ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

Tiesību aktu tuvināšana – Autortiesības un blakustiesības – Direktīva 2001/84 – Tiesību mantinieki, kam ir mākslas orģināldarba tālākpārdošanas tiesības pēc tā autora nāves

(EKL 95. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/84 6. panta 1. punkts)

Summary

Direktīvas 2001/84 par tālākpārdošanas tiesībām par labu mākslas oriģināldarba autoram 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāda valsts tiesību norma, ar kuru tālākpārdošanas tiesības rezervētas vienīgi mākslinieka likumiskajiem mantiniekiem, izslēdzot testamentāros mantiniekus. Tādējādi iesniedzējtiesai ar mērķi piemērot valsts tiesību normu, ar kuru transponēts minētais 6. panta 1. punkts, ir pienācīgi jāņem vērā visi atbilstošie noteikumi, kuru mērķis ir atrisināt tiesību kolīziju jautājumā par tālākpārdošanas tiesību nodošanu mantošanas ceļā.

Direktīvas 2001/84 pieņemšanai ir dubults mērķis, proti, pirmkārt, nodrošināt, lai grafisko vai plastisko darbu autori gūtu dalību savu mākslas oriģināldarbu ekonomiskajos panākumos un, otrkārt, izbeigt konkurences traucējumus mākslas tirgū, jo tālākpārdošanas tiesību maksājumu samaksa noteiktās dalībvalstīs var izraisīt to, ka mākslas darbi tiek pārdoti dalībvalstīs, kurās tālākpārdošanas tiesības netiek piemērotas. Lai gan Savienības likumdevējs ir vēlējies, lai autora tiesīgie mantinieki pēc viņa nāves pilnā mērā baudītu tālākpārdošanas tiesības, tas tomēr atbilstoši subsidiaritātes principam nav uzskatījis par atbilstošu ar minēto direktīvu iejaukties dalībvalstu mantojuma tiesību jomā, tādējādi atstājot katrai no tām pienākumu noteikt to personu kategorijas, kuras atbilstoši valsts tiesībām var uzskatīt par tiesīgajiem mantiniekiem. Līdz ar to dalībvalstīm ir atļauts izdarīt pašām savu likumdošanas izvēli, lai noteiktu to personu kategorijas, kuras var baudīt tālākpārdošanas tiesības pēc mākslas darba autora nāves.

(sal. ar 27., 32., 33. un 36. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Personu brīva pārvietošanās – Darba ņēmēji – Līguma normas – Piemērošanas joma

(LESD 45. pants)

2. Personu brīva pārvietošanās – Darba ņēmēji

(LESD 45. pants)

Summary

1. LESD 45. pants attiecas ne tikai uz valsts iestāžu darbību, bet arī uz jebkāda veida noteikumiem, kas kolektīvā veidā regulē nodarbinātību par atlīdzību. Šajā sakarā Profesionālā futbola reglaments ietilpst minētā panta piemērošanas jomā, jo tas ir uzskatāms par valsts darba koplīgumu.

(sal. ar 30. un 32. punktu)

2. LESD 45. pantam nav pretrunā sistēma, kura, lai īstenotu mērķi veicināt jaunu spēlētāju piesaistīšanu un apmācīšanu, paredz kompensācijas izmaksāšanu apmācījušajam klubam, kad jaunais spēlētājs pēc savas apmācības beigām noslēdz profesionālā spēlētāja līgumu ar citas dalībvalsts klubu, ar nosacījumu, ka šī sistēma ir piemērota, lai īstenotu attiecīgo mērķi, un nepārsniedz šī mērķa sasniegšanai vajadzīgo.

