\ĢENERĀLADVOKĀTES VERICAS TRSTENJAKAS [VERICA TRSTENJAK] SECINĀJUMI,

sniegti 2007. gada 13. decembrī ( 1 )

Lieta C-265/06

Eiropas Kopienu Komisija

pret

Portugāles Republiku

“Valsts pienākumu neizpilde — Preču brīva aprite — EKL 28. un 30. pants — EEZ līguma 11. un 13. pants — Importa kvantitatīvie ierobežojumi — Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību — Mehāniskie transportlīdzekļi — Krāsainu plēvju līmēšana uz logu stikliem”

I — Ievads

1. Saskaņā ar EKL 226. pantu Eiropas Kopienu Komisija cēla prasību atzīt, ka, pieņemot valsts tiesību aktus, ar ko aizliedz uzlīmēt krāsainu plēvi uz vieglo un kravas automobiļu logu stikliem, Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar EKL 28. un 30. pantu, kā arī 1992. gada 2. maija Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu ( 2 ) (turpmāk tekstā — “EEZ līgums”) 11. un 13. pantu.

II — Atbilstošās tiesību normas

A — Kopienu tiesiskais regulējums

1) Kopienu primārās tiesības

2. EKL 28. pantā ir noteikts, ka dalībvalstu starpā ir aizliegti importa kvantitatīvie ierobežojumi un citi pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību.

3. Saskaņā ar EKL 30. pantu importa aizliegumi vai ierobežojumi starp dalībvalstīm, kas īpaši pamatojas uz valsts drošības vai cilvēku veselības un dzīvības aizsardzības apsvērumiem, ir atļauti, ja vien tie nav ne patvaļīgas diskriminācijas, ne slēptas ierobežošanas līdzekļi dalībvalstu tirdzniecībā.

2) Direktīva 2001/92/EK un Direktīva 92/22/EEK

4. Direktīva 2001/92/EK ( 3 ) (turpmāk tekstā — “Direktīva 2001/92”) ir pieņemta, lai tehnikas attīstībai pielāgotu Padomes Direktīvu 92/22/EEK par mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju neplīstošo stiklojumu un stiklojuma materiāliem un Padomes Direktīvu 70/156/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprinājumu.

5. Direktīvas 92/22/EEK ( 4 ) (turpmāk tekstā — “Direktīva 92/22”) mērķis ir standartizētas apstiprināšanas procedūras ieviešana neplīstošam stiklojumam un stiklojuma materiāliem, ko paredzēts uzstādīt kā priekšējo stiklu vai cita veida stiklojumu, vai kā atdalošas plāksnes mehāniskajiem transportlīdzekļiem un to piekabēm.

6. Direktīva 92/22, kas grozīta ar Direktīvu 2001/92, attiecas uz stiklojumu, kura uzdevums ir aizsargāt no saules staru iedarbības (tonēts stiklojums), nevis uz krāsainām plēvēm, kas tiek uzlīmētas uz vieglo vai kravas automobiļu logu stikliem.

7. Savukārt Direktīvas 2001/92 trešajā apsvērumā un II B pielikumā ir atsauce uz vispārīgās un konkrētās specifikācijas, testus un tehnisko prasību reglamentējošiem noteikumiem, kas ir izklāstīti Eiropas Kopienas pieņemtajos jaunākās versijas Apvienoto Nāciju Organizācijas Eiropas Ekonomikas komisijas Noteikumos Nr. 43 ( 5 ) (turpmāk tekstā — “Noteikumi Nr. 43”), no kuriem izriet, ka neplīstoša stiklojuma parastajai gaismas caurlaidības spējai jābūt vismaz 70 %, bet priekšējo stiklu gaismas caurlaidības spēja nedrīkst būt mazāka par 75 % ( 6 ).

8. Turpretī aizmugures stikliem gaismas caurlaidības spējas minimālā vērtība nav noteikta. Tas nozīmē, ka transportlīdzeklim, ja tam ir divi ārējie atpakaļskata spoguļi, var būt tonēts stiklojums vai aizmugures stikliem, tostarp aizmugurējiem logiem, var būt uzlīmēta krāsaina plēve ar ļoti vāju gaismas caurlaidības spēju.

B — Valsts tiesiskais regulējums

9. Portugāles tiesību aktos Direktīva 2001/92 ir transponēta ar 2003. gada 11. marta Dekrētlikumu Nr. 40/2003 ( 7 ) (turpmāk tekstā — “DL 40/2003”).

10. DL 40/2003 2. panta 1. punktā noteikts: “Ir aizliegts uzlīmēt krāsainu plēvi uz vieglo un kravas automobiļu logu stikliem, izņemot tiesību aktos paredzētās uzlīmes un tumšas, neatstarojošas plēves uz spārniem.”

11. DL 40/2003 5. pantā noteikts, ka no šīs tiesību normas spēkā stāšanās brīža Direcção-Geral de Viação (Ceļu satiksmes birojs) jāatsakās piešķirt EK tipa apstiprinājumu un valsts tipa apstiprinājumu ikvienam transportlīdzekļa modelim, kas neatbilst DL 40/2003 noteikumiem par neplīstošu stiklojumu.

III — Pirmstiesas procedūra

12. 2004. gada 1. aprīlī Komisija nosūtīja Portugāles Republikai brīdinājuma vēstuli, kurā tā secināja, ka, no DL 40/2003 2. panta spēkā stāšanās brīža aizliedzot uzlīmēt krāsainu plēvi uz vieglo vai kravas automobiļu logu stikliem, Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar EKL 28. un 30. pantu, EEZ līguma 11. un 13. pantu, kā arī Direktīvas 98/34/EK (turpmāk tekstā — “Direktīva 98/34”) ( 8 ) 8. pantu.

13. 2004. gada 28. jūnija paziņojumā Portugāles valdība atbildēja, ka minētais aizliegums ir pasākums iekšējās drošības, it īpaši sabiedriskās kārtības un ceļu satiksmes drošības, aizsardzībai, kas ir atļauts saskaņā ar EKL 30. pantu.

14. 2004. gada 22. decembra vēstulē Komisija nosūtīja Portugāles valdībai argumentētu atzinumu. Tajā Komisija pauda pārliecību, ka Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar EKL 28. un 30. pantu, kā arī EEZ līguma 11. un 13. pantu, jo DL 40/2003 2. pantā noteiktais aizliegums rada šķēršļus citā dalībvalstī vai valstī, kas parakstījusi EEZ līgumu, likumīgi ražotu un tirgotu krāsainu plēvju tirdzniecībai. Turklāt Komisija atkārtoti apgalvoja, ka nav izpildīts Direktīvas 98/34 8. pantā noteiktais paziņošanas pienākums.

15. Komisija aicināja Portugāles Republiku veikt nepieciešamos pasākumus šī argumentētā atzinuma izpildei divu mēnešu laikā no tā paziņošanas brīža.

16. 2005. gada 22. jūlija vēstulē Portugāles valdība paziņoja par nodomu atcelt DL 40/203 2. pantu. Turklāt tā informēja par tehniska standarta projekta izstrādāšanu, kas, domājams, tiks pabeigts divu mēnešu laikā pēc vasaras brīvdienām un sagatavots paziņošanai Komisijai saskaņā ar Direktīvu 98/34.

17. Pēc tam, kad 2005. gada 21. decembrī Komisijai tika nosūtīts reglamentējoša dekrēta, ar ko nosaka tehniskus noteikumus par krāsainas plēves uzlīmēšanu uz mehānisko transportlīdzekļu logu stikliem, projekts ( 9 ), tā nolēma atsaukt iebildumu par Direktīvas 98/34 8. panta pārkāpumu.

18. Tomēr prasības pieteikumā Komisija turpina izvirzīt iebildumu, ka DL 40/2003 2. pantā noteiktais aizliegums uzlīmēt krāsainu plēvi uz vieglo vai kravas automobiļu logu stikliem neatbilst EKL 28. pantam un EEZ līguma 11. pantam, jo saskaņā ar tās rīcībā esošo informāciju Portugāles Republika līdz šim nav atcēlusi strīdīgo valsts tiesību aktu.

IV — Tiesvedība Tiesā un lietas dalībnieku prasījumi

19. Prasības pieteikumā, kas Tiesas kancelejā tika iesniegts 2006. gada 16. jūnijā, Komisijas prasījumi ir šādi: 1) atzīt, ka, ar DL 40/2003 2. panta 1. punktu aizliedzot uzlīmēt krāsainu plēvi uz automobiļu logu stikliem, Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar EKL 28. un 30. pantu, kā arī EEZ līguma 11. un 13. pantu, jo šis aizliegums rada šķēršļus citā dalībvalstī vai valstī, kas parakstījusi EEZ līgumu, likumīgi ražotu un/vai tirgotu krāsainu plēvju tirdzniecībai Portugālē; 2) piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

20. 2006. gada 11. septembrī iesniegtajā atbildes rakstā Portugāles valdības prasījumi ir šādi: 1) noraidīt Komisijas prasījumu atzīt, ka, ar DL 40/2003 2. panta 1. punktu aizliedzot uzlīmēt krāsainu plēvi uz automobiļu logu stikliem, Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar EKL 28. un 30. pantu, kā arī EEZ līguma 11. un 13. pantu, jo šis aizliegums rada šķēršļus citā dalībvalstī vai valstī, kas parakstījusi EEZ līgumu, likumīgi ražotu un/vai tirgotu krāsainu plēvju tirdzniecībai Portugālē, jo šim prasījumam ir zudis priekšmets tāpēc, ka Portugāles Republika vispārīgi ir nolēmusi atļaut līmēt krāsainu plēvi uz automobiļu logu stikliem; 2) piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

21. Rakstveida process tika pabeigts ar 2006. gada 21. novembrī iesniegto Komisijas repliku un 2007. gada 5. februārī iesniegto Portugāles valdības atbildi uz repliku.

