ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

Valsts atbalsts – Pastāvošs un jauns atbalsts – Jēdziens – Līgums, kas noslēgts attiecīgās valsts pievienošanās Eiropas Kopienām, ar kuru ir piešķirts preferenciāls elektroenerģijas tarifs – Līguma izbeigšana – Valsts pagaidu noregulējuma tiesas rīkojums, ar kuru aptur līguma izbeigšanas sekas – Kvalificēšana par jaunu atbalstu – Neesamība

(LESD 108. panta 1. un 3. punkts; Padomes Regulas Nr. 659/1999 1. panta b) un c) punkts)

Summary

Saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu visi plāni par jaunu atbalstu ir jādara zināmi Komisijai pirms to piemērošanas un jebkurš jauns atbalsts, kas ir piešķirts, nesaņemot Komisijas atļauju, ir nelikumīgs.

Saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus LESD 108. panta piemērošanai, 1. panta c) un b) punktu jauns atbalsts ir atbalsts, t.i., atbalsta shēmas un individuāls atbalsts, kas nav pastāvošs atbalsts, tostarp pastāvoša atbalsta grozījumi, un pastāvošs atbalsts ir atļauts atbalsts, t.i., atbalsta shēmas un individuāls atbalsts, ko atļāvusi Komisija vai Eiropas Savienības Padome.

Par jaunu atbalstu ir uzskatāmi arī tādi pasākumi, kas tiek veikti pēc Līguma stāšanās spēkā un ar ko izveido vai groza atbalstu sistēmu, precizējot, ka grozījumi var attiekties uz pastāvošiem atbalstiem.

Šajā ziņā pastāvoša valsts atbalsta pagarināšana rada jaunu, no pagarinātā atbalsta atšķirīgu atbalstu, un pastāvoša atbalsta ilguma grozījums ir uzskatāms par jaunu atbalstu.

Tomēr attiecībā uz LESD 108. panta 1. un 3. punkta piemērošanu jauna atbalsta parādīšanās vai grozījumi pastāvošā atbalstā ir jānovērtē, ņemot vērā tiesību normas, ar kurām tas ir paredzēts, tā piemērošanas kārtību un robežas. Tātad tikai gadījumā, ja izmaiņas ietekmē sākotnējo atbalsta shēmu tās būtībā, šī shēma kļūst par jaunu atbalsta shēmu.

Tiesvedībā par tiesību akta atcelšanu, kas uzsākta pret Komisijas lēmumu, ar kuru par jaunu atbalstu ir atzīts valsts tiesas nolēmums, kura pieņem nolēmumu pagaidu noregulējuma tiesvedībā, provizoriski un ar ex nunc iedarbību, apturēt līguma izbeigšanas tiesiskās sekas, kas ir noslēgts starp valsts elektroenerģijas uzņēmumu un kādu sabiedrību pirms dalībvalsts pievienošanās Eiropas Kopienām un ar kuru minētajai sabiedrībai piešķir preferenciālu elektroenerģijas tarifu, ne šī pagaidu noregulējuma tiesneša rīcības mērķis, ne arī tās sekas nebija grozīt pastāvošā atbalsta būtību. Ar to nav grozīti līgumtiesiskie vai likumu noteikumi attiecībā uz preferenciālo tarifu, ne arī minētā tarifa piemērošanas kārtība vai ierobežojumi, viņa rīcība izpaudās tikai kā novērtējums par līguma izbeigšanas tiesiskumu.

Tātad pagaidu noregulējuma tiesnesis ir nevis piešķīris jaunu atbalstu, bet gan ir vienīgi provizoriski izlēmis par tam izskatīšanā nodoto strīdu par to, vai preferenciālā tarifa pamatā esošais līgums ir beidzis radīt tiesiskas sekas. Minētais tiesnesis no tā loģiski ir secinājis, ka līguma izbeigšanas apturēšana pēc pirmā pagaidu noregulējuma rīkojuma nav novērtējama kā jauns, no pastāvošā atbalsta atšķirīgs atbalsts.

