ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

34. klase: “tabakas lapas; tabakas produkti, kas ietverti 34. klasē, tostarp uz tabakas bāzes izgatavotas nikotīna plāksnītes orālai lietošanai, cigāri, cigaretes, cigarillas, smalki sagriezta tabaka, pīpes tabaka, šņaucamā tabaka, tabakas aizstājēji, tabakas aizstājējus saturoši cigāri un cigaretes (nav paredzētas medicīniskai vai ārstnieciskai lietošanai); izstrādājumi smēķētājiem, it īpaši tabakdozes, cigarešu kastītes, cigarešu iemuši, pelnutrauki (visas iepriekš minētās preces nav izgatavotas no cēlmetāliem un nav pārklātas ar tiem), cigarešu papīrs, cigarešu čaulas, cigarešu filtri, pīpes, kabatas aparāti cigarešu uztīšanai, briketes, kas ietvertas 34. klasē; sērkociņi; cigarešu kārbas no cēlmetāliem; cigarešu etvijas no cēlmetāliem, cigarešu iemuši no cēlmetāliem; cigāru kastītes un kārbas no cēlmetāliem un koka; cigāru lādītes no cēlmetāliem; cigāru iemuši no cēlmetāliem; elektriskās cigaretes, elektroniskās cigaretes, elektriskie cigāri, elektroniskie cigāri, elektriskās cigarillas, elektroniskās cigarillas, elektriskās pīpes un elektroniskās pīpes; elektriskajām cigaretēm, elektroniskajām cigaretēm, elektroniskajiem cigāriem, elektroniskajām cigarillām un elektriskajām pīpēm paredzēti šķidrumi, ampulas un patronas; uzpildīšanas šķidrums izmantošanai elektroniskās smēķēšanas ierīcēs un elektroniskajās cigaretēs; uzpildīšanas patronas elektroniskajām cigaretēm un elektroniskās smēķēšanas ierīcēm; izsmidzinātāji un aromāta iztvaicētāji elektroniskajām cigaretēm un elektroniskās smēķēšanas ierīcēm; tabakas aromatizētāji, tabakas produkti un tabakas aizstājēji; elektronisko cigarešu, elektroniskās smēķēšanas ierīču un smidzinātāju, kas paredzēti tabakai, tabakas produktiem un tabakas aizstājējiem, daļas un detaļas; lielas somas un konteineri, kas it īpaši paredzēti iepriekš minētajiem izstrādājumiem; iepriekš minēto izstrādājumu daļas un apmaiņas daļas”.
32

Proti, no iepriekš 29. punktā minētās judikatūras izriet, ka ratio legis, kas ir šādas vispārējas prezumpcijas piemērošanas pamatā, ir saistīts ar absolūtu nepieciešamību nodrošināt pareizu attiecīgo procedūru darbību un garantēt, ka to mērķi netiek apdraudēti. Tādējādi vispārēja prezumpcija var tikt atzīta, pamatojoties uz to, ka piekļuve ar noteiktiem procesiem saistītiem dokumentiem nav savietojama ar šo procesu pareizu norisi, un pamatojoties uz risku, ka tiem tiks nodarīts kaitējums, pieņemot, ka vispārējas prezumpcijas ļauj nodrošināt procesa norises integritāti, ierobežojot trešo personu iejaukšanos (šajā ziņā skat. spriedumu, 2014. gada 25. septembris, Spirlea/Komisija, T‑306/12, pārsūdzēts apelācijas instancē, EU:T:2014:816, 57. un 58. punkts, un ģenerāladvokāta M. Vatelē [M. Wathelet] secinājumus lietā LPN un Somija/Komisija, C‑514/11 P un C‑605/11 P, EU:C:2013:528, 66., 68., 74. un 76. punkts). Tādu īpašu noteikumu piemērošana, kuri paredzēti tiesību aktā, kas attiecas uz Savienības iestādē notiekošu procesu, kura vajadzībām pieprasītie dokumenti ir tikuši sagatavoti, ir viens no kritērijiem, kas var attaisnot vispārējas prezumpcijas atzīšanu (šajā ziņā skat. spriedumu, 2015. gada 11. jūnijs, McCullough/Cedefop, T‑496/13, EU:T:2015:374, 91. punkts un tajā minētā judikatūra, un ģenerāladvokāta P. Krusa Viljalona [P. Cruz Villalón] secinājumus lietā Padome/Access Info Europe, C‑280/11 P, Krājums, EU:C:2013:325, 75. punkts).
60