22. Iepriekšējā izmeklēšanā Tiesa uzdeva lietas dalībniekiem divus jautājumus, uz kuriem tie sniedza atbildes.

23. 2007. gada 7. novembra tiesas sēdē Komisijas un Portugāles valdības pārstāvji sniedza savus apsvērumus.

V — Lietas dalībnieku galvenie argumenti

24. Komisija uzskata, ka strīdīgais Portugāles tiesību akts, ar ko aizliedz līmēt krāsainu plēvi uz automobiļu logu stikliem, ir pasākums, kas neatbilst EKL 28. pantam un EEZ līguma 11. pantam, un tā iedarbība ir līdzvērtīga importa kvantitatīviem ierobežojumiem, jo ar šo aizliegumu tiek radīti šķēršļi citā dalībvalstī vai valstī, kas parakstījusi EEZ līgumu, likumīgi ražotu un/vai tirgotu krāsainu plēvju tirdzniecībai Portugālē. Proti, ir sagaidāms, ka potenciālie interesenti, tirgotāji vai atsevišķas personas, zinot, ka šo plēvi nedrīkst uzlīmēt uz automobiļu logu stikliem, to arī nepirks.

25. Komisija atzīst, ka, ja tiesību akti nav saskaņoti Kopienas līmenī, dalībvalstis lemj par līmeni, kādā tās grib nodrošināt ceļu satiksmes drošības aizsardzību savas valsts teritorijā. Tomēr tām jāpierāda, ka to tiesiskais regulējums ir vajadzīgs un samērīgs, lai sasniegtu izvirzīto mērķi, ja tieši vai netieši, faktiski vai potenciāli tas varētu ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm.

26. Komisija uzskata, ka Portugāles Republika nav savlaicīgi iesniegusi atbilstīgu informāciju, piemēram, pētījumus, ziņojumus vai statistiku, lai vajadzības gadījumā varētu secināt, ka preču brīvas aprites ierobežojumi, kādi ir šie strīdīgie ierobežojumi, ir attaisnojami, jo tie atbilst EKL 30. pantā un EEZ līguma 11. pantā minētajiem iemesliem vai obligātiem vispārējo interešu apsvērumiem, un ka krāsainas plēves izmantošana, neatkarīgi no tās krāsas, īpašībām un it īpaši gaismas caurlaidības spējas, apdraud sabiedrisko kārtību un/vai ceļu satiksmes drošību.

27. Portugāles valdība neapstrīd prasības pieteikumā minētos faktus. Tomēr tā nepiekrīt tam, kā Komisija ir novērtējusi noteiktus faktus. Tā uzskata strīdīgo aizliegumu par attaisnojamu, jo saskaņā ar EKL 30. pantu dalībvalstis drīkst pieņemt tiesību aktus, kas vajadzīgi iekšējās drošības un kārtības, kā arī ceļu satiksmes drošības nodrošināšanai.

28. DL 40/2003 2. panta 1. punktā noteiktā aizlieguma mērķis bija nodrošināt, lai saglabātos iespēja novērot un atpazīt personas un preces, kas atrodas automobiļos. Šim nolūkam bija jāaizliedz izmainīt vieglo automobiļu stiklojuma vai attiecīgi kravas automobiļu telpas, kurā atrodas personas, stiklojuma optiskās īpašības.

29. Portugāles valdība uzskata, ka strīdīgais aizliegums ir pasākums iekšējās drošības nodrošināšanai. Tā apgalvo, ka skaidra vizuāla automobiļos esošo pasažieru un preču atpazīšana ir būtiska noziedzības novēršanai un apkarošanai, kā arī ceļu satiksmes drošībai, jo tā atvieglo pareizas automobiļu sēdvietu aizņemšanas un tiesību aktiem atbilstošas drošības jostu lietošanas kontroli. Nav iespējami mazāk ierobežojoši pasākumi, kas nodrošinātu iekšējās un ceļu satiksmes drošības mērķu sasniegšanu.

VI — Juridiskais vērtējums

A — Ievada apsvērumi

30. Ievērojot Direktīvas 92/22 apsvērumus, šī Kopienas tiesību akta pieņemšana ir pasākums, kas veikts, lai, piemērojot pilnīgas saskaņošanas metodi, līdz 1992. gada 31. decembrim pakāpeniski izveidotu Eiropas Kopienas iekšējo tirgu. Šīs normatīvās iniciatīvas mērķis, ieviešot saskaņotu apstiprināšanas procedūru un līdz ar to tuvinot dalībvalstu noteikumus par neplīstošu stiklojumu, bija novērst esošās atšķirības, kas var radīt šķēršļus tirdzniecībā.

31. EEK tipa apstiprinājuma zīmei (vai attiecīgi “EK tipa apstiprinājuma zīmei” saskaņā ar Direktīvas 2001/92 ieviesto terminoloģiju), kas izvietota uz jebkura neplīstoša stiklojuma modeļa, kas atbilst apstiprinātam veidam, nozīmē to, ka vairs nav pamata šī stiklojuma tipu oficiāli testēt citās dalībvalstīs. Līdz ar mērķi izveidot iekšējo tirgu jāņem vērā arī ceļu satiksmes drošības prasības attiecībā uz daudzveidīgajiem riskiem, kas rodas saistībā ar šī stiklojuma lietošanu.

32. DL 40/2003 5. pantā ir noteikts, ka Portugāles Ceļu satiksmes birojs atsaka piešķirt EK tipa apstiprinājumu ikvienam transportlīdzekļa modelim, kas neatbilst DL 40/2003 noteikumiem par neplīstošu stiklojumu. Tas nozīmē, ka nenoliedzami ir aptverti DL 40/2003 2. panta 1. punktā noteiktā aizlieguma uzlīmēt krāsainu plēvi uz vieglo vai kravas automobiļu logu stikliem pārkāpumi.

33. Ņemot vērā, ka EK tipa apstiprinājums tiek piešķirts saskaņā ar Direktīvu 92/22, vispirms šķiet dabiski pielīdzināt šo Kopienu tiesību aktu kā pārbaudes kritēriju iespējamam līguma pārkāpumam šajā prāvā. Tomēr tas ir pretrunā tam, ka šī direktīva — kā jau sākotnēji tika minēts — ir jāpiemēro attiecībā uz tonētu stiklojumu, nevis uz krāsainām plēvēm. Tātad valsts pasākumi, kas attiecas uz šo jomu, nav saskaņoti Kopienas līmenī. Nepastāvot kopējiem vai saskaņotiem noteikumiem, dalībvalstīm ir pienākums ievērot Līgumā atzītās pamatbrīvības, kuru starpā viens no pamatprincipiem ir arī preču brīva aprite ( 10 ).

34. Līdz ar to, neraugoties uz saskaņošanu šajā jomā, materiāltiesiskās normas, kuras Tiesa ņēma vērā, novērtējot strīdīgo Portugāles noteikumu atbilstību Kopienu tiesiskajam regulējumam, attiecas arī uz EK līguma un EEZ līguma primāro tiesību normām par brīvu preču apriti ( 11 ).

35. Saistībā ar pienākuma sniegt paskaidrojumus un pierādījumus procesuālo sadalījumu jānorāda, ka EKL 226. pantā noteiktajā procedūrā par pienākumu neizpildi Komisijai jāpierāda šādas pienākumu neizpildes esamība. Turpretī atbildētājas dalībvalsts kompetencē ir pēc būtības un detalizēti apstrīdēt iesniegtos datus un no tiem izrietošos secinājumus ( 12 ).

B — Preču brīvas aprites ierobežojums

36. Preču brīvu apriti it īpaši nodrošina ar EKL 28. pantu, kurā noteikts, ka dalībvalstu starpā ir aizliegti importa kvantitatīvie ierobežojumi un citi pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību. EEZ līguma 11. pants no normatīvā aspekta ir identisks ar šo Kopienu tiesību normu ( 13 ).

37. Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru EKL 28. pantā noteiktais aizliegums noteikt pasākumus ar kvantitatīviem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību attiecas uz jebkuru dalībvalstu tiesisko regulējumu, kas tieši vai netieši, faktiski vai iespējami varētu ietekmēt Kopienas iekšējo tirdzniecību ( 14 ). Līdz ar to, pat ja valsts pasākuma mērķis nav regulēt preču apmaiņu starp dalībvalstīm, izšķiroša ir tā faktiskā vai iespējamā ietekme uz tirdzniecību Kopienas ietvaros ( 15 ).

38. Izvērtējot visu Tiesā iesniegto informāciju, nevar būt šaubas par to, ka šīs definīcijas nozīmē DL 40/2003 2. panta 1. punktā noteiktais strīdīgais aizliegums ir pasākums ar kvantitatīviem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību. Tas nozīmē, ka šāds aizliegums, pat ja tas ir vienlīdzīgi piemērojams un līdz ar to nav diskriminējošs, gan tendenciozi, gan ar savu iedarbību ir vērsts uz to, lai radītu šķēršļus vai padarītu neiespējamu citā dalībvalstī vai valstī, kas parakstījusi EEZ līgumu, likumīgi ražotu un/vai tirgotu krāsainu plēvju tirdzniecību Portugālē.

39. Portugāles valdība atzīst, ka šāds aizliegums nelabvēlīgi ietekmē vai attiecīgi pasliktina strīdīgo krāsaino plēvju tirdzniecību Portugālē, salīdzinot ar to, kā bija līdz DL 40/2003 spēkā stāšanās brīdim. Līdz ar to netiek apstrīdēts šī tiesību akta ierobežojošais raksturs.

40. Faktiski šāds vispārējs aizliegums, kāds ir DL 40/2003 2. panta 1. punktā noteiktais aizliegums, var atturēt potenciālos pircējus jau no šādu krāsainu plēvju iegādes, ne tikai no to izmantošanas. Komisija pamatoti norāda, ka reāli ir sagaidāms, ka potenciālie interesenti, tostarp tirgotāji un individuāli lietotāji, zinot, ka šādas plēves nedrīkst līmēt uz automobiļu logu stikliem, atteiksies tās iegādāties ( 16 ).

