ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Direktīvas 2005/85 par minimāliem standartiem attiecībā uz dalībvalstu procedūrām, ar kurām piešķir un atņem bēgļa statusu, 23. panta 3. un 4. punkts ir interpretējami tādējādi, ka tie neliedz dalībvalstij īstenot prioritāro vai paātrināto procedūru, lai, ievērojot šīs pašas direktīvas II nodaļā paredzētos pamatprincipus un garantijas, izvērtētu atsevišķas patvēruma pieteikumu kategorijas, kas ir noteiktas, pamatojoties uz patvēruma meklētāja pilsonības vai izcelsmes valsts kritēriju.

Dalībvalstīm ir novērtējuma brīvība, lai īstenotu Direktīvas 2005/85 noteikumus, ņemot vērā valsts tiesību īpatnības, tostarp, lai īstenotu bēgļu statusa piešķiršanas un atņemšanas procedūru. Pirmkārt, saskaņā ar direktīvas 23. panta 3. punktu dalībvalstis var piešķirt prioritāti pieteikumam vai paātrināt tā izvērtēšanu, tostarp tajos gadījumos, kad šis pieteikums ir pamatots vai ja patvēruma meklētājs ir ar īpašām vajadzībām. Otrkārt, saskaņā ar 23. panta 4. punktu dalībvalstis var piemērot prioritāro vai paātrināto procedūru, pamatojoties uz vienu no piecpadsmit konkrētiem iemesliem, kas attaisno šādas procedūras īstenošanu. No šīm tiesību normām izriet, ka to pieteikumu saraksts, ko var izskatīt prioritārā vai paātrinātā kārtībā, ir orientējošs un nav izsmeļošs, un tādējādi dalībvalstis var nolemt prioritārā vai paātrinātā procedūrā izvērtēt pieteikumus, kas neietilpst nevienā no šajā 4. punktā uzskaitītajām kategorijām, ar nosacījumu, ka tiek ievēroti šīs direktīvas II nodaļā paredzētie pamatprincipi un garantijas.

Runājot par nediskriminācijas principu, ar direktīvu izveidotajā sistēmā patvēruma meklētāja izcelsmes valstij un pilsonībai ir noteicoša loma. No tās 8. panta 2. punkta b) apakšpunkta izriet, ka patvēruma meklētāja izcelsmes valsts ietekmē atbildīgās iestādes lēmumu, ņemot vērā, ka tai ir jāiegūst informācija par vispārējo situāciju šajā valstī, lai noteiktu, vai patvēruma meklētājam draud briesmas un vai attiecīgā gadījumā viņam ir vajadzīga starptautiska aizsardzība.

Tomēr, lai novērstu diskrimināciju pret patvēruma meklētājiem no konkrētas trešās valsts, kuru pieteikumiem tiek piemērota prioritāra izvērtēšanas procedūra, un citu trešo valstu pilsoņiem, kuru pieteikumi tiek izskatīti parastās procedūras ietvaros, šī prioritārā procedūra nedrīkst liegt pirmajā kategorijā ietilpstošajiem patvēruma meklētājiem Direktīvas 2005/85 23. pantā pieprasītās garantijas, kas ir piemērojamas visu veidu procedūrām.

(sal. ar 63., 64., 67., 69.–71., 73., 74. un 77. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Konkurences tiesību kontekstā saimnieciskā darbība ir visu veidu darbība, saskaņā ar kuru attiecīgajā tirgū tiek piedāvātas preces vai pakalpojumi. Uzņēmums, kas ekspluatē reģionālu lidostu, veic saimniecisko darbību, jo tas reģionālo lidostu pakalpojumu tirgū piedāvā lidostas pakalpojumus, saņemot par to atlīdzību, kas tostarp izriet no lidostas nodevām. Tā kā jauna skrejceļa izbūve nevar tikt nošķirta no lidostas infrastruktūras ekspluatēšanas, tā ir saimnieciskā darbība, kas ietilpst Savienības tiesību valsts atbalsta jomā piemērošanas jomā.