Proti, vispirms, pat pieņemot, ka tas tā ir, tas neatņemtu veselīguma norāžu sūtītajiem vēstījumiem to pretrunīgo un neskaidro raksturu, kas aprakstīts šā sprieduma 58. punktā. Turklāt, protams, ir taisnība – kā to apgalvo prasītāja –, ka atbilstoši Regulas Nr. 1169/2011 9. panta 1. punkta l) apakšpunktam un 30. panta 1. punkta pirmās daļas b) apakšpunktam uz pārtikas produktiem principā ir jābūt “paziņojumam par uzturvērtību”, kurā tostarp ir jābūt iekļautam cukura daudzumam, un ka atbilstoši šīs regulas 32. panta 4. punktam cukura daudzumu var norādīt arī procentos no minētās regulas XIII pielikuma B daļā noteiktajām ieteicamajām devām, kurā attiecībā uz cukuru minēti 90 grami vidusmēra pieaugušajam (8400 kJ vai 2000 kcal). Taču – kā atzīst prasītāja – uz visiem pārtikas produktiem nav jābūt paziņojumam par uzturvērtību. Šāda paziņojuma neesamība attiecībā uz noteiktiem pārtikas produktiem ir it īpaši paredzēta Regulas Nr. 1169/2011 16. pantā. Turklāt atbilstoši šīs regulas 32. panta 2. un 4. punktam nav obligāti cukura daudzumu norādīt kā ieteicamās devas procentuālu daļu; tas var tikt norādīts arī kā daudzums uz 100 gramiem. Pat ja samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs vidusmēra patērētājs, uz kuru ir jāatsaucas (šajā ziņā skat. spriedumu, 2015. gada 4. jūnijā, Teekanne, C‑195/14, Krājums, EU:C:2015:361, 36. punkts un tajā minētā judikatūra), zinātu, ka nav jāpatērē pārlieku daudz cukuru, tomēr attiecīgo veselīguma norāžu dēļ viņš varētu patērēt vairāk cukuru, it īpaši tāpēc, ka saskaņā ar EFSA zinātniskajiem atzinumiem, lai varētu tikt izmantotas attiecīgās veselīguma norādes, konkrētajiem produktiem ir jābūt nozīmīgam glikozes avotam (skat. šā sprieduma 55. un 58. punktu). Turklāt, runājot par prasītājas produktiem, ir jākonstatē, ka klasiskā kubveida iepakojuma, kurš sastāv no astoņām tabletēm un kura vienības svars ir 48 grami (skat. šā sprieduma 1. punktu), satura patēriņš jau nodrošina vairāk nekā pusi no tā cukuru daudzuma, kas Regulas Nr. 1169/2011 XIII pielikuma B daļā ir noteikts kā ieteicamā deva vidusmēra pieaugušajam.
32

Turklāt ir jāuzskata, kā norādīts apstrīdētā lēmuma 8. punktā un kā izriet no Vispārējā tiesā agrākās preču zīmes faktiskas izmantošanas konstatēšanai iesniegto EUIPO lietas materiālos iekļauto dokumentu analīzes, ka prasītāja procesā EUIPO ir iesniegusi šādus pierādījumus: — tās mārketinga direktora ar zvērestu apliecinātu 2013. gada 13. februārī datētu paziņojumu, kurā ir norāde uz dzirkstošā vīna pudeļu fotogrāfijām un kurā norādīts apgrozījums no dzirkstošā vīna pudeļu, kas ietver norādes “piccolo” vai “pikkolo”, pārdošanas dažādās Savienības dalībvalstīs no 2007. līdz 2011. gadam; — dzirkstošā vīna pudeļu fotogrāfijas; — izvilkumi no preču specifikācijām un no kopš 2007. gada 1. aprīļa un attiecībā uz nākamajiem gadiem piemērojamo cenu sarakstiem, kas sagatavoti vācu valodā un kam pievienoti daļēji tulkojumi, piemēram, atspoguļojot to 0,2 l pudeļu klāstu, uz kurām ir norāde “pikkolo”; — izvilkums no kopš 2008. gada 1. aprīļa un kopš 2009. gada 1. aprīļa piemērojamo eksporta cenu saraksta, kas sagatavots angļu valodā un kurā atspoguļots to 0,2 l pudeļu klāsts, uz kurām ir norāde “piccolo”; — vairāki rēķini attiecībā uz laikposmu no 2007. līdz 2012. gadam, kas nosūtīti uzņēmumiem Grieķijā, Itālijā un Somijā un uz kuriem tostarp norādīta 0,2 l “HENKELL TRO. DRY SEC PICC.” pudeļu piegāde; — izvilkums no reklāmas bukleta.
36

