ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 292/54

Prasība, kas celta 2014. gada 1. jūlijā – Seven for all mankind/ITSB – Seven (“SEVEN FOR ALL MANKIND”)

(Lieta T-505/14)

2014/C 292/66

Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Seven for all mankind LLC (Vernon, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – A. Gautier–Sauvagnac, lawyer)

Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Seven SpA (Leinì, Itālija)

Prasītājas prasījumi:

— atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2014. gada 9. aprīļa lēmumu lietā R 1277/2013-1;

— piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “SEVEN FOR ALL MANKIND” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 14. un 18. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 4 4 43 222

Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Kopienas grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “Seven”

Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus daļēji noraidīt

Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību daļēji apmierināt

Izvirzītie pamati: Regulas par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums
1.

Ar pirmo pamatu tiek apgalvots Finanšu regulas (1) 110. panta, publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību dokumentācijā noteikto normu, it īpaši pretendentu instrukcijas 4.1. un 12.1. punkta, vienlīdzīgas attieksmes pret pretendentiem un to nediskriminācijas principu pārkāpums, jo EUBAM neesot pārbaudījusi līguma slēgšanas tiesību saņēmējas spēju pildīt līgumu atbilstīgi publiskā iepirkuma prasībām vai neesot izmantojusi savu novērtējuma brīvību attiecībā uz tehniskajām prasībām, kas tiek sagaidītas no veiksmīgā piedāvājuma, ar minimālo rūpību, kas varētu tikt saprātīgi sagaidīta. Prasītāja apgalvo, ka veiksmīgās pretendentes būtiskie trūkumi līguma izpildē un tās nespēja izpildīt tai piešķirto publiskā iepirkuma līgumu parāda, ka piedāvājums bija nereāls, kāds līgumslēdzējai iestādei nebūtu bijis jāizvēlas.
1.

Pirmais pamats: LESD 107. panta 1. punkta un 108. panta pārkāpums īpašā kompensācijas režīma kļūdainās kvalificēšanas dēļ — Prasītāja apgalvo, ka ar lēmumu par procedūras uzsākšanu ir pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts un 108. pants, kā arī Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (1), 13. panta 1. punkts, jo Likumā par atjaunojamās enerģijas prioritāti (Gesetz für den Vorrang Erneuerbarer Energien; turpmāk tekstā – “EEG”) paredzētā EEG piemaksa nav uzskatāma par valsts līdzekļu piešķīrumu un EEG piemaksas samazināšana energoietilpīgiem lietotājiem nav uzskatāma par atteikšanos no valsts līdzekļiem. — Prasītāja šajā ziņā norāda, ka Komisija savu pārbaudi ir balstījusi uz jauniem klasificēšanas parametriem, kas nav saderīgi ar tās līdzšinējā judikatūrā noteiktajiem principiem. It īpaši Komisija esot pilnībā noraidījusi kritēriju par valsts iestāžu konkrētajām rīcības tiesībām, kuram saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ir jābūt izpildītam, lai varētu veikt kvalificēšanu par valsts līdzekļiem, un uzskatīja, ka pietiek ar to vien, ka valsts likumdevējs ietekmē maksājumu plūsmas starp privātām pusēm un ka regulējošās iestādes uzrauga to, vai privātās puses izpilda tiesiskās prasības. — Turklāt Komisijai ir saistošs tās lēmums, ar kuru tā nebija atzinusi 2000. gada EEG par atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, jo nepastāvēja valsts līdzekļu piešķīrums, un tādējādi tā ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, kvalificējot 2012. gada EEG par jaunu, nelikumīgi īstenotu atbalsta shēmu. — Tāpat arī Komisija nav pietiekami izvērtējusi un līdz ar to nav arī konstatējusi, ka energoietilpīgajiem lietotājiem piemērotie izņēmumi ir pamatoti, ņemot vērā 2012. gada EEG mērķi, raksturu un vispārējo uzbūvi, un tāpēc nebija uzskatāmi par selektīvu priekšrocību.
1.

