ĢENERĀLADVOKĀTA MACEJA ŠPUNARA

[MACIEJ SZPUNAR] SECINĀJUMI,

sniegti 2017. gada 5. aprīlī ( 1 )

Lieta C‑49/16

Unibet International Limited

pret

Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Központi Hivatal

(Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Budapeštas Administratīvā un darba lietu tiesa, Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Pakalpojumu sniegšanas brīvība — LESD 56. pants — Tiešsaistes azartspēles — Ierobežojums — Licencēšanas prasības atbilstība vienlīdzīgas attieksmes un pārskatāmības principiem — Administratīvie sodi”

1. Unibet International Limited (turpmāk tekstā – “Unibet”), prasītājas pamatlietā, juridiskā adrese ir Maltā, un tai ir vairāku dalībvalstu iestāžu izdotas azartspēļu organizēšanas licences. Tā piedāvāja tiešsaistes azartspēles Ungārijā, neiegūstot attiecīgo licenci šo darbību veikšanai, tādēļ Ungārijas iestādes attiecībā uz to pieņēma divus administratīvus lēmumus, liedzot piekļuvi tās interneta vietnēm Ungārijā.

2. Tādējādi Tiesai tiek lūgts nospriest, vai tāds valsts tiesiskais regulējums kā tas, ar kuru tika pamatoti minētie administratīvie lēmumi, ir saderīgs ar LESD 56. pantā nostiprināto pakalpojumu sniegšanas brīvību. Tādējādi galvenais jautājums, ar kuru Tiesa saskaras šajā kontekstā, ir, vai uz Maltā reģistrētu uzņēmumu, kas plāno piedāvāt tiešsaistes azartspēles Ungārijas tirgū, var neattiekties prasība saņemt licenci, ja jau no paša sākuma ir skaidrs, ka dalība procedūrā šādas licences saņemšanai nebūtu veiksmīga?

Tiesiskais regulējums

3. Šīs lietas kontekstā Ungārijas tiesību normas ir ietvertas divos juridiskos instrumentos: szerencsejáték szervezéséről szóló 1991. évi XXXIV törvény (1991. gada Likums XXXIV par azartspēļu organizēšanu, turpmāk tekstā – “Azartspēļu likums”) un a koncesszióról szóló 1991. évi XVI. törvény (1991. gada Likums XVI par koncesijām, turpmāk tekstā – “Koncesiju likums”). Kā tiks detalizētāk paskaidrots turpmāk, tā kā pastāv divi apstrīdētie administratīvie lēmumi, kas liedz piekļuvi Unibet interneta vietnēm Ungārijā un kas ir pieņemti divu atšķirīgu tiesisku situāciju kontekstā, tiesību akti ir jāapraksta attiecīgo lēmumu pieņemšanas laikā, proti, 2014. gada 25. jūnijā un 2014. gada 29. augustā.

Ungārijas tiesiskais regulējums 2014. gada 25. jūnijā

Azartspēļu likums

4. Saskaņā ar Azartspēļu likuma 1. panta 1. punktu azartspēles ir spēles, kurās spēlētājs, iemaksājot naudas summu vai sniedzot cita veida atlīdzību ar ekonomisko vērtību, var saņemt naudas laimestu vai cita veida laimestu ar ekonomisku vērtību, ja tiek izpildīts vai rodas konkrēts nosacījums. Zaudējumam vai laimestam pilnīgi vai galvenokārt ir jābūt atkarīgam no veiksmes. Azartspēļu likuma 1. panta 2. punktā ir precizēts, ka arī derības ir jāuzskata par azartspēlēm un ka šis likums tajā īpaši paredzētajos gadījumos ir piemērojams arī azartspēļu automātiem un reklāmas izlozēm.

5. Atbilstoši Azartspēļu likuma 1. panta 3. punkta e) apakšpunktam tiešsaistes azartspēļu organizēšana arī ir azartspēļu organizēšanas darbība Koncesiju likuma 1. panta 1. punkta i) apakšpunkta izpratnē.

6. Azartspēļu likuma 1. panta 4. un 5. punktā ir noteikts, ka tādu azartspēļu organizēšanas darbību, kurās Ungārijas teritorijā iespējams piedalīties, izmantojot telekomunikāciju aprīkojumu vai sistēmas, drīkst veikt tikai saskaņā ar šī Likuma noteikumiem, ka, lai publicētu konkursa uzaicinājumu dalībai azartspēlēs, kas tiek rīkotas, izmantojot telekomunikāciju aprīkojumu vai sistēmas, ir jāsaņem valsts nodokļu iestādes licence un ka finanšu iestādes un telekomunikāciju pakalpojumu sniedzēji nedrīkst veicināt azartspēļu, kurām nav saņemta licence, publikāciju vai pieņemt piedāvājumus dalībai tajās, nedz nodrošināt tām vajadzīgo tehnisko atbalstu.

7. Saskaņā ar Ungārijas tiesisko regulējumu, kas bija spēkā pirmā administratīvā lēmuma laikā, kā izriet no Azartspēļu likuma 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 3. panta 3. punkta, loteriju un derību – izņemot derības zirgu skriešanās sacensībās un derību starpniecību – organizēšana ir valsts azartspēļu uzņēmuma ekskluzīvā kompetencē.