Faktam, ka darbību nenodrošina privāti saimnieciskās darbības subjekti vai ka tā nav rentabla, nav nozīmes saimnieciskās darbības kvalificēšanas ietvaros. Proti, pirmkārt, uzņēmuma jēdziens ietver ikvienu organizāciju, kas veic saimniecisko darbību, neatkarīgi no šīs organizācijas juridiskā statusa un finansējuma veida un, otrkārt, saimnieciskā darbība ir ikviena darbība, kas ietver preču vai pakalpojumu piedāvāšanu noteiktajā tirgū. No tā izriet, ka saimnieciskās darbības esamība nav atkarīga ne no vienības, kas to veic, privātā vai publiskā statusa, ne arī no šīs darbības rentabilitātes.

(sal. ar 40., 43., 44. un 50. punktu)
Līgums, kas ir uzskatāms par publiskā iepirkuma līgumu, ietilpst Direktīvas 2004/18 par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu [būvdarbu, piegādes un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu] slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, piemērošanas jomā ar nosacījumu, ka šī publiskā iepirkuma vērtība sasniedz šīs direktīvas 7. panta b) punktā noteikto robežvērtību, ņemot vērā parasto vērtību to būvdarbu, piegāžu vai pakalpojumu tirgū, uz kuriem attiecas šis publiskais iepirkums. Pretējā gadījumā ir jāpiemēro LESD pamatnoteikumi un vispārējie principi, it īpaši vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas pilsonības dēļ principi, kā arī no tiem izrietošais pārskatāmības pienākums, ja vien attiecīgajam iepirkuma līgumam ir zināmas starpvalstu intereses, tostarp ņemot vērā tā nozīmi un izpildes vietu. Tomēr šiem Tiesas judikatūrā noteiktajiem kritērijiem, izvērtējot, vai uzaicinājuma uz konkursu izsludināšana ir obligāta, ir nozīme gan attiecībā uz Direktīvas 2004/18, gan LESD noteikumu un principu interpretāciju.

Rakstveidā noslēgts līgums starp saimnieciskās darbības subjektu un līgumslēdzēju iestādi, kurā ir paredzēta atlīdzība un kura priekšmets ir Direktīvas 2004/18 par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu [būvdarbu, piegādes un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu] slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, II A pielikumā minēto pakalpojumu sniegšana, ir uzskatāms par publisko iepirkumu, pat ja šis saimnieciskās darbības subjekts pats ir līgumslēdzēja iestāde. Turklāt nav nozīmes tam, ka attiecīgā subjekta galvenais mērķis nav peļņas gūšana, ka tam nav uzņēmuma organizatoriskās struktūras vai ka tas nenodrošina nepārtrauktu atrašanos tirgū. Papildus minētajam līgums nevar tikt izslēgts no publiskā iepirkuma jēdziena tikai tādēļ, ka tajā paredzētā atlīdzība sedz vienīgi izdevumus, kas radušies pielīgtā pakalpojuma sniegšanā. Turklāt konsultēšanas darbības, kuras saistītas ar slimnīcu būvju seismiskās nestabilitātes izpēti un novērtēšanu, neraugoties uz to, ka tās var attiekties uz zinātnisko pētniecību, atkarībā no tā, kas veido to darbības faktisko raksturu, ietilpst vai nu Direktīvas 2004/18 II A pielikuma 8. kategorijā minētajos pētniecības un tehnoloģijas attīstības pakalpojumos, vai arī šī pielikuma 12. kategorijā noteiktajos inženiertehniskajos pakalpojumos un saistītajos zinātnisko un tehnisko konsultāciju pakalpojumos.

(sal. ar 25., 26., 28. un 29. punktu)
Direktīva 2005/29, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā nepieļauj, ka valsts tiesa izdod rīkojumu par komercprakses, kas nav minēta šīs direktīvas I pielikumā, pārtraukšanu tikai tāpēc, ka attiecībā uz minēto praksi nav saņemta kompetentās administratīvās iestādes iepriekšēja atļauja, ja pati tiesa neizvērtē attiecīgās komercprakses negodīgo raksturu atbilstoši minētās direktīvas 5.–9. pantā paredzētajiem kritērijiem.

