ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6)

jautājums. Atkarībā no atbildes uz 5. jautājumu: 6.1. ja Direktīvas 2000/43 8. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai konstatētu diskrimināciju, ir nepieciešams pieņēmums, un ja iepriekš minētie fakti nozīmē to, ka pierādīšanas pienākums tiek uzlikts atbildētājam, par kādu diskriminācijas formu šie fakti liek domāt — tiešo diskrimināciju, netiešo diskrimināciju un/vai uzmākšanos? 6.2. vai saskaņā ar Direktīvas 2000/43 tiesību normām ir pieļaujama situācija, kad tiešā diskriminācija un/vai uzmākšanās tiek pamatota ar likumā noteikta mērķa sasniegšanu, izmantojot vajadzīgus un piemērotus līdzekļiem? 6.3. vai, ņemot vērā sadales uzņēmuma īpaši uzsvērtos likumā noteiktos mērķus, kurus tas vēlas sasniegt, abos pilsētu rajonos piemērotie pasākumi var tikt pamatoti situācijā, kad a) pasākums tiek piemērots nesamaksātu rēķinu dēļ, kas ir uzkrājušies abos pilsētas rajonos, un biežu patērētāju pārkāpumu dēļ, kas negatīvi ietekmē vai apdraud elektrības iekārtu drošību, kvalitāti un nepārtrauktu un drošu funkcionēšanu, un pasākums tiek piemērots kolektīvi neatkarīgi no tā, vai konkrētais patērētājs savus rēķinus par elektrības sadali un piegādi maksā vai nemaksā, un neatkarīgi no tā, vai ir konstatēts, ka konkrētais patērētājs ir veicis kādu pārkāpumu (manipulējis ar elektrības skaitītāja radītājiem, nelikumīgi pieslēdzies un/vai nelikumīgi ieguvis/nelikumīgi patērējis elektrību, neuzskaitot to un nemaksājot, vai kaut kādā citā veidā iejaucies tīklā, kas negatīvi ietekmē vai apdraud tā drošu, kvalitatīvu un nepārtrauktu funkcionēšanu); b) par katru līdzīgu pārkāpumu tiesību normās un Līguma par sadali (turpmāk tekstā — “Sadales līgums”) Vispārīgajos noteikumos ir paredzēta atbildība, proti, civiltiesiskā, administratīvā un krimināltiesiskā; c) Sadales līguma Vispārīgo noteikumu 27. panta 2. punktā paredzētā klauzula — sadales uzņēmums, pamatojoties uz patērētāja skaidru rakstveida pieprasījumu, nodrošina iespēju veikt elektrības skaitītāja rādītāju vizuālo apskati — patērētājam faktiski nedod iespēju personiski un regulāri pārbaudīt rādītājus, kas attiecas uz viņu; d) pastāv iespēja, pamatojoties uz skaidru rakstveida lūgumu, patērētāja dzīvoklī uzstādīt elektrības kontrolskaitītāju, par kuru viņam ir jāveic maksājums; e) pasākums ir savdabīga un acīmredzama pazīme patērētāja negodīgumam vienā vai otrā formā, pamatojoties uz, kā apgalvo sadales uzņēmums, to iemeslu vispārīgi zināmo raksturu, kādēļ tiek piemērots šis pasākums; f) pastāv citas tehniskas metodes un līdzekļi, lai aizsargātu no iejaukšanās elektrības skaitītāju darbībā; g) sadales uzņēmuma pārstāvis izklāsta, ka citas pilsētas romu rajonā piemēroti līdzīgi pasākumi faktiski nevarēja novērst iejaukšanos; h) no vienā no šiem pilsētu rajoniem uzstādītās elektriskās iekārtas — trafostacijas — netiek prezumēts, ka attiecībā uz to drošības apsvērumu dēļ ir piemērojami līdzīgi pasākumi kā attiecībā uz elektrības skaitītājiem?
1)

