ĢENERĀLADVOKĀTA PAOLO MENGOCI [PAOLO MENGOZZI]

SECINĀJUMI,

sniegti 2016. gada 21. decembrī ( 1 )

Lieta C‑17/16

Oussama El Dakkak,

Intercontinental SARL

pret

Administration des douanes et droits indirects

(Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Skaidras naudas, ko ieved Eiropas Savienībā vai izved no tās, kontrole — Regula (EK) Nr. 1889/2005 — 3. panta 1. punkts — Deklarēšanas pienākuma apjoms — Dalībvalsts lidostas starptautiskā tranzīta zona”

I – Ievads

1. Izskatāmās lietas priekšmets ir Cour de cassation [Kasācijas tiesas] (Francija) iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 26. oktobra Regulas (EK) Nr. 1889/2005 par skaidras naudas kontroli, kuru ieved Kopienas teritorijā vai izved no tās ( 2 ), 3. panta 1. punkta un Regulas (EK) Nr. 562/2006, ar kuru ievieš Kopienas Kodeksu par noteikumiem, kas reglamentē personu pārvietošanos pār robežām (Šengenas Robežu kodekss) ( 3 ), 4. panta 1. punktu.

2. Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp Oussama El Dakkak un Intercontinental SARL, no vienas puses, un administration des douanes et droits indirects [Muitas un netiešo nodokļu administrāciju] (Francija), no otras puses, saistībā ar to prasībām par kaitējuma atlīdzināšanu, kas tiem esot nodarīts sakarā ar to, ka šī administrācija ir izņēmusi skaidru naudu, ko O. El Dakkak pārvadāja, esot tranzītā Ruasī Šarla de Golla [Roissy-Charles‑de‑Gaulle] (Francija) lidostā, pamatojoties uz to, ka viņš šo naudu nebija deklarējis.

3. Šīs lietas būtiskais jautājums ir par to, vai Regulas Nr. 1889/2005 3. panta 1. punktā paredzētais “jebkuras fiziskās personas, kura iebrauc [Eiropas Savienībā] vai izbrauc no tās un kurai ir skaidra nauda EUR 10000 apmērā vai vairāk,” pienākums deklarēt pārvadājamo summu ieceļošanas vai izceļošanas dalībvalsts kompetentajām iestādēm ir piemērojams arī pasažieriem, kuri, ielidojot no trešajām valstīm, pēc izkāpšanas paliek dalībvalsts lidostas starptautiskajā tranzīta zonā līdz iekāpšanai lidojumam uz citu trešo valsti.

II – Pamatlieta un prejudiciālais jautājums

4. Intercontinental uzdeva O. El Dakkak pārvest ASV dolārus (USD) no Kotonū [Cotonou] (Benina) uz Beirūtu [Beirut] (Libāna), izmantojot tranzīta lidojumu caur Ruasī Šarla de Golla lidostu ( 4 ).

5. 2010. gada 9. decembrīO. El Dakkak tranzīta laikā šajā lidostā pie iekāpšanas vārtiem ceļā uz Beirūtu viņu pārbaudīja muitas darbinieki. No lietas materiāliem izriet, ka šīs pārbaudes laikā O. El Dakkak paziņoja, ka viņam ir skaidra nauda un uzrādīja Beninas muitas dienestā aizpildītu deklarāciju. Muitas darbinieki aicināja viņu doties tiem līdzi un, saskaitot skaidro naudu, tika konstatēts, ka viņam skaidrā naudā ir gan USD 1607650, gan EUR 3900 ( 5 ).

6. O. El Dakkak aizturēja muita, bet pēc tam izmeklēšanas tiesnesis veica pārbaudi saistībā ar code des douanes [Muitas kodeksa] 464. pantā paredzētā deklarēšanas pienākuma neizpildi ( 6 ) un nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu. Viņa pārvadātās naudas summas tika nodotas glabāšanā, pamatojoties uz Muitas kodeksa 465. panta II punktu ( 7 ), bet pēc tam Muitas un netiešo nodokļu administrācija tās aizzīmogoja.

7. Ar 2011. gada 11. maija spriedumu chambre d’instruction de la cour d’appel de Paris [Parīzes apelācijas tiesas Krimināllietu kolēģija] (Francija) atzina procesu kopumā par spēkā neesošu sakarā ar pārkāpumu un uzdeva atdot atpakaļ aizzīmogotos naudas līdzekļus. No lietas materiāliem izriet, ka šī atzīšana par spēkā neesošu tika pamatota ar to, ka muitas darbinieki bija aizturējuši O. El Dakkak uz 7 stundām un 45 minūtēm pilnīgi nelikumīgi, turklāt šāds ilgums nebija nepieciešams, to, ka šis sākotnējais process bijis nelikumīgs, un to, ka tā atzīšana par spēkā neesošu ir pamats par spēkā neesošiem atzīt visus vēlākos aktus, kam ar to nepārprotami ir saistība.

8. Ar 2012. gada 2. aprīļa vēstuli kompetentā administrācija norādīja O. El Dakkak, ka tā veiks izņemto euro un izņemtajiem ASV dolāriem atbilstošās summas euro, kā arī procentuālas daļas no atlaides par apkalpošanas izmaksām atmaksu.

9. O. El Dakkak un Intercontinental cēla prasību tribunal d’instance Aulnay-sous-Bois [Olnesubuā pirmās instances tiesā] (Francija) un pēc tam cour d’appel de Paris par tiem nodarītā kaitējuma atlīdzināšanu, uzsverot, ka Muitas un netiešo nodokļu administrācijai nebija pamata konstatēt O. El Dakkak deklarēšanas pienākuma pārkāpumu, jo šim pēdējam tāda pienākuma nebija.

10. No lietas materiāliem izriet, ka cour d’appel de Paris O. El Dakkak apgalvoja, ka Regulas Nr. 1889/2005 3. panta 1. punktā un to transponējošajās Francijas tiesību normās paredzētais deklarēšanas pienākums attiecas vienīgi uz personām, kuras šķērso Savienības ārējās robežas. Atsaucoties uz Regulas Nr. 562/2006 4. panta formulējumu, O. El Dakkak uzsvēra, ka tāda šķērsošana notiek vienīgi gadījumā, kad persona ierodas robežšķērsošanas punktā un šķērso to, un ka, tā kā Francijas atzītais robežšķērsošanas punkts Ruasī Šarla de Golla lidostā atrodas pie izejas no starptautiskās tranzīta zonas, persona, kura paliek šajā zonā, nevienā brīdī nešķērso šo punktu un tādējādi nenokļūst Savienības teritorijā.

11. Tā kā ar 2014. gada 25. marta spriedumu cour d’appel de Paris šajā daļā noraidīja O. El Dakkak apelācijas sūdzību, viņš iesniedza kasācijas sūdzību.