Pirmais pamats: LESD 107. panta 1. punkta un 108. panta pārkāpums īpašā kompensācijas režīma kļūdainās kvalifikācijas dēļ — Prasītāja apgalvo, ka ar lēmumu par procedūras uzsākšanu ir pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts un 108. pants, kā arī Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (1), 13. panta 1. punkts, jo Likumā par atjaunojamās enerģijas prioritāti (Gesetz für den Vorrang Erneuerbarer Energien; turpmāk tekstā – “EEG”) paredzētā EEG piemaksa nav uzskatāma par valsts līdzekļu piešķīrumu un EEG piemaksas samazināšana energoietilpīgiem lietotājiem nav uzskatāma par atteikšanos no valsts līdzekļiem. — Prasītāja šajā ziņā norāda, ka Komisija savu pārbaudi ir balstījusi uz jauniem klasificēšanas parametriem, kas nav saderīgi ar tās līdzšinējā judikatūrā noteiktajiem principiem. It īpaši Komisija esot pilnībā noraidījusi kritēriju par valsts iestāžu konkrētajām rīcības tiesībām, kuram saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ir jābūt izpildītam, lai varētu veikt kvalificēšanu par valsts līdzekļiem, un uzskatīja, ka pietiek ar to vien, ka valsts likumdevējs ietekmē maksājumu plūsmas starp privātām pusēm un ka regulējošās iestādes uzrauga to, vai privātās puses izpilda tiesiskās prasības. — Turklāt Komisijai ir saistošs tās lēmums, ar kuru tā nebija atzinusi 2000. gada EEG par atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, jo nepastāvēja valsts līdzekļu piešķīrums, un tādējādi tā ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, kvalificējot 2012. gada EEG par jaunu, nelikumīgi īstenotu atbalsta shēmu. — Tāpat arī Komisija nav pietiekami izvērtējusi un līdz ar to nav arī konstatējusi, ka energoietilpīgajiem lietotājiem piemērotie izņēmumi ir pamatoti, ņemot vērā 2012. gada EEG mērķi, raksturu un vispārējo uzbūvi, un tāpēc nebija uzskatāmi par selektīvu priekšrocību.
2.

Ar otro pamatu tiek apgalvots tiesiskās noteiktības principa un “patere legem quam ipse fecisti” principa pārkāpums, iegūto tiesību neievērošana, pamatojuma neesamība, kā arī no ikviena individuāla administratīva akta (konkrētāk, 2010. gada 29. jūnijā attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju pieņemtā administratīvā akta) izrietošā varas un saistošā spēka pārkāpums. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka: — CDT kļūdaini ir nolēmusi, ka 2011. gada Vispārīgo īstenošanas noteikumu spēkā stāšanās brīdī apelācijas sūdzības iesniedzējas situācija nebija pilnībā izveidojusies atbilstoši 2004. gada Vispārīgajiem īstenošanas noteikumiem tādēļ, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja nebija “ne formāli piekritusi, ne noraidījusi” piedāvāto aprēķinu, kas viņai tika iesniegts 2010. gada 29. jūnijā, lai gan šis piedāvātais aprēķins bija īsts administratīvais lēmums, kas galīgi ietekmēja apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības; — iestāde nevarēja vienpusēji ierobežot no apelācijas sūdzības iesniedzējai piedāvātā juridiski saistošā aprēķina izrietošās tiesības; — CDT nav ievērojusi principu, saskaņā ar kuru vienpusēja Komisijas lēmuma galīgais un saistošais raksturs nav atkarīgs no tā adresāta piekrišanas.
4.