Vai saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) (1) 3., 12. un 13. pantu, redakcijā, kas ir piemērojama šobrīd, dalībvalstis operatoriem, kuriem saistībā ar atļaujām mobilās telefonijas tīkla izveidei un izmantošanai to teritorijā, kas tika izsniegtas saskaņā ar iepriekšējo tiesisko ietvaru, individuālās tiesības izmantot mobilās telefonijas frekvences ir piešķirtas uz piecpadsmit gadu laikposmu, var noteikt vienreizēju maksājumu, kas jāveic par to individuālo frekvenču izmantošanas tiesību atjaunošanu, kura apmērs, ņemot vērā frekvenču skaitu un to mēnešu skaitu, attiecībā uz kuriem piešķir izmantošanas tiesības, tiek aprēķināts, pamatojoties uz agrākajām tiesībām uz vienreizējo koncesiju, kas bija saistītas ar iepriekš minēto atļauju piešķiršanu, ja šis vienreizējais maksājums tiek ieviests papildus, pirmkārt, ikgadējam maksājumam par frekvenču nodošanu lietošanai, kas paredzēts galvenokārt, lai segtu izmaksas, kuras rodas, nododot lietošanā frekvences, kā arī daļēji to novērtēšanai, un abi maksājumi ir pamatoti ar mērķi veicināt optimālu frekvenču izmantošanu, un, otrkārt, maksājumam, kas sedz atļaujas izsniegšanas administratīvās izmaksas?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 269/35

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 4. jūlijā iesniedza Tribunal administratif de Montreuil (Francija) — Continental Small Company Series of the DFA Investment Trust Co./Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État

(Lieta C-345/11)

2011/C 269/71

Tiesvedības valoda — franču

Iesniedzējtiesa

Tribunal administratif de Montreuil

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Continental Small Company Series of the DFA Investment Trust Co.

Atbildētājs: Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai papildus pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumu (PVKIU) stāvoklim ir jāņem vērā arī sertifikātu turētāju stāvoklis?
1)

vai Eiropas nolīguma un it īpaši ES un Bulgārijas Asociācijas padomes lēmumu noteikumi ir piemērojami valsts atbalstam, kas saskaņā ar Eiropas nolīguma noteikumiem un it īpaši 2. protokola 9. panta 4. punktu piešķirts pirms Bulgārijas Republikas pievienošanās Eiropas Savienībai, ja šādā veidā piešķirta valsts atbalsta nesaderīgums tiek novērtēts pēc tam, kad Bulgārijas Republika ir pievienojusies Eiropas Savienībai? Ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša, ir vajadzīga šāda interpretācija: a) vai Papildprotokola Eiropas nolīgumam, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Bulgārijas Republiku, no otras puses, attiecībā uz Eiropas nolīguma 2. protokola 9. panta 4. punktā paredzētā termiņa pagarināšanu 3. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tikai Eiropas Komisija var lemt, vai pārstrukturēšanas programma un plāni ir pilnībā izpildīti saskaņā ar Papildprotokola 2. pantu un atbilst Eiropas nolīguma 2. protokola 9. panta 4. punktā paredzētajām prasībām? Ja atbilde uz šo jautājumu ir noliedzoša, ir vajadzīga šāda interpretācija: b) vai Papildprotokola Eiropas nolīgumam, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Bulgārijas Republiku, no otras puses, attiecībā uz Eiropas nolīguma 2. protokola 9. panta 4. punktā paredzētā termiņa pagarināšanu 3. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka Bulgārijas Republikas kompetentajai valsts iestādei ir tiesības pieņemt lēmumu par valsts atbalsta atgūšanu, ja šis atbalsts neatbilst Eiropas nolīguma 2. protokola 9. panta 4. punktā paredzētajām prasībām? Ja Tiesas atbilde uz šo jautājumu ir noliedzoša, jālūdz šāda jautājuma interpretācija:
pirmkārt un galvenokārt, — atcelt Vispārējās tiesas 2011. gada 3. marta sprieduma apvienotajās lietās no T-122/07 līdz T-124/07 Siemens AG Österreich u.c./Komisija rezolutīvās daļas 2. punktu tiktāl, ciktāl tā pamatā ir pārsūdzētā sprieduma 157. punktā izdarītais Vispārējās tiesas secinājums par to, ka Komisijai ir pienākums noteikt dažādu sabiedrību attiecīgo daļu summās, kuras tām ir jāmaksā solidāri; — atcelt Vispārējās tiesas 2011. gada 3. marta sprieduma apvienotajās lietās no T-122/07 līdz T-124/07 Siemens AG Österreich u.c./Komisija rezolutīvās daļas 3. punktu tiktāl, ciktāl Vispārējā tiesa atbilstoši pārsūdzētā sprieduma 158. punktā, lasot to kopā ar tā 245., 247., 262. un 263. punktu, izdarītajiem secinājumiem ir koriģējusi naudas sodu apmēru, tai skaitā nosakot naudas soda daļu, par kuras samaksu ir atbildīga katra konkrētā sabiedrība;
2)

