ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
bb)

ja preču zīmes īpašnieks izmanto divas apzīmējuma formas, neviena no kurām neatbilst reģistrētajai preču zīmei (preču zīme Nr. 1), bet viena no kurām (forma Nr. 1) atbilst citai preču zīmes īpašnieka reģistrētajai preču zīmei (preču zīme Nr. 2) un otra (forma Nr. 2) zināmos elementos atšķiras no abām reģistrētajām preču zīmēm (preču zīme Nr. 1 un preču zīme Nr. 2), tomēr nepastāvot tādām atšķirībām, kas ietekmētu preču zīmju atšķirtspēju, un ja šī apzīmējuma forma (forma Nr. 2) vairāk līdzinās otrajai preču zīmes īpašniekam piederošajai preču zīmei (preču zīme Nr. 2)?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 89/11

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 27. decembrī iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) — Bundeswettbewerbsbehörde/Schenker und Co AG u.c.

(Lieta C-681/11)

2012/C 89/17

Tiesvedības valoda — vācu

Iesniedzējtiesa

Oberster Gerichtshof

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāji: Bundeswettbewerbsbehörde, Bundeskartellanwalt

Atbildētāji: Schenker und Co AG, ABX Logistics (Austria) GmbH, Logwin Invest Austria GmbH, Logwin Road + Rail Austria GmbH, Alpentrans Spedition und Transport GmbH, Kapeller Internationale Spedition GmbH, Johann Strauss GmbH, Wildenhofer Spedition und Transport GmbH, DHL Express (Austria) GmbH, G. Englmayer Spedition GmbH, Internationale Spedition Schneckenreither Gesellschaft mbH, Leopold Schöffl GmbH & Co KG, Express-Interfracht Internationale Spedition GmbH, Rail Cargo, A. Ferstl Speditionsgesellschaft mbH, Spedition, Lagerei und Beförderung von Gütern mit Kraftfahrzeugen Alois Herbst GmbH & Co KG, Johann Huber Spedition und Transportgesellschaft mbH, Keimelmayr Speditions-u. Transport GmbH, “Spedpack”-Speditions- und Verpackungsgessellschaft mbH, Thomas Spedition GmbH, Koch Spedition GmbH, Maximilian Schludermann als Insolvenzverwalter über das Vermögen der Kubicargo Spedition GmbH, Kühne + Nagel GmbH, Lagermax Internationale Spedition Gesellschaft mbH, Morawa Transport GmbH, Johann Ogris Internationale Transport- und Speditions GmbH, Traussnig Spedition GmbH, Treu SpeditionsgesmbH, Spedition Anton Wagner GmbH, Gebrüder Weiss GmbH, Marehard u. Wuger Internat. Speditions- u. Logistik GmbH

Prejudiciālie jautājumi

1. Vai par uzņēmuma veiktiem LESD 101. panta pārkāpumiem var uzlikt naudas sodu, ja uzņēmums ir maldījies savas darbības likumībā un šajā maldībā nav vainojams? Ja uz 1. jautājumu tiek sniegta noliedzoša atbilde: 1a) Vai maldībā par darbības likumību nav vainas tad, ja uzņēmums ir rīkojies atbilstoši atzinumam, ko sniedz konkurences tiesībās specializējies juriskonsults, un atzinuma nepareizība nebija nedz acīmredzama, nedz uzņēmums to varēja konstatēt adekvātā pārbaudē? 1b) Vai maldībā par darbības likumību nav vainas tad, ja uzņēmums ir paļāvies uz valsts konkurences iestādes lēmuma, kurā izvērtējamā darbība ir pārbaudīta vienīgi atbilstoši valsts konkurences tiesībām un atzīta par likumīgu, pareizību?
2)

pastāv noteikumi, kas faktiski garantē to tirdzniecības tiesību saglabāšanu, kuras tikušas iegūtas procedūrā, no kuras prettiesiski tikusi izslēgta daļa no saimnieciskās darbības veicējiem (piemēram, aizliegums jauniem koncesionāriem savas pārdošanas vietas novietot noteiktā minimālā attālumā no jau esošajām pārdošanas vietām), un
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 65/7

