ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
INFORM ĀCIJAPARNEPUBLIC ĒTAJIEM NOLĒMUMIEM
Padomes 2000.gada29.jūnijaRegulas (EK)Nr.2037/2000 parvielām,kas
noārdaozonaslāni,16.panta5.un6.punktsun17.panta1.punkts.
2)GrieķijasRepublika atlīdzinatiesāšanāsizdevumus.
Tiesas(piektāpalāta)2006.gada14.decembra spriedums —
Komisija/Apvienot āKaraliste
(lietaC-138/06)
Valstspienākumuneizpilde —Direktīva2002/49/EK —Videstrokšņanovērtēšana
unpārvaldība—Netranspon ēšananoteiktaj ātermiņā
Prasībasakarāarvalstspienākumuneizpildi —Pamatotībaspārbaude Tiesā—
Vērāņemamais stāvoklis—Stāvoklisargument ētajāatzinum ānoteiktātermiņa
beigās(EKL226.pants)(sal.ar7.punktu)
Priekšmets
Valstspienākumuneizpilde —Tiesībuaktu,kasnepiecie šami,laiizpildītuEiropas
Parlamenta unPadomes 2002.gada25.jūnijaDirektīvu2002/49/EK parvides
trokšņanovērtēšanuunpārvaldību,nepieņemšananoteiktaj ātermiņā—Samieri-
nāšanaskomitej āizteiktais Komisijas paziņojumsattiecībāuzdirektīvuparvides
trokšņanovērtēšanuunpārvaldību(OVL189,12.lpp.)
Rezolutīvādaļa
1)Noteiktaj ātermiņānepieņemotnormatīvosunadministrat īvosaktus,kas
nepiecie šami,laiizpildītuEiropas Parlamenta unPadomes 2002.gada
I-136*

INFORM ĀCIJAPARNEPUBLIC ĒTAJIEM NOLĒMUMIEM
25.jūnijaDirektīvu2002/49/EK parvidestrokšņanovērtēšanuun
pārvaldību,LielbritānijasunZiemeļīrijasApvienot āKaraliste navizpildījusi
pienākumus, kotaiuzliekšīdirektīva.
2)Lielbrit ānijasunZiemeļīrijasApvienot āKaraliste atlīdzinatiesāšanās
izdevumus.
Tiesas(septītāpalāta)2006.gada14.decembra spriedums —
Komisija/Luksemburga
(lietaC-198/06)
Valstspienākumuneizpilde —Direktīva1999/94/EK —Jaunivieglieautomobi ļi—
Informācijapardegvielas ekonomiju unCO2emisijām
Prasībasakarāarvalstspienākumuneizpildi —Pamatotībaspārbaude Tiesā—
Vērāņemamais stāvoklis—Stāvoklisargument ētajāatzinum ānoteiktātermiņa
beigās(EKL226.pants)(sal.ar8.punktu)
Priekšmets
Valstspienākumuneizpilde —Eiropas Parlamenta unPadomes 1999.gada
13.decembra Direktīvas1999/94/EK attiecībāuzpatērētājiemdomātasinformācijas
pieejamībupardegvielas ekonomiju unCO2emisijāmsaistībāarjaunuvieglo
automobi ļutirdzniec ību(OVL12,16.lpp.)9.pantāparedzētāziņojuma
nesagatavo šanavainenodo šanaKomisijai
I-137*
12

To principu un pasākumu vidū, kas jāīsteno, lai samazinātu pastāvošos kājnieku ieroču un to munīcijas uzkrājumus, Strīdīgās vienotās rīcības 4. pantā it īpaši ir minēta atbilstīga palīdzība valstīm, kas lūdz atbalstu lieko kājnieku ieroču un to munīcijas kontrolei vai iznīcināšanai savā teritorijā, uzticības radīšanas pasākumu un stimulu veicināšana, lai mudinātu uz brīvprātīgu lieko vai nelikumīgi turēto kājnieku ieroču, kā arī to munīcijas nodošanu.
28