Vai Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, 450.c panta 2. punkts, kas ir iekļauts ar Komisijas 2000. gada 15. decembra Regulas (EK) Nr. 2787/2000 1. panta 53. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka galvinieks, kurš pēc paziņojuma Regulas Nr. 2454/93 450.c panta 1. punkta a) apakšpunkta nozīmē saņemšanas trīs gadu laikā no tranzīta deklarācijas pieņemšanas saņem paziņojumu, kurā ir norādīta cita summa nevis tās summas, kuru samaksa no tā vēlāk tiks prasīta, ir atbrīvots no savām saistībām?
—

pakārtoti, samazināt pārsūdzētā lēmuma 3. pantā noteikto naudas sodu, to no jauna nosakot EUR 1 000 apmērā un, vēl pakārtoti — ja uzliktais naudas sods nebūs tāds pats kā ražotājiem noteiktais, tad to noteikt EUR 2 905 200 apmērā, kas iegūts, piemērojot atlaidi 40 % apmērā atbildību mīkstinošu apstākļu dēļ, nosakot augstāko robežu 10 % apmērā no kopējā apgrozījuma, neietekmējot tādējādi piemērojamo atlaidi Cetarsa tās sadarbības izmeklēšanas ietvaros dēļ, kā to arī atzinusi Vispārējā tiesa;
2)

Vai saistībā ar tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās no Līguma noteikumiem un pamatojoties uz tiem veiktajiem Savienības tiesību pasākumiem brīvības, drošības un tiesiskuma telpas jomā saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 82. panta 1. punkta otrās daļas a) punktu, kā arī transporta jomā saskaņā ar šī Līguma 91. panta 1. punkta c) apakšpunktu izriet, ka Savienības tiesību piemērošanas jomā ir ietverti administratīvi satiksmes noteikumu pārkāpumi, kas Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas protokola Nr. 7 2. panta nozīmē un saistībā ar to var tikt kvalificēti kā “maznozīmīgi”?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 95/6

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 14. janvārī iesniedza Commissione Tributaria Provincale di Benevento — Volturno Transporti Sas di Santoro Nino & Co/Camera di Commercio di Benevento, Equitalia Polis SpA

(Lieta C-21/11)

2011/C 95/09

Tiesvedības valoda — itāļu

Iesniedzējtiesa

Commissione Tributaria Provincale di Benevento

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Volturno Transporti Sas di Santoro Nino & Co

Atbildētāja: Camera di Vommercio di Benevento, Equitalia Polis SpA

Prejudiciālais jautājums

Vai Itālijas kameru nodeva, it īpaši 1993. gada 29. decembra likuma Nr. 580 par tirdzniecības, rūpniecības, amatniecības un lauksaimniecības kameru reorganizāciju, ar grozījumiem un papildinājumiem, 18. panta 3. punkts atbilst Padomes 1969. gada 17. jūlija Direktīvai 69/335/EEK (1), it īpaši tās 10. panta c) punktam un 12. panta [1. punkta] e) apakšpunktam?

(1) OV 1969, L 249, 25. lpp.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 80/15

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2010. gada 27. oktobra spriedumu lietā T-24/05 Alliance One International, Inc. (agrāk — Standard Commercial Corp.), Standard Commercial Tobacco Company, Inc., Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd/Eiropas Komisija 2011. gada 11. janvārī iesniedza Eiropas Komisija

(Lieta C-14/11 P)

2011/C 80/28

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji — F. Castillo de la Torre, E. Gippini Fournier un R. Sauer)

Pārējās lietas dalībnieces: Alliance One International, Inc. (agrāk — Standard Commercial Corp.), Standard Commercial Tobacco Company, Inc., Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— atcelt pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 1) punktu;

— pilnībā noraidīt prasību Vispārējā tiesā;

— piespriest TCLT atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā un piespriest trim prasītājām pilnībā atlīdzināt tiesāšanās izdevumus pirmajā instancē.