Vispirms, kā pamatoti lūdz persona, kas iestājusies lietā, ir jānoraida kā nepieņemami prasības pieteikuma pielikumi, ko prasītāja pirmo reizi iesniegusi Vispārējā tiesā. Proti, no Regulas Nr. 207/2009 65. panta 2. punkta izriet, ka Vispārējai tiesai ir lūgts izvērtēt EUIPO Apelācijas padomju lēmumu tiesiskumu, pārbaudot Savienības tiesību piemērošanu, ko tās veikušas tostarp attiecībā uz faktiem, kas iesniegti minētajās padomēs. Tādējādi uz faktiem, kurus lietas dalībnieki nav norādījuši EUIPO instancēs, nevar atsaukties prasības stadijā Vispārējā tiesā un tā nevar no jauna izvērtēt faktiskos apstākļus to pierādījumu kontekstā, kas pirmo reizi iesniegti Vispārējā tiesā, izņemot faktus, kuri EUIPO instancēm bija jāpārbauda pēc savas ierosmes saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punktu (šajā ziņā skat. spriedumus, 2011. gada 10. novembris, LG Electronics/ITSB, C‑88/11 P, EU:C:2011:727, 23.–26. punkts un tajos minētā judikatūra; 2005. gada 24. novembris, Sadas/ITSB – LTJ Diffusion (“ARTHUR ET FELICIE”), T‑346/04, Krājums, EU:T:2005:420, 19. punkts, un 2014. gada 12. decembris, Wilo/ITSB (Pioneering for You),T‑601/13, EU:T:2014:1067, 12. punkts). Šajā lietā prasītājas iesniegtie jaunie fakti un pierādījumi, tostarp apgrozījums un katalogi, attiecas uz tās pašas atbildības jomu, un tā nav norādījusi, ka tie bija šādi jāpārbauda pēc savas ierosmes. Tādējādi šie pierādījumi neskar apstrīdētā lēmuma tiesiskumu un tie ir jānoraida, nepārbaudot to pierādījuma spēku.
Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 20. jūnija spriedums –

KV/EACEA

(apvienotās lietas T‑306/15 un T‑484/15)

Šķīrējklauzula – Nolīgumi par subsīdijām, kas noslēgti saistībā ar rīcības programmu mūžizglītības jomā (2007‑2013) – Projekti NEST un “This is IT” – Neatlīdzināmi izdevumi – Prasību pārkvalificēšana

1. Tiesvedība–Prasības juridiskais pamats–Prasītāja, nevis Savienības tiesas izvēle (skat. 31. punktu)

2. Prasība atcelt tiesību aktu–Prasība, kas faktiski attiecas uz līgumiska rakstura strīdu–Prasība par Savienības aģentūras lēmumu, kas nav nodalāms no līgumtiesiskajām attiecībām starp aģentūru un prasītāju–Savienības tiesas kompetences neesamība–Nepieņemamība (LESD 263. pants) (skat. 36., 43. punktu)

3. Prasība atcelt tiesību aktu–Prasība, kas faktiski attiecas uz līgumiska rakstura strīdu–Prasības pārkvalificēšana–Nosacījumi (LESD 263. un 272. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 76. panta d) punkts) (skat. 44., 45., 47., 49. punktu)

4. Eiropas Savienības budžets–Savienības finanšu atbalsts–Saņēmēja pienākums ievērot atbalsta piešķiršanas nosacījumus–Tikai faktisko izdevumu finansēšana–Deklarēto izdevumu pamatošana–Neesamība–Neatlīdzināmi izdevumi–Ar Savienības finanšu atbalstu finansētu projektu tehniski pareiza izpilde–Ietekmes neesamība (LESD 317. pants) (skat. 57., 58. punktu)

5. Valsts tiesības–Atsauce uz valsts tiesībām–Grieķijas tiesības–Darba tiesības–Darba līguma esamības noteikšana (skat. 69., 70., 89.–91. punktu)

Priekšmets

Prasības, kas ir pamatotas ar LESD 272. pantu un ar ko tiek lūgts konstatēt, ka, atzīstot par neatlīdzināmām atsevišķas personāla izmaksas, kas prasītājai radušās saistībā ar projektiem “Network of Staff and Teachers in childcare services” (NEST) un “Facilitating and fostering digital competence through volunteers – This is IT” (This is IT), EACEA nav pareizi interpretējusi un piemērojusi ar šiem projektiem saistītos līguma noteikumus.

