Proti, kā izriet no Pamatlēmuma 2009/299 preambulas 2. un 4. apsvēruma, konstatējis, ka vienota tiesiskā regulējuma neesamība jautājumā par aizmuguriski pieņemtiem spriedumiem varētu tostarp sarežģīt tiesu iestāžu sadarbību, Savienības likumdevējs uzskatīja par nepieciešamu paredzēt skaidrus un kopīgus pamatojumus aizmugurisku nolēmumu neatzīšanai, tomēr nereglamentējot veidu un metodes, tostarp procesuālās prasības, kas tiek izmantotas, lai sasniegtu šajā pamatlēmumā minētos rezultātus; tos nosaka katras dalībvalsts tiesību aktos.

Pamatlēmuma 2002/584 par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm, kas grozīts ar Pamatlēmumu 2009/299, 4.a panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pavēstes izsniegšana, nevis tieši attiecīgajai personai, bet to nododot attiecīgās personas adresē tās mājsaimniecības pilngadīgai personai, kas apņēmās to nodot attiecīgajai personai, ja Eiropas apcietināšanas orderī nav iespējams pārliecināties, vai un attiecīgā gadījumā kad šī pilngadīgā persona ir faktiski nodevusi šo pavēsti attiecīgajai personai, pati par sevi nav uzskatāma par šajā noteikumā izklāstītajiem nosacījumiem atbilstošu.

Proti, Pamatlēmuma 2002/584 4.a panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punktā noteiktās paziņošanas nosacījumi ir tādi, lai nodrošinātu, ka attiecīgā persona ir savlaicīgi saņēmusi informāciju par savas lietas izskatīšanas dienu un vietu, un tādējādi ļauj izpildes iestādei uzskatīt, ka tiesības uz aizstāvību ir ievērotas. Personas, kurai ir tikusi izsniegta pavēste ierasties uz krimināllietas izskatīšanu, tiesības uz taisnīgu lietas izskatīšanu prasa, lai šī persona būtu tikusi informēta tādā veidā, kas tai ļauj efektīvi sagatavot savu aizstāvību. Pamatlēmuma 2002/584 4.a panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punkts cenšas sasniegt šo mērķi, tomēr ierobežoti neprecizējot šim mērķim izmantojamos līdzekļus. Proti, papildus pavēstes izsniegšanai personiski šajā noteikumā uzskaitītie nosacījumi ir izpildīti, ja attiecīgā persona ir tikusi oficiāli un faktiski informēta par savas lietas izskatīšanas laiku un vietu “citiem līdzekļiem”. Ņemot vērā tieši Pamatlēmuma 2002/584 4.a panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punkta redakciju, atbilstoši kurai ir viennozīmīgi jākonstatē, ka attiecīgā persona “zināja par paredzēto lietas izskatīšanu”, tas, ka pavēste ir tikusi nodota trešajai personai, kas apņēmusies nodot šo pavēsti attiecīgajai personai, vai šī persona pieder vai nepieder pie šīs attiecīgās personas mājsaimniecības, pati par sevi neatbilst šīm prasībām. Šāds pavēstes izsniegšanas veids neļauj viennozīmīgi pierādīt ne faktu, ka attiecīgā persona “patiešām” saņēma informāciju par savas lietas izskatīšanas laiku un vietu, ne attiecīgā gadījumā – precīzu šīs saņemšanas brīdi. Turklāt, tā kā Pamatlēmuma 2002/584 4.a panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punktā norādītie gadījumi ir tikuši paredzēti kā izņēmumi fakultatīvam neizpildes pamatojumam, izpildes tiesu iestāde var katrā ziņa pat pēc tam, kad ir konstatējusi, ka tie neattiecas uz šo situāciju, ņemt vērā citus apstākļus, kas tai ļauj pārliecināties, ka attiecīgās personas nodošana nepārkāpj tas tiesības uz aizstāvību. Šādi novērtējot šo fakultatīvo neizpildes pamatojumu, izpildes tiesu iestāde varēs ņemt vērā rīcību, par ko liecina attiecīgā persona. Tieši šajā nodošanas procesa posmā īpaša uzmanība var tikt pievērsta acīmredzamai bezrūpībai no attiecīgās personas puses, it īpaši, kad izrādās, ka tā ir centusies izvairīties no tai adresētās informācijas paziņošanas. Katrā ziņā izpildes tiesu iestādei ir iespēja atbilstoši Pamatlēmuma 2002/584 15. panta 2. punktam lūgt steidzami sniegt papildu informāciju, ja tā uzskata, ka informācija, ko paziņojusi izsniegšanas dalībvalsts, ir nepietiekama, lai ļautu tai pieņemt lēmumu par nodošanu.

(sal. ar 38., 43., 47., 50., 51., 53. un 54. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)