ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
35

2008. gada martā Portugāles Republika informēja Tiesu par 2008. gada 19. marta Dekrētlikuma Nr. 50/2008 pieņemšanu ( Diário da República, I sērija, Nr. 56), kas stājies spēkā un ar kuru RGEU 17. pants ir grozīts šādi: “1. Ēkas ir jāceļ un jāatjauno tā, lai nodrošinātu, ka tās atbilst mehāniskās pretestības un stabilitātes, izmantošanas drošības un drošības ugunsgrēka gadījumā, higiēnas, veselības un vides aizsardzības, aizsardzības pret troksni, enerģijas taupīšanas un siltuma saglabāšanas pamatprasībām, kā arī citām šajos noteikumos vai speciālajos tiesību aktos ietvertajām prasībām, it īpaši attiecībā uz funkcionalitāti, izturību un citām. 2. Jaunu ēku celtniecībā un atjaunošanā izmantoto materiālu kvalitātei, raksturam un pielietošanai jāatbilst būvniecības noteikumiem un tiesiskajam regulējumam, kas ir piemērojams, nodrošinot, lai ēkas atbilstu 1. punktā minētajiem nosacījumiem un prasībām saskaņā ar izpildes projekta tehniskajām specifikācijām. 3. Atbilstoši piemērojamajiem tiesību aktiem būvizstrādājumu izmantošana jaunu ēku celtniecībā un atjaunošanā ir atkarīga no atbilstoša “CE” marķējuma vai marķējuma neesamības gadījumā no to apliecinājuma par atbilstību Portugālē spēkā esošām tehniskām specifikācijām. 4. Apliecinājumu par atbilstību Portugālē spēkā esošām tehniskām specifikācijām var lūgt ikviena ieinteresētā persona, un šajā sakarā vienmēr ir jāņem vērā apliecinājumi par atbilstību tehniskām specifikācijām, kas ir spēkā jebkurā citā Eiropas Savienības dalībvalstī, Turcijā vai citā valstī, kura ir parakstījusi Eiropas Ekonomikas zonas līgumu, kā arī ražošanas valstī veikto pārbaužu un testu pozitīvie rezultāti ar nosacījumiem, kas paredzēti 1993. gada 10. aprīļa Dekrētlikuma Nr. 113/93 9. panta 2. punktā. 5. Gadījumos, kad būvizstrādājumi neatbilst nevienam no 3. punktā minētajiem nosacījumiem un tādējādi to izmantošana jaunās ēkās vai atjaunošanā varētu apdraudēt 1. punktā norādīto pamatprasību ievērošanu, šī izmantošana ir atkarīga no to [LNEC] atbilstības noteikšanas, no kuras [LNEC] tie ir jāatbrīvo, ja šiem izstrādājumiem ir atbilstības apstiprinājumi, ko izsniegusi Eiropas Savienības dalībvalsts, Turcijas vai citas valsts, kura ir parakstījusi Eiropas Ekonomikas zonas līgumu, apstiprināta iestāde, kura pietiekami apstiprina, ka minētās prasības ir ievērotas. 6. Iepriekšējā punktā minēto atbilstības noteikšanu var lūgt ikviena ieinteresētā persona, 1993. gada 10. aprīļa Dekrētlikuma Nr. 113/93 9. panta 2. punktā paredzētajos gadījumos [LNEC] vienmēr ņemot vērā Eiropas Savienības dalībvalsts, Turcijas vai citas valsts, kura ir parakstījusi Eiropas Ekonomikas zonas līgumu, apstiprinātas iestādes izdotos atbilstības apliecinājumus un veiktos testus un pārbaudes un sadarbojoties ar šīm iestādēm, lai saņemtu un analizētu attiecīgos to rezultātus. 7. Nepieciešamība no jauna veikt kādu no 4. un 6. punktā minētajiem testiem vai inspekcijām [LNEC] ir attiecīgi jāpamato. 8. Atbilstība tiek konstatēta, ja ir izpildīti 1993. gada 10. aprīļa Dekrētlikuma Nr. 113/93 I pielikumā noteiktie nosacījumi.”
21