8. Tomēr valsts var uz laiku trešajām personām piešķirt tiesības rīkot azartspēles, noslēdzot koncesijas līgumu.

9. Šādu koncesijas līgumu var noslēgt, ja kompetentais ministrs izsludina atklātu konkursu (Azartspēļu likuma 4. panta 1. punkts, to skatot kopā ar Koncesiju likuma 5. panta 1. punktu) vai, neizsludinot atklātu konkursu, to var noslēgt ar “uzticamu azartspēļu uzņēmumu” (Azartspēļu likuma 4. panta 6. punkts, to skatot kopā ar Koncesiju likuma 10/C. panta 2. punktu).

10. Iesniedzējtiesa konstatēja, ka konkurss netika organizēts.

11. Atbilstoši Azartspēļu likuma 37. panta 30. punkta d) apakšpunktam, “uzticams azartspēļu uzņēmums” ir azartspēļu uzņēmums, kas azartspēļu organizēšanu Ungārijā ir veicis vismaz 10 gadus. Turklāt tā pamatkapitālam ir jābūt vismaz HUF 200000000 apmērā (Azartspēļu likuma 29/D. pants).

Koncesiju likums

12. Saskaņā ar Koncesiju likuma 10/C. panta 3. punktu uzticams azartspēļu uzņēmums iesniedz piedāvājumu, kurā tas norāda struktūrvienību atrašanās vietu, kuras tas ir paredzējis izmantot, un par katru no tām apņemas maksāt ikgadēju koncesijas maksu, kas ir vismaz divreiz lielāka par tajā brīdī spēkā esošajā Likumā par vispārējo valsts budžetu noteikto koncesijas maksu.

Ungārijas tiesiskais regulējums 2014. gada 29. augustā

Azartspēļu likums

13. Saskaņā ar pārformulēto Azartspēļu likuma 3. panta 3. punktu tiešsaistes azartspēles vairs netiek rezervētas ekskluzīvi valsts azartspēļu uzņēmumam.

14. Saskaņā ar Azartspēļu likuma 37. panta 30. punkta d) apakšpunktu “uzticams azartspēļu uzņēmums” ir vismaz trīs gadus veicis azartspēļu organizēšanas darbību valstī, kas izsniedza licenci azartspēļu darbību veikšanai. Turklāt tā pamatkapitālam ir jābūt vismaz HUF 50 miljonu apmērā (Azartspēļu likuma 29/D. pants).

15. Minētie Azartspēļu likuma grozījumi stājās spēkā 2014. gada 15. jūlijā.

Koncesiju likums

16. Koncesiju likuma 10/C. panta 3.a punkta b) apakšpunktā tika prasīts, ka uzticamam azartspēļu uzņēmumam savā piedāvājumā attiecībā uz katru spēļu veidu ir jānorāda koncesijas gada maksa atbilstoši koncesiju atsauces maksai, kas katram spēļu veidam ir noteikta Likumā par vispārējo valsts budžetu.

Faktiskie apstākļi, tiesvedība un prejudiciālie jautājumi

17. Unibet, prasītājas pamatlietā, juridiskā adrese ir Maltā, un tai ir vairāku ES dalībvalstu iestāžu izdotas azartspēļu organizēšanas atļaujas.

17. Ungārijas Valsts nodokļu un muitas administrācijas Galvenā pārvalde (turpmāk tekstā – “nodokļu iestāde”), atbildētāja pamatlietā, kā azartspēļu uzraudzības iestāde 2014. gada vasarā veica Unibet izmantoto interneta vietņu satura pārbaudes.

18. Šajās pārbaudēs nodokļu iestāde konstatēja, ka azartspēlēm bija iespējams piekļūt Ungārijas tiesību normu par azartspēlēm izpratnē, lai gan Unibet rīcībā nebija vajadzīgo licenču.

19. 2014. gada 25. aprīlī un 29. augustā nodokļu iestāde pieņēma divus lēmumus attiecībā uz Unibet, uz laiku liedzot piekļuvi pārbaudītām Ungārijas interneta vietnēm. Vēlāk ar citiem lēmumiem, kuri, kā es saprotu, neattiecas uz šo konkrēto lietu iesniedzējtiesā, nodokļu iestāde uzlika naudas sodu par tiesību normu atkārtotu pārkāpumu.

20. Unibet apstrīd nodokļu iestādes 2014. gada 25. aprīļa un 29. augusta lēmumus par piekļuves liegšanu uz laiku, lūdzot tos atcelt. Pēc tās uzskatiem, tie tika pieņemti, pamatojoties uz tiesisko regulējumu, kas ir pretrunā LESD 56. pantam. Unibet apgalvo, ka tiesiskajā regulējumā paredzētās prasības ir tik izslēdzošas, ka praktiski tai nav iespēju saņemt koncesiju, kas ir priekšnosacījums tiešsaistes azartspēļu organizēšanas licences saņemšanai.

