ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 134/14

Tiesas 2010. gada 21. janvāra rīkojums —Iride SpA, Iride Energia SpA/Eiropas Komisija

(Lieta C-150/09 P) (1)

(Apelācija - Valsts atbalsts - Atbalsts, kas ir atzīts par saderīgu ar kopējo tirgu ar nosacījumu, ka tā saņēmējs atmaksā agrāku atbalstu, kas atzīts par nelikumīgu - Saderība ar EKL 87. panta 1. punktu - Kļūdas tiesību piemērošanā - Apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentu sagrozīšana - Pamatojumu nesniegšana - Apelācijas sūdzība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota)

2010/C 134/21

Tiesvedības valoda — itāļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Iride SpA, Iride Energia SpA (pārstāvji — L. Radicati di Brozolo, M. Merola un T. Ubaldi, avvocati)

Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija (pārstāvji — E. Righini un G. Conte)

Priekšmets

Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2009. gada 11. februāra spriedumu lietā T-25/07 Iride SpA un Iride Energia SpA, ar kuru Pirmās instances tiesa ir noraidījusi prasību atcelt Komisijas 2006. gada 8. novembra Lēmumu 2006/941/EK par valsts atbalstu C 11/06 (ex Nr. 127/05), ko Itālijas Republika paredz īstenot par labu AEM Torino (OV L 366, 62. lpp.) subsīdiju formā, lai atlīdzinātu neatgūstamās izmaksas enerģētikas nozarē, tiktāl, ciktāl, pirmkārt, tā secina, ka tas ir valsts atbalsts, un, otrkārt, atbalsta saderību ar kopējo tirgu tā paredz atkarīgu no nosacījuma, ka AEM Torino atlīdzina agrāk saņemtu prettiesisku atbalstu, kas piešķirts labvēlības režīma ietvaros tā sauktajiem “municipalitātēm nodotajiem” uzņēmumiem

Rezolutīvā daļa:

1) apelācijas sūdzību noraidīt;

2) Iride SpA un Iride Energia SpA atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

(1) OV C 153, 04.07.2009.
1)

pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas noslēgts 1999. gada 18. martā un pievienots Padomes 1999. gada 28. jūnija Direktīvas 1999/70/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku pielikumā, 5. klauzulas 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neaizliedz dalībvalstij pieņemt tādu valsts tiesisko regulējumu kā Prezidenta dekrēts 164/2004 par noteikumiem attiecībā uz darbiniekiem, kuri pieņemti darbā publiskajā sektorā, pamatojoties uz noteiku laiku noslēgta līguma, kas, ar mērķi transponēt konkrēti Direktīvu 1999/70, lai tās noteikumus piemērotu publiskajā sektorā, paredz īstenot preventīvus pasākumus pret secīgu līgumu vai darba attiecību uz noteiktu laiku ļaunprātīgu izmantošanu, kas uzskaitīti šīs klauzulas 1. punkta no a) līdz c) apakšpunktā, ja valsts tiesībās jau ir paredzēts — kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai — “attiecīgs tiesisks pasākums” minētās klauzulas izpratnē, proti, Likuma Nr. 2112/1920 par privātā sektora darbinieku darba līgumu obligātu izbeigšanu 8. panta 3. punkts, taču ar nosacījumu, ka minētais tiesiskais regulējums, pirmkārt, neietekmē preventīvo pasākumu pret līgumu vai darba attiecību uz noteiktu laiku ļaunprātīgu izmantošanu efektivitāti, kas izriet no minētā attiecīgā tiesiskā pasākuma, un, otrkārt, ir saderīgs ar Kopienu tiesībām un it īpaši minētā nolīguma 8. klauzulas 3. punktu;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 205/16

