ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 44/17

Tiesas (ceturtā palāta) 2008. gada 22. decembra spriedums (Wojewódzki Sąd Administracyjny w Krakowie (Polijas Republika) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Magoora sp. zoo/Dyrektor Izby Skarbowej w Krakowie

(Lieta C-414/07) (1)

(Sestā PVN direktīva - 17. panta 2. un 6. punkts - Valsts tiesiskais regulējums - PVN atskaitīšana par degvielas iegādi konkrētiem transportlīdzekļiem neatkarīgi no to izmantošanas mērķa - Tiesību uz nodokļa atskaitīšanu faktisks ierobežojums - Valsts tiesību aktos paredzētie izņēmumi direktīvas spēkā stāšanās brīdī)

(2009/C 44/27)

Tiesvedības valoda — poļu

Iesniedzējtiesa

Wojewódzki Sąd Administracyjny w Krakowie

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Magoora sp. zoo

Atbildētājs: Dyrektor Izby Skarbowej w Krakowie

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Wojewódzki Sad Administracyjny w Krakowie — 17. panta 2. un 6. punkta interpretācija Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 13.6.1977., 1. lpp.) — Valsts tiesību normas, kas neparedz tiesības atskaitīt nodokli par degvielas iegādi konkrētiem transportlīdzekļiem neatkarīgi no šo transportlīdzekļu lietošanas mērķa (darījumiem vai privātām vajadzībām) — Kritēriju, kas reglamentē neiekļautos transportlīdzekļus, grozīšana, kuras rezultātā de facto tiek ierobežota priekšnodokļa atskaitīšanas piemērošanas joma salīdzinājumā ar periodu pirms attiecīgajā dalībvalstī stājās spēkā Direktīva

Rezolutīvā daļa:

Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 17. panta 6. punkta otrā daļa nepieļauj to, ka dalībvalsts, transponējot šo direktīvu valsts tiesībās, pilnībā atceļ valsts tiesību noteikumus par ierobežojumiem tiesībās atskaitīt priekšnodoklī samaksāto PVN, kas tika samaksāts par degvielas iegādi transportlīdzekļiem, kurus izmanto ar nodokli apliekamai darbībai, šīs direktīvas spēkā stāšanās dienā savā teritorijā tos aizvietojot ar noteikumiem, kuros tiek noteikti jauni kritēriji šajā jomā, ja — kas ir jānovērtē iesniedzējtiesai — šie pēdējie noteikumi paplašināja minēto ierobežojumu piemērošanas jomu. Jebkurā gadījumā tā nepieļauj to, ka dalībvalsts vēlāk groza savus tiesību aktus, kuri stājās spēkā šajā datumā, paplašinot šo ierobežojumu piemērošanas jomu salīdzinājumā ar situāciju, kāda pastāvēja pirms šī datuma.

(1) OV C 269, 10.11.2007.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 313/7

Tiesas (ceturtā palāta) 2008. gada 16. oktobra spriedums (High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Canterbury Hockey Club, Canterbury Ladies Hockey Club/Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

(Lieta C-253/07) (1)

(Sestā PVN direktīva - Atbrīvojumi no nodokļa - Ar sportu saistītu pakalpojumu sniegšana - Pakalpojumu sniegšana personām, kas nodarbojas ar sportu - Pakalpojumu sniegšana nereģistrētām biedrībām un juridiskām personām - Iekļaušana - Nosacījumi)

(2008/C 313/10)

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

High Court of Justice (Chancery Division)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāji: Canterbury Hockey Club, Canterbury Ladies Hockey Club

Atbildētājs: Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — High Court of Justice (Chancery Division) — 13. panta A daļas 1. punkta m) apakšpunkta interpretācija Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.) — Dažu ar sportu vai fizisko audzināšanu cieši saistītu pakalpojumu atbrīvošana no nodokļa — Jēdziens “personas, kas piedalās sporta vai fiziskās audzināšanas pasākumos” — Piemērojamība personām

Rezolutīvā daļa:

1) 13. panta A daļas 1. punkta m) apakšpunktu Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, ir jāinterpretē tā, ka saistībā ar personām, kas nodarbojas ar sportu, tas attiecas arī uz pakalpojumiem, kas sniegti juridiskām personām un nereģistrētām biedrībām, ja vien — un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai — šie pakalpojumi ir cieši saistīti ar sportu un ir būtiski, lai varētu ar to nodarboties, tos sniedz bezpeļņas organizācijas un minēto pakalpojumu faktiskie saņēmēji ir personas, kas nodarbojas ar sportu;

2) Sestās direktīvas 77/388 13. panta A daļas 1. punkta m) apakšpunktā izmantotie vārdi “daži pakalpojumi, kas cieši saistīti ar sportu”, neļauj dalībvalstīm ierobežot šajā tiesību normā paredzēto atbrīvojumu attiecībā uz attiecīgo pakalpojumu saņēmējiem.