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2011. gada 6. oktobra spriedumu lietā T-176/10 Seven SpA/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2011. gada 20. decembrī iesniedza Seven for all mankind LLC

(Lieta C-655/11 P)

2012/C 65/14

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Seven for all mankind LLC (pārstāvis — A. Gautier-Sauvagnac, avocat)

Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

Apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz Tiesu:

— atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2011. gada 6. oktobra spriedumu lietā T-176/10, kurš pasludināts 2011. gada 7. oktobrī;

— apstiprināt ITSB Apelāciju otrās padomes 2010. gada 28. janvāra lēmumu lietā R 1514/2008-2, kurš paziņots 2010. gada 15. februārī un

— piespriest Seven SPA papildus saviem tiesāšanās izdevumiem atlīdzināt Seven for all mankind LLC tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā un procesā ITSB.

Pamati un galvenie argumenti

Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka apstrīdētais spriedums esot atceļams, balstoties uz šādiem pamatiem:

— pirmkārt, Vispārējā tiesa, izvērtējot vārda “SEVEN” atšķirtspēju, esot pieļāvusi procedūras pārkāpumu, kas aizskar apelācijas sūdzības iesniedzējas intereses;
2)

Konkrētāk, Eiropas Savienības Tiesas (turpmāk tekstā — “Tiesa”) spriedums tiek lūgts sakarā ar šādiem jautājumiem: 1) Vai A valsts tiesām ir jāgaida paredzamās prasības iznākumu un B valsts tiesu nolēmumu par to, vai B valsts tiesām ir jāaptur tiesvedība vai jānoraida prasība saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 44/2001 28. pantu pirms A valsts tiesas pieņem lēmumu par to, vai apturēt tiesvedību vai noraidīt trešo prasību; 2) Ja A valsts tiesām nav jāgaida paredzamā prasības B valsts tiesām iznākumu un B valsts tiesu nolēmumu par to, vai B valsts tiesām ir jāaptur tiesvedība vai jānoraida otrā prasība saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 44/2001 28. pantu pirms A valsts tiesas pieņem lēmumu par to, vai apturēt tiesvedību vai noraidīt trešo prasību, vai A valsts tiesām ir tiesības ņemt vērā pirmās prasības faktu, lemjot, vai apturēt tiesvedību vai noraidīt trešo prasību; 3) Gadījumā, ja B valsts tiesas nolemj, ka tām ir jurisdikcija pār otro prasību, vai A valsts tiesām ir tiesības ņemt vērā pirmo prasību, lemjot, vai apturēt tiesvedību vai atlikt trešās prasības izskatīšanu saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 44/2001 28. pantu; 4) Vai fakts, ka prasītājs trešajā tiesvedībā trešo prasību varēja uzturēt (bet neuzturēja) kā pretprasību pirmajā tiesvedībā, ir būtisks faktors un, ja tā, pienācīgie apsvērumi, kas A valsts tiesām būtu jāpiešķir šim faktoram, nosakot, vai tām būtu jānoraida jurisdikciju pār vai jāaptur tiesvedība trešajā tiesvedībā saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 44/2001 28. pantu.
2.

Vai CIVA 16. panta 6. punkta c) apakšpunkts atbilstoši pārsūdzētajā spriedumā sniegtajai interpretācijai (ka nodeva par komercreklāmu publisku demonstrēšanu nav uzskatāma par summu, kas samaksāta pakalpojumu saņēmēja vārdā un interesēs, lai gan tā ir iegrāmatota trešās personas pagaidu kontos un to tiek paredzēts samaksāt valsts iestādēm, un tādēļ netiek izslēgta no nodokļu bāzes PVN mērķiem) ir saderīgs ar Direktīvas 77/388/EK 11. panta A daļas 3. punkta c) apakšpunktā (tagad — Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK 79. panta c) punkts) paredzēto noteikumu, īpaši jēdzienu “summas, ko nodokļa maksātājs saņēmis no pircēja vai pakalpojumu saņēmēja kā tādu izmaksu atmaksāšanu, kuras veiktas pircēja vai pakalpojumu saņēmēja vārdā un interesēs un kuras iegrāmatotas šā nodokļa maksātāja pagaidu kontā”?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 49/19