Komisija pārmet Francijas Republikai, ka tā esot pārkāpusi EKL 43. un 49. pantu, jo tā govju mākslīgās apsēklošanas nozarē ierobežojot brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvību, kas izriet, no vienas puses, no apstiprinātajiem apsēklošanas centriem piešķirtās ekskluzīvās teritoriālās kompetences veikt spermas izplatīšanas un apsēklošanas darbību un, no otras puses, no ierobežojošajiem un diskrecionārajiem nosacījumiem attiecībā uz apsēklošanas tehniķa licences izsniegšanu.
290

Līdz ar to ir jāpārbauda, vai, kā to ir nospriedusi Pirmās instances tiesa, principi, kas regulē attiecības starp starptautisko tiesību sistēmu, kas izriet no ANO, un Kopienu tiesību sistēmu, paredz, ka apstrīdētās regulas iekšējā tiesiskuma kontrole attiecībā uz pamattiesībām principā ir izslēgta, neraugoties uz apstākli, ka šāda pārbaude ir konstitucionāla garantija, kas ir piederīga pašiem Kopienu pamatiem, kā tas izriet no šī sprieduma 281.–284. punktā minētās judikatūras.
10

Paranova, kas bija norādījusi tās veiktās pārsaiņošanas iemeslus, bet ne attiecīgo zāļu eksporta valsti, no Glaxo puses tika no jauna lūgta norādīt šo valsti, kā arī precīzus šīs pārsaiņošanas iemeslus. Izmantojot iespēju, Paranova tika paziņots, ka neesot bijis nekāda iemesla ar paralēlo importētāju saistīto informāciju norādīt tik uzkrītošā veidā, rakstot to ar lielākiem un redzamākiem burtiem nekā ražotāja nosaukumu. Iebildumi tika izvirzīti arī pret atšķirīgo izskatu divu krāsaino joslu dēļ paciņas sānos.
3

No minētā 1. panta 3. punkta izriet, ka Direktīva 92/61 ir piemērojama arī transportlīdzekļiem ar četriem riteņiem, t.i., “kvadricikliem”, kas atkarībā no to tehniskajiem parametriem tiek uzskatīti par mopēdiem vai trīsriteņu motocikliem.
45

Lai gan saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru dalībvalstīm ir kompetence noteikt pienācīgus pasākumus, lai nodrošinātu to iekšējo un ārējo drošību, no tā neizriet, ka šādi pasākumi tiek pilnībā izslēgti no Kopienu tiesību piemērošanas jomas (skat. 1999. gada 26. oktobra spriedumu lietā C-273/97 Sirdar, Recueil, I-7403. lpp., 15. punkts, un 2000. gada 11. janvāra spriedumu lietā C-285/98 Kreil, Recueil, I-69. lpp., 15. punkts). Kā Tiesa jau ir secinājusi, atkāpes, kas piemērojamas valsts drošības apdraudējuma gadījumos, ir paredzētas EKL 30., 39., 46., 58., 64., 296. un 297. pantā, kas attiecas uz skaidri noteiktiem izņēmuma gadījumiem. No šiem pantiem nevar secināt, ka Līgumā ir paredzēts vispārējs izņēmums, saskaņā ar kuru no Kopienu tiesību piemērošanas jomas tiek izslēgti visi pasākumi, kas veikti valsts drošības apsvērumu dēļ. Ja tiktu atzīts šāds izņēmums, neraugoties uz Līguma noteikumu īpašajiem nosacījumiem, tas varētu apdraudēt Kopienu tiesību saistošo raksturu un to vienveidīgu piemērošanu (skat. 2003. gada 11. marta spriedumu lietā C-186/01 Dory, Recueil, I-2479. lpp., 31. punkts un tajā minētā judikatūra).
43