Protams, valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēta negodīgas komercprakses iepriekšēja un preventīva pārbaude, ir saderīgs ar Direktīvas 2005/29 izveidoto sistēmu, taču ar šo tiesisko regulējumu tādu komercpraksi nevar aizliegt tikai tāpēc, ka nav administratīvās iestādes iepriekšējās atļaujas. Pirmkārt, tāds tiesiskais regulējums izslēgtu minētās komercprakses pārbaudi un, otrkārt, šis regulējums, paredzot vēlāku kontroli aizliegumam, kas noteikts par iepriekšējas atļaujas saņemšanas pienākuma neievērošanu, no tirgotāja skatupunkta atņem šai praksei tās rakstura, un it īpaši ar to saistītā laika faktora dēļ, jebkādu ekonomisku jēgu. Tādējādi tāds valsts tiesiskais regulējums būtu līdzvērtīgs vispārēja aizlieguma noteikšanai īpašā režīmā veiktai komercpraksei, kaut gan komercprakses eventuāli negodīgais raksturs pat netika izvērtēts atbilstoši direktīvas 5.–9. pantā paredzētajiem kritērijiem.

(sal. ar 45.–50. punktu un rezolutīvo daļu)
Dalībvalstīm, definējot, kas ir jāuzskata par “apbūves zemi”, ir jāievēro Direktīvas 2006/112 par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 135. panta 1. punkta k) apakšpunkta mērķis – atbrīvot no pievienotās vērtības nodokļa tikai neapbūvētas zemes, kas nav paredzēta apbūvei, nodošanu.

Tādējādi minētais pants, lasot to kopā ar šīs direktīvas 12. panta 1. un 3. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā pirmajā minētajā tiesību normā paredzētais atbrīvojums no pievienotās vērtības nodokļa neattiecas uz darījumu par zemesgabala nodošanu, kas ir neapbūvēts pēc ēkas nojaukšanas, kura uz tā atradās, pat tad, ja šīs nodošanas brīdī nebija veikti citi zemesgabala uzlabošanas darbi, neskaitot minēto nojaukšanu, ja no visaptveroša vērtējuma par apstākļiem, kas saistīti ar šo darījumu un kas pastāv nodošanas brīdī, tostarp pušu nodoma, ja to apstiprina objektīvi apstākļi, izriet, ka šajā brīdī attiecīgo zemesgabalu patiešām bija paredzēts apbūvēt, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

(sal. ar 30. un 36. punktu un rezolutīvo daļu)
Ja vairākas valsts iestādes kā līgumslēdzējas iestādes kopīgi izveido sabiedrību, kuras uzdevums ir īstenot to sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu, vai ja valsts iestāde ir šādas sabiedrības dalībniece, Eiropas Savienības Tiesas judikatūrā ieviestais nosacījums, saskaņā ar kuru šīm iestādēm, lai tās tiktu atbrīvotas no pienākuma uzsākt publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras atbilstoši Savienības tiesību normām, ir kopīgi jāveic šīs sabiedrības kontrole, kas ir tāda pati kā kontrole, kuru tās īsteno pār saviem dienestiem, ir izpildīts tad, ja katrai no šīm iestādēm ir gan kapitāldaļas, gan pārstāvība minētā ieguvēja vadības institūcijās.