(1) OV C 183, 4.8.2007.
1)

Padomes 1977. gada 17. maija Direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, kas ir grozīta ar Padomes 2005. gada 12. decembra Direktīvu 2005/92/EK, 18. panta 4. punktam un samērīguma principam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kāds ir aplūkots pamata prāvā, kurš, lai ļautu izdarīt pārbaudes, kas nepieciešamas, lai novērstu krāpšanu nodokļu jomā vai to apiešanu, pagarina no 60 līdz 180 dienām, sākot no brīža, kad nodokļa maksātājs iesniedz PVN deklarāciju, termiņu, kas ir valsts nodokļu administrācijas rīcībā, lai atmaksātu kādai nodokļu maksātāju kategorijai pārmaksāto PVN, ja vien tie nav iemaksājuši nodrošinājumu PLN 250 000 apmērā;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 301/9

Tiesas (virspalāta) 2008. gada 16. septembra spriedums (High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs/Isle of Wight Council, Mid-Suffolk District Council, South Tyneside Metropolitan Borough Council, West Berkshire District Council

(Lieta C-288/07) (1)

(Sestā PVN direktīva - 4. panta 5. punkts - Publisko tiesību subjekta darbības - Maksas autostāvvietu apsaimniekošana - Konkurences traucējumi - Vārdu “radītu’ un “nozīmīgus'’ nozīme)

(2008/C 301/16)

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

High Court of Justice (Chancery Division)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāji: The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

Atbildētāji: Isle of Wight Council, Mid-Suffolk District Council, South Tyneside Metropolitan Borough Council, West Berkshire District Council

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — High Court of Justice (Chancery Division) (England & Wales) — Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), 4. panta 5. punkta interpretācija — Darbības vai darījumi, ko publisko tiesību subjekts veic valsts pārvaldes iestādes statusā — Maksas autostāvvietas ārpus koplietošanas ceļiem — Nodokļa neuzlikšana, kas rada konkurences traucējumus — Jēdziens “konkurences traucējumi” — Novērtējuma kritēriji

Rezolutīvā daļa:

1) Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 4. panta 5. punkta otrā daļa ir jāinterpretē tā, ka nozīmīgi konkurences traucējumi, kurus izraisa nodokļa neiekasēšana no publisko tiesību subjektiem, kas darbojas valsts pārvaldes iestāžu statusā, ir jānovērtē atkarībā tieši no konkrētās darbības, šajā vērtējumā īpaši neņemot vērā vietējo tirgu;

2) vārds “radītu” Sestās direktīvas 77/388 4. panta 5. punkta otrās daļas izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas ne tikai uz faktisku konkurenci, bet arī uz potenciālu konkurenci tiktāl, ciktāl uzņēmuma iespēja ieiet konkrētajā tirgū ir reāla, nevis tikai teorētiska;

3) vārds “nozīmīgus” Sestās direktīvas 77/388 4. panta 5. punkta otrās daļas izpratnē ir jāsaprot tā, ka faktiskiem vai potenciāliem konkurences traucējumiem ir jābūt vairāk nekā nenozīmīgiem.