Tiesas 2009. gada 5. maija rīkojums — Atlantic Dawn Ltd, Antarctic Fishing Co. Ltd, Atlantean Ltd, Killybegs Fishing Enterprises Ltd, Doyle Fishing Co. Ltd, Western Seaboard Fishing Co. Ltd, O'Shea Fishing Co. Ltd, Aine Fishing Co. Ltd, Brendelen Ltd, Cavankee Fishing Co. Ltd, Ocean Trawlers Ltd, Eileen Oglesby, Noel McGing, Mullglen Ltd, Bradan Fishing Co. Ltd, Larry Murphy, Pauric Conneely, Thomas Flaherty, Carmarose Trawling Co. Ltd, Colmcille Fishing Ltd/Eiropas Kopienu Komisija, Spānijas Karaliste

(Lieta C-372/08 P) (1)

(Apelācijas sūdzība - Regula (EK) Nr. 147/2007 - Īrijai piešķirto makreļu nozvejas kvotu 2007.– 2012. gadam samazināšana - Prasība par Regulas Nr. 147/2007 atcelšanu, kuru ir cēlusi Īrijas zvejnieku grupa, kuru veido 20 no pavisam 23 jūras ūdeņu saldētās pelaģiskās zvejas flotes licencētiem uzņēmumiem - Nepieņemamība - Acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība)

2009/C 205/29

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Atlantic Dawn Ltd, Antarctic Fishing Co. Ltd, Atlantean Ltd, Killybegs Fishing Enterprises Ltd, Doyle Fishing Co. Ltd, Western Seaboard Fishing Co. Ltd, O'Shea Fishing Co. Ltd, Aine Fishing Co. Ltd, Brendelen Ltd, Cavankee Fishing Co. Ltd, Ocean Trawlers Ltd, Eileen Oglesby, Noel McGing, Mullglen Ltd, Bradan Fishing Co. Ltd, Larry Murphy, Pauric Conneely, Thomas Flaherty, Carmarose Trawling Co. Ltd, Colmcille Fishing Ltd (pārstāvji — G. Hogan, SC, N. Travers, BL, T. O'Sullivan, BL, D. Barry, solicitor)

Pretējā puse procesā: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — K. Banks), Spānijas Karaliste (pārstāve — N. Díaz Abad)

Priekšmets

Apelācijas sūdzība par Pirmās instances tiesas (septītā palāta) 2008. gada 2. jūnija rīkojumu lietā T-172/07 Atlantic Dawn Ltd u.c./Eiropas Kopienu Komisija, ar kuru Pirmās instances tiesa atzina par nepieņemamu prasību atcelt Komisijas 2007. gada 15. februāra Regulu (EK) Nr. 147/2007, ar kuru 2007.–2012. gadam pielāgo konkrētas nozvejas kvotas saskaņā ar 23. panta 4. punktu Regulā (EK) Nr. 2371/2002 par zivsaimniecības resursu saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu saskaņā ar kopējo zivsaimniecības politiku — Prasība, lai apstrīdētais akts skartu tieši

Rezolutīvā daļa:

1) apelācijas sūdzību noraidīt;

2) Atlantic Dawn Ltd, Antarctic Fishing Co. Ltd, Atlantean Ltd, Killybegs Fishing Enterprises Ltd, Doyle Fishing Co. Ltd, Western Seaboard Fishing Co. Ltd, O'Shea Fishing Co. Ltd, Aine Fishing Co. Ltd, Brendelen Ltd, Cavankee Fishing Co. Ltd, Ocean Trawlers Ltd, Eileen Oglesby, Noel McGing, Mullglen Ltd, Bradan Fishing Co. Ltd, Larry Murphy, Pauric Conneely un Thomas Flaherty, Carmarose Trawling Co. Ltd, kā arī Colmcille Fishing Ltd sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

(1) OV C 285, 08.11.2008.
2)

pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 5. klauzulas 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka ar to pretrunā nav tāds valsts tiesiskais regulējums, kāds ir pamata lietā, kurā, nosakot kopējo maksimālo šāda darba līguma ilgumu kā pasākumu ļaunprātīgas secīgas darba līgumu uz noteiktu laiku izmantošanas novēršanai, vienlaicīgi ir paredzēti izņēmumi no šī pēdējā minētā ierobežojuma attiecībā uz noteiktām darba ņēmēju grupām, jo uz tiem attiecas vismaz viens no minētajā klauzulā norādītajiem preventīvajiem secīgo darba līgumu uz noteiktu laiku ļaunprātīgais izmantošanas pasākumiem;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 141/36