41. Tā tas a fortiori ir šoreiz, it īpaši tādēļ, ka, izvērtējot pušu argumentus, netiek ņemta vērā citāda atbilstīga krāsainu plēvju izmantošanas iespēja, piemēram, uz lielām stikla virsmām mājā, ziemas dārzos vai siltumnīcās. Saskaņā ar Komisijas rīcībā esošo informāciju no parasti mājās vai vispārīgi ēkās izmantotajām aizsargplēvēm šīs plēves atšķiras pēc to sastāva un rūpnieciskās ražošanas veida. Turklāt abiem plēvju veidiem ir dažādas tehniskās īpašības attiecībā uz to formu, krāsu un gaismas caurlaidības spēju, līdz ar to tās nemaz nevar uzskatīt par savstarpēji aizvietojamām. Šo secinājumu nekādā gadījumā neatspēko Portugāles valdības arguments, ka ražotāja pienākums ir individuāli noteikt plēvju izmantošanas mērķi. Jo, tieši nosakot iespējamo izmantošanas mērķi, ražotājs parasti ņems vērā tādus būtiskus aspektus kā estētika, laika apstākļi un virsmas struktūras īpatnības un tādēļ izstrādājumu projektēs un izgatavos tā, lai tam būtu vēlamās īpašības. Līdz ar to strīdīgais aizliegums var slēgt visus noieta veidus ražotājiem un tirgotājiem.

42. Jānoraida Portugāles valdības iebildums, saskaņā ar kuru, Portugālei turpmāk atsakoties no šī aizlieguma, vairs nebūs nekādu ar likumu noteiktu ierobežojumu, kas varētu ietekmēt krāsainu plēvju tirdzniecību Portugālē. Protams, Portugāles Republika sākumā bija gatava izpildīt Komisijas argumentētajā atzinumā ietverto prasību atcelt šo aizliegumu, lemjot reglamentējošā dekrēta, ar ko nosaka tehniskus noteikumus par krāsainas plēves uzlīmēšanu uz mehānisko transportlīdzekļu logu stikliem, projektu ( 17 ), ar ko tika atļauts piešķirt apstiprinājumu šādām krāsainām plēvēm, pārveidot par dekrētlikuma projektu ( 18 ). Saskaņā ar Portugāles valdības sniegto informāciju ar juridiskās formas pārveidošanas palīdzību bija jānodrošina, lai šis tiesību akts Portugāles tiesību sistēmā iegūtu likuma spēku, kā rezultātā acīmredzami un formāli tiktu atcelts DL 40/2003 2. panta 1. punktā noteiktais aizliegums. Kā atzīst [Portugāles] valdība, šis projekts pagaidām ir atlikts līdz brīdim, kamēr Komisija sniegs atzinumu par strīdīgās tiesību normas neformulēto tekstu.

43. Šajā sakarā jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru pienākumu neizpildes esamība jāvērtē atkarībā no situācijas dalībvalstī, kāda tā ir, beidzoties argumentētajā atzinumā noteiktajam termiņam, un ka pēc tam sekojošās izmaiņas Tiesa nevar ņemt vērā ( 19 ). Tomēr nav izslēgts, ka atbilstošo valsts tiesību aktu būtiska grozīšana laikposmā starp argumentētā atzinuma prasību izpildei noteiktā termiņa beigām un prasības celšanu par pienākumu neizpildi var atņemt Tiesas pasludināmam spriedumam zināmu daļu lietderības, līdz ar to būtu bijis vēlams, lai Komisija neceltu prasību, bet izdotu jaunu argumentēto atzinumu, tajā precizējot iebildumus, ko tā plāno saglabāt, ņemot vērā jaunos apstākļus ( 20 ). Tomēr šajā gadījumā tiesību normas vēlāk netika būtiski grozītas, jo, izdodama dekrētlikumu, Portugāles Republika neatcēla DL 40/2003 2. panta 1. punktā noteikto aizliegumu, kā to solīja iepriekš, bet atstāja to spēkā ( 21 ).

44. Ņemot vērā Portugāles Republikas negribīgo izturēšanos attiecībā uz paziņoto strīdīgā aizlieguma atcelšanu un daļēji pretrunīgos Portugāles valdības paskaidrojumus, pašreizējā likumdošanas procedūras stadijā uzskatu, ka spēkā esošā tiesiskā situācija Portugālē neatbilst juridiskās noteiktības un skaidrības prasībām.

45. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru dalībvalstīm, lai nodrošinātu pilnīgu Kopienu tiesību piemērošanu, savi tiesību akti ir ne tikai jāsaskaņo ar Kopienu tiesībām, bet arī jārada tik noteikta, skaidra un pārredzama situācija, lai indivīds pilnīgi varētu zināt savas tiesības un atsaukties uz tām valsts tiesās ( 22 ). Kā jau esmu minējusi savos secinājumos lietā C-319/06 Komisija/Luksemburga ( 23 ), šis princips ir spēkā tikai gadījumā, ja dalībvalstu tiesību akti indivīdiem uzliek pienākumus un to neizpildes gadījumā var piemērot sankcijas. Šajā gadījumā ir noteikts, ka saskaņā ar DL 40/2003 5. pantu Portugāles Ceļu satiksmes birojs atsaka piešķirt EK tipa apstiprinājumu, ja tiek pārkāpts minētais tiesību akts. Turklāt par plēvju lietošanas aizlieguma pārkāpumiem var piemērot soda vai administratīvas sankcijas ( 24 ). DL 40/2003 2. panta 2. punktā paredzēts naudassods no 30 līdz 150 euro, turklāt saskaņā ar 3. punktu tāpat ir sodāmas darbības, kas izdarītas aiz neuzmanības.

C — Pamatojums

46. Tomēr jāpārbauda, vai šo tiesību aktu, ņemot vērā tā ierobežojošo ietekmi uz tirdzniecību starp dalībvalstīm, var attaisnot, pamatojot ar kādu no EKL 30. pantā minētajiem apsvērumiem vai kādu no Tiesas judikatūrā nostiprinātiem obligātiem vispārējo interešu apsvērumiem, un, ja nepieciešams, vai šāds ierobežojums ir atbilstošs izvirzītā mērķa sasniegšanai un nepārsniedz šī mērķa sasniegšanai nepieciešamo ( 25 ).

47. Šajā prāvā Portugāles valdība uzskata, ka DL 40/2003 2. panta 1. punktā noteikto aizliegumu attaisno iekšējās drošības un ceļu satiksmes drošības apsvērumi. Proti, aizliegums tika pieņemts, lai no ārpuses nodrošinātu ieskatīšanos automobiļa iekšpusē. Līdz ar to šī aizlieguma mērķis nebija, saglabājot logu stiklu gaismas caurlaidības spēju, nodrošināt vadītājam pietiekami skaidru redzamību, bet gan ļaut kompetentajām iestādēm tieši kontrolēt ceļu satiksmes noteikumu ievērošanu, vienkārši novērojot automobiļus un to pasažierus. Portugāles valdība apgalvo, ka skaidra vizuāla automobiļos esošo pasažieru un preču atpazīšana ir būtiska noziedzības novēršanai un apkarošanai, kā arī ceļu satiksmes drošībai, jo tā atvieglo pareizas automobiļu sēdvietu aizņemšanas un tiesību aktiem atbilstošas drošības jostu lietošanas pārbaudi.

48. Līdz ar to Portugāles valdība atsaucas uz diviem dažādiem attaisnojošiem iemesliem, viens no tiem ir nepieciešamība novērst un apkarot noziedzību, otrs — ceļu satiksmes drošības prasības, kas neatkarīgi no saistības ar sabiedriskās kārtības un drošības jomu ( 26 ) sistēmas labad jāpārbauda atsevišķi.

1) Nepieciešamība novērst un apkarot noziedzību

49. Valsts intereses efektīvi apkarot noziedzību var attiecināt uz sabiedriskās kārtības un drošības jomu, turklāt abi jēdzieni kā attaisnojoši apsvērumi ir viennozīmīgi minēti EKL 30. pantā un EEZ līguma 13. pantā.

50. Kā iemesls, kas attaisno pamatbrīvības ierobežojošus dalībvalstu pasākumus, sabiedriskās kārtības un drošības aizsardzība Tiesas judikatūrā galvenokārt ir atzīta attiecībā uz darba ņēmēju brīvu pārvietošanos ( 27 ), brīvību veikt uzņēmējdarbību, pakalpojumu sniegšanas brīvību, Kopienas tiesībām apvienoties asociācijās ar trešajām valstīm ( 28 ), kā arī, kaut arī retāk, saistībā ar preču brīvu apriti ( 29 ). Likumīgs nolūks, kas saskaņā ar EKL 30. pantu attaisno preču brīvas aprites ierobežošanu sabiedriskās kārtības apsvērumu dēļ, var būt nepieciešamība atklāt darījumus ar zagtiem transportlīdzekļiem un saukt pie kriminālatbildības par to ( 30 ), nederīgu sudraba monētu ievākšana, lai valsts tās varētu pārkausēt ( 31 ), un krāpšanas apkarošana saistībā ar atbalstu eksportam ( 32 ).

