2

Tiesvedības priekšvēsture pārsūdzētā sprieduma 1.–19. punktā īsumā ir izklāstīta šādi: “1 Atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 16. decembra Regulai (EK) Nr. 2321/2002 par noteikumiem, kā uzņēmumi, zinātniskās izpētes centri un akadēmiskās augstskolas piedalās Eiropas Kopienas Sestās pamatprogrammas (2002.–2006. gads) īstenošanā un pētījumu rezultātu izplatīšanā (OV [2002,] L 355, 23. lpp.), un atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 27. jūnija Lēmumā 1513/2002/EK par sesto Eiropas Kopienas pamatprogrammu attiecībā uz pētniecības, tehnoloģijas attīstības un izstāžu pasākumiem, kas veicina Eiropas pētniecības telpas izveidi un jauninājumus (no 2002. līdz 2006. gadam) (OV [2002,] L 232, 1. lpp.), definētajam Eiropas Kopienu Komisija ir noslēgusi trīs subsīdiju līgumus ar tostarp prasītāju [Ludwig-Bölkow-Systemtechnik], tehnoloģiju un stratēģijas konsultāciju uzņēmumu, kurš darbojas galvenokārt enerģijas, mobilitātes un ilgtspējas jomā. 2 Attiecībā uz pirmo līgumu, kas atbilst projektam “Development of a harmonised ‘European Hydrogen Energy RoAdmap’ by a balanced group of partners from industry, European regions and technical and socio-economic scenario and modelling experts” (Harmonizētas “Eiropas ūdeņraža enerģijas ceļu kartes” izstrāde, ko veic līdzsvaroti izveidotas ražošanas, Eiropas reģionu un tehnisko un sociālekonomisko scenāriju un modelēšanas ekspertu grupa) (turpmāk tekstā – “HyWays projekts”), kā arī otro līgumu, kas atbilst projektam “Handbook for Approval of Hydrogen Refuelling Stations” (Rokasgrāmata ūdeņraža uzpildes staciju apstiprināšanai) (turpmāk tekstā – “HyApproval projekts”), prasītāja rīkojās kā koordinatore. Kas attiecas uz trešo līgumu, kurš atbilst projektam “Harmonisation of Standards and Regulations for a sustainable Hydrogen and Fuel Cell Technology” (Ilgtspējīgas ūdeņraža un kurināmā elementa tehnoloģijas normu un regulējuma saskaņošana) (turpmāk tekstā – “HarmonHy projekts”), tā bija tikai viena no konsorcija līgumslēdzējām. 3 Saskaņā ar līgumu 12. pantu tiem ir piemērojami Beļģijas likumi. 4 Minēto līgumu 13. pantā ir paredzēta šķīrējklauzula, kurā ir precizēts, ka tikai Vispārējai tiesai ir kompetence izšķirt strīdus starp Komisiju un pārējām līgumslēdzējām pusēm attiecībā uz minēto līgumu spēkā esamību, piemērošanu vai interpretāciju. 5. Vispārīgajos nosacījumos, kuri saskaņā ar katra līguma 14. pantu ir to neatņemama sastāvdaļa, ietilpst pirmā daļa, kas tostarp attiecas uz attiecīgo projektu izpildi, līgumu beigām un atbildību (II.2.–II.18. punkts), otrā daļa attiecas uz finanšu noteikumiem un kontroli, revīziju, atmaksāšanu un sankcijām (II.19.–II.31. punkts), un trešā daļa ir par intelektuālā īpašuma tiesībām II.32.–II.36. punkts). 