12. Šajos apstākļos Cour de cassation nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:

“Vai [Regulas Nr. 1889/2005 3. panta 1. punkts un Regulas Nr. 562/2006 4. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka uz trešās valsts valstspiederīgo, kurš atrodas lidostas starptautiskajā tranzīta zonā, neattiecas Regulas Nr. 1889/2005 3. panta 1. punktā noteiktais deklarēšanas pienākums vai, gluži pretēji, šim valstspiederīgajam ir jāpilda šis pienākums, jo viņš ir šķērsojis [Savienības] ārējo robežu kādā no robežšķērsošanas punktiem, kā ir paredzēts Regulas Nr. 562/2006 4. panta 1. punktā?”

III – Vērtējums

13. Ar savu prejudiciālo jautājumu Cour de cassation būtībā vēlas noskaidrot, vai pasažieris, kurš uzturas dalībvalsts lidostas starptautiskajā tranzīta zonā – proti, zonā, kura atrodas starp iekāpšanas un izkāpšanas vārtiem un migrācijas un muitas kontroles posteņiem –, pēc tam, kad viņš ir izkāpis pēc lidojuma no trešās valsts, un pirms iekāpšanas lidojumam uz citu trešo valsti, ir šķērsojis Savienības ārējo robežu Regulas Nr. 562/2006 izpratnē un vai tādēļ uz viņu attiecas Regulas Nr. 1889/2005 3. panta 1. punktā paredzētais deklarēšanas pienākums.

14. Iesniedzējtiesa pamatojas uz pieņēmumu, ka jēdziens “iebraukšana Savienībā” Regulas Nr. 1889/2005 3. panta 1. punkta izpratnē ir jāinterpretē, ņemot vērā Regulas Nr. 562/2006 4. panta 1. punktā paredzēto jēdzienu “robežu šķērsošana”.

15. Tāpat kā Francijas valdība, es uzskatu, ka šis pieņēmums ir kļūdains.

16. Regula Nr. 562/2006 tika pieņemta, pamatojoties uz EKL 62. pantu, it īpaši tā 1. punktu un 2. punkta a) apakšpunktu, kuros Eiropas Savienības Padome bija pilnvarota veikt pasākumus, lai, pirmkārt, panāktu, ka, šķērsojot Savienības iekšējās robežas, nenotiek nekāda personu pārbaude, un, otrkārt, paredzētu noteikumus un nosacījumus, kādiem jāatbilst to personu pārbaudēm, kuras šķērso dalībvalstu ārējās robežas. Savukārt Regula Nr. 1889/2005 tika pieņemta, pamatojoties uz EKL 95. pantu, kurā bija runa par pasākumiem, lai tuvinātu dalībvalstu normatīvos un administratīvos aktus, kuri attiecas uz iekšējā tirgus izveidi un darbību, un uz EKL 135. pantu par sadarbību muitas jomā.

17. Lai arī abi šie tiesību akti veicina viena un tā paša EKL 14. pantā nostiprinātā mērķa īstenošanu, proti, telpas bez iekšējām robežām izveidošanu, kurā ir nodrošināta personu, pakalpojumu un kapitāla brīva aprite, atbilstoši šo tiesību aktu attiecīgajiem juridiskajiem pamatiem tiem ir divi atšķirīgi regulējuma priekšmeti un sasniedzamie mērķi – pirmajā ir definēti kopīgie noteikumi personu pārvietošanās pār robežām jomā, kas paredzēti, lai konsolidētu un attīstītu Šengenas acquis ( 8 ), bet ar otro ir izveidota Savienībā ievedamās un no tās izvedamās skaidrās naudas kontroles sistēma, lai izpildītu Direktīvu 91/308 par to, kā novērst finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai ( 9 ).

18. Līdz ar to Regulā Nr. 1889/2005 lietotie jēdzieni nav jāinterpretē saistībā ar Regulā Nr. 562/2006 ietvertajiem. Tātad izskatāmajā lietā Tiesai nav jālemj par to, kā interpretēt jēdzienu “robežu šķērsošana” Regulas Nr. 562/2006 izpratnē.

19. No minētā izriet, ka iesniedzējtiesas uzdotais jautājums ir jāpārformulē tādējādi, ka ar to būtībā tiek vaicāts, vai tādos apstākļos kā pamatlietā Regulas Nr. 1889/2005 3. panta 1. punktā paredzētais deklarēšanas pienākums ir attiecināms arī uz trešās valsts valstspiederīgo un vai jēdziens “iebraukšana Savienībā” šīs tiesību normas izpratnē ir jāinterpretē, ņemot vērā tās formulējumu, uzbūvi un mērķi, kā arī tiesību akta, kurā tā ir ietverta, sistēmu un mērķus.

20. Ja ņem vērā vienīgi šajā tiesību normā lietoto jēdzienu parasto nozīmi, minētais jēdziens attiecībā uz fizisku personu šķiet apzīmējam pārvietošanās faktu no teritorijas, kas nav daļa no Savienības telpas, uz teritoriju, kas ir daļa no tās.

21. Tā kā saistībā ar šo lietu ir jāuzskata, ka Savienības telpu norobežo Līgumu teritoriālā piemērošanas joma, kas ir definēta LES 52. pantā un LESD 355. pantā ( 10 ), šāda pārvietošanās notiek, kad šī persona fiziski šķērso kādas dalībvalsts ģeogrāfisko robežu, iekļūstot tādā tās teritorijā, kurā ir piemērojami Līgumi. Balstoties uz šādu interpretāciju, tāda persona kā O. El Dakkak, kad tā ir izkāpusi no gaisa kuģa, kas ieradies no trešās valsts, ierodas lidostas, kas atrodas kādas dalībvalsts teritorijā (kāda precizēta iepriekš), starptautiskajā tranzīta zonā un tajā uzturas līdz iekāpšanai lidojumam uz trešo valsti, ir jāuzskata par iebraukušu Savienībā konkrētās tiesību normas izpratnē, pat ja viņa nav šķērsojusi robežkontroles punktu.

22. Tomēr jēdziens “iebraukšana Savienībā” var apzīmēt arī no ģeogrāfiskās robežas šķērsošanas atšķirīgu juridisku jēdzienu. Kā to savu secinājumu lietā Komisija/Padome (C‑170/96, EU:C:1998:43) 24. punktā ir uzsvēris ģenerāladvokāts N. Fennelijs [N. Fennelly], ir jānošķir divi robežas šķērsošanas aspekti. Pirmais ir iebraukšana kādas valsts teritorijā fiziskā nozīmē, obligāti nešķērsojot robežkontroles punktu, bet otrs ir iebraukšana teritorijā, likumīgi šķērsojot robežkontroles punktu.

23. Tādējādi varētu uzskatīt, ka persona, kura ir šķērsojusi kādas dalībvalsts ģeogrāfisko robežu, iebrauc Savienībā tikai tajā brīdī, kad tā, šķērsojot robežkontroles punktu, saņem atļauju šajā sakarā. Sekojot šādai interpretācijai, tāda persona, kura ir O. El Dakkak situācijā, nevarētu tikt uzskatīta par iebraukušu Savienībā konkrētās tiesību normas izpratnē.