Nenoliedzami, ka šāds regulējums ir uzskatāms par darba ņēmēju pārvietošanās brīvības Savienībā ierobežojumu saskaņā ar LESD 45. pantu, jo tas var atturēt šo spēlētāju izmantot savas tiesības uz brīvu pārvietošanos un padara minēto tiesību izmantošanu mazāk pievilcīgu, kaut arī tas formāli neliedz šim spēlētājam parakstīt profesionālā spēlētāja līgumu ar citas dalībvalsts klubu. Tomēr šāds regulējums principā var tikt attaisnots ar mērķi uzņemt un apmācīt jaunos spēlētājus, jo iespēja saņemt apmācības kompensāciju var mudināt futbola klubus meklēt jaunos talantus un apmācīt jaunos spēlētājus. Turklāt kopumā izdevumus jaunu spēlētāju apmācīšanai tikai daļēji kompensē peļņa, ko klubs, kas apmācījis, var no šiem spēlētājiem gūt apmācību laikā. Šādos apstākļos klubi, kas apmācījuši, varētu tikt atturēti no ieguldījumiem jaunu spēlētāju sagatavošanā, ja tie nevarētu panākt šajā sakarā iztērēto summu atlīdzināšanu gadījumos, kad spēlētājs pēc apmācību beigām noslēdz profesionāla spēlētāja līgumu ar citu klubu. Tā tas it īpaši ir attiecībā uz maziem klubiem, kas apmāca, kuru ieguldījumiem vietējā līmenī jaunu spēlētāju piesaistīšanā un apmācīšanā ir būtiska nozīme, lai pildītu sporta sociālo un audzinošo nozīmi.

Tomēr šādai sistēmai ir jābūt piemērotai, lai īstenotu minēto mērķi, un tai ir jābūt samērīgai ar šo mērķi, ņemot vērā klubu izdevumus, apmācot gan jaunos profesionālos spēlētājus, gan tos, kas par tādiem nekad nekļūs. Šajā sakarā, lai īstenotu minēto mērķi, nav nepieciešams tāds regulējums, saskaņā ar kuru “jaunās cerības” statusa spēlētājam, kas pēc savas apmācības beigām noslēdz profesionālā spēlētāja līgumu ar citas dalībvalsts klubu, var tikt piespriests maksāt zaudējumu atlīdzību, kuras apmērs nav atkarīgs no reālajām apmācību izmaksām.

(sal. ar 35.–37., 41., 43.–45., 49. un 50. punktu un rezolutīvo daļu)
Nolīguma starp Eiropas Kopienu, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos I pielikuma 25. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka nekustamā īpašuma iegādes jomā noteiktā vienlīdzīgā attieksme salīdzinājumā ar pilsoņiem attiecas tikai uz fiziskām personām.

[Eiropas] Savienības tiesību, ieskaitot Līguma, noteikumus, par iekšējo tirgu interpretāciju automātiski nevar piemērot nolīguma interpretācijai un katrā ziņā juridiskām personām saskaņā ar šo pašu nolīgumu nav piešķirtas tiesības veikt uzņēmējdarbību. Šajā sakarā no minētā 25. panta noteikumiem nepārprotami izriet, ka šajos noteikumos minētās to personu kategorijas, kurām ir attiecīgās tiesības, pēc to rakstura liek pieņemt, ka runa ir par fiziskām personām, kuras šīs tiesības īsteno personu pārvietošanās brīvības ietvaros.

(sal. ar 34., 36. un 37. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Direktīvas 2003/6 par iekšējās informācijas ļaunprātīgu izmantošanu un tirgus manipulācijām (tirgus ļaunprātīga izmantošana) 2. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka fakts, ka šī noteikuma otrajā daļā paredzētā persona, kuras rīcībā ir iekšējā informācija, tieši vai netieši iegādājas vai atsavina finanšu instrumentus, uz ko attiecas minētā iekšējā informācija, vai mēģina tos iegādāties vai atsavināt savā vai trešās personas vārdā, nozīmē to, ka šī persona ir “izmantojusi šo informāciju” minētā noteikuma nozīmē, ar nosacījumu, ka tiek ievērotas tiesības uz aizstāvību un it īpaši tiesības apvērst šo prezumpciju. Jautājums, vai minētā persona ir pārkāpusi iekšējās informācijas ļaunprātīgas izmantošanas aizliegumu, ir jārisina, ievērojot šīs direktīvas mērķi, proti, aizsargāt finanšu tirgu integritāti un stiprināt ieguldītāju uzticību, kas it īpaši pamatojas uz garantiju, ka šie ieguldītāji ir vienlīdzīgā stāvoklī un aizsargāti pret iekšējās informācijas nepienācīgu izmantošanu.

