ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

pieņemot 2006. gada Statutory Instruments [Normatīvais akts] Nr. 329 49. pantu un 2007. gada Statutory Instruments Nr. 50 51. pantu, Īrija ir pieņēmusi normas, kuras reglamentē līgumslēdzēju iestāžu un subjektu lēmumu un to pamatojuma paziņošanu pretendentiem, tādā veidā, ka var izrādīties, ka tajā brīdī, kad pretendentiem ir sniegta pilnīga informācija par to piedāvājuma noraidīšanas pamatojumu, nogaidīšanas termiņš līguma noslēgšanai jau ir beidzies, un līdz ar to Īrija nav izpildījusi tās pienākumus, kas paredzēti Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīvas 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas [pārsūdzības] procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām [piegādes un būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesības], kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvu 92/50/EEK, 1. panta 1. punktā un 2. panta 1. punktā un Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvas 92/13/EEK, ar ko koordinē normatīvos un administratīvos aktus par to, kā piemēro Kopienas noteikumus par līgumu [publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību] piešķiršanas procedūrām, ko piemēro subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē, 1. panta 1. punktā un 2. panta 1. punktā;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 11/4

Tiesas (ceturtā palāta) 2009. gada 12. novembra spriedums (Bundessozialgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Christian Grimme/Deutsche Angestellten-Krankenkasse

(Lieta C-351/08) (1)

(Personu brīva pārvietošanās - Atbilstoši Šveices tiesībām dibinātas akciju sabiedrības valdes loceklis, kurš vada tās filiāli Vācijā - Pienākums veikt vecuma apdrošināšanu Vācijas apdrošināšanas iestādē - Atbilstoši Vācijas tiesībām dibinātas akciju sabiedrības valdes locekļu atbrīvojums no šī pienākuma)

2010/C 11/05

Tiesvedības valoda — vācu

Iesniedzējtiesa

Bundessozialgericht

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Christian Grimme

Atbildētāja: Deutsche Angestellten-Krankenkasse

Piedaloties: Deutsche Rentenversicherung Bund, Bundesagentur für Arbeit, BGl Bertil Grimme AG Insurance Brokers

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundessozialgericht — 1., 5., 7. un 16. panta interpretācija Nolīgumā starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos (OV L 114, 6. lpp.), kā arī šī nolīguma I pielikuma 12., 17., 18. un 19. panta interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums, kas paredz akciju sabiedrības, kas nodibināta atbilstoši Šveices tiesību aktiem un vada tās filiāli Vācijā, valdes loceklim pienākumu apdrošināties Vācijas vecuma pensiju apdrošināšanas iestādē, kamēr atbilstoši Vācijas tiesībām nodibinātas akciju sabiedrības valdes locekļi ir atbrīvoti no šī pienākuma

Rezolutīvā daļa:

1999. gada 21. jūnijā Luksemburgā parakstītajam Nolīgumam starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos un it īpaši tā 1., 5., 7. un 16. pantam, kā arī tā I pielikuma 12. un 17.–19. pantam nav pretrunā dalībvalsts tiesiskais regulējums, ar kuru tiek prasīts, lai persona, kurai ir šīs dalībvalsts pilsonība un kura ir nodarbināta šīs valsts teritorijā, apdrošinātos likumā paredzētā šīs dalībvalsts vecuma apdrošināšanas sistēmā, kaut arī šī persona ir atbilstoši Šveices tiesībām dibinātas akciju sabiedrības valdes loceklis, lai gan atbilstoši šīs dalībvalsts tiesībām dibinātas akciju sabiedrību valdes locekļiem nav jāapdrošinās minētajā apdrošināšanas sistēmā.