51. Principā dalībvalstis var turpināt brīvi noteikt sabiedriskās kārtības un drošības prasības atbilstoši savām nacionālajām vajadzībām. Tomēr vienmēr jāņem vērā, ka sabiedriskās kārtības un drošības jēdzieni ir patstāvīgi Kopienu tiesību jēdzieni, kas ietekmē pamatbrīvību piemērošanas jomu, un līdz ar to tie jānosaka autonomi, nevis saskaņā ar vienu vai vairākiem vietējiem tiesību aktiem ( 33 ). Atsaukšanās uz jēdzienu nozīmi dalībvalstu tiesību aktos vispirms ir aizliegta gadījumos, kad runa ir par jēdzieniem, kas dalībvalstīm ļauj ierobežot pamatbrīvības vai citas individuālas tiesības. Tādēļ būtu nepareizi vilkt paralēles ar valsts policijas tiesību aktos definēto sabiedriskās drošības un kārtības jēdzienu, neņemot vērā Kopienu tiesību īpatnības un Līguma mērķus ( 34 ). Pēc manām domām, nav objektīva pamata, lai uz Kopienu tiesībām attiecinātu valsts tiesību aktos paredzēto tradicionālo iedalījumu starp policijas rīcību noziedzības novēršanai kā daļu no policijas drošības operācijām, no vienas puses, un represīviem pasākumiem kā daļu no kriminālvajāšanas, no otras puses, līdz ar to arī Portugāles valdības norādītā policijas rīcība noziedzības novēršanai, it īpaši, ja par to tiek paziņots tik nenoteiktā vai vienkāršotā veidā kā šajā gadījumā, jāietver EKL 30. pantā un EEZ līguma 13. pantā minētajā sabiedriskās kārtības jēdzienā.

52. Sabiedriskās kārtības un drošības jēdzieni ir jāinterpretē Tiesai ( 35 ), lai katra no dalībvalstīm nevarētu vienpusēji noteikt to piemērojamību ārpus Kopienu iestāžu kontroles. Kā pamatbrīvību izņēmumi tie jāinterpretē šauri. Tas neizslēdz to, ka atsaukšanos uz sabiedriskās kārtības un drošības jēdzieniem attaisno kādi īpaši apstākļi, lai dalībvalstīm dažos gadījumos būtu rīcības brīvība Līgumā noteiktajās robežās ( 36 ).

53. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru valsts iestādes atsaukšanās uz sabiedriskās kārtības jēdzienu katrā ziņā nozīmē, ka papildus sabiedriskiem traucējumiem, ko rada jebkurš likumpārkāpums, pastāv reāli un pietiekami nopietni draudi sabiedrības pamatinteresēm ( 37 ). Tomēr šajā prāvā Portugāles valdība nav minējusi apstākļus, kas varētu norādīt uz kādu nopietnu sabiedriskās kārtības apdraudējumu Portugālē. Līdz ar to ir aizliegts atsaukties uz EKL 30. pantu un EEZ līguma 13. pantu, lai saglabātu DL 40/2003 2. panta 1. punktā noteikto aizliegumu, pamatojot to ar noziedzības novēršanas un apkarošanas apsvērumiem.

2) Ceļu satiksmes drošības prasības

54. Ja Portugāles valdība uzskata, ka attiecīgais aizliegums ir pieņemts ar mērķi nodrošināt automobiļu vadītāju drošību, jāsecina, ka šis iemesls nav viennozīmīgi minēts EKL 30. pantā un EEZ līguma 13. pantā. Tajā pašā laikā ceļu satiksmes drošība nenoliedzami ir viens no Kopienu tiesību mērķiem ( 38 ). Tāpat saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tā ir atzīta par primāru vispārējo interešu iemeslu, kas var attaisnot šķērsli preču brīvai apritei ( 39 ).

55. Turklāt EKL 30. pantā un EEZ līguma 13. pantā minēto attaisnojošo iemeslu starpā ir arī cilvēku veselības un dzīvības aizsardzība. Runa ir par tiesību labumiem, kuru aizsardzībai ir pievērsta uzmanība, lai novērstu satiksmes negadījumus visā Kopienā ( 40 ). Tā kā ceļu satiksmes drošības jēdziens tostarp ietver gan cilvēku veselības, gan dzīvības aizsardzību ceļu satiksmes apstākļu kontekstā, turpmāk jāņem vērā, ka starp šiem tiesību labumiem pastāv lex specialis attiecības, lai juridisko vērtējumu varētu veikt, visvairāk ievērojot ceļu satiksmes drošības attaisnojošo iemeslu.

56. Lielāka automobiļu neplīstošā stiklojuma un priekšējo stiklu gaismas caurlaidības spēja atvieglo policijas kontroli un dod ieguldījumu ceļu satiksmes drošībā, jo policijas darbinieki, vienkārši novērojot ceļu satiksmi, var pārbaudīt, vai netiek pārkāpti automobiļu sēdvietu aizņemšanas noteikumi un/vai tiek ievērota tiesību aktos noteiktā drošības jostu lietošana ( 41 ). No šāda viedokļa, aizliegums uzlīmēt krāsainu plēvi uz automobiļu logu stikliem noteikti ir atbilstošs, lai sasniegtu ceļu satiksmes drošības mērķi.

57. Tomēr es secinu, ka DL 40/2003 2. panta 1. punktā noteiktais strīdīgais aizliegums neiztur juridisku analīzi attiecībā uz tā atbilstību Kopienu tiesībām, jo ir pārkāpts samērīguma princips.

D — Samērīgums

58. No vienas puses, nevar noliegt, ka, ja tiesību akti nav saskaņoti, dalībvalstis Līgumā noteiktajās robežās lemj par līmeni, kādā tās vēlas nodrošināt cilvēku veselības un dzīvības aizsardzību ( 42 ). Tāpat ir neapstrīdami, ka, lai efektīvi aizsargātu tādus ārkārtīgi svarīgus tiesību labumus kā iepriekš minētie tiesību labumi “veselība” un “dzīvība” vai it īpaši “ceļu satiksmes drošība”, valsts iestādēm jāparedz vairāki preventīvi aizsardzības pasākumi, jo principā dalībvalstis var izlemt pēc saviem ieskatiem, cik stingrām jābūt kontrolēm ( 43 ).

59. No otras puses, tas tomēr nemaina faktu, ka izņēmumu no preču brīvas aprites principa, atsaucoties uz EKL 30. pantu vai obligātiem vispārējo interešu apsvērumiem, var pamatot vienīgi tad, ja valsts iestādes pierāda, ka šis izņēmums ir nepieciešams viena vai vairāku minēto mērķu īstenošanai un atbilst samērīguma principam ( 44 ). Turklāt šajā sakarā es uzskatu, ka jānorāda tas, ka attaisnojošiem iemesliem, uz ko dalībvalsts var atsaukties, ir jāpievieno pierādījumi par šīs valsts veiktā ierobežojošā pasākuma piemērotību vai tā piemērotības un samērīguma analīze, kā arī precīza informācija, kas ļauj pamatot dalībvalsts argumentāciju ( 45 ).

60. Portugāles Republika Tiesai nav iesniegusi atbilstīgu informāciju, piemēram, pētījumus, ziņojumus vai statistiku, lai vajadzības gadījumā varētu secināt, ka preču brīvas aprites ierobežojumi, kādi ir šie strīdīgie ierobežojumi, ir attaisnojami, jo tie atbilst EKL 30. pantā un EEZ līguma 11. pantā minētajiem iemesliem vai obligātiem vispārējo interešu apsvērumiem, un ka krāsainas plēves izmantošana neatkarīgi no tās krāsas, īpašībām un it īpaši gaismas caurlaidības spējas apdraud ceļu satiksmes drošību.

61. Šāda ceļu satiksmes drošības apdraudējuma pierādījums noteikti bija vajadzīgs, jo Portugāles Republikā nav aizliegts lietot tonēto stiklojumu, lai gan tas — līdzīgi strīdīgajām krāsainajām plēvēm — nenodrošina pilnīgu redzamību. Atšķirīga attieksme būtībā līdzīgās situācijās izvirza augstas prasības, lai pamatotu preču brīvas aprites ierobežojumus. Līdz ar to Portugāles Republika ne pirmstiesas procedūrā, ne tiesvedības laikā Tiesā nav izpildījusi pienākumu sniegt paskaidrojumus un pierādījumus.

62. Katrā ziņā pilnīgs strīdīgo plēvju aizliegums ir nesamērīgs pasākums, lai nodrošinātu ceļu satiksmes drošību, jo, kā attiecīgi norāda Komisija, katrā ziņā, atsaucoties uz Direktīvu 2001/92, dalībvalstis drīkst pieprasīt, lai “B” staba [balsta] stiklojuma gaismas caurlaidības spēja būtu vismaz 70 % un priekšējam stiklam — vismaz 75 %. Proti, ar Noteikumiem Nr. 43 tiek radītas tiesiskas sekas Kopienu tiesību sistēmā un līdz ar to arī visu dalībvalstu tiesību sistēmās. Vienas no šīm tiesiskajām sekām ir tādas, ka ar Padomes 1997. gada 27. novembra Lēmumu 97/836/EK par Eiropas Kopienas pievienošanos ANO/EEK Pārskatītajam 1958. gada 20. marta nolīgumam ( 46 ) no 1998. gada 24. marta Kopienu tiesiskajā regulējumā ir iekļauti Noteikumi Nr. 43. Saskaņā ar EKL 300. panta 7. punktu nolīgums un Noteikumi Nr. 43 ir saistoši gan Kopienai, gan tās dalībvalstīm. Turklāt Direktīvas 2001/92 trešajā apsvērumā un II B pielikumā ir atsauce uz Noteikumiem Nr. 43, kuros minētas dažādas tehniskās specifikācijas attiecībā uz stiklojuma īpašībām un uzstādīšanu, tostarp arī attiecībā uz iepriekš minētās gaismas caurlaidības spējas minimālajām vērtībām, līdz ar to šīs tehniskās specifikācijas atbilstīgi jāņem vērā, veicot Direktīvā 92/22 paredzēto apstiprinājuma testu.