Tādējādi šajā noteikumā iekšējās informācijas ļaunprātīga izmantošana ir definēta objektīvi, definīcijā skaidri neminot tās pamatā esošo nodomu, un tas ir tāpēc, lai panāktu dalībvalstu tiesību vienādu saskaņošanu. Līdz ar to tajā minēto iekšējās informācijas ļaunprātīgas izmantošanas veidojošo elementu izpilde ļauj prezumēt šāda darījuma autora nodomu. Taču šāda prezumpcija nedrīkst ietekmēt pamattiesības un it īpaši nevainīguma prezumpcijas principu, kas tostarp ir noteikts 1950. gada 4. novembrī Romā parakstītās Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta 2. punktā.

(sal. ar 35., 38., 39., 62. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Lieta C-267/08

SPÖ Landesorganisation Kärnten

pret

Finanzamt Klagenfurt

(Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Klagenfurt lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“PVN — Tiesības atskaitīt samaksāto priekšnodokli — “Saimnieciskas darbības” jēdziens — Politiskas partijas reģionālā organizācija — Reklāmas darbības par labu partijas vietējām organizācijām — Ar šīm darbībām saistītie ieņēmumi, kas pārsniedz izdevumus”

Ģenerāladvokāta M. Pojareša Maduru [M. Poiares Maduro] secinājumi, sniegti 2009. gada 9. jūlijā I ‐ 9783

Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 6. oktobra spriedums I ‐ 9792

Sprieduma kopsavilkums

Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Apgrozījuma nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma – Saimnieciskā darbība Sestās direktīvas 4. panta 1. un 2. punkta nozīmē

(Padomes Direktīvas 77/388 4. panta 1. un 2. punkts)

Sestās direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, 4. panta 1. un 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ārējās reklāmas darbības, ko veic dalībvalsts politiskās partijas daļa, nav jāuzskata par saimniecisku darbību. Faktiski šādas darbības neļauj gūt pastāvīgus ienākumus, vienīgie ieņēmumi, kam ir pastāvīgs raksturs, ir no publiskā finansējuma un minētās partijas biedru dalības maksām, un tos it īpaši izmanto, lai segtu zaudējumus, ko izraisa ārējās reklāmas darbība. Tādējādi ar šādām reklāmas darbībām politiska partija veic komunikācijas darbības, īstenojot savus politiskos mērķus, kas vērsti uz to, lai tā kā politiska organizācija izplatītu savas idejas. Veicot šo darbību, minētā politiskā partija tomēr nepiedalās nekādā tirgū.

(sal. ar 21., 23. un 24. punktu un rezolutīvo daļu)
Lieta C-7/08

Har Vaessen Douane Service BV

pret

Staatssecretaris van Financiën

(Hoge Raad der Nederlanden lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Atbrīvojums no ievedmuitas nodokļiem — Regula (EEK) Nr. 918/83 — 27. pants — Preču ar nelielu vērtību nosūtīšana kopīgā sūtījumā — No trešās valsts tieši sūtīti sūtījumi saņēmējam Kopienā”

Ģenerāladvokātes Julianas Kokotes [Juliane Kokott] secinājumi, sniegti 2009. gada 23. aprīlī I ‐ 5583

Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 2. jūlija spriedums I ‐ 5596

Sprieduma kopsavilkums

Kopējais muitas tarifs – Atbrīvojums no ievedmuitas nodokļiem

(Padomes Regulas Nr. 918/83 27. pants un Regula Nr. 3357/91)

Ar 27. pantu Regulā Nr. 918/83, ar kuru izveido Kopienas sistēmu atbrīvojumiem no muitas nodokļiem, kas grozīta ar Regulu Nr. 3357/91, tiek pieļauts, ka sūtījumam, kurā ir preces, kuru kopējā patiesā vērtība pārsniedz minētajā 27. pantā noteikto robežvērtību, bet kurām, katru vērtējot atsevišķi, ir neliela vērtība, tiek piemērots atbrīvojums no ievedmuitas nodokļiem, ja katra kopīgā sūtījuma paka ir individuāli adresēta saņēmējam Eiropas Kopienā.