(sal. ar 48.–50. un 53.–56. punktu)
Ne Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, ne arī Savienības primārajās tiesībās nav paredzētas normas, ar kurām juridiskās personas, kas ir valstu veidojumi, nevarētu izmantot pamattiesībās paredzēto aizsardzību. Šajā ziņā Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 34. pants ir procesuālo tiesību norma, kas nav piemērojama tiesvedībā Savienības tiesās, jo šīs tiesību normas mērķis ir izvairīties no tā, šīs konvencijas dalībvalsts būtu reizē prasītāja un atbildētāja minētajā Tiesā. Turklāt apstāklim, ka valsts garantē pamattiesības savā teritorijā, tomēr nav nozīmes attiecībā uz tiesību apjomu, ko var piemērot juridiskām personām, kas ir šīs pašas valsts veidojumi, trešo valstu teritorijā. Visbeidzot ne fakts, ka kādai valstij pieder prasītājas kapitāldaļu vairākums, ne fakts, ka tās sniegtie banku pakalpojumi ir nepieciešami valsts ekonomikas funkcionēšanai, nenozīmē, ka šīs darbības var kvalificēt par sabiedrisko pakalpojumu, kā arī tas nenozīmē, ka tā piedalījās valsts varas īstenošanā.

Ja vien pret noteiktu apstākļu paziņošanu neiestājas imperatīvi apsvērumi, kas saistīti ar Savienības un tās dalībvalstu drošību vai to starptautisko attiecību uzturēšanu, Padomei ir pienākums attiecīgajai struktūrai, uz kuru attiecas ierobežojošie pasākumi, darīt zināmus īpašos un konkrētos to pieņemšanas iemeslus. Netiek prasīts, lai pamatojumā tiktu uzskaitīti visi atbilstošie faktiskie un tiesiskie apstākļi, jo jautājums par to, vai akta pamatojums ir pietiekams, ir jānovērtē, ņemot vērā ne tikai tā tekstu, bet arī tā kontekstu, kā arī visu juridisko noteikumu kopumu, kas regulē attiecīgo jomu.

Šādos apstākļos prasītājas iekļaušana kodolieroču izplatīšanā iesaistīto vienību sarakstā, kuras dēļ ir iesaldēti tās līdzekļi un ekonomiskie resursi, ir attaisnota tikai ar vienu pamatu, šis pamats, kura saturs ir tāds, ka prasītājai ir bijusi starpnieces loma citas fiziskas personas, kura jau ir iekļauta šādos sarakstos un kurai arī piemēro šādus ierobežojošus pasākumus, bankas darījumos, nav pietiekami precīzs, jo tajā nav paskaidrots, kas ir jāsaprot ar šādu starpniecību, nedz arī kādiem banku darījumiem prasītājai esot bijusi starpnieces loma, nedz arī kas ir trešās personas, kurām par labu šie darījumi tika veikti.

(sal. ar 72., 73., 77. un 80. punktu)
75

Prasītājai tāds iespaids varēja rasties it īpaši, ievērojot apstākli, ka amats, uz kuru viņa tika pārcelta, līdzinājās pārcelšanai no “vecākā” [speciālista] amata uz “ne vecākā”. Pretēji Padomes apgalvotajam, no lietas materiāliem izriet, ka EUPM pastāvēja vairāki amatu līmeņi, tostarp, no vienas puses, amati, kas tika kvalificēti kā “vecākie”, tādi kā Senior Legal Advisor/Legal Counsel, Senior Criminal Justice Expert vai Senior Economic Crime Expert, un, no otras puses, tie, kas atbilda zemākam līmenim un ietvēra mazāk atbildības, it īpaši vadībā un koordinācijā, tādi kā Criminal Justice Expert un Economic Crime Expert. No tā izriet, ka prasītāja varēja faktiski uztvert savu pārcelšanu no Senior Legal Advisor/Legal Counsel amata EUPM galvenajā mītnē Sarajevā uz citu amatu – uz kuru viņa konkrēti pieteicās brīdī, kad viņa arī Sarajevā veica Criminal Justice Unit Adviser pienākumus Criminal Justice Adviser – Prosecutor amatā EUPM Baņas Lukas reģionālajā birojā,– kā iecelšanu zemāka līmeņa amatā, kurš tai ir mazāk interesants no profesionālā viedokļa, un tātad, kā sodu.
932

