu, kas samaksāta kā atlīdzināmi izdevumi.

(sal. ar 23., 24. un 27. punktu)
Ja administrācija nolemj ar attiecīgo ierēdni vai darbinieku nesaistītu iemeslu dēļ grozīt pārbaudes laika norises nosacījumus, novērtētājam tas ir jāņem vērā, nosakot, ciktāl minētais ierēdnis vai darbinieks ir sasniedzis savus mērķus, un tad izvērtējot viņa sniegumu. Savukārt, ja šī grozīšana ir ieinteresētās personas rīcības sekas, tad minētā persona nevar aizbildināties ar minēto grozīšanu, lai apgalvotu, ka tai nav bijusi iespēja izpildīt tai uzticētos uzdevumus, un lai tādējādi attaisnotos, ka nav sasniegusi mērķus, kas tai bijuši noteikti. Ierēdnis vai darbinieks nevar izvirzīt argumentu par pašu šo faktu, lai atbrīvotos no saviem profesionālajiem pienākumiem.

Ja lēmums, ar ko pārbaudes laika beigās tiek izbeigts pagaidu darbinieka darba līgums, ir pamatots ar vairākiem iemesliem, tad minētā lēmuma tiesiskumam pietiek ar to, ka daži iemesli ir derīgi un ka ir acīmredzams, ka, pamatojoties tikai uz šiem iemesliem, administrācija būtu izdarījusi tādu pašu secinājumu.

Vēl jo vairāk ir tā, ka lēmums, ar ko pārbaudes laika beigās tiek izbeigts līgums, pēc rakstura atšķiras no darbinieka atlaišanas pēc šī pārbaudes laika beigām. Ja šajā pēdējā minētajā gadījumā ir jāveic rūpīga to iemeslu pārbaude, ar kuriem tiek attaisnota nodibinātu darba tiesisko attiecību izbeigšana, tad pirmajā minētajā gadījumā ir jāveic tikai vispārīgs novērtējums un tajā ir jābūt minētam tikai tam, vai no pārbaudāmā labajām īpašībām pārbaudes laikā kopumā izriet, ka darbinieka atstāšana amatā ir dienesta interesēs, vai neizriet.

(sal. ar 75. punktu)

Atsauces

Civildienesta tiesa: 2009. gada 9. jūlijs, F‑85/08 Notarnicola/Revīzijas palāta, 70. un nākamie punkti; 2012. gada 28. marts, F‑36/11 BD/Komisija, 83. punkts.
Pienākuma norādīt nelabvēlīga lēmuma pamatojumu mērķis ir, pirmkārt, sniegt ieinteresētajai personai nepieciešamās norādes, lai tā zinātu, vai lēmums ir pamatots, un, otrkārt, sniegt iespēju to pārbaudīt tiesā.

Attiecībā uz konkursa atlases komisijas pieņemtiem lēmumiem šis pienākums norādīt pamatojumu ir jāsaskaņo ar atlases komisijas sēžu aizklātības ievērošanu saskaņā ar Civildienesta noteikumu III pielikuma 6. pantu.

Šī aizklātība tika ieviesta, lai nodrošinātu konkursa atlases komisiju neatkarību un to sēžu objektivitāti, tādējādi aizsargājot atlases komisijas no jebkādas ārējas iejaukšanās un spiediena neatkarīgi no tā, vai to dara pati administrācija, ieinteresētie kandidāti vai trešās personas. Šīs aizklātības nodrošināšana tādēļ liedz izpaust atsevišķu atlases komisijas locekļu viedokli vai izpaust jebkādu informāciju, kas saistīta ar kandidātu personiska rakstura vai salīdzinošu novērtējumu.

Kandidātu spēju novērtēšanas stadijā atlases komisijas darbs ir galvenokārt salīdzinošs, un līdz ar to uz to attiecas sēžu aizklātības princips.

Ņemot vērā nepieciešamību saskaņot pienākumu norādīt nelabvēlīga lēmuma pamatojumu ar atlases komisijas sēžu aizklātības principu, dažādos pārbaudījumos iegūto novērtējumu paziņošana ir pietiekošs atlases komisijas lēmumu pamatojums.