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2011. gada 5. oktobra spriedumu lietā T-19/06 Mindo Srl./Eiropas Komisija 2011. gada 19. decembrī iesniedza Mindo Srl

(Lieta C-652/11 P)

2012/C 49/32

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Mindo Srl (pārstāvji — C. Osti, A Prastaro, G. Mastrantonio, avvocati)

Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— pilnībā atcelt Vispārējās tiesas 2011. gada 5. oktobra spriedumu lietā T-19/06 Mindo/Komisija un līdz ar to

— nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā to izskatītu pēc būtības, jo Vispārējās tiesas spriedums ir liedzis Mindo tiesības uz pilnīgu tiesas pārbaudi, lietu skatot pirmajā instancē;

— piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Apelācijas sūdzības iesniedzēja savas prasības pamatojumam izvirza šādus pamatus.

Vispārējā tiesa apgalvo, ka Mindo nav ieinteresēta turpināt tiesvedību, jo tā pati nevarētu nekādi gūt labumu no apstrīdētā sprieduma atcelšanas nedz saistībā ar Alliance One International Inc. (turpmāk tekstā — “Alliance One”) prasību par samaksātā naudas soda daļas atlīdzināšanu, nedz saistībā ar sekojošajām trešo personu prasībām par zaudējumu atlīdzību.

Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka iepriekš minētie konstatējumi būtu jāatceļ, jo ar tiem pārkāpti piemērojamie tiesību akti, tie ir balstīti uz faktu sagrozīšanu un katrā ziņā tos raksturojot nepietiekams un pretrunīgs pamatojums.

Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka apstrīdētais spriedums būtu jāatceļ, jo tas vai nu liedz Mindo tās tiesības uz lietas izskatīšanu tiesā (un līdz ar to tās tiesības un pilnīgu pārbaudi tiesā) vai arī, ja apstrīdētais lēmums tiktu interpretēts tādējādi, ka Mindo un Alliance One bija kopīgi jāiesniedz prasības pieteikums pirmajā instancē, tas pārkāpj Mondo un Alliance One tiesības uz aizstāvību.
—

atcelt Padomes 2011. gada 16. decembra lēmumu (1) par nostāju, kas Eiropas Savienībai jāieņem Apvienotajā komitejā, kura izveidota saskaņā ar Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos, attiecībā uz to, lai aizstātu minētā nolīguma II pielikumu par sociālā nodrošinājuma sistēmu koordināciju;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 65/8

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2011. gada 12. oktobra rīkojumu lietā T-149/11 GS Gesellschaft für Umwelt- und Energie-Serviceleistungen mbH/Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome 2011. gada 27. decembrī iesniedza GS Gesellschaft für Umwelt- und Energie-Serviceleistungen mbH

(Lieta C-682/11 P)

2012/C 65/16

Tiesvedības valoda — vācu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: GS Gesellschaft für Umwelt- und Energie-Serviceleistungen mbH (pārstāvis — J. Schmidt, advokāts)

Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

1) atcelt Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2011. gada 12. oktobra rīkojumu lietā T-149/11, saglabājot spēkā pirmajā instancē formulētos prasījumus;

2) piespriest atbildētājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Apelācijas sūdzības iesniedzēja apstrīd Vispārējās tiesas nolēmumu, ar kuru tiešas skaršanas neesamības dēļ prasība tika noraidīta kā nepieņemama.

Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka apstrīdētā regula (1) esot to tieši skārusi. Tas izriet no apstākļa, ka jau regulas pieņemšanas laikā un pirms tās stāšanās spēkā bija skaidrs, ka attiecīgās dalībvalstis tām ar regulu piešķirto rīcības brīvību faktiski izmantos tikai vienā virzienā. Līdz ar to iespēja, ka attiecīgās dalībvalstis vai to iestādes lems citādi, ir tikai teorētiska.

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 15. decembra Regula (ES) Nr. 1210/2010 par euro monētu autentiskuma noteikšanu un rīkošanos ar apgrozībai nederīgām euro monētām (OV L 339, 1. lpp.).
1.

Starp Dimos Peramatos (Perama pašvaldība) un Eiropas Komisiju 1997. gada 17. jūlijā noslēgtās vienošanās par finansējumu ar numuru C (97)/1997/final/29 saistībā ar darbības, kas izriet no LIFE programmas, īstenošanu un šo vienošanos reglamentējošā tiesiskā regulējuma (Regula Nr. 1973/92) kļūdaina interpretācija tiktāl, ciktāl Vispārējā tiesa ir secinājusi, ka pašvaldības pienākums nodrošināt koku sastādīšanu, kas izriet no šīs vienošanās par finansējumu, nav ticis pareizi izpildīts.
Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2011. gada 9. septembra spriedumu lietā T-25/06 Alliance One International, Inc./Eiropas Komisija 2011. gada 25. novembrī iesniedza Alliance One International, Inc.

(Lieta C-593/11 P)

(2012/C 25/78)

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Alliance One International, Inc. (pārstāvji — C. Osti, A. Prastaro, G. Mastrantonio, avvocati)

Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— pilnībā atcelt Vispārējās tiesas 2011. gada 9. septembra spriedumu lietā T-25/06 Alliance One/Komisija un, ja tiesvedības stāvoklis to ļauj,

— atcelt apstrīdēta lēmuma 1. panta 1. punktu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz SCC, Dimon un Alliance One, un attiecīgi

— samazināt Transcatab un Dimon Italia (Mindo) uzliktos naudas sodus tā, lai tie nepārsniegtu 10 % no šo sabiedrību apgrozījuma iepriekšējā finanšu gadā, un

— samazināt Transcatab un Dimon Italia (Mindo) uzliktos naudas sodus, jo reizināšanas koeficients vairs nav piemērojams, jo tas bija balstīts uz grupas apmēru;

— katrā ziņā piespriest Komisijai atlīdzināt visus izdevumus, tostarp tos, kas Alliance One ir radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā.

Pamati un galvenie argumenti

Alliance One lūdz: (i) pilnā apmērā atcelt pārsūdzēto spriedumu un turklāt (ii) atcelt Komisijas 2005. gada 20. oktobra lēmuma lietā COMP/C.38.281/B.2 — Jēltabaka — Itālija 1. panta 1. punktu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz Standard Commercial Corp. (“ SCC ”), Dimon Inc. (“ Dimon ”) un Alliance One, un attiecīgi (iii) samazināt Transcatab S.p.A. (“ Transcatab ”) un Dimon Italia S.r.l. (“ Dimon Italia ”, tagad — Mindo) uzliktos naudas sodus tā, lai naudas sodi nepārsniegtu 10 % no to apgrozījuma iepriekšējā finanšu gadā, vai arī — alternatīvi — (iv) samazināt Trancatab un Dimon Italia (tagad — Mindo) uzliktos naudas sodus, jo reizināšanas koeficients vairs nav piemērojams; katrā ziņā piespriest Komisijai atlīdzināt visus izdevumus, tostarp tos, kas Alliance One ir radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā.