Attiecīgā ģeogrāfiskā platība laika gaitā ir mainījusies. No 1984. līdz 1995. gadam (Cīrihes kluba laikposms) tā ir attiekusies uz Vāciju, Franciju, Itāliju, Nīderlandi, Beļģiju, Luksemburgu, Spāniju un Austriju. Kopš 1992. gada (atbilstoši Spānijas kluba nolīgumiem) tā ir iekļāvusi arī Portugāli. No 1996. līdz 2002. gadam (Cīrihes kluba krīzes laikposms, brīdis, kad ir ticis sagatavots Eiropas kluba nolīgums attiecībā uz kvotām, Eiropas kluba laikposms un paplašināšanās laikposms) ģeogrāfiskā platība ir ietvērusi tās pašas valstis kā Cīrihes kluba laikā, ieskaitot Portugāli, kā arī Dāniju, Zviedriju, Somiju un Norvēģiju (skat. no 9.1.1. līdz 9.1.5. daļai). Tas ir ticis ņemts vērā, aprēķinot pārdevumu vērtību, izņemot Portugālē pirms 1992. gada 15. decembra veikto pārdošanu un izņemot Dānijā, Zviedrijā, Somijā un Norvēģijā pirms 1996. gada 9. janvāra veikto pārdošanu.
182

No pašas 2002. gada paziņojuma par sadarbību loģikas izriet, ka vēlamais efekts ir radīt nenoteiktības klimatu aizliegtās vienošanās iekšienē, veicinot ziņošanu par to Komisijai. Šī nenoteiktība izriet tieši no tā, ka aizliegtās vienošanās dalībnieki zina, ka tikai viens no tiem var iegūt pilnīgu atbrīvojumu no naudas soda, paziņojot par citiem pārkāpuma dalībniekiem, tādējādi pakļaujot tos naudas sodu piemērošanas riskam. Šīs sistēmas ietvaros un saskaņā ar to pašu loģiku ir uzskatāms, ka uzņēmumi, kuri visātrāk sniedz savu ieguldījumu sadarbībā, ir pelnījuši saņemt lielākus naudas sodu, kas tiem pretējā gadījumā tiktu uzlikti, samazinājumus nekā tie uzņēmumi, kuri ir mazāk naski uz sadarbību (Vispārējās tiesas 2011. gada 5. oktobra spriedums lietā T-39/06 Transcatab/Komisija, Krājums, II-6831. lpp., 379. punkts).
Keywords

Summary



Keywords

1. Valsts atbalsts – Jēdziens – Uzņēmuma izdevumu samazināšanai paredzēta intervence – Iekļaušana

(LESD 107. panta 1. punkts)

2. Valsts atbalsts – Jēdziens – Pasākuma selektīvais raksturs – Novērtējuma kritērijs

(LESD 107. panta 1. punkts)

3. Valsts atbalsts – Jēdziens – Nolīgums starp valsti un saimnieciskās darbības subjektu, kurā nav ietverti valsts atbalsta elementi – No nolīguma, ar kuru subjektam piešķirts privileģēts stāvoklis, neatkarīgu apstākļu vēlāka grozīšana – Izslēgšana, ja vien nolīgumam nav selektīvs raksturs

(LESD 107. panta 1. punkts)

Summary

1. Skat. nolēmuma tekstu.

(sal. ar 52. un 53. punktu)

2. Skat. nolēmuma tekstu.

(sal. ar 54. punktu)