Šāds pamatojums neaizskar neveiksmīgo kandidātu tiesības un ļauj Civildienesta tiesai veikt pārbaudi, kas ir atbilstoša šāda veida strīdam.

(skat. 47.–52. punktu)

Tiesa: Campogrande u.c./Komisija, minēts iepriekš, 53. punkts; 1981. gada 26. novembris, 195/80 Michel/Parlaments, 22. punkts; Parlaments/Innamorati, minēts iepriekš, 23., 24., 28., 31. un 32. punkts; Kolivas/Komisija, minēts iepriekš, 11. punkts.
CIVILDIENESTA TIESAS SPRIEDUMS

(pirmā palāta)

2011. gada 24. martā

Lieta F-104/09

Diego Canga Fano

pret

Eiropas Savienības Padomi

Civildienests – Ierēdņi – Paaugstināšana amatā – 2009. gada paaugstināšana amatā – Lēmums nepaaugstināt amatā – Salīdzinošs nopelnu izvērtējums – Acīmredzama kļūda vērtējumā – Prasība atcelt tiesību aktu – Prasība par zaudējumu atlīdzību

Priekšmets Prasība, kura celta atbilstoši LESD 270. pantam, kas EAEK līgumam ir piemērojams saskaņā ar tā 106.a pantu, un ar kuru D. Canga Fano lūdz atcelt lēmumu nepaaugstināt viņu AD 13 pakāpē 2009. gada paaugstināšanā amatā un piespriest Padomei viņam samaksāt EUR 200 000 par viņam radīto morālo un profesionālo kaitējumu

Nolēmums Prasību noraidīt. Prasītājs atlīdzina visus tiesāšanās izdevumus.

Kopsavilkums

1. Ierēdņi – Paaugstināšana amatā – Salīdzinošs nopelnu izvērtējums – Administrācijas rīcības brīvība

(Civildienesta noteikumu 45. pants)

2. Ierēdņi – Paaugstināšana amatā – Procedūra

1. Administrācijai piešķirto rīcības brīvību, veicot ierēdņu, kuri kandidē uz paaugstināšanu amatā, salīdzinošo nopelnu izvērtējumu atbilstoši Civildienesta noteikumu 45. pantam, ierobežo nepieciešamība salīdzinošo kandidātu izvērtēšanu veikt rūpīgi un objektīvi, dienesta interesēs un atbilstoši vienlīdzīgas attieksmes principam. Praktiski šis izvērtējums ir jāveic uz vienlīdzīga pamata un izmantojot salīdzināmus informācijas avotus un ziņas.

Šajā ziņā, tajā pašā laikā saglabājot lietderīgo iedarbību, kas ir jāatzīst iecēlējinstitūcijas rīcības brīvībai, kļūda nepaaugstināta ierēdņa nopelnu izvērtējumā ir atzīstama par acīmredzamu, ja tā viegli pamanāma un skaidri nosakāma, ņemot vērā kritērijus, kurus likumdevējs ir paredzējis attiecināt uz lēmumiem par paaugstināšanu amatā.

(skat. 34. un 35. punktu)

Atsauce

Pirmās instances tiesa: 2005. gada 15. septembris, T-132/03 Casini/Komisija, 53. punkts.

2. Ierēdņu novērtēšanas procedūrai piemērojamajos noteikumos nav paredzēts, ka novērtētāji pauž savu viedokli par to, vai ierēdnis ir pelnījis paaugstināšanu amatā. Ja novērtētāji uzņemas iniciatīvu ieteikt viena vai otra savas komandas locekļa paaugstināšanu amatā, viņi pauž viedokli, kurš nekādi nevar būt saistošs iecēlējinstitūcijai, jo paaugstināšana amatā var notikt vienīgi pēc tam, kad ir veikta salīdzinošā visu iestādes ierēdņu, kas paaugstināmi vienā un tajā pašā pakāpē, nopelnu izvērtēšana. Tādēļ, pirmkārt, šādiem vērtējumiem nav tāda pati nozīme kā tiem, kuri izriet no elementiem, kas novērtētājam ir jānovērtē. Otrkārt, iecēlējinstitūcijai, ja tā uzskata to par pamatotu, ir tiesības paaugstināt amatā ierēdni arī tad, ja viņa novērtējuma ziņojumā nav piezīmes par to, ka viņš būtu pelnījis paaugstināšanu amatā.