(1) OV C 199, 25.8.2007.
—

ja izrādās, ka Starptautiskais naftas piesārņojuma radīto zaudējumu kompensācijas fonds nemaksā izmaksas, kas saistītas ar netīši jūrā izlietas naftas radīto atkritumu apglabāšanu, vai nespēj tās maksāt sakarā ar kompensācijai noteiktā limita, kas ir paredzēts šim apdrošināšanas gadījumam, pārsniegšanu un ka, piemērojot ierobežojumus un/vai dalībvalsts tiesībās paredzēto atbrīvošanu no atbildības, ieskaitot to, kas izriet no starptautiskajiem līgumiem, neļauj šīs izmaksas maksāt kuģa īpašniekam un/vai kuģa fraktētājam, tad, pat ja tie Direktīvas 75/442, kas ir grozīta ar Lēmumu 96/350, 1. panta c) punkta izpratnē tiktu uzskatīti par “īpašniekiem”, šādām valsts tiesībām, lai nodrošinātu transponēšanu atbilstoši šīs direktīvas 15. pantam, ir jāatļauj, ka minētās izmaksas maksā to produktu ražotājs, no kuriem radušies izlijušie atkritumi. Tomēr atbilstoši “piesārņotājs maksā” principam tādam radītājam ir jāmaksā šīs izmaksas tikai tad, ja tas ar savu darbību ir veicinājis risku, ka kuģa bojāeja varētu radīt piesārņojumu.
2)

atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2006. gada 27. septembra spriedumu lietā Archer Daniels Midland/Komisija tiktāl, ciktāl ar to kā neatbilstošs ir noraidīts Archer Daniels Midland Co. pamats, kas attiecas uz to, ka Eiropas Kopienu Komisija ir kļūdaini piemērojusi Komisijas 1996. gada 18. jūlija paziņojuma par naudas sodu neuzlikšanu vai to apmēra samazināšanu lietās, kas skar aizliegtas vienošanās, B iedaļas b) punktu;
1)

Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīvas 91/439/EEK par vadītāju apliecībām, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 29. septembra Regulu (EK) Nr. 1882/2003, 1. panta 2. punkts, 7. panta 1. punkts un 8. panta 2. un 4. punkts jāinterpretē tādējādi, ka šīs normas tādos apstākļos kā pamata lietās neļauj dalībvalstij savā teritorijā neatzīt transportlīdzekļa vadīšanas tiesības, kas izriet no vadītāja apliecības, ko cita dalībvalsts vēlāk izsniegusi laikā, kas neietilpst attiecīgajai personai noteiktajā jaunas apliecības pieprasīšanas aizlieguma periodā, un līdz ar to šīs apliecības derīgumu tiktāl, ciktāl tās turētājs nav izpildījis šajā pirmajā minētajā dalībvalstī paredzētos nosacījumus jaunas apliecības izdošanai pēc iepriekšējās apliecības atņemšanas, tostarp prasības par piemērotības vadīšanai pārbaudi, kurā tiktu apliecināts, ka apliecības atņemšanu pamatojošie iemesli vairs neeksistē; tādos pašos apstākļos šīs normas ļauj dalībvalstij savā teritorijā neatzīt no vēlāk citā dalībvalstī izsniegtas vadītāja apliecības izrietošās transportlīdzekļa vadīšanas tiesības, ja, pamatojoties uz vadītāja apliecībā izdarītajām atzīmēm vai cita veida neapstrīdamu izdevējas dalībvalsts informāciju, tiek konstatēts, ka šīs apliecības izsniegšanas brīdī tās turētāja, kam pirmajā minētajā dalībvalstī atņemta iepriekšējā apliecība, parastā dzīvesvieta nav bijusi izdevējas dalībvalsts teritorijā;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 51/6

Tiesas (virspalāta) 2007. gada 18. decembra spriedums (Regeringsrätten (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Skatteverket/A

(Lieta C-101/05) (1)

(Kapitāla brīva aprite - Kapitāla aprites ierobežojums starp dalībvalstīm un trešām valstīm - Ienākumu no kapitāla aplikšana ar nodokli - Dividendes, kas saņemtas no sabiedrības, kura dibināta EEZ dalībvalstī - Atbrīvojums - Dividendes, kas saņemtas no sabiedrības, kas dibināta trešā valstī - Atbrīvojums, kas pakļauts nosacījumam par informācijas apmaiņu paredzošas nodokļu konvencijas pastāvēšanu - Nodokļu pārbaužu efektivitāte)

(2008/C 51/09)

Tiesvedības valoda — zviedru

Iesniedzējtiesa

Regeringsrätten

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Skatteverket

Atbildētājs: A

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Regeringsrätten — EKL 56. un 58. panta interpretācija — Trešā valstī dibinātas sabiedrības izmaksāto dividenžu aplikšana ar nodokli attiecībā uz dalībvalstī dzīvojošu nodokļu maksātāju — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru šādu dividenžu atbrīvojums no nodokļa ir atkarīgs no tā, vai ar trešo valsti ir noslēgta nodokļu konvencija, kas ietver klauzulu par informācijas apmaiņu