Ar septīto pamatu tiek apgalvots, ka Lēmuma 2010/413 (2) 20. panta 1. punkta c) apakšpunkts, kas ir juridiskais pamats prasītājai noteiktajam sodam, ir jāatzīst par nepiemērojamu attiecībā uz to, jo šī norma esot pretrunā Līgumiem, Pamattiesību hartai un samērīguma principam. Prasītāja apgalvo, ka tāpēc lēmums iekļaut prasītāju to personu un vienību sarakstā, uz kurām attiecas ierobežojoši pasākumi, ir jāatceļ.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 129/30

Prasība, kas celta 2014. gada 7. februārī – Islamic Republic of Iran Shipping Lines u.c./Padome

(Lieta T-87/14)

2014/C 129/37

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Prasītājas: Islamic Republic of Iran Shipping Lines (Teherāna, Irāna); Hafize Darya Shipping Lines (HDSL) (Teherāna); Khazar Shipping Lines (Anzali Free Zone, Irāna); IRISL Europe GmbH (Hamburga, Vācija); IRISL Marine Services and Engineering Co. (Kešmas sala, Irāna); Irano Misr Shipping Co. (Teherāna); Safiran Payam Darya Shipping Lines (SAPID) (Teherāna); Shipping Computer Services Co. (Teherāna); Soroush Sarzamin Asatir Ship Management (Teherāna); South Way Shipping Agency Co. Ltd (Teherāna); un Valfajr 8th Shipping Line Co. (Teherāna) (pārstāvji – F. Randolph, QC, M. Lester, Barrister, un M. Taher, Solicitor)

Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

Prasītāju prasījumi:

— atcelt Padomes 2013. gada 26. novembra Lēmumu 2013/685/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 316, 46. lpp.) un Padomes 2013. gada 26. novembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1203/2013, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 316, 1. lpp.), ciktāl tie ir piemērojami prasītājām;

— atzīt, ka Padomes 2013. gada 10. oktobra Lēmums 2013/497/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 272, 46. lpp.), un Padomes 2013. gada 10. oktobra Regula (ES) Nr. 971/2013, ar ko groza Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 272, 1. lpp.), nav piemērojami;

— Piespriest Padomei atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasītājas izvirza “iebildi par prettiesiskumu”, lai panāktu, ka oktobra pasākumi tiktu atzīti par prettiesiskiem, jo: tiem nav atbilstoša juridiskā pamata; ar tiem pārkāpj prasītāju tiesisko paļāvību un galīguma, tiesiskās drošības, non bis in idem un res judicata principus; tie ir diskriminējoši pret IRISL un ar tiem nepamatoti un nesamērīgi tiek pārkāptas šīs sabiedrības pamattiesības; ir pārkāptas prasītāju tiesības uz aizstāvību un šie pasākumi ir Padomes pilnvaru nepareiza izmantošana.

Apstrīdēto pasākumu atcelšanai prasītājas atsaucas uz turpmāk norādītajiem pamatiem.

1. Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētajiem pasākumiem nav atbilstoša juridiskā pamata.

2. Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Padome acīmredzami ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, iekļaujot tās lēmumos ikvienu no prasītājām..

3. Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pārkāpusi prasītāju tiesības uz aizstāvību.

4. Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdētajiem pasākumiem tiek pārkāpta prasītāju tiesiskā paļāvība, galīguma, tiesiskās drošības, non bis in idem, res judicata un nediskriminācijas principi.
1.

Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Savienības Padome esot pārkāpusi, pirmkārt, Padomes 2009. gada 30. novembra Regulas (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 343, 51. lpp.), 1. panta 1. punktu, 7. panta 2. punktu un 9. panta 3. punktu, kā arī, otrkārt, uzdodot galīgi iekasēt prasītājai noteiktos pagaidu antidempinga pasākumus, esot pārkāpusi labas pārvaldības, samērīguma un nediskriminācijas principus, jo: — saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 1. panta 1. punktu antidempinga pasākumi nav piemērojami tādiem eksportētājiem kā prasītāja, attiecībā uz kuru precēm dempings izrādās neesam īstenots. Tāpēc nav tiesiska pamata piemērot prasītājai pagaidu antidempinga maksājumus, kur nu vēl uzdot šos maksājumus iekasēt; — Padome ir pārkāpusi Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 7. panta 2. punktu, nosakot un uzdodot galīgi iekasēt no prasītājas pagaidu dempinga maksājumu 2,8 % apmērā, kas pārsniedz tās pareizo dempinga pagaidu starpību; — Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 9. panta 3. punktā Komisijai ir aizliegts noteikt pagaidu maksājumus, ja dempinga pagaidu starpība ir mazāka par 2 %. Padome, uzdodot galīgi iekasēt prasītājai noteiktos pagaidu maksājumus, ir pārkāpusi Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 9. panta 3. punktu; — ievērojot kļūdas, ko Eiropas Komisija izdarījusi, aprēķinot prasītājas dempinga pagaidu starpību, Padomei bija jāsecina, ka Komisija nav rūpīgi un objektīvi izvērtējusi visus būtiskos šīs lietas aspektus. Ar šo nolaidību ir izdarīts labas pārvaldības principa pārkāpums; — Padomes rīcība, galīgi iekasējot no prasītājas tai nepamatoti noteiktos pagaidu maksājumus, ir jāuzskata par nesamērīgu ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 mērķi un līdz ar to – par samērīguma principa pārkāpumu; — prasot, lai no prasītājas tiktu galīgi iekasēti nepamatoti aprēķinātie dempinga pagaidu maksājumi, un neprasot P.T. Cilandra Perkasa samaksāt dempinga pagaidu maksājumus, Padome ir atšķirīgi attiekusies pret diviem līdzīgās situācijās esošiem uzņēmumiem. Tāpēc, prasītājas ieskatā, Padome ir pārkāpusi nediskriminācijas principu.
—

Šajā sakarā prasītāja it īpaši norāda, ka tai nav saprotams iemesls, kādēļ atbildētāja šajā lietā tās iesniegto projektu ir uzskatījusi par neatbilstošu. Apstrīdētajā lēmumā ietvertais noraidījuma pamatojums atšķiras no iepriekš 2013. gada 7. augusta vēstulē sniegtajām norādēm par to, ka neesot izpildīts vadlīnijās noteiktais atbilstības kritērijs, kurš atšķiroties no šajā vēstulē ietvertā atbilstības kritērija iepriekš izdrukātajā veidlapā (filmas kinematogrāfiskā izplatīšana, ko pati prasītāja nav īstenojusi). Taču ar apstrīdēto lēmumu projekts ir noraidīts atbilstoši vadlīniju 5.1. panta piektajai daļai, kurā, kaut gan ierobežotā veidā, tomēr tiek pieļauts izmantot apakšuzņēmējus.
1)

Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Financial Guide 2010 nav piemērojams projektiem MARE un SENIOR un tos neietekmē. — Tiek apgalvots, ka Financial Guide 2010 nav atpakaļejoša spēka un ka tādējādi bija jāpiemēro Financial Guide 2007, kas bija spēkā līgumu parakstīšanas laikā.
—

tās preambulas sestajā apsvērumā norādītais pamatojums neesot pietiekams regulai, ar kuru tiek pārtraukta Komisijas ierastā prakse, atbilstoši kurai kompensāciju apmērs tiek noteikts atkarībā no starpības starp attiecīgo preču cenu Kopienas tirgū, no vienas puses, un cenu pasaules tirgū, no otras puses, un
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 304/23

Prasība, kas celta 2013. gada 30. augustā — Spānija/Komisija

(Lieta T-461/13)

2013/C 304/41

Tiesvedības valoda — spāņu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāvis — A. Rubio González)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasītājas prasījumi:

— atcelt apstrīdēto lēmumu;

— piespriest atbildētājai iestādei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Šī prasība ir celta par Komisijas 2013. gada 19. jūnija lēmumu par valsts atbalstu SA.28599 (C 23/2010 (ex NN 36/2010, ex CP 163/2009), ko Spānijas Karaliste īstenojusi ciparformāta televīzijas zemes apraides izvēršanai attālinātos un ne tik urbanizētos apvidos (izņemot Kastīliju-Lamanču). Minētajā lēmumā šis atbalsts ir uzskatīts par daļēji nesaderīgu ar iekšējo tirgu un tiek uzdots to atgūt.

Prasības pamatošanai prasītāja izvirza piecus pamatus.

1) Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts, jo šajā lietā aplūkotajā gadījumā neesot nedz saimniecisku darbību veicošiem subjektiem radītas kādas saimnieciskas priekšrocības, nedz pasākuma selektīvuma, nedz konkurences kropļojuma.

2) Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpti LESD 106. panta 2. punkts un 107. panta 3. punkta c) apakšpunkts, jo nav konstatēts, ka nebūtu ticis ievērots tehnoloģiskās neitralitātes princips.

3) Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka neesot ievērota valsts atbalsta lietās ievērojamā procedūra, konkrēti, tās pārmērīgā ilguma, sniegto pierādījumu neņemšanas vērā, kā arī izmeklēšanas nekonsekvences un neobjektīvuma dēļ.

4) Ar pakārtoti izvirzīto ceturto pamatu tiek apgalvots, ka neesot ievēroti tiesiskās noteiktības, vienlīdzības, samērīguma un subsidiaritātes principi un līdz ar to neesot pienākuma atbalstu atgūt, jo Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.; OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 8. nod., 1. sēj., 339. lpp.), 14. pantā šo atgūšanu nav likts veikt, ja ir pārkāpti Savienības tiesību vispārējie principi.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 274/21

Prasība, kas celta 2013. gada 1. augustā — SolarWorld un Solsonica/Komisija

(Lieta T-393/13)

2013/C 274/36

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Prasītājas: SolarWorld AG (Bonna, Vācija) un Solsonica SpA (Cittaducale, Itālija) (pārstāvji — L. Ruessmann, lawyer un J. Beck, Solicitor)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasītāju prasījumi:

— atzīt prasību par pieņemamu un pamatotu;

— atcelt Komisijas Regulas (ES) Nr. 513/2013 (1) 1. panta 2. punktu, ciktāl tajā līdz 2013. gada 6. augustam ir atlikta pilna antidempinga pagaidu maksājuma piemērošana Ķīnas izcelsmes vai no Ķīnas nosūtītu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu elementu un plāksnīšu importam;

— sākot no 2013. gada 6. jūnija piespriest dalībvalstu muitas iestādēm piemērot Komisijas Regulas (ES) Nr. 513/2013 1. panta 2. punkta ii) apakšpunktā noteikto antidempinga maksājuma likmi;

— piespriest Komisijai samaksāt prasītājām zaudējumu atlīdzību, ciktāl Komisijas Regulas (ES) Nr. 513/2013 1. panta 2. punkta ii) apakšpunktā noteiktā antidempinga maksājuma likme netika piemērota sākot no 2013. gada 6. jūnija;

— piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasības pamatošanai prasītājas izvirza četrus pamatus.

1) Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka, pieņemot Komisijas Regulas (ES) Nr. 513/2013 1. panta 2. punkta i) apakšpunktu, ir pārkāpts Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 (2) 7. panta 2. punkts.

2) Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu faktu vērtējumā, ar Komisijas Regulas (ES) Nr. 513/2013 1. panta 2. punkta i) apakšpunktu nosakot laikposmu pagaidu antidempinga pasākumu pakāpeniskai ieviešanai.

3) Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir izdarījusi acīmredzamu un smagu tās pienākuma ievērot rūpību un labas pārvaldības principu pārkāpumu, pieņemot Komisijas Regulas (ES) Nr. 513/2013 1. panta 2. punkta i) apakšpunktu.

4) Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija, pieņemot Komisijas Regulas (ES) Nr. 513/2013 1. panta 2. punkta i) apakšpunktu, ir rīkojusies prettiesiski un līdz ar to tā ir radījusi zaudējumus prasītājām, par ko ES ir atbildīga saskaņā ar LESD 340. panta otro daļu.

(1) Komisijas 2013. gada 4. jūnija Regula (ES) Nr. 513/2013, ar ko nosaka pagaidu antidempinga maksājumu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vai no Ķīnas Tautas Republikas nosūtītu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (proti, elementu un plāksnīšu) importam un groza Regulu (ES) Nr. 182/2013, ar ko nosaka, ka jāreģistrē Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vai no tās nosūtīts imports (OV L 152, 5. lpp.).

