EIROPAS SAVIENĪBAS CIVILDIENESTA TIESAS SPRIEDUMS

(otrā palāta)

2013. gada 11. jūlijā

Marie Tzirani

pret

Eiropas Komisiju

“Civildienests — Psiholoģiska vardarbība — Vardarbības jēdziens — Lūgums sniegt palīdzību — Administratīvā izmeklēšana saistībā ar apgalvotajiem vardarbības faktiem — Lēmums izbeigt administratīvo izmeklēšanu bez izskatīšanas — Saprātīgs termiņš administratīvās izmeklēšanas pabeigšanai — Pienākums pamatot lēmumu izbeigt administratīvo izmeklēšanu — Apjoms”

Priekšmets

Prasība, kas celta saskaņā ar LESD 270. pantu, kurš EAEK līgumam ir piemērojams saskaņā ar tā 106.a pantu, un ar kuru prasītājs lūdz, pirmkārt, atcelt Eiropas Komisijas lēmumu, ar kuru tika atstāts bez izskatīšanas tās lūgums sniegt palīdzību, neveicot turpmākas darbības, un, otrkārt, piespriest Komisijai segt iespējami ciesto kaitējumu

Nolēmums

Atcelt Eiropas Komisijas 2010. gada 7. jūnija lēmumu, ciktāl ar to atstāts bez izskatīšanas M. Tzirani lūgums sniegt palīdzību par iespējami ciestajiem psiholoģiskās vardarbības faktiem laika posmā no 2004. gada 1. oktobra. Eiropas Komisijai samaksā M. Tzirani EUR 6 000. Pārējā daļā prasību noraidīt. Eiropas Komisija sedz pati savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina M. Tzirani tiesāšanās izdevumus.

Kopsavilkums

Sūdzības par psiholoģisku vardarbību ietvaros, izņemot īpašus gadījumus, ir jānodrošina savākto liecību konfidencialitāte, tajā skaitā pirmstiesas procedūrā, jo iespējamība, ka šī konfidencialitāte eventuāli tiek noņemta tiesvedības laikā, var kavēt tādas izmeklēšanas neitrālu un objektīvu norisi, kas gūst labumu no sadarbības, bet vienlaikus nenostāda uzrunātos personāla locekļus liecinieka statusā. (skat. 41. punktu) Atsauces Civildienesta tiesa: 2012. gada 12. decembris, F‑43/10 Cerafogli/ECB, par kuru ir iesniegta apelācijas sūdzība Eiropas Savienības Vispārējā tiesā, lieta T‑114/13 P

Civildienesta noteikumu 12.a panta 3. punktā nekādā ziņā nav paredzēts, ka iespējamā ietekmētāja nelabvēlīgais nodoms ir obligāts apstāklis, lai rīcību varētu kvalificēt kā psiholoģisku vardarbību. Psiholoģiska vardarbība Civildienesta noteikumu 12.a panta 3. punkta nozīmē var pastāvēt, kaut arī ietekmētājam nav bijis nodoma ar savu rīcību diskreditēt cietušo vai apzināti pasliktināt viņa darba apstākļus. Pietiek vien ar to, ka šīs darbības, ja vien tās ir veiktas labprātīgi, objektīvi ir izraisījušas tādas sekas. Rīcības atzīšana par vardarbību ir pakļauta nosacījumam, ka uz rīcību attiecas pietiekami objektīva realitāte tādā nozīmē, ka objektīvs un saprātīgs novērotājs, kuram ir normāls jutīgums un kurš atrodas tādos pašos apstākļos, to uzskatītu par pārmērīgu un kritizējamu. Šajā ziņā fakts, ka darbiniekam ir sarežģītas vai pat konfliktējošas attiecības ar kolēģiem vai priekšniecību, pats par sevi nav pierādījums psiholoģiskai vardarbībai. Pat negatīvi ierēdnim adresēti apsvērumi tomēr neaizskar viņa personību, cieņu, fizisko vai psiholoģisko integritāti, ja vien tie tiek formulēti mērenā valodā un ja tie nav balstīti uz ļaunprātīgām apsūdzībām bez jebkāda sakara ar objektīviem faktiem. (skat. 52., 54., 56., 71. un 74. punktu) Atsauces Pirmās instances tiesa: 2008. gada 16. aprīlis, T‑486/04 Michail/Komisija, 61. punkts. Vispārējā tiesa: 2011. gada 12. jūlijs, T‑80/09 P Komisija/Q Civildienesta tiesa: 2008. gada 9. decembris, F‑52/05 Q/Komisija, 133. un 135. punkts; 2009. gada 10. novembris, F‑93/08 N/Parlaments, 93. punkts; 2010. gada 24. februāris, F‑2/09 Menghi/ENISA, 110. punkts; 2012. gada 16. maijs, F‑42/10 Skareby/Komisija, 65. punkts; 2013. gada 26. februāris, F‑124/10 Labiri/CESE, 65. un 67. punkts.