Komisija paskaidro, ka apsvērumi, uz kuriem balstīts pārmetums par diskrimināciju, ir būtiski neatkarīgi no tā, vai bonusu kvalificē kā “sociālu” vai kā “nodokļu” priekšrocību, jo noteicošais faktors abos gadījumos ir tas, ka darba ņēmēju Vācijas pilsoņu tāpat kā pārrobežu darba ņēmēju situāciju raksturo to piederība valsts pensiju sistēmai un no tās izrietošo pensiju turpmākā attīstība. Tā norāda, ka 1995. gada 14. februāra sprieduma lietā C-279/93 Schumacker (Recueil, I-225. lpp.) judikatūras loģiskais pamatojums paredz pārrobežu darba ņēmēju pielīdzināšanu pilsoņiem un nevis to nošķiršanu. Tā kā šiem darba ņēmējiem ir obligāti jāpiedalās Vācijas pensiju sistēmā, pamatojoties uz Padomes Regulu (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (OV L 149, 2. lpp.), tieši šī sistēma esot jāuzskata par saiknes kritēriju un nevis ieinteresēto personu nodokļu [maksātāja] statuss.
a)

Ja Kopienas noteikumi nepastāv, komercnosaukums atbilst nosaukumam, ko paredz tās dalībvalsts piemērojamie tiesību akti, kur šo produktu pārdod galapatērētājam vai ēdināšanas iestādei. Ja tāda nav, komercnosaukums atbilst nosaukumam, kas ierasts tajā dalībvalstī, kur to pārdod galapatērētājam vai ēdināšanas iestādei, vai tas ir pārtikas produkta un, vajadzības gadījumā, tā lietošanas apraksts, kas ir pietiekami skaidri sastādīts, ļaujot pircējam izzināt tā īsto raksturu un atšķirt no pārējiem produktiem, ar kuriem to var sajaukt.
34

Ar saviem diviem jautājumiem, kuri ir jāaplūko kopā, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regulas Nr. 1257/1999 24. panta 1. punkta noteikumi, kurus aplūko kopsakarā ar šīs regulas 37. panta 4. punktu un 39. pantu, aizliedz to, ka dalībvalsts nepietiekamu budžeta līdzekļu dēļ grozītu lauku attīstības atbalsta piešķiršanas nosacījumus tādā veidā, ka tiek sašaurināta to pieteikuma iesniedzēju kategorija, kuri drīkst iesniegt pieteikumus, to atļaujot tikai tādiem lauksaimniekiem, attiecībā uz kuriem jau ir pieņemts lēmums par šāda atbalsta piešķiršanu iepriekšējā saimnieciskajā gadā.
1)

Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu, piegādes publiskā iepirkuma līgumu un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, 1. panta 9. punkta otrās daļas c) apakšpunkta pirmā hipotēze ir jāinterpretē tādējādi, ka lielāko daļu finansējuma nodrošina valsts, ja valsts slimokasu darbība galvenokārt tiek finansēta ar apdrošināto personu iemaksām, kas tiek noteiktas, aprēķinātas un iekasētas saskaņā ar tādām publisko tiesību normām kā pamata tiesvedībā. Šādas slimokases ir jāuzskata par publisko tiesību subjektiem un līdz ar to līgumslēdzējām iestādēm šīs direktīvas noteikumu piemērošanas nolūkā;
7