(2) Padomes 2009. gada 30. novembra Regula (EK) Nr. 1225/2009, par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 343, 51. lpp.).
1)

Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja nav ievērojusi konkursa specifikācijas, Finanšu regulas Nr. 1605/2002 (1) 89. panta 1. punktu, un 100. panta 1. punktu (Finanšu regulas Nr. 966/2012 102. panta 1. punkts un 113. panta 1. punkts), it īpaši pārskatāmības, vienlīdzības un nediskriminācijas principus, jo a) nav tikuši piemēroti paziņotie vērtēšanas noteikumi, b) daži no paziņotajiem vērtēšanas noteikumi esot bijuši kļūdaini un ir tikuši piemēroti citi, kas nav bijuši paziņoti, un c) pirms piedāvājumu iesniegšanas neesot tikusi paziņota tehniskā vērtējuma metode.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 178/11

Prasība, kas celta 2013. gada 18. martā — TestBioTech u.c./Komisija

(Lieta T-177/13)

2013/C 178/20

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāji: TestBioTech eV (Minhene, Vācija), European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV (Braunschweig, Vācija) un Sambucus eV (Vahlde, Vācija) (pārstāvji — K. Smith, QC, J. Stevenson, Barrister)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasītāju prasījumi:

— atzīt pieteikumu par pieņemamu;

— atcelt Komisijas 2013. gada 8. janvāra lēmumu, ar kuru tika noraidīti prasītāju lūgumi veikt Komisijas 2012. gada 28. jūnija Īstenošanas lēmuma Nr. 2012/347/ES, ar ko atbilstoši Regulai (EK) Nr. 1829/2003 par ģenētiski modificētu pārtiku un barību Monsanto Europa SA tiek piešķirta atļauja laist tirgū ģenētiski modificētas sojas pupas “MON 87701 x MON 89788”, iekšējo pārskatīšanu;

— piespriest Komisijai atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus;

— noteikt jebkuru citu nepieciešamo pasākumu.

Pamati un galvenie argumenti

Prasības pamatošanai prasītāji izvirza četrus pamatus.

1) Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka EFSA vērtējums, ka sojas pupa ir “būtībā līdzvērtīga” saviem attiecīgajiem līdziniekiem, ir pretlikumīgs, ir balstīts uz zinātnisku novērtējumu, kas netika veikts atbilstoši tās norādījumiem, un/vai ir balstīts uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā.

2) Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka tas, ka EFSA nav pietiekami vai vispār nav izskatījusi iespējamo sinerģisko/apvienoto ietekmi starp sojas pupu un citiem faktoriem un/vai nav pieprasījusi atbilstoša toksiskuma novērtējuma veikšanu, ir pretrunā tās norādījumiem, tiesiskajiem pienākumiem un/vai ir acīmredzama kļūda vērtējumā.

3) Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka tas, ka EFSA nav pieprasījusi veikt atbilstošu imunoloģisko vērtējumu, ir pretrunā tās norādījumiem, tiesiskajiem pienākumiem un/vai ir acīmredzama kļūda vērtējumā.
—

Prasītājs apgalvo, ka, pirmkārt, tiktāl, ciktāl apstrīdētajos lēmumos un regulās nav sniegts pamatojums, tiek pārkāptas prasītāja tiesības uz aizstāvību; otrkārt, apstrīdēto lēmumu un regulu prettiesiskums ietekmē šo tiesvedību, jo tas ir šķērslis prasītāja iespējai aizstāvēties, no vienas puses, un ir traucēta Tiesas spēja veikt apstrīdēto lēmumu un regulu likumības pārbaudi, no otras puses. No tā izriet, ka ir pārkāptas prasītāja tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā. Visbeidzot tiktāl, ciktāl prasītājam ir liegtas tiesības uz aizstāvību un tā kā ir iedragāta Tiesas iespēja veikt apstrīdēto lēmumu un regulu attiecībā uz līdzekļu iesaldēšanas pasākumiem, kuri pēc savas būtības ir “sevišķi apspiedoši”, likumības pārbaudi, tad prasītāja tiesībām uz īpašumu ir piemērots neattaisnots ierobežojums.