Tāda pati kontrole ir tad, ja attiecīgā iestāde tiek kontrolēta veidā, kas līgumslēdzēja iestādei ļauj ietekmēt tās lēmumus. Ir jābūt noteicošas ietekmes iespējai gan attiecībā uz šīs sabiedrības stratēģiskajiem mērķiem, gan arī uz svarīgiem lēmumiem. Citiem vārdiem sakot, līgumslēdzēja iestādei ir jābūt iespējai veikt pār šo sabiedrību strukturālu un funkcionālu kontroli. Šai kontrolei ir jābūt arī faktiskai. Gadījumā, ja atsauce tiek veikta uz sabiedrību, kura kopīgi pieder vairākām valsts iestādēm, šīs iestādes var kopīgi veikt tādu pašu kontroli un nav nepieciešams, lai šo kontroli katra no tām veiktu atsevišķi. No tā izriet, ka, ja valsts iestāde kļūst par mazākuma kapitāldaļu turētāju akciju sabiedrībā ar pilnībā publisku kapitālu, lai attiecīgajai sabiedrībai piešķirtu sabiedrisko pakalpojumu pārvaldību, kontroli, kuru šajā sabiedrībā iesaistītās valsts iestādes īsteno, var uzskatīt par kontroli, kas ir tāda pati kā kontrole, kuru tās īsteno pār saviem dienestiem, tad, ja to šīs iestādes īsteno kopā. Šādos apstākļos, pat ja vairākas valsts iestādes izmanto vienu kopīgu sabiedrību, lai veiktu kopīgu publisko pakalpojumu uzdevumu, protams, nav nepieciešams, lai katrai no šīm iestādēm pašai par sevi būtu individuālas kontroles pilnvaras pār šo iestādi, tomēr kontrole, kas pār to tiek īstenota, nevar būt atkarīga tikai no vienas valsts iestādes kontroles pilnvarām, kurai attiecīgajā sabiedrībā pieder vairākuma kapitāldaļas, pretējā gadījumā tiktu atņemta jēga pašam kopējas kontroles jēdzienam. Tādas līgumslēdzēja iestādes funkcijas saistībā ar līguma slēgšanas tiesību ieguvēju, kurš pieder vairākām [līgumslēdzēja iestādēm] kopā, kas tai nesniedz nekādu iespēju piedalīties šīs sabiedrības kontrolē, faktiski atvērtu iespēju Savienības tiesību normu publisko iepirkumu jomā vai pakalpojumu koncesiju jomā piemērošanas apiešanai, jo pilnībā formāla dalība šādā sabiedrībā vai kopīgā iestādē, ar kuru tiek nodrošināta tās pārvalde, atbrīvotu šo līgumslēdzēja iestādi no pienākuma uzsākt konkursa procedūru atbilstoši Savienības noteikumiem, jo šī pēdējā minētā iestāde nekādi nepiedalītos šīs sabiedrības tādā pašā kontrolē.

(sal. ar 27.–31. un 33. punktu, kā arī rezolutīvo daļu)
Regulas Nr. 3665/87, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 2945/94 un ar Regulu Nr. 495/97, 11. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja vien neiestājas kāds no šī 11. panta 1. punkta trešajā daļā paredzētajiem gadījumiem, kad piemērojams atbrīvojums no soda, ir jāpiemēro minētā 11. panta 1. punkta pirmās daļas a) apakšpunktā paredzētais eksporta kompensācijas samazinājums, tostarp tad, ja, neraugoties uz to, ka eksportētājs rīkojies labā ticībā un precīzi raksturojis minētās preces īpašības un izcelsmi, izrādās, ka eksportam paredzētā prece, par kuru iesniegts eksporta kompensācijas pieteikums, nav labā, pienācīgā un tirdzniecībai piemērotā kvalitātē.

Proti, atbilstoši šim [eksporta kompensāciju] samazināšanas mehānismam tiek piespriests maksāt sodu, kura apmērs tiek noteikts proporcionāli summai, kuru eksportētājs būtu nepamatoti saņēmis, ja prasītā kompensācija būtu tikusi piešķirta. Runa ir par sodu, kas ir eksporta kompensāciju sistēmas neatņemama sastāvdaļa un kuram nav krimināltiesiska rakstura. Atbildībai, uz kuru ir balstīts šis sods, galvenokārt ir objektīvs raksturs. No minētā izriet, ka samazinājums ir piemērojams pat tad, ja eksportētājs nav veicis pārkāpumu, ja viņš rīkojies labā ticībā un ja viņš eksporta deklarācijā sniedzis precīzu informāciju par konkrētās preces īpašībām un izcelsmi.

(sal. ar 25., 26., 28. un 37. punktu un rezolutīvo daļu)
Direktīvas 2004/18 par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu [publisko būvdarbu līgumu], piegādes valsts līgumu [publisko piegādes līgumu] un pakalpojumu valsts līgumu [publisko pakalpojumu līgumu] slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, 45. panta 2. punkta pirmās daļas d) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj valsts tiesisko regulējumu, kurā paredzēts, ka smags profesionālo pienākumu pārkāpums, kura dēļ komersants tiek automātiski izslēgts no uzsāktas publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras, ir konstatējams gadījumā, kad apstākļu, kuros vainojams šis komersants, dēļ līgumslēdzēja iestāde ir izbeigusi vai uzteikusi kādu ar minēto komersantu iepriekš noslēgtu publiskā iepirkuma līgumu vai ir atteikusies no šī līguma, ja šī līguma izbeigšana, uzteikšana vai atteikšanās no tā ir notikusi trīs gadu laikā pirms pašreizējās procedūras uzsākšanas un ja neizpildītās iepriekšējā publiskā iepirkuma līguma daļas summa ir vismaz 5 % no kopējās šī publiskā iepirkuma summas.

