Turklāt prasītājai ir interese lūgt atcelt tiesību aktu, kas to skar tieši, lai panāktu, ka Savienības tiesa konstatē pret to pieļautu prettiesisku rīcību, ja šāds konstatējums var būt pamats iespējamai prasībai par zaudējumu atlīdzību ar mērķi panākt adekvātu atlīdzību par zaudējumiem, ko radījis apstrīdētais tiesību akts.

Turklāt uzņēmumam, kas koncentrācijas darījumā bijis iekļauts tikai piecu potenciālo atsavināmo aktīvu pircēju sarakstā, ir pamatota interese panākt Komisijas lēmuma, ar kuru ir apstiprināts cits no šiem pieciem uzņēmumiem, atcelšanu, jo šis lēmums noteikti var skart tā komerciālo stāvokli, neatkarīgi no tā, vai apstrīdētā lēmuma atcelšanas gadījumā tas varētu tikt apstiprināts par attiecīgo aktīvu pārņēmēju.

Princips non concedit venire contra factum proprium Savienības tiesībās nozīmē vienīgi neiespējamību lietas dalībniekam apelācijas tiesvedībā apstrīdēt pirmās instances tiesas atzītu faktisku vai procesuālu apstākli, kas iekļauts šajā tiesā notikušās sēdes protokolā.

Lai arī lietas dalībnieki nosaka strīda priekšmetu, kuru tiesa nevar grozīt, tai tomēr pamati ir jāinterpretē pēc to būtības, nevis to kvalifikācijas un tādējādi ir jākvalificē prasības pieteikuma pamati un argumenti.

Neviens no Tiesas statūtu vai Reglamenta noteikumiem neaizliedz lietas dalībniekam sniegt pamata juridisko kvalifikāciju, kas atšķiras no kvalifikācijas, kuru viņš ir sniedzis citā strīdā. Tiesības celt Vispārējā tiesā prasību, kas ir fiziskām vai juridiskām personām saskaņā ar LESD 263. panta ceturto daļu, nevar tikt ierobežotas bez šajā ziņā tieši paredzēta juridiska pamata, nepārkāpjot tiesiskuma un tiesību uz aizstāvību ievērošanas pamatprincipus, kā arī tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un tiesības vērsties neatkarīgā tiesā, kas ir garantētas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā.

Savienības tiesu pasludinātiem atceļošiem spriedumiem, tiklīdz tie ir kļuvuši par galīgiem, ir res judicata absolūtais spēks. Tas attiecas ne tikai uz atceļošā tiesas sprieduma rezolutīvo daļu, bet arī uz motīviem, kuri veido rezolutīvās daļas nepieciešamo pamatojumu un tāpēc nav no tās atdalāmi.

Tomēr sprieduma res judicata spēks attiecas tikai uz tiem faktiem un tiesību jautājumiem, kuri faktiski vai obligāti tikuši izskatīti. Turklāt atceļošajā spriedumā iekļautajam obiter dictum nepiemīt res judicata absolūtais spēks. Tādējādi saskaņā ar LESD 266. pantu iestādei, kura izdevusi atcelto aktu, ir jāveic tikai tādi pasākumi, kas ir vajadzīgi, lai nodrošinātu atceļošā sprieduma izpildi.

Process, kura mērķis ir aizstāt atceltu aktu, ir jāatsāk tieši no tā brīža, kad prettiesiskums ticis pieļauts. Tāda akta atcelšana, ar ko tiek izbeigts administratīvs process, kas ietver dažādus posmus, ne vienmēr izraisa visas procedūras pirms apstrīdētā akta atcelšanas anulēšanu neatkarīgi no atceļošā sprieduma motīviem, vai tie būtu saistīti ar lietas būtību vai procesu. Tāpēc, lai pieņemtu aizstājošu tiesību aktu, tiesību akta autoram ir jāatsaucas uz brīdi, kad atceltais akts tika pieņemts, un ņemot vērā tajā laikā spēkā esošos noteikumus un attiecīgos faktus. Tomēr savā jaunajā lēmumā tas var atsaukties uz motīviem, kas atšķiras no pirmā lēmuma pamatojuma. Turklāt viņam vēlreiz nav jāpauž nostāja par tiem sākotnējā lēmuma aspektiem, kas atceļošajā spriedumā netika apstrīdēti.

(sal. ar 56.–59., 63., 66., 67. un 125. punktu)