(1) OV C 272, 25.10.2008.
1)

atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2008. gada 29. janvāra spriedumu lietā T-206/07 Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware/Padome tiktāl, ciktāl Pirmās instances tiesa ir nolēmusi, ka, pārkāpjot Padomes 1995. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis, 20. panta 5. punktu, nav aizskartas Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware Co. Ltd tiesības uz aizstāvību;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 267/18

Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 16. jūlija spriedums (Tribunal de première instance de Liège (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Jacques Damseaux/État belge

(lieta C-128/08) (1)

(Kapitāla brīva aprite - Nodokļa uzlikšana ienākumiem no kustamas mantas - Konvencija par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu - Dalībvalstu pienākums atbilstoši EKL 293. pantam)

2009/C 267/30

Tiesvedības valoda — franču

Iesniedzējtiesa

Tribunal de première instance de Liège

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Jacques Damseaux

Atbildētāja: État belge

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal de première instance de Liège — EKL 56., 58. un 293. panta interpretācija — Lielāku nodokļu uzlikšana ārvalsts izcelsmes ienākumiem no vērtspapīriem nekā nodokļi ienākumiem no vērtspapīriem, kurus izmaksājusi sabiedrība, kas ir reģistrēta rezidences dalībvalstī — Šķēršļi kapitāla brīvai apritei — Konvenciju par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu piemērojamība — Dalībvalstu pienākums, kas izriet no EKL 293. panta

Rezolutīvā daļa:

Tiktāl, ciktāl Kopienu tiesības to pašreizējā stāvoklī un tādā situācijā, kāda ir šajā lietā, nenosaka vispārējus kritērijus kompetences sadalei dalībvalstu starpā attiecībā uz nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu Eiropas Kopienā, EKL 56. pants pieļauj tādu divpusēju nodokļu konvenciju, kāda ir pamata lietā, saskaņā ar kuru vienā dalībvalstī reģistrētas sabiedrības izmaksātajām dividendēm akcionāriem, kas dzīvo citā dalībvalstī, var uzlikt nodokli abās dalībvalstīs, un kura neparedz, ka akcionāra dzīves vietas dalībvalstij ir beznosacījuma pienākums novērst šādi radušos dubulto nodokļa uzlikšanu.

(1) OV C 142, 07.06.2008.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 267/15

Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 3. septembra spriedums (VAT and Duties Tribunal, London (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — RCI Europe/Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

(lieta C-37/08) (1)

(Sestā PVN direktīva - Nodokļu piesaiste - Ar nekustamo īpašumu saistītu pakalpojumu sniegšana - Brīvdienu nekustamā īpašuma lietojuma tiesību apmaiņas veicināšanas pakalpojumi)

2009/C 267/25

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

VAT and Duties Tribunal, London

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: RCI Europe

Atbildētāja: Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — VAT and Duties Tribunal, London — 9. panta 2. punkta a) apakšpunkta un 26. panta Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā Direktīvā Nr. 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), interpretācija — Nodokļu piesaistes vietas noteikšana — Pakalpojumu sniegšana, lai atvieglotu tiesību izmantot atpūtniekiem, nodokļa maksātāja šim mērķim izveidotas apvienības biedriem, paredzētu nekustamo īpašumu apmaiņu pret citu īpašnieku tiesībām

Rezolutīvā daļa:

Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 9. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādu pakalpojumu sniegšanas vieta, ko sniedz apvienība, kuras darbība ietver tās biedru brīvdienu mājokļu daļlaika lietojuma tiesību apmaiņas organizēšanu, par ko šī apvienība saņem no biedriem iestāšanās maksu, ikgadēju biedra naudu, kā arī apmaiņas maksu, ir vieta, kur atrodas nekutamais īpašums, attiecībā uz kuru konkrētajam biedram pieder daļlaika lietojuma tiesības.

(1) OV C 92, 12.04.2008.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 267/18

Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 17. septembra spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Glaxo Wellcome GmbH & Co./Finanzamt München II

(lieta C-182/08) (1)

(Brīvība veikt uzņēmējdarbību un kapitāla brīva aprite - Sabiedrību ienākuma nodoklis - Kapitālsabiedrības kapitāla daļu iegūšana - Nosacījumi, saskaņā ar kuriem, nosakot kapitāla daļu ieguvēja nodokļu bāzi, ņem vērā kapitāla daļu vērtības samazināšanos sakarā ar dividenžu izmaksāšanu)

2009/C 267/31

Tiesvedības valoda — vācu

Iesniedzējtiesa

Bundesfinanzhof

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Glaxo Wellcome GmbH & Co.