Proti, jēdziens “smags pārkāpums” ir jāsaprot kā tāds, kas parasti attiecas uz konkrētā komersanta rīcību, kura norāda uz ļaunprātīgu nodomu vai uz noteikta smaguma neuzmanību no komersanta puses. Tādējādi jebkura nepareiza, neprecīza vai neefektīva līguma vai līguma daļas izpilde var, iespējams, liecināt par konkrētā komersanta ierobežotu profesionālo kompetenci, bet tā nav automātiski pielīdzināma smagam pārkāpumam. Turklāt “smaga pārkāpuma” esamības konstatēšanas priekšnoteikums principā ir tas, lai tiktu veikts konkrēts un individuāls izvērtējums par attiecīgā komersanta attieksmi. Šajā ziņā jēdzienu “smags pārkāpums” nevar aizstāt ar jēdzienu “apstākļi, kuros vainojams” attiecīgais komersants.

Līdz ar to valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ne vien iezīmēts Direktīvas 2004/18 45. panta 2. punkta pirmās daļas d) apakšpunkta piemērošanas vispārīgais ietvars, bet arī noteikti šajā ziņā līgumslēdzējām iestādēm imperatīvi nosacījumi un pienākums noteiktās situācijās izdarīt automātiskus secinājumus, liedzot šai līgumslēdzējai iestādei iespēju katrā atsevišķā gadījumā izvērtēt minētā komersanta iespējamās pārkāpjošās rīcības agrāka līguma izpildē smagumu, tādējādi pārsniedzot šīs direktīvas 45. panta 2. punkta otrajā daļā noteikto dalībvalstu novērtējuma brīvību precizēt, ievērojot Savienības tiesības, šī paša 2. punkta pirmās daļas d) apakšpunktā paredzētā izslēgšanas pamata piemērošanas nosacījumus.

(sal. ar 30., 31. un 33.–36. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)
Sestās direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, 13. panta B daļas b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “nekustamā īpašuma iznomāšana vai izīrēšana” ietver arī tādas liellaivas, ieskaitot tai piegulošo teritoriju un tiltiņu, iznomāšanu, kas ir nekustīgi ar nostiprinājumiem, kuri nav viegli izjaucami, piestiprināta pie krasta un upes baseina, atrodas norobežotā un identificējamā novietnē upes ūdenī un ko saskaņā ar nomas līguma noteikumiem ir paredzēts pastāvīgi izmantot vienīgi šajā konkrētajā vietā kā restorānu un diskotēku. Šī noma ir viens no nodokļa atbrīvots darījums, bez vajadzības liellaivas nomu nošķirt no šī tiltiņa nomas.

(sal. ar 29. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
LESD 296. pantā paredzētajā pamatojumā skaidri un nepārprotami ir jābūt norādītai aktu sagatavojušās iestādes argumentācijai, lai ļautu ieinteresētajai personai uzzināt veikto pasākumu pamatojumu un kompetentajai tiesai veikt kontroli. Tomēr LESD 296. pantā paredzētajam pamatojumam jābūt atbilstošam attiecīgā akta būtībai un kontekstam, kādā tas ticis pieņemts, nelabvēlīgs akts ir pietiekami pamatots, ja tas ir pieņemts kontekstā, kas attiecīgajai personai ir zināms, un tai ļauj saprast pret to veiktā pasākuma apjomu.

Attiecībā uz sākotnējo lēmumu par līdzekļu iesaldēšanu pieņemšanas, ciktāl attiecīgajai personai nav tiesību tikt uzklausītai pirms šāda lēmuma pieņemšanas, pienākuma norādīt pamatojumu ievērošana ir vēl jo būtiskāka, jo tā ir vienīgā garantija – vismaz pēc šā lēmuma pieņemšanas –, kas ļauj ieinteresētajai personai lietderīgi izmantot tās rīcībā esošos tiesību aizsardzības līdzekļus, lai apstrīdētu minētā lēmuma likumību.