Atbilstoši Wet DB 4. pantam: “1. Nodoklis ienākumiem no kapitāla daļām, dalības sertifikātiem un aizdevumiem, kas minēti [Wet Vpb] 10. panta 1. punkta d) apakšpunktā, var netikt iekasēts, ja a) līdzdalības pamatkapitālā atbrīvojums no nodokļa, kas paredzēts [Wet Vpb] 13. pantā, vai līdzdalības kompensēšana, kas paredzēta minētā likuma 13.aa pantā, ir piemērojama priekšrocībām, kuras ienākumu saņēmējs gūst no savām kapitāla daļām, dalības sertifikātiem un aizdevumiem, un šī līdzdalība attiecas uz uzņēmuma, kas darbojas Nīderlandē, pamatkapitālu; [..] 2. Nodoklis netiek iekasēts no ienākumiem no kapitāla daļām, dalības sertifikātiem un aizdevumiem, kas minēti [Wet Vpb] 10. panta 1. punkta d) apakšpunktā, ja ienākumu saņēmējs ir vienība, kas ir reģistrēta citā Eiropas Savienības dalībvalstī, un atbilst šādiem nosacījumiem: 1) ienākumu saņēmējam un nodokļa maksātājam ir kāda no juridiskajām formām, kas ir minētas Padomes 1990. gada 23. jūlija Direktīvas 90/435/EEK par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem, kas atrodas dažādās dalībvalstīs (OV L 225, 6. lpp.) pielikumā, vai juridiska forma, kas ir minēta ministra rīkojumā; 2) dienā, kad ir izmaksāti ienākumi, saņēmējam pieder vismaz pieci procenti no nodokļa maksātāja apmaksātā pamatkapitāla, vai tam šajā dienā pieder līdzdalība nodokļa maksātāja, kuram būtu piemērojams [Wet Vpb] 13. panta 5. vai 14. punkts, ja tas būtu reģistrēts Nīderlandē, pamatkapitālā; 3) ienākumu saņēmējam un nodokļa maksātājam reģistrācijas dalībvalstī tiek piemērots tāds nodoklis peļņai, kas ir minēts šīs direktīvas 2. panta c) punktā, bez izvēles tiesībām vai tiesībām uz atbrīvojumu no nodokļa; 4) reģistrācijas dalībvalstī ienākumu saņēmējs un nodokļa maksātājs saskaņā ar konvenciju par nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu, kas noslēgta ar kādu trešo valsti, nav uzskatāmi par reģistrētiem ārpus Eiropas Savienības dalībvalstīm; [..].”
2

Direktīvas 2001/23 3. pantā ir noteikts: “1. Īpašumtiesības nododošās personas tiesības un pienākumi, kas izriet no darba līguma vai darba (tiesiskajām) attiecībām, kas pastāv īpašumtiesību pārejas dienā, sakarā ar īpašumtiesību nodošanu pāriet īpašumtiesību saņēmējam. Dalībvalstis var noteikt, ka persona, kas nodod īpašumtiesības, un īpašumtiesību saņēmējs pēc to nodošanas dienas ir solidāri atbildīgi par pienākumiem, kuri [pirms īpašumtiesību pārejas dienas] ir izrietējuši no darba līguma vai darba [tiesiskajām] attiecībām, kas pastāv īpašumtiesību pārejas dienā. 2. Dalībvalstis var veikt attiecīgus pasākumus, lai nodrošinātu, ka persona, kas nodod īpašumtiesības, dara zināmas to saņēmējam visas tiesības un pienākumus, kuri saskaņā ar šo pantu pāries īpašumtiesību saņēmējam, ciktāl šīs tiesības un pienākumi ir zināmi vai tiem vajadzētu būt zināmiem personai, kas nodod īpašumtiesības, to nodošanas laikā. [..] 3. Pēc īpašumtiesību pārejas to saņēmējs turpina ievērot tos pašus koplīguma noteikumus un nosacījumus, kas saskaņā ar līgumu attiecās uz personu, kas nodod īpašumtiesības, līdz koplīguma izbeigšanai vai termiņa beigām, vai līdz brīdim, kad stājas spēkā cits koplīgums. Dalībvalstis drīkst ierobežot šādu noteikumu un nosacījumu ievērošanas [saglabāšanas] termiņu ar nosacījumu, ka tas nav mazāks par vienu gadu. a) Ja vien dalībvalstis nenosaka citādi, tad 1. un 3. punktu nepiemēro darbinieku tiesībām uz vecuma, invaliditātes vai apgādnieka zaudējuma pabalstu saskaņā ar uzņēmuma vai starpuzņēmumu papildu pensiju programmām ārpus dalībvalstu normatīvajos aktos paredzētās sociālā nodrošinājuma sistēmas; b) ja arī tās neparedz, ka 1. un 3. punktu nepiemēro attiecībā uz tādām tiesībām saskaņā ar a) apakšpunktu, tomēr dalībvalstis paredz vajadzīgos pasākumus, lai aizsargātu darbinieku intereses un to darbinieku intereses, kas vairs nestrādā personas, kas nodod īpašumtiesības, uzņēmumā laikā, kad notiek īpašumtiesību pāreja, attiecībā uz šo personu tiesībām uz tūlītēju[iem] vai perspektīvu[iem] vecuma pabalstiem, tostarp apgādnieka zaudējuma pabalstu, saskaņā ar a) apakšpunktā minētajām papildu programmām [papildu sistēmām].”
30