Rezolutīvā daļa

EKL 56. un 58. pants jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj dalībvalsts tiesību aktus, saskaņā ar kuriem tādu dividenžu atbrīvojums no ienākuma nodokļa, kuras ir izmaksātas meitas sabiedrības akciju veidā, var tikt piešķirts tikai tad, ja izmaksātāja sabiedrība ir dibināta Eiropas Ekonomikas zonas dalībvalstī vai valstī, ar kuru nodokļus uzliekošā valsts ir noslēgusi nodokļu konvenciju, kas paredz informācijas apmaiņu, ja šis atbrīvojums ir pakļauts nosacījumiem, kuru izpildi šīs dalībvalsts kompetentās iestādes var pārbaudīt tikai, saņemot informāciju no valsts, kurā dibināta izmaksātāja sabiedrība.

(1) OV C 106, 30.4.2005.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 22/3

Tiesas (pirmā palāta) spriedums 2007. gada 6. decembrī (Finanzgericht Münster (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Columbus Container Services BVBA & Co./Finanzamt Bielefeld-Innenstadt

(Lieta C-298/05) (1)

(EKL 43. un 56. pants - Ienākuma un kapitāla nodoklis - Uzņēmuma, kas atrodas citā dalībvalstī, ienākumu aplikšanas ar nodokļiem nosacījumi - Konvencija par nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu - Atbrīvošanas no nodokļa vai nodokļa atskaitīšanas metode)

(2008/C 22/04)

Tiesvedības valoda — vācu

Iesniedzējtiesa

Finanzgericht Münster

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Columbus Container Services BVBA & Co.

Atbildētājs: Finanzamt Bielefeld-Innenstadt

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Finanzgericht Münster — EKL 43., 56., 57. un 58. panta interpretācija — Brīvība veikt uzņēmējdarbību un kapitāla brīva aprite — Ārvalsts uzņēmumā, kas pieder Vācijas iekšzemes nodokļu maksātājam, starpposma ienākumi, kas uzskatāmi par ienākumiem no ieguldītā kapitāla — Valsts tiesību akti, kas paredz no valsts nodokļiem atskaitīt nodokļus, kas šiem ienākumiem ir piemēroti ārvalstī, pretēji ar Beļģiju noslēgtas konvencijas par nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu noteikumiem, kas paredz piemērot atbrīvošanas no nodokļa metodi

Rezolutīvā daļa:

EKL 43. un 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tādi valsts nodokļu tiesību akti, saskaņā ar kuriem valsts rezidenta ienākumi no kapitāla, kas ir ieguldīts uzņēmumā, kura juridiskā adrese atrodas citā dalībvalstī, pretēji konvencijai par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu, kas ir noslēgta ar dalībvalsti, kurā atrodas šī uzņēmuma juridiskā adrese, nav atbrīvoti no valsts ienākuma nodokļa, bet gan no tiem uzliktā valsts nodokļa tiek atskaitīts otrā dalībvalstī iekasētais nodoklis.

(1) OV C 271, 29.10.2005.
1)

Vai tiesību princips, saskaņā ar kuru ir jāmaksā nokavējuma procenti, jo pastāv tiesības atgūt, pārkāpjot Savienības tiesības, iekasētus nodokļus, ir jāinterpretē tādējādi, ka nodokļa maksātājam, kuram ir piešķirta apgrozījuma nodokļa atmaksa, ir jāsamaksā arī nokavējuma procenti, ja: a) atmaksa izriet no nodokļa maksātāja administrēšanas kļūdām – kā aprakstīts šajā nolēmumā –, kuras nekādā ziņā nevar piedēvēt nodokļu inspektoram; b) atmaksa izriet no sadales koeficienta pārrēķiniem, lai atskaitītu apgrozījuma nodokli no vispārējām izmaksām, un tiek ņemti vērā šajā nolēmumā aprakstītie apstākļi?
1)