Šajā ziņā gadījumā, ja attiecīgās personas vārds to personu sarakstā, uz kurām attiecas naudas līdzekļu iesaldēšanas ierobežojoši pasākumi, ir iekļauts, pamatojoties uz tās kā laikraksta direktores iespējamo atbildību par publisku naida kurināšanu un mudināšanu uz vardarbību, kā arī par dezinformācijas kampaņām, pienākums norādīt pamatojumu ir izpildīts, ja aktu sagatavojusī iestāde lēmuma par naudas līdzekļu iesaldēšanu pamatojumā sniedz norādes, no kurām iespējams saprast, kādēļ minētā iestāde ir secinājusi īpašo un konkrēto iemeslu, kas tai lika pieņemt ierobežojošos pasākumus pret attiecīgo personu. Tā tas ir arī tad, ja aktā ir norādīti īpaši un konkrēti fakti attiecībā uz ieņemamo amatu, izdevniecības grupu, laikrakstu un iecerēto pasākumu un preses kampaņu veidu. Ar šīm norādēm ieinteresētajai personai ir iespēja apstrīdēt akta pamatotību. Pamatojoties uz šīm norādēm, vajadzības gadījumā ir iespējams apstrīdēt aktā minēto faktu patiesumu vai apstrīdēt visu vai dažu šo faktu nozīmi vai arī to kvalifikāciju.

(sal. ar 50., 51., 53., 54., 56., 57. un 59. punktu)
Direktīvas 79/7 par pakāpenisku vienlīdzīgas attieksmes principa pret vīriešiem un sievietēm īstenošanu sociālā nodrošinājuma jautājumos 4. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurā no nepilna darba laika darbiniekiem, no kuriem lielākā daļa ir sievietes, lai attiecīgā gadījumā tie varētu iegūt tiesības uz atbilstoši iemaksām uzkrātu vecuma pensiju, kuras lielums ir proporcionāli samazināts atkarībā no viņu darba laika, salīdzinājumā ar pilna darba laika darbiniekiem tiek pieprasīts proporcionāli ilgāks iemaksu veikšanas laiks.

Faktiski šis tiesiskais regulējums ir nelabvēlīgs nepilna darba laika darbiniekiem, kuru statistiski lielāko daļu veido sievietes un kuri ilgu laiku ir strādājuši samazinātu nepilnu darba laiku, jo tās metodes dēļ, kas tiek izmantota iemaksu laikposma aprēķinam, kurš ir nepieciešams, lai varētu iegūt tiesības uz vecuma pensiju, ar šo tiesisko regulējumu šiem darbiniekiem praktiski tiek liegta jebkāda iespēja saņemt šādu pensiju.

Turklāt šis tiesiskais regulējums nav attaisnojams ar nepieciešamību garantēt sociālā nodrošinājuma sistēmas līdzsvaru, jo attiecīgie nepilna darba laika darbinieki ir veikuši iemaksas, tostarp lai finansētu pensiju sistēmu, un nav strīda par to, ka, ja viņi saņemtu pensiju, tās summa tiktu proporcionāli samazināta atkarībā no darba laika un veiktajām iemaksām.

(sal. ar 30.–34., 38. punktu un rezolutīvo daļu)
Regulas Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) 22. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā norādītā prasība, ka attiecīgai personai ir jāuzsāk darbība lauku saimniecībā pirmo reizi “kā saimniecības vadītāj[am]”, nozīmē, ka situācijā, kurā ieinteresētā persona uzsāk attiecīgo darbību, izmantojot akciju sabiedrību, tai ir jāīsteno faktiska un ilgstoša kontrole gan pār lauku saimniecību, gan pār tās pārvaldīšanu.