Tādēļ apstāklis, ka pakas, kuru vērtība nepārsniedz minētajā 27. pantā paredzēto vērtību un kuras muitā tiek uzrādītas kopīgā sūtījumā to ievešanai Kopienā, nav šķērslis, lai tām piemērotu atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļiem, jo kopš to nosūtīšanas brīža no trešās valsts ir identificēts katras šīs pakas saņēmējs. Tāpat nav nozīmes tam, ka saņēmēju līgumslēdzēja puse pati ir dibināta Kopienā, ja preces minētajiem adresātiem tieši tiek sūtītas no trešās valsts. Šajā sakarā tas vien, ka līgumslēdzēja puse ir dibināta Kopienā, pats par sevi neļauj uzskatīt, ka uz precēm pirms to nonākšanas brīvā apritē Kopienā attiecās cita muitas procedūra, — kas ļauj tām nepiemērot atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļiem, lai izvairītos no ļaunprātīgas tā izmantošanas.

(sal. ar 38., 42., 43. un 49. punktu un rezolutīvo daļu)
Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 5. panta 1. punkta b) apakšpunkta otrais ievilkums ir interpretējams tādējādi, ka pasažieru gaisa pārvadājuma gadījumā no vienas dalībvalsts uz citu dalībvalsti, kas veikts, pamatojoties uz līgumu, kurš noslēgts ar vienu aviosabiedrību, kas ir faktiskais pārvadātājs, tiesa, kuras kompetencē ir izskatīt kompensācijas lūgumu, kas pamatots ar šo pārvadājuma līgumu un ar Regulu (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu Nr. 295/91, pēc prasītāja izvēles ir tā, kuras jurisdikcijā atrodas minētajā līgumā paredzētā lidmašīnas izlidošanas vai ielidošanas vieta.

Šajā sakarā pakalpojumi, kurus sniedzot, tiek izpildītas no pasažieru gaisa pārvadājuma līguma izrietošās saistības, ir pasažieru reģistrācija, kā arī iekāpšana lidmašīnā, viņu uzņemšana uz lidmašīnas klāja izlidošanas vietā, kas ir paredzēta pārvadājuma līgumā, gaisa kuģa izlidošana paredzētajā laikā, pasažieru un viņu bagāžas pārvešana no izlidošanas vietas uz ielidošanas vietu, pasažieru apkalpošana lidojuma laikā un, visbeidzot, pasažieru izkāpšana drošos apstākļos šajā līgumā paredzētajā nolaišanās vietā un laikā. Vienīgās vietas, kurām ir tieša saikne ar šiem pakalpojumiem, ir lidmašīnas izlidošanas un nolaišanās vietas, ar kurām ir jāsaprot vietas, kas ir paredzētas pārvadājuma līgumā. Gaisa pārvadājumi to rakstura dēļ ir pakalpojumi, kas sniegti nenodalāmi un vienoti lidmašīnas izlidošanas un ielidošanas vietā, kas nozīmē, ka nevar nošķirt atsevišķu pakalpojuma daļu, kas veido galveno pakalpojumu, kurš tiek sniegts konkrētā vietā. Katrai no abām šīm vietām ir pietiekama tuvumā esamības saikne ar prāvas materiālajiem elementiem, kas ļauj nodrošināt ciešu sasaisti starp līgumu un kompetento tiesu atbilstoši tuvumā esamības un paredzamības mērķim, ko ir paredzēts sasniegt, jurisdikciju koncentrējot uz pakalpojumu sniegšanas vietu un nosakot vienotu jurisdikciju visām pretenzijām, kas pamatotas ar šo līgumu.

(sal. ar 37., 40.–44. un 47. punktu un rezolutīvo daļu)
Pat ja pieņemtu, ka Regula Nr. 1788/2003, ar ko nosaka maksājumu piena un piena produktu nozarē, kura vienādi ir piemērojama visiem references daudzuma izmantotājiem, mazos ražotājus faktiski skar smagāk nekā lielos, ir jākonstatē, ka apstāklis, ka attiecībā uz dažiem ražotājiem kādam kopējās tirgus organizācijas ietvaros īstenotam pasākumam var būt dažādas sekas, kas ir atkarīgas no to individuālā ražošanas veida, nav uzskatāms par diskrimināciju, jo šis pasākums ir balstīts uz objektīviem kopīgās tirgus organizācijas vispārējās funkcionēšanas vajadzībām piemērotiem kritērijiem. Tā tas ir piena kvotu un maksājuma sistēmas gadījumā, kura ir veidota tā, lai individuālie references daudzumi būtu noteiktā līmenī, lai to kopējais apmērs nepārsniegtu katrai dalībvalstij garantēto kopējo daudzumu. Līdz ar to, tā kā situācija neatšķiras, minētās regulas vērtējums saistībā ar nediskriminācijas principu neatklāj nevienu apstākli, kas varētu ietekmēt tās spēkā esamību.

