ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Prasība atcelt tiesību aktu, ko ir cēlusi fiziska vai juridiska persona, ir pieņemama tikai tad, ja prasītājam ir interese, lai apstrīdētais akts tiktu atcelts, un šāda interese nozīmē, ka šī akta atcelšanas rezultātā var rasties labums lietas dalībniekam, kurš cēlis minēto prasību.

Prasība, kas celta par Komisijas lēmumu, ar kuru grozīts iepriekšējs lēmums, ar kuru prasītājam un tā bijušajiem meitasuzņēmumiem piespriests solidāri samaksāt naudas sodus par pretkonkurences rīcību, ir pieņemama, jo apstrīdētais lēmums ir pieņemts pēc tāda Savienības tiesas atceļoša sprieduma pieņemšanas, kura rezolutīvā daļa ir pilnīgi identiska apstrīdētā lēmuma rezolutīvajai daļai un ar kuru sākotnējā lēmuma noteikumi ir grozīti identiski apstrīdētā lēmuma noteikumiem, veicot tādu naudas sodu sadalījumu, kas atšķiras no šajos noteikumos to sākotnējā redakcijā veiktā sadalījuma. Pirmkārt, lai arī bijušie meitasuzņēmumi nav lietas dalībnieki tiesvedībā saistībā ar prasību, ko prasītāja cēlusi par Savienības tiesas atcelto lēmumu, minētā atcelšana to attiecīgo juridisko situāciju ir ietekmējusi tāpat kā prasītājas situāciju. Otrkārt, šo meitasuzņēmumu tiesiskā situācija saistībā ar atceltajiem noteikumiem ir saistīta ar prasītājas tiesisko situāciju, ciktāl šo noteikumu mērķis ir noteikt tiem piemērojamo naudas sodu apmēru par pārkāpumiem, par kuriem tie ir atzīti par solidāri atbildīgiem, kā arī solidaritātes ārējās attiecības starp šīm sabiedrībām saistībā ar minētajiem naudas sodiem.

Turklāt, tā kā atceļojošajā spriedumā Savienības tiesa ir tikai izvērtējusi prasītājas tiesību uz aizstāvību pārkāpumu un nevis atceltā lēmuma tiesiskumu pēc būtības, lai arī šī lēmuma un apstrīdētā lēmuma 1. pantā ir ietverti identiski noteikumi, prasības rezultātā varētu tikt noteikts prasītājai labvēlīgāks šajos noteikumos paredzēto naudas sodu apmēra sadalījums.

(skat. 53., 68., 69. un 71.–75. punktu)
Regulas Nr. 575/2013 par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, redakcijā ar grozījumiem, kas tajā izdarīti ar Regulu 2015/62, 429. panta 14. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to kompetentajām iestādēm ir piešķirta rīcības brīvība attiecībā uz tajā paredzētās atkāpes piešķiršanas atteikumu, pat ja tajā paredzētie nosacījumi ir izpildīti.

Proti, ar šo atkāpi Komisija, saskaņojot to ar likumdevēju, ir paredzējusi iespēju, ka tādi kredītiestādes riska darījumi ar publiskā sektora struktūrām, kuriem valsts garantijas dēļ ir tikpat zems riska līmenis kā riska darījumiem ar šo valsti un kuri neatbilst kredītiestādes ieguldīšanas izvēlei – ciktāl kredītiestādei ir pienākums nodot attiecīgās summas –, nav būtiski sviras rādītāja aprēķināšanai un tāpēc tie var tikt izslēgti. Regulas Nr. 575/2013 429. panta 14. punkts attiecas vienīgi uz riska darījumiem, kuriem, īstenojot pašu kapitāla prasību aprēķina standartizēto pieeju, tiek piešķirta 0 % riska pakāpe.

Tā rezultātā minētās regulas 429. panta 14. punkta īstenošana prasa saskaņot divus mērķus – no vienas puses, ievērot sviras rādītāja loģiku, kas nozīmē, ka rādītāja aprēķinā ir iekļaujams kredītiestādes kopējās riska darījumu vērtības mērs bez svēruma atkarībā no riska pakāpes, un, no otras puses, ņemt vērā Komisijas mērķi, kas ir saskaņots ar likumdevēju un saskaņā ar kuru vajadzības gadījumā noteikti riska darījumi, kuriem ir sevišķi zems riska profils un kuri neizriet no kredītiestādes ieguldīšanas izvēles, nav būtiski sviras rādītāja aprēķinā un var tikt no tā izslēgti. Taču ir jākonstatē, ka kompetento iestāžu rīcības brīvības atzīšana saistībā ar Regulas Nr. 575/2013 429. panta 14. punkta īstenošanu ļauj tām izšķirties starp šiem diviem mērķiem, ievērojot katra atsevišķa gadījuma īpatnības.