Lai gan dalībvalstīm ir atļauts konkrēti precizēt nosacījumus, atbilstoši kuriem var secināt, ka atbalsta iegūšanas kandidātam ir šāds “saimniecības vadītāja” statuss, tomēr to var darīt tikai tad, ja šādi nosacījumi nepārsniedz ietvarus, kuri tiem ir jāprecizē, un tātad cenšas, ievērojot Regulas Nr. 1698/2005 mērķus, garantēt, ka minētais kandidāts īsteno faktisku un ilgstošu kontroli gan pār lauku saimniecību, gan pār tās pārvaldīšanu. Šādām prasībām atbilst valsts tiesību normas, kas paredz, ka, ja [gados] jauns lauksaimnieks uzsāk darbību, izmantojot juridisku personu, viens no atbalsta piešķiršanas nosacījumiem ir tas, ka viņam ir lēmumu pieņemšanas tiesības šajā juridiskajā personā, kuras prasa, lai viņam būtu vairāk nekā puse no šīs juridiskās personas akcijām un lai šīs akcijas atbilstu vairāk nekā pusei balsstiesību.

(sal. ar 61. punktu un rezolutīvo daļu)
Formas, kādā tiek izmantota cita reģistrēta preču zīme, kā preču zīmes reģistrācija, proti, formas, kas atšķiras no tās, kādā ir reģistrēta šī cita preču zīme, reģistrācija, vienlaikus nemainot minētās preču zīmes atšķirtspēju, nav šķērslis, lai piemērotu Pirmās direktīvas 89/104 par preču zīmēm 10. panta 2. punkta a) apakšpunktu.

Pirmkārt, preču zīmes atšķirtspēja Direktīvas 89/104 normu izpratnē nozīmē, ka šī preču zīme ļauj identificēt preci, attiecībā uz kuru ir lūgta reģistrācija, kā tādu, ko piedāvā konkrēts uzņēmums, un tādējādi atšķirt šo preci no citu uzņēmumu precēm.

Otrkārt, no Direktīvas 89/104 10. panta 2. punkta a) apakšpunkta redakcijas nekādi neizriet, ka atšķirīgā forma, kādā ir izmantota preču zīme, pati nevar būt reģistrēta kā preču zīme. Vienīgais šajā normā paredzētais nosacījums ir tāds, ka forma, kādā preču zīme ir izmantota, var atšķirties no formas, kādā šī preču zīme ir reģistrēta, vienīgi ar elementiem, kuri nemaina šīs reģistrētās preču zīmes atšķirtspēju.

Attiecībā uz Direktīvas 89/104 10. panta 2. punkta a) apakšpunkta mērķi ir jānorāda, ka šīs normas, saskaņā ar kuru netiek pieprasīta strikta atbilstība starp tirdzniecībā izmantoto formu un to, kādā preču zīme ir reģistrēta, mērķis ir atļaut šīs reģistrētās preču zīmes īpašniekam, izmantojot tirdzniecībā apzīmējumu, veikt tajā izmaiņas, kas, nemainot šī apzīmējuma atšķirtspēju, dod iespēju labāk pielāgoties attiecīgo preču vai pakalpojumu tirdzniecības un mārketinga vajadzībām.

Šis mērķis tiktu apdraudēts, ja nolūkā pierādīt reģistrētas preču zīmes izmantošanu tiktu izvirzīts papildu nosacījums, saskaņā ar kuru atšķirīgajai formai, kādā šī preču zīme ir izmantota, pašai nebūtu jābūt reģistrētai kā preču zīmei. Preču zīmes jaunu formu reģistrācija attiecīgā gadījumā dod iespēju jau iepriekš veikt izmaiņas, kas var notikt preču zīmes attēlā, un tādējādi pielāgoties attīstībā esoša tirgus realitātei.

Turklāt no Direktīvas 89/104 preambulas divpadsmitā apsvēruma izriet, ka šīs direktīvas normām ir jābūt “pilnībā saskanīgām ar Parīzes konvencijas prasībām”. Tādēļ minētās direktīvas 10. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē atbilstoši šīs konvencijas 5. panta C daļas 2. punktam. Nekas šajā iepriekš minētajā normā neļauj spriest, ka apzīmējuma kā preču zīmes reģistrācijas sekas ir tādas, ka uz apzīmējuma izmantošanu vairs nevar atsaukties, lai pierādītu citas reģistrētas preču zīmes izmantošanu, no kuras apzīmējums atšķiras vienīgi tādā veidā, kas nemaina minētās preču zīmes atšķirtspēju.

(sal. ar 19.–24. punktu)