Keywords

Summary



Keywords

1. Prasība atcelt tiesību aktu – Kopienu tiesas kompetence – Prasījumi nolūkā panākt iestādei adresēta rīkojuma izdošanu – Nepieņemamība

(EKL 230. un 233. pants)

2. Process – Pieteikums par lietas ierosināšanu – Formas prasības – Kopsavilkums par izvirzītajiem pamatiem

(Tiesas Statūtu 21. panta pirmā daļa un 53. panta pirmā daļa; Pirmās instances tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

3. Prasība atcelt tiesību aktu – Termiņi – Atskaites datums – Iepazīšanās ar aktu datums – Pakārtots raksturs – Publicēšana, kas ir iestādes pastāvīga prakse – Nosacījums, kas nav nepieciešams, lai publicēšanas datumu uzskatītu par atskaites datumu

(EKL 230. panta piektā daļa)

4. Prasība atcelt tiesību aktu – Fiziskas vai juridiskas personas – Akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli – Lēmums par siltumizolācijas standartu atsauču publicēšanu – Komitejas priekšsēdētāja celta prasība – Nepieņemamība

(EKL 230. panta ceturtā daļa; Padomes Direktīvas 89/106 5. panta 1. punkts; Komisijas Lēmums 2003/312)

5. Prasība atcelt tiesību aktu – Fiziskas vai juridiskas personas – Akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli – Lēmums par siltumizolācijas standartu atsauču publicēšanu – Pienākums ņemt vērā prasītāja īpašo situāciju saskaņā ar augstāka juridiskā spēka tiesību normu – Trūkums – Nepieņemamība

(EKL 230. panta ceturtā daļa; Padomes Direktīvas 89/106 5. panta 1. punkts)

6. Prasība atcelt tiesību aktu – Fiziskas vai juridiskas personas – Akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli – Asociācijas celta prasība – Asociācijas vai kāda no tās locekļiem iespējamā sarunu dalībnieka funkcija – Nepieņemamība

(EKL 230. panta ceturtā daļa; Padomes Direktīvas 89/106 5. panta 1. punkts)

7. Prasība atcelt tiesību aktu – Fiziskas vai juridiskas personas – Akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli – Apstrīdētā tiesību akta acīmredzama nelikumība – Ietekmes uz vērtējumu par individuālu skaršanu trūkums – Nepieņemamība

(EKL 220. pants un 230. panta otrā un ceturtā daļa)

8. Prasība atcelt tiesību aktu – Fiziskas vai juridiskas personas – Akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli – Nosacījuma par nepieciešamību būt skartiem individuāli interpretācija “contra legem” – Nepieļaujamība

(EKL 230. panta ceturtā daļa)

Summary

1. Kopienu tiesa nav kompetenta izdot rīkojumus iestādēm likumības kontroles, ko šī tiesa veic, ietvaros. Atbilstoši EKL 233. pantam iestādei, kura izdevusi atcelto aktu, ir jāveic vajadzīgie pasākumi, lai izpildītu spriedumu, ar kuru šis akts pasludināts par spēkā neesošu.

(sal. ar 42. punktu)

2. Abstrakts formulējums par to, ka kritizētajā paziņojumā "nav ietverts ne juridiskais pamats, ne pamatojums", nepaskaidro, kāds ir pamats, uz kuru balstīta prasība, un tādējādi neizpilda prasību, kas paredzēta Tiesas Statūtu 21. panta pirmajā daļā, kura piemērojama tiesvedībai Pirmās instances tiesā saskaņā ar šo statūtu 53. panta pirmo daļu, un Pirmās instances tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunktā, saskaņā ar kuru pieteikumā par lietas ierosināšanu jāietver kopsavilkums par izvirzītajiem pamatiem.

(sal. ar 43. punktu)

3. No EKL 230. panta piektās daļas formulējuma izriet, ka iepazīšanās ar tiesību aktu datuma kritērijam kā prasības celšanas termiņa atskaites datumam ir pakārtots raksturs, salīdzinot ar akta publicēšanas vai paziņošanas kritēriju.