Atbildētājs: Finanzamt München II

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesfinanzhof — EKL 43. un 56. panta interpretācija — Nodokļu maksātāja, kuram ir tiesības uz sabiedrību ienākuma nodokļa atlaidi, iegūtas kapitālsabiedrības, kurai ir neierobežots pienākums maksāt nodokļus, daļas — Valsts tiesiskais regulējums, kas, aprēķinot daļu ieguvēja nodokļa bāzi, paredz ņemt vērā daļu vērtības samazināšanos sakarā ar dividenžu izmaksāšanu gadījumos, kad daļas ir saņemtas no īpašnieka, kam ir tiesības uz sabiedrību ienākuma nodokļa atlaidi, bet neparedz nodokļa bāzes samazināšanu, ja daļas ir saņemtas no īpašnieka, kam nav tiesību uz šādu nodokļa atlaidi

Rezolutīvā daļa:

EK līguma 73.b pants (jaunajā redakcijā — EKL 56. pants) ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru kapitāla daļu vērtības samazināšanās dividenžu izmaksāšanas rezultātā neietekmē nodokļu maksātāja rezidenta nodokļa bāzi, ja tas ir ieguvis kapitālsabiedrības rezidentes kapitāla daļas no to īpašnieka nerezidenta, bet, tās iegūstot no īpašnieka rezidenta, šāda vērtības samazināšanās samazina ieguvēja nodokļu bāzi.

Šis konstatējums attiecas uz gadījumiem, kad šāds tiesiskais regulējums nepārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai nodrošinātu kompetenču sabalansētu sadali starp dalībvalstīm nodokļu uzlikšanas jomā un novērstu pilnīgi fiktīvus mehānismus, kam nav nekāda sakara ar saimniecisku realitāti un kuru vienīgais mērķis ir baudīt nodokļu priekšrocības. Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai pamata lietā piemērojamais tiesiskais regulējums nepārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu šos mērķus.

(1) OV C 197, 02.08.2008.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 205/6

Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 2. jūlija spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Har Vaessen Douane Service BV/Staatssecretaris van Financiën

(Lieta C-7/08) (1)

(Atbrīvojums no ievedmuitas nodokļiem - Regula (EEK) Nr. 918/83 - 27. pants - Preču ar nelielu vērtību nosūtīšana kopīgā sūtījumā - No trešās valsts tieši sūtīti sūtījumi saņēmējam Kopienā)

2009/C 205/09

Tiesvedības valoda — holandiešu

Iesniedzējtiesa

Hoge Raad der Nederlanden

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Har Vaessen Douane Service BV

Atbildētājs: Staatssecretaris van Financiën

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hoge Raad der Nederlanden, Hāga (Nīderlande) — 27. panta interpretācija Padomes 1983. gada 28. marta Regulā (EEK) Nr. 918/83, ar kuru izveido Kopienas sistēmu atbrīvojumiem no muitas nodokļiem, kas grozīta ar 1991. gada 7. novembra Regulu (EEK) Nr. 3357/91, (OV L 105. 1. lpp.) — Tieši no trešās valsts nosūtīti sūtījumi saņēmējam Kopienā, kuriem, katram atsevišķi ir neliela vērtība, bet, tos noformējot kā kopīgu sūtījumu, to kopējā vērtība pārsniedz noteikto robežvērtību

Rezolutīvā daļa:

Ar 27. pantu Padomes 1983. gada 28. marta Regulā (EEK) Nr. 918/83, ar kuru izveido Kopienas sistēmu atbrīvojumiem no muitas nodokļiem, kas grozīta ar 1991. gada 7. novembra Regulu (EEK) Nr. 3357/91, tiek pieļauts, ka sūtījumam, kurā ir preces, kuru kopējā patiesā vērtība pārsniedz minētajā 27. pantā noteikto robežvērtību, bet kurām, katru vērtējot atsevišķi, ir neliela vērtība, tiek piemērots atbrīvojums no ievedmuitas nodokļiem, ja katra kopīgā sūtījuma paka ir individuāli adresēta saņēmējam Eiropas Kopienā. Šajā sakarā nav nozīmes tam, ka saņēmēju līgumslēdzēja puse pati ir dibināta Eiropas Kopienā, ja preces minētajiem adresātiem tieši tiek sūtītas no trešās valsts.