21. Attiecībā uz pirmo lēmumu tā apgalvo, ka, pirmkārt, netika izsludināts konkurss par koncesijas piešķiršanu un, otrkārt, tai netika atļauts iesniegt piedāvājumu, jo tā neatbilda juridiskām prasībām, lai to varētu uzskatīt par uzticamu azartspēļu uzņēmumu.

22. Attiecībā uz otro lēmumu tā apgalvo, ka grozījumi Azartspēļu likumā tika veikti tikai aptuveni sešas nedēļas pirms otrā administratīvā lēmuma, kas esot pārāk īss laikposms, lai iesniegtu pilnīgi detalizētu piedāvājumu.

23. Šīs tiesvedības kontekstā Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Budapeštas Administratīvā un darba lietu tiesa, Ungārija) ar 2015. gada 9. decembra rīkojumu, kas Tiesā saņemts 2016. gada 27. janvārī, uzdod šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir tāds valsts pasākums, saskaņā ar kuru, rīkojot atklātu konkursu koncesijas piešķiršanai vai attiecīgi pieņemot koncesijas saņemšanai iesniegto piedāvājumu, jebkuram uzņēmumam – tostarp citā dalībvalstī reģistrētam uzņēmumam –, kas atbilst tiesību aktos paredzētajiem nosacījumiem, dalībvalsts tiesiskajā regulējumā teorētiski ir nodrošināta iespēja saņemt koncesiju neliberalizētu tiešsaistes azartspēļu pakalpojumu sniegšanai, ja tas vai nu piedalās šādā konkursā, vai iesniedz piedāvājumu, taču attiecīgā dalībvalsts patiesībā nerīko konkursu koncesijas piešķiršanai un pakalpojuma sniedzējam arīdzan praktiski nav iespējas iesniegt piedāvājumu, toties dalībvalsts iestādes konstatē, ka pakalpojuma sniedzējs – sniegdams šo pakalpojumu bez šādas uz koncesiju balstītas licences – ir pārkāpis tiesību normas, un nosaka tam tiesiskajā regulējumā paredzēto administratīvo sodu (piekļuves ierobežojums uz laiku un atkārtota pārkāpuma gadījumā – naudas sods)? 2) Vai LESD 56. pantam pretrunā ir tas, ka dalībvalsts pieņem savā tiesību sistēmā ar augstāku juridisku spēku apveltītas tiesību normas, kurās tiešsaistes azartspēļu uzņēmumiem teorētiski tiek dota iespēja sniegt pārrobežu tiešsaistes azartspēļu pakalpojumus, taču, tā kā šajā dalībvalstī trūkst ar zemāku juridisku spēku apveltītu īstenošanas noteikumu, pakalpojuma sniegšanai vajadzīgās administratīvās licences šie uzņēmumi patiesībā nespēj saņemt? 3) Vai – ja, ņemot vērā uz iepriekšējiem jautājumiem sniegtās atbildes, pamatlietu izskatošā tiesa atzīst, ka šis dalībvalsts pasākums ir pretrunā LESD 56. pantam, – minētā tiesa rīkojas saderīgi ar ES tiesībām, ja tā uzskata, ka LESD 56. pantam pretrunā ir gan dalībvalsts iestāžu lēmumos veiktais konstatējums par tiesību normu pārkāpumu saistībā ar pakalpojuma sniegšanu bez licences, gan par šo pārkāpumu uzliktais administratīvais sods (piekļuves ierobežojums uz laiku un naudas sods)?”

24. Unibet un Ungārijas, Beļģijas un Portugāles valdības, kā arī Eiropas Komisija, iesniedza rakstveida apsvērumus. Tās visas sniedza mutvārdu paskaidrojumus 2016. gada 15. decembra tiesas sēdē.

Vērtējums

Ievada apsvērumi

25. Šī lieta ir jāskata saistībā ar Līguma tiesību normām. Direktīva 2000/31/EK ( 2 ) un Direktīva 2006/123/EK ( 3 ) nav piemērojamas azartspēļu darbībām. Tā kā no Tiesas rīcībā esošās informācijas izriet, ka Unibet nav reģistrēta Ungārijā, atbilstošās Līguma tiesību normas ir tiesību normas, kas attiecas uz pakalpojumu sniegšanas brīvību saskaņā ar LESD 56. un nākamajiem pantiem.

26. Iesniedzējtiesa lūdz skaidrojumu, lai varētu pieņemt spriedumu situācijā, kurā azartspēļu uzņēmums, kas likumīgi veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī un kam ir licences vairākās dalībvalstīs, piedāvā azartspēles Ungārijā bez Ungārijas iestāžu izsniegtas licences un neveicot nekādus pasākumus, lai iegūtu šādu licenci.

27. Šķiet, ka būtībā savā vēstulē ar jautājumiem iesniedzējtiesa nelūdz Tiesas skaidrojumu par valsts tiesiskā regulējuma, kas ir aprakstīts šo secinājumu daļā par tiesisko regulējumu, atbilstību LESD 56. pantam. Šķiet, ka drīzāk tā koncentrējas uz ietekmi, kāda ir apgalvotās šī tiesiskā regulējuma īstenošanas noteikumu neesamībai.

