LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 343/28

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2016. gada 27. aprīļa spriedumu lietā T-316/13 Pappalardo u.c./Komisija 2016. gada 24. jūnijā iesniedza Salvatore Aniello Pappalardo, Pescatori La Tonnara Soc. coop., Fedemar Srl, Testa Giuseppe & C. s.n.c, Pescatori San Pietro Apostolo Srl, Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo & C., Valentino Pesca s.a.s., di Camplone Arnaldo & C.

(Lieta C-350/16 P)

(2016/C 343/41)

Tiesvedības valoda – itāļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Salvatore Aniello Pappalardo, Pescatori La Tonnara Soc. coop., Fedemar Srl, Testa Giuseppe & C. s.n.c, Pescatori San Pietro Apostolo Srl, Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo & C., Valentino Pesca s.a.s. un di Camplone Arnaldo & C (pārstāvji – V. Cannizzaro un L. Caroli, advokāti)

Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

— galvenokārt, atcelt Vispārējās tiesas 2016. gada 27. aprīļa spriedumu lietā T-316/13 un nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai strīda izskatīšanai, ievērojot Tiesas iedibinātos tiesību principus;

— pakārtoti, ja saskaņā ar Statūtu 61. pantu tā uzskata, ka to ļauj tiesvedības stadija, pēc būtības izskatīt prasījumu par zaudējumu atlīdzību, ko apelācijas sūdzības iesniedzēji izvirzījuši prasībā, kas sākotnēji celta Vispārējā tiesā, un konkrēti: 1. konstatēt Eiropas Komisijas ārpuslīgumisko atbildību par zaudējumiem, kas apelācijas sūdzības iesniedzējiem tika nodarīti, pieņemot Regulu Nr. 530/2008, ar ko nosaka ārkārtas pasākumus attiecībā uz seineriem, kas zvejo zilās tunzivis Atlantijas okeānā uz austrumiem no 45 oR garuma un Vidusjūrā (1), kuru Tiesa ar 2011. gada 17. marta spriedumu lietā C-221/09 atzina par spēkā neesošu; 2. un tādējādi piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējiem nodarītos zaudējumus.

— piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

I. Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, izslēdzot Vispārējās tiesas 2012. gada 14. februāra rīkojuma lietā T-305/08 nozīmi, lai noteiktu apmēru, kādā Regula Nr. 530/2008 ir atzīta par spēkā neesošu spriedumā AJD Tuna. Lai atzītu, ka lietā T-305/08 nebija jāpieņem nolēmums, 2012. gada 14. februāra rīkojumā spriedums AJD Tuna tika interpretēts tādējādi, ka tajā bija pilnībā apmierināts prasītāja prasījums minētajā lietā, proti, lūgums par spēkā neesošu atzīt Regulas Nr. 530/2008 1. pantu. Tādējādi spriedumā AJD Tuna veiktās atzīšanas par spēkā neesošu apmēra noteikšana ir 2012. gada 14. februāra rīkojumā paustā nolēmuma priekšmets. No tā izriet, ka pārsūdzētajā spriedumā Vispārējai tiesai būtu bijis jāpiemēro Regulas Nr. 530/2008 atzīšana par spēkā neesošu, kas ir pasludināta ar spriedumu AJD Tuna, tādā apmērā, kādā tas ir noteikts Vispārējās tiesas 2012. gada 14. februāra rīkojumā lietā T-305/08.

II. Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot, ka nediskriminācijas principa pārkāpums, kas ir pieļauts Regulā Nr. 530/2008, nav smags un acīmredzams pārkāpums. Vispārējā tiesa nav ņēmusi vērā, ka nediskriminācijas principa pārkāpuma smagais un acīmredzamais raksturs izriet jau no sprieduma AJD Tuna. Turklāt Vispārējā tiesa nav piemērojusi principus, kas ir noteikti tās judikatūrā lietās T-351/03 Schneider/Komisija un T-429/05 Artegodan/Komisija. Visbeidzot, Vispārējā tiesa nav piemērojusi kritēriju, ko Tiesa ir formulējusi lietā C-440/07 P Komisija/Schneider.

(1) OV 2008, L 155, 9. lpp.