3. Ja valsts ar saimnieciskās darbības subjektu noslēdz nolīgumu, kurā nav ietverti valsts atbalsta elementi LESD 107. panta izpratnē, ar to, ka vēlāk no šāda nolīguma neatkarīgi apstākļi mainās tādējādi, ka attiecīgais uzņēmums nonāk privileģētā stāvoklī, salīdzinot ar citiem uzņēmumiem, kuri nav noslēguši līdzīgu nolīgumu, nepietiek, lai šo nolīgumu un vēlākas no tā neatkarīgu apstākļu izmaiņas, tos ņemot kopumā, varētu uzskatīt par valsts atbalstu.

Proti, ja nav šāda principa, jebkurš nolīgums, kuru saimnieciskās darbības subjekts noslēdz ar valsti un kurā nav iekļauti valsts atbalsta elementi LESD 107. panta izpratnē, vienmēr varētu tikt apstrīdēts, ja situācija tirgū, kurā darbojas uzņēmums, kas ir nolīguma slēdzēja puse, izmainās tādējādi, ka tas gūst priekšrocību, vai ja valsts objektīvi pamatoti īsteno savas reglamentēšanas pilnvaras pēc izmaiņām tirgū, pilnībā ievērojot no šāda nolīguma izrietošās tiesības un pienākumus. Turpretī nolīguma un no tā neatkarīgu apstākļu izmaiņu kombinācija var tikt kvalificēta kā valsts atbalsts, ja noslēgtā nolīguma noteikumus valsts vienam vai vairākiem uzņēmumiem piedāvā selektīvi, nevis pamatojoties uz objektīviem kritērijiem, kas izriet no vispārpiemērojama tiesību akta un ir piemērojami visiem uzņēmumiem.

Šajā ziņā ar to, ka tikai viens uzņēmums ir noslēdzis šāda veida nolīgumu, nepietiek, lai pierādītu nolīguma selektīvo raksturu, jo šāds apstāklis var tostarp izrietēt no tā, ka visiem citiem uzņēmumiem tas neinteresēja.

Turklāt vairāki secīgi valsts intervences pasākumi LESD 107. panta 1. punkta piemērošanas mērķiem būtu jāuzskata par vienu intervences pasākumu, ja starp secīgiem valsts intervences pasākumiem, ievērojot tostarp to hronoloģiju, mērķi un uzņēmuma stāvokli šīs intervences laikā, ir tik cieša saikne, ka nav iespējams tos nodalīt. Šajā kontekstā minētā kombinācija var tikt kvalificēta kā valsts atbalsts, ja valsts rīkojas, lai aizsargātu vienu vai vairākus tirgū jau esošus uzņēmumus, ar tiem noslēdzot nolīgumu, kurā tiem tiek paredzēta nodevu likme, kas garantēta visu šā nolīguma spēkā esamības laiku, ar nodomu vēlāk īstenot savas reglamentēšanas pilnvaras, palielinot nodevas likmi tā, lai citi dalībnieki tirgū nonāktu nelabvēlīgākā stāvoklī neatkarīgi no tā, vai nolīguma noslēgšanas datumā šie dalībnieki jau darbojās tirgū vai ir jauni dalībnieki.

(sal. ar 64.–67. punktu)
Līdz ar to, pat ja pastāv tiešs lēmums, atbildot uz lūgumu sniegt palīdzību, kas iesniegts saskaņā ar Civildienesta noteikumu 24. pantu, un šis lēmums nav apstrīdēts Civildienesta noteikumu 90. un 91. punktā paredzētajā termiņā, prasību atlīdzināt zaudējumus var iesniegt, ja neatkarīgi no pieņemtā lēmuma tā ir balstīta uz administrācijas iespējami prettiesisku rīcību, kuru veido minētā lēmuma novēlotā pieņemšana.