63. Ņemot vērā, ka gaismas caurlaidības spējas minimālo vērtību ieviešana visā Kopienā atspoguļo centienus nodrošināt ceļu satiksmes drošību ( 47 ), šī mērķa sasniegšanai būtu pilnīgi pieticis pieprasīt, lai tiktu ievērotas šīs robežvērtības arī gadījumos, kad atbilstoši noteikumiem tiek lietotas strīdīgās plēves, proti, uzlīmējot tās uz automobiļu logu stikliem. Pašreiz spēkā esošo aizliegumu tas būtībā ietekmētu tādā mērā, ka joprojām būtu aizliegts izmantot tikai tās plēves, kas nevar nodrošināt noteikto robežvērtību ievērošanu nepietiekamas gaismas caurlaidības dēļ. Turklāt būtu lietderīgi ieviest citu, telpisku šī aizlieguma ierobežojumu, proti, attiecībā uz tādu stiklojumu, kas faktiski policijai ļauj veikt ceļu satiksmes kontroli. Tas attiektos gan uz transportlīdzekļa priekšējo stiklu, gan uz stiklojumiem gar pasažieru sēdekļiem, tomēr ne uz aizmugurējo logu. Līdz ar to tiktu nodrošināta ne tikai satiksmes dalībnieku kontrole, ko policija veiktu, vienkārši novērojot, bet šāds pasākums atšķirībā no strīdīgā aizlieguma visumā neitrāli ietekmētu preču brīvu apriti. DL 40/2003 2. panta 1. punktā pilnīgi aizliedzot strīdīgo plēvju lietošanu, Portugāles valdība viennozīmīgi pārsniedz to, kas būtu nepieciešams, lai sasniegtu izvirzīto mērķi. Līdz ar to attiecībā uz ceļu satiksmes drošības nodrošināšanu šo dalībvalsts pasākumu nevar uzskatīt ne par nepieciešamu, ne atbilstošu.

64. Portugāles valdība, šķiet, to atklāti arī nenoliedz, savā atbildē uz repliku apgalvojot, ka ir iespējams apsvērt citus risinājumus, arī nenormatīvus pasākumus. Tajā pašā laikā tā nav pierādījusi savu argumentu, ka alternatīvi pasākumi nav piemēroti, lai nodrošinātu ceļu satiksmes drošību.

65. Tā kā ir pārkāpts samērīguma princips, DL 40/2003 2. panta 1. punktā noteikto valsts tiesisko regulējumu nevar attaisnot, pamatojoties uz ceļu satiksmes drošības nodrošināšanas apsvērumiem. Līdz ar to šis regulējums neatbilst EKL 28. pantam un EEZ līguma 11. pantam.

66. Ņemot vērā iepriekš minēto, es secinu, ka, DL 40/2003 2. panta 1. punktā aizliedzot uzlīmēt krāsainu plēvi uz automobiļu logu stikliem, Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar EKL 28. un 30. pantu, kā arī EEZ līguma 11. un 13. pantu, jo šis aizliegums rada traucējumus citā dalībvalstī vai valstī, kas parakstījusi EEZ līgumu, likumīgi ražotu un/vai tirgotu krāsainu plēvju tirdzniecībai Portugālē.

VII — Par tiesāšanās izdevumiem

67. Saskaņā ar Reglamenta 69. panta 2. punktu lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Tā kā Portugāles Republikai spriedums nav labvēlīgs, Portugāles Republikai ir jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

VIII — Secinājumi

68. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, piedāvāju Tiesai: 1) atzīt, ka, DL 40/2003 2. panta 1. punktā aizliedzot uzlīmēt krāsainu plēvi uz automobiļu logu stikliem, Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar EKL 28. un 30. pantu, kā arī EEZ līguma 11. un 13. pantu, jo šis aizliegums rada traucējumus citā dalībvalstī vai valstī, kas parakstījusi EEZ līgumu, likumīgi ražotu un/vai tirgotu krāsainu plēvju tirdzniecībai Portugālē; 2) piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

( 1 ) Oriģinālvaloda — vācu.

( 2 ) OV 1994, L 1, 3. lpp.

( 3 ) Komisijas 2001. gada 30. oktobra Direktīva 2001/92/EK, ar ko tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 92/22/EEK par mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju neplīstošo stiklojumu un stiklojuma materiāliem un Padomes Direktīvu 70/156/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprinājumu (OV L 291, 24. lpp.).

( 4 ) Padomes 1992. gada 31. marta Direktīva 92/22/EEK par mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju neplīstošo stiklojumu un stiklojuma materiāliem (OV L 129, 11. lpp.).

( 5 ) Kopš 50. gadu beigām starptautiskā līmenī tiek saskaņoti mehānisko transportlīdzekļu tehniskie noteikumi, lai novērstu patērētājiem nelabvēlīgus šķēršļus mehānisko transportlīdzekļu un to piederumu tirdzniecībā. Juridiskais pamats ir Apvienoto Nāciju Organizācijas Eiropas Ekonomikas komisijas (EEK) Nolīgums, kas tika noslēgts 1958. gada 20. martā un grozīts 1995. gada 16. oktobrī. Nolīgumā (“Nolīguma par vienotu tehnisko prasību apstiprināšanu transportlīdzekļiem ar riteņiem, aprīkojumam un detaļām, ko var uzmontēt un/vai izmantot transportlīdzekļos ar riteņiem, kā arī par to apstiprinājumu savstarpēju atzīšanu, kas piešķirti, pamatojoties uz šīm prasībām, 2. redakcija”) pašlaik ir iekļautas 47 līgumslēdzējas puses, tostarp Eiropas Kopiena (skat. Sündermann, B. “Internationale Harmonisierung der technischen Vorschriften für Kraftfahrzeuge und Übernahme in deutsches Recht”, Straßenverkehrsrecht — Zeitschrift für die Praxis des Verkehrsjuristen, 2006, 49. un 50. lpp.). Pamatojoties uz šo nolīgumu, tika pieņemti Noteikumi Nr. 43, kas paredz vienotus nosacījumus par neplīstoša stiklojuma materiālu un to uzstādīšanas transportlīdzekļos apstiprināšanu. Saskaņā ar šiem noteikumiem to piemērojamība attiecas uz neplīstoša stiklojuma materiāliem, ko paredzēts uzstādīt kā priekšējo stiklu, cita veida stiklojumu vai kā atdalošas plāksnes mehāniskajiem transportlīdzekļiem un to piekabēm, kā arī uz to uzstādīšanu; šie noteikumi neattiecas uz apgaismošanas un signalizācijas ierīču, kā arī mērinstrumentu paneļa stiklojumu un īpašu stiklojumu, kas aizsargā pret uzbrukumu. Šie noteikumi neattiecas arī uz dubulto stiklojumu.

( 6 ) Noteikumi Nr. 43, vienoti nosacījumi par neplīstoša stiklojuma materiālu un to uzstādīšanas transportlīdzekļos apstiprināšanu, 21. pielikums, 4. punkts “Īpaši noteikumi M un N klases transportlīdzekļiem” (skat. 4.1.1., 4.2.1.1. un 4.2.2.1. punktu).

( 7 ) Decreto-Lei no 40/2003, 2003. gada 11. martaDiário da República I, A sērija, Nr. 59.

( 8 ) Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. jūnija Direktīva 98/34/EK, ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu jomā (OV L 204, 37. lpp.).

( 9 ) Reglamentējoša dekrēta, ar ko nosaka tehniskus noteikumus par krāsainas plēves uzlīmēšanu uz mehānisko transportlīdzekļu logu stikliem, projekts (Projecto de decreto regulamentar que establece condições técnicas para a afixação de películas coloridas nos vidros dos veículos automóveis).

( 10 ) Saskaņā ar EKL 3. panta 1. punkta c) apakšpunktu Kopienas darbība paredz iekšējo tirgu, kurā dalībvalstis atceļ šķēršļus, t.sk. brīvai preču apritei. Tāpat EKL 14. panta 2. punktā ir noteikts: “Iekšējais tirgus aptver telpu bez iekšējām robežām, kurā saskaņā ar šo Līgumu ir nodrošināta preču [..] brīva aprite.” Tas it īpaši ir noteikts EKL 28. un turpmākajos pantos. Šajā sakarā skat. 1997. gada 9. decembra spriedumu lietā C-265/95 Komisija/Francija (Recueil, I-6959. lpp., 24. un turpmākie punkti). Atbilstoši EEZ līguma 1. panta 1. punktam tā mērķis ir “veicināt līgumslēdzēju pušu tirdzniecisko un ekonomisko attiecību nepārtrauktu un līdzsvarotu stiprināšanu vienlīdzīgos konkurences apstākļos un vienu un to pašu noteikumu ievērošanu, lai izveidotu viendabīgu Eiropas ekonomikas zonu”. Saskaņā ar 1. panta 2. punkta a) apakšpunktu šo mērķu īstenošanas komplekss t.sk. ietver preču brīvu apriti. Šo jomu regulē 8. un turpmāko pantu noteikumi. Šajā sakarā skat. EBTA Tiesas 1994. gada 16. decembra spriedumu lietā E-1/94 Restamark (EFTA Court Report, 14. lpp., 46. un turpmākie punkti).

( 11 ) No Tiesas judikatūras a contrario var secināt, ka valsts pasākums jomā, kas Kopienas līmenī ir pilnīgi saskaņota, ir jāizvērtē, balstoties uz šī saskaņošanas pasākuma noteikumiem, nevis uz primāro tiesību noteikumiem. Skat. 1993. gada 12. oktobra spriedumu lietā C-37/92 Vanacker un Lesage (Recueil, I-4947. lpp., 9. punkts), 2001. gada 13. decembra spriedumu lietā C-324/99 DaimlerChrysler (Recueil, I-9897. lpp., 32. punkts), 2003. gada 11. decembra spriedumu lietā C-322/01 Deutscher Apothekerverband (Recueil, I-14887. lpp., 64. punkts) un 2004. gada 14. decembra spriedumu lietā C-309/02 Radlberger Getränkegesellschaft un S. Spitz (Krājums, I-11763. lpp., 53. punkts). Šajā sakarā skat. arī Dubois, L., Blumann, C. Droit matériel de l’Union européenne, 4. izdevums, Parīze, 2006, 430. punkts, 275. lpp., saskaņā ar kuru saskaņošanas norma ierobežo EKL 30. pantā paredzēto dalībvalstu kompetenci. Lai arī pilnīga saskaņošana tām aizliedz ierobežot preču brīvu apriti, daļēja saskaņošana tām piešķir noteiktu rīcības brīvību saskaņotajos tiesību aktos noteiktajās robežās.