Rezolutīvā daļa

1) Lietas T‑306/15 un T‑484/15 apvienot apvienotas nolēmuma, ar ko izbeidz tiesvedību, pieņemšanai.

2) Prasības noraidīt.
Savienības tiesās, pamatojoties uz LESD 263. pantu, var tikt celta prasība, ja apstrīdētais akts ir paredzēts obligātu juridisku seku radīšanai, kas neietilpst līgumattiecībās, kuras saista puses, un kas nozīmē publiskās varas, kāda ir piešķirta iestādei administratīvas iestādes statusā, priekšrocību īstenošanu. Šajā ziņā tiesību akts, ar kuru Komisija veic parādu un prasījumu, kas radušies no dažādām tiesiskām attiecībām ar vienu un to pašu personu, ieskaitu ārpustiesas ceļā, ir apstrīdams tiesību akts minētā noteikuma izpratnē. Izskatot šādu prasību atcelt tiesību aktu, Vispārējai tiesai ir jāpārbauda lēmuma par ieskaita veikšanu tiesiskums, ņemot vērā tā sekas saistībā ar to, ka prasītājam faktiski netika izmaksāta strīdīgā summa.

Saistībā ar summu atgūšanu, ko Komisija samaksājusi vienībai, kas atbild par Eiropas Attīstības fonda īstenotas programmas finanšu izpildi, pēc finanšu revīzijas prasības atcelt lēmumu par ieskaitu iesniegšana, ciktāl prasība tiecas arī konstatēt, ka Savienībai nav strīdīgā prasījuma pret prasītāju, nav procedūras nepareiza izmantošana, jo jautājums par strīdīgā prasījuma pastāvēšanu neietilpst ne līgumiskā kontekstā, kas saistīts ar pakalpojuma līguma noslēgšanu starp prasītāju un valsts kredītrīkotāju, ne līguma noteikumu vai tāda dotācijas nolīguma interpretācijā, kas noslēgts starp prasītāju un Savienību, kuru pārstāv Komisija.

(skat. 58., 60., 65. un 66. punktu)
Lai atbalstu varētu atzīt par saderīgu ar iekšējo tirgu atbilstoši LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktam, tam ir jābūt vērstam uz saimnieciskās darbības attīstību, kas ir sabiedrības interešu mērķis, un tam ir jābūt atbilstīgam, nepieciešamam un samērīgam. Taču šajā tiesību normā nav tieši norādīts nosacījums saistībā ar tirgus nepilnības esamību. Līdz ar to, piemērojot šo normu, atbilstīgais jautājums ir, vai dalībvalsts izvirzītais sabiedrības interešu mērķis tiktu sasniegts bez šīs dalībvalsts intervences.

Saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu par saderīgiem ar iekšējo tirgu var uzskatīt atbalsta pasākumus, atbalstu, kas veicina konkrētu saimniecisko darbību vai konkrētu tautsaimniecības jomu attīstību, ja šādam atbalstam nav tāds nelabvēlīgs iespaids uz tirdzniecības apstākļiem, kas ir pretrunā kopīgām interesēm.

LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta beigās minētais kopīgu interešu jēdziens attiecas uz to priekšrocību un trūkumu izsvēršanu, kas izriet no atbalsta pasākuma, un liedz atļaut pasākumus, kuriem ir tāds nelabvēlīgs iespaids uz tirdzniecības apstākļiem, kas ir pretrunā kopīgām interesēm. Sabiedrības interešu mērķim, ko tiecas sasniegt ar aplūkojamo pasākumu, nav noteikti jābūt mērķim, kas kopīgs visām vai lielākajai daļai dalībvalstu.