Ņemot vērā plašo novērtējuma brīvību, ko iestādes bauda savu struktūrvienību organizācijā, ne administratīvi lēmumi, pat ja tos ir grūti pieņemt, ne nevienprātība ar administrāciju jautājumos par struktūrvienību organizāciju pati par sevi nevar būt pierādījums psiholoģiskai vardarbībai. Tomēr tikai tas, ka administrācija nav sekojusi ierēdņa priekšlikumiem un nav izpildījusi viņa lūgumus piešķirt papildu resursus, pats par sevi nepierāda ne uzklausīšanas trūkumu, ne vēl jo vairāk psiholoģisko vardarbību no viņa priekšniecības puses, bet gan drīzāk viedokļu atšķirības. (skat. 82. punktu)

Sūdzības par psiholoģisku vardarbību kontekstā nevar apgalvot, ka priekšnieka konkrēta rīcība nav psiholoģiska vardarbība tādēļ, ka tā neattiecas tieši uz personu, bet uz nenoteiktu personu loku. Faktiski šāda rīcība var tikai pastiprināt Civildienesta noteikumu 12.a panta pārkāpumu, kura pirmais punkts aizliedz ikvienam ierēdnim veikt jebkāda veida psiholoģisku vardarbību. (skat. 89. punktu)

Priekšnieka rīcība, kas ir atkārtotu tiešu instrukciju došana personālam, kas ir tam pakļauta nodaļas vadītāja pakļautībā, viņu par to nemaz neinformējot, ja to neattaisno īpaši apstākļi, var likt zaudēt personālam jebkādu uzticēšanos savam nodaļas vadītājam, un tādējādi to var kvalificēt kā psiholoģisku vardarbību. Tas pats attiecas uz priekšnieka nosūtītajiem paziņojumiem ar kopiju vairākiem kolēģiem, kas ietver atklātu ierēdņa kritiku, ja nepastāv dienesta intereses, kas šādu praksi varētu attaisnot. Taču kaut arī pakļautībā esošas personas darba kritika ir pieļaujama, parastajam hierarhisko attiecību kontekstam atbilst sarakste, kura neietver nekādus apsūdzošus vai ļaunprātīgus formulējumus un kas tiek nosūtīta tikai konkrētajai personai vai kas kā kopija tiek nosūtīta citām personām tikai tad, ja to attaisno dienesta intereses. (skat. 94., 95., 97. un 98. punktu) Atsauces Pirmās instances tiesa: 2007. gada 25. oktobris, T‑154/05 Lo Giudice/Komisija, 104. un 105. punkts. Civildienesta tiesa: Skareby/Komisija, minēts iepriekš, 80. punkts.

Saskaņā ar pienākumu sniegt palīdzību, kas paredzēts Civildienesta noteikumu 24. pantā, tad, ja notiek ar dienesta kārtību un vienmērīgu dienesta gaitu nesaderīgs starpgadījums, administrācijai ir jāiejaucas tik aktīvi, cik nepieciešams, un jāreaģē ātri un uzmanīgi atbilstoši konkrētā gadījuma apstākļiem, lai noskaidrotu faktus un attiecīgi, pilnībā pārzinot lietu, izdarītu atbilstošus secinājumus. Šajā sakarā pietiek ar to, ka ierēdnis, kas lūdz savu iestādi aizsargāt viņu, sniedz sākotnējus pierādījumus par to aizskarošo darbību patiesumu, kuras saskaņā ar viņa apgalvojumiem tikušas vērstas pret viņu. Pastāvot tādiem apstākļiem, attiecīgajai iestādei ir pienākums veikt atbilstošus pasākumus, tostarp veicot administratīvo izmeklēšanu, lai konstatētu sūdzības pamatā esošos faktus, un attiecīgā gadījumā veikt pagaidu pārcelšanas pasākumus, lai preventīvi aizsargātu potenciāli, iespējams, cietušā ierēdņa veselību un drošību no kādas no šajā tiesību normā minētajām darbībām. Tomēr pamats, kurā norādīts uz pienākuma sniegt palīdzību pārkāpumu, jo neesot veikti piesardzības pasākumi, nevar tikt lietderīgi norādīts, pamatojot prasījumus par tāda lēmuma atcelšanu, ar kuru nolemts izbeigt izmeklēšanu bez turpmāku darbību veikšanas par vardarbības faktiem, kuros darbinieks sevi uzskata par cietušo, jo šāds Civildienesta noteikumu 24. panta pārkāpums nekādi neietekmē šī lēmuma tiesiskumu. (skat. 108.–110. punktu) Atsauces Vispārējā tiesa: Komisija/Q, minēts iepriekš, 84. un 92. punkts, un tajos minētā judikatūra. Civildienesta tiesa: 2012. gada 17. jūlijs, F‑54/11 BG/Ombuds, par kuru ir iesniegta apelācijas sūdzība Eiropas Savienības Vispārējā tiesā, lieta T‑406/12 P; Cerafogli/ECB, minēts iepriekš, 210. punkts.