24. Kura no šīm divām interpretācijām ir jāizvēlas?

25. Papildus Regulas Nr. 1889/2005 3. panta 1. punkta formulējumam par labu pirmajai interpretācijai liecina tas, ka no šajā pantā paredzētā deklarēšanas pienākuma piemērošanas jomas šajā regulā nav tieši izslēgtas lidostu tranzīta zonas.

26. Lidostu starptautiskās tranzīta zonas ir daļa no tās valsts teritorijas, kurā šīs zonas atrodas, un, pat atzīstot, ka tām piemīt īpašs juridiskais statuss, tās nav “beztiesiskuma” zonas, un juridiski un administratīvi tās atrodas šīs valsts kontrolē. Šajā ziņā var būt interesanti norādīt, ka imigrācijas jomā šādi nosauktām “uzgaidīšanas zonām” ( 11 ), kuras ietver lidostas starptautiskās tranzīta zonas, Francijas Republika ar juridisku fikciju atzīst zināmu ekstrateritorialitātes statusu ( 12 ). Tomēr, kā to ir precizējusi Cour de cassation, tas nenozīmē, ka persona, kura atrodas kādā no šīm zonām, faktiski neatrodas Francijas teritorijā un ka attiecībā uz to nevar tikt piemērotas Francijas tiesību normas ( 13 ).

27. Kā to savos rakstveida apsvērumos atgādina Francijas valdība, starptautisko tranzīta zonu neekstrateritoriālo raksturu, starp citu, ir uzsvērusi Eiropas Cilvēktiesību tiesa lietā, kurā tika taisīts 1996. gada 25. jūnija spriedums Amuur pret Franciju (ECLI:CE:ECHR:1996:0625JUD001977692, 52. punkts), kurā šai tiesai bija jārisina jautājums par zināma skaita patvēruma meklētāju no Somālijas “paturēšanas” Ruasī Šarla de Golla lidostas “uzgaidīšanas zonā” saderību ar 5. pantu Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijā, kas parakstīta Romā 1950. gada 4. novembrī. Par labu šo tranzīta zonu neekstrateritorialitātei, starp citu, izsakās arī Francijas valdība izskatāmajā lietā, kura uzsver Ruasī Šarla de Golla lidostas starptautiskās tranzīta zonas piederību Francijas teritorijai, kā arī to, ka šajā zonā darbojas Francijas un Savienības tiesības.

28. Savukārt Regulas Nr. 1889/2005 sagatavošanas darbi sniedz vien ļoti nedaudz norāžu šīs regulas 3. panta 1. punktā paredzētā deklarēšanas pienākuma piemērošanas jomas interpretēšanai.

29. Priekšlikuma Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas novēršanu ar muitas iestāžu sadarbību (turpmāk tekstā – “regulas priekšlikums”) ( 14 ), kas sākotnēji bija pamatots vienīgi ar EKL 135. pantu, 1. pantā bija paredzēts, ka deklarēšanas pienākums attiecas uz ikvienu fizisko personu, kura iebrauc vai izbrauc no “Kopienas muitas teritorijas” ( 15 ), tostarp šīs teritorijas daļām, kurās nebija piemērojama Direktīva 91/308, kurai, kā tas detalizētāk tiks aplūkots vēlāk, Regula Nr. 1889/2005 ir papildinājums. Saskaņā ar regulas priekšlikuma 2. pantu ar “Kopienas muitas teritoriju” šā priekšlikuma izpratnē tika saprasta Padomes Regulas (EEK) 2913/92 ( 16 ) 3. panta 1. punktā norādītā dalībvalstu teritorija.

30. Tādējādi norāde uz Savienības muitas teritoriju ļauj uzskatīt, ka Komisija drīzāk domāja par ārējo robežu šķērsošanas ģeogrāfisko aspektu un ka regulas priekšlikumu, vismaz sākotnēji, bija paredzēts attiecināt arī uz situācijām, kad konkrētā persona šķērso kādas dalībvalsts lidostas starptautisko tranzīta zonu. Savā regulas priekšlikumam pievienotajā ziņojumā Padomei ( 17 ) Komisija turklāt precizēja, ka Savienības muitas teritorijā, kā arī teritorijas daļās, uz kurām neattiecas Direktīva 91/308, “skaidras naudas aprite principā ir pakļauta deklarēšanas pienākumam”.

31. Tomēr Regulas Nr. 1889/2005 apstiprināšanas procedūras gaitā Padome ar grozījumu pielāgoja šā tiesību akta ģeogrāfisko piemērošanas jomu. Grozījuma priekšlikumam pievienotajos paskaidrojumos tā cita starpā norādīja, ka “pārskatāmības labad ceļotājiem un lai atvieglotu regulas piemērošanu no kompetento iestāžu puses, skaidrās naudas aprites kontrole būtu jāveic brīdī, kad fiziskā persona iebrauc Kopienas teritorijā vai izbrauc no tās” ( 18 ).

32. Ja saprotam iemeslus, kas ir saistīti ar pārskatāmību, uz ko ir pamatojusies Padome – ciktāl jēdziens “iebraukšana Kopienā” ar tūlītējo norādi uz tajā laikā piemērojamo EKL 299. pantu ir daudz vieglāk saprotams nekā jēdziens “Kopienas muitas teritorija”, turklāt skatot to kopsakarā ar regulas priekšlikuma 1. panta 1. punkta otrajā daļā sniegtajiem precizējumiem –, pavisam noteikti ir vēl grūtāk identificēt piemērošanas grūtības, ar kādām saskaņā ar Padomes norādīto “kompetentās iestādes” būtu saskārušās, ja Komisijas redakcija būtu tikusi pieņemta negrozīta. Proti, tā kā regulas priekšlikumā paredzētās kontroles galvenokārt ir jāveic dalībvalstu muitas iestādēm, kuras, kā tas ir jāpieņem, labi pārzina Savienības muitas tiesību jēdzienus, šķiet loģiski uzskatīt, ka Padome neatsaucās uz uzdevumu identificēt ar deklarēšanas pienākumu skartās teritorijas. Vai tā apsvēra grūtības, ar kādām šīs iestādes varētu saskarties, lai nodrošinātu tranzīta pasažieru kontroli, kuri arī bija jāuzskata par tādiem, uz kuriem attiecas regulas priekšlikumā paredzētais deklarēšanas pienākums? Sagatavošanas darbi neļauj to apstiprināt – nedz arī, starp citu, to noliegt –, bet, ja tas tā būtu bijis, loģiski būtu bijis sagaidīt, ka galīgajā Regulas Nr. 1889/2005 redakcijā šādi pasažieri būtu tieši izslēgti no deklarēšanas pienākuma, kas tomēr tā nav noticis.