LESD 107. panta piemērošanas pasākumiem, ar ko tiecas sasniegt mērķi, kurš ir saistīts ar Euratom līgumu, ietvaros ir jāņem vērā Euratom līguma normas un mērķi. Taču, ņemot vērā Euratom līguma 1. panta otro daļu un 2. panta c) punktu, Komisija nepieļauj kļūdu, uzskatot, ka dalībvalstij ir tiesības noteikt kodolenerģētikas veicināšanu un, konkrētāk, stimulēšanu uz jaunas kodolenerģijas ražošanas jaudas radīšanu par sabiedrības interešu mērķi LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē. Pirmkārt, šis mērķis ir saistīts ar Euratom kopienas mērķi atvieglot ieguldījumus kodolenerģijas jomā, kas norādītas Euratom līguma 2. panta c) punktā, un no Euratom līguma 192. panta pirmās daļas izriet, ka dalībvalstis atbalsta Euratom kopienu tās uzdevumu izpildīšanā. Otrkārt, no LESD 194. panta 2. punkta otrās daļas izriet, ka ikviena dalībvalsts no dažādajiem energoavotiem var izvēlēties sev piemērotāko.

(skat. 82., 87. un 95.–97. punktu)
Atbilstoši EKL 108. panta 2. punktam Komisijas uzdevums ir likt ieinteresētajām personām iesniegt apsvērumus formālās pārbaudes posmā. Šāda paziņojuma vienīgais mērķis ir saņemt no ieinteresētajām personām visu informāciju, kas ļautu Komisijai skaidri paredzēt tās turpmāko rīcību. Lai arī Komisijai nav pienākuma sniegt pilnīgu analīzi par attiecīgo atbalstu, tai ir precīzi jānosaka tās veiktās pārbaudes ietvarus, lai nezustu jēga ieinteresēto personu tiesībām iesniegt apsvērumus Šajā nolūkā ir pietiekami, ja ieinteresētās personas ir informētas par iemesliem, kas Komisijai sākotnēji ir likuši uzskatīt, ka pasākums varētu būt jauns ar kopējo tirgu nesaderīgs atbalsts. Komisijas pienākumam lēmuma sākt procedūru posmā dot iespēju ieinteresētajām personām sniegt savus apsvērumu ir būtiska procesuāla noteikuma raksturs, kura pārkāpšana izraisa tādas sekas kā prettiesiska akta atcelšana neatkarīgi no tā, vai šis pārkāpums ir radījis kaitējumu tam, kas uz to atsaucas, un vai administratīvajam procesam varēja būt cits rezultāts.

(skat. 46., 47. un 70. punktu)
Privātā kreditora vai ieguldītāja kritērijs nav izņēmums, kas būtu piemērojams tikai pēc dalībvalsts lūguma, kad ir izpildīti LESD 107. panta 1. punktā minētie ar kopējo tirgu nesaderīga valsts atbalsta jēdziena elementi. Šis kritērijs, kad tas ir piemērojams, ir viens no faktoriem, kas Komisijai ir jāņem vērā, lai konstatētu šāda atbalsta esamību. Līdz ar to, tiklīdz šķiet, ka varētu būt piemērojams privātā kreditora kritērijs, Komisijai ir jāizvērtē šī iespēja neatkarīgi no tā, vai attiecīgā dalībvalsts šajā ziņā ir iesniegusi kādu pieteikumu, un līdz ar to nekas neliedz atbalsta saņēmējam atsaukties uz šī kritērija piemērojamību.

Šajos pēdējos divos gadījumos, kad dalībvalsts nav atsaukusies uz privātā ieguldītāja kritēriju, lai noteiktu, vai minētais kritērijs ir piemērojams, par atskaites punktu ir jābūt dalībvalsts darbības saimnieciskajam raksturam, nevis tam, subjektīvi runājot, ko šī valsts domāja par savu rīcību vai kādas alternatīvas darbības tā apsvēra pirms attiecīgā pasākuma veikšanas.

Turklāt, lai novērtētu, vai to pašu pasākumu parastos tirgus apstākļos būtu veicis privāts ieguldītājs situācijā, kura būtu vistuvākā valsts situācijai, vērā ir jāņem tikai priekšrocības un pienākumi, kas ir saistīti ar valsts situāciju akcionāres statusā, izslēdzot tos, kas ir saistīti ar tās valsts varas nesējas statusu.