Lai gan saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru dalībvalstīm ir kompetence noteikt pienācīgus pasākumus, lai nodrošinātu to iekšējo un ārējo drošību, no tā neizriet, ka šādi pasākumi tiek pilnībā izslēgti no Kopienu tiesību piemērošanas jomas (skat. 1999. gada 26. oktobra spriedumu lietā C-273/97 Sirdar, Recueil, I-7403. lpp., 15. punkts, un 2000. gada 11. janvāra spriedumu lietā C-285/98 Kreil, Recueil, I-69. lpp., 15. punkts). Kā Tiesa jau ir secinājusi, atkāpes, kas piemērojamas valsts drošības apdraudējuma gadījumos, ir paredzētas EKL 30., 39., 46., 58., 64., 296. un 297. pantā, kas attiecas uz skaidri noteiktiem izņēmuma gadījumiem. No šiem pantiem nevar secināt, ka Līgumā ir paredzēts vispārējs izņēmums, saskaņā ar kuru no Kopienu tiesību piemērošanas jomas tiek izslēgti visi pasākumi, kas veikti valsts drošības apsvērumu dēļ. Ja tiktu atzīts šāds izņēmums, neraugoties uz Līguma noteikumu īpašajiem nosacījumiem, tas varētu apdraudēt Kopienu tiesību saistošo raksturu un to vienveidīgu piemērošanu (skat. 2003. gada 11. marta spriedumu lietā C-186/01 Dory, Recueil, I-2479. lpp., 31. punkts un tajā minētā judikatūra).
29

Kā viens no šiem ierobežojumiem un nosacījumiem no Direktīvas 90/364 1. panta 1. punkta pirmās daļas izriet, ka dalībvalstis var pieprasīt, lai ekonomiski neaktīviem Savienības pilsoņiem, kas vēlas iegūt tiesības uzturēties to teritorijā, un viņu ģimenes locekļiem uzņemošajā dalībvalstī būtu pilna apdrošināšana slimības gadījumiem un pietiekami līdzekļi, lai nekļūtu par apgrūtinājumu uzņemošās dalībvalsts sociālās palīdzības sistēmai, kamēr tie šajā valstī dzīvo.
54

Attiecībā uz šā sprieduma 23.–25. punktā minētajiem Kopienu un valsts tiesību aktiem, uz kuriem Itālijas Republika atsaucas, lai būtībā pierādītu, ka to Kopienu un valsts tiesību aktu kopums, kas attiecas uz drošības nosacījumiem pārtikas produktu un dzīvnieku barības jomā, liedz klasificēt attiecīgos materiālus kā atkritumus, pietiek norādīt, ka šie materiāli principā nav pielīdzināmi Direktīvas 2. panta 1. punktā uzskaitītajām vielām un priekšmetiem un tātad uz tiem nevar attiekties minētajā normā paredzētais izņēmums no Direktīvas piemērošanas jomas. Turklāt jāatgādina, ka Direktīvā nav nekādas norādes uz to, ka tā neattiecas uz apglabāšanas vai reģenerācijas darbībām, kas veido daļu no rūpnieciskās ražošanas procesa, ja tās nav uzskatāmas par cilvēka veselību vai vidi apdraudošām (iepriekš minētais spriedums lietā Inter-Environnement Wallonie, 30. punkts).
25

Komisija uzskata, ka izrakta zeme un akmens šķembas, kas ir paredzētas atkārtotai izmantošanai un kuras ietvertas Eiropas atkritumu sarakstā, ir materiāli, no kuriem to īpašnieks vēlas atbrīvoties, un tos aptver Direktīvas 1. panta a) punktā ietvertā atkritumu jēdziena definīcija. Strīdīgās normas neaprobežojoties ar to, ka tos izslēdz no to valsts tiesību normu piemērošanas jomas, kuras izriet no Direktīvas, Tiesas judikatūrā skaidri noteiktos gadījumos, bet gan paredzot vispārīgāku izņēmumu.
2

