19.

Pārsūdzētajā spriedumā par trešo Al-Aqsa prasības pamatu ir norādīts ( 24 ): “164 Vispārējā tiesa norāda, ka Padome [..] nevar neņemt vērā kriminālizmeklēšanas vai apsūdzības turpmāko attīstību [..]. [..] 168 Spriedumā lietā Sison II [ ( 25 )] [..] Vispārējā tiesa apsvēra arī iespēju, ka policijas vai drošības dienesta izmeklēšana var tikt izbeigta bez tiesvedības, ja netiek saņemta atļauja pietiekamu pierādījumu iegūšanai [..]. [Vispārējā] tiesa uzsvēra, ka nebūtu pieļaujams, ka Padome neņem vērā šādus faktus, kas ir daļa no visiem būtiskajiem datiem, kuri būtu jāņem vērā situācijas izvērtēšanai [..]. Ja tiktu nospriests citādi, Padomei un dalībvalstīm tiktu piešķirtas pārmērīgas pilnvaras bezgalīgi iesaldēt personas līdzekļus bez jebkādas pārbaudes tiesā un neatkarīgi no tiesas procesa iespējamā iznākuma. 169 Šie paši apsvērumi ir jāpiemēro, ja valsts administratīvo pasākumu par līdzekļu iesaldēšanu vai organizācijas kā teroristiskas organizācijas aizliegšanu atceļ tā izdevējs vai arī tas tiek atcelts ar tiesas lēmumu [..]. 170 Šajā lietā nav strīda, ka Sanctieregeling tika atcelts 2003. gada 3. augustā, proti, gandrīz tūlīt pēc sākotnējā Kopienu pasākuma par prasītāja līdzekļu iesaldēšanu stāšanās spēkā 2003. gada 28. jūnijā. 171 Šajā ziņā ir taisnība, ka apstrīdēto lēmumu [ ( 26 )] mēģināts pamatot nevis ar pašu Sanctieregeling, bet gan vienīgi ar spriedumu par pagaidu noregulējumu [..]. Tomēr [..] šajā lietā nav iespējams spriedumu par pagaidu noregulējumu ņemt vērā atrauti, tajā pašā laikā neņemot vērā arī Sanctieregeling. 172 Tādējādi jāatzīst, ka kopš Sanctieregeling atcelšanas Nīderlandes tiesību sistēmā spriedums par pagaidu noregulējumu, kas, kā tikko atgādināts, ar to ir vienots veselais, vairs nevar būt pamats Kopienu pasākumam par prasītāja līdzekļu iesaldēšanu. 173 Ar šo spriedumu pagaidu noregulējuma tiesnesis gluži vienkārši bija atteicies pagaidām apturēt Sanctieregeling darbību. Taču tas galīgi beidza radīt jebkādas juridiskas sekas saistībā ar tā atcelšanu. Tam pašam katrā ziņā jāattiecas uz juridiskajām sekām, kādas ir spriedumam par pagaidu noregulējumu, jo vairāk tāpēc, ka tas ietvēra tikai pagaidu vērtējumu, kas neietekmē to, kas tiks izlemts procesa noslēgumā pēc būtības. 174 Šajā sakarā Vispārējā tiesa uzskata arī, ka spriedumam par pagaidu noregulējumu vienīgi Regulas Nr. 2580/2001 mērķiem nevar būt tiesiskas sekas, kas ir nodalāmas no Sanctieregeling tiesiskajām sekām un kas šajā gadījumā saglabātos, par spīti tā atcelšanai Nīderlandes tiesībās. Turklāt tas nebūtu saderīgi ar šīs regulas vispārējo sistēmu, ko raksturo izšķirošā nozīme, kādai Padomes veiktajā novērtējumā jābūt valsts procedūras elementiem, ka Sanctieregeling, kas vairs nerada nekādas sekas Nīderlandes tiesību sistēmā, turpinātu tās radīt Kopienu tiesību sistēmā netieši un bez laika ierobežojumiem ar sprieduma par pagaidu noregulējumu starpniecību. 175 Tas tā vēl jo vairāk ir tāpēc, ka spriedums par pagaidu noregulējumu, kas pasludināts par prasītāja celtu prasību, ir atkarīgs no Sanctieregeling. No tā pamatojuma izklāsta izriet, ka tas bija ticis pieņemts, “nogaidot Kopienu lēmuma pieņemšanu”, un ka tas bija jāatceļ “šāda lēmuma spēkā stāšanās brīdi” [..]