(skat. 52.–56. punktu)
Savukārt atbilstīguma noskaidrošanas procedūras ietvaros Komisija var noteikt summas, kuras no Savienības finansējuma ir jāizslēdz galīgi, ja uz ELGF vai ELFLA attiecinātie maksājumi nav tikuši veikti atbilstoši Savienības tiesībām. No atbilstīguma noskaidrošanas procedūras, kuras ietvaros var noteikt summas, kuras no Savienības finansējuma ir jāizslēdz galīgi, nevar secināt, ka Komisija iepriekš vai vienlaikus nevar izmantot apturēšanas procedūru attiecībā uz šo summu mēneša maksājumiem. Proti, Regulas Nr. 1306/2013 41. panta 3. punktā ir skaidri noteikts, ka šajā normā paredzētā apturēšana neskar minētās regulas 51. un 52. panta, kuri attiecas uz grāmatojumu un atbilstīguma noskaidrošanu, piemērošanu. Turklāt, gluži kā atbilstīguma noskaidrošanas procedūrā, mēneša maksājumu apturēšanas procedūra sniedz attiecīgajai valstij procesuālās garantijas, lai tā varētu sniegt savus apsvē®umus pirms maksājumu apturēšanas lēmuma pieņemšanas.

Kad dalībvalsts cēlusi prasību par Komisijas lēmumu apturēt mēneša maksājumus tai no Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonds (ELGF), tad, lai šī dalībvalsts Savienības tiesā varētu atsaukties uz samērīguma principa pārkāpumu, nav nepieciešams, lai tā iepriekš šādu iebildumu būtu izvirzījusi administratīvajā procedūrā Komisijā pirms minētā akta pieņemšanas. Proti, Savienības tiesībās nav neviena noteikuma, kas uzliktu dalībvalstij pienākumu administratīvā procesa gaitā Komisijā izvirzīt tiesību jautājumus, kura neizpildes gadījumā šīs tiesības tiktu zaudētas. Kā izriet no Regulas Nr. 1306/2013 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību 41. panta 3. punkta, Komisijai ir jāievēro samērīguma princips un Savienības tiesai tas ir jāpārbauda, ja tas tai tiek lūgts. Komisijai ir jāpieņem galīgais lēmums, kas atbilst tiesībām, neatkarīgi no tā, vai šī lēmuma adresāts ir faktiski izmantojis savas tiesības uz aizstāvību administratīvajā procesā, un neatkarīgi no šīs izmantošanas apjoma.

Turklāt, atbilstīguma noskaidrošanas un grāmatojumu noskaidrošanas procedūrās pēc analoģijas piemērojot Komisijas vadlīnijas finanšu korekciju aprēķināšanai, lai noteiktu mēneša maksājumu dalībvalstij apturēšanas likmi, nav pietiekami, lai pierādītu apturētās summas nesamērīgumu. Ja nav vairs nekādu citu atbilstošu datu par deklarētajām platībām, kuras faktiski rada problēmas saistībā ar konstatētajiem trūkumiem, tad tas, ka Komisija ir izmantojusi fiksētu likmi, no metodoloģiskā aspekta nav nesamērīgi.

(skat. 120. un 132. punktu)
Saskaņā ar judikatūru pienākums ievērot saprātīgu termiņu administratīvā procesa norisē ir Savienības tiesību vispārīgs princips, kura ievērošanu nodrošina Tiesa un kurš turklāt kā tiesību uz labu pārvaldību sastāvdaļa ir pārņemts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 1. punktā.

Tomēr saprātīga termiņa ievērošanas principa pārkāpums parasti neattaisno administratīvā procesa noslēgumā pieņemta lēmuma atcelšanu. Principa ievērot saprātīgu termiņu pārkāpums ietekmē administratīvā procesa iznākumā pieņemta lēmuma spēkā esamību vienīgi tad, ja ir pagājis tik pārmērīgi ilgs laiks, ka tas var ietekmēt pašu administratīvajā procesā pieņemtā lēmuma saturu.