Alliance One norāda, ka pārsūdzētais spriedums ir atceļams šādu iemeslu dēļ:

— pirmkārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi LESD 296. pantu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 48. un 49. pantu. Atbilstošo pierādījumu, ko apelācijas sūdzības iesniedzēja bija iesniegusi, lai atspēkotu izšķirošas ietekmes prezumpciju, konkrētas un pilnīgas analīzes neveikšana un attiecīgi savu apsvērumu šo pierādījumu noraidīšanai adekvāta pamatojuma nesniegšana esot padarījusi kontroles esamības prezumpciju neatspēkojamu, kas esot izraisījis nevainīguma prezumpcijas, tiesiskuma un individuālas atbildības principu pārkāpumu.
C 25/31

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 24. oktobrī iesniedza Finanzgericht Rheinland-Pfalz (Vācija) — Helga Petersen, Peter Petersen/Finanzamt Ludwigshafen

(Lieta C-544/11)

(2012/C 25/57)

Tiesvedības valoda — vācu

Iesniedzējtiesa

Finanzgericht Rheinland-Pfalz

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāji: Helga Petersen, Peter Petersen

Atbildētāja: Finanzamt Ludwigshafen

Prejudiciālais jautājums

Vai tiesību norma, ar kuru personas, kas tiek aplikta ar nodokli dalībvalstī, ienākumu no algota darba atbrīvojums no nodokļa tiek pakļauts nosacījumam, ka darba devēja juridiskā adrese ir šīs valsts teritorijā, bet neparedz šādu atbrīvojumu no nodokļa, ja darba devēja juridiskā adrese ir citas Eiropas Savienības valsts teritorijā, ir saderīga ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma (ar grozījumiem, kas izdarīti ar 2001. gada 26. februārī parakstīto Nicas līgumu) 49. pantu (tagad — Līguma par Eiropas Savienības darbību 56. pantu)?
Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 9. septembra spriedumu lietā T-289/09 Omnicare, Inc./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Astellas Pharma GmbH2011. gada 24. novembrī iesniedza Omnicare, Inc.

(Lieta C-587/11 P)

(2012/C 25/76)

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Omnicare, Inc. (pārstāvis — M. Edenborough QC)

Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Astellas Pharma GmbH

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

Apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz pieņemt nolēmumu, ka pārsūdzētais spriedums ir atceļams. Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz pieņemt nolēmumu [atlīdzināt] tās tiesāšanās izdevumus šajā apelācijas procesā un tiesvedībā Vispārējā tiesā.

Pamati un galvenie argumenti

Apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza vienu vienīgu pamatu, proti, ka Vispārējā tiesa esot kļūdaini piemērojusi Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) (turpmāk tekstā — “Jaunā Regula”) 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu. Šī lieta attiecas uz iebildumiem, ko iesniegusi Astellas Pharma GmbH (agrāk — Yamanouchi Pharma GmbH) (turpmāk tekstā — “iebildumu iesniedzēja”), balstoties uz iebildumu iesniedzējas Vācijas preču zīmes reģistrāciju Nr. 39401348 un apgalvojumu par sajaukšanas pastāvēšanu atbilstoši Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 (2) (turpmāk tekstā — “Vecā Regula”) (taču kuras atbilstošās daļas ir identiskas Jaunajai Regulai) 8. panta 1. punkta b) apakšpunktam. Tā kā agrākā preču zīme bija reģistrēta vairāk nekā piecus gadus pirms tika iesniegti iebildumi, iebildumi iesniedzējai esot bijis jāpierāda, ka preču zīme bija tikusi faktiski izmantota, lai tā būtu izmantojama par pamatu iebildumiem.

Tiek norādīts, ka Vispārējā tiesa esot kļūdaini nospriedusi, ka agrākā preču zīme, uz kuru atsaucās iebildumu iesniedzēja, no tiesību viedokļa bija tikusi faktiski izmantota. Nav apstrīdēts, ka iebildumu iesniedzēja attiecīgo preču zīmi patiešām izmantoja vai ar viņas piekrišanu tā tika patiešām izmantota uzņēmējdarbībā saistībā ar pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem tā bija reģistrēta. Tomēr šī izmantošana notika attiecībā uz pakalpojumu sniegšanu, par ko netika iekasēta atlīdzība. Līdz ar to no tiesību viedokļa, uz šādu izmantošanu nevar atsaukties, lai pierādītu, ka preču zīme tikusi faktiski izmantota. Šis jautājums ir risināts vairākās tieslietās, kuras, kā uzskata apelācijas sūdzības iesniedzēja, a) Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi un b) katrā ziņā ir pretrunīgas. Līdz ar to Tiesai ir jāatrisina jautājums par to, kādām ir jābūt juridiskajām sekām šādu faktisko apstākļu gadījumā.