33. Turklāt regulas priekšlikuma ģeogrāfiskās piemērošanas jomas grozīšana atbilda Padomes rūpēm nodrošināt ģeogrāfiski paralēlu Direktīvas 91/308 un topošās regulas piemērošanu.

34. Proti, šie divi tiesību akti ir cieši saistīti.

35. Par Regulas Nr. 1889/2005 pieņemšanu tika izlemts, pamatojoties uz “Moneypenny” ziņojumā ( 19 ) ietvertajiem rezultātiem, ar kuru bija paredzēts novērtēt skaidras naudas pārrobežu aprites ietekmi uz saskaņā ar Direktīvu 91/308 veikto kontroļu efektivitāti. It īpaši no šīs regulas preambulas 2. apsvēruma, kā arī no tās 1. panta 1. punkta izriet, ka tās mērķis ir papildināt minētās direktīvas normas, paredzot saskaņotus noteikumus tādas skaidras naudas aprites kontrolei, kas tiek ievesta Savienībā vai izvesta no tās ( 20 ).

36. Tādējādi elementus, kas varētu palīdzēt noskaidrot Regulas Nr. 1889/2005 3. pantā ietvertā deklarēšanas pienākuma apjomu, var izsecināt no saistības starp abiem šiem tiesību aktiem.

37. Ar Direktīvu 91/308, kas tika pieņemta, pamatojoties uz EEK līguma 57. panta 2. punkta pirmo un trešo teikumu un 100.A pantu, kredītiestādēm, finanšu institūcijām un atsevišķām fiziskajām un juridiskajām personām tika noteikti pienākumi saistībā ar pakalpojumu sniedzēju veikto darījumu kontrolēm, ja darījumu summa pārsniedz EUR 15000. Tās galvenais mērķis bija novērst finanšu sistēmas izmantošanu noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai, kas varētu apdraudēt šīs sistēmas stabilitāti un uzticamību un veicināt organizētās noziedzības attīstību vispārīgi un it īpaši narkotisko vielu nelikumīgu tirdzniecību ( 21 ). Ar to tika paredzēts koordinēt dalībvalstu rīcību šajā jomā, lai novērstu risku, ka tiek īstenoti iekšējā tirgus mērķiem neatbilstoši valstu pasākumi, kā arī lai panāktu lielāku efektivitāti cīņā pret nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu, kas bieži notiek starptautiskā kontekstā ( 22 ).

38. Šajā direktīvā paredzētie pasākumi, tāpat kā tie, kas pašlaik ir paredzēti Direktīvā 2015/849 ( 23 ) un pirms tās – Direktīvā 2005/60 ( 24 ), iekļaujas starptautiskās sadarbības kontekstā ( 25 ).

39. Šajā ziņā ir jāatgādina, ka 2013. gada 25. aprīļa spriedumā Jyske Bank Gibraltar (C‑212/11, EU:C:2013:270) Tiesa atzīmēja, ka, lai arī Direktīvā 2005/60, ar kuru tika aizstāta Direktīva 91/308, bija paredzēts nodrošināt arī pareizu iekšējā tirgus darbību, tās galvenais mērķis tomēr bija nepieļaut finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un terorisma finansēšanai, kā tas it īpaši izrietēja no fakta, ka tā, tāpat kā Direktīva 91/308, tika pieņemta starptautiskā kontekstā, lai Savienībā piemērotu un padarītu saistošas Finanšu rīcības darba grupas (FATF) ieteikumus ( 26 ).

40. Regulai Nr. 1889/2005, ar kuru ir paredzēts papildināt Direktīvu 91/308, ir tāds pats mērķis. Turklāt, tāpat kā šī direktīva, šī regula, kā tas izriet no tās preambulas 4. apsvēruma, tika pieņemta, lai īstenotu FATF ieteikumu – 2004. gada 22. oktobra IX speciālo ieteikumu attiecībā uz līdzekļu pārvadātājiem, kas pēc pārskatīšanas 2012. gadā kļuva par 32. ieteikumu ( 27 ).

41. Saskaņā ar šo ieteikumu “valstīs būtu jābūt noteiktiem pasākumiem, kā fiksēt skaidras naudas un finanšu instrumentu fizisku pārrobežu pārvadāšanu, tostarp deklarēšanas un/vai paziņošanas sistēmai”, un “būtu jānodrošina, ka to kompetentajām iestādēm ir tiesības bloķēt vai aizturēt skaidru naudu vai finanšu instrumentus, par kuriem pastāv aizdomas, ka tie ir saistīti ar terorisma finansēšanu, nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu vai tās pamatā esošiem pārkāpumiem, vai attiecībā uz ko ir iesniegta nepatiesa deklarācija vai paziņojums” ( 28 ).

42. Vienā no minētā ieteikuma paskaidrojošajām piezīmēm ir precizēts, ka tas ir ticis sagatavots ar mērķi “nodrošināt, ka teroristi un citi noziedznieki nevar finansēt savas darbības vai legalizēt savas kriminālās darbības rezultātā iegūtos līdzekļus, izmantojot skaidras naudas vai finanšu instrumentu fizisku pārrobežu transportēšanu” ( 29 ). Šajā pašā piezīmē frāze “fiziska pārrobežu transportēšana” ir definēta kā “ikviena skaidras naudas vai finanšu instrumentu fiziska ievešana vai izvešana no vienas valsts uz citu” ( 30 ).

43. Tātad konkrētais ieteikums šķiet norādām uz plašu “iebraukšanas” un “izbraukšanas” jēdzienu, kas ļauj uzskatīt, ka šajā ieteikumā piedāvātā deklarēšanas vai paziņošanas sistēma ir jāpiemēro, tiklīdz skaidra nauda vai finanšu instrumenti šķērso valsts ģeogrāfisko robežu. Tomēr FATF dokumenti nešķiet sniedzam kādu tiešu norādi par mūs interesējošo jautājumu. Naudas pārrobežu aprites kontroles nosacījumiem lidostu starptautiskajās tranzīta zonās uzmanība nav pievērsta arī 2010. gada dokumentā “Jaunākā labākā starptautiskā prakse – skaidras naudas un finanšu instrumentu nelikumīgas pārrobežu aprites fiksēšana un prevencija”, kurā ir paredzēts sniegt vērtējumu par valstu sastaptajām grūtībām IX speciālā ieteikuma piemērošanā, ilustrējot iespējamos risinājumus ( 31 ).

44. Tādējādi, un kā to norāda Francijas valdība, starptautiskās sadarbības cīņā pret naudas atmazgāšanu un pārrobežu noziedzību konteksts, kurā iekļaujas Regula Nr. 1889/2005, liecina par labu plašai iebraukšanas Savienībā jēdziena interpretācijai šīs regulas 3. panta 1. punkta izpratnē un pret šajā pantā nostiprinātā deklarēšanas pienākuma piemērošanas jomas ierobežošanu vienīgi ar tās naudas pārrobežu apriti, kuru ir paredzēts laist Savienības finanšu apritē.