Tādējādi, uzskatot ka, lēmums pievienot pagaidu darbinieka pieņemšanai darbā medicīnisko atrunu ar atpakaļejošu spēku no viņa darbā pieņemšanas dienas bija faktiski pārtapis par lēmumu viņu izslēgt ar tūlītēju iedarbību no invaliditātes jomā paredzētajām garantijām par jau iestājušos invaliditāti., Civildienesta tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā. Taču, ņemot vērā to, ka lēmums par medicīniskās atrunas piemērošanu pieņemšanai darbā bija balstīts tikai uz informāciju, kura prasītājam bija jāpaziņo darbā pieņemšanas medicīniskās pārbaudes laikā, tikai apstākļi, ka lēmums par medicīniskās atrunas piemērošanu ir pieņemts pēc līguma termiņa beigām un pēc invaliditātes komitejas atzinuma saistībā ar invaliditātes atzīšanu, neļauj paši par sevi secināt, ka pārmērīgi ilgais pagājušais laiks ietekmē šī lēmuma saturu.

(skat. 45.,46., 56. un 59. punktu)
No konkrētās sabiedrības daļas viedokļa divas preču zīmes ir līdzīgas tad, ja vienā vai vairākos atbilstošos aspektos tās vismaz daļēji ir vienādas.

Atšķirībā no līdzības jēdziena identiskuma jēdziens principā nozīmē, ka abi salīdzinātie elementi visos aspektos ir tādi paši. Tomēr, tā kā, pirmkārt, identiskuma uztvere ir jāizvērtē no samērā informēta, uzmanīga un apdomīga vidusmēra patērētāja skatpunkta un, otrkārt, identiskuma uztvere neizriet no tieša visu salīdzināto elementu iezīmju salīdzinājuma, nebūtisku atšķirību esamība, kuras vidusmēra patērētājs var nepamanīt, neizslēdz salīdzināmo apzīmējumu identiskuma esamību. Tādējādi saskaņā ar judikatūru apzīmējums ir identisks preču zīmei tad, ja tajā bez grozījumiem vai papildinājumiem ir atkārtoti visi preču zīmi veidojošie elementi vai ja apzīmējums, aplūkojot to kopumā, atklāj tik maznozīmīgas atšķirības, ka vidusmēra patērētājam tās var palikt neievērotas.

(skat. 56. un 57. punktu)
Tā kā Eiropas Atomenerģijas kopiena nav Orhūsas Konvencijas par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem dalībniece, tad, ja nav norādes par pretējo, tai nevar noteikt Regulā Nr. 1367/2006 par to, kā Kopienas iestādēm un struktūrām piemērot šo konvenciju, ar kuru tā tiek īstenota, ietvertos pienākumus.

Šajā ziņā uz aktiem, kas pieņemti, piemērojot EAEK līgumu, ne vienmēr attiecas pienākumi, kuri ir piemērojami Savienības ietvaros. Eiropas Atomenerģijas kopiena un Eiropas Kopiena, kura ir kļuvusi par Savienību, ir atšķirīgas organizācijas, kuras ir izveidotas ar atšķirīgiem līgumiem, kurām ir atšķirīga juridiskā personība, un uz katru no kurām attiecas īpašas normas. Tā, EAEK līgumā ir paredzētas Eiropas Atomenerģijas kopienas ietvaros piemērojamās normas. Šo normu vidū ir EAEK līguma 106.a panta 1. punkts, ar kuru Eiropas Atomenerģijas kopienas darbībai piemēro konkrētus noteikumus, kas izriet no ES līguma un no LESD, it īpaši no LESD 15. panta, kas iepriekš bija EKL 255. pants un kas ir Regulas Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem pamats. Šī regula, kas balstīta uz Eiropas Atomenerģijas kopienā piemērojamu noteikumu un ar ko ir ieviesta vispārējā kārtība piekļuvei iestāžu dokumentiem, attiecas uz to iestāžu un organizāciju rīcībā esošajiem dokumentiem, kuras rīkojas šīs regulas ietvaros.

