4

Tiesvedības priekšvēsture pārsūdzētā sprieduma 5.–15. punktā ir izklāstīta šādi: “5 [UEFA] ir Eiropas futbola vadošā organizācija. Tās pamatuzdevums ir rūpēties par Eiropas futbola attīstību, un tā rīko zināmu skaitu starptautisku futbola sacensību, tostarp Eiropas futbola čempionāta [..] beigu posmu (turpmāk tekstā – “EURO [noslēguma posms]”), kurā 16 valstu izlases reizi četros gados sacenšas kopumā 31 spēlē. Ieņēmumi, kas gūti, pārdodot ar šīm sacensībām saistītās komerctiesības, tai ļaujot veicināt Eiropas futbola attīstību. Šajos apstākļos UEFA apgalvo, ka 64 % no tās ieņēmumiem, kas gūti, pārdodot ar EURO [noslēguma posmu] saistītās komerctiesības, izriet no spēļu televīzijas apraides tiesību nodošanas. 6 Ar Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes kultūras, plašsaziņas līdzekļu un sporta ministra (turpmāk tekstā – “ministrs”) 1998. gada 25. jūnija lēmumu saskaņā ar Broadcasting Act 1996 (1996. gada Televīzijas apraides likums) IV daļu tika izveidots [Apvienotās Karalistes] sabiedrībai īpaši svarīgu notikumu saraksts, kas ietvēra EURO [noslēguma posmu]. 7 Pirms šī saraksta pieņemšanas ministrs 1997. gada jūlijā apspriedās ar 42 dažādām organizācijām par to, kādi kritēriji būtu jāņem vērā, lai novērtētu dažādu notikumu nozīmīgumu Apvienotās Karalistes sabiedrībai. Šīs procedūras noslēgumā tika pieņemts kritēriju saraksts, kas ir ietverts 1997. gada novembrī sagatavotā Kultūras, plašsaziņas līdzekļu un sporta ministrijas dokumentā, kuru ministrs piemērojot, lai izveidotu Apvienotās Karalistes sabiedrībai īpaši svarīgu notikumu sarakstu. Saskaņā ar šo dokumentu notikumu var ierakstīt sarakstā tostarp, ja tas izraisa īpašu rezonansi visā valstī, nevis tikai starp personām, kas parasti interesējas par attiecīgo sporta veidu. Saskaņā ar šo pašu dokumentu šādi var kvalificēt vissvarīgākos valsts vai starptautiskus sporta pasākumus vai arī tādus pasākumus, kuros piedalās nacionālā izlase vai Apvienotās Karalistes sportisti. Tiem šiem kritērijiem atbilstošiem notikumiem, kuri piesaista daudzus televīzijas skatītājus vai parasti tiek pārraidīti tiešraidē brīvi pieejamos televīzijas kanālos, ir lielākas iespējas tikt ierakstītiem sarakstā. Turklāt ministrs novērtējumā vērā ņemot arī citus faktorus, kas saistīti ar ietekmi uz attiecīgo sportu, piemēram, iespēju piedāvāt kāda notikuma translāciju tiešraidē pilnā apmērā, ietekmi uz ienākumiem attiecīgā sporta jomā, sekas uz televīzijas apraides tirgu un to, vai pastāv apstākļi, kas nodrošina iespēju sekot notikumam televīzijas vai radio apraides ierakstā. 8 Pēc tam ministrs saskaņā ar Broadcasting Act 1996 97. pantu uzsāka apspriešanās procedūru par konkrētiem sarakstā ierakstāmiem notikumiem. Šīs apspriešanās laikā ministrs lūdza vairāku iesaistīto organizāciju un operatoru, kā arī televīzijas apraides tiesību īpašnieku, kā, piemēram, UEFA, viedokli. Turklāt ministra izveidota konsultatīva komiteja ar nosaukumu “Advisory Group on listed events” (sarakstā ierakstāmo notikumu apspriešanas grupa) sniedza savu atzinumu par ierakstāmajiem notikumiem, ierosinot tajā ierakstīt EURO [noslēguma posma gadījumā] finālu, pusfinālus un spēles, kurās piedalās Apvienotās Karalistes nacionālās izlases. 