( 12 ) 1988. gada 22. septembra spriedums lietā 272/86 Komisija/Grieķija (Recueil, 4875. lpp., 21. punkts).

( 13 ) Skat. EBTA Tiesas 1994. gada 16. decembra spriedumu lietā E-1/94 Restamark (EFTA Court Report, 14. lpp., 46. punkts) un 1997. gada 27. jūnija spriedumu lietā E-6/96 Tore Willemsen (EFTA Court Report, 3. lpp., 43. punkts), saskaņā ar kuriem EEZ līguma 11. pants un EKL 28. pants satura ziņā ir identiski. Skat. arī Tiesas 2007. gada 8. novembra spriedumu lietā C-143/06 Ludwigs-Apotheke (Krājums, I-9623. lpp., 43. punkts), saskaņā ar kuru “EEZ līguma 11. un 13. pantā paredzētie noteikumi par preču brīvas aprites ierobežojumiem būtībā ir vienādi ar EKL 28. un 30. panta noteikumiem”.

( 14 ) Skat. 1974. gada 11. jūlija spriedumu lietā 8/74 Dassonville (Recueil, 837. lpp., 5. punkts), 1993. gada 24. novembra spriedumu apvienotajās lietās C-267/91 un C-268/91 Keck un Mithouard (Recueil, I-6097. lpp., 11. punkts), 2000. gada 16. novembra spriedumu lietā C-217/99 Komisija/Beļģija (Recueil, I-10251. lpp., 16. punkts), 2003. gada 19. jūnija spriedumu lietā C-420/01 Komisija/Itālija (Recueil, I-6445. lpp., 25. punkts), 2003. gada 23. septembra spriedumu lietā C-192/01 Komisija/Dānija (Recueil, I-9693. lpp., 39. punkts), 2004. gada 2. decembra spriedumu lietā C-41/02 Komisija/Nīderlande (Krājums, I-11375. lpp., 39. punkts), 2006. gada 10. janvāra spriedumu lietā C-147/04 De Groot en Slot Allium un Bejo Zaden (Krājums, I-245. lpp., 71. punkts), 2006. gada 26. oktobra spriedumu lietā C-65/05 Komisija/Grieķija (Krājums, I-10341. lpp., 27. punkts), 2007. gada 15. marta spriedumu lietā C-54/05 Komisija/Somija (Krājums, I-2473. lpp., 30. punkts) un 2007. gada 20. septembra spriedumu lietā C-297/05 Komisija/Nīderlande (Krājums, I-7467. lpp., 53. punkts).

( 15 ) Skat. ģenerāladvokāta Mazaka [Mazák] 2007. gada 8. februāra secinājumu lietā C-254/05 Komisija/Beļģija 39. punktu (2007. gada 7. jūnija spriedums, Krājums, I-4269. lpp.).

( 16 ) Skat. Komisijas prasības pieteikuma 20. punktu.

( 17 ) Reglamentējoša dekrēta, ar ko nosaka tehniskus noteikumus par krāsainas plēves uzlīmēšanu uz mehānisko transportlīdzekļu logu stikliem, projekts (Projecto de decreto regulamentar que establece condições técnicas para a afixação de películas coloridas nos vidros dos veículos automóveis).

( 18 ) No apsvērumiem par reglamentējošā dekrēta projektu (prasības pieteikuma VI pielikums), par ko ar 2005. gada 21. decembra vēstuli Portugāles Pastāvīgā pārstāvniecība Eiropas Savienībā paziņoja Eiropas Komisijai, izriet, ka, pēc Eiropas Komisijas domām, Portugāles Republika ir noteikusi preču brīvas aprites ierobežojumus, kas pārkāpj Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu. No turpmāk minētā izriet, ka Portugāles Republika ir gatava izpildīt Eiropas Komisijas prasību, pieņemot minimālus tehniskos noteikumus par krāsainu plēvju uzlīmēšanu uz mehānisko transportlīdzekļu logu stikliem, vienlaicīgi ņemot vērā gan ceļu satiksmes drošības prasības, gan preču brīvu apriti. Projekta 8. panta 1. punktā noteikts, ka apstiprinājums tiek piešķirts plēvēm, kas atbilst šī regulējuma noteikumiem. Saskaņā ar 8. panta 1. punktu citās dalībvalstīs piešķirti apstiprinājumi tiek atzīti par līdzvērtīgiem. 9. pantā ir noteikts, ka katrai plēvei jābūt ar redzamu atbilstīgu apstiprinājuma marķējumu.

( 19 ) Iepriekš 15. zemsvītras piezīmē minētais 2007. gada 7. jūnija spriedums lietā Komisija/Beļģija, 39. punkts; 2006. gada 18. jūlija spriedums lietā C-119/04 Komisija/Itālija (Krājums, I-6885. lpp., 27. punkts), 2003. gada 6. marta spriedums lietā C-211/02 Komisija/Luksemburga (Recueil, I-2429. lpp., 6. un 28. punkts), 2002. gada 7. marta spriedums lietā C-29/01 Komisija/Spānija (Recueil, I-2503. lpp., 11. punkts), 2001. gada 15. marta spriedums lietā C-147/00 Komisija/Francija (Recueil, I-2387. lpp., 26. punkts), 2001. gada 21. jūnija spriedums lietā C-119/00 Komisija/Luksemburga (Recueil, I-4795. lpp., 14. punkts), 2000. gada 30. novembra spriedums lietā C-384/99 Komisija/Beļģija (Recueil, I-10633. lpp., 16. punkts), 1997. gada 3. jūlija spriedums lietā C-60/96 Komisija/Francija (Recueil, I-3827. lpp., 15. punkts), 1996. gada 17. septembra spriedums lietā C-289/94 Komisija/Itālija (Recueil, I-4405. lpp., 20. punkts) un 1996. gada 12. decembra spriedums lietā C-302/95 Komisija/Itālija (Recueil, I-6765. lpp., 13. punkts).

( 20 ) 2004. gada 9. decembra spriedums lietā C-177/03 Komisija/Francija (Krājums, I-11671. lpp., 21. punkts) un 2005. gada 1. februāra spriedums lietā C-203/03 Komisija/Austrija (Krājums, I-935. lpp., 27.–32. punkts).

( 21 ) To neietekmē arī apstāklis, ka Portugāles valdība, kā tika apgalvots tiesas sēdē, 2007. gada 31. oktobrī ir atbalstījusi likumprojektu, kas paredz atcelt DL 40/2003 2. panta 1. punktu. Saskaņā ar Portugāles valdības sniegto informāciju šis likums stāsies spēkā tikai pēc tā publicēšanas Portugāles Republikas Oficiālajā Vēstnesī.

( 22 ) Šajā sakarā attiecībā uz direktīvām skat. 1991. gada 28. februāra spriedumu lietā C-360/87 Komisija/Itālija (Recueil, I-791. lpp., 12. punkts) un 1995. gada 15. jūnija spriedumu lietā C-220/94 Komisija/Luksemburga (Recueil, I-1589. lpp., 10. punkts). Skat arī 2001. gada 18. janvāra spriedumu lietā C-162/99 Komisija/Itālija (Recueil, I-541. lpp., 22.–25. punkts), 2003. gada 6. marta spriedumu lietā C-478/01 Komisija/Luksemburga (Recueil, I-2351. lpp., 20. punkts) un 2004. gada 14. oktobra spriedumu lietā C-275/03 Komisija/Portugāle (33. punkts).

( 23 ) Skat. manu 2007. gada 13. septembra secinājumu vēl izskatāmajā lietā C-319/06 Komisija/Luksemburga 75. punktu.

( 24 ) Kā norāda Lanord Farinelli, M. “La norme technique: une source du droit légitime”, Revue française de droit administratif, 2005, Nr. 4, 740. un turpmākās lappuses, tehniskas normas mērķis ir vadīt cilvēku izturēšanos, tomēr neuzspiežot šo izturēšanos. Uzspiešana ir iespējama tikai tad, ja, šo izturēšanos iestrādājot tiesību normā, tā kļūst juridiski saistoša un šī tiesību norma paredz sankcijas pārkāpuma gadījumā. Šīs sankcijas var būt administratīvas, civiltiesiskas un pat krimināltiesiskas.

( 25 ) Arī gadījumā, ja uz strīdīgo aizliegumu attiecas EKL 28. panta piemērojamība, saskaņā ar pastāvīgo judikatūru valsts tiesību aktu, kas ir pasākums ar importa kvantitatīviem ierobežojumiem līdzīgu iedarbību, var attaisnot ar kādu no EKL 30. pantā minētajiem vispārējo interešu apsvērumiem vai obligātiem apsvērumiem (šajā sakarā skat. iepriekš 14. zemsvītras piezīmē minēto 2003. gada 19. jūnija spriedumu lietā Komisija/Itālija, 29. punkts, un 2004. gada 5. februāra spriedumu lietā C-270/02 Komisija/Itālija (Recueil, I-1559. lpp., 21. punkts)). Abos gadījumos valsts noteikumiem jābūt atbilstošiem, lai nodrošinātu izvirzītā mērķa sasniegšanu un nepārsniegtu šī mērķa sasniegšanai nepieciešamo (tostarp skat. 2002. gada 20. jūnija spriedumu apvienotajās lietās C-388/00 un C-429/00 Radiosistemi (Recueil, I-5845. lpp., 40.–42. punkts), 2003. gada 8. maija spriedumu lietā C-14/02 ATRAL (Recueil, I-4431. lpp., 64. punkts), 2005. gada 8. septembra spriedumu lietā C-40/04 Yonemoto (Krājums, I-7755. lpp., 55. punkts), un 2005. gada 10. novembra spriedumu lietā C-432/03 Komisija/Portugāle (Krājums, I-9665. lpp., 42. punkts)).