Visbeidzot, Regulas Nr. 1367/2006 tekstā īpašā veidā ir pieminētas Eiropas Kopienas iestādes un struktūras, neparedzot to piemērot citām vienībām, piemēram, Eiropas Atomenerģijas kopienas iestādēm vai struktūrām.

(skat. 46.–48. un 50. punktu)
Tā tas ir attiecībā uz pētniecības priekšlikuma zinātnisko vērtējumu, ko veic Eiropas Pētniecības padomes izpildaģentūras (ERCEA) ekspertu komisija un attiecīgo disciplīnu individuālie vērtētāji. Šajā ziņā iespējamā atšķirība starp individuālo novērtējumu kopumu un minētās komisijas galīgo lēmumu nepierāda, ka tiktu īstenots mērķis, kas atšķiras no zinātniskās izcilības meklējumu mērķa, nepierāda EPP noteikumu pārkāpumu vai acīmredzamu kļūdu vērtējumā, ko būtu pieļāvusi šī komisija. Proti, iespējamā atšķirība starp individuālo vērtētāju viedokļu vairākumu un komisijas lēmumu ietilpst ieinteresētības un pētniecības priekšlikuma zinātniskās vērtības novērtēšanas procedūras parastā norisē. Tādējādi, ja vien nav pierādītas faktu kļūdas vai acīmredzama kļūda vērtējumā, iespēja, ka kāds apstāklis, kas ir izvirzīts tikai vienā individuālajā novērtējumā, pārliecina komisiju tās apspriedes laikā, norāda uz zinātniskās novērtēšanas procedūras parastu norisi un nav pretrunā EPP noteikumiem.

Sarežģītu vērtējumu gadījumā atsevišķās Savienības tiesību jomās Eiropas Savienības iestādēm ir plaša novērtējuma brīvība tādējādi, ka Savienības tiesām ir tikai jāveic pārbaude attiecībā uz to, vai ir ievēroti procesuālie noteikumi un noteikumi par pamatojumu, vai apstrīdētās izvēles izdarīšanai izmantotie fakti ir patiesi, vai šo faktu vērtējumā nav pieļautas acīmredzamas kļūdas un vai nav nepareizi izmantotas pilnvaras.

Ja nav citu pierādījumu, interešu konflikta situāciju nevar vienkārši izsecināt no tāda zinātniskā vērtējuma izpausmes, kurā ir kritizēts pētniecības priekšlikums, kas iesniegts pēc uzaicinājuma iesniegt priekšlikumus atbilstoši Eiropas Pētniecības (EPP) padomes darba programmai un kas nav iekļauts apstiprināto priekšlikumu sarakstā. Turklāt fakts, ka sakrīt, no vienas puses, procedūras par zinātnieka necienīgu rīcību pamatojums, kuru trešā persona ir uzsākusi pret autoru un kura ir izraisījusi individuālā vērtētāja izslēgšanu ar interešu konfliktu saistītu iemeslu dēļ, un, no otras puses, vērtētāja, kurš ir palīdzējis EPP ekspertu komisijai, apsvērumi, pats par sevi, ja nav citu pierādījumu, nevar veidot pietiekamu pamatojumu, lai secinātu, ka pastāv interešu konflikta situācija.

(skat. 88.–90. punktu)
Paziņojuma par vakanci mērķis ir, pirmkārt, pēc iespējas precīzāk informēt ieinteresētās personas par to nosacījumu raksturu, kuri tiek izvirzīti, lai ieņemtu aizpildāmo amatu, lai ļautu tām izvērtēt, vai tām būtu jāpiesakās uz amatu, un, otrkārt, noteikt tiesisko regulējumu, kuru ievērojot iestāde paredz veikt kandidātu nopelnu salīdzinošu izvērtējumu.

Norādes paziņojumā par vakanci, kuras ir paredzētas darbinieku atlases rezerves saraksta izveidei, par to, ka būtu jāorganizē rakstveida pārbaudījums, un arī tās, kas parādījās vadlīnijās kandidātiem, bija saistošas Fusion for Energy un līdz ar to tās atlases komisijai un institūcijai, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, bija jāievēro. Paziņojumā bija skaidra atsauce uz šīm vadlīnijām un šīs atsauces dēļ norādes par rakstveida pārbaudījuma rīkošanu, kas bija šajās vadlīnijās, bija šī paziņojuma neatņemama sastāvdaļa.