(1) Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).

(2) Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 11, 1. lpp.).
—

piespriest Eiropas Komisijai 14 dienu laikā samaksāt apelācijas sūdzības iesniedzējai EUR 2 623 282,31, pieskaitot procentu maksājumu ar likmi 6 % gadā no summas EUR 1 641 372,50 no 2007. gada 24. septembra, un procentu maksājumu ar likmi 6 % gadā no summas EUR 981 909,81 no 2007. gada 16. oktobra;
—

Līguma par Eiropas Savienības darbību 263. panta pārākums. Vispārējās tiesas Reglamenta 102. pants padarot par spēkā neesošu jebkuru paziņošanas pienākumu, kāds paredzēts Līgumā par Eiropas Savienības darbību, kurā paredzēts, ka prasības celšanas termiņš sākas no tiesību akta paziņošanas vai publicēšanas brīža, vai no brīža, kad ieinteresētā persona ir uzzinājusi par šo tiesību aktu. Reglamenta 102. pants esot atrauts no paziņošanas pienākuma un tajā netiek ņemta vērā diena, kad apelācijas sūdzības iesniedzējs patiešām uzzināja par tiesību aktu, tādējādi tiekot ierobežots LESD 263. panta burts un gars. Līdz ar to 102. pants neatbilstot Līgumā paredzētajām un aizsargātajām tiesībām, kurām ir augstāks juridiskais spēks un kuras ir jāievēro iestādēm, kas veido Eiropas Savienību. Līdz ar to, tā kā apstrīdētie tiesību akti, kuri nav paziņoti apelācijas sūdzības iesniedzējam, pārkāpjot LESD 263. panta 5. punktu, prasības celšanas termiņš varot sākties vienīgi no brīža, kad viņam bija zināms par tiesību aktiem, kas pieņemti attiecībā pret viņu.
—

Līguma par Eiropas Savienības darbību 263. panta pārākums. Vispārējās tiesas Reglamenta 102. pants padarot par spēkā neesošu jebkuru paziņošanas pienākumu, kāds paredzēts Līgumā par Eiropas Savienības darbību, kurā paredzēts, ka prasības celšanas termiņš sākas no tiesību akta paziņošanas vai publicēšanas brīža, vai no brīža, kad ieinteresētā persona ir uzzinājusi par šo tiesību aktu. Reglamenta 102. pants esot atrauts no paziņošanas pienākuma un tajā netiek ņemta vērā diena, kad apelācijas sūdzības iesniedzējs patiešām uzzināja par tiesību aktu, tādējādi tiekot ierobežots LESD 263. panta burts un gars. Līdz ar to 102. pants neatbilstot Līgumā paredzētajām un aizsargātajām tiesībām, kurām ir augstāks juridiskais spēks un kuras ir jāievēro iestādēm, kas veido Eiropas Savienību. Līdz ar to, tā kā apstrīdētie tiesību akti, kuri nav paziņoti apelācijas sūdzības iesniedzējai, pārkāpjot LESD 263. panta 5. punktu, prasības celšanas termiņš varot sākties vienīgi no brīža, kad viņai bija zināms par tiesību aktiem, kas pieņemti attiecībā pret viņu.
—