Tiesas priekšsēdētāja 2009. gada 24. marta rīkojums (Cour d'appel de Liège (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Real Madrid Football Club, Zinedine Zidane, David Beckham, Raul Gonzalez Blanco, Ronaldo Luiz Nazario de Lima, Luis Filipe Madeira Caeiro, Futebol Club Do Porto S.A.D., Victor Baia, Ricardo Costa, Diego Ribas Da Cunha, P.S.V. N.V., Imari BV, Juventus Football Club SPA/Sporting Exchange Ltd, William Hill Credit Limited, Victor Chandler (International) Ltd, BWIN International Ltd (Betandwin), Ladbrokes Betting and Gaming Ltd, Ladbroke Belgium S.A., Internet Opportunity Entertainment Ltd, Global Entertainment Ltd

(lieta C-584/08) (1)

2009/C 141/73

Tiesvedības valoda — franču

Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

(1) OV C 55, 07.03.2009.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 285/14

Tiesas (piektā palāta) 2008. gada 25. jūlija rīkojums (Tribunal Superior de Justicia de Madrid (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Real Sociedad de Fútbol SAD, Nihat Kahveci/Consejo Superior de Deportes, Real Federación Española de Fútbol

(Lieta C-152/08) (1)

(Tiesas Reglamenta 104. panta 3. punkts - EEK un Turcijas Asociācijas līgums - Papildprotokola 37. pants - Tieša iedarbība - Darba nosacījumi - Nediskriminācijas princips - Futbols - Profesionālo spēlētāju, kas ir trešo valstu pilsoņi, skaita ierobežojums dalībai komandā nacionālajās sacensībās)

(2008/C 285/23)

Tiesvedības valoda — spāņu

Iesniedzējtiesa

Tribunal Superior de Justicia de Madrid

Pamata lietas dalībnieki

Prasītāji: Real Sociedad de Fútbol SAD, Nihat Kahveci

Atbildētāji: Consejo Superior de Deportes, Real Federación Española de Fútbol

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal Superior de Justicia de Madrid — EEK un Turcijas asociācijas līguma Papildprotokola, kas parakstīts 1970. gada 23. novembrī Briselē un Kopienas vārdā apstiprināts ar Padomes 1972. gada 19. decembra Regulu (EEK) Nr. 2760/72 (OV L 293, 1. lpp.), 37. panta interpretācija — Darba nosacījumi — Sporta apvienību izdoti noteikumi, kas noteiktās sacensībās ierobežo profesionālu sportistu, kam ir trešo valstu, kas neietilpst Eiropas Ekonomikas zonā, pilsonība, piedalīšanos — Profesionāls sportists ar Turcijas pilsonību, kam saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir darba atļauja, lai strādātu attiecīgajā profesijā, un uzturēšanās atļauja

Rezolutīvā daļa

Papildprotokola, kas parakstīts 1970. gada 23. novembrī Briselē, Kopienas vārdā noslēgts un apstiprināts ar Padomes 1972. gada 19. decembra Regulu (EEK) Nr. 2760/72, un kas pievienots Eiropas Ekonomikas kopienas un Turcijas asociācijas līgumam, ko 1963. gada 12. septembrī Ankārā parakstīja Turcijas Republika no vienas puses un EEK dalībvalstis un Kopiena no otras puses un kas Kopienas vārdā ir noslēgts un apstiprināts ar Padomes 1963. gada 23. decembra Lēmumu 64/732/EEK, 37. pantā, kā arī Asociācijas padomes 1980. gada 19. septembra Lēmuma Nr. 1/80 par asociācijas attīstību 10. panta 1. punktā noteiktais jebkādas diskriminācijas aizliegums attiecībā uz darba ņēmējiem no Turcijas, kas likumīgi nodarbināti dalībvalstu darba tirgū, attiecībā uz darba samaksu un citiem darba nosacījumiem jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj piemērot profesionālam sportistam, kam ir Turcijas pilsonība un kurš ir likumīgi nodarbināts dalībvalstī dibinātā klubā, šīs dalībvalsts sporta federācijas pieņemtu noteikumu, atbilstoši kuram klubi nacionālā līmenī organizētās sacensībās var izmantot tikai ierobežotu spēlētāju skaitu no trešām valstīm, kas nav Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu puses.