Līdz ar to ir jāsecina, ka, veicot prasītāja un citu atbilstošo kandidātu novērtēšanu bez rakstveida pārbaudījuma rīkošanas, atlases komisija nav ievērojusi konkrētajā paziņojumā par konkursu noteikto kārtību, lai gan tai tā bija jāievēro. Tātad atlases procedūrā bija pieļauts pārkāpums.

(skat. 45., 46. un 54. punktu)
Attiecīgajai iestādei ir izvēles brīvība izvēlēties pamatojumu, ko tā uzskata par visatbilstošāko sava lēmuma pamatošanai, un iespējama kļūda šī pamatojuma izvēlē tai nevar liegt vēlāk izvēlēties pamatojumu, uz kuru tā būtu varējusi atsaukties atceltajā aktā. Šajā ziņā fakts, ka uz šo pamatu nebija atsauces atceltajā aktā, nekādi neliedza iestādei to izvirzīt lēmumā, ar kuru šis akts tiek aizstāts, jo saskaņā ar pastāvīgo judikatūru atceltā akta izdevējs jaunajā lēmumā var atsaukties uz pamatojumu, kas atšķiras no tā, ar ko tas ir pamatojis pirmo lēmumu.

Saskaņā ar LESD 266. pantu iestādei, kura ir izdevusi atcelto tiesību aktu, ir jāveic tikai tādi pasākumi, kas ir vajadzīgi, lai nodrošinātu atceļošā sprieduma izpildi. Šajā ziņā ar šo tiesību normu attiecīgajai iestādei ir noteikts pienākums novērst, ka aktā, kas ir domāts atceltā akta aizstāšanai, tiek pieļauti tie paši pārkāpumi, kas ir identificēti minētajā spriedumā. Tajā pašā laikā iestādēm ir plaša novērtējuma brīvība, lemjot par īstenojamajiem līdzekļiem, lai apzinātu no sprieduma, ar kuru tiesību akts ir atcelts vai atzīts par spēkā neesošu, izrietošās sekas, ar to saprotot, ka šiem līdzekļiem ir jābūt saderīgiem ar lietā aplūkotā sprieduma rezolutīvo daļu un motīvu daļu, kas veido tai nepieciešamo pamatojumu.

Ja vien konstatētais pārkāpums neizraisa visas procedūras spēkā neesamību, attiecīgās iestādes, lai pieņemtu tiesību aktu, ar kuru paredzēts aizstāt iepriekšējo atcelto vai par spēkā neesošu atzīto tiesību aktu, var no jauna uzsākt procedūru stadijā, kurā šis pārkāpums ir izdarīts.

Pēc tam, kad Savienības tiesa ir atcēlusi Komisijas lēmumu par pieteikumu par ievedmuitas nodokļa atlaišanu, Komisijai ir pienākums izskatīt no jauna lietas materiālus un pieņemt jaunu lēmumu par minēto pieteikumu, lai tādējādi labotu konstatēto pārkāpumu. Šādi rīkojoties, tai ir jāņem vērā visi faktiskie un tiesību apstākļi, kas bija zināmi tiesību akta pieņemšanas brīdī. Komisijas pienākums sagatavot lēmumu ar prasīto pienācīgo rūpību un pamatojoties uz visiem datiem, kas var ietekmēt iznākumu, tostarp izriet no labas pārvaldības principa un tiesiskuma un vienlīdzīgas attieksmes principiem. Šādos apstākļos Komisijai nevar pārmest, ka tā ir uzskatījusi, ka tās izmeklēšana ir jāsāk no jauna un lietā ir izdarāmi papildinājumi.

Turklāt nevar pamatoti apgalvot, ka pēc pirmā lēmuma daļējas atcelšanas ar ex tunc iedarbību Komisijai ir tikai piecas dienas lēmuma pieņemšanai par pieteikumu par nodokļa atlaišanu, lai ievērotu Regulas Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Regulai Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, 907. pantā paredzēto deviņu mēnešu noilguma termiņu. Šajā tiesību normā paredzētais deviņu mēnešu termiņš nav piemērojams no jauna uzsāktā procedūrā saskaņā ar LESD 266. pantu.

(skat. 54.–56., 62. punktu)
4.