(1) OV C 92, 12.04.2008.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 220/9

Tiesas (otrā palāta) 2009. gada 16. jūlija spriedums (Tribunale di Napoli — Sezione Lavoro — Itālija lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Raffaello Visciano/Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

(Lieta C-69/08) (1)

(Sociālā politika - Darba ņēmēju aizsardzība - Darba devēja maksātnespēja - Direktīva 80/987/EEK - Pienākums pilnībā apmierināt prasījumus attiecībā uz darba samaksu ar iepriekš noteiktu maksimālo apjomu - Darba ņēmēja attiecībā uz garantiju fondu izvirzīto prasījumu raksturs - Noilguma termiņš)

2009/C 220/13

Tiesvedības valoda — itāļu

Iesniedzējtiesa

Tribunale di Napoli — Sezione Lavoro

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Raffaello Visciano

Atbildētājs: Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunale di Napoli Sezione Lavoro — Padomes 1980. gada 20. oktobra Direktīvas 80/987/EEK par dalībvalstu normatīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku [darba ņēmēju] aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā (OV L 283, 23. lpp.) 3. un 4. panta interpretācija — Darba samaksas par pēdējiem trīs mēnešiem atbilstīgi darba līgumiem ar iepriekš noteiktu maksimālo apjomu garantija — Kompensācijas atskaitīšana no darba devēja veiktiem darba samaksas avansa maksājumiem — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir atļauta atšķirīga viena un tā paša pabalsta juridiskā kvalifikācija atkarībā no tiesību subjekta, kuram ir pienākums to maksāt, un ar kuru ir atļauts mainīt noilguma termiņu, lai vērstos tiesā

Rezolutīvā daļa:

1) Padomes 1980. gada 20. oktobra Direktīvas 80/987/EEK par dalībvalstu normatīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku [darba ņēmēju] aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā 3. un 4. pants nav pret tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā ir atļauts darba ņēmēju neapmierinātos prasījumus kvalificēt kā “sociālā nodrošinājuma pabalstu” tādēļ, ka tos apmierina iestāde, kas dod galvojumu;

2) Direktīva 80/987 nav pret valsts tiesisko regulējumu, kurā darba ņēmēja sākotnējie prasījumi attiecībā uz darba samaksu tiek izmantoti tikai kā salīdzinājuma bāze, lai noteiktu ar garantiju fonda intervences starpniecību garantējamā pabalsta apmēru;

3) darba ņēmēja pieteikuma, kurš iesniegts, lai panāktu neapmierināto prasījumu attiecībā uz darba samaksu apmierināšanu ar garantiju fonda starpniecību, ietvaros Direktīva 80/987 nav pret viena gada noilguma termiņa piemērošanu (līdzvērtības princips). Tomēr valsts tiesai ir jāpārbauda, vai tā ieviešana nepadara praktiski neiespējamu vai pārmērīgi grūtu to tiesību īstenošanu, kas izriet no Kopienu tiesību sistēmas (efektivitātes princips).