(1) OV C 171, 5.7.2008.
1)

Kopienu tiesības, it īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu 8. panta 3. punkts kopā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 12. jūlija Direktīvas 2002/58/EK par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē (Privātās dzīves un elektronisko komunikāciju direktīva) 15. panta 1. punktu, neliedz dalībvalstīm noteikt pienākumu nodot privātām trešām personām personu datus par datu plūsmu, lai ļautu tām civiltiesiskā kārtībā ierosināt lietas par autortiesību pārkāpumiem. Tomēr Kopienu tiesībās ir prasīts, lai dalībvalstis, transponējot Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvu 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (Direktīva par elektronisko tirdzniecību), Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Direktīvu 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā, kā arī Direktīvu 2002/58 un Direktīvu 2004/48, pamatotos uz tādu to interpretāciju, kas ļauj nodrošināt taisnīgu līdzsvaru starp dažādām iesaistītajām pamattiesībām. Turklāt dalībvalstu iestādēm un tiesām, īstenojot minēto direktīvu transpozīcijas pasākumus, ir ne vien jāinterpretē to valsts tiesības atbilstoši šīm direktīvām, bet arī jāraugās, lai tās nepamatotos uz tādu šo direktīvu interpretāciju, kas būtu pretrunā pamattiesībām vai citiem Kopienu tiesību vispārīgajiem principiem, piemēram, samērīguma principam;
2)

Direktīvas 90/435 4. panta 1. punkta pirmais ievilkums, to lasot kopā ar šī paša panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstīm nav pienākuma katrā ziņā sadalīto peļņu, ko šajā valstī dibināta sabiedrība saņem no savas meitas sabiedrības, kuras juridiskā adrese ir citā dalībvalstī, ļaut pilnībā atskaitīt no peļņas taksācijas periodā un no tā radušos zaudējumus uzskatīt par tādiem, kas ir pārnesami uz nākamo taksācijas periodu. Dalībvalstu ziņā ir, ņemot vērā gan to iekšējās tiesiskās kārtības vajadzības, gan minētajā 4. panta 2. punktā paredzētās izvēles tiesības, paredzēt noteikumus, ar kuriem tiek sasniegts šī paša panta 1. punkta pirmajā ievilkumā paredzētais rezultāts. Tomēr tad, ja dalībvalsts ir izvēlējusies Direktīvas 90/435 4. panta 1. punkta pirmajā ievilkumā paredzēto atbrīvojuma sistēmu un ja šīs dalībvalsts tiesiskais regulējums principā atļauj zaudējumus pārnest uz vēlākiem taksācijas gadiem, minētā norma nepieļauj dalībvalsts tiesisko regulējumu, ar kuru tie mātes sabiedrības zaudējumi, kurus šādi var pārnest, tiek samazināti līdz saņemto dividenžu apmēram;
1)

Pēc 2005. gada 21. jūlija sprieduma lietā C-207/04 Vergani pasludināšanas, no kura izriet, ka ar Kopeinu tiesībām nav saderīga valsts tiesību norma, attiecīgās dalībvalsts iestādēm ir pienākums veikt vispārējus vai konkrētus pasākumus, lai tās teritorijā nodrošinātu Kopienu tiesību izpildi, tajā pašā laikā minētajām iestādēm saglabājas diskrecionārā vara izlemt, kādus pasākumus veikt, lai nodrošinātu valsts tiesību atbilstību Kopienu tiesībām un pilnībā īstenot tiesības, kuras personām izriet no Kopienu tiesībām. Gadījumā, ja tiek atzīta Kopienu tiesībām pretēja diskriminācija tiktāl, ciktāl nav veikti atbilstīgi uz vienlīdzīgas attieksmes nodrošināšanu vērsti pasākumi, valsts tiesai ir pienākums nepiemērot jebkādu diskriminējošu tiesību normu, nelūdzot vai negaidot to, lai likumdevējs šo tiesību normu vispirms atceļ, un attiecībā uz personām, kuras ir nostādītas neizdevīgākā situācijā, valsts tiesai ir jāpiemēro tas pats tiesību regulējums, kāds tiek piemērots citas kategorijas personām.
2)