45. Proti, nav noliedzams, ka deklarēšanas pienākuma attiecināšana arī uz lidostu tranzīta pasažieriem veicina iepriekš minēto mērķu sasniegšanu starptautiskā līmenī, jo šāds pienākums vienlaikus ir gan atturošs pasākums, gan – kopā ar to pavadošajām kontrolēm – pasākums aizdomīgas aprites konstatēšanai ( 32 ).

46. Šajā brīdī ir jāizvērtē, vai Starptautiskās Civilās aviācijas konvencija, kas parakstīta 1944. gada 7. decembrī Čikāgā (ASV) ( 33 ), pieļauj tādu plašu interpretāciju.

47. Savienība nav šīs konvencijas dalībniece, un, kā tas ir precizēts 2011. gada 21. decembra spriedumā Air Transport Association of America u.c. (C‑366/10, EU:C:2011:864, 57.–71. punkts), tā Savienībai nav saistoša.

48. Tomēr minēto konvenciju ir ratificējušas visas Savienības dalībvalstis, un līdz ar to tā ir jāņem vērā, interpretējot Savienības tiesību normas ( 34 ). Tas pats attiecas uz šīs konvencijas pielikumiem, kuros ir ietverti standarti un ieteicamā prakse (Standards and Recommended Practices – SARP) ( 35 ), kurus Starptautiskās Civilās aviācijas organizācijas (ICAO) ( 36 ) Padome ir pieņēmusi saskaņā ar šīs konvencijas 54. panta l) punktu ( 37 ) un kuri lielākā vai mazākā mērā ir saistoši līgumslēdzējām valstīm ( 38 ).

49. Saskaņā ar Čikāgas konvencijas 22. pantu “visas līgumslēdzējas valstis vienojas veikt visus no tām atkarīgos pasākumus [..], lai atvieglotu un paātrinātu pārvietošanos ar gaisa kuģiem starp līgumslēdzēju valstu teritorijām un lai nepieļautu nevajadzīgu gaisa kuģu, apkalpes, pasažieru un kravas aizkavēšanu, jo īpaši, piemērojot tiesību aktus par imigrāciju, karantīnu, muitu un pārvadājumu atļaujām”. Savukārt šīs konvencijas 23. pantā ir precizēts, ka katra līgumslēdzēja valsts apņemas, “ciktāl tā uzskata to par īstenojamu, paredzēt muitas un imigrācijas procedūras, kas skar starptautisko gaisa navigāciju, saskaņā ar praksi, kas var tikt noteikta vai ieteikta atbilstoši šai Konvencijai”.

50. Čikāgas konvencijas 9. pielikums (Standarti un ieteicamā prakse – Pārvadājumu atvieglošanas pasākumi, turpmāk tekstā – “9. pielikums”) ( 39 ) tika pieņemts, lai precizētu pienākumus, kādi līgumslēdzējām valstīm izriet no iepriekš minētajiem konvencijas pantiem. Šā pielikuma mērķis ir panākt robežkontroles procesa efektīvu vadību, cenšoties nodrošināt atbilstošu līdzsvaru starp drošību un procedūru vienkāršošanu.

51. Kā to ir atgādinājusi Francijas valdība, saskaņā ar minētā pielikuma 3. nodaļas L apakšnodaļas 3.57. punktu līgumslēdzējas valstis, tostarp izveidojot tiešā tranzīta zonas, nodrošina iespēju tiem pasažieriem un to bagāžai, kas ierodas no citas valsts un ar to pašu vai citu lidojumu tajā pašā dienā un no tās pašas lidostas turpina ceļu uz trešo valsti, īslaicīgi uzturēties ielidošanas lidostā, neveicot iebraukšanas robežkontroles formalitātes iekļūšanai tranzīta valstī. I nodaļas A apakšnodaļā “tiešā tranzīta zona” ir definēta kā starptautiskā lidostā vai tās tuvumā izveidota īpaša zona, kas atrodas kompetento valsts iestāžu tiešā uzraudzībā vai kontrolē, kurā pasažieri var uzturēties tranzīta vai pārsēšanās laikā, nelūdzot atļauju ieceļošanai konkrētajā valstī.

52. Tādējādi no iepriekš minētajā 3.57. punktā ietvertās normas teksta izriet, ka tā norāda uz ar imigrācijas kontroli saistītajām formalitātēm, kas paredzētas, lai pārbaudītu tādu dokumentu esamību, kas atļauj ieceļot līgumslēdzējas valsts teritorijā. Starp citu, to apstiprina nākamā norma (3. nodaļas L apakšnodaļas 3.58. punkts), kurā ir paredzēts līgumslēdzēju valstu pienākums līdz minimumam ierobežot prasību pasažieriem, kuri uzturas tiešā tranzīta zonā, uzrādīt tiešā tranzīta vīzas ( 40 ).

53. Protams, vispārīgāk 9. pielikumā ir paredzēts maksimāli samazināt formalitātes un kontroles, kādām tiek pakļauti tranzīta pasažieri, bet tajā pašā laikā tiem pastāv ne vien deklarēšanas pienākums, kas principā ir aktīva rīcība, bet šā pienākuma ievērošanas pārbaude arī var likt kompetentajām iestādēm pakļaut personas, to bagāžu un transportlīdzekļus kontroles pasākumiem, kā tas paredzēts Regulas Nr. 1889/2005 4. panta 1. punktā.

54. Tomēr, pirmkārt, kā to savos rakstveida apsvērumos ir norādījusi Francijas valdība, saskaņā ar 9. pielikuma 3. nodaļas B apakšnodaļas 1.5. punktu tā noteikumi neliedz piemērot valsts tiesības, ciktāl ir runa par tādu kontroļu veikšanu, kas tiek uzskatītas par “nepieciešamām” ( 41 ), otrkārt, ICAO ietvaros īstenotā atvieglošanas politika arī paredz saskaņot 9. pielikuma mērķus ar citiem mērķiem, tostarp cīņu pret narkotisko vielu nelikumīgu starptautisko pārvadāšanu – kas ir ar Regulā Nr. 1889/2005 paredzētajiem pasākumiem sasniedzamo mērķu skaitā –, lai rastu atbilstošu līdzsvaru starp drošības un vienkāršošanas prasībām.

55. Tādējādi tāds deklarēšanas pienākums kā Regulas Nr. 1889/2005 3. panta 1. punktā paredzētais, kas tiek attiecināts arī uz pasažieriem, kuri uzturas “tiešā tranzīta zonā”, kā tā definēta 9. pielikumā, nešķiet esam nesaderīgs ar šā 9. pielikuma 3.57. punktā ietverto standartu, ar nosacījumu, ka ar šā pienākuma izpildi saistītās formalitātes un kontroles, lai pārliecinātos par šā pienākuma ievērošanu, tranzīta pasažieriem sagādā vismazākās iespējamās grūtības un neietver risku nepamatoti kavēt gaisa satiksmi.

56. Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, es, balstoties uz Regulas Nr. 1889/2005 3. panta 1. punkta formulējuma gramatisku interpretāciju, kā arī ar šo tiesību aktu sasniedzamajiem mērķiem un ņemot vērā, ka no minētajā pantā paredzētā deklarēšanas pienākuma piemērošanas jomas tieši nav izslēgtas lidostu tranzīta situācijas, sliecos uzskatīt, ka šis pienākums attiecas arī uz pasažieriem, kuri uzturas lidostas, kas atrodas kādas dalībvalsts teritorijā, kurā saskaņā ar LES 52. pantu un LESD 355. pantu ir piemērojami Līgumi, starptautiskajā tranzīta zonā, pēc tam, kad tie ir izkāpuši pēc lidojuma no trešās valsts, un līdz iekāpšanai lidojumam uz trešo valsti, nešķērsojot robežkontroles punktu, lai saņemtu atļauju iebraukšanai šajā dalībvalstī.

IV – Secinājumi

57. Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, es iesaku Tiesai atbildēt uz Cour de cassation (Francija) uzdoto jautājumu šādi: Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 26. oktobra Regulas (EK) Nr. 1889/2005 par skaidras naudas kontroli, kuru ieved Kopienas teritorijā vai izved no tās, 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ikvienas fiziskās personas, kura iebrauc vai izbrauc no Eiropas Savienības ar vismaz EUR 10000 skaidrā naudā, pienākums deklarēt pārvadājamo summu tās dalībvalsts kompetentajām iestādēm, caur kuru tā iebrauc Savienībā vai izbrauc no tās, attiecas arī uz pasažieriem, kuri uzturas lidostas, kas atrodas kādas dalībvalsts teritorijā, kurā saskaņā ar LES 52. pantu un LESD 355. pantu ir piemērojami Līgumi, starptautiskajā tranzīta zonā pēc tam, kad viņi ir izkāpuši pēc lidojuma no trešās valsts, un līdz iekāpšanai lidojumam uz trešo valsti, nešķērsojot robežkontroles punktu, lai saņemtu atļauju iebraukšanai šajā dalībvalstī.

( 1 ) Oriģinālvaloda – franču.

( 2 ) OV 2005, L 309, 9. lpp.

( 3 ) OV 2006, L 105, 1. lpp. Šī regula no 2016. gada 11. aprīļa ir atcelta un aizstāta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2016. gada 9. marta Regulu (ES) Nr. 2016/399 par Savienības Kodeksu par noteikumiem, kas reglamentē personu pārvietošanos pār robežām (Šengenas Robežu kodekss) (OV 2016, L 77, 1. lpp.).

( 4 ) No lietas materiāliem izriet, ka naudas pārvedums bija vajadzīgs, lai norēķinātos ar Intercontinental piegādātāju, kurš ir specializējies mehānisko transportlīdzekļu tirdzniecībā.

( 5 ) Muitas un netiešo nodokļu administrācija savos apsvērumos par O. El Dakkak kasācijas sūdzību, kā arī Francijas valdība savos rakstveida apsvērumos Tiesā norāda, ka O. El Dakkak Beninā aizpildītajā deklarācijā ir norādīta vienīgi naudas summa USD 983000.

( 6 ) Šā panta redakcijā, kas ir piemērojama pamatlietas faktu rašanās laikā, bija noteikts: “Fiziskajām personām, kuras uz kādu Eiropas Savienības dalībvalsti vai no kādas Eiropas Savienības dalībvalsts pārsūta naudas summas, vērtspapīrus vai vērtslietas, neizmantojot kredītiestāžu vai code monétaire et financier [Monetārā un finanšu kodeksa] L. 518‑1. pantā minēto organizāciju vai dienestu starpnieku pakalpojumus, par to jāaizpilda tipveida deklarācija”. Atbilstoši R152‑6. panta I punkta pirmajai daļai “Regulas [..] Nr. 1889/2005 [..] 3. pantā paredzēto deklarāciju iesniedz un naudas summas, vērtspapīrus vai vērtslietas, kas tiek sūtītas uz kādu Eiropas Savienības dalībvalsti vai no kādas Eiropas Savienības dalībvalsts [..], fiziskās personas rakstveidā deklarē muitas administrācijā savā vai citas personas vārdā vēlākais brīdī, kad tās iebrauc Eiropas Savienībā vai izbrauc no tās vai transfēra laikā uz kādu Eiropas Savienības dalībvalsti vai no kādas trešās valsts”.

( 7 ) Muitas kodeksa 465. panta I punktā, redakcijā, kas ir piemērojama pamatlietas faktiskajiem apstākļiem, bija paredzēts, ka “464. pantā un Regulā [..] Nr. 1889/2005 [..] noteikto deklarēšanas pienākumu neizpildes gadījumā uzliek naudas sodu, kas atbilst vienai ceturtajai daļai no summas, par kādu ir veikts pārkāpums vai pārkāpuma mēģinājums”. Saskaņā ar šā panta II punktu “gadījumā, ja muitas darbinieki konstatē I punktā minēto pārkāpumu, tie visu naudas summu, par kuru ir veikts pārkāpums vai pārkāpuma mēģinājums, nodod glabāšanā uz trīs mēnešu laikposmu, ko kopumā var pagarināt [..] līdz sešiem mēnešiem”.

( 8 ) Skat. it īpaši Regulas Nr. 562/2006 preambulas 3., 4. un 5. apsvērumu.

( 9 ) OV 1991, L 166, 77. lpp. Šī direktīva tika atcelta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 26. oktobra Direktīvu 2005/60/EK par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai (OV 2005, L 309, 15. lpp.), kas savukārt ir aizstāta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2015. gada 20. maija Direktīvu (ES) 2015/849 par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai vai teroristu finansēšanai, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 6[48]/2012 un atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/60/EK un Komisijas Direktīvu 2006/70/EK (OV 2015, L 141, 73. lpp.).

( 10 ) Kā Tiesa ir precizējusi 2015. gada 15. decembra spriedumā Parlaments un Komisija/Padome (no C‑132/14 līdz C‑136/14, EU:C:2015:813, 75.–77. punkts), atvasinātā tiesību akta teritoriālā piemērošanas joma, ja šajā aktā tā nav precizēta, ir jānosaka atbilstoši LES 52. un LESD 355. pantam.