Iecēlējinstitūcijas lēmums uzsākt disciplinārlietu ir tikai procesuāli sagatavojošs posms. Tas iepriekš nenosaka administrācijas galīgo nostāju un līdz ar to nebūtu jāuzskata par nelabvēlīgu aktu Civildienesta noteikumu 91. panta izpratnē. To var līdz ar to pārsūdzēt tikai ar blakus prasību, iesniedzot prasību par ierēdnim nelabvēlīgu galīgo disciplinārlēmumu.

Saskaņā ar Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūru minētais 6. panta 2. punkts regulē visu kriminālprocesu neatkarīgi no kriminālvajāšanas iznākuma un ne tikai apsūdzību pamatotības pārbaudi. Šis noteikums nodrošina visām personām, ka tās netiks ne sauktas par vainīgām, ne pret tām izturēsies kā pret vainīgām noziegumā – pirms to vainu nepierādīs tiesa. Tādējādi tas tostarp prasa, ka, pildot savus pienākumus, tiesas locekļi nepiekrīt aizspriedumainām iedomām, ka apsūdzētais ir veicis inkriminēto darbību. Nevainīguma prezumpciju apdraud paziņojumi un lēmumi, kas atspoguļo uzskatu, ka persona ir vainīga, kas rosina sabiedrību domāt par tā vainu un kas iepriekš nosaka kompetentā tiesneša vērtējumu par faktiem.

Strīdu civildienesta jomā atbilstoši EKL 236. pantam un Civildienesta noteikumu 90. un 91. pantam, tostarp tāds, kas attiecas uz ierēdnim vai darbiniekam radītu zaudējumu atlīdzību, regulē īpaši noteikumi salīdzinājumā ar noteikumiem, kas izriet no vispārējiem principiem, kuri regulē Savienības ārpuslīgumisko atbildību saistībā ar EKL 235. pantu un 288. panta otro daļu. No Civildienesta noteikumiem citstarp izriet, ka atšķirībā no jebkādas citas privātpersonas Savienības ierēdni vai [citu] darbinieku ar iestādi, pie kuras viņš pieder, saista juridiskas darba attiecības, kurām ir raksturīgs konkrēto savstarpējo tiesību un pienākumu līdzsvars, kas ir atspoguļots iestādes pienākumā ņemt vērā attiecīgās personas intereses. Šis līdzsvars galvenokārt ir paredzēts, lai aizsargātu uzticības attiecības, kurām ir jāpastāv starp iestādēm un to ierēdņiem, lai pilsoņiem garantētu labu iestādēm uzticēto vispārējo interešu uzdevumu izpildi. No tā izriet, ka tad, ja Savienība rīkojas kā darba devējs, tai ir lielāka atbildība, kas izpaužas kā pienākums atlīdzināt zaudējumus, kuri tās darbiniekiem radīti jebkāda prettiesiskuma dēļ, ko tā pieļāvusi kā darba devējs.

(skat. 103. punktu)

Vispārējā tiesa: 2010. gada 16. decembris, T‑143/09 P Komisija/Petrilli, 46. punkts un tajā minētā judikatūra.
74