( 26 ) Saskaņā ar Leible, S., Grabitz, Hilf Das Recht der Europäischen Union, I sējums, EKL 30. pants, 12. un 15. punkts, dalībvalstīm ir īpaši plaša rīcības brīvība, formulējot sabiedriskās kārtības un drošības jēdzienus. No preču brīvas aprites izrietošā ietekme uz sabiedrisko drošību regulāri radīs arī dzīvības un veselības apdraudējumu, un to brīvi var ietvert šajā jēdzienā. Tas pats attiecas uz ceļu satiksmes drošības apdraudējumu (skat. 1987. gada 11. jūnija spriedumu lietā 406/85 Goffette, Recueil, 2525. lpp., EKL 30. pantā ietverot ceļu satiksmes drošību vēl pirms tās kā īpaša primāra vispārējo interešu apsvēruma atzīšanas).

( 27 ) Tiesa vienmēr ir uzsvērusi, ka sabiedriskās kārtības izņēmums kā atkāpe no personu brīvas pārvietošanās pamatprincipa ir jāsaprot šauri un ka dalībvalstis tā piemērojamību nevar noteikt vienpusēji (1975. gada 28. oktobra spriedums lietā 36/75 Rutili (Recueil, 1219. lpp., 27. punkts), 1977. gada 27. oktobra spriedums lietā 30/77 Bouchereau (Recueil, 1999. lpp., 33. punkts), 2006. gada 27. aprīļa spriedums lietā C-441/02 Komisija/Vācija (Krājums, I-3449. lpp., 34. punkts) un 2007. gada 7. jūnija spriedums lietā C-50/06 Komisija/Nīderlande (Krājums, I-4383. lpp., 42. punkts).

( 28 ) Piemēram, attiecībā uz sabiedriskās kārtības jēdziena noteikšanu atbilstoši EEK un Turcijas Asociācijas Padomes Lēmuma Nr. 1/80 14. panta 1. punktam. Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai principi, kas minēti EKL 39.–41. pantā, ciktāl iespējams, ir attiecināmi arī uz Turcijas pilsoņiem, kuriem ir Lēmumā Nr. 1/80 paredzētās tiesības. No tā izriet, ka, nosakot sabiedriskās kārtības izņēmuma apjomu atbilstoši Lēmuma Nr. 1/80 14. panta 1. punktam, ir jāņem vērā interpretācija, kas sniegta par šo izņēmumu jautājumā par tādu darba ņēmēju, kas ir Kopienas dalībvalsts pilsoņi, pārvietošanās brīvību. Šādas interpretācijas pamatotību nostiprina arī tas, ka šī norma ir formulēta gandrīz identiski EKL 39. panta 3. punktam. Skat. 2007. gada 4. oktobra spriedumu lietā C-349/06 Polat (Krājums, I-8167. lpp.), 2006. gada 16. februāra spriedumu lietā C-502/04 Torun (Krājums, I-1563. lpp.), 2000. gada 10. februāra spriedumu lietā C-340/97 Nazli (Recueil, I-957. lpp., 56. punkts) un 2004. gada 11. novembra spriedumu lietā C-467/02 Cetinkaya (Krājums, I-10895. lpp., 43. punkts).

( 29 ) Par sabiedriskās kārtības jēdzienu Kopienu tiesībās skat. manu 2007. gada 13. septembra secinājumu vēl izskatāmajā lietā C-319/06 Komisija/Luksemburga 40.–44. punktu. 2004. gada 14. oktobra spriedumā lietā C-36/02 Omega (Krājums, I-9609. lpp., 26. punkts) Tiesa pārbaudīja tāda saimnieciskas darbības aizlieguma pamatojumu, ko valsts pieņēmusi sabiedriskās kārtības aizsardzības interesēs, ievērojot faktu, ka šāda darbība aizskar cilvēka cieņu. Tiesa balstījās tikai uz Līguma noteikumiem par pakalpojumu sniegšanas brīvību un attiecīgajām atkāpēm (EKL 55. pants, lasot to kopā ar EKL 46. panta 1. punktu), pat ja noteikumus par preču brīvu apriti tā principā uzskatīja par noteicošiem. Kā uzskata Müller-Graff, P. C. Kommentar zum Vertrag über die Europäische Union und zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft (Angelas Bardenhēveres-Ratingas [Angela Bardenhewer-Rating] u.c. redakcija), 6. izdevums, Bādenbādene, 2003–2004, EKL 30. pants, 49. punkts, sabiedriskās kārtības jēdziens — pārsvarā saistībā ar sabiedriskās drošības jēdzienu — jāsaprot kā jēdziens ar “visaptverošu nozīmi”. Līdz ar to uz šo aizsargāto interesi var atsaukties tikai gadījumos, ja runa nav par kādu no pārējiem EKL 30. pantā minētajiem tiesību labumiem. Pēc autora domām, līdzšinējā praksē dalībvalstis ir atturējušās atsaukties uz sabiedriskās kārtības traucējumiem, lai attaisnotu tirdzniecības šķēršļus. Fischer, P., Köck, H., Karollus, M. Europarecht, 4. izdevums, Vīne, 2002, 756. lpp., 1579. punkts, tāpat norāda, ka sabiedriskā kārtība kā EKL 30. panta piemērojamības joma ir sastopama salīdzinoši reti.

( 30 ) 1987. gada 17. jūnija spriedums lietā 154/85 Komisija/Itālija (Recueil, 2717. lpp., 13. un turpmākie punkti) un 1991. gada 30. aprīļa spriedums lietā C-239/90 Boscher (Recueil, I-2023. lpp., 23. punkts).

( 31 ) 1978. gada 23. novembra spriedums lietā 7/78 Thompson (Recueil, 2247. lpp., 32. un 34. punkts).

( 32 ) 1994. gada 22. jūnija spriedums lietā C-426/92 Deutsche Milchkontor (Recueil, I-2757. lpp., 44. punkts).

( 33 ) 1998. gada 2. aprīļa spriedums lietā C-296/95 EMU Tabac (Recueil, I-1605. lpp., 30. punkts), 1982. gada 23. marta spriedums lietā 53/81 Levin (Recueil, 1035. lpp., 10.–12. punkts) un 1982. gada 14. janvāra spriedums lietā 64/81 Corman (Recueil, 13. lpp., 8. punkts). Kopienu tiesību jēdzienus nedrīkst definēt, atsaucoties uz dalībvalstu tiesību aktiem. Atsaukšanās uz jēdzienu nozīmi dalībvalstu tiesību aktos vispirms ir izslēgta gadījumos, kad runa ir par jēdzieniem, kas dalībvalstīm ļauj ierobežot pamatbrīvības vai citas individuālas tiesības (skat. Schütz, H. J., Bruha, T., König, D. Casebook Europarecht, Minhene, 2004, 451. un 452. lpp.).

( 34 ) Kā uzskata Bröhmer, J. izdevumā Calliess, Ruffert (izd.), Kommentar zu EUV/EGV, 3. izdevums, 2007, 46. pants, 4. punkts, 801. lpp., lai noteiktu Kopienu tiesību jēdzienus “sabiedriskā drošība un kārtība”, salīdzināšana ar valsts policijas tiesību aktos definēto sabiedriskās drošības un kārtības jēdzienu noder tikai nosacīti. Saskaņā ar Piska, C. Kommentar zu EU- und EG-Vertrag, Vīne, 2003, 3. izdevums, EKL 30. pants, 26. punkts, Kopienu tiesībās noteiktajam sabiedriskās kārtības jēdzienam nav policijas tiesību rakstura valsts tiesību nozīmē.

( 35 ) Skat. iepriekš 27. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Rutili (27. punkts), iepriekš 27. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Bouchereau (33. punkts), 2004. gada 29. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās C-482/01 un C-493/01 Orfanopoulos un Oliveri (Recueil, I-5257. lpp., 64. un 65. punkts), 2006. gada 31. janvāra spriedumu lietā C-503/03 Komisija/Spānija (Krājums, I-1097. lpp., 45. punkts), iepriekš 27. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Komisija/Vācija (34. punkts) un iepriekš 27. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Komisija/Nīderlande (42. punkts).

( 36 ) Skat. 1974. gada 14. decembra spriedumu lietā 41/74 Van Duyn (Recueil, 1337. lpp., 18. un 19. punkts).

( 37 ) Iepriekš 27. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Rutili (28. punkts), iepriekš 27. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Bouchereau (35. punkts), 2000. gada 14. marta spriedums lietā C-54/99 Scientology (Recueil, I-1335. lpp., 17. punkts), 2000. gada 9. marta spriedums lietā C-355/98 Komisija/Beļģija (Recueil, I-1221. lpp., 28. punkts), 1999. gada 19. janvāra spriedums lietā C-348/96 Calfa (Recueil, I-11. lpp., 21. un 23. punkts), iepriekš 35. zemsvītras piezīmē minētais spriedums apvienotajās lietās Orfanopoulos un Oliveri (66. punkts), iepriekš 35. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Komisija/Spānija (46. punkts), iepriekš 27. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Komisija/Vācija (35. punkts) un iepriekš 27. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Komisija/Nīderlande (43. punkts).