28. Taču, lai sniegtu iesniedzējtiesai pienācīgas norādes un dotu izsmeļošu atbildi, vispirms un galvenokārt mums ir jākoncentrējas uz valsts tiesisko regulējumu, kas ir aprakstīts daļā par tiesisko regulējumu. Tieši tādā veidā es izskatīšu trīs iesniedzējtiesas jautājumus. Šī iemesla dēļ uz trešo jautājumu ir jāatbild pirms otrā jautājuma.

29. Šajos secinājumos termini licence, koncesija un prasība par atļauju tiks lietoti kā savstarpēji aizvietojami.

Pirmais jautājums

30. Ar savu pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai LESD 56. pants aizliedz valsts tiesisku regulējumu, kurā tiek noteikts, ka tiešsaistes azartspēļu uzņēmumam, kas likumīgi ir reģistrēts citā dalībvalstī, ir teorētiska iespēja saņemt licenci, taču faktiski šis uzņēmums licenci nevar iegūt?

Ierobežojums

31. Ar LESD 56. pantu Savienībā ir aizliegti pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumi to dalībvalstu pilsoņiem, kas ir reģistrēti vienā dalībvalstī, bet sniedz pakalpojumus personai citā dalībvalstī. LESD 57. pantā “pakalpojumi” ir definēti kā pakalpojumi, kurus parasti sniedz par atlīdzību, ciktāl uz tiem neattiecas noteikumi par preču, kapitāla un personu brīvu apriti.

32. Unibet, kas veic uzņēmējdarbību Maltā, plāno, izmantojot internetu, piedāvāt pakalpojumu klientiem, kuri atrodas Ungārijā. Šajā ziņā Tiesa jau atzina, ka tiešsaistē piedāvātās azartspēles ir pakalpojums LESD 56. panta nozīmē ( 4 ).

33. Jautājums ir, vai pastāv ierobežojums Unibet brīvībai sniegt pakalpojumus Ungārijā. Par šādu ierobežojumu ir jāuzskata visi pasākumi, kas aizliedz, traucē vai padara par mazāk pievilcīgu pakalpojumu sniegšanas brīvības īstenošanu ( 5 ). Tātad pakalpojumu sniegšanas brīvība saskaņā ar LESD 56. pantu pieprasa ne tikai novērst jebkādu citā dalībvalstī reģistrēta pakalpojumu sniedzēja diskrimināciju tā valstiskās piederības dēļ, bet arī atcelt jebkuru ierobežojumu, pat, ja to vienādi piemēro valsts un citu dalībvalstu pakalpojumu sniedzējiem ( 6 ). Turklāt no pakalpojumu sniegšanas brīvības ieguvējs ir kā pakalpojumu sniedzējs, tā arī to saņēmējs ( 7 ).

34. Turklāt Tiesa ir konsekventi spriedusi, ka dalībvalsts tiesiskais regulējums, ar kuru pakalpojumu sniedzējiem, kas ir reģistrēti citās dalībvalstīs, tiek aizliegts piedāvāt pakalpojumus pirmās minētās dalībvalsts teritorijā ar interneta starpniecību, ir LESD 56. pantā paredzētās pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums ( 8 ). Turklāt šāds tiesiskais regulējums ierobežo attiecīgās dalībvalsts iedzīvotāju brīvību ar interneta starpniecību izmantot citās dalībvalstīs piedāvātos pakalpojumus ( 9 ). Tas pats attiecas uz šādiem aizliegumiem bez administratīvo iestāžu iepriekšējas atļaujas ( 10 ).

35. Pamatojoties uz iepriekš minēto pastāvīgo judikatūru, nav noliedzams, ka Ungārijas tiesiskais regulējums gan pirmā, gan otrā lēmuma laikā ir pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums. Abos datumos Unibet bija pienākums izmantot licences piešķiršanas procedūru. Licences piešķiršanas procedūras esamība ir pietiekama, lai konstatētu ierobežojumu. Visi pārējie jautājumi, it īpaši tie, kas attiecas uz licences piešķiršanas procedūras nosacījumiem un kārtību, ir jāskata saistībā ar iespējamo pamatojumu.

Pamatojums

36. Paliek jautājums par to, vai Ungārijas tiesiskais regulējums var būt pamatots. Šeit divi administratīvie lēmumi mums ir jāizskata atsevišķi.

– 2014. gada 25. jūnija administratīvais lēmums

37. Pirmkārt, jāatgādina, ka valsts monopols pats par sevi nav pretrunā LESD 56. pantam, un šajā normā dalībvalstīm arī netiek pieprasīts dalībvalstīm liberalizēt tirgu azartspēļu jomā ( 11 ). Šķiet, ka Ungārijas valdība balstās uz uzskatu, ka konkrētā lietā pastāv monopols. Tomēr manā lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izpratnē šķiet, ka iesniedzējtiesa pieņem, ka monopola nav. Neatkarīgi no apstākļa, ka attiecībā uz valsts tiesību sistēmas noteikumu interpretāciju Tiesai principā ir jābalstās uz vērtējumu, kas izriet no iesniedzējtiesas nolēmuma, un ka pastāv pastāvīgā judikatūra, ka Tiesas kompetencē nav interpretēt dalībvalsts tiesību aktus ( 12 ), manā skatījumā, konkrētajā lietā nav formāla monopola. Manuprāt, jautājums par to, vai monopols pastāv vai ne, ir juridisks jautājums, nevis faktu jautājums. Un juridiskā situācija šajā lietā ir skaidra: saskaņā ar Ungārijas tiesiskā regulējuma normām principā uzņēmumi, kas piedāvā tiešsaistes azartspēles, var ienākt Ungārijas tirgū.