Saskaņā ar Likuma par ienākuma nodokli (Einkommensteuergesetz) 1. pantu, tā versijā, kas publicēta BGBl. 2002 I, 4210. lpp. (turpmāk tekstā — “EStG”): “1. Fiziskas personas, kuru dzīvesvieta vai pastāvīgā uzturēšanās vieta ir Vācijā, ir pilnībā apliekamas ar ienākuma nodokli. [..] 2. Tāpat pilnībā apliekami ar ienākuma nodokli ir Vācijas pilsoņi 1) bez dzīvesvietas un bez pastāvīgās uzturēšanās vietas Vācijā, kuriem 2) ir darba līgums ar valsts publisko tiesību juridisko personu un kuri attiecīgi saņem algu no valsts kases, kā arī personas, kas dzīvo ar tām kopā, kurām ir Vācijas pilsonība vai kuras nesaņem ienākumus vai saņem tikai Vācijā ar nodokli apliekamus ienākumus. Tas attiecas tikai uz fiziskām personām, kuras to dzīvesvietas vai pastāvīgās uzturēšanās vietas valstīs ar ienākuma nodokli ir apliktas tādā veidā, kas uzskatāms par daļēju. 3. Pēc to lūguma fiziskas personas bez dzīvesvietas un bez pastāvīgās uzturēšanās vietas Vācijā var būt pilnībā apliekamas ar ienākuma nodokli tiktāl, ciktāl tās saņem ienākumus valstī [..]. Šī iespēja ir piemērojama tikai tad, ja to ienākumi kalendārā gada laikā vismaz 90 % apmērā ir apliekami ar Vācijas ienākuma nodokli vai ja to ienākumi, kas nav apliekami ar Vācijas ienākuma nodokli, kalendārā gada laikā nepārsniedz EUR 6136; šī summa ir samazināma atkarībā no nepieciešamības un atbilstoši situācijai rezidences valstī. [..]”
59

Komisija precizē, ka tās iebildumi attiecas nevis uz Vācijas tiesisko regulējumu vai pārsūdzības iespēju valsts tiesās neesamību, bet gan uz Vācijas iestāžu administratīvo praksi, kas ir pretēja Kopienu tiesībām. Ja dalībvalstis būtu atbrīvotas no to intervences pienākuma un ja līdz ar to komersantiem pašiem būtu jāvēršas tiesā ikreiz, kad tiek apdraudētas to ekskluzīvās tiesības izmantot attiecīgo ACVN visā Eiropas Savienības teritorijā, Regulas Nr. 2081/92 mērķus nebūtu iespējams sasniegt.
31

No Sestās direktīvas 4. panta 5. punkta trešās daļas izriet, ka, paredzot, ka publisko tiesību subjektus uzskata par nodokļa maksātājiem attiecībā uz D pielikumā uzskaitītajām darbībām, ja tās neveic tik niecīgā apjomā, ka ir nenozīmīgas, ar šo normu ir ieviests ierobežojums attiecībā uz noteikumu, saskaņā ar kuru šie subjekti nav uzskatāmi par nodokļa maksātājiem, kas papildina ierobežojumus, kuri izriet no šā panta pirmajā daļā paredzētā nosacījuma, proti, ka runa ir par darbībām, ko tie veic kā valsts iestādes, un no tā paša panta otrajā daļā noteiktā izņēmuma gadījumā, ja attiecīgo darbību neaplikšana ar nodokli radītu nozīmīgus konkurences traucējumus. Minētā panta trešā daļa nodrošina, ka dažas saimnieciskās darbības kategorijas, kuru nozīmība izriet no to mērķa, nav atbrīvotas no PVN tādēļ, ka tās veic publisko tiesību subjekti kā valsts iestādes (skat. 1989. gada 17. oktobra spriedumu apvienotajās lietās 231/87 un 129/88 Comune di Carpaneto Piacentino u.c., Recueil, 3233. lpp., 26. punkts).
15