No Direktīvas 2001/83 redakcijas, kā arī no struktūras, īpaši no tās 6., 8. un 10. panta, izriet, ka par atsauces (references) zālēm var uzskatīt tikai tās, kuru ZTA ir izsniegta atbilstoši šai direktīvai. Tāpat attiecībā uz zālēm, kuru ZTA pieteikums ir iesniegts pirms minētās direktīvas stāšanās spēkā, no judikatūras izriet, ka, lai izmantotu saīsināto procedūru, pieteikuma iesniedzējam ir jāpierāda, ka atsauces (references) zāles ir atļautas saskaņā ar atsauces (references) zāļu ZTA pieteikuma laikā spēkā esošajām Kopienu tiesībām (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā AstraZeneca, 23. punkts).
20

Regulas Nr. 2777/2000 preambulas pirmajā līdz trešajā apsvērumā noteikts: “(1) Liellopu gaļas tirgū šobrīd valda dziļa krīze sakarā ar patērētāju uzticības liellopu gaļai zaudēšanu sakarā ar jaunu [GSE] gadījumu parādīšanos. Patēriņa un ražošanas apjomi ir kritušies vēl nepiedzīvotā līmenī, kas radīja ražošanas cenu būtisku kritumu. [..] Šādos apstākļos [..] Regulas Nr. 1254/1999 [..] 38. panta 1. punkts paredz ārkārtējus palīdzības pasākumus liellopu gaļas tirgum tā izlīdzsvarošanai. Vienam no šiem pasākumiem jābūt sistēmai, kas paredz, ka dzīvnieki, kuri parasti radītu lielus pārpalikums tirgū, tiek noņemti no gaļas ražošanas, izmantojot iegādes sistēmu, kam seko dzīvnieku izkaušana. (2) [..] Lēmums 2000/764 nosaka īpašus noteikumus saistībā ar GSE pārbaudi dzīvniekiem, kas vecāki par [30] mēnešiem, kā arī apstiprinātās metodes šādai pārbaudei. Saskaņā ar šo lēmumu, vēlākais no 2001. gada 1. jūlija, visi dzīvnieki, kas vecāki par [30] mēnešiem, kas paredzēti nokaušanai parastā veidā lietošanai pārtikā, ir jāpārbauda uz GSE. Līdz šim datumam iepriekš minēto dzīvnieku atsaukšan[a] no tirgus ir jākoncentrē uz šī vecuma dzīvniekiem, kuri nokaujot nav pārbaudīti uz GSE, un lietošanai pārtikā Kopienā un treš[ās] valstīs ir atļauta tikai to dzīvnieku gaļa, kuru pārbaudes rezultāti ir bijuši negatīvi. (3) Lai strauji uzlabotu situāciju liellopu gaļas tirgū, starplaikā ir jāveicina brīvprātīga dzīvnieku, kas vecāki par [30] mēnešiem, pārbaude. Tādēļ ir jāpieņem noteikumi par Kopienu līdzfinansējumu nepieciešamajiem testiem, vienlaicīgi nodrošinot, ka no Kopienu budžeta netiek veikti dubultmaksājumi.”
33