Irish Wind Farmers’ Association Clg, Carrons Windfarm Ltd, Foyle Windfarm Ltd un Greenoge Windfarm Ltd sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.
Tiesas (astotā palāta) 2022. gada 20. oktobra spriedums (Cour d’appel de Bruxelles (Beļgija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Allianz Benelux SA/État belge, SPF Finances

(Lieta C-295/21) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopēja nodokļu sistēma, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kuri atrodas dažādās dalībvalstīs - Direktīva 90/435/EEK - 4. panta 1. punkts - Mātesuzņēmuma atbrīvošana no nodokļa par tā meitasuzņēmuma izmaksātajām dividendēm - Galīgi ar nodokli apliekamo ienākumu pārpalikuma pārnešana uz nākamajiem taksācijas gadiem - Sabiedrības, kurai ir galīgi ar nodokli apliekamo ienākumu pārpalikums, pievienošana citai sabiedrībai - Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir ierobežota šāda pārpalikuma pārnešana uz iegūstošo sabiedrību)

(2022/C 472/15)

Tiesvedības valoda – franču

Iesniedzējtiesa

Cour d’appel de Bruxelles

Pamatlietas puses

Prasītāja: Allianz Benelux SA

Atbildētāja: État belge, SPF Finances

Rezolutīvā daļa

Padomes Direktīvas 90/435/EEK (1990. gada 23. jūlijs) par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kas atrodas dažādās dalībvalstīs, 4. panta 1. punkts

ir jāinterpretē tādējādi, ka:

tas pieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurā ir paredzēts, ka sabiedrības saņemtās dividendes tiek iekļautas tās nodokļa bāzē pirms šo dividenžu atskaitīšanas no tās līdz 95 % apmērā no to summas un kurā attiecīgā gadījumā ir atļauts šo atskaitījumu pārnest uz nākamajiem taksācijas gadiem, bet kurš tomēr gadījumā, ja šī sabiedrība tiek pievienota, veicot apvienošanos, ierobežo minētā atskaitījuma pārnešanu uz iegūstošo sabiedrību proporcionāli iegūstamās sabiedrības neto nodokļu aktīvu daļai no iegūstošās sabiedrības un iegūstamās sabiedrības neto nodokļu aktīvu kopsummas.

(1) OV C 289, 19.7.2021.
C 7/13

Tiesas (astotā palāta) 2022. gada 10. novembra spriedums – Laboratoire Pareva/Biotech3D Ltd & Co. KG, Eiropas Komisija, Francijas Republika, Eiropas Ķimikāliju aģentūra

(Lieta C-702/21 P) (1)

(Apelācija - Biocīdi - Regula (ES) Nr. 528/2012 - Deleģētā regula (ES) Nr. 1062/2014 - Aktīvā viela PHMB (1415; 4.7) - Atteikums apstiprināt par 1., 5. un 6. produkta veida biocīdos lietojamu esošu aktīvo vielu - Apstiprinājums par 2. un 4. produkta veida biocīdos lietojamu esošu aktīvo vielu - Teratogēniskā iedarbība - Cilvēku veselībai radīto risku novērtējums)

(2023/C 7/15)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Laboratoire Pareva (pārstāvji: S. Englebert, M. Grunchard un M. Ombredane, avocats, P. Sellar, advocaat, un K. Van Maldegem, avocat)

Pārējās lietas dalībnieces: Biotech3D Ltd & Co. KG, Eiropas Komisija (pārstāvji: R. Lindenthal un K. Mifsud-Bonnici), Francijas Republika (pārstāvji: G. Bain un J.-L. Carré), Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA) (pārstāvji: C. Buchanan, M. Heikkilä un T. Zbihlej)

Rezolutīvā daļa

1) Apelācijas sūdzību noraidīt.