Pamati un galvenie argumenti

Apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka pārsūdzētais spriedums būtu jāatceļ ar šādu pamatojumu:

1) Vispārējā tiesa ir nepareizi piemērojusi vienlīdzīgas attieksmes principu un nav ņēmusi vērā iedibināto judikatūru, saskaņā ar kuru katras sabiedrības atbildība ir jāvērtē katrā gadījumā atsevišķi;

2) Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka tas, kā Komisija attiecās pret atsevišķām mātes sabiedrībām, noteica juridisko standartu citu mātes sabiedrību saukšanā pie atbildības, pat ja šāds standarts pārsniedz judikatūrā prasīto;

3) liedzot Komisijai norādīt argumentus, atbildot uz pamatiem par diskrimināciju, Vispārējā tiesa pārkāpa Komisijas tiesības uz tiesvedību, kas balstīta uz sacīkstes principu, un nepareizi interpretēja pienākumu norādīt pamatojumu;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 89/10

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 24. decembrī iesniedza High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — TUI Travel plc, British Airways plc, easyJet Airline Co. Ltd, International Air Transport Association, The Queen/Civil Aviation Authority

(Lieta C-629/10)

2011/C 89/18

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāji: TUI Travel plc, British Airways plc, easyJet Airline Co. Ltd, International Air Transport Association

Atbildētājs: Civil Aviation Authority

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai Regulas (EK) Nr. 261/2004 (1) 5.–7. pants jāinterpretē tādējādi, ka tie paredz 7. pantā noteiktās kompensācijas izmaksu pasažieriem lidojuma kavēšanās gadījumā 6. panta izpratnē, un ja tā, tad pie kādiem apstākļiem?

2) Ja atbilde uz 1. jautājumu ir noliedzoša, vai Regulas (EK) Nr. 261/2004 5.–7. pants ir pilnībā vai daļēji spēkā neesošs, jo tas pārkāpj vienlīdzīgas attieksmes principu?

3) Ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša, vai Regulas (EK) Nr. 261/2004 5.–7. pants ir pilnībā vai daļēji spēkā neesošs, jo tas ir: (a) pretrunā ar Monreālas Konvenciju; (b) pārkāpj samērīguma principu; un/vai (c) pārkāpj tiesiskās drošības principu?

4) Ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša un 3. jautājumu noliedzoša, kādi un vai vispār uz Tiesas spriedumu šajā lietā attiecināmi ierobežojumi saistībā ar tā darbību laikā?

5) Ja atbilde uz 1. jautājumu ir noliedzoša, kāda un vai vispār laika posmā no 2009. gada 19. novembra līdz Tiesas sprieduma pasludināšanai šajā lietā ir nozīme Tiesas spriedumam lietā apvienotajās lietās Sturgeon?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regula (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (Dokuments attiecas uz EEZ) — Komisijas paziņojums (OV 46, 1. lpp.).
3)

Vai Savienības tiesības, it īpaši LES 2. un 6. pants, [ES Pamattiesību] Hartas 21. un 34. pants, Direktīva 2000/43/EK un Direktīva 2003/109/EK nepieļauj tādas valsts (precīzāk: reģionālas) tiesību normas, kādas ir iekļautas Prezidenta dekrēta Nr. 670/1972 15. panta 3. punktā (precīzāk: 15. panta 2. punktā), provinces 1998. gada Likuma Nr. 13 1. un 5. pantā, kā arī Giunta provinciale2009. gada 20. jūlija Lēmumā Nr. 1865, tajā daļā, kurā saistībā ar aplūkojamo pabalstu un it īpaši tā saucamās “mājokļa subsīdijas” saņemšanu nozīme tiek piešķirta pilsonībai, tādējādi pret darba ņēmējiem, kas ir ilgtermiņa [šīs teritorijas] rezidenti, bet nav Savienības pilsoņi, vai bezvalstniekiem attiecoties nelabvēlīgāk nekā pret Kopienas pilsoņiem rezidentiem (neatkarīgi no Itālijas pilsonības)?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 30/16

Prasība, kas celta 2010. gada 26. oktobrī — Eiropas Komisija/Polijas Republika

(Lieta C-512/10)

()

2011/C 30/26

Tiesvedības valoda — poļu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — H. Støvlbæk un K. Herrmann)