. Saskaņā ar Nīderlandes Karalistes tiesas sēdē sniegtajiem paskaidrojumiem šī atcelšana notika vienīgi tāpēc, ka Nīderlandes valdība vēlējās izvairīties no valsts pasākuma un Kopienu pasākuma par prasītāja līdzekļu iesaldēšanu pārklāšanās. No tā izriet, ka Sanctieregeling jebkurā gadījumā būtu ticis atcelts tūlīt pēc Kopienu sākotnējā pasākuma par prasītāja līdzekļu iesaldēšanu pieņemšanas neatkarīgi no tā, vai prasītājs būtu vai nebūtu uzsācis pagaidu noregulējuma tiesvedību vai tiesvedību pēc būtības. 176 Ar šādu mehānismu netiek ņemta vērā Regulas Nr. 2580/2001 vispārējā sistēma, ar kuru Kopienu pasākuma par līdzekļu iesaldēšanu pieņemšana ir paredzēta kā atkarīga vai nu no valsts procedūras, kas vērsta tieši vai galvenokārt uz to, lai pret attiecīgo personu noteiktu preventīvu vai represīvu pasākumu saistībā ar cīņu pret terorismu un sakarā ar tās dalību tajā, sākšanas un aktīvas turpināšanās [..], vai arī no lēmuma, ar kuru attiecīgā persona par šādiem faktiem tiek notiesāta, pasludināšanu un īstenošanu. 177 Šādā gadījumā līdzekļu iesaldēšanas pasākums, kas vispirms pieņemts valsts līmenī, ir pamatots, “nogaidot Kopienu lēmuma pieņemšanu”, un Kopienu lēmums savukārt ir pamatots ar valsts lēmuma, kurš tūlīt tiek atcelts, pieņemšanu. Šāds mehānisms neizbēgami ir riņķveida loģikas ietekmēts. 178 Nebūt nevarēdama turpināt pamatoties uz spriedumu par pagaidu noregulējumu, Padomei bija jāizdara loģisks secinājums no valsts pasākumu par līdzekļu iesaldēšanu atcelšanas, secinot, ka valsts tiesībās vairs nepastāv “substrāts”, kas juridiski pietiekami pamato atbilstošā Kopienu pasākuma atstāšanu spēkā, turklāt neatkarīgi no iespējamajām pret atcelto valsts pasākumu vērstajām pārsūdzībām tiesā. [..] 180 Šīs lietas apstākļos, ko pirmām kārtām raksturo Sanctieregeling atcelšana, gluži pretēji jāatzīst, ka Padome pārsniedz savas rīcības brīvības ietvarus, bez laika ierobežojuma atstādama prasītāju strīdīgajā sarakstā, periodiski pārskatot tā situāciju atbilstoši Kopējās nostājas 2001/931 1. panta 6. punktam un Regulas Nr. 2580/2001 2. panta 3. punktam, tikai tāpēc vien, ka pagaidu noregulējuma tiesneša lēmumu Nīderlandes tiesībās nav apstrīdējusi pagaidu noregulējuma apelācijas tiesa vai tiesas instance, kas lietu izskata pēc būtības, lai gan administratīvo lēmumu, kura darbību šim tiesnesim bija ticis lūgts apturēt, tā izdevējs ir atcēlis. 181 Tas tā vēl jo vairāk ir tāpēc, ka, kā prasītājs apgalvoja tiesas sēdē – un ko citi lietas dalībnieki neapstrīdēja –, kopš Sanctieregeling atcelšanas un neskaitot apstrīdētā lēmuma īstenošanu valsts tiesībās kompetentās Nīderlandes iestādes – administratīvās un tiesu – vairs nav spērušas nekādus soļus, kas būtu vērsti uz krimināltiesisku vai finansiālu sankciju uzlikšanu prasītājam cīņas pret terorismu ietvaros un sakarā ar tā dalību tajā. [..] 184 Šādos apstākļos nav jālemj par prasību atbilstoši EKL 241. pantam atzīt par nelikumīgu Regulu Nr. 2580/2001 (šajā ziņā skat. spriedumu lietā Al-Aqsa [I], 66. un 67. punkts; skat. arī Tiesas 2008. gada 20. maija spriedumu lietā C-91/05 Komisija/Padome, Krājums, I-3651. lpp., 111. punkts).”