Spānijas Karaliste iebilst, ka minētā noteikuma mērķis ir nepieļaut, ka Direktīvas 69/335 noteikumi tiek izmantoti, lai izvairītos no Spānijas nodokļu sistēmas, un tādēļ to pamato cīņa pret krāpšanu un izvairīšanos no nodokļu maksāšanas. Tāda situācija ir kapitāla sabiedrību gadījumā, kuras, lai gan jau no paša sākuma iecerējušas veikt darbību Spānijā, tiek izveidotas citā dalībvalstī, kurā to izveidošana netiek aplikta ar kapitāla nodokli, kas ir līdzīgs Spānijā piemērotajam.
12

No lēmuma par prejudiciālu jautājumu uzdošanu izriet, ka prasītāji pamata lietā lūdz samaksāt atlīdzību par koncerta videoierakstu izplatīšanu, kas aprēķināta, pamatojoties uz daļēji zināmo pārdošanas apjomu. Prasītāji lūdz arī piespriest atbildētājai pamata lietā noteikt pārdoto videoierakstu un skaņu ierakstu kopējo apjomu un samaksāt no tā izrietošo papildu atlīdzību. Savu prasījumu pamatojumam prasītāji pamata lietā attiecībā uz videoierakstu izplatīšanu atsaucas uz līgumu, kas noslēgts starp tiem un otru līgumslēdzēju pusi, un attiecībā uz skaņu ierakstu izplatīšanu — uz to, ka ir pārkāptas to autortiesības, jo nepastāv attiecīgs līgumtiesisks pamats.
28

No Tiesai iesniegtajiem materiāliem izriet, ka ar 2007. gada 7. novembra spriedumu (K 18/06, 2007. gada Dz. U, Nr. 211, 1549. poz.) Trybunal Konstytucyjny (Polijas Konstitucionālā tiesa) uzskata, ka Likuma par ienākumu nodokli 27.b panta 1. punkts neatbilst Polijas Konstitūcijas 32. pantam, lasot to kopā ar šīs pašas Konstitūcijas 2. pantu, tiktāl, ciktāl ar to konkrētiem nodokļu maksātājiem tiek izslēgta iespēja no ienākumu nodokļa, kas ir jāmaksā, pamatojoties uz darbībām, kuras ir veiktas ārpus Polijas, atvilkt veselības apdrošināšanas iemaksas, lai gan šīs iemaksas nav tikušas atvilktas dalībvalstī, kuras teritorijā ir tikusi veikta šī darbība. Saskaņā ar šo spriedumu Likuma par ienākumu nodokli 27.b panta 1. punkts, sākot no , vairs nav spēkā.
24

Šo, kaut arī neapstrīdēto informāciju nevar ņemt vērā. Faktiski, pat pieņemot, ka it īpaši Vācijā esošās grāmatu vācu valodā izdevniecības nelabvēlīgi neietekmē Austrijas tiesiskais regulējums par importēto grāmatu cenām, saskaņā ar kuru ir ļauts īstenot kontroli pār prasītajām cenām Austrijas tirgū un nodrošināt, lai šīs cenas nav mazākas nekā izdošanas valstī prasītās cenas, šādi apsvērumi nav pamats, lai noliegtu, ka tāda kā pamata lietā esošā tiesiskā regulējuma rezultātā tiek ierobežota to Austrijas importētāju konkurētspēja, kuri atšķirībā no Austrijas izdevējiem, kas ir tieši to konkurenti, nevar brīvi darboties tirgū.
3