ja Tiesa nolems piemērot savu Statūtu 61. panta pirmās daļas otro teikumu, — atcelt 1. pantu Komisijas 2008. gada 11. marta Lēmumā Lietā COMP/38.543 — Starptautiskie pārcelšanās pakalpojumi, tiktāl, ciktāl ar to tiek atzīts, ka apelācijas sūdzības iesniedzēji ir pārkāpuši EKL 81. pantu un EEZ līguma 53. panta 1. punktu periodā no 1997. gada janvārim līdz 2003. gada septembrim; — atcelt minētā lēmuma 2. pantu tiktāl, ciktāl ar to apelācijas sūdzības iesniedzējiem tiek uzlikts naudas sods EUR 3,49 miljonu apmērā; — pakārtoti, būtiski samazināt naudas sodu, kas apelācijas sūdzības iesniedzējiem uzlikts ar minēto lēmumu; — vēl pakārtoti, atcelt minētā lēmuma 2. pantu tiktāl, ciktāl ar to pie solidāras atbildības tiek saukta Amertranseuro International Holdings Ltd EUR 1 300 000 apmērā; — vēl pakārtoti, uzdot Komisijai atklāt faktorus, kurus tā ņēma vērā, piešķirot Interdean NV 70 % samazinājumu no naudas soda, kas pretējā gadījumā būtu bijis uzlikts Interdean, un pēc tam ļaut Team Relocations rakstveidā izskaidrot, kāpēc šie iemesli attiecas arī uz tās situāciju;
1)

“direktīvas sniegtais labums” nozīmē bēgļa statusa jeb vienas no abām direktīvas piemērošanas jomā iekļautajām aizsardzības formām (bēgļa statuss vai alternatīvās aizsardzības statuss) atzīšanu atkarībā no dalībvalsts izvēles vai arī neietver nevienas no šīm formām automātisku atzīšanu, bet nozīmē tikai iekļaušanu direktīvas ratione personae piemērošanas jomā;
—

pakārtoti, (i) atcelt spriedumu, ciktāl tajā konstatēts, ka attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzējas līdzdalību no 1992. gada 31. janvāra līdz 1993. gada 30. oktobrim nav iestājies noilgums, (ii) atcelt lēmumu (tā grozītajā versijā un ciktāl tas attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju), ciktāl ar to, pamatojoties uz apelācijas sūdzības iesniedzējas līdzdalību no 1992. gada 31. janvāra līdz 1993. gada 30. oktobrim, tai ir piespriests naudas sods, un (iii) atbilstoši samazināt naudas sodu;
5.

sodu nosacījumiem publiskošanas procedūrā atbilstoši Direktīvas 68/151/EEK (1) 6. pantam, Direktīvas 78/660/EEK (2) 60.a pantam un Direktīvas 83/349/EEK (3) 38. panta 6. punktam; ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru, ja netiek ievērots likumā noteiktais deviņu mēnešu termiņš gada pārskatu sagatavošanai un iesniegšanai piekritīgajai tiesai, kas ved uzņēmumu reģistru, tad tiesa, kas ved uzņēmumu reģistru — bez iepriekšējas iespējas sniegt paskaidrojumus par publiskošanas pienākumu un iespējamajiem pienākuma neveikšanas iemesliem, it īpaši, iepriekš nepārbaudot, vai šis gada pārskats jau faktiski nav iesniegts pēc mātes sabiedrības [juridiskās adreses] piekritīgajā tiesā, kas ved uzņēmumu reģistru, un — bez iepriekšēja, individuāla uzaicinājuma sabiedrībai vai struktūrvienībām, kas pilnvarotas to pārstāvēt, izpildīt publiskošanas pienākumu; nekavējoties, ja nav pierādījumu par pretējo, uzliek sabiedrībai un katrai struktūrvienībai, kas pilnvarota to pārstāvēt, minimālo naudas sodu EUR 700 apmērā, pieņemot, ka sabiedrība un tās struktūrvienības ir vainojamas publiskošanas pienākuma nepildīšanā; un par katriem diviem turpmākiem nokavējuma mēnešiem atkārtoti piemēro kārtējo minimālo naudas sodu EUR 700 apmērā sabiedrībai un katrai struktūrvienībai, kas pilnvarota to pārstāvēt, joprojām pieņemot, ja nav pierādījumu par pretējo, ka sabiedrība un tās struktūrvienības ir vainojamas publiskošanas pienākuma nepildīšanā?