6 Vispārīgo nosacījumu II.19. punkta 1. apakšpunktā ir definētas izmaksas, kas tiesīgas saņemt finansējumu, un par tām ir noteikts šādi: “Attiecināmām izmaksām, kas radušās, īstenojot projektu, ir jāatbilst šādiem nosacījumiem: a) tām ir jābūt patiesām, saimnieciski racionālām un nepieciešamām projekta īstenošanai; b) tās jānosaka saskaņā ar parastajiem līgumslēdzējas puses grāmatvedības principiem; c) tām ir jābūt tādām, kas radušās līguma darbības laikā, kā tas ir definēts 4. panta 2. punktā [..]; d) tām ir jābūt reģistrētām tās līgumslēdzējas puses grāmatvedībā, kurai tās ir radušās, vēlākais II.26. punktā paredzētā revīzijas apliecinājuma pieņemšanas datumā. Grāmatvedības darbībām, ko veic, lai reģistrētu izdevumus un ienākumus, ir jāatbilst līgumslēdzējas puses reģistrācijas valsts normām par grāmatvedību, kā arī no tām ir jāizriet tiešai cēloņsakarībai starp izdevumiem un ienākumiem, kas radušies projekta īstenošanai, un paziņojumiem kopumā attiecībā uz visu līgumslēdzējas puses darbību [..].” 7 Vispārīgo nosacījumu II.19. punkta 2. apakšpunkta a)–h) punktā ir minētas astoņas neattiecināmu izmaksu kategorijas. II.19. punkta 2. apakšpunkta i) punktā ir piebilde, ka nav attiecināmas jebkuras izmaksas, kas neatbilst 1. apakšpunktā paredzētajiem nosacījumiem. 8 Vispārīgo nosacījumu II.20. un II.21. punktā ir definēti divi attiecināmo izmaksu veidi, tiem piemērojot II.19. punktā paredzētos nosacījumus, proti, pirmkārt, tiešās izmaksas, kas tieši piedēvējamas projektiem, un, otrkārt, netiešās izmaksas, kas nav tieši piedēvējamas projektiem, bet kuras var identificēt un pamatot ar līgumslēdzējas puses grāmatvedības sistēmu kā tādas, kuras ir uzņemtas saistībā ar tiešajām izmaksām. 9 Vispārīgo nosacījumu II.22. punkta 1. apakšpunktā ir paredzēti triju veidu izmaksu deklarācijas veidi, proti, pilno izmaksu modelis, ko līgumslēdzēji izmanto tiešo vai netiešo attiecināmo izmaksu ieskaitīšanai, un noteiktas likmes izmaksu modelis, ko līgumslēdzēji izmanto tiešo attiecināmo izmaksu ieskaitīšanai, un netiešo izmaksu noteiktas likmes modelis. Šī noteiktā likme ir 20 % no visām tiešajām izmaksām, atskaitot apakšuzņēmuma līgumu izmaksas, kas ir paredzētas netiešo izmaksu, kuras ir radušās līgumslēdzējam projektā, segšanai. 10 Vispārīgo nosacījumu II.24. punkta 2. apakšpunkta otrajā daļā ir noteikts, ka Savienības finanšu ieguldījums nedrīkst būt līgumslēdzēju peļņas avots. 11 Saskaņā ar vispārīgo nosacījumu II.29. punkta 1. apakšpunktu Komisija var veikt revīzijas jebkurā līguma brīdī un piecus gadus pēc projekta beigām. Šīs revīzijas var būt par zinātniskiem, finanšu, tehnoloģiskiem vai citiem aspektiem, piemēram, grāmatvedības un vadības principiem, saistībā ar pareizu projekta un līguma izpildi. 12 Vispārīgo nosacījumu II.30. punkts ir izteikts šādi: “Neskarot citus šajā līgumā paredzētos pasākumus, līgumslēdzēji piekrīt tam, ka [Savienība] ar mērķi aizsargāt savas finanšu intereses ir tiesīga pieprasīt fiksētu zaudējumu atlīdzību no līgumslēdzēja, kura izdevumi ir izrādījušies pārspīlēti un kurš tādējādi ir saņēmis no [Savienības] nepamatotu finansiālo ieguldījumu. Fiksēta zaudējumu atlīdzība ir jāmaksā papildus nepamatota finansiālā ieguldījuma atgūšanai no līgumslēdzēja. 1. Fiksētas zaudējumu atlīdzības summa ir proporcionāla pārspīlētajiem izdevumiem un nepamatotajai [Savienības] ieguldījuma daļai. Fiksētas zaudējumu atlīdzības summu aprēķina saskaņā ar šādu formulu: Fiksēta zaudējumu atlīdzība = nepamatotais finansiālais ieguldījums x (pārspīlētie izdevumi/kopējā pieprasītā summa) Kopējās fiksētās zaudējumu atlīdzības aprēķinā ņem vērā vienīgi laikposmu, kas attiecas uz [Savienības] ieguldījumu, ko līgumslēdzējs pieprasa attiecībā uz šo laikposmu. To neaprēķina attiecībā uz visu [Savienības] ieguldījumu. 