Komisijas nepietiekama kontrole attiecībā uz asociācijas nolīguma pareizu piemērošanu var veidot īpašu situāciju, kura nav saistīta nedz ar attiecīgās personas acīmredzamu nolaidību, nedz ar krāpšanu Regulas Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 239. panta izpratnē. Tādējādi, lai arī Komisijai ir zināma rīcības brīvība, piemērojot šo tiesību normu, tā nevar abstrahēties no sava pienākuma efektīvi līdzsvarot, no vienas puses, Savienības intereses attiecībā uz pilnīgu gan pašas Savienības pieņemta, gan tai saistoša muitas tiesiskā regulējuma ievērošanu un, no otras puses, labticīga importētāja intereses neciest parastu komerciālu risku pārsniedzošus zaudējumus. Rezultātā, izvērtējot ievedmuitas nodokļu atmaksas vai atlaišanas pieteikumu, Komisija nedrīkst aprobežoties ar importētāja un eksportētāja rīcības un darbību novērtējumu. Tai, pildot uzraudzības un kontroles pienākumu, tostarp ir jāņem vērā arī savas rīcības ietekme uz konkrētās lietas situāciju.

Ir jāpiebilst, ka Komisijai kā Līguma un saskaņā ar to noslēgto nolīgumu uzraudzītājai ir jānodrošina, lai trešā valsts pareizi piemērotu saistības, ko tā uzņēmusies saskaņā ar nolīgumu, kas noslēgts ar Savienību, izmantojot nolīgumā vai saskaņā ar to pieņemtajos lēmumos paredzētos līdzekļus. Šis pienākums izriet arī no asociācijas nolīguma, kas noslēgts starp Eiropas Kopienām un Latvijas Republiku, kā arī tam pievienotajiem protokoliem. Šajā ziņā Komisijai ir pienākums pilnībā izmantot tai saskaņā ar asociācijas nolīguma un tā piemērošanai pieņemto protokolu un lēmumu noteikumiem piešķirtās prerogatīvas, lai izpildītu savus pienākumus uzraudzīt un kontrolēt minētā nolīguma pareizu piemērošanu. Šāda izmantošana ir vēl jo vairāk nepieciešama tad, ja pastāv netieši pierādījumi par valsts muitas dienestu iespējamu iesaisti to preču pārvadājuma sertifikātu izsniegšanā, kuri apliecina to izcelsmi. Šādos apstākļos Komisijas uzdevums ir pieprasīt sīkāku informāciju par izmeklēšanām, kuras veica valsts muitas dienesti, lai noskaidrotu lietas faktus.

Turklāt Komisijai uzliktais pienākums raudzīties, lai minētais asociācijas nolīgums tiktu piemērots pareizi, ietver to, ka Komisijas – un ar tās starpniecību arī dalībvalstu muitas dienestu rīcībā – vienmēr ir jābūt visai informācijai, kas tai ļautu veikt efektīvu kontroli; šāda informācija neapšaubāmi ietver arī attiecīgajās muitas iestādēs izmantoto zīmogu un parakstu paraugus. Šajā ziņā no asociācijas nolīguma 3. protokola, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Kopienu un Latvijas Republikas Asociācijas padomes Lēmumu Nr. 4/98, 32. panta 3. punkta izriet, ka eksportētājvalsts muitas dienestiem ir tiesības prasīt jebkurus pierādījumus un veikt jebkādas eksportētāja pārskatu pārbaudes vai citas vajadzīgās pārbaudes. Līdz ar to Komisijai, ja šajā ziņā nav informācijas no attiecīgajiem muitas dienestiem – it īpaši ja zīmogu nospiedumu un parakstu pārbaude nebija iespējama –, bija jāpieprasa minētajiem valsts muitas dienestiem, vai šādas pārbaudes ir veiktas un, ja tās netika veiktas, tad kāpēc.

No tā izriet, ka Komisija nav izpildījusi savu pienākumu uzraudzīt asociācijas nolīguma pareizu piemērošanu, jo, ja Komisija būtu pilnībā izmantojusi prerogatīvas, kas tai bija piešķirtas asociācijas nolīgumā minētā nolīguma pareizas piemērošanas nolūkos, tas, vai strīdīgie sertifikāti ir autentiski vai viltoti, būtu varējis tikt konstatēts ar lielāku noteiktības pakāpi.

(skat. 43.–45., 67., 68., 74., 75., 77., 80., 81., 83. un 85. punktu)