(skat. 60. punktu)
CIVILDIENESTA TIESAS SPRIEDUMS (otrā palāta)

2009. gada 24. septembrī

Lieta F‑36/08

Arno Schell

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

Civildienests – Ierēdņi – Paaugstināšana amatā – Ģenerāldirektoru prioritātes punktu piešķiršana – 2007. gada paaugstināšana amatā

Priekšmets Prasība, kas celta saskaņā ar EKL 236. pantu un EAEKL 152. pantu un ar kuru A. Schell lūdz atcelt viņa karjeras attīstības ziņojumu par laika periodu no 2006. gada 1. janvāra līdz 31. decembrim, kā arī ģenerāldirektora izstrādāto oficiālo nodomu punktu piešķiršanas jomā 2007. gada paaugstināšanai amatā

Nolēmums Prasību noraidīt. Prasītājs atlīdzina visus tiesāšanās izdevumus.

Kopsavilkums

Ierēdņi – Novērtējums – Karjeras attīstības ziņojums

(Civildienesta noteikumu 43. un 45. punkts)

No Komisijas pieņemto Civildienesta noteikumu 43. panta Vispārīgo īstenošanas noteikumu 8. panta 7. punkta nevar secināt administrācijas pienākumu veikt salīdzinošu novērtējamo ierēdņu vērtēšanu, lai sagatavotu viņu karjeras attīstības ziņojumus. Patiesībā minētā tiesību norma jāinterpretē tās kontekstā. Vispirms, ja Civildienesta noteikumu 43. pantā paredzēts, ka par katra ierēdņa spējām, efektivitāti un uzvedību darbā vismaz reizi divos gados sagatavo karjeras attīstības ziņojumu, tad minētajos noteikumos nav paredzēts, ka šim novērtējumam jābūt salīdzinošam, kā tas ir Civildienesta noteikumu 45. pantā noteiktajā gadījumā. Tieši pretēji, atbilstoši minēto Vispārīgo īstenošanas noteikumu 8. panta 5. punktam novērtējums, ciktāl tas attiecas uz sadaļu “Uzvedība darbā”, tiek veikts, ņemot vērā katra ierēdņa sasniedzamos mērķus. Turklāt minēto vispārīgo īstenošanas noteikumu 8. panta 7. punkta pirmajā daļā minētā pārbaude, kas paredzēta minētā panta otrajā daļā, uzskatāma par apspriežu priekšnoteikumu, kuras mērķis ir katra ģenerāldirektorāta katrā novērtējumā nodrošināt nopelnu izvērtēšanas konsekvenci. No visa iepriekš minētā izriet, ka atsauce uz minēto vispārīgo īstenošanas noteikumu 8. panta 7. punkta pirmajā daļā minēto nopelnu salīdzinājumu ir jāsaprot kā tāda, kura veido vienu no elementiem, kas ļauj veikt izvērtējuma konsekvences pārbaudi, nevis kā norāde, ka karjeras attīstības ziņojumi ir jāsagatavo tikai pēc visu ierēdņu nopelnu salīdzinājuma.

(skat. 37.–39 un 41. punktu)

Atsauce

Civildienesta tiesa: 2007. gada 13. decembris, F‑42/06 Sundholm/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑1‑0000. un II‑A‑1‑0000. lpp., 31. punkts.
C 318/37

Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2022. gada 27. jūnija rīkojums – Usmanov/Padome

(Lieta T-237/22 R)

(Pagaidu noregulējums - Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojošie pasākumi attiecībā uz Krievijas darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība - Līdzekļu iesaldēšana - Pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu - Steidzamības neesamība - Interešu izsvēršana)

(2022/C 318/51)

Tiesvedības valoda – franču

Lietas dalībnieki

Prasītājs: Alisher Usmanov (Taškenta, Uzbekistāna) (pārstāvis: J. Grand d’Esnon, advokāts)

Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: A. Vitro un B. Driessen)