Kaut arī ir skaidrs – apstākli, ka akta publicēšana, pat ja tā nav nosacījums šī akta piemērojamībai, ir attiecīgās iestādes pastāvīga prakse, Tiesa un Pirmās instances tiesa ņēma vērā, lai secinātu, ka tieši publicēšanas datums ir prasības celšanas termiņa atskaites datums – no tā tomēr nevar secināt, ka šādas prakses pastāvēšana ir vajadzīgs nosacījums, lai akta publicēšana būtu prasības celšanas termiņa atskaites datums. Tieši pretēji – apstrīdētā akta publicēšana ir pietiekams nosacījums, jo tas, ka šajā jomā pastāv pastāvīga prakse, tikai apstiprina šo secinājumu.

(sal. ar 52., 58.–59. punktu)

4. Ar faktu kā tādu, ka Lēmumam 2003/312 par atsauču publicēšanu attiecībā uz siltumizolācijas izstrādājumu, ģeotekstilmateriālu, stacionārā ugunsdzēšanas aprīkojuma un ģipša bloku standartiem saskaņā ar Padomes Direktīvu 89/106 pēc tā būtības un piemērojamības piemīt vispārīgs raksturs, nepietiek, lai izslēgtu iespēju personai celt prasību to atcelt. Vispārpiemērojams akts var individuāli skart fiziskas vai juridiskas personas vienīgi tad, ja šis akts tās ietekmē dažu tām specifisku īpašību dēļ vai tādas faktiskas situācijas dēļ, kas tās raksturo attiecībā pret jebkuru citu personu un tādēļ tās individuāli izceļ analogi šī akta adresātam.

Tomēr fakts, ka persona tā vai citādi ir piedalījusies procesā, kura rezultātā tika pieņemts Kopienu tiesību akts, individualizē šo personu attiecībā uz konkrēto aktu tikai tad, ja piemērojamais Kopienu tiesiskais regulējums paredz šai personai noteiktas procesuālas garantijas. Šajā sakarā garantijas, kas paredzētas Direktīvas 89/106 par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz būvizstrādājumiem (grozījumu redakcijā) 5. panta 1. punktā, ir noteiktas Eiropas Standartizācijas komitejai un Būvniecības pastāvīgajai komitejai, nevis to atsevišķiem locekļiem vai to priekšsēdētājam personīgi. Pat tad, ja tiek uzskatīts, ka prasītājs varētu individuālā kārtā atsaukties uz šādām procesuālām garantijām, minētā prasītāja reputācijas varbūtējs aizskārums, ko izraisījis šo garantiju pārkāpums, nevar kā tāds to individualizēt EKL 230. panta ceturtās daļas izpratnē. Direktīvas 89/106 5. panta 1. punktā paredzēto garantiju mērķis nav nodrošināt šajā normā minēto komiteju locekļu, tostarp priekšsēdētāja, reputācijas aizsardzību, bet gan tikai sniegt atzinumu par Komisijas vai dalībvalsts iesniegtu lūgumu atsaukt saskaņoto standartu.

(sal. ar 95.-96., 100.–101., 103. punktu)

5. Ir taisnība, ka Tiesa un Pirmās instances tiesa ir atzinušas par pieņemamām tādas prasības atcelt tiesību aktu, kas celtas pret vispārpiemērojamiem tiesību aktiem, jo pastāvēja augstāka juridiskā spēka tiesību norma, kura liek šo aktu autoram ņemt vērā prasītāja īpašo situāciju, jo tādu līgumu esamība, ko noslēdzis prasītājs un ko ietekmējis apstrīdētais akts, atsevišķos gadījumos var raksturot šādu īpašo situāciju. Direktīvas 89/106 par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz būvizstrādājumiem (grozījumu redakcijā) 5. panta 1. punkts neparedz Komisijai pienākumu ņemt vērā prasītāju vai tādas dalībvalsts īpašo situāciju, kas iesniegusi iebildumu pret saskaņoto standartu, bet tikai norāda procedūru, ko piemēro, ja šāds iebildums tiek iesniegts.