Saskaņā ar paskaidrojošā pielikuma 3.2. punktu ar nosaukumu “Expected results and main activities” [“Sagaidāmie rezultāti un galvenās aktivitātes”] ar projektu ir paredzēts palīdzēt Filipīnu iestādēm sasniegt šādus mērķus: “1. Promotion of best international border management standards through review/validation of ongoing national policies and practices [Labāko starptautisko robežu pārvaldības standartu veicināšana ar valsts polittiku un prakses pārskatīšanu/apstiprināšanu]. 2. Intelligence information is efficiently shared among agencies involved in BM [border management] through a linked and secured IT system [..] (analysing and processing the information) [Efektīva izlūkošanas informācijas apmaiņa starp RP [robežu pārvaldībā] iesaistītajām aģentūrām, izmantojot vienotu un drošu IT sistēmu [..] (analizējot un apstrādājot informāciju)]. 3. Circulation of false identity documents is prevented through increased capacity to detect false documents and public awareness on the importance of holding correct identity documents [Viltotu identifikācijas dokumentu apriti novērš palielinot spējas noteikt viltotos dokumentus un sabiedrības apziņas par korektu idnetifikācijas dokumentu turēšanu kapacitāti]. 4. Capacity of Border Management senior and technical staff is increased through appropriate training activities (gender and culturally-sensitive) [Robežu pārvaldības vadības un tehniskā personāla kapacitāti palielina ar atbilstošām mācību aktivitātēm (ņemot vērā dzimumu un kultūras atšķirības)].” [Neoficiāls tulkojums]
9

Pamatlēmuma 2005/667 4. pants ir formulēts šādi: “1. Katra dalībvalsts veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu to, ka 2. un 3. pantā minētos nodarījumus soda ar efektīviem, samērīgiem un preventīviem kriminālsodiem, kas ietver, vismaz attiecībā uz smagiem gadījumiem, kriminālsodu, kura maksimālais ilgums ir brīvības atņemšana uz laiku vismaz no viena līdz trim gadiem. 2. Maznozīmīgās lietās, ja veiktā darbība neizraisa ūdens kvalitātes pasliktināšanos, dalībvalsts var paredzēt cita veida sankcijas ne kā tās, kas paredzētas 1. punktā. 3. Kriminālsodus, kas paredzēti 1. punktā, var papildināt ar citām sankcijām vai pasākumiem, jo īpaši naudas sodiem vai aizliegumu fiziskai personai veikt darbības, kuru veikšanai vajadzīga oficiāla atļauja vai apstiprinājums, vai dibināt, vadīt vai pārvaldīt uzņēmumu vai organizāciju, ja fakti, kas ir personas sodāmības pamatā, norāda, ka pastāv acīmredzama iespēja, ka tāda paša veida noziedzīga darbība var tikt uzsākta atkārtoti. 4. Katra dalībvalsts veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka 2. pantā minētie tīši izdarītie nodarījumi ir sodāmi ar brīvības atņemšanu, kuras maksimālais ilgums ir vismaz no pieciem līdz desmit gadiem, ja šie nodarījumi ir izraisījuši nozīmīgu un plaši izplatītu kaitējumu ūdens kvalitātei, dzīvnieku un augu sugām vai to daļām vai personu nāvi vai smagus ievainojumus. 5. Katra dalībvalsts veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu to, ka 2. pantā minētie tīši izdarītie nodarījumi ir sodāmi ar brīvības atņemšanu, kuras maksimālais ilgums ir vismaz no diviem līdz pieciem gadiem, ja: a) nodarījums ir izraisījis nozīmīgu un plaši izplatītu kaitējumu ūdens kvalitātei, dzīvnieku un augu sugām vai to daļām; vai b) nodarījumu izdarījusi krimināla [noziedzīga] organizācija Padomes Vienotās rīcības 98/733/TI (1998. gada 21. decembris) par dalības kriminālās [noziedzīgās] organizācijās uzskatīšanu Eiropas Savienības dalībvalstīs [OV L 351, 1. lpp.] par noziedzīgu nodarījumu nozīmē neatkarīgi no tā, kāda ir Vienotajā rīcībā minētā sankcija. 6. Katra dalībvalsts veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka 2. pantā minētie nodarījumi, kas izdarīti rupjas nolaidības dēļ, ir sodāmi ar brīvības atņemšanu, kuras maksimālais ilgums ir vismaz no diviem līdz pieciem gadiem, ja nodarījumi ir izraisījuši nozīmīgu un plaši izplatītu kaitējumu ūdens kvalitātei, dzīvnieku un augu sugām vai to daļām vai personu nāvi vai smagus ievainojumus. 7. Katra dalībvalsts veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka 2. pantā minētie nodarījumi, kas izdarīti rupjas nolaidības dēļ, ir sodāmi ar brīvības atņemšanu, kuras maksimālais ilgums ir vismaz no viena līdz trim gadiem, ja nodarījumi ir izraisījuši nozīmīgu un plaši izplatītu kaitējumu ūdens kvalitātei, dzīvnieku un augu sugām vai to daļām. 8. Attiecībā uz brīvības atņemšanu šis pants ir piemērojams, neskarot starptautiskos tiesību aktus un jo īpaši Apvienoto Nāciju Organizācijas 1982. gada Jūras tiesību konvencijas 230. pantu.”
Viens no šādiem pasākumiem pēc Kerijas grāfistes padomes ierosmes ir lielākās Kilarnī ezeru ūdens ieguves vietas Lough Leane apsaimniekošanas un monitoringa projekts, kas tika izstrādāts trīs gadus, proti, no 1998. gada jūlija līdz 2001. gada jūlijam. Šajā projektā tika sniegti vairāki ziņojumi (2000. gada decembra un 2003. gada novembra starpposma un gala ziņojums, A Catchment based approach for reducing nutrient inputs from all sources to the lakes of Killarney).
23

