Lieta C‑616/15

Eiropas Komisija

pret

Vācijas Federatīvo Republiku

Valsts pienākumu neizpilde – Nodokļi – Pievienotās vērtības nodoklis – Direktīva 2006/112/EK – 132. panta 1. punkta f) apakšpunkts – Atbrīvojums no nodokļa attiecībā uz pakalpojumiem, ko neatkarīgas personu grupas sniedz saviem dalībniekiem – Piemērošana tikai neatkarīgām grupām, kuru dalībnieki strādā stingri noteiktās profesijās

Kopsavilkums – Tiesas (ceturtā palāta) 2017. gada 21. septembra spriedums

Nodokļu tiesību aktu saskaņošana – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma – Atbrīvojumi no nodokļa – Konkrētām darbībām sabiedrības interesēs piemērojamie atbrīvojumi no nodokļa – Pakalpojumi, ko sniedz neatkarīgas tādu personu grupas, kuru darbība ir atbrīvota no nodokļa, lai sniegtu pakalpojumus šo grupu dalībniekiem – Valsts tiesiskais regulējums, kurā atbrīvojums no nodokļa ir paredzēts tikai neatkarīgām tādu dalībnieku grupām, kas strādā stingri noteiktās profesijās – Pienākumu neizpilde – Pamatojums – Vispārējs konkurences izkropļojumu rašanās risks – Nepieļaujamība

(Padomes Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta f) apakšpunkts)

Dalībvalsts nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir paredzēti Direktīvas 2006/112 par kopējo pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēmu 132. panta 1. punkta f) apakšpunktā, ja atbrīvojumu no PVN tā attiecina tikai uz neatkarīgām personu grupām, kuru dalībnieki strādā stingri noteiktās profesijās.

Uz neatkarīgas personu grupas sniegtajiem pakalpojumiem attiecas Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta f) apakšpunktā paredzētais atbrīvojums, ja šī pakalpojumu sniegšana tieši sekmē šīs direktīvas 132. pantā paredzēto sabiedrības interesēm atbilstošo darbību veikšanu.

Turklāt Direktīvas 2006/112 132. pantā paredzēto atbrīvojumu piemērošanas joma ir interpretējama strikti, ņemot vērā, ka tie ir atkāpes no vispārējā principa, ka PVN tiek iekasēts par katru pakalpojumu, ko pret atlīdzību sniedz nodokļa maksātājs.

No tā izriet, ka Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta f) apakšpunktā paredzētais atbrīvojums neattiecas uz pakalpojumiem, kas tieši sekmē nevis šajā 132. pantā paredzēto sabiedrības interesēm atbilstošo darbību veikšanu, bet gan citu no nodokļa atbrīvoto, tostarp šīs direktīvas 135. pantā minēto, darbību veikšanu.

Līdz ar to Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta f) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā paredzētais atbrīvojums attiecas vienīgi uz tām neatkarīgām personu grupām, kuru dalībnieki veic šajā pantā minētās darbības sabiedrības interesēs. Tādējādi Komisijas galvenais iebildums, saskaņā ar kuru Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta f) apakšpunktā paredzētā atbrīvojuma piemērošanas joma attiecas ne tikai uz neatkarīgām personu grupām, kuru dalībnieki veic darbības sabiedrības interesēs, ir jānoraida.

Jānorāda, ka, lai noteiktu, vai Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta f) apakšpunktā paredzētā atbrīvojuma piemērošana konkrētai darbībai var izraisīt konkurences izkropļojumus, dalībvalstīm nav pienākuma transponēt šo nosacījumu burtiski savās valsts tiesībās. Valsts likumdevējs šajā ziņā neapšaubāmi var paredzēt noteikumus, kuru izpildi kompetentās iestādes var viegli uzraudzīt un kontrolēt. Saskaņā ar Direktīvas 2006/112 131. pantu dalībvalstis paredz nosacījumus, kas attiecas uz atbrīvojumiem, lai nodrošinātu to pareizu un vienkāršu piemērošanu. Tomēr šie nosacījumi nevar attiekties uz šajā direktīvā paredzēto atbrīvojumu satura definīciju.

(skat. 48.–51., 64., 65. un 72. punktu un rezolutīvo daļu)