Eiropas Savienības preču zīme–Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana–Absolūti atteikuma pamati–Preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var kalpot, lai norādītu preces īpašības–Vārdiska preču zīme, kas sastāv no vairākiem elementiem–Kopējā iespaida, ko kombinācija radījusi konkrētai sabiedrības daļai, ņemšana vērā (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (skat. 26. punktu)
Lieta T‑482/16 RENV

(spriedums publicēts izvilkumu veidā)

Oscar Orlando Arango Jaramillo u.c.

pret

Eiropas Investīciju banku

Civildienests – EIB personāls – Termiņš prasības celšanai – Saprātīgs termiņš – Pensijas – 2008. gada reforma – Darba attiecību līgumiskais raksturs – Samērīgums – Pienākums norādīt pamatojumu – Tiesiskā noteiktība – Atbildība – Morālais kaitējums

Kopsavilkums – Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2017. gada 13. decembra spriedums

Ierēdņu celta prasība – Eiropas Investīciju bankas darbinieki – Termiņi – Prasība ievērot saprātīgu termiņu – Civildienesta noteikumu 91. panta 3. punkta piemērošana pēc analoģijas – Nepieļaujamība – Vērtējums atbilstoši lietas apstākļiem

(LESD 270. pants; Civildienesta noteikumu 91. panta 3. punkts; Eiropas Investīciju bankas Personāla reglamenta 41. pants)

Nevienā Savienības tiesību dokumentā nav norādes par prasības celšanai piemērojamiem termiņiem lietās starp Eiropas Investīciju banku un tās darbiniekiem. Līdzsvars starp, no vienas puses, tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, kas veido vienu no Savienības vispārējiem tiesību principiem un prasa, lai personai ir pietiekams termiņš tai nelabvēlīga akta tiesiskuma novērtēšanai un, attiecīgā gadījumā, lai sagatavotu savu prasības pieteikumu, un, no otras puses, tiesiskās noteiktības prasību, kura prasa, ka pēc noteikta termiņa beigām Savienības iestāžu pieņemtie tiesību akti kļūst galīgi, tomēr nosaka, ka šie strīdi tiek iesniegti Savienības tiesā saprātīgā termiņā.

Termiņa saprātīgais raksturs jāvērtē, ievērojot visus apstākļus katrā lietā un it īpaši strīda iznākuma nozīmi ieinteresētajai personai, lietas sarežģītību un klātesošo lietas dalībnieku rīcību. No tā izriet, ka nevar vispārīgi pieņemt, ka iepriekš noteikts termiņš ir saprātīgs termiņš.

Šajā ziņā, lai gan triju mēnešu termiņš, kas noteikts Civildienesta noteikumu 91. panta 3. punktā, ir attiecināms tikai uz lietām, kuru pamatā ir strīdi starp Savienības institūcijām un to ierēdņiem vai darbiniekiem, nevis uz pilnībā iekšējiem strīdiem starp EIB un tās darbiniekiem, tostarp tiem, kuros šie darbinieki prasa EIB izdotu viņiem nelabvēlīgu aktu atcelšanu, šis termiņš sniedz atbilstošu salīdzinājuma kritēriju, jo šie strīdi pēc savas būtības ir līdzīgi un abas strīdu kategorijas tiek pakļautas tiesas kontrolei saskaņā ar LESD 270. pantu.

Tomēr, ņemot vērā saprātīga termiņa jēdzienu, Civildienesta noteikumu 91. panta 3. punktā paredzētais triju mēnešu termiņš nav analoģiski piemērojams kā noilguma termiņš EIB darbiniekiem, ja viņi iesniedz prasības par minētās iestādes izdota, viņiem nelabvēlīga tiesību akta atcelšanu.

(skat. 61., 62. un 64.–66. punktu)
Apzīmējumi vai norādes, kas tirdzniecībā var tikt izmantoti, lai apzīmētu to preču vai pakalpojumu īpašības, attiecībā uz kuriem ir pieteikta reģistrācija, saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 par Eiropas Savienības preču zīmi 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu ir uzskatāmi par tādiem, kas nevar pildīt preču zīmes pamatfunkciju, proti, identificēt preces vai pakalpojuma komerciālo izcelsmi, tādējādi sniedzot iespēju patērētājam, kurš ir iegādājies ar preču zīmi apzīmēto preci vai pakalpojumu, vēlākas iegādes gadījumā atkārtoti izdarīt to pašu izvēli, ja pieredze ir bijusi pozitīva, vai izdarīt citādu izvēli, ja tā ir bijusi negatīva.