Runājot par Direktīvu 98/34, ieinteresētajām personām ir atšķirīga nostāja par to, vai “SIAE” pienākums piestiprināt atšķirības zīmes attiecas uz pamata prāvā minētajiem CD, un, ja attiecas, tad no kura brīža, proti, pirms vai pēc pienākuma paziņot tehnisko noteikumu projektu ieviešanas Kopienu tiesībās šis pienākums ir attiecināms uz minētajiem datu nesējiem. Šajā gadījumā nav apstrīdams, ka pret Švibertu ir ierosināts kriminālprocess par minētās “SIAE” zīmes nepiestiprināšanu. Tomēr piestiprināšanas pienākuma Itālijas tiesībās patiesā ieviešanas brīža noteikšana izriet no valsts tiesību interpretācijas, kas nav Tiesas kompetencē. Katrā ziņā neskaidrība par šo faktu neattur Tiesu no noderīgas atbildes sniegšanas uz jautājumu, kādu to, atbildot uz lūgumu sniegt skaidrojumus, ir precizējis iesniedzējtiesas tiesnesis.
18

Šādos apstākļos Hovrätten för Övre Norrland nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai [direktīvas] 9. panta 3. punkts dod dalībvalstīm iespēju principā izslēgt mazutu no direktīvas 8. panta piemērojamības tā, ka dalībvalsts [likumdevējs] var noteikt, ka privātpersonai, kas iegādājas mazutu savām vajadzībām citā dalībvalstī, kur šī prece ir laista apgrozībā, un pati to nogādā galamērķa dalībvalstī, akcīzes nodoklis ir jāmaksā šajā pēdējā valstī neatkarīgi no mazuta pārvadāšanas veida? 2) Ja uz pirmo jautājumu sniegta apstiprinoša atbilde, vai [direktīvas] 9. panta 3. punkts ir saderīgs ar EK līgumā paredzēto preču brīvas aprites principu un samērīguma principu, ņemot vērā, ka direktīvas 9. panta 3. punkta mērķis, šķiet, ir atturēt privātpersonas no minerāleļļu pārvadāšanas, nosakot atkāpi no vispārējā principa, ka gadījumos, kad privātpersonas preces iegādājas savām vajadzībām un pārvadā pašas, akcīzes nodokli iekasē dalībvalstī, kur preces ir iegādātas? Vai šāds mērķis ir saderīgs ar [Eiropas Savienības] Padomes izvēlēto direktīvas juridisko pamatu, vai arī direktīvas 9. panta 3. punkts nav likumīgs? 3) Ja uz pirmo jautājumu sniegta noliedzoša atbilde, vai, ja privātpersona 3000 litrus mazuta pārvadā trijās [tvertnēs], ko var izmantot bīstamu preču, it īpaši šķidrumu, komercpārvadājumam un kas iekrautas nelielā kravas automašīnā, tas ir netipisks pārvadājuma veids [direktīvas] 9. panta 3. punkta izpratnē? 4) Vai [direktīvas] 7. panta 4. punktam atbilst dalībvalsts tiesību norma, kurā noteikts, ka privātpersonai, kas savām vajadzībām iegādājas mazutu citā dalībvalstī, kur tas ir laists apgrozībā, un pati to nogādā galamērķa dalībvalstī netipiskā veidā direktīvas 9. panta 3. punkta izpratnē, ir jāsniedz nodrošinājums akcīzes nodokļa maksājuma garantijai un pārvadājuma laikā tās rīcībā ir jābūt vienkāršotai pavadzīmei un pierādījumam par akcīzes nodokļa samaksas nodrošinājumu?”