38. Prasība par vismaz 10 gadu ilgu darbību Ungārijā ir (netieši) diskriminējoša, jo tā sniedz sistemātiskas priekšrocības uzņēmumiem, kas veic uzņēmējdarbību Ungārijā, salīdzinājumā ar uzņēmumiem, kas reģistrēti citur Savienībā. Tādas (netiešas) diskriminācijas valstiskās piederības dēļ vienīgie attaisnojošie iemesli, uz kuriem var atsaukties, ir trīs pamati, kas ir ierakstīti LESD 52. pantā, to lasot kopā ar LESD 62. pantu: sabiedriskā kārtība, valsts drošība un veselības aizsardzība ( 13 ). Tādi primāri vispārējo interešu iemesli, kas principā ir atzīti Tiesas judikatūrā, kā patērētāju aizsardzība, krāpšanas novēršana un izvairīšanās no pilsoņu pamudināšanas uz pārmērīgiem izdevumiem saistībā ar spēli, kā arī sabiedriskās kārtības traucējumu vispārīga novēršana ( 14 ) nevar tikt izvirzīti, lai pamatotu ierobežojumus, kas piemēroti diskriminējoši ( 15 ). Turklāt mērķis palielināt valsts kases ieņēmumus vien nekad nevar attaisnot pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumu ( 16 ).

39. Jāpiebilst, ka, lai arī Tiesa dažkārt ir bijusi stingri pārliecināta ( 17 ) attiecībā uz ierobežojumiem saistībā ar sabiedriskās kārtības, drošības un veselības apsvērumiem diskriminācijas gadījumā, citās reizēs tā ir bijusi daudz niansētāka, tādēļ judikatūra šajā ziņā ir aprakstīta kā “nesaskaņota” ( 18 ).

40. Lai kā tas arī būtu, Ungārijas iestādes nav minējušas nekādus pamatojuma iemeslus, nemaz nerunājot par pierādījumu iesniegšanu to iespējamajam samērīgumam. Ņemot vērā iepriekš minēto, es pirmo administratīvo lēmumu neuzskatu par pamatotu.

– 2014. gada 29. augusta administratīvais lēmums

41. Šeit, pamatojoties uz pieejamo informāciju, es nesaskatu diskrimināciju valstiskās piederības dēļ. Šķiet, ka juridiski un faktiski pret Ungārijas un ārvalstu uzņēmumiem ir vienāda attieksme. It īpaši 10 gadu noteikums, kas tika samazināts līdz 3 gadu noteikumam un kas turklāt nav ierobežots ar darbību Ungārijā, šķiet, ir pasākums, kas ir vienādi piemērojams gan Ungārijas, gan ārvalstu uzņēmumiem.

42. Tādēļ tikko minētie sabiedrisko interešu apsvērumi principā var tikt izmantoti kā derīgs pamatojuma iemesls.

43. Tomēr jau atkal Ungārijas valdība nav sniegusi nekādus attaisnojuma pamatus ( 19 ).

44. Tomēr, pieņemot, ka Ungārijas tiesiskais regulējums ir, lai aizsargātu tādu primāru vispārējo interešu iemeslu kā patērētāju aizsardzība, krāpšanas novēršana un izvairīšanās no pilsoņu pamudināšanas uz pārmērīgiem izdevumiem saistībā ar spēli vai patiešām sabiedriskās kārtības traucējumu vispārīga novēršana, šai sistēmai ir jābūt samērīgai.

45. Tāpēc valsts tiesiskais regulējums ir samērīgs, lai nodrošinātu izvirzītā mērķa sasniegšanu vienīgi tad, ja tas patiešām ataino rūpes to sasniegt saskanīgā un sistemātiska veidā ( 20 ).

46. Jautājumā par ierobežojošo sistēmu, kuras dalībvalstis ievieš azartspēļu jomā, pamatojumu un it īpaši jautājumā par samērīgumu pastāv plaša Tiesas judikatūra. Es vienīgi atgādināšu to, kas ir strikti nepieciešams šīs lietas kontekstā.

47. Administratīvu atļauju sistēma azartspēļu nodrošināšanā principā ir pieļaujama, ja vien tā ir pamatota ar objektīviem, nediskriminējošiem kritērijiem, kas ir iepriekš zināmi un ar ko tiek ierobežota valsts iestāžu rīcības brīvību izmantošana tā, lai tā netiek izmantota patvaļīgi. Principā tādēļ dalībvalstis var brīvi regulēt šo sfēru, ja vien tās ievēro ES tiesību aktus ( 21 ).