Protokola Nr. 10 redakcija ir šāda: “Augstās Līgumslēdzējas puses — apliecinot savu apņemšanos nodrošināt Kipras problēmas pilnīgu risinājumu, kas ir saderīgs ar atbilstīgajām Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padomes rezolūcijām, kā arī savu viennozīmīgo atbalstu Apvienoto Nāciju Organizācijas ģenerālsekretāra centieniem šajā jomā, ņemot vērā, ka šāds pilnīgs Kipras problēmas risinājums joprojām nav panākts, paturot prātā to, ka tādēļ ir jānodrošina acquis piemērošanas apturēšana tajos Kipras Republikas apvidos, kurus Kipras Republikas valdība pilnībā nekontrolē, paturot prātā to, ka šāda piemērošanas apturēšana tiek atcelta, ja Kipras problēma ir atrisināta, paturot prātā to, ka Eiropas Savienība ir gatava akceptēt šāda atrisinājuma noteikumus atbilstīgi principiem, uz kuriem balstās ES, paturot prātā to, ka ir jāparedz noteikumi, saskaņā ar kuriem attiecīgos E[iropas] S[avienības] tiesību aktus piemēros attiecībā uz līniju, kas šķir iepriekšminētos apvidus no abiem apvidiem, ko pilnībā kontrolē Kipras Republikas valdība, un no Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes Austrumu Suverēnās bāzes teritorijas, vēloties, lai Kipras pievienošanās Eiropas Savienībai būtu ieguvums visiem Kipras pilsoņiem un veicinātu sabiedrisko mieru un izlīgumu, paturot prātā to, ka tādēļ šis protokols neliedz īstenot pasākumus, kuru mērķis ir panākt iepriekš izklāstīto iznākumu, paturot prātā to, ka šādi pasākumi neiespaido acquis piemērošanu Kipras Republikas pārējā daļā atbilstīgi nosacījumiem, kas paredzēti Pievienošanās līgumā, ir vienojušās par turpmāk izklāstītajiem noteikumiem. 1. pants 1. Acquis piemērošanu aptur tajās Kipras Republikas daļās, ko pilnībā nekontrolē Kipras Republikas valdība. 2. Padome pēc Komisijas priekšlikuma vienprātīgi lemj par šā panta 1. punktā minētās apturēšanas atcelšanu. 2. pants 1. Padome pēc Komisijas priekšlikuma ar vienprātīgu lēmumu paredz noteikumus, saskaņā ar kuriem ES tiesību aktus piemēro attiecībā uz līniju, kas šķir 1. pantā minētos apvidus no apvidiem, ko pilnībā kontrolē Kipras Republikas valdība. 2. Piemērojot Protokola par Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes Suverēnajām bāzes teritorijām Kiprā pielikuma IV daļu, laikposmā, kamēr acquis piemērošana ir apturēta atbilstīgi 1. pantam, robežu starp Austrumu Suverēno bāzes teritoriju un 1. pantā minētajiem apvidiem uzskata par Suverēno bāzes teritoriju ārējo robežu. 3. pants 1. Šis protokols neliedz īstenot pasākumus, kuru mērķis ir veicināt ekonomikas attīstību 1. pantā minētajos apvidos. 2. Šādi pasākumi neiespaido acquis piemērošanu Kipras Republikas pārējā daļā atbilstīgi nosacījumiem, kas paredzēti Pievienošanās līgumā. 4. pants Gadījumā, ja tiek panākts risinājums, Padome pēc Komisijas priekšlikuma ar vienprātīgu lēmumu pielāgo noteikumus par Kipras pievienošanos Eiropas Savienībai, lai ņemtu vērā Kipras turku kopienu.”
Tiesas (piektā palāta) 2009. gada 7. maija spriedums – Komisija/Portugāle

(lieta C‑530/07)

Valsts pienākumu neizpilde – Direktīva 91/271/EEK – Piesārņojums un kaitīgas sekas – Komunālo notekūdeņu attīrīšana – 3. un 4. pants

1. Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi – Pamatotības pārbaude Tiesā – Vērā ņemamais stāvoklis – Stāvoklis argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigās (EKL 226. pants) (sal. ar 25. un 54. punktu)

2. Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi – Komisijas tiesības celt prasību – Diskrecionāra vara (EKL 226. pants) (sal. ar 29. punktu)

3. Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi – Valsts pienākumu neizpildes pierādījums – Komisijas pienākums – Pierādījumu, kas parāda valsts pienākumu neizpildi, iesniegšana (EKL 226. pants) (sal. ar 32. punktu)

4. Vide – Komunālo notekūdeņu attīrīšana – Direktīva 91/271 – Dalībvalstu īstenota izpilde – Pienākums sasniegt rezultātu – Šī pienākuma neizpilde – Pienākumu neizpilde – Pamatojums, kas balstīts uz valsts tiesību sistēmu – Nepieļaujamība (EKL 226. pants; Padomes Direktīvas 91/271 3. un 4. pants) (sal. ar 55. punktu)

Priekšmets

Valsts pienākumu neizpilde – Tiesību aktu, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 1991. gada 21. maija Direktīvas 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu (OV L 135, 40. lpp.) 3. un 4. panta prasības, nepieņemšana paredzētajā termiņā

Rezolutīvā daļa:

1) pretēji Padomes 1991. gada 21. maija Direktīvas 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu 3. panta noteikumiem nenodrošinot ar kanalizācijas sistēmām Bacia do Rio Uima (Fiães de S. Jorge), Costa de Aveiro, Covilhã, Espinho/Feira, Ponta Delgada, Póvoa de Varzim/Vila do Conde, kā arī Santa Cita aglomerācijas un pretēji šīs pašas direktīvas 4. pantam nenodrošinot otrreizēju vai līdzvērtīgu attīrīšanu komunālajiem notekūdeņiem no Alverca, Bacia do Rio Uima (Fiães de S. Jorge), Carvoeiro, Costa de Aveiro, Costa Oeste, Covilhã, Lisabonas, Matosinhos, Milfontes, Nazaré/Famalicão, Ponta Delgada, Póvoa de Varzim/Vila do Conde, Santa Cita, Vila Franca de Xira un Vila Real de Santo António aglomerācijām, Portugāles Republika nav izpildījusi šīs direktīvas 3. un 4. pantā paredzētos pienākumus;

2) prasību pārējā daļā noraidīt;

3) Portugāles Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
13

Antrop u.c. norāda, ka to vienīgie resursi ir ienākumi par līnijas izmantošanu no spēkā esošiem tarifiem, līdz ar to zaudējumi no līnijas izmantošanas, kas izriet no to darbības, izņēmuma kārtā tiek maksāti no šo uzņēmumu pašu kapitāla, lai gan iespējamie zaudējumi, investīciju un kapitāla izmaksas, kas var rasties Carris un STCP, tiek segti no valsts atbalsta līdzekļiem. Šo atbalstu piešķiršana līdz ar to rada faktoru, kas kropļo konkurenci. Līdz ar to prasītāji pamata lietā norāda, ka ar apstrīdēto Lēmuma Nr. 52/2003 daļu tiek pārkāpts valsts tiesiskais regulējums konkurences jomā, kā arī Kopienu tiesību noteikumi valsts atbalsta jomā, īpaši EKL 86. pants, 87. panta 1. punkts, 88. un 89. pants, kā arī Regula Nr. 1191/69 un Padomes 1970. gada 4. jūnija Regula (EEK) Nr. 1107/70 par atbalsta piešķiršanu pārvadājumiem pa dzelzceļu, autoceļiem un iekšējiem ūdensceļiem (OV L 130, 1. lpp.).
58

Līdz ar to valsts tiesiskais regulējums ir piemērots, lai nodrošinātu paredzētā mērķa sasniegšanu un nepārsniedz to, kas ir nepieciešams tā sasniegšanai. Līdz ar to ir jāatzīst, ka no šī tiesiskā regulējuma izrietošos ierobežojumus var pamatot šis mērķis.
6