(skat. 240.–242. un 245. punktu)
Dokumentiem, kas ir ietverti administratīvās lietas materiālos saistībā ar LESD 101. panta procedūras piemērošanu, vispārīgo konfidencialitātes prezumpciju var piemērot neatkarīgi no dokumentu skaita, kuriem tiek lūgta piekļuve. Šajā ziņā ir pieņemts, ka vispārīgo konfidencialitātes prezumpciju var piemērot neatkarīgi no dokumentu skaita, kuriem lūgta piekļuve, pat ja lūgums attiecas tikai uz vienu dokumentu. Vispārīgās atteikuma prezumpcijas piemērošanā noteicošais ir tieši kvalitatīvais kritērijs, proti, tas, ka dokumenti attiecas uz vienu un to pašu procedūru, nevis kvantitatīvais kritērijs, proti, lielāks vai mazāks skaits dokumentu, uz kuriem attiecas piekļuves pieteikums. Neatkarīgi no dokumentu skaita, uz kuriem attiecas lūgums par piekļuvi, piekļuve dokumentiem LESD 101. panta piemērošanas procedūrā nevar tikt nodrošināta, ja saistībā ar tādas informācijas apstrādi, kura iegūta vai konstatēta šādā procedūrā, netiek ņemti vērā tie paši stingrie noteikumi, kas ir paredzēti Regulā Nr. 1/2003 un Regulā Nr. 773/2004 par lietas izskatīšanu saskaņā ar LESD 101. un 102. pantu, ko vada Komisija.

Turklāt vispārīgā konfidencialitātes prezumpcija, kas piemērojama dokumentiem, kuri ietverti administratīvās lietas materiālos saistībā ar LESD 101. panta piemērošanas procedūru, būtībā balstās uz Regulas Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem 4. pantā ietverto izņēmumu no tiesībām piekļūt dokumentiem interpretācijas, kurā saistībā ar tādas informācijas apstrādi, kura iegūta vai konstatēta šādā procedūrā, tiek ņemti vērā stingri noteikumi, kas ir paredzēti Regulā Nr. 1/2003 un Regulā Nr. 773/2004 par lietas izskatīšanu saskaņā ar LESD 101. un 102. pantu, ko vada Komisija. Citiem vārdiem, šī prezumpcija ir balstīta uz premisu, ka attiecīgajā procedūrā ir paredzēta īpaša kārtība piekļuvei dokumentiem. Šīs kārtības pastāvēšana ļauj izdarīt pieņēmumu, ka šādu dokumentu padarīšana par pieejamiem principā var aizskart mērķi, kas ir pamatā procedūrai, ar kuru tie ir saistīti.

Tādējādi, ar to faktu vien, ka dokuments, kuru ir lūgts padarīt par pieejamu, attiecas uz administratīvās lietas materiāliem LESD 101. panta piemērošanas procedūrā, ir pietiekami, lai attaisnotu konfidencialitātes prezumpcijas piemērošanu attiecībā uz šādas procedūras dokumentiem neatkarīgi no dokumentu skaita, kuriem tiek lūgta piekļuve.

(skat. 71.–74. punktu)
Ja Komisijai ir jānovērtē liels projekts, ko dalībvalsts ir izvēlējusies finansēt no Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF), un jāpieņem lēmums saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1083/2006, ar ko paredz vispārīgus noteikumus par ERAF, Eiropas Sociālo fondu un Kohēzijas fondu, 41. pantu, to neierobežo šīs dalībvalsts noteiktie atlases kritēriji.

Kā tas izriet no Regulas Nr. 1083/2006, šis Komisijas novērtējums atšķiras no dalībvalsts veiktajām atlasēm, ņemot vērā tā nosacījumus un mērķi. Pirmkārt, vienīgi Komisijas un dalībvalsts attiecību ietvaros Komisija veic darbības, lai novērtētu un apstiprinātu vai neapstiprinātu ERAF vai Kohēzijas fonda finansiālo ieguldījumu kādā dalībvalsts lielā projektā. Komisija nav izvēlējusies lielos projektus, kurus valsts iestādēm iesniedza pieteikumu iesniedzēji, bet ir veikusi, un vienīgi attiecībā uz dalībvalstīm, tikai to lielo projektu vērtēšanu, kurus valsts iestādes jau ir izvēlējušās un kuri tai ir iesniegti, lai apstiprinātu vai neapstiprinātu finansiālu ieguldījumu no ERAF vai Kohēzijas fonda. Otrkārt, Komisijas novērtējums ir paredzēts, nevis, lai pārbaudītu dalībvalsts veikto atlasi, ņemot vērā Uzraudzības komitejas noteiktos atlases kritērijus, bet gan lai novērtētu, ņemot vērā informāciju, kas šim mērķim ir paredzēta Regulas Nr. 1083/2006 40. pantā un apstiprinājuma pieprasījumā, kā minēts šīs regulas 49. apsvērumā, lielā projekta mērķi un ietekmi, kā arī metodes, ar kādām tiek ierosināts izmantot ES līdzekļus, kuru novērtēšana jāveic saskaņā ar minētas regulas 41. panta 1. punktu, novērtējot lielo projektu, pamatojoties uz šo informāciju, tā saskanību ar darbības programmas prioritātēm, tā ieguldījumu šo prioritāšu mērķu sasniegšanā un saskaņotību ar citām Savienības politikām.