( 11 ) Saskaņā ar code de l’entrée et du séjour des étrangers et du droit d’asile [Ārvalstnieku ieceļošanas un uzturēšanās un patvēruma tiesību kodeksa] L221‑1. panta pirmo daļu “ārvalstnieku, kurš ierodas Francijā pa [..] gaisa ceļu un kuram vai nu nav atļauts iebraukt Francijas teritorijā, vai arī kurš lūdz sniegt viņam patvērumu, var paturēt uzgaidīšanas zonā, kas atrodas [..] lidostā, uz īsāko laiku, kāds nepieciešams viņa aizlidošanai, un, ja viņš ir patvēruma meklētājs, pārbaudes veikšanai, lai noskaidrotu, vai viņa lūgums nav acīmredzami nepamatots”.

( 12 ) Code de l’entrée et du séjour des étrangers et du droit d’asile L221‑2. panta pirmajā daļā ir precizēts, ka “uzgaidīšanas zonu norobežo kompetentā administratīvā iestāde. Tā atrodas starp iekāpšanas un izkāpšanas punktiem un personu kontroles punktiem”.

( 13 ) Cour de cassation [Kasācijas tiesa], spriedums, 2009. gada 25. marts, Nr. 08‑14.125, kurā attiecībā uz nepilngadīgo, kas atradās Parīzes Šarla de Golla lidostas uzgaidīšanas zonā, ir nospriests, “ka cour d’appel, kura ir norādījusi, ka jaunietis X. [..], vientuļš nepilngadīgais, kopš ierašanās Francijas teritorijā bija aizturēts Ruasī Šarla de Golla lidostā, viņam bija noteikta uzraudzība sakarā ar mēģinājumu izvairīties no policijas kontroles un viņš, šai uzraudzībai beidzoties, tika nogādāts lidostas uzgaidīšanas zonā, no pašas konstatētā bija jāsecina, ka ieinteresētā persona atradās Francijas teritorijā, jo kā vientuļš nepilngadīgais, Irākas pilsonis, viņš nepārprotami bija apdraudējuma situācijā, kas tiesai lika noteikt Civilkodeksa [Code civil] 375. un nākamajos pantos paredzētos bērnu aizsardzības pasākumus”. Skat. Klötgen, P. La frontière et le droit, esquisse d’une problématique, Scientia Juris, 2011, 45. un nākamās lpp. Turklāt šādu “uzgaidīšanas zonu” pārvaldību kritizē cilvēktiesību aizsardzības organizācijas (skat. Anafé2016. gada 20. janvāra ziņojumu, pieejams interneta vietnē http://www.anafe.org/spip.php?article317).

( 14 ) COM(2002) 328, galīgā redakcija.

( 15 ) Regulas priekšlikuma 1. panta 1. punkta pirmā daļa bija formulēta šādi: “Uz ikvienu fizisko personu, kura iebrauc Kopienas muitas teritorijā vai izbrauc no tās un kura pārvadā skaidru naudu EUR 15000 apmērā vai vairāk, attiecas deklarēšanas pienākums saskaņā ar šajā regulā noteiktajiem nosacījumiem”.

( 16 ) 1992. gada 12. oktobra Regula par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV 1992, L 302, 1. lpp.), kas atcelta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa Regulu (EK) Nr. 450/2008, ar ko izveido Kopienas Muitas kodeksu (Modernizētais muitas kodekss) (OV 2008, L 145, 1. lpp.). Regulas priekšlikuma preambulas 10. apsvērumā bija paskaidrots, ka “attiecībā uz ģeogrāfiskās piemērošanas jomas noteikšanu saskaņā ar Līguma noteikumiem un it īpaši tā 299. panta 3. un 4. punktu un 6. punkta c) apakšpunktu Direktīva 91/308/EEK nav piemērojama atsevišķās Eiropas valstīs vai teritorijās [..]” un ka tādējādi būtu “jāuzmanās no legalizēšanas riska, kas pastāv šajās valstīs un teritorijās, un attiecībā uz tām jāparedz atsevišķs regulējums”. Tāpēc regulas priekšlikuma 1. panta 1. punkta otrajā daļā tika paredzēts, ka “minētais deklarēšanas pienākums attiecas arī uz ikvienu fizisko personu, kura iebrauc kādā Kopienas muitas teritorijas daļā, kurā nav piemērojama Direktīva 91/308/EEK, vai izbrauc no tās un kura pārvadā skaidru naudu EUR 15000 apmērā vai vairāk”.

( 17 ) 2002. gada 25. jūnija ziņojums, COM(2002) 328, galīgā redakcija, skat. 2. punktu, komentāru, kas attiecas uz 1. pantu.

( 18 ) Padomes ieņemtā kopējā nostāja, lai pieņemtu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu par skaidrās naudas kontroli, kuru ieved Kopienā vai izved no tās, 2005. gada 18. janvāris, Nr. 14843/04, 3. punkta a) apakšpunkts.

( 19 ) Padomes 2000. gada 7. septembra Dokuments 9630/2/00. “Operāciju Moneypenny” no 1999. gada septembra līdz 2000. gada februārim veica dalībvalstu muitas dienesti ar mērķi uzraudzīt un kontrolēt skaidras naudas vairāk nekā EUR 10000 apmērā pārrobežu apriti, lai pārliecinātos, vai šīs aprites apmēra dēļ tā var apdraudēt finanšu institūciju veiktās kontroles efektivitāti, cīnoties pret nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu.

( 20 ) Citas atsauces uz Direktīvu 91/308 ir ietvertas Regulas Nr. 1889/2005 preambulas 5., 9. un 11. apsvērumā, kā arī 5. un 6. pantā.

( 21 ) Skat. it īpaši preambulas 1., 2. un 3. apsvērumu.

( 22 ) Skat. it īpaši preambulas 2. un 6. apsvērumu.

( 23 ) Minēta iepriekš šo secinājumu 9. zemsvītras piezīmē.

( 24 ) Minēta iepriekš šo secinājumu 9. zemsvītras piezīmē.

( 25 ) Skat. it īpaši preambulas 7. apsvērumu.

( 26 ) Skat. 46. punktu. FATF ir 1989. gadā nodibināta starpvaldību organizācija, kuras uzdevums ir izstrādāt normas un veicināt normatīvo un operatīvo pasākumu efektīvu īstenošanu, lai cīnītos pret noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu, terorisma finansēšanu, ieroču izplatīšanas finansēšanu, kā arī citiem draudiem starptautiskās finanšu sistēmas integritātei.

( 27 ) Šī ieteikuma teksts ir atrodams FATF interneta vietnē http://www.fatf-gafi.org/media/fatf/documents/recommendations/pdfs/FATF_Recommendations.pdf http://www.fatf-gafi.org.

( 28 ) Ieteikumā tālāk ir norādīts, ka “valstīm būtu jānodrošina, ka personām, kuras ir sniegušas nepatiesu deklarāciju vai nepatiesu informāciju saturošu paziņojumu, var tikt piemērotas efektīvas, samērīgas un atturošas sankcijas. Gadījumā, kad skaidra nauda vai finanšu instrumenti ir saistīti ar terorisma finansēšanu, nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu vai tās pamatā esošiem pārkāpumiem, valstīm arī būtu jāveic pasākumi, tostarp normatīva rakstura, kas atbilst 4. ieteikumam, kas atļauj šīs skaidrās naudas vai finanšu instrumentu konfiskāciju”.