Likuma Nr. 971/79 7. panta noteikumi arī tika grozīti ar Likumu Nr. 3204/03, nosakot: “1. Optikas veikalus var atvērt: a) personas, kurām ir izsniegta optiķa profesijas licence, un b) sabiedrības, neatkarīgi no to juridiskā statusa, ar nosacījumu, ka: 1) personālsabiedrībās sabiedrības partneru vairākumam un vadītājam vai vadītāju vairākumam ir jābūt optiķiem, kuriem ir izsniegta licence šīs profesijas veikšanai; 2) sabiedrībās ar ierobežotu atbildību vairāk nekā pusei dalībnieku, kas pārstāv vairāk nekā pusi no akciju kapitāla, jābūt optiķiem, kuriem ir izsniegta licence šīs profesijas veikšanai; 3) akciju sabiedrībās vismaz 51% no akciju kapitāla jāpieder optiķiem, kas pastāvīgi uzturas kādā no Eiropas Savienības dalībvalstīm. [..]”
7

Atbilstoši TIR konvencijas 11. pantam: “1. Ja TIR karnetes procedūra nav pabeigta vai ir pabeigta ar nosacījumiem, kompetentās iestādes nav tiesīgas likt galvotājām apvienībām maksāt 8. panta 1. un 2. punktā minētās summas, izņemot gadījumus, kad viena gada laikā no TIR karnetes apstiprināšanas dienas tās ir rakstiski paziņojušas iestādei par nepabeigšanu vai pabeigšanu ar nosacījumiem. To pašu noteikumu piemēro, ja pabeigšanas sertifikāts ir iegūts nelikumīgi vai ar krāpšanu, tikai tad termiņš ir divi gadi. 2. Prasību samaksāt 8. panta 1. un 2. punktā minētās summas galvotājai apvienībai iesniedz ne ātrāk kā 3 mēnešus pēc dienas, kurā iestāde informēta, ka karnetes procedūra nav pabeigta vai ir pabeigta ar nosacījumiem, vai ka pabeigšanas sertifikāts ir iegūts nelikumīgi vai ar krāpšanu, un ne vēlāk kā divus gadus pēc šās dienas. Tomēr gadījumos, par kuriem iepriekšminēto divu gadu laikā ir iesākta tiesvedība, visas maksājumu prasības jāiesniedz viena gada laikā no dienas, kad stājas spēkā tiesas spriedums. 3. Galvotājai apvienībai trīs mēnešu laikā no dienas, kad pret to ir iesniegta maksājuma prasība, jāsamaksā prasītās summas. Samaksātās summas iestādei atmaksā, ja divu gadu laikā no dienas, kurā iesniegta maksājuma prasība, muitas iestādes konstatē, ka saistībā ar attiecīgo pārvadājumu pārkāpuma nav bijis.”
22

Otrkārt, Itālijas Republika apstrīd Komisijas analīzi tiktāl, ciktāl tā pamato savus galvenos iebildumus ar apgalvoto EKL 56. panta, kas attiecas uz kapitāla brīvu apriti, pārkāpumu, piebilstot, ka šie iebildumi var tikpat labi tikt pamatoti ar EKL 43. pantu, kas attiecas uz brīvību veikt uzņēmējdarbību. Šī dalībvalsts uzskata, ka no Tiesas judikatūras un it īpaši no 2006. gada 12. septembra sprieduma lietā C-196/04 Cadbury Schweppes un Cadbury Schweppes Overseas (Krājums, I-7995. lpp.) izriet, ka, ja jautājums var tikt izvērtēts no brīvības veikt uzņēmējdarbību skatpunkta, tas izslēdz to, ka uz to attiecas kapitāla brīva aprite. Tā kā apstrīdētie pasākumi attiecas uz tiesību aktiem, ar kuriem ir paredzēts realizēt noteicošu ietekmi uz attiecīgo sabiedrību pārvaldību, EKL 43., 45. un 46. pants ir piemērojams. Šis aspekts ir svarīgs, jo šajos pantos ir ietvertas mazāk ierobežojošas tiesību normas, nekā ir ietvertas EKL 56. un 58. pantā.