9 Saskaņā ar Broadcasting Act 1996, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Television Broadcasting Regulations 2000 (2000. gada Noteikumi par televīzijas apraidi), 98. pantu televīzijas raidorganizācijas ir iedalītas divās kategorijās. Pirmajā kategorijā ir organizācijas, kas sniedz bezmaksas pakalpojumus, kurus turklāt var uztvert vismaz 95 % Apvienotās Karalistes iedzīvotāju [turpmāk tekstā – “bezmaksas kanālu raidorganizācijas”]. Otrā kategorija ietver organizācijas, kas neatbilst šiem nosacījumiem [tostarp, maksas kanālu raidorganizācijas]. 10 Turklāt saskaņā ar Broadcasting Act 1996, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Television Broadcasting Regulations 2000, 101. pantu tādu televīzijas raidījumu pakalpojumu sniedzējs, kas ietilpst vienā no šīm kategorijām, drīkst tiešraidē pārraidīt visu vai daļu no sarakstā iekļautajiem pasākumiem tikai tad, ja kāds otrajā kategorijā ietilpstošs pakalpojumu sniedzējs ir ieguvis tiesības pārraidīt visu vai daļu no tā paša pasākuma tiešraidē tajā pašā vai galvenokārt tajā pašā reģionā. Ja šis nosacījums nav izpildīts, organizācijai, kas vēlas tiešraidē pārraidīt visu vai daļu no attiecīgā pasākuma, iepriekš ir jāsaņem atļauja no Office of Communications (Komunikāciju birojs). 11 Saskaņā ar Code on Sports and Other Listed and Designated Events (Sarakstā ierakstīto un norādīto sporta un citu pasākumu kodekss), 2000. gadā spēkā esošajā redakcijā, 3. pantu sabiedrībai īpaši svarīgu notikumu sarakstā ierakstītie pasākumi ir iedalāmi divās grupās. “A grupā” ir ietverti notikumi, kurus nevar pārraidīt tiešraidē ekskluzīvi, ja vien nav izpildīti noteikti kritēriji. “B grupā” ir ietverti notikumi, kurus var pārraidīt tiešraidē ekskluzīvi tikai tad, ja ir veikti pasākumi, lai nodrošinātu translēšanu ierakstā. 12 Saskaņā ar Code on Sports and Other Listed and Designated Events 13. pantu Office of Communications atļauju var izsniegt “A grupā” ietilpstošajiem pasākumiem, pie kuriem pieder EURO [noslēguma posms], ja uz to attiecošās apraides tiesības ar taisnīgiem un saprātīgiem nosacījumiem ir piešķirtas visām televīzijas raidorganizācijām un neviena organizācija, kas ietilpst otrajā kategorijā, nav izteikusi vēlmi nopirkt šīs tiesības. 13 1998. gada 25. septembra vēstulē Apvienotā Karaliste saskaņā ar Direktīvas 89/552 3.a panta 2. punktu iesniedza Eiropas Kopienu Komisijai ministra izveidoto notikumu sarakstu. Pēc vēstuļu apmaiņas starp Apvienoto Karalisti un Komisiju un 2000. gada 5. maijā notikušu jaunu paziņojumu par pasākumiem Komisijas ģenerāldirektorāta (ĢD) “Izglītība un kultūra” ģenerāldirektors ar 2000. gada 28. jūlija vēstuli informēja Apvienoto Karalisti, ka Komisija neceļ iebildumus par šīs dalībvalsts pasākumiem, kas tāpēc tikšot tuvākajā laikā publicēti Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī. 14 2005. gada 15. decembra spriedumā lietā T-33/01 Infront WM/Komisija (Krājums, II-5897. lpp.) Pirmās instances tiesa atcēla 2000. gada 28. jūlija vēstulē ietverto lēmumu, tāpēc ka tas bija lēmums EKL 249. panta izpratnē, kas bija jāpieņem pašai Komisijas locekļu kolēģijai [..]. 15 Izpildot [minēto spriedumu], Komisija pieņēma [strīdīgo lēmumu].”