(1) OV C 107, 26.04.2008.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 301/2

Tiesas (virspalāta) 2010. gada 14. septembra spriedums — Akzo Nobel Chemicals Ltd, Akcros Chemicals Ltd/Eiropas Komisija, Council of the Bars and Law Societies of the European Union, Algemene Raad van de Nederlandse Orde van Advocaten, Association européenne des juristes d'entreprise (AEJE), American Corporate Counsel Association (ACCA) — European Chapter, International Bar Association

(Lieta C-550/07 P) (1)

(Apelācija - Konkurence - Pierādījumu savākšanas pasākumi - Komisijas izmeklēšanas pilnvaras - Saziņas konfidencialitātes aizsardzība - Darba tiesiskās attiecības starp advokātu un uzņēmumu - Elektroniskā pasta vēstuļu apmaiņa)

2010/C 301/02

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Akzo Nobel Chemicals Ltd, Akcros Chemicals Ltd (pārstāvji — M. Mollica, M. van der Woude un C. Swaak, advocaat)

Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija (pārstāvji — F. Castillo de la Torre un X. Lewis), Council of the Bars and Law Societies of the European Union (pārstāvis — J. Flynn QC), Algemene Raad van de Nederlandse Orde van Advocaten (pārstāvis — O. Brouwer un C.E. Schillemans, advocaten), Association européenne des juristes d'entreprise (AEJE) (pārstāvji — M. Dolmans un K. Nordlander, advokāti, J. Temple Lang, solicitor), American Corporate Counsel Association (ACCA) — European Chapter (pārstāvji — G. Berrisch, Rechtsanwalt, D.W. Hull, solicitor), International Bar Association (pārstāvji — J. Buhart un I. Michou, advokāti)

Personas, kas iestājušās lietā apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumu atbalstam: Ziemeļīrijas un Lielbritānijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji — V. Jackson, E. Jenkinson, pārstāvji, un M. Hoskins, barrister), Īrija (pārstāvji — D. O'Hagen, pārstāvis, D. O'Donnell, SC un R. Casey, BL), Nīderlandes Karaliste (pārstāvji — C. Wissels, Y. Vries un M. de Grave)

Priekšmets

Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2007. gada 17. septembra spriedumu lietā T-253/03 Akzo Nobel Chemicals un Akcros Chemicals/Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa noraidīja prasību atcelt Komisijas 2003. gada 8. maija Lēmumu C(2003) 1533, galīgā redakcija, ar kuru noraidīts lūgums par saziņai starp advokātu un tā klientu piešķirtās aizsardzības piemērošanu attiecībā uz noteiktiem dokumentiem, kas izņemti, veicot izmeklēšanu, saskaņā ar Regulas Nr. 17 14. panta 3. punktu (lieta COMP/E-1/38.589)

Rezolutīvā daļa:

1) apelācijas sūdzību noraidīt;

2) Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, Īrija, kā arī Nīderlandes Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas;

3) Conseil des barreaux européens, Algemene Raad van de Nederlandse Orde van Advocaten, European Company Lawyers Association, American Corporate Counsel Association (ACCA) — European Chapter un International Bar Association sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas;

4) Akzo Nobel Chemicals Ltd. un Akcros Chemicals Ltd. solidāri atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

(1) OV C 37, 09.02.2008.
1)

tā kā Zviedrijas Karaliste vēlākais līdz 1998. gada 31. decembrim nav nodrošinājusi, lai attiecīgajām Padomes 1991. gada 21. maija Direktīvas 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu, kura grozīta ar Komisijas 1998. gada 27. februāra Direktīvu 98/15/EK, I pielikuma prasībām atbilstu ūdeņi no attīrīšanas iekārtām, kurās tiek attīrīti komunālie notekūdeņi no aglomerācijām ar CE lielāku par 10 000, kuras minētas tās iebildumu raksta 2. un 3. grozītajā pielikumā un no kurām ūdeņi tiešā veidā ieplūst jutīgajās zonās vai to sateces baseinos, tā nav izpildījusi šīs direktīvas 5. panta 2., 3. un 5. punktā paredzētos pienākumus;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 220/4

Tiesas (virs palāta) 2009. gada 16. jūlija spriedums (High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Mark Horvath/Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

(Lieta C-428/07) (1)