48. Tādējādi ir jāatgādina Tiesas judikatūra par vispārējiem principiem, kas jāievēro valsts iestādēm, kad tās izmanto pakalpojuma koncesijas līgumu vai licencēšanas sistēmu. Šie principi izriet no Tiesas judikatūras publisko iepirkumu, koncesiju un iepriekšēju administratīvu atļauju kārtības kontekstā. Šajās jomās Tiesa piemēro vienādus principus ( 22 ).

49. Valsts iestādēm, kas noslēdz koncesijas līgumus, ir jāievēro Līguma pamatnoteikumi, tostarp vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas valstiskās piederības dēļ principi, kā arī no tiem izrietošais pārskatāmības pienākums ( 23 ). Šis pārskatāmības pienākums, kas izriet no vienlīdzības principa, ir paredzēts, lai garantētu, ka jebkurš ieinteresētais uzņēmums varētu izlemt iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrās, pamatojoties uz visu atbilstošo informāciju, un nodrošināt, lai nebūtu favorītisma un līgumslēdzējas iestādes patvaļības riska ( 24 ). Tas nozīmē, ka visiem konkursa procedūras nosacījumiem un kārtībai ir jābūt formulētiem skaidri, precīzi un nepārprotami paziņojumā vai konkursa specifikācijās tā, ka, pirmkārt, jebkuram saprātīgi informētam un parasti rūpīgam pretendentam tiek ļauts skaidri saprast to piemērojamību un tos interpretēt vienādi un, otrkārt, līgumslēdzējas iestāde var efektīvi pārbaudīt, vai pretendentu piedāvājumi atbilst kritērijiem, kuri reglamentē attiecīgo procedūru ( 25 ).

50. Jāpiebilst, ka iesniedzējtiesai, kura vienīgā ir kompetenta izvērtēt faktus un interpretēt valsts tiesisko regulējumu, ņemot vērā minētos principus, ir jāpārbauda, vai tās norādītie faktori atsevišķi vai kopā var apšaubīt pamatlietā aplūkojamās tiešsaistes azartspēļu organizēšanas koncesiju piešķiršanas procedūras atbilstīgumu vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas valstiskās piederības dēļ principiem, kā arī no tiem izrietošajam pārskatāmības pienākumam. ( 26 )

51. To ņemot vērā, pamatojoties uz pieejamo informāciju, man šķiet, ka Ungārijas tiesiskais regulējums, ar ko ir pamatots otrais administratīvais lēmums, neiztur iepriekš aprakstīto pārbaudi.

52. Juridiska situācija ir nedaudz neskaidra, jo mainās tiesiskais regulējums. Tādā situācijā no uzņēmuma nevar saprātīgi sagaidīt, lai tas nekavējoties sagatavotu pamatotu un pilnībā informētu piedāvājumu un pielāgotu tā stratēģiju. Turklāt, pat ja Unibet būtu iesniegusi piedāvājumu, būtu grūti paredzēt kompetentās iestādes pieņemto lēmumu, ņemot vērā šīs pēdējās minētās rīcībā esošo plašo novērtēšanas brīvību. Kā izriet no iepriekš izklāstītā tiesiskā regulējuma, kompetentajam ministram nebija pienākuma izsniegt licenci, ja ir izpildīti attiecīgie “uzticama uzņēmuma” nosacījumi. Citiem vārdiem, pastāv nopietna pārskatāmības problēma vairākos aspektos, kas ir iemesls, kāpēc es uzskatu, ka sistēma, kas pastāvēja otrā administratīvā lēmuma laikā, neatbilst LESD 56. pantam.

53. Tādējādi es iesaku, ka Tiesai būtu jāsniedz šāda atbilde uz pirmo jautājumu: LESD 56. pants nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds tiek izskatīts pamatlietā, kurā ir noteikts, ka tiešsaistes azartspēļu uzņēmumam, kurš likumīgi ir reģistrēts citā dalībvalstī, ir teorētiska iespēja iegūt licenci, ja šim uzņēmumam faktiski tiek liegts saņemt šādu licenci tādēļ, ka sistēma ir vai nu diskriminējoša, vai tādēļ, ka sistēmā nav ietvertas samērīguma vai pārskatāmības prasības.

Trešais jautājums

54. Ar savu trešo jautājumu iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai gadījumā, ja tāds valsts tiesiskais regulējums, kāds tiek izskatīts šajā lietā, ir pretrunā LESD 56. pantam, uzņēmumam uzliktais naudas sods par šī tiesiskā regulējuma neievērošanu arī ir pretrunā LESD 56. pantam.

55. Tiesa ir konstanti ir spriedusi, ka, ja azartspēļu jomā ir ieviests ierobežojošs tiesiskais regulējums un tas nav saderīgs ar LESD 56. pantu, par minētā tiesiskā regulējuma pārkāpumu, ko izdarījis saimnieciskās darbības subjekts, sodīt nedrīkst ( 27 ). Tas, pretēji Ungārijas valdības uzskatiem, attiecas gan uz kriminālsodiem, gan, kā šajā lietā, uz administratīvajiem sodiem.