Vai Direktīvas 2009/28/EK (1) 17. un 18. panta un Direktīvas 2018/2001 (2) 30. panta noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka masas bilances uzraudzības mehānismu un tajos paredzēto valsts vai brīvprātīgo sistēmu vienīgais mērķis ir novērtēt un pamatot izejvielu un biodegvielu, kā arī to maisījumu ilgtspēju, un tādējādi tie nav paredzēti, lai regulētu šajos produktos esošās atjaunojamās enerģijas īpatsvara uzraudzību un izsekojamību galaproduktos, kas iegūti līdzapstrādē, un līdz ar to saskaņotu šādos produktos esošās enerģijas īpatsvara ņemšanu vērā Direktīvas 2009/28/EK 17. panta 1. punkta a), b) un c) apakšpunktā un Direktīvas 2018/2001 25. pantā, kā arī 29. panta 1. punkta pirmās daļas a), b) un c) apakšpunktā minētajos nolūkos?
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 16. septembrī iesniegusi Consiglio di Stato (Itālija) – Società Italiana Imprese Balneari Srl/Comune di Rosignano Marittimo u.c.

(Lieta C-598/22)

(2022/C 463/26)

Tiesvedības valoda – itāļu

Iesniedzējtiesa

Consiglio di Stato

Pamatlietas puses

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Società Italiana Imprese Balneari Srl

Atbildētāji apelācijas instancē: Comune di Rosignano Marittimo, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia del demanio – Direzione regionale Toscana e Umbria un Regione Toscana

Prejudiciālais jautājums

Vai LESD 49. un 56. pantam un no sprieduma Laezza (С-375/14) izrietošajiem principiem, ja tos uzskata par piemērojamiem, ir pretrunā tādas valsts tiesību normas kā [Navigācijas kodeksa] 49. pants interpretācija, atbilstoši kurai koncesijas termiņa beigās, kad koncesiju bez pārtraukuma atjauno – kaut arī saskaņā ar jaunu lēmumu –, koncesionāram bez atlīdzības un nesaņemot par to kompensāciju ir jānodod būves, kas uzceltas valsts īpašumā esošā teritorijā un ir daļa no būvju kompleksa, kas īstenots aprīkotas pludmales/peldvietas ekspluatācijai, ja šāda tūlītējas atsavināšanas ietekme var veidot ierobežojumu, kurš pārsniedz to, kas nepieciešams valsts likumdevēja faktiski izvirzītā mērķa sasniegšanai, un kurš tātad ir nesamērīgs ar mērķi?
C 424/19

Apelācijas sūdzība, ko 2022. gada 12. maijāthe airscreen company GmbH & Co. KG iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2022. gada 7. marta spriedumu lietā T-382/21 the airscreen company GmbH & Co. KG/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

(Lieta C-320/22 P)

(2022/C 424/22)

Tiesvedības valoda – vācu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: the airscreen company GmbH & Co. KG (pārstāvji: O. Spieker, D. Mienert, J. Selbmann, advokāti)

Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Moviescreens Rental GmbH

Ar 2022. gada 28. septembra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējai pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.
2)

Vai minētās regulas 25. panta 1. punktā ietvertā frāze “[elektroniskā paraksta] juridiskais spēks [..] kā pierādījums” ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to dalībvalstu valsts tiesām ir noteikts absolūts aizliegums izmantot to tiesību sistēmās paredzētās procesuālās iespējas, lai noliegtu regulā paredzēta elektroniskā paraksta juridiskā spēka kā pierādījuma nozīmi, vai arī tā jāinterpretē tādējādi, ka šī norma neliedz atspēkot regulas 3. panta 10., 11. un 12. [punktā] paredzētos nosacījumus, dalībvalstu tiesām izmantojot atbilstoši to procesuālajām tiesībām piemērojamos instrumentus, tādējādi ļaujot tiesā uzsāktas tiesvedības pusēm atspēkot paredzēto elektroniska paraksta pierādījuma spēku un pierādījuma vērtību?
—