Priekšmets

Ar pieteikumu, kas balstīts uz LESD 278. un 279. pantu prasītājs būtībā lūdz apturēt, pirmkārt, divu aktu, ar kuriem tika grozīti kritēriji iekļaušanai to personu, vienību un struktūru sarakstā, kurām piemēro ierobežojošus pasākumus sakarā ar to līdzdalību darbībās, kas grauj vai apdraud Ukrainas teritoriālo integritāti, suverenitāti un neatkarību, un, otrkārt divu aktu, ar kuriem šajā sarakstā tika iekļauts viņa vārds, izpildi. Prasītāja it īpaši lūdz, pirmkārt – galvenokārt apturēt šādu tiesību aktu izpildi: Padomes Lēmuma (KĀDP) 2022/337 (2022. gada 28. februāris), ar ko groza Lēmumu 2014/145/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība (OV 2022, L 59, 1. lpp.), ciktāl šis tiesību akts attiecas uz viņu; Padomes Īstenošanas regulas (ES) 2022/336 (2022. gada 28. februāris), ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 269/2014 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība (OV 2022, L 58, 1. lpp.), ciktāl šis tiesību akts attiecas uz viņu; Padomes Lēmuma (KĀDP) 2022/329 (2022. gada 25. februāris), ar kuru groza Lēmumu 2014/145/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība (OV 2022, L 50, 1. lpp.), un Padomes Regulas (ES) 2022/330 (2022. gada 25. februāris), ar kuru groza Regulu (ES) Nr. 269/2014 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz darbībām, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība (OV 2022, L 51, 1. lpp.), otrkārt – pakārtoti apturēt šādu tiesību aktu izpildi: Lēmuma 2022/337, ciktāl šis tiesību akts attiecas uz viņu; Īstenošanas regulas 2022/336, ciktāl šis tiesību akts attiecas uz viņu; Lēmuma 2022/329 1. panta 2. punkta f) un g) apakšpunkta; un Regulas 2022/330 1. panta 1. punkta f) un g) apakšpunkta un, treškārt, piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt 20 000 EUR par tiesāšanās izdevumiem, kas viņam radušies, aizstāvot savas intereses.

Rezolutīvā daļa

1) Pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt.
C 165/34

Vispārējās tiesas 2022. gada 10. februāra rīkojums – TO/EVA

(Lieta T-434/21) (1)

(Civildienests - Vispārējās tiesas sprieduma izpilde - Termiņā neapstrīdēts lēmums - Res judicata spēks - Iestādes, kas ir kompetenta slēgt darba līgumus, iespējamās saistības mierizlīguma kontekstā ārpus Vispārējās tiesas - Mierizlīguma priekšlikums, kuram prasītāja nav piekritusi - Nelabvēlīga akta neesamība - Nepieņemamība)

(2022/C 165/43)

Tiesvedības valoda – franču

Lietas dalībnieki

Prasītāja: TO (pārstāvis: É. Boigelot, advokāts)

Atbildētāja: Eiropas Vides aģentūra (EVA) (pārstāvji: O. Cornu, parstāvis, kam palīdz B. Wägenbaur, advokāts)

Priekšmets

Prasība, kas pamatota LESD 270. pantu un ar ko tiek lūgts, pirmām kārtām, atcelt 2020. gada 21. septembra lēmumu, ar kuru EVA, pirmkārt, atteicās izpildīt 2019. gada 11. jūnija spriedumu, TO/EVA (T-462/17, nav publicēts, EU:T:2019:397), un, otrkārt, noraidīja prasītājas 2020. gada 16. septembrī formulētos lūgumus un, otrām kārtām, piespriest EVA pārskaitīt prasītājai, pirmkārt, summas, kuras atbilst atlīdzībai par uzteikumu, iekārtošanas pabalstu, kurām pieskaitīti procenti skaitot no 2016. gada 22. septembra, otrkārt, naudas summu 20 000 EUR kā zaudējumu atlīdzību par iespējamo morālo kaitējumu, kas radies no prasītājas personas datu izpaušanas trešajām personām un, treškārt, naudas summu 20 000 EUR kā zaudējumu atlīdzību par iespējamo morālo kaitējumu, kas radies no atteikuma paziņot prasītājai saraksti ar viņas padomnieku gan pirms, gan pēc sprieduma pasludināšanas.

Rezolutīvā daļa

1) Prasību noraidīt kā nepieņemamu.

2) TO sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Vides aģentūras (EVA) tiesāšanās izdevumus.

(1) OV C 349, 30.8.2021.