No tā izriet, ka, lai uz apzīmējumu attiektos Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētais aizliegums, tam ir jābūt pietiekami tieši un konkrēti saistītam ar attiecīgajām precēm vai pakalpojumiem, lai ļautu konkrētajai sabiedrības daļai uzreiz un bez jebkādām pārdomām uztvert attiecīgo preču un pakalpojumu vai kādas no to īpašībām aprakstu.

(skat. 13. un 14. punktu)
3.

Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana – Absolūti atteikuma pamati – Preču zīmes, kuras sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kas var kalpot, lai apzīmētu preces vai pakalpojuma īpašības – Jēdziens – Neoloģisms, kas sastāv no elementiem, kuri apraksta attiecīgo preču vai pakalpojumu īpašības – Iekļaušana, ja kombinācija nav neparasta (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (skat. 19. punktu)
Saistībā ar dizainparaugu pārbaudes procedūru Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojam atbilstoši Regulas Nr. 6/2002 par Kopienas dizainparaugiem, kurā ir izdarīti grozījumi, 45. pantam it īpaši ir jāpārbauda, ka reģistrācijas pieteikums atbilst minētās regulas 36. pantā noteiktajiem obligātajiem nosacījumiem.

Runājot par nosacījumu, kuriem ir jāatbilst dizainparauga reģistrācijas pieteikumam, pārbaudi, Regulas Nr. 6/2002 par Kopienas dizainparaugiem 36. panta 1. punkta c) apakšpunkta, kā arī Regulas Nr. 2245/2002, ar ko īsteno Regulu Nr. 6/2002, 10. panta 1. punkta c) apakšpunkta, lasot tos kopsakarā ar pēdējās minētās regulas 4. panta 1. punkta e) apakšpunktu, interpretācija, saskaņā ar kuru šī tiesību norma, kurā ir paredzēts nosacījums par dizainparauga attēlojumu, ko ir iespējams reproducēt, esot piemērojama vienīgi dizainparaugiem, kuriem tikai attēla kvalitāte nav pietiekama, ir acīmredzami pretēja sistēmai, kurā ir izstrādāta dizainparaugu reģistrācija.

Regulas Nr. 6/2002 36. panta, kura 1. punkta c) apakšpunktā ir noteikts, ka Kopienas dizainparauga reģistrēšanas pieteikumā ir jābūt iekļautam dizainparauga attēlam, ko ir iespējams reproducēt, 5. punktā ir precizēts, ka pieteikumam ir jāatbilst nosacījumiem, kas ir izstrādāti Regulā Nr. 2245/2002. Šīs pēdējās minētās regulas 4. panta 1. punkta e) apakšpunktā, uz kuru atsauce ir ietverta minētās regulas 10. panta 1. punkta c) apakšpunktā, ir paredzēts, ka dizainparaugam ir jābūt “[pietiekamas] kvalitātes, kas ļauj skaidri atšķirt visas detaļas, attiecībā uz kurām pieprasa aizsardzību”. Šī teikuma daļa norāda uz prasību, kura ir attiecināma uz ikvienu reģistrāciju, tas ir, ļaut trešajām personām skaidri un precīzi noteikt visas tā dizainparauga detaļas, attiecībā uz kuru tiek pieprasīta aizsardzība. Tādējādi attēli, kas nav precīzi, neļauj trešajām personām nepārprotami noteikt konkrēta dizainparauga aizsardzības priekšmetu.

Aplūkojot no šīs perspektīvas, pat ja attēli attiecas uz vairāk nekā vienu dizainparaugu, skaidrojums ir obligāti vajadzīgs ne vien tam, lai nodrošinātu tiesisko noteiktību trešajām personām, kurām ir precīzi jāzina dizainparaugam piešķirtās aizsardzības priekšmets, bet arī uzskaites vajadzībām, jo nodevu, ko saņem Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, apmērs mainās atkarībā no to preču klašu skaita, uz kurām attiecas konkrētais dizainparaugs.

(skat. 40.–42. un 45.–47. punktu)