2) Laboratoire Pareva atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

3) Francijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

(1) OV C 64, 7.2.2022.
C 418/8

Tiesas (septītā palāta) 2022. gada 15. septembra spriedums (Verwaltungsgericht Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – FK

(Lieta C-58/21) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālā nodrošinājuma sistēmu koordinēšana - Regula (EK) Nr. 883/2004 - 13. pants - Piemērojamo tiesību aktu noteikšana - Nolīgums starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos - II pielikums - 1. panta 2. punkts - Persona, kura praktizē advokāta profesijā, kuras privāto un profesionālo darbību interešu centrs atrodas Šveicē un kura šo profesiju praktizē arī divās citās dalībvalstīs - Lūgums piešķirt priekšlaicīgu vecuma pensiju - Valsts tiesiskais regulējums, kurā noteikts, ka ieinteresētajai personai ir jāatsakās no darbības šajā profesijā attiecīgās dalībvalsts teritorijā un ārvalstīs)

(2022/C 418/10)

Tiesvedības valoda – vācu

Iesniedzējtiesa

Verwaltungsgericht Wien

Pamatlietas puses

Prasītājs: FK

Piedaloties: Rechtsanwaltskammer Wien

Rezolutīvā daļa

1) Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu 13. panta 2. punktā paredzētās kolīzijas normas nav piemērojamas tādas personas situācijai, kas dzīvo dalībvalstī, kurā atrodas arī tās darbības interešu centrs, bet veic darbību, kas ir nevienmērīgi sadalīta divās citās dalībvalstīs, ja ir jānosaka, vai šai personai ir tiesības tieši vērsties pret vienas no šīm divām citām dalībvalstīm iestādēm atbilstoši konkrētajā laikposmā veiktajām iemaksām.

2) LESD 45. un 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru lūgtā priekšlaicīgā pensija tiek piešķirta tad, ja ieinteresētā persona atsakās no darbības advokāta profesijā, tostarp neņemot vērā dalībvalsti, kurā attiecīgā darbība tiek veikta.

(1) OV C 163, 3.5.2021.
C 318/8

Tiesas (astotā palāta) 2022. gada 30. jūnija spriedums (Tallinna Halduskohus (Igaunija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Aktsiaselts M.V.WOOL/Põllumajandus- ja Toiduamet

(Lieta C-51/21) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesību akti pārtikas jomā - Regula (EK) Nr. 2073/2005 - Pārtikas produktu mikrobioloģiskie kritēriji - 3. panta 1. punkts - Pārtikas nozares dalībnieku pienākumi - I pielikums - 1. nodaļas 1.2. punkts - Listeria monocytogenes robežvērtības zivsaimniecības produktos pirms un pēc laišanas tirgū - Regula (EK) Nr. 178/2002 - 14. panta 8. punkts - Produkta oficiālā kontrole laišanas tirgū stadijā - Apjoms)

(2022/C 318/09)

Tiesvedības valoda – igauņu

Iesniedzējtiesa

Tallinna Halduskohus

Pamatlietas puses

Prasītāja: Aktsiaselts M.V.WOOL

Atbildētājs: Põllumajandus- ja Toiduamet

Rezolutīvā daļa

Komisijas Regulas (EK) Nr. 2073/2005 (2005. gada 15. novembris) par pārtikas produktu mikrobioloģiskajiem kritērijiem, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2019. gada 7. februāra Regulu (ES) 2019/229, 3. panta 1. punkts, lasot to kopā ar tās I pielikuma 1. nodaļas 1.2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja ražotājs nespēj kompetento iestādi pārliecināt, ka pārtikas produktos visā to derīguma laikā netiks pārsniegta 100 koloniju veidojošo vienību gramā (g) Listeria monocytogenes klātbūtnes robežvērtība, pārtikas produktiem, kas laisti tirgū to derīguma termiņa laikā, nav piemērojama minētā I pielikuma [1. nodaļas] 1.2. punktā paredzētā nulles pielaides robeža, atbilstoši kurai 25 gramos produkta Listeria monocytogenes klātbūtne nav konstatējama vispār.