Atbildētāja: Polijas Republika

Prasītājas prasījumi:

— atzīt, ka, transponējot pirmo dzelzceļa tiesiskā regulējuma pakotni, Polijas Republika nav izpildījusi Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīvas 91/440/EEK par Kopienas dzelzceļa attīstību (1) pēc grozījumiem 6. panta 3. punktā un II pielikumā un Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 26. februāra Direktīvas 2001/14/EK par dzelzceļa infrastruktūras jaudas iedalīšanu un maksas iekasēšanu par dzelzceļa infrastruktūras lietošanu un drošības sertifikāciju (2) 4. panta 2. punktā un 14. panta 2. punktā, kā arī Direktīvas 2001/14 6. panta 2. un 3. punktā, tās 6. panta 1. punktā, lasot kopā ar Direktīvas 91/440 7. panta 3. un 4. punktu redakcijā pēc grozījumiem, un Direktīvas 2001/14 7. panta 3. punktā un 8. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

— piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Komisija apgalvo, ka Polija ir izdarījusi četrus pirmās dzelzceļa tiesiskā regulējuma pakotnes normu pārkāpumus.

Pirmkārt, Polijas Republika neesot paredzējusi pasākumus, lai nodrošinātu būtiskos uzdevumus veicošās infrastruktūras pārvaldītājas PLK S.A. (Polskie Linie Kolejowe, Spółka Akcyjna [a/s Polijas dzelzceļa līnijas]) lēmumu pieņemšanas un organizatorisko neatkarību no holdinga, proti, kā no vadošās sabiedrības PKP S.A., tā arī no pārējām holdinga sabiedrībām, kuras ir dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumi.

Otrkārt, Polijas Republika, pretēji Direktīvas 2001/14 6. panta 1. punkta pirmajā daļā, kā arī Direktīvas 91/440 7. panta 3. un 4. punktā noteiktajam, neesot veikusi pasākumus, lai nodrošinātu, ka infrastruktūras pārvaldītāja PLK S.A. samērīgā laika posmā var iegūt finansiālu līdzsvaru. Polijas Republika esot pieļāvusi, ka PLK S.A. līdz 2012. gadam veidosies parādi.

Treškārt, Polijas Republika neesot izveidojusi vispārēju sistēmu, kas stimulētu PLK S.A. samazināt dzelzceļa infrastruktūras izmaksas un piekļuves maksas atbilstoši Direktīvas 2001/14 6. panta 2. un 3. punktam.

Ceturtkārt, Polijas Republika pretrunā Direktīvas 2001/14 7. panta 3. punktam neesot veikusi vajadzīgos pasākumus, lai maksa par minimālajiem piekļuves dzelzceļa infrastruktūras pakalpojumiem tiktu aprēķināta atbilstoši tiešajām izmaksām, kādas radušās, sniedzot vilcienu satiksmes pakalpojumus. Turklāt Polijā neesot Direktīvas 2001/14 8. panta 1. punktā paredzētā kontroles mehānisma, lai pārbaudītu, vai dažādās tirgus daļas saimnieciskā ziņā ir spējīgas segt maksu par piekļuvi dzelzceļa infrastruktūrai un tās izmantošanu.

(1) OV L 237, 25. lpp.

(2) OV L 75, 29. lpp.
—

tas satur vairāk nekā 98,5 % alkohola un šādas vielas, kas to padara nederīgu patēriņam: augstākie spirti — no 714,49 līdz 8 311 mg/dm3; aldehīdi — no 238,16 līdz 411 mg/dm3, esteri (etilacetāts) — no 1 014 līdz 8 929 mg/dm3,
—

atzīt, ka, izmantojot sarunu procedūru, iepriekš nepublicējot paziņojumu par publisko iepirkumu attiecībā uz bīstamu medicīnisku infekciozu veselības aprūpes iestāžu atkritumu pārstrādi, kas ietilpst Atikas 1. D.Y.P.E. (reģionālā veselības aprūpes administrācija) kompetencē, Grieķijas Republika nav izpildījusi Direktīvas 2004/18/EK 28. pantā paredzētos pienākumus tiktāl, ciktāl nav izpildīts neviens no 31. pantā paredzētajiem izņēmuma nosacījumiem, un it īpaši 31. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētie nosacījumi, kuri attaisno atkāpi no vispārējās normas un šajā pašā pantā paredzētās izņēmuma procedūras izmantošanu;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 274/17