10

Šīs regulas 14. panta 7.–9. punkts ir šādi: “7. Pārtiku, kas atbilst īpašiem Kopienas noteikumiem, kuri reglamentē pārtikas nekaitīgumu, uzskata par nekaitīgu, ciktāl tas skar aspektus, uz kuriem attiecas minētie īpašie Kopienas noteikumi. 8. Pārtikas atbilstība īpašiem noteikumiem, kas uz to attiecas, neliedz kompetentajām iestādēm veikt atbilstīgus pasākumus, lai noteiktu ierobežojumus tās laišanai tirgū vai lai pieprasītu to izņemt no tirgus, ja ir pamatotas aizdomas, ka minētā pārtika nav nekaitīga, kaut gan šāda atbilstība pastāv. 9. Ja nav īpašu Kopienas noteikumu, tad pārtiku uzskata par nekaitīgu, ja tā atbilst īpašajiem valsts tiesību aktu noteikumiem, kas reglamentē pārtikas nekaitīgumu tajā dalībvalstī, kuras teritorijā minēto pārtiku laiž tirgū, un ja tādi noteikumi ir izstrādāti un tos piemēro, neierobežojot Līgumu, jo īpaši tā 28. un 30. pantu.”
39

No tā izriet, ka Direktīvas 75/106 5. panta 3. punkta b) apakšpunkta otrās daļas pēdējais teikums, lasot to kopā ar šī paša panta 3. punkta d) apakšpunktu, nav spēkā tiktāl, ciktāl ar to nominālais tilpums 0,071 litrs tiek izslēgts no vienotās Kopienu nominālo tilpumu skalas, kas ietverta šīs direktīvas III pielikuma 4. sadaļas I kolonnā.
102

Līdz ar to uz pirmo uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Līguma 73.b pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam neatbilst tādi valsts tiesību kā pamata lietā, kas Francijā reģistrētas sabiedrības atbrīvo no apstrīdētā nodokļa, bet citā dalībvalstī reģistrētas sabiedrības atbrīvo no šī nodokļa tikai tad, ja starp Francijas Republiku un šo valsti ir noslēgts administratīvās sadarbības nolīgums par cīņu pret krāpšanu un izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, vai arī, piemērojot kādā līgumā ietvertu atrunu par nediskrimināciju pilsonības dēļ, saskaņā ar kuru šīm sabiedrībām nav jāmaksā lielāks nodoklis kā tas, kas jāmaksā sabiedrībām, kas ir reģistrētas Francijā, un neļauj citā dalībvalstī reģistrētai sabiedrībai sniegt pierādījumus, kas ļautu noteikt tās akcionāru – fizisko personu – identitāti.
30