No šī apraksta izriet, ka D. W. un V. G. norādīja K. H., ka Fiat ir informējis Saint‑Gobain par to, ka ir no “neliela piegādātāja” saņēmis “ārkārtīgi labu piedāvājumu” saistībā ar Lancia Lybra paredzētām stiklu detaļām un ka Fiat ir Saint‑Gobain informējis, ka šī pēdējā minētā šo iepirkuma līgumu varēs saglabāt tikai tad, ja tā izteiks jaunus piedāvājumus un piedāvās jaunas cenas. Turpinājumā saskaņā ar šo aprakstu Saint‑Gobain nozīmīgāko klientu menedžeri esot atsaukušies uz “skaidra nolīguma par stikliem” [starp to] un prasītāju pastāvēšanu, un saskaņā ar šo nolīgumu neviena no tā pusēm nenoteiktu “absurdas cenas un pavisam noteikti ne attiecībā uz projektiem, kuru izpildes tiesības ir ieguvusi otra puse”. Saint‑Gobain nozīmīgāko klientu menedžeri esot piebilduši, ka uzskata, ka prasītāja ar savu rīcību ir “pieļāvusi kļūdu [..], neveicot saskaņošanu”. Saint‑Gobain šajā ziņā esot vērsusi uzmanību uz pastāvošo sadarbību starp trīs lielajiem automašīnu stikla ražotājiem attiecībā uz modeļiem Opel Frontera, Audi A3, Audi A6 un Volkswagen Passat. No šī apraksta arī izriet, ka Saint‑Gobain ir lūgusi noturēt sanāksmi Āhenē (Vācija), lai apspriestos “par Lybra, kā arī par nākamajiem projektiem”, un K. H. šo pēdējo minēto frāzi ir interpretējis tā, ka tā ir attiekusies uz Volkswagen Passat. Visbeidzot apraksts beidzas ar šādu piezīmi: “Lūdzu, nesaglabājiet šo dokumentu, no šīs sarunas nedrīkst palikt nekādas pēdas.”
Prasība atcelt vai grozīt Komisijas 2009. gada 13. februāra Lēmumu C (2009) 810, galīgā redakcija, par finanšu pasākumiem, kurus saistībā ar izdevumiem, ko sedz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) “Garantiju” nodaļa, piemēro uzņēmēju izdarīto pārkāpumu lietās, ciktāl ar šo lēmumu no Kopienas finansējuma izslēgta summa EUR 13 348 979,02 apmērā un uzlikts pienākums Grieķijas Republikai to samaksāt
15

Ar 2008. gada 17. marta lēmumu Anulēšanas nodaļa noraidīja pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu. Tā kā šis pieteikums ir balstīts uz Regulas Nr. 40/94 52. panta 1. punkta a) apakšpunktu, Anulēšanas nodaļa to ir noraidījusi, jo prasītāja nebija iesniegusi pierādījumus par preču zīmes izmantošanu saistībā ar agrākajām tiesībām, kas reģistrētas Apvienotajā Karalistē, pēc tam, kad persona, kas iestājusies lietā, bija lūgusi iesniegt pierādījumus par faktisku izmantošanu. Tā kā pieteikums ir balstīts uz šīs pašas regulas 51. panta 1. punkta b) apakšpunktu, Anulēšanas nodaļa ir konstatējusi, ka prasītāja nebija spējīga iesniegt pierādījumus par personas, kas iestājusies lietā, ļaunticību. Anulēšanas nodaļa ir uzskatījusi, ka divu mēnešu periods starp Amerikas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas datumu (1994. gada 25. aprīlis) un Spānijas preču zīmes Nr. 1909496 reģistrācijas pieteikumu iesniegšanas datumu (1994. gada 20. jūnijs) izslēdza ļaunticību. Turklāt Anulēšanas nodaļa ir norādījusi, ka pastāvēja turpinātība vai “komerciāla trajektorija”, kas apvieno personas, kura iestājusies lietā, Spānijas preču zīmi un Kopienas preču zīmi; tas bija iemels, kādēļ tika ņemts vērā Spānijas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas datums. Anulēšanas nodaļa uzskata, ka prasītājas no Amerikas Savienotajām Valstīm preču zīmes plašā atpazīstamība Amerikas tirgū no 1991. līdz 1994. gadam, kā arī no 1994. līdz 2002. gadam un tas, ka šī plašā atpazīstamība bija zināma personai, kas iestājusies lietā, nav ticis pierādīts. Korespondence starp abām pusēm, kas notika elektroniski 2006. gadā un kurā persona, kas iestājusies lietā, noteica Kopienas preču zīmes pārdošanas cenu, nebija pārliecinoši pierādījumi par tās ļaunticību. Visbeidzot, Anulēšanas nodaļa ir uzskatījusi, ka tas, ka preču zīmes ir identiskas un ka tās attiecas uz vienu un to pašu piemērošanas jomu, nevar būt par pamatu ļaunticībai.
197

