Ikvienam ir tiesības vērsties tiesā, apgalvojot EKL 81. panta pārkāpumu, un tātad lūgt atzīt par spēkā neesošu šajā pantā aizliegto vienošanos vai darbību. Runājot, konkrēti, par iespēju prasīt atlīdzināt zaudējumus, kas radušies tāda līguma vai darbības, kas iespējami ierobežo vai kropļo konkurenci, rezultātā, EKL 81. panta pilnīgā iedarbība, it īpaši tā 1. punktā minētā aizlieguma lietderīgā iedarbība, tiktu apdraudēta, ja prasīt atlīdzināt zaudējumus, kas radušies konkurenci iespējami ierobežojoša vai kropļojoša līguma vai darbības rezultātā, nevarētu ikviens. Šādas tiesības patiesībā padara Savienības konkurences tiesību normas operatīvākas un spēj atturēt no tādu vienošanos noslēgšanas vai darbību veikšanas, kas bieži vien tiek darītas slepus un var ierobežot vai kropļot konkurenci. Šādā skatījumā valsts tiesās celtas prasības par zaudējumu atlīdzību spēj būtiski veicināt efektīvas konkurences saglabāšanu Savienībā.

Tāpēc noteikums, ka valstu tiesas nevar pieņemt nolēmumus, kas būtu pretrunā kādam Komisijas lēmumam par LESD 101. panta piemērošanas procedūru, ir konkrēta izpausme tam, kā Savienībā tiek sadalītas kompetences starp valstu tiesām, no vienas puses, un Komisiju un Savienības tiesām, no otras puses.

Gadījumā, kad valstu tiesas lemj par tostarp LESD 101. pantā paredzētajiem nolīgumiem, lēmumiem vai darbībām, par ko jau ir lēmusi Komisija, tās nevar pieņemt nolēmumus, kas būtu pretrunā Komisijas pieņemtajam lēmumam. Šis princips ir spēkā arī tad, ja valstu tiesās ir celta prasība atlīdzināt kaitējumu, kas nodarīts aizliegtas vienošanās vai darbības rezultātā, kuras neatbilstība LESD 101. pantam ir konstatēta šīs iestādes lēmumā. Tādējādi Savienības konkurences noteikumu piemērošana ir balstīta uz lojālas sadarbības pienākumu starp valstu tiesām, no vienas puses, un attiecīgi Komisiju un Savienības tiesām, no otras puses, kuras ietvaros katram ir jāpilda tam Līgumā noteiktās funkcijas.

Noteikums, ka valstu tiesas nevar pieņemt nolēmumus, kas būtu pretrunā kādam Komisijas lēmumam par LESD 101. panta piemērošanas procedūru, nenozīmē, ka valsts tiesā izskatāmās lietas dalībniekiem tiek atņemtas viņu tiesības uz lietas izskatīšanu tiesā.

Proti, Savienības tiesībās ir paredzēta kārtība, kādā, nodrošinot visas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā prasītās garantijas, Komisijas lēmumi par LESD 101. panta piemērošanas procedūrām ir pārbaudāmi tiesā. Tādējādi Komisijas lēmuma tiesiskuma pārbaudi, pamatojoties uz LESD 263. pantu, var veikt Savienības tiesas.

Lai arī jomās, kurās jāveic sarežģīti ekonomiski vērtējumi, Komisijai ir novērtējuma brīvība ekonomiskajos jautājumos, tas vēl nenozīmē, ka Savienības tiesai ir jāatturas pārbaudīt, kā Komisija interpretē ekonomiska rakstura informāciju. Proti, Savienības tiesai tostarp ne tikai ir jāpārbauda iesniegto pierādījumu saturiskā pareizība, ticamība un saskanība, bet arī jāpārliecinās, vai šie pierādījumi veido visu atbilstošo informāciju, kāda ir jāņem vērā, lai novērtētu sarežģītu situāciju, un vai ar šiem pierādījumiem var pamatot no šīs informācijas izdarītos secinājumus. Proti, Savienības tiesai pēc savas ierosmes arī ir jāpārliecinās, vai Komisija ir pamatojusi savu lēmumu, un it īpaši – vai tā ir izklāstījusi, kā tā izsvēra un novērtēja vērā ņemtos aspektus. Turklāt Savienības tiesai ir jāveic tiesiskuma pārbaude, pamatojoties uz informāciju, ko prasītājs sniedz, lai pierādītu izvirzītos pamatus. Veicot šo pārbaudi, tiesa nedrīkst atteikties veikt tiesisko un faktisko apstākļu padziļinātu pārbaudi, aizbildinoties ar Komisijai esošo novērtējuma brīvību ne jautājumā par to, kādi aspekti ir ņemami vērā, piemērojot kritērijus naudas soda apmēra noteikšanai, kas minēti Pamatnostādnēs naudas soda aprēķināšanai, piemērojot Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta a) apakšpunktu, ne jautājumā par šo aspektu novērtēšanu. Visbeidzot tiesiskuma pārbaudi papildina neierobežota kompetence, kas atbilstoši LESD 261. pantam Savienības tiesai tika atzīta Regulas Nr. 17 17. pantā un pašlaik – Regulas Nr. 1/2003 31. pantā. Šī kompetence ļauj tiesai ko vairāk, nekā tikai pārbaudīt sankciju tiesiskumu, proti, aizstāt Komisijas vērtējumu ar savējo un līdz ar to atcelt, samazināt vai palielināt piemēroto naudas sodu vai kavējuma naudu.

Līdz ar to, lai īstenotu Līgumos paredzēto pārbaudi, Savienības tiesai ir jāveic gan tiesisko, gan faktisko apstākļu pārbaude un jābūt tiesīgai izvērtēt pierādījumus, atcelt apstrīdēto lēmumu un grozīt naudas sodu apmēru. Tādēļ ir redzams, ka LESD 263. pantā paredzētā tiesiskuma pārbaude, ko papildina Regulas Nr. 1/2003 31. pantā paredzētā neierobežotā kompetence attiecībā uz naudas soda apmēru, atbilst Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā noteiktā principa par efektīvu tiesību aizsardzību tiesā prasībām.

(sal. ar 54.–57. un 59.–63. punktu)