(sal. ar 116.–117. punktu)

6. Tādu īpašu apstākļu kā asociācijas loma procedūrā, kuras rezultātā tika pieņemts tiesību akts EKL 230. panta izpratnē, pastāvēšana var pamatot tādas prasības pieņemamību, ko cēlusi asociācija, kuras locekļus apstrīdētais akts neskar tieši un individuāli, jo īpaši, ja šis akts ietekmējis asociācijas kā sarunu dalībnieces stāvokli.

Šajā sakarā Direktīva 89/106 par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz būvizstrādājumiem (grozījumu redakcijā) neparedz, ka Komisijai pirms lēmuma pieņemšanas, pamatojoties uz minētās direktīvas 5. panta l. punktu, jāievēro procedūra, kuras ietvaros valsts asociācijām – tādām kā prasītāja – būtu tiesības izmantot iespējamās tiesības vai pat tikt uzklausītām. Šādu secinājumu neietekmē arī sarunu dalībnieka vai pārstāvja sarunās iespējamā funkcija, ko, piedaloties procedūrā, uzņēmies cits prasītājs, kas ir minētās prasītājas asociācijas loceklis. Šāds apstāklis – ja tas ir konstatēts – nekādā veidā nepierāda, ka prasītājai kā asociācijai ir savas intereses celt prasību atcelt tiesību aktu, pamatojoties uz EKL 230. panta ceturto daļu. Faktiski, attiecīgo asociāciju prasības pieņemamība balstās uz minēto asociāciju kā sarunu dalībnieču statusu, nevis uz to locekļa individuālo lomu.

(sal. ar 131., 134., 140.–141. punktu)

7. Prasības izvērtēšana pēc būtības nekādā veidā neietekmē vērtējumu par to, vai prasītāji tiek individuāli skarti, jo tādas prasības atcelt tiesību aktu pieņemamība, ko cēlusi fiziska vai juridiska persona, un ar šo prasību apstrīdētā akta likumības kontrole pēc būtības ir atsevišķas izvērtēšanas, ko veic attiecībā uz EKL 230. panta ceturto un otro daļu, priekšmets.

Turklāt apstrīdētā akta iespējamā acīmredzamā nelikumība, ja tā ir konstatēta, nevarētu – pamatojoties uz faktu, ka saskaņā ar EKL 220. pantu Pirmās instances tiesa nodrošina tiesiskumu Līguma interpretēšanā un piemērošanā – attaisnot to, ka, balstoties uz tiesas interpretāciju, tiek grozīta minētajā līgumā noteikto tiesību aizsardzības līdzekļu un procedūru sistēma. Šāds apstāklis nekādā gadījumā neļauj atzīt par pieņemamu prasību atcelt tiesību aktu, ko cēlusi fiziska vai juridiska persona, kas neatbilst EKL 230. panta ceturtajā daļā paredzētajiem nosacījumiem.

(sal. ar 148.–149. punktu)

8. Kaut arī ir skaidrs, ka EKL 230. panta ceturtajā daļā paredzētais nosacījums par individuālu interesi ir jāinterpretē, ievērojot efektīvas tiesiskās aizsardzības principu un ņemot vērā dažādus apstākļus, kas var individualizēt prasītāju, šāda interpretācija nevar neievērot Līgumā skaidri paredzēto attiecīgo nosacījumu, nepārsniedzot pilnvaras, ko Kopienu tiesām piešķir Līgums. Iespējamais tiesību aizsardzības līdzekļu trūkums – ja tas ir konstatēts – tādējādi nevar attaisnot to, ka, balstoties uz tiesas interpretāciju, tiek grozīta Līgumā noteikto tiesību aizsardzības līdzekļu un procedūru sistēma. Šāds apstāklis nekādā gadījumā neļauj atzīt par pieņemamu prasību atcelt tiesību aktu, ko cēlusi fiziska vai juridiska persona, kas neatbilst EKL 230. panta ceturtajā daļā paredzētajiem nosacījumiem.

(sal. ar 156.–157. punktu)