56. Tātad šajā lietā Unibet uzliktie sodi arī ir pretrunā LESD 56. pantam.

57. Tādējādi es iesaku, ka Tiesai būtu jāatbild uz trešo jautājumu tādējādi, ka par tāda tiesiskā regulējuma, kāds ir šajā lietā, pārkāpumu, ko izdarījis saimnieciskās darbības subjekts, sodīt nedrīkst.

Otrais jautājums

58. Ar savu otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot tiesību normu, kas ir aprakstītas daļā par tiesisko regulējumu un izskatītas šo secinājumu pirmā jautājuma argumentos, īstenošanas noteikumu neesamības valsts līmenī juridisko nozīmi.

59. Šis jautājums ir balstīts uz pieņēmumu, ka minētais tiesiskais regulējums atbilst LESD 56. pantam. Tomēr, kā iepriekš izklāstīts, šis nav tas gadījums.

60. Šī lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu kontekstā valsts tiesai ir jāvērtē tiesiskais regulējums tā pastāvēšanas laikā. Ja būtu bijuši īstenošanas noteikumi, iepriekš aprakstītais samērīguma un pārskatāmības trūkums, iespējams, tiktu novērsts. Tomēr īstenošanas noteikumu nebija. Ir svarīgi tas, kādi tiesību akti bija spēkā administratīvo lēmumu pieņemšanas brīdī. Šajā saistībā jāuzsver arī, ka tam, vai tika uzsākta procedūra Direktīvas 98/34/EK ( 28 ) kontekstā vai ne, šajā ziņā nav nozīmes, jo nebija spēkā nekādu īstenošanas noteikumu.

61. Kā to pamatoti norāda Komisija, īstenošanas noteikumu neesamība nevar ietekmēt tiesības, kuras rodas no LESD 56. panta. Pretējā gadījumā tiktu apdraudēta šīs tieši piemērojamās tiesību normas, ar ko Unibet tiek piešķirtas subjektīvas ekonomiskās tiesības, īstenošana. Dalībvalstis nevar, nepieņemot īstenošanas tiesisko regulējumu, ierobežot LESD 56. pantā nostiprinātās tiesības.

62. Tādējādi manis ieteiktā atbilde uz otro jautājumu ir, ka valsts īstenošanas noteikumu neesamība neietekmē secinājumus par pirmo jautājumu.

Secinājumi

63. Pamatojoties uz iepriekš minētiem apsvērumiem, es iesaku Tiesai uz Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Budapeštas Administratīvā un darba lietu tiesa, Ungārija) uzdotiem prejudiciāliem jautājumiem atbildēt šādi: LESD 56. pants nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds tiek aplūkots pamatlietā, kurā noteikts, ka tiešsaistes azartspēļu uzņēmumam, kas likumīgi veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī, ir teorētiska iespēja saņemt licenci, bet faktiski šim uzņēmumam tiek liegts iegūt licenci tādēļ, ka sistēma ir diskriminējoša, vai tādēļ, ka tajā nav noteiktas samērīguma vai pārskatāmības prasības. Par šāda tiesiskā regulējuma pārkāpumu, ko izdarījis saimnieciskās darbības subjekts, sodīt nedrīkst. Valsts īstenošanas noteikumu neesamība neietekmē šos secinājumus.

( 1 ) Oriģinālvaloda – angļu.

( 2 ) Skat. Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvas par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (Direktīva par elektronisko tirdzniecību) (OV 2000, L 178, 1. lpp.) 1. panta 5. punkta d) apakšpunktu.

( 3 ) Skat. Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīvas par pakalpojumiem iekšējā tirgū (OV 2006, L 376, 36. lpp.) 2. panta 2. punkta h) apakšpunktu.

( 4 ) Skat. spriedumu, 2003. gada 6. novembris, Gambelli u.c. (C‑243/01, EU:C:2003:597, 54. punkts).

( 5 ) Skat, piemēram, spriedumus, 2001. gada 20. februāris, Analir u.c. (C‑205/99, EU:C:2001:107, 21. punkts); 2002. gada 15. janvāris, Komisija/Itālija (C‑439/99, EU:C:2002:14, 22. punkts), un 2009. gada 8. septembris, Liga Portuguesa de Futebol Profissional un Baw International (C‑42/07, EU:C:2009:519, 51. punkts).

( 6 ) Tāda ir pastāvīgā judikatūra kopš 1991. gada 25. jūlija sprieduma lietā Säger (C‑76/90, EU:C:1991:331, 12. punkts). Skat. turklāt spriedumus, 2013. gada 18. jūlijsCitroën Belux (C‑265/12, EU:C:2013:498, 35. punkts), un 2009. gada 8. septembris, Liga Portuguesa de Futebol Profissional un Baw International (C‑42/07, EU:C:2009:519, 51. punkts).

( 7 ) Skat. spriedumus, 1984. gada 31. janvāris, Luisi un Carbone (286/82 un 26/83, EU:C:1984:35, 16. punkts), un 2009. gada 8. septembris, Liga Portuguesa de Futebol Profissional un Baw International (C‑42/07, EU:C:2009:519, 51. punkts).