( 38 ) Ņemot vērā ik gadus notiekošos 1,3 miljonus ceļu satiksmes negadījumu ar vairāk nekā 40000 bojā gājušo un 1,7 miljoniem cietušo, ceļu satiksmes drošības uzlabošanai Eiropas Savienībā ir īpaša nozīme. Saistībā ar to 2001. gada 12. septembra Baltajā grāmatā “Eiropas satiksmes politika” (COM(2001) 370, galīgā redakcija) Komisija ir ieteikusi, ka Eiropas Savienība nosaka mērķi līdz 2010. gadam uz pusi samazināt ceļu satiksmes negadījumos bojā gājušo skaitu. Visas dalībvalstis saskata vienas un tās pašas ceļu satiksmes drošības problēmas, proti, braukšanas ātruma pārsniegšana, alkohola lietošana, drošības jostu neizmantošana, nepietiekams trieciena vairogs, bīstami ceļu posmi, transportlīdzekļa vadīšanas laiku un vadītāja atpūtas laiku neievērošana autopārvadājumu nozarē un slikta redzamība. EKL 71. panta 1. punkta c) apakšpunkts ietver īpašu pilnvarojuma pamatu, lai veiktu ceļu satiksmes drošības pasākumus. Tie ir cieši saistīti ar tehnisku standartu tuvināšanu un līdz ar to ar konkurences apstākļu saskaņošanu. Kopiena ir pieņēmusi virkni atbilstošu noteikumu. Tie tostarp attiecas uz transportlīdzekļu reģistrāciju, stūres mehānismu, bremžu, dzinēju jaudu vai bīstamo kravu pārvadāšanas transportlīdzekļu īpašību tipa apstiprinājumiem. Tie attiecas arī uz noteiktu transportlīdzekļu kaitīgo vielu emisiju rādītājiem, degvielas patēriņa un oglekļa dioksīda emisijas aprēķiniem, pieļaujamo trokšņu līmeni vai izmēriem un svaru. Šajā jomā galvenais elements ir tiesību aktu saskaņošana Kopienas līmenī. Plašākā nozīmē ceļu satiksmes drošības konteksts iever tiesisko regulējumu Eiropas autovadītāja apliecībai. Turklāt visā Kopienā tiek regulēta obligāta drošības jostu lietošana noteiktos transportlīdzekļos un vides politikas pasākumi, piemēram, obligāta bezsvina benzīna pārdošana. Arī vasaras laika regulēšana Eiropas mērogā tika pamatota ar transporta politikas apsvērumiem (skat. arī Oppermann, T. Europarecht, 3. izdevums, 22. pants, 21. punkts, 470. lpp.).

( 39 ) Tostarp skat. iepriekš 14. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Komisija/Somija (40. punkts), 1994. gada 5. oktobra spriedumu lietā C-55/93 Van Schaik (Recueil, I-4837. lpp., 19. punkts), 2000. gada 12. oktobra spriedumu lietā C-314/98 Snellers (Recueil, I-8633. lpp., 55. punkts) un 2002. gada 21. marta spriedumu lietā C-451/99 Cura Anlagen (Recueil, I-3193. lpp., 59. punkts). Skat. ģenerāladvokāta Ležē [Léger] 2006. gada 5. oktobra secinājumus vēl izskatāmajā lietā C-110/05 Komisija/Itālija (44. punkts).

( 40 ) Skat. arī iepriekš minēto ģenerāladvokāta Ležē 2006. gada 5. oktobra secinājumu lietā C-110/05 Komisija/Itālija 46. punktu.

( 41 ) Visā Kopienā obligātu drošības jostu lietošanu regulē Padomes 1991. gada 16. decembra Direktīva 91/671/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz obligātu drošības jostu izmantošanu transportlīdzekļos, kas sver mazāk nekā 3,5 tonnas (OV L 373, 26. lpp.), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 8. aprīļa Direktīvu 2003/20/EK (OV L 115, 63. lpp.).

( 42 ) 1996. gada 27. jūnija spriedums lietā C-293/94 Brandsma (Recueil, I-3159. lpp., 11. punkts), iepriekš 25. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Komisija/Portugāle (44. punkts) un iepriekš 15. zemsvītras piezīmē minētais 2007. gada 7. jūnija spriedums lietā Komisija/Beļģija (35. punkts).

( 43 ) Iepriekš 11. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Deutscher Apothekerverband (103. punkts) un iepriekš 25. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Komisija/Portugāle (44. punkts).

( 44 ) 1983. gada 30. novembra spriedums lietā 227/82 Van Bennekom (Recueil, 3883. lpp., 40. punkts), 1997. gada 13. marta spriedums lietā C-358/95 Morellato (Recueil, I-1431. lpp., 14. punkts), 2003. gada 8. maija spriedums lietā C-14/02 ATRAL (Recueil, I-4431. lpp., 67. punkts) un iepriekš 25. zemsvītras piezīmē minētais 2004. gada 5. februāra spriedums lietā Komisija/Itālija (22. punkts). Par dalībvalstu pasākumu, kas ierobežo preču brīvu apriti ar mērķi aizsargāt sabiedrības veselību atbilstoši EEZ līgumā izveidotajam tiesiskajam regulējumam, samērīguma nozīmi skat. EBTA Tiesas 1997. gada 27. jūnija spriedumu lietā E-6/96 Tore Wilhelmsen AS pret Oslo kommune (EFTA Court Report, 53. lpp., 79., 87., 91. un 92. punkts) un 2005. gada 25. februāra spriedumu lietā E-4/04 Pedicel pret Sosial-og helsedirektoratet (EFTA Court Report, 1. lpp., 55. un 56. punkts).

( 45 ) 2003. gada 13. novembra spriedums lietā C-42/02 Lindman (Recueil, I-13519. lpp., 25. punkts), 2004. gada 18. marta spriedums lietā C-8/02 Leichtle (Recueil, I-2641. lpp., 45. punkts), 2005. gada 7. jūlija spriedums lietā C-147/03 Komisija/Austrija (Krājums, I-5969. lpp., 63. punkts), 2006. gada 16. februāra spriedums lietā C-137/04 Rockler (Krājums, I-1441. lpp., 25. punkts), 2006. gada 16. decembra spriedums lietā C-185/04 Öberg (Krājums, I-1453. lpp., 22. punkts) un iepriekš 15. zemsvītras piezīmē minētais 2007. gada 7. jūnija spriedums lietā Komisija/Beļģija (36. punkts). Saskaņā ar Kingreen, T. izdevumā Calliess/Ruffert (izd.), Kommentar zu EUV/EGV, 3. izdevums, 2007, EKL 28.–30. pants, 199. punkts, aizsargājot cilvēku veselību un dzīvību, dalībvalstis nedrīkst balstīties tikai uz minējumiem un apgalvojumiem. Pamatošanas pienākuma līmenim kā samērīguma principa izpausmei it īpaši jābūt atkarīgam no atsevišķā gadījumā iespējamo draudu intensitātes un iestāšanās varbūtības. Proti, nav nepieciešams, ka jau ir iestājies kaitējums, jo efektīva aizsardzība paredz vairākus preventīvus pasākumus. Tomēr pastāv pienākums, kas regulāri obligāti jāpārbauda, ticami pierādīt nepieciešamību iejaukties, norādot uz zinātniskiem datiem vai Eiropas/starptautiskiem standartiem.

( 46 ) Padomes 1997. gada 27. novembra Lēmums 97/836/EK par Eiropas Kopienas pievienošanos ANO Eiropas Ekonomikas komisijas nolīgumam vienotu tehnisko prasību apstiprināšanai riteņu transportlīdzekļiem, aprīkojumam un detaļām, ko var uzstādīt un/vai lietot riteņu transportlīdzekļos, un par nosacījumiem to apstiprinājumu savstarpējai atzīšanai, kas piešķirti, pamatojoties uz šīm prasībām (“Pārskatītais 1958. gada nolīgums”, OV L 346, 78. lpp.). Šī Lēmuma II pielikumā ir noteikts, ka, pievienojoties Pārskatītajam nolīgumam attiecībā uz riteņu transportlīdzekļiem, aprīkojumu un detaļām, Eiropas Kopiena paredz ierobežot pievienošanos, piemērojot tikai to ANO/EEK noteikumu atzīšanu un apstiprinājumus, kas uzskaitīti tabulā, ievērojot norādītās grozījumu sērijas atbilstīgi to spēkā esamībai pievienošanās dienā. Šajā tabulā ir minēti ANO/EEK Noteikumi Nr. 43 “Neplīstošs stiklojums.” Kā norāda Sündermann, B. (iepriekš minēts 5. zemsvītras piezīmē), 51. un 54. lpp., saskaņā ar EKL 300. panta 7. punktu, lasot to kopā ar (jauno noteikumu) 1. panta 4. punktu un (1958. gada nolīguma noteikumu 2. redakcijas) 1. panta 7. punktu, nav vajadzīgs papildu tiesību akts, lai šie noteikumi vai attiecīgi noteikumu grozījumi tiktu iekļauti valsts tiesību aktos. Līdz ar to nolīgums un ANO/EEK Noteikumi Nr. 43 ir saistoši gan Kopienai, gan tās dalībvalstīm.

( 47 ) Mehānisko transportlīdzekļu tehnisko prasību saskaņošanai Apvienoto Nāciju Organizācijas Eiropas Ekonomikas komisijas (EEK) pārraudzībā un Kopienas līmenī būtībā ir trīs mērķi: ceļu satiksmes drošība, apkārtējās vides aizsardzība un iekļūšanas tirgū nodrošināšana tirdzniecībai ar mehāniskajiem transportlīdzekļiem, novēršot tehniskus tirdzniecības šķēršļus. Skat. Sündermann, B. (iepriekš minēts 5. zemsvītras piezīmē), 49., 50. un 55. lpp.; Oppermann, T. (iepriekš minēts 38. zemsvītras piezīmē), 22. pants, 21. punkts, 470. lpp., un 18. pants, 43. punkts, 388. lpp.; Langner, “Technische Vorschriften und Normen”, Dauses (izd.), Handbuch des EU-Wirtschaftsrechts, C. VI, 1. un 4. punkts, 118. lpp.).