Pienākums ievērot saprātīgu termiņu administratīvajā procesā ir Savienības tiesību vispārējs princips, kura ievērošanu jānodrošina tiesai un kas turklāt ir pārņemts kā tiesību uz labu pārvaldību sastāvdaļa Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 1. punktā. Kad iestādēm nākas saskarties ar tik nopietnu jautājumu kā psiholoģiska vardarbība, tām ir pienākums ātri un rūpīgi atbildēt ierēdnim, kurš iesniedz lūgumu atbilstoši Civildienesta noteikumu 24. pantam. Tomēr apstāklis, ka, pārkāpjot pienākumu ņemt vērā ierēdņu intereses, iecēlējinstitūcija uz lūgumu sniegt palīdzību – kas iesniegts atbilstoši Civildienesta noteikumu 24. pantam – nav atbildējusi pieprasītā ātrumā, pats par sevi nevar ietekmēt lēmuma izbeigt izmeklēšanu, neveicot turpmākas darbības, par vardarbību, kas uzsākta uz minētā lūguma pamata, tiesiskumu. Faktiski, ja šāds lēmums būtu jāatceļ tikai tādēļ, ka tas ir novēlots, jaunais lēmums, kas to aizvietotu, nekādi nevarētu būt mazāk novēlots par sākotnējo. (skat. 116., 117. un 119. punktu) Atsauces Pirmās instances tiesa: 2006. gada 11. aprīlis, T‑394/03 Angeletti/Komisija, 162. punkts. Vispārējā tiesa: 2012. gada 6. decembris, T‑390/10 P Füller-Tomlinson/Parlaments, 115. punkts. Civildienesta tiesa: 2009. gada 18. maijs, F‑138/06 un F‑37/08 Meister/ITSB, 76. punkts; 2011. gada 11. maijs, F‑53/09 J/Komisija, 113. punkts.

Iestādei, kurai uzticēta administratīvās izmeklēšanas veikšana un kurai tajā ierosinātās lietas jāizmeklē samērīgi, ir plaša novērtējuma brīvība attiecībā uz izmeklēšanas veikšanu, un it īpaši attiecībā uz liecinieku sniegtās sadarbības kvalitātes un lietderības izvērtēšanu. (skat. 124. punktu) Atsauce Civildienesta tiesa: Skareby/Komisija, minēts iepriekš, 38. punkts.

Saistībā ar lēmumu, ar kuru tiek izbeigta, neveicot turpmākas darbības, administratīvās izmeklēšanas procedūra par apgalvoto psiholoģisko vardarbību, kas uzsākta pēc lūguma sniegt palīdzību, kas iesniegts atbilstoši Civildienesta noteikumu 24. pantam, Civildienesta noteikumu 25. panta otrajā daļā nav noteikts tiešs pienākums nosūtīt sūdzības iesniedzējam ne administratīvās izmeklēšanas gala ziņojumu, ne tās ietvaros notikušo uzklausīšanu protokolus. Taču, ievērojot gan to personu interešu aizsardzību, kuras iesaistītas konkrētajā lietā, gan to, kuras liecinājušas izmeklēšanā, neviena Civildienesta noteikumu norma arī neaizliedz nosūtīt izmeklēšanas gala ziņojumu trešajai personai, kurai varētu būt leģitīma interese ar to iepazīties, kā tas ir tādas personas gadījumā, kura ir iesniegusi lūgumu saskaņā ar Civildienesta noteikumu 24. pantu. (skat. 132. un 133. punktu) Atsauces Pirmās instances tiesa: Lo Giudice/Komisija, minēts iepriekš, 163. punkts. Civildienesta tiesa: Cerafogli/ECB, minēts iepriekš, 108. punkts.