Ja valsts tiesību akti saistībā ar situācijām, kuras ir saistītas tikai ar šo valsti, paredz tādus pašus risinājumus kā Kopienu tiesības, no Kopienu tiesībām pārņemto noteikumu vai jēdzienu vienveidīga interpretācija neatkarīgi no apstākļiem, kādos tos ir paredzēts piemērot, ir Kopienu interesēs – lai novērstu interpretācijas atšķirības nākotnē.

Ne no EKL 234. panta, ne ar šo pantu izveidotās procedūras priekšmeta neizriet, ka Līguma izstrādātājiem būtu bijis nodoms izslēgt no Tiesas kompetences lūgumus sniegt prejudiciālu nolēmumu par Kopienu tiesību normu īpašos gadījumos, kad kādas dalībvalsts tiesībās ir atsauce uz šīs normas saturu, lai noskaidrotu normas, kas ir piemērojamas situācijā, kura ir saistīta tikai ar šo valsti.

Ja saimnieciska vienība neatkarīgi no tās juridiskā statusa un finansēšanas veida ir pārkāpusi konkurences noteikumus, tai atbilstoši personiskās atbildības principam ir jāatbild par šo pārkāpumu. Saimnieciska vienība, kas nav izdarījusi pārkāpumu, noteiktos apstākļos tomēr var tikt par to sodīta. Šāds gadījums ir tad, ja saimnieciska vienība, kas ir izdarījusi pārkāpumu, ir beigusi pastāvēt juridiski vai saimnieciski. Turklāt, ņemot vērā mērķi apkarot konkurences noteikumiem pretēju uzvedību un atturēt no tās ar preventīvu sankciju palīdzību, ja saimnieciska vienība, kas ir izdarījusi konkurences noteikumu pārkāpumu, izdara juridiskas vai organizatoriskas izmaiņas, šo izmaiņu rezultātā nav obligāti jābūt izveidotam jaunam uzņēmumam, kas atbrīvots no atbildības par iepriekšējās saimnieciskās vienības konkurences noteikumiem pretējo uzvedību, ja no saimnieciskā viedokļa abas saimnieciskās vienības ir identiskas. Šajā sakarā nav nozīmes attiecīgajai saimnieciskās vienības, kas ir izdarījusi pārkāpumu, un tās tiesību pārņēmēja juridiskajai formai, kā arī tam, ka darbības nodošana ir notikusi nevis ar privātpersonu, bet likumdevēja lēmumu ar mērķi privatizēt.

Ja tirgū, kuru skar konkurences noteikumu pārkāpums, saimnieciskās vienības ekonomisko darbību turpina cita saimnieciska vienība, to var uzskatīt par pirmās saimnieciskās vienības saimniecisko tiesību pārņēmēju procedūrā saistībā ar šo pārkāpumu pat tad, ja tā turpina pastāvēt kā tirgus dalībnieks citos tirgos. Šādā gadījumā tas, ka pirmajai saimnieciskajai vienībai nav juridiskas personības, nav pietiekams pamats, lai sankciju par tās izdarīto pārkāpumu uzliktu tās tiesību pārņēmējam, bet šādu uzlikšanu var pamatot ar to, ka abas saimnieciskās vienības ir atkarīgas no vienas un tās pašas valsts iestādes. Ja divas vienības veido vienu saimniecisku vienību, tad tas, ka saimnieciskā vienība, kura ir izdarījusi pārkāpumu, vēl pastāv, netraucē būtībā uzlikt sankciju tai vienībai, kurai tā ir nodevusi savu saimniecisko darbību. Šāda sankcijas īstenošana it īpaši ir pieņemama, ja šīs saimnieciskās vienības kontrolēja viena un tā pati persona un, ievērojot tās saistošās ciešās saimnieciskās un organizatoriskās saites, tika piemērotas būtībā tās pašas komercdirektīvas.

No tā izriet, ka gadījumā, ja saimnieciskas vienības ir pakļautas vienai valsts iestādei, ja to rīcību, kas veido to pašu konkurences noteikumu pārkāpumu, ir īstenojusi viena saimnieciska vienība un pēc tam līdz noslēgumam turpinājusi otra saimnieciskā vienība, kas ir pirmās, kura nav beigusi pastāvēt, tiesību pārņēmēja, šo otro saimniecisko vienību var sodīt par pārkāpumu kopumā, ja ir konstatēts, ka šīs abas vienības bija minētās iestādes pārraudzībā.

(sal. ar 38.–49., 52. punktu un rezolutīvo daļu)