( 29 ) IX speciālā ieteikuma paskaidrojošās piezīmes tekstu iespējams aplūkot FATF interneta vietnē pēc iepriekš 27. zemsvītras piezīmē norādītās adreses.

( 30 ) Mans izcēlums. 2009. gada dokumentā ar nosaukumu “Izvērtējuma metodoloģija par atbilstību FATF 40 ieteikumiem un 9 speciālajiem ieteikumiem” saistībā ar IX speciālā ieteikuma pārnacionālo pieeju ir precizēts, ka jēdziens “pārrobežu” “norāda uz “pārnacionālās jurisdikcijas pārvietošanos pār ārējām robežām” (mans izcēlums); šis dokuments ir pieejams interneta vietnē http://www.fatf-gafi.org/fr/themes/recommandationsgafi/documents/methodologiedevaluationdelaconformiteaux40recommandationsetaux9recommandationsspeciales.html#methodologiedevaluationdelaconformiteaux40recommandationsetaux9recommandationsspeciales.html?hf=10&b=0&s=desc(fatf_releasedate).

( 31 ) Šo dokumentu versijā pirms tā pārskatīšanas 2012. gadā iespējams aplūkot interneta vietnē http://www.fatf‑gafi.org/fr/themes/recommandationsgafi/documents/nouvellesmeilleurespratiquesinternationalesdetectionetpreventiondesmouvementstransfrontaliersillicitesdespecesetdinstrumentsnegociablesauporteur.html#nouvellesmeilleurespratiquesinternationalesdetectionetpreventiondesmouvementstransfrontaliersillicitesdespecesetdinstrumentsnegociablesauporteur.html?hf=10&b=0&s=desc(fatf_releasedate).

( 32 ) Tomēr atzīmēšu, ka savā ziņojumā Parlamentam un Padomei par Regulas Nr. 1889/2005 piemērošanu [COM(2010) 0455, galīgā redakcija] Komisija, pamatojoties uz izmaksu un ieguvumu novērtējumu, aizstāvēja Regulas Nr. 1889/2005 3. panta 1. punkta grozīšanu, lai skaidras naudas aprites kontroles procedūras pielīdzinātu spēkā esošajām pasažieru un bagāžas kontroles procedūrām, kas bija paredzētas Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV 1993, L 253, 1. lpp., kas tika atcelta ar Komisijas 2016. gada 1. aprīļa Īstenošanas Regulu (ES) Nr. 2016/481 (OV 2016, L 87, 24. lpp.)), 192., 193. un 194. pantā. Tādējādi šāda pielīdzināšana, kas tika ierosināta, lai risinātu praktiskās grūtības, ar kurām dalībvalstis saskārās saistībā ar tranzīta pasažieriem, nozīmē atteikšanos no sistemātiskas kontroles starptautiskajās tranzīta zonās un līdz ar to pasažieru, kuri uzturas šajās zonās, deklarēšanas pienākuma atcelšanu (skat. ziņojuma 5. punktu). Šā ziņojuma 3.2. punktā Komisija ir norādījusi, ka, “ievērojot tranzīta infrastruktūras atšķirības lidostās, gaisa transporta pasažieriem tranzītā ir sarežģīti ievērot pienākumu deklarēt skaidru naudu pirmajā iebraukšanas punktā ES vai pēdējā izbraukšanas punktā no tās. Lidostu tranzīta zonās ir maz skaidras naudas deklarēšanai paredzēta aprīkojuma un katrā lidostā tas ir atšķirīgs; laiks starp lidojumiem turklāt ir pārāk īss. Arī dalībvalstu kompetentajām iestādēm ir sarežģīti nodrošināt saskaņotas tranzīta pasažieru kontroles. Laika trūkums, piemērota kontroles aprīkojuma trūkums [..] un rokas bagāžas un nododamās bagāžas atdalītās plūsmas kavē šīs kontroles”. Starp citu, Regulas Nr. 1889/2005 3. panta 1. punkta grozīšanas nolūkos bija paredzēts sasaukt “īpašu darba grupu, kas apvieno ekspertus skaidras naudas aprites kontroles jomā”.

( 33 ) ANO līgumu krājums, 15. sēj., 295. lpp., ko iespējams aplūkot šajā interneta vietnē: http://www.icao.int/publications/pages/doc7300.aspx.

( 34 ) Spriedums, 2008. gada 3. jūnijs, Intertanko u.c. (C‑308/06, EU:C:2008:312, 52. punkts).

( 35 ) Šo aktu izdošana ir paredzēta Čikāgas konvencijas 37. pantā.

( 36 ) ICAO ir izveidota saskaņā ar Čikāgas konvencijas 43. un nākamajiem pantiem.

( 37 ) Šajā tiesību normā ir precizēts, ka SARP tiek apzīmēti kā “konvencijas pielikumi”“ērtības apsvērumu dēļ”.

( 38 ) Standarti ir specifikācijas, kuru saturs atspoguļo, kas ir ticis atzīts par piekopjamu un nepieciešamu, lai atvieglotu un uzlabotu atsevišķus starptautiskās gaisa navigācijas aspektus. Par to neievērošanu līgumslēdzējām valstīm ir jāpaziņo saskaņā ar tās 38. pantu. Savukārt ieteicamā prakse ir specifikācijas, kuru saturs atspoguļo, kas ir ticis atzīts par vispārēji piekopjamu un ļoti ieteicamu. Līgumslēdzējas valstis cenšas to ievērot, piemērojot šo konvenciju.

( 39 ) Ar šā pielikuma tekstu iespējams iepazīties Šveices Federālā aviācijas biroja interneta vietnē: https://www.bazl.admin.ch/bazl/fr/home/experts/reglementation-et-informations-de-base/bases-legales-et-directives/annexes-a-la-convention-de-l-organisation-internationale-de-l-av.html.

( 40 ) Proti, vīzām, kas nepieciešamas pasažieriem, kuri ielido ar starptautisko reisu un turpina ceļu uz trešo valsti ar to pašu lidojumu vai ar citu lidojumu no tās pašas lidostas tajā pašā dienā. Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Regulā (EK) Nr. 810/2009, ar ko izveido Kopienas Vīzu kodeksu (Vīzu kodekss) (OV 2009, L 243, 8. lpp.), ir paredzēts pienākums, “atkāpjoties no Čikāgas konvencijas 9. pielikuma,” zināma skaita trešo valstu valstspiederīgajiem uzrādīt šādu vīzu.

( 41 ) Garāmejot norādīšu, ka ieteicamā prakse attiecībā uz līgumslēdzēju valstu ierobežojumu noteikšanu valūtas importam vai eksportam ir norādīta 6. nodaļas F apakšnodaļas 6.47. un 6. 48. punktā.