Turklāt Regula Nr. 1788/2003, kuras galvenais mērķis ir piena tirgus stabilizēšana, kas atbilst EKL 33. panta 1. punkta c) apakšpunktā tieši minētajam tirgu stabilizēšanas mērķim, atbilst arī EKL 33. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā paredzētajiem mērķiem un tādējādi nav acīmredzami neatbilstoša minētā tirgu stabilizēšanas mērķa īstenošanai. Šis regulas vērtējums saistībā ar samērīguma principu tātad arī neatklāj apstākļus, kuri varētu ietekmēt tās spēkā esamību.

(sal. ar 69., 70., 77. un 81.–83. punktu un rezolutīvās daļas 2) un 3) punktu)
Lieta C-18/08

Foselev Sud-Ouest SARL

pret

Administration des douanes et droits indirects

(Tribunal d’instance de Bordeaux lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Transportlīdzekļu nodoklis — Direktīva 1999/62/EK — Dažu infrastruktūru lietošanas maksas noteikšana smagajiem kravas transportlīdzekļiem — 6. panta 2. punkta b) apakšpunkts — Komisijas lēmums par atbrīvojuma apstiprinājumu — Tiešas iedarbības neesamība”

Ģenerāladvokātes Julianas Kokotes [Juliane Kokott] secinājumi, sniegti 2008. gada 25. septembrī I ‐ 8747

Tiesas (otrā palāta) 2008. gada 20. novembra spriedums I ‐ 8754

Sprieduma kopsavilkums

Transports – Autotransports – Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Direktīva 1999/62 – Dažu infrastruktūru lietošanas maksas noteikšana smagajiem kravas transportlīdzekļiem

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 1999/62 6. panta 2. punkta b) apakšpunkts; Komisijas Lēmums 2005/449)

Uz Komisijas Lēmumu 2005/449 par Francijas iesniegto lūgumu atbrīvot no transportlīdzekļu nodokļa saskaņā ar 6. panta 2. punkta b) apakšpunktu Direktīvā 1999/62 par dažu infrastruktūru lietošanas maksas noteikšanu smagajiem kravas transportlīdzekļiem privātpersona nevar atsaukties attiecībā pret šī lēmuma adresāti Francijas Republiku, lai kopš šī lēmuma paziņošanas vai publicēšanas brīža saņemtu ar to apstiprināto nodokļa atbrīvojumu.

No minētās direktīvas 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta izriet, ka dalībvalstīm, neraugoties uz Komisijas iejaukšanos, ir plaša rīcības brīvība atsaukties uz minētajā pantā paredzēto atbrīvojuma iespēju gan attiecībā uz to lēmumiem, gan arī plānotā pasākuma saturu un neviens pienākums atsaukties uz minēto iespēju nevar izrietēt no šī pasākuma apstiprināšanas, ko veic Komisija. Tā Lēmuma 2005/449 mērķis nav piespiest Francijas Republiku piešķirt plānoto atbrīvojumu tās lūguma ietvaros, bet gan ļaut piemērot šo atbrīvojumu, ja tā to vēlas.

Fakts, ka Lēmumā 2005/449 nav minēts datums, kad to var sākt piemērot, un tajā ir tikai noteikts apstiprinātais atbrīvojuma piešķiršanas termiņš līdz 2009. gada 31. decembrim, nenozīmē, ka tas jebkādā veidā varētu ietekmēt šī lēmuma piemērojamību un iedarbību. Faktiski Lēmums 2005/449 saskaņā ar EKL 254. panta 3. punktu stājas spēkā no tā paziņošanas brīža adresātam, šajā gadījumā — Francijas Republikai. Taču šī spēkā stāšanās rada iespēju piemērot nodokļa atbrīvojumu — šajā gadījumā vēl neesošu un, lai to piemērotu, tam ir vajadzīgs valsts tiesību akts, taču ar to nekādā ziņā nav paredzēta prasība šo atbrīvojumu piemērot.