Tomēr ir jākonstatē, ka prasītāja nav pierādījusi, ka tas, ka tika noteikts nekavējoties atgūt atbalstu no Alitalia, nevis no CAI, būtiski ir ietekmējis tās konkurētspēju. Tāpat prasītāja nav pierādījusi, ka termiņš, ko Komisija piešķīra Itālijas iestādēm un kas esot ļāvis, kā tiek apgalvots, apiet pienākumu atgūt aizdevumu no aizdevuma saņēmēja, būtu ietekmējis tās intereses. Visbeidzot, prasītāja nav arī pierādījusi, kā to ir ietekmējis tas, ka nav likts atbalstu apturēt, tādējādi ļaujot Alitalia pārvērst to pašu kapitālā.
Keywords

Summary



Keywords

Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Relatīvi atteikuma pamatojumi – Agrākas preču zīmes, kas ir identiska vai līdzīga un reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, īpašnieka iebildumi – Sajaukšanas ar agrāku preču zīmi iespēja

(Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

Summary

Eiropas vidusmēra patērētājam nepastāv sajaukšanas iespēja starp, pirmkārt, vārdisku apzīmējumu “LINEAS AEREAS DEL MEDITERRANEO LAM”, kuru lūdza reģistrēt kā Kopienas preču zīmi attiecībā uz tādiem pakalpojumiem kā “transports; preču iesaiņošana un uzglabāšana; ceļojumu organizēšana”, kas Nicas nolīguma izpratnē ietilpst 39. klasē, un, otrkārt, vārdiskām un grafiskām preču zīmēm “LAN”, kas ir reģistrētas agrāk nekā Kopienas preču zīmes attiecībā uz pakalpojumiem, kuri ietver reģistrācijai pieteiktās preču zīmes aptvertos pakalpojumus.

Attiecīgie apzīmējumi, izvērtēti kopumā, ir atšķirīgi, ņemot vērā, pirmkārt, to vizuālās un fonētiskās atšķirības un, otrkārt, gan to konceptuālās atšķirības attiecībā uz spāņu valodā runājošo konkrētās sabiedrības daļu, gan to, ka no konkrētās sabiedrības daļas, kura nerunā spāņu valodā, viedokļa tiem nav [jēdzieniskas] nozīmes.

Sajaukšanas iespējas visaptveroša vērtējuma ietvaros attiecīgo apzīmējumu līdzības neesamību nevar kompensēt ar faktu, ka aptvertie pakalpojumi ir identiski.

(sal. ar 23., 24., 44. un 47. punktu)
Keywords

Subject of the case

Rezolutīvā daļa



Keywords

Tiesvedība – Vēršanās Vispārējā tiesā, pamatojoties uz šķīrējklauzulu – Līgums, ar kuru projekta enerģijas, kas nav kodolenerģija, jomā īstenošanai tiek piešķirts Kopienu atbalsts – Apstiprināto pieļaujamo izmaksu apjoms, kas ir mazāks nekā Komisijas izmaksātā avansa summa – Komisijas prasība atmaksāt pārmaksāto summu – Darījumu partnera pienākums pierādīt Komisijai deklarētos līguma izpildes izdevumus un to nepieciešamību (EKL 238. pants) (sal. ar 60. un 61. punktu)

2. Tiesvedība – Vēršanās Vispārējā tiesā, pamatojoties uz šķīrējklauzulu – Līgums, ar kuru projekta enerģijas, kas nav kodolenerģija, jomā īstenošanai tiek piešķirts Kopienu atbalsts – Apstiprināto pieļaujamo izmaksu apjoms, kas ir mazāks nekā Komisijas izmaksātā avansa summa – Tiesības uz daļēju avansa, kam pievienoti nokavējuma procenti, atmaksu – Komisijas pieprasītās kavējuma naudas likme, kas ir zemāka nekā atbilstoši piemērojamajām valsts tiesībām aprēķinātā (EKL 238. pants) (sal. ar 73.–76. punktu)

