22

Tā kā Sofiyski gradski sad (Sofijas pilsētas tiesa, Bulgārija) tomēr bija šaubas par Direktīvas 2014/42 normu interpretāciju, tā nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai nelikumīgi iegūta īpašuma konfiskācija ir krimināltiesisks pasākums [Direktīvas 2014/42] izpratnē vai civiltiesisks pasākums, ja: a) valsts likumā paredzētais īpašuma konfiskācijas mērķis ir vispārēja prevencija, t.i., nelikumīgas iegūšanas un izmantošanas iespēju novēršana, neizvērtējot noziedzīga nodarījuma vai cita likumpārkāpuma izdarīšanu un tiešu vai netiešu saistību starp pārkāpumu un iegūto īpašumu; b) konfiskācija draud nevis konkrētam īpašumam, bet i) pārbaudāmās personas kopējai mantai, ii) trešo personu (fizisko un juridisko) īpašumtiesībām, kas iegūtas no pārbaudāmās personas pret atlīdzību vai bez atlīdzības, un iii) pārbaudāmās personas un trešo personu līgumpartneru īpašumtiesībām; c) vienīgais priekšnoteikums konfiskācijai ir neapstrīdama prezumpcija par visa tāda īpašuma nelikumību, kura izcelsmes likumība nav konstatējama (bez iepriekš noteiktas jēdziena “likumīga/nelikumīga izcelsme” definīcijas); d) ja pārbaudāmā persona nesniedz pierādījumus par īpašuma iegūšanas izcelsmi, iegūtā īpašuma likumība tiek noteikta no jauna retroaktīvi desmit gadu ietvarā visiem iesaistītajiem (pārbaudāmajai personai, trešām personām un viņu līgumpartneriem), pat ja šo īpašumtiesību iegūšanas brīdī nav bijis juridiska pienākuma sniegt šādus pierādījumus? 2) Vai īpašnieku un trešo personu garantēto tiesību obligātie standarti, kas ietverti [Direktīvas 2014/42] 8. pantā, ir interpretējami tādējādi, ka atbilstoši tiem ir pieļaujams valsts tiesiskais regulējums un tiesu prakse, kas paredz konfiskāciju, ja netiek izpildīti nosacījumi, kuri izklāstīti [Direktīvas 2014/42] 4., 5. un 6. pantā, gadījumos kad kriminālprocess pret attiecīgo personu ir pārtraukts noziedzīga nodarījuma sastāva trūkuma dēļ (ar tiesas piekrišanu) vai persona ir attaisnota noziedzīga nodarījuma sastāva trūkuma dēļ? 3) It īpaši: vai [Direktīvas 2014/42] 8. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā normā ietvertās garantijas par tādas notiesātās personas tiesībām, kuras īpašums tiek konfiscēts, ir jāpiemēro arī tādā procedūrā kā izskatāmajā lietā, kas tiek veikta paralēli kriminālprocesam un neatkarīgi no tā? 4) Vai nevainīguma prezumpcija, kas nostiprināta [Hartas] 48. panta 1. punktā, tiesību uz aizstāvību garantija, kas ietverta Hartas 48. panta 2. punktā, un efektivitātes princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā, ar kuru: a) ievieš prezumpciju par nenoteiktas vai nepierādītas izcelsmes īpašuma noziedzīgo raksturu ([2012. gada Līdzekļu konfiskācijas likuma] 1. panta 2. punkts); b) ievieš prezumpciju par pamatotām aizdomām par īpašuma nelikumīgu iegūšanu ([2012. gada Līdzekļu konfiskācijas likuma] 21. panta 2. punkts); c) pierādīšanas pienākumu attiecībā uz īpašumu un tā iegūšanas veidiem uzliek ne tikai pārbaudāmajai personai, bet arī trešām personām, kurām jāpierāda arī to tiesību priekšteča īpašuma izcelsme, pat bezatlīdzības iegūšanas gadījumā; d) ievieš “mantas nesamērīgumu” kā vienīgo un izšķirošo pierādījumu nelikumīgi iegūta īpašuma esamībai; e) pierādīšanas pienākums tiek apvērsts un uzlikts visām iesaistītajām personām, ne tikai notiesātajai personai, kā arī pirms vai neatkarīgi no viņu notiesāšanas; f) tiek pieļauta juridiskas un ekonomiskas izmeklēšanas un analīzes metodikas pielietošana, ar kuras palīdzību tiek noskaidrotas aizdomas par attiecīgā īpašuma nelikumīgo raksturu, kā arī par tā vērtību, turklāt šīs aizdomas ir saistošas tiesai, kurai jāpiemēro konfiskācijas procedūra, un tai nav iespējas īstenot pilnīgu pārbaudi par šīs metodikas saturu un piemērošanu? 5) Vai [Direktīvas 2014/42] 5. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas pieļauj, ka ar valsts likumu tiek noteikts aizstāt pamatotās aizdomas (pamatojoties uz procesa laikā apkopotajiem un tiesas izvērtētajiem apstākļiem), ka īpašums ir iegūts noziedzīga nodarījuma rezultātā, ar aizdomām (prezumpciju) par īpašuma izcelsmes nelikumīgumu, pamatojoties vienīgi uz konstatējumu, ka īpašuma palielinājums pārsniedz valsts likumā noteikto vērtību (piemēram, 75000 EUR desmit gados)? 6) Vai tiesības uz īpašumu, kas noteiktas [Hartas] 17. pantā, kā vispārējs Savienības tiesību princips ir interpretējamas tādējādi, ka atbilstoši tām ir pieļaujams tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, ar ko: a) ievieš neapstrīdamu pieņēmumu par nelikumīgi iegūta īpašuma saturu un apmēru ([2012. gada Līdzekļu konfiskācijas likuma] 63. panta 2. punkts); b) ievieš neapstrīdamu pieņēmumu par tiesisku darījumu attiecībā uz iegādi un izmantošanu spēkā neesamību ([2012. gada Līdzekļu konfiskācijas likuma] 65. pants); vai c) ierobežo trešo personu tiesības, kurām ir patstāvīgas tiesības uz konfiscējamo īpašumu vai kuras pretendē uz šādām tiesībām, izmantojot [2012. gada Līdzekļu konfiskācijas likuma] 76. panta 1. punktā paredzēto procedūru viņu informēšanai par lietu? 7) Vai [Direktīvas 2014/42] 6. panta 2. punkta un 8. panta 1.–10. punkta noteikumiem ir tieša iedarbība, ciktāl tie nodrošina garantijas un aizsardzības klauzulas personām, kuras skar konfiskācija, vai labticīgām trešām personām?”