(sal. ar 15.–19. punktu un rezolutīvo daļu)
22

Kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 78.–81. punkta, esot nepieciešams novērst minēto dokumentu publiskošanu pirms tiesas sēdes, lai nepieļautu, ka Komisijas pārstāvji tiek pakļauti ārējam spiedienam, tostarp no sabiedrības puses. Turklāt tas ļautu izvairīties no tā, ka kritika un iebildumi, ko atsevišķu nozaru speciālisti, kā arī prese un sabiedrības viedoklis kopumā var izvirzīt pret dokumentos ietvertajiem argumentiem, var, pārkāpjot procesuālās vienlīdzības principu, radīt papildu pienākumus Komisijai. Tā varētu uzskatīt par pienākumu ņemt vērā šos iebildumus, aizstāvot savu nostāju tiesas sēdē, lai gan lietas dalībnieki, kuriem nav jāpublisko savi procesuālie raksti, varētu aizstāvēt savas intereses neatkarīgi no jebkādas ārējas ietekmes.
23

Šajos apstākļos Special Commissioners nolēma apturēt lietas izskatīšanu un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu: “Vai [..] Direktīvas [..] 10. vai 11. pants vai EKL 43., 49. vai 56. pants, vai jebkura cita Eiropas Kopienu tiesību norma dalībvalstij (turpmāk tekstā — “pirmā dalībvalsts”) neļauj akciju pārvedumu vai emisiju klīringa pakalpojumu sniedzējam aplikt ar nodokli 1,5% apmērā, ja: a) pirmajā dalībvalstī nodibināta sabiedrība (turpmāk tekstā — “A sabiedrība”) piedāvā iegādāties fondu biržā kotētas citā dalībvalstī (turpmāk tekstā — “otrā dalībvalsts”) nodibinātas sabiedrības (turpmāk tekstā — “B sabiedrība”) akcijas apmaiņā pret A sabiedrības akcijām, emitējot tās otrās dalībvalsts fondu biržā; b) B sabiedrības akcionāriem ir izvēle saņemt A sabiedrības jaunās akcijas vai nu: — akciju apliecības veidā, vai — neapliecinātā veidā, izmantojot darījumu norēķinu sistēmu pirmajā dalībvalstī, vai — neapliecinātā veidā, izmantojot klīringa pakalpojumu otrajā dalībvalstī; c) pirmās dalībvalsts tiesību akti īsumā noteic, ka: — gadījumā, ja akcijas tiek emitētas akciju apliecības veidā (vai neapliecinātā veidā, izmantojot vērtspapīru darījumu sistēmu pirmajā dalībvalstī), nodoklis nav jāietur par akciju emisiju, bet par katru nākamo akciju pārvedumu, kad ieturams nodoklis saskaņā ar 0,5% likmi no pārveduma vērtības; bet, — akcijas klīringa pakalpojumu sniedzējam pārvedot vai emitējot neapliecinātas, tiek iekasēts nodoklis (ja akcijas tiek emitētas) saskaņā ar 1,5% likmi no emisijas vērtības vai (ja akcijas tiek pārvestas pret atlīdzību) saskaņā ar 1,5% likmi no pārveduma vērtības, vai (visos pārējos gadījumos) saskaņā ar 1,5% likmi no akciju vērtības un par tālāko akciju (vai tiesību uz akcijām) pārvedumu, ko veic, izmantojot klīringu, nodoklis netiek iekasēts; — klīringa pakalpojumu sniedzējs, saņemot kompetentās nodokļu iestādes atļauju, drīkst izvēlēties, ka netiek iekasēts nodoklis par akciju pārvedumu vai emisiju klīringa pakalpojuma sniedzējam, bet tā vietā nodoklis tiek ieturēts par katru akciju pārvedumu, ko veic, izmantojot klīringu, saskaņā ar 0,5% likmi no pārveduma vērtības. Kompetentā nodokļu iestāde var prasīt (un pašlaik tā prasa) kā nosacījumu savas piekrišanas sniegšanai par šādu izvēli, ka klīringa pakalpojumu sniedzējam, kas vēlas izdarīt šādu izvēli, jāizveido un jāuztur spēkā pasākumi (kurus nodokļu iestāde uzskata par apmierinošiem), lai klīringa pakalpojuma ietvaros ieturētu nodokli un lai ievērotu vai nodrošinātu to regulējošo noteikumu ievērošanu; d) otrās dalībvalsts fondu biržā spēkā esošie pasākumi noteic, ka visas tās teritorijā emitētās akcijas jātur neapliecinātā veidā, izmantojot vienu klīringa pakalpojuma sniedzēju, kas nodibināts otrā dalībvalstī, kura īpašnieks nav izdarījis iepriekš minēto izvēli?”
29