( 8 ) Skat. spriedumus, 2003. gada 6. novembris, Gambelli u.c. (C‑243/01, EU:C:2003:597, 54. punkts), un 2009. gada 8. septembris, Liga Portuguesa de Futebol Profissional un BawInternational (C‑42/07, EU:C:2009:519, 52. punkts).

( 9 ) Skat. spriedumu, 2009. gada 8. septembris, Liga Portuguesa de Futebol Profissional un BawInternational (C‑42/07, EU:C:2009:519, 53. punkts).

( 10 ) Skat. spriedumus, 2007. gada 6. marts, Placanica u.c. (C‑338/04, C‑359/04 un C‑360/04, EU:C:2007:133, 42. punkts), un 2014. gada 30. aprīlis, Pfleger u.c. (C‑390/12, EU:C:2014:281, 39. punkts).

( 11 ) Sīkāk skat. manus secinājumus lietā Ince (C‑336/14, EU:C:2015:724, 32. punkts).

( 12 ) Skat., piemēram, spriedumu, 2017. gada 16. februāris, Agro Foreign Trade & Agency (C‑507/15, EU:C:2017:129, 23. punkts un tajā minētā judikatūra).

( 13 ) Skat. spriedumu, 2009. gada 6. oktobris, Komisija/Spānija (C‑153/08, EU:C:2009:618, 36. un 37. punkts un tajos minētā judikatūra).

( 14 ) Šajā ziņā skat. spriedumu, 2009. gada 8. septembris, Liga Portuguesa de Futebol Profissional un BawInternational (C‑42/07, EU:C:2009:519, 56. punkts).

( 15 ) Skat. spriedumus, 1995. gada 30. novembris, Gebhard (C‑55/94, EU:C:1995:411, 37. punkts), 2003. gada 6. novembris, Gambelli u.c. (C‑243/01, EU:C:2003:597, 65. punkts); 2007. gada 6. marts, Placanica u.c. (C‑338/04, C‑359/04 un C‑360/04, EU:C:2007:133, 49. punkts); 2009. gada 8. septembris, Liga Portuguesa de Futebol Profissional un BawInternational (C‑42/07, EU:C:2009:519, 60. punkts), un 2009. gada 6. oktobris, Komisija/Spānija (C‑153/08, EU:C:2009:618, 36. punkts). Skat. arī spriedumu, 2012. gada 19. jūlijs, Garkalns (C‑470/11, EU:C:2012:505, 35. punkts).

( 16 ) Skat. spriedumu, 2011. gada 15. septembris, Dickinger un Ömer (C‑347/09, EU:C:2011:582, 55. punkts).

( 17 ) Skat. Barnard, C., The substantive law of the EU. The four freedoms, Oxford University Press, 5. izdevums, 2016, 415. lpp.

( 18 ) Turpat.

( 19 ) Ungārijas valdība savos apsvērumos liek uzsvaru uz jautājumu, vai tiesiskais regulējums ir samērīgs vai nav.

( 20 ) Skat. spriedumu, 2009. gada 8. septembris, Liga Portuguesa de Futebol Profissional un Baw International (C‑42/07, EU:C:2009:519, 59.–61. punkts un tajos minētā judikatūra).

( 21 ) Skat. manus secinājumus lietā Ince (C‑336/14, EU:C:2015:724, 32. punkts).

( 22 ) Skat. manus secinājumus lietā Ince (C‑336/14, EU:C:2015:724, 68. punkts).

( 23 ) Skat. spriedumus, 2016. gada 4. februāris, Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72, 86. punkts), un 2010. gada 3. jūnijs, Sporting Exchange (C‑203/08, EU:C:2010:307, 39. punkts un tajā minētā judikatūra).

( 24 ) Skat. spriedumu, 2016. gada 4. februāris, Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72, 87. punkts).

( 25 ) Skat. spriedumus, 2016. gada 4. februāris, Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72, 87. punkts), un 2012. gada 16. februāris, Costa un Cifone (C‑72/10 un C‑77/10, EU:C:2012:80, 73. punkts un tajā minētā judikatūra).

( 26 ) Šajā ziņā skat. spriedumu, 2016. gada 4. februāris, Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72, 88. punkts). Skat. arī spriedumu, 2014. gada 30. aprīlis, Pfleger u.c. (C‑390/12, EU:C:2014:281, 48. punkts).

( 27 ) Skat. spriedumus, 2007. gada 6. marts, Placanica u.c. (C‑338/04, C‑359/04 un C‑360/04, EU:C:2007:133, 63. un 69. punkts); 2011. gada 15. septembris, Dickinger un Ömer (C‑347/09, EU:C:2011:582, 43. punkts), un 2014. gada 30. aprīlis, Pfleger u.c. (C‑390/12, EU:C:2014:281, 63. punkts).

( 28 ) Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. jūnija Direktīva, ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu jomā (OV 1998, L 204, 37. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīvu 98/48/EK (OV 1998, L 217, 18. lpp.).