Turklāt attiecībā uz šī prasītāju izvirzītā pamata atzīšanu par saistītu ar sabiedrisko kārtību ir jāatgādina, ka Regulas Nr. 1430/79 13. panta noteikumu vienīgais mērķis ir ļaut, iestājoties noteiktiem īpašiem apstākļiem un nepastāvot nolaidībai vai viltum, atbrīvot uzņēmumus no maksājamā nodokļa samaksas, nevis apstrīdēt pašu maksājamā parāda principu (skat. it īpaši 1993. gada 6. jūlija spriedumu apvienotajās lietās C-121/91 un C-122/91 CT Control (Roterdama) un JCT Benelux/Komisija, Recueil, I-3873. lpp., 43. punkts). No minētā izriet, ka prasītāji pamatoti pret apstrīdēto lēmumu var vērsties tikai ar argumentiem, kas šajā gadījumā apliecina īpašu apstākļu esamību un viņu nolaidības un viltus neesamību, nevis ar pamatiem, kas apstiprina kompetento valsts iestāžu lēmumu, ar ko tiem uzliek samaksāt apstrīdēto nodokli, prettiesiskumu (skat. iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās CT Control (Roterdama) un JCT Benelux/Komisija, 44. punkts). Pirmās instances tiesai tādējādi pēc savas ierosmes nebija jāpiemēro tiesību norma, kuras piemērošana neietilpst tās kompetencē.
Lai gan dalībvalstīm ir kompetence noteikt pienācīgus pasākumus, lai nodrošinātu to iekšējo un ārējo drošību, no tā neizriet, ka šādi pasākumi tiek pilnībā izslēgti no Kopienu tiesību piemērošanas jomas. Atkāpes, kas piemērojamas valsts drošības apdraudējuma gadījumos, ir paredzētas tikai EKL 30., 39., 46., 58., 64., 296. un 297. pantā, kas attiecas uz skaidri noteiktiem izņēmuma gadījumiem. No šiem pantiem nevar secināt, ka Līgumā ir paredzēts vispārējs izņēmums, saskaņā ar kuru no Kopienu tiesību piemērošanas jomas tiek izslēgti visi pasākumi, kas veikti valsts drošības apsvērumu dēļ. Ja tiktu atzīts šāds izņēmums, neraugoties uz Līguma noteikumu īpašajiem nosacījumiem, tas varētu apdraudēt Kopienu tiesību saistošo raksturu un to vienveidīgu piemērošanu.

Turklāt EKL 296. un 297. pantā paredzētās atkāpes, kā tas ir attiecībā uz atkāpēm no pamatbrīvībām, ir jāinterpretē šauri. Konkrētāk, attiecībā uz EKL 296. pantu ir jānorāda, ka, lai gan tajā ir norādīts uz pasākumiem, kurus dalībvalsts var uzskatīt par vajadzīgiem būtisku savas drošības interešu aizsardzībai, vai informāciju, kuras izpaušanu tā uzskata par pretēju šīm interesēm, tas tomēr nebūtu jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstīm tiek piešķirtas pilnvaras atkāpties no Līguma noteikumiem, tikai atsaucoties uz šīm interesēm. Tādējādi tieši dalībvalstij, kura atsaucas uz EKL 296. panta priekšrocību, ir jāpierāda nepieciešamība izmantot šajā pantā paredzēto atkāpi ar mērķi aizsargāt būtiskas tās drošības intereses.

(sal. ar 51.–53. un 55. punktu)