Vispirms ir jāprecizē, ka ERGA OSE, kā izriet no lietas materiāliem, ir valsts uzņēmums, kura darbība ir saistīta ar valsts pakalpojumu sniegšanas tīklu apsaimniekošanu dzelzceļa transporta jomā. Tāpēc tā ir uzskatāma par līgumslēdzēju iestādi Direktīvas 93/38 2. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 2. punkta c) apakšpunkta izpratnē. Turklāt līguma, uz kuru attiecas paziņojums par paredzamo strīdīgo publisko iepirkumu, paredzamā vērtība ir EUR 3240000, kas tādējādi ievērojami pārsniedz šīs direktīvas 14. panta 1. punkta c) apakšpunkta i) daļā noteikto robežvērtību. Līdz ar to attiecīgā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūra ietilpst minētās direktīvas piemērošanas jomā.
103

Turklāt no EKL 225. panta un Kopienu Tiesas Statūtu 58. panta pirmās daļas izriet, ka tikai Pirmās instances tiesa ir kompetenta, pirmkārt, konstatēt faktus, izņemot gadījumus, kuros šo konstatējumu neprecizitāte pēc būtības izriet no lietas materiāliem, kas tai ir iesniegti, un, otrkārt, izvērtēt šos faktus. Tādējādi Tiesas kompetencē nav nedz faktu konstatēšana, nedz arī principā to pierādījumu izvērtēšana, ko Pirmās instances tiesa ir izmantojusi šo faktu pamatojumam. Tā kā šie pierādījumi ir iegūti likumīgi un ir ievēroti tiesību vispārējie principi un procesuālie noteikumi, kas piemērojami pierādījumu iesniegšanas un administrēšanas jomā, tikai Pirmās instances tiesa var izvērtēt, kāda vērtība jāpiešķir tai iesniegtajiem pierādījumiem. Šis vērtējums tātad, izņemot šo pierādījumu sagrozīšanas gadījumu, nav tiesību jautājums, kas ir iesniegts Tiesas pārbaudei apelācijas ietvaros (skat. it īpaši 2008. gada 10. jūlija spriedumu lietā C-413/06 P Bertelsmann un Sony Corporation of America/Impala, Krājums, I-4951. lpp., 29. punkts).
21

Savukārt Komisija uzskata, ka tai ir tiesības visaptverošā veidā — vienā procesā — izskatīt jautājumu par Kopienu tiesību aktu, kas attiecas uz dzīvnieku aizsardzību to pārvadāšanas laikā un to kaušanas laikā, ievērošanu. Nekas neliedz tai izvirzīt vairākus pamatus, kas balstīti nevis uz kādu atsevišķu faktu konstatāciju, bet gan uz lielo skaitu PVB konstatēto gadījumu, kas sniedz kopējo priekšstatu par to pienākumu, kas ir Grieķijas Republikai dzīvnieku aizsardzības pārvadāšanas laikā un to kaušanas laikā jomā, strukturēto un vispārējo pārkāpumu.
1

Savā apelācijas sūdzībā Imagination Technologies Ltd (turpmāk tekstā — “Imagination Technologies”) lūdz atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2007. gada 20. septembra spriedumu lietā T-461/04 Imagination Technologies/ITSB (“PURE DIGITAL”) (turpmāk tekstā — “pārsūdzētais spriedums”), ar kuru Pirmās instances tiesa noraidīja tās prasību atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju otrās padomes lēmumu, ar kuru noraida vārdiska apzīmējuma “PURE DIGITAL” (turpmāk tekstā — “strīdīgais lēmums”) reģistrāciju kā Kopienas preču zīmi sakarā ar to, ka attiecīgā preču zīme bija “aprakstoša un tai nebija nekādas atšķirtspējas” Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.) 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta nozīmē un ka — ņemot vērā iesniegtos pierādījumus — šī panta 3. punkts nebija piemērojams.