2. Komisija nosūta savu maksājuma pieprasījumu ierakstītā vēstulē ar līgumslēdzēja, kuram, tāsprāt, ir jāmaksā fiksēti zaudējumi, paziņojumu par saņemšanu. Līgumslēdzējs 30 dienu laikā nosūta atbildi uz [Savienības] zaudējumu atlīdzības pieprasījumu. 3. Procedūra, kas jāievēro nepamatota finansiāla ieguldījuma atmaksai un fiksētas zaudējumu atlīdzības samaksai, tiks noteikta atbilstoši II.31. punkta normām. 4. Komisija atbilstoši 1.–6. apakšpunkta normām ir tiesīga pieprasīt zaudējumu atlīdzību par visiem pārspīlētajiem izdevumiem, kas konstatēti pēc līguma termiņa beigām. 5. Šā panta normas neskar administratīvās vai finanšu sankcijas, ko Komisija var uzlikt ikvienam līgumslēdzējam, kas nav izpildījis savas saistības, atbilstoši Finanšu regulai vai jebkuram citam civiltiesiskās aizsardzības līdzeklim, kuru ir tiesīg[a] izmantot [Savienība] vai kāds cits līgumslēdzējs. Turklāt minētās tiesību normas neizslēdz iespēju izmantot dalībvalstu iestāžu veiktu kriminālvajāšanu. 6. Otrkārt, kā paredzēts Finanšu regulā, ikvienam līgumslēdzējam, attiecībā uz kuru atzīts, ka tas būtiski pārkāpis savus līgumiskos pienākumus, varēs tikt noteikta finanšu sankcija 2 % līdz 10 % apmērā no finansiālā ieguldījuma summas, ko [tas saņēmis] no Savienības. Likme var sasniegt 4 līdz 20 % recidīva gadījumā piecu gadu laikā no pirmā pārkāpuma.” 13 2008. gada februārī Komisija, piemērojot vispārīgo nosacījumu II.29. punktu, veica revīziju par strīdīgo līgumu pareizu izpildi. 14 2011. gada 17. martā Komisija prasītājai nosūtīja revīzijas ziņojuma projektu. Ar 2011. gada 21. un 22. aprīļa vēstulēm prasītāja pauda nostāju par šo projektu. 15 2011. gada 25. jūlijā Komisija nosūtīja prasītājai galīgo revīzijas ziņojuma redakciju. Ziņojumā bija secināts, ka prasītāja ir noteikusi ļoti augstas savas attiecināmās personāla izmaksas. Turklāt, kā norādīts ziņojumā, izpētes izmaksas esot kļūdaini klasificētas kā pārvaldības izmaksas. Visbeidzot, neesot deklarēti procenti no avansiem par kopējo summu – EUR 1707,40. 16 Attiecībā uz trim līgumiem, kuri attiecīgajā datumā bija īstenoti un attiecībā uz kuriem bija pārskaitīta atlikusī Savienības finansiālās dalības daļa, Komisija informēja prasītāju, ka tā tai izsniegs paziņojumus par parādu. 17 Prasītājas un Komisijas sarakste turpinājās no 2011. gada 10. augusta līdz 2013. gada 11. novembrim; tās laikā pusēm bija nesaskaņas par galīgā revīzijas ziņojuma secinājumiem. 18 2013. gada 9. decembrī Komisija nosūtīja prasītājai vairākus paziņojumus par parādu. No šiem paziņojumiem izriet, ka Komisijas atgūstamā summa bija EUR 218539,62HyWays projektā, EUR 75407,06HyApproval projektā un EUR 47128,39HarmonHy projektā. Turklāt Komisija prasīja no prasītājas fiksēto zaudējumu atlīdzību atbilstoši vispārīgo nosacījumu II.30. punktam, proti, EUR 60402,30 projektā HyWays, EUR 11019,61 projektā HyApproval un EUR 10002,17 projektā HarmonHy. 19 Pēc prasības celšanas Komisija prasītājas labā izdeva kredītnotas Nr. 3233150004, Nr. 3233150005 un Nr. 3233150006 par summu attiecīgi EUR 108753,52, EUR 10875,35 un EUR 23404,88.” [Neoficiāls tulkojums]