(Kopējā lauksaimniecības politika - Tiešā atbalsta shēmas - Regula (EK) Nr. 1782/2003 - 5. pants un IV pielikums - Obligātās prasības labiem lauksaimniecības un vides apstākļiem - Ar servitūtiem apgrūtinātu ceļu uzturēšana - Īstenošana dalībvalstī - Kompetences nodošana dalībvalsts reģionālajām pārvaldes iestādēm - Kopienu tiesībās aizliegta diskriminācija)

2009/C 220/05

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Mark Horvath

Atbildētājs: Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Padomes 2003. gada 29. septembra Regulas (EK) Nr 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001 (OV L 270, 1. lpp.), 5. panta un IV pielikuma interpretācija — Regulas 5. pantā un IV pielikumā noteiktie labi lauksaimniecības un vides apstākļi — Iespēja iekļaut prasības saistībā ar redzama publiskā ceļa servitūtu uzturēšanu — Valsts iekšējā kārtība, kas paredz, ka reģionālajām iestādēm ir likumdošanas pilnvaras attiecībā uz dažādām daļām, kas veido šo valsti, kā rezultātā šajās dažādajās daļās ir atšķirīgas tiesību normas jautājumā par labiem lauksaimniecības un vides apstākļiem

Rezolutīvā daļa:

1) dalībvalsts LLVA obligātajās prasībās, kas paredzētas Padomes 2003. gada 29. septembra Regulā (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001, 5. pantā un IV pielikumā, var iekļaut prasības par redzamu ceļu, kuri apgrūtināti ar publisko ceļu servitūtu, kā ainavas īpašību uzturēšanu vai attiecīgā gadījumā, lai izvairītos no biotopu pasliktināšanās;

2) ja dalībvalsts iekšējā konstitucionālā iekārta noteic, ka dažādām reģionālajām pārvaldes iestādēm ir likumdošanas tiesības, tad tikai tas, ka minētās pārvaldes iestādes ir pieņēmušas atšķirīgas normas labu lauksaimniecības un vides apstākļu jomā Regulas Nr. 1782/2003 5. panta un IV pielikuma izpratnē, nav diskriminācija, kas aizliegta Kopienu tiesībās.

(1) OV C 297, 08.12.2007.
1)

pieņemot un atstājot spēkā federālā Likuma par ienākumu nodokli (Einkommensteuergesetz) 79.–99. punktā esošos noteikumus par vecuma papildpensiju, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi saistības, kas tai izriet no EKL 39. panta un Padomes 1968. gada 15. oktobra Regulas (EEK) Nr. 1612/68 par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Kopienā, kā arī no EKL 18. panta tiktāl, ciktāl šīs normas: — liedz pārrobežu darba ņēmējiem un to laulātajiem saņemt pensijas uzkrājuma bonusu, ja tie nemaksā nodokļus šajā dalībvalstī pilnā apmērā; — liedz pārrobežu darba ņēmējiem tiesības izmantot uzkrāto kapitālu mājokļa iegādei vai būvniecībai paša dzīvošanai, ja šī mājokļa nav Vācijā, un — paredz minētā bonusa atmaksu, izbeidzot maksāt nodokļus šajā pašā dalībvalstī pilnā apmērā;
1)

Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās direktīvas 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 5. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas, ka pastāv no preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas negodīgi gūtas priekšrocības šīs tiesību normas nozīmē, nenozīmē ne to, ka pastāv sajaukšanas iespēja, ne to, ka pastāv kaitējuma draudi preču zīmes atšķirtspējai vai reputācijai vai vispārīgāk tās īpašniekam. Priekšrocības, ko trešā persona gūst, izmantojot apzīmējumu, kas līdzīgs preču zīmei ar reputāciju, šī trešā persona no minētās atšķirtspējas vai reputācijas ir guvusi negodīgi, ja tā ar šīs izmantošanas palīdzību mēģina sev izveidot saikni ar tēlu, kāds ir preču zīmei ar reputāciju, lai izmantotu tās pievilkšanas spēju, reputāciju un prestižu un lai bez jebkādas finansiālas kompensācijas savā labā izmantotu komerciāla rakstura pūles, ko preču zīmes īpašnieks pielicis, lai izveidotu un uzturētu tās tēlu;