(1) OV C 128, 12.4.2021.
C 257/11

Tiesas (trešā palāta) 2022. gada 5. maija spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – absoluts-bikes and more- GmbH & Co. KG/the-trading-company GmbH

(Lieta C-179/21) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Patērētāju tiesību aizsardzība - Direktīva 2011/83/ES - 6. panta 1. punkta m) apakšpunkts - Distances līgums starp patērētāju un tirgotāju - Tirgotāja pienākums informēt patērētāju par ražotāja komercgarantijas esamību un ar to saistītajiem nosacījumiem - Nosacījumi, ar kādiem rodas šāds pienākums - Patērētājam sniedzamās informācijas saturs par ražotāja komercgarantiju - Direktīvas 1999/44/EK 6. panta 2. punkta ietekme)

(2022/C 257/15)

Tiesvedības valoda – vācu

Iesniedzējtiesa

Bundesgerichtshof

Pamatlietas puses

Prasītāja: absoluts-bikes and more- GmbH & Co. KG

Atbildētāja: the-trading-company GmbH

Rezolutīvā daļa

1) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/83/ES (2011. gada 25. oktobris) par patērētāju tiesībām un ar ko groza Padomes Direktīvu 93/13/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 1999/44/EK un atceļ Padomes Direktīvu 85/577/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/7/EK, 6. panta 1. punkta m) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka attiecībā uz ražotāja piedāvāto komercgarantiju pienākums sniegt informāciju, kas tirgotājam ir uzlikts ar šo tiesību normu, rodas nevis vienīgi tāpēc, ka šī garantija pastāv, bet gan tikai tad, ja patērētājam ir likumīga interese saņemt informāciju par minēto garantiju, lai varētu pieņemt lēmumu uzņemties līgumiskas saistības ar tirgotāju. Šāda likumīga interese it īpaši ir pierādīta, ja tirgotājs ražotāja komercgarantiju padara par sava piedāvājuma galveno vai izšķirošo elementu. Lai noteiktu, vai garantija ir šāds galvenais vai izšķirošais elements, ir jāņem vērā piedāvājuma saturs un vispārējā struktūra saistībā ar attiecīgo preci, atsauces uz ražotāja komercgarantiju nozīme pārdošanas vai reklāmas argumenta ziņā, vieta, ko šī atsauce ieņem piedāvājumā, kļūdas vai maldināšanas risks, ko minētā atsauce varētu izraisīt tāda vidusmēra patērētāja uztverē, kas ir samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs saistībā ar dažādām garantijas tiesībām, ko viņš var izmantot, vai par garantētāja faktisko identitāti, paskaidrojumu par citām garantijām, kuras saistītas ar preci, esamība vai neesamība piedāvājumā, kā arī jebkurš cits faktors, kas var radīt objektīvu vajadzību pēc patērētāju aizsardzības.

2) Direktīvas 2011/83 6. panta 1. punkta m) apakšpunkts, lasot to kopsakarā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 1999/44/EK (1999. gada 25. maijs) par dažiem patēriņa preču pārdošanas aspektiem un saistītajām garantijām 6. panta 2. punkta otro ievilkumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka informācija, kas patērētājam ir jāsniedz par nosacījumiem attiecībā uz ražotāja komercgarantiju, ietver jebkādu informāciju, kas attiecas uz šādas garantijas piemērošanas un īstenošanas nosacījumiem, kuri ļauj patērētājam pieņemt lēmumu par līgumisku saistību ar tirgotāju uzņemšanos vai neuzņemšanos.

(1) OV C 242, 21.6.2021.