Turklāt, tā kā Komisijai nav saistoši atlases kritēriji, ko dalībvalsts ir noteikusi saistībā ar liela projekta novērtēšanu saskaņā ar Regulas Nr. 1083/2006 41. pantu, fakts, ka tā nav ierobežojusi savu vērtējumu ar minētajiem kritērijiem, nav lojālas sadarbības principa pārkāpums. Ja dalībvalsts iesniedz Komisijai lūgumu apstiprināt lielu projektu, uz minētā pieteikuma novērtēšanu attiecas noteikumi, kas paredzēti Regulas Nr. 1083/2006 39.–41. pantā. Lojālas sadarbības principa izmantošana nevar novest pie atšķirīgu noteikumu piemērošanas, un jo īpaši, pie šo novērtējumu ierobežošanas ar dalībvalsts noteiktiem atlases kritērijiem. Šo secinājumu neapšauba fakts, ka Uzraudzības komitejas darbā Komisijas pārstāvis neapstrīdēja atlases kritērijus, pamatojoties uz kuriem tika izvēlēts projekts. Tomēr iebilduma neesamību nevar interpretēt tādējādi, ka Komisijai Regulas (EK) Nr. 1083/2006 39. līdz 41. pantā paredzētās novērtēšanas procedūras kontekstā ir jāapstiprina finanšu ieguldījums visiem lielajiem projektiem, kurus, pamatojoties uz šiem kritērijiem, ir izvēlējusies vadošā iestāde.

(skat. 48.–51., 54., 55. un 57. punktu)
Ar Parlamenta Reglamenta 22. pantu iestādes priekšsēdētājam ir piešķirtas vajadzīgās pilnvaras nodrošināt vispārējo drošību Parlamenta telpās, novērst un likt pārtraukt jebkurus Parlamenta darbības pienācīgas norises traucējumus, kā arī aizsargāt iestādes cieņu. Piedevām Parlamentam nav pienākuma savā infrastruktūrā atbalstīt trešās valsts politiskas partijas aktivitātes.

Līdz ar to Parlamentam nav pienākuma uzņemt šādas partijas biedrus vai piekritējus, lai viņi varētu tā telpās izteikties. Vispārīgāk, no LES 14. panta izriet, ka tiesības piedalīties likumdošanas un budžeta pieņemšanas, politiskās kontroles un padomdevēja funkciju izpildē Parlamentā ir vienīgi Savienības pilsoņu pārstāvjiem, kurus ievēl vispārējās tiešās vēlēšanās brīvā un aizklātā balsojumā, savukārt konkrētās tiesību normās, tādās kā LES 15. panta 6. punkta d) apakšpunkts un LESD 230. panta pirmā daļa, tiesības Parlamentā izteikties ir konkrēti garantētas Eiropadomes priekšsēdētājam un Komisijai. Piedevām, lai gan Parlamenta Reglamenta 115. pantā ir noteikts, ka debates ir publiskas un ka arī komiteju sanāksmes parasti ir publiskas, minētā reglamenta 157. punktā ir precizēts, ka apmeklētāji sēž sēžu zāles balkonā un ievēro klusumu. Tādējādi no Līgumu un to izpildei pieņemto tiesību aktu sistēmas, kā arī vajadzības garantēt Parlamentam piešķirto pilnvaru brīvu īstenošanu izriet, ka tā nav vieta, kur ikvienam apmeklētājam ipso iure būtu tiesības izteikties.

(skat. 67. punktu)