Subject of the case

Priekšmets

Prasība, kas pamatota ar šķīrējklauzulu un kuras mērķis ir piespriest Irish Electricity Generating Co. Ltd atlīdzināt summu EUR 180 664, 70 apmērā, kas atbilst daļai no avansa maksājumiem, kurus Komisija tai izmaksāja saistībā ar līgumu Nr. WE/178/97/IE/GB, kam pieskaitīta kavējuma nauda

Rezolutīvā daļa

Rezolutīvā daļa:

1) Irish Electricity Generating Co. Ltd atmaksā Eiropas Komisijai summu EUR 180 664, 70, kam pieskaitīta kavējuma nauda:

– – ar likmi 5,56 % gadā, sākot ar 2003. gada 25. augustu un līdz šā sprieduma pasludināšanas dienai;

– – ar gada likmi atbilstoši Īrijas tiesību aktiem, proti, šobrīd grozītā Debtors (Ireland) Act, 1840 [1840. gada Parādnieku likuma] 26. pantam, līdz likmei 5,56 % gadā, sākot ar šā sprieduma pasludināšanas dienu un līdz parāda pilnīgai samaksai;

2) Irish Electricity Generating Co. Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
2)

Berliner Institut für Vergleichende Sozialforschung sedz divas trešdaļas no saviem tiesāšanās izdevumiem pati un atlīdzina divas trešdaļas no Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumiem. Komisija sedz vienu trešdaļu no saviem tiesāšanās izdevumiem pati un atlīdzina vienu trešdaļu no Berliner Institut für Vergleichende Sozialforschung tiesāšanās izdevumiem.
27

Turpinājumā Komisija apgalvo, ka prasītājai brūnogļu piegādes tirgū ir dominējošs stāvoklis. Prasītājas tirgus daļa no kopējā Grieķijā iegūto brūnogļu daudzuma kopš 2000. gada vienmēr esot bijusi lielāka par 97 %. Prasītājai esot dominējošs stāvoklis arī elektroenerģijas vairumtirdzniecības tirgū, jo tās tirgus daļa šajā tirgū esot lielāka par 85 %. Neesot arī nekādas perspektīvas, ka varētu parādīties kāds jaunpienācējs, kurš no prasītājas varētu atgūt būtisku elektroenerģijas vairumtirdzniecības tirgus daļu, bet imports, kas veido 7 % no kopējā patēriņa, neveidojot īstu konkurences spiedienu šajā tirgū (177. apsvērums). Turklāt elektroenerģijas vairumtirdzniecības tirgus Grieķijas savstarpēji savienotajā sistēmā, kas veidojot 90 % no kopējā elektroenerģijas patēriņa Grieķijā, esot būtiska kopējā tirgus daļa (179. apsvērums).
7

Ar 2008. gada 11. februāra lēmumu (turpmāk tekstā — “apstrīdētais lēmums”) ITSB Apelāciju trešā padome ir apmierinājusi apelācijas sūdzību. Veicot salīdzinājumu starp apstrīdēto dizainparaugu, no vienas puses, un starptautisko dizainparaugu, to aplūkojot kopsakarā ar diviem 4. punktā attēlotā dizainparauga attēliem, no otras puses, Apelāciju padome, pirmkārt, ir uzskatījusi, ka apstrīdētais dizainparaugs ir jauns, jo attiecīgie dizainparaugi nav identiski un to atšķirības nav nenozīmīgas. Otrkārt, Apelāciju padome, norādot uz relatīvi augstu brīvības pakāpi tāda dizainparauga izstrādē, kas paredzēts izmantošanai konferencsistēmas aparātos, tomēr ir secinājusi, ka atšķirības starp attiecīgajiem dizainparaugiem nav pietiekami uztveramas, lai informētam lietotājam radītu atšķirīgu kopējo iespaidu. Līdz ar to Apelāciju padome ir secinājusi, ka apstrīdētajam dizainparaugam nepiemīt individuāls raksturs.