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 4. augustā iesniedza Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) — Dermod Patrick O'Brien/Ministry of Justice (iepriekš — Department for Constitutional Affairs)

(Lieta C-393/10)

()

2010/C 274/25

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

Supreme Court of the United Kingdom

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Dermod Patrick O'Brien

Atbildētāja: Ministry of Justice (iepriekš — Department for Constitutional Affairs)

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai tas, vai tiesneši kopumā ir “darba ņēmēji, kam ir darba līgums vai darba attiecības” pamatnolīguma 2. klauzulas 1. punkta izpratnē, vai nē, ir jāizlemj atbilstoši valsts tiesību aktiem, vai arī pastāv Kopienas norma, saskaņā ar kuru izlemjams šis jautājums?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 246/23

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 28. jūnijā iesniedza The Appointed Person by the Lord Chancellor (Apvienotā Karaliste) — The Chartered Institute of Patent Attorneys/Registrar of Trade Marks

(Lieta C-307/10)

()

2010/C 246/39

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

The Appointed Person by the Lord Chancellor

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: The Chartered Institute of Patent Attorneys

Atbildētājs: Registrar of Trade Marks

Prejudiciālie jautājumi

1) vai dažādas preces vai pakalpojumi, uz kuriem attiecas preču zīmes reģistrācijas pieteikums, ir jāidentificē skaidri un precīzi, un, ja tas tā ir, cik lielai ir jābūt skaidrības un precizitātes pakāpei?

2) vai ir pieļaujams izmantot Preču un pakalpojumu starptautiskās klasifikācijas, kas izveidota saskaņā ar ik pa laikam pārskatīto un grozīto 1957. gada 15. jūnija Nicas nolīgumu, klašu nosaukumu vispārīgos formulējumus, lai identificētu dažādas preces vai pakalpojumus, uz kuriem attiecas preču zīmes reģistrācijas pieteikums?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 234/25

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 7. jūnijā iesniedza Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumānija) — Circul Globus București (Circ & Variete Globus București)/Uniunea Compozitorilor și Muzicologilor din România — Asociația pentru Drepturi de Autor — U.C.M.R. — A.D.A

(Lieta C-283/10)

()

2010/C 234/40

Tiesvedības valoda — rumāņu

Iesniedzējtiesa

Înalta Curte de Casație și Justiție

Lietas dalībnieki pamata procesā

Kasācijas sūdzības iesniedzēja: Circul Globus București (Circ & Variete Globus București)

Otra puse kasācijas tiesvedībā: Uniunea Compozitorilor și Muzicologilor din România — Asociația pentru Drepturi de Autor — U.C.M.R. — A.D.A

Prejudiciālie jautājumi

Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK (1) 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka “izziņošana sabiedrībai” jāsaprot kā:

a) tikai izziņošana sabiedrībai, kas neatrodas sākotnējās izziņošanas vietā, vai

b) arī jebkura cita tieša darbu izziņošana, kas tiek veikta sabiedrībai brīvi pieejamā vietā, jebkurā darba tiešas izpildes vai prezentēšanas sabiedrībai veidā?

Apstiprinošas atbildes uz a) apakšpunktu gadījumā — vai tas nozīmē, ka b) apakšpunktā minēto darbu tieša izziņošana sabiedrībai nav ietverama šīs direktīvas piemērošanas jomā, vai arī tas nozīmē, ka tā nav izziņošana sabiedrībai, bet darba prezentēšana un/vai izpilde atbilstoši Bernes konvencijas 11. panta 1. punkta i) apakšpunktam?

Ja apstiprinoši tiek atbildēts uz b) apakšpunktu — vai Direktīvas 3. panta 1. punkts atļauj dalībvalstīm ar likumu noteikt, ka muzikālo darbu izziņošana sabiedrībai ir obligāti jāpārvalda kolektīvi, neatkarīgi no izziņošanas veida, arī ja šādas tiesības var pārvaldīt individuāli un to šādā veida dara paši autori, neparedzot autoriem iespēju izslēgt savus darbus no kolektīvās pārvaldīšanas?

(1) Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvas 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 10. lpp.).