atzīt, ka Apvienotā Karaliste, atļaudama šķīrējtiesas lēmuma izpildi ICSID lietā Nr. ARB/05/20, nav izpildījusi savus pienākumus, jo: — saskaņā ar LES 4. panta 3. punktu, lasot to kopsakarā ar Līguma par Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes izstāšanos no Eiropas Savienības un Eiropas Atomenerģijas kopienas (1) (“Izstāšanās līgums”) 127. panta 1. punktu, lēma par LESD 351. panta 1. punkta interpretāciju un tā piemērošanu šķīrējtiesas lēmuma izpildei, kamēr šī pati lieta bija izlemta ar spēkā esošiem Komisijas lēmumiem un atradās izskatīšanā Savienības tiesās; — saskaņā ar LESD 351. panta 1. punktu, lasot to kopsakarā ar Izstāšanās līguma 127. panta 1. punktu, ir nepareizi interpretējusi un nepareizi piemērojusi jēdzienu “vienas vai vairāku trešo valstu [..] tiesības” un “līgumi ietekmē”; — saskaņā ar LESD 267. panta pirmās daļas a) un b) punktu, kā arī trešo daļu, lasot tos kopsakarā ar Izstāšanās līguma 127. panta 1. punktu, neuzdeva jautājumu par Komisijas 2014. gada 26. maija lēmuma, ar kuru Rumānijai tika aizliegts izpildīt šķīrējtiesas lēmumu (“2014. gada apturēšanas rīkojums”), un Komisijas 2014. gada 1. oktobra lēmuma, ar kuru tika sākta oficiāla izmeklēšanas procedūra par to, kā Rumānija īsteno šķīrējtiesas nolēmumu (2) (“2014. gada lēmums par procedūras sākšanu”), spēkā esamību un kā pēdējās instances tiesa neuzdeva jautājumu par Savienības tiesību interpretāciju, kas nebija nedz acte clair, nedz acte éclairé; — saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu, lasot to kopsakarā ar Izstāšanās līguma 127. panta 1. punktu, lika Rumānijai pārkāpt tās Savienības tiesības, kas izriet no 2014. gada apturēšanas rīkojuma un 2014. gada lēmuma par procedūras sākšanu; — piespriest Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotajai Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
2.

Vai LESD 45. pants un Regulas (ES) Nr. 492/2011 (2) 7. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu dalībvalsts regulējumu, saskaņā ar kuru kompensācijas piešķiršana darba ņēmējam par ienākumu negūšanu sakarā ar izolēšanos, ko veselības aizsardzības iestāde noteikusi pozitīva Covid-19 testa rezultāta dēļ (turklāt vispirms darba ņēmējam to izmaksā darba devējs, bet ar izmaksas brīdi darba devējs iegūst prasījuma tiesības šīs kompensācijas apmērā pret federālo valdību), ir atkarīga no tā, vai izolēšanos ir noteikusi iekšzemes iestāde, pamatojoties uz attiecīgās valsts tiesību aktiem epidēmiju jomā, un līdz ar to šāda kompensācija netiek maksāta darba ņēmējam, kurš kā pārrobežu darba ņēmējs dzīvo citā dalībvalstī un attiecībā uz kuru lēmumu par izolēšanos (“karantīnu”) ir pieņēmusi viņa dzīvesvietas valsts veselības aizsardzības iestāde?
2)

Vai, ņemot vērā Padomes Direktīvas 2009/119/EK (2009. gada 14. septembris), ar ko dalībvalstīm uzliek pienākumu uzturēt jēlnaftas un/vai naftas produktu obligātas rezerves, mērķi un ievērojot samērīguma principu atbilstoši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 52. panta 1. punktam, skatot to kopā ar tās 17. pantu, Direktīvas 2009/119 33. apsvērums, 1., 3. un 8. pants un 2. panta i) un j) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādas valsts tiesību normas kā pamatlietā aplūkotās, atbilstoši kurām par produktu veidiem, kam jāizveido un jāuztur drošības rezerves, uzskata tikai daļu no produktu veidiem, kas minēti Direktīvas 2009/119 2. panta i) punktā, skatot to kopā ar Regulas (EK) Nr. 1099/2008 A pielikuma 3.4. nodaļu?
1)

Vai Savienības tiesības, konkrētāk, Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2016/1821 (1), ar ko groza I pielikumu Padomes Regulai (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, ir interpretējama tādējādi, ka tai pretrunā ir dalībvalsts prakse, saskaņā ar kuru grauzdēšanas procesa veikšana, kas nepieciešama, lai no atlikuma, kas paliek pēc eļļas ekstrakcijas no sojas pupām, atdalītu šķīdinātāju heksānu (kas tika izmantots eļļas ekstrakcijā un ir kaitīgs dzīvnieku un cilvēka veselībai), tiek uzskatīta par galīgu pārstrādi, kas kalpo par pamatu šī produkta klasifikācijai nomenklatūras pozīcijā 2309 un kas izslēdz to klasificēšanu nomenklatūras pozīcijā 2304?