VISPĀRĒJĀS TIESAS SPRIEDUMS (apelācijas palāta)

2010. gada 12. maijā

Lieta T-491/08 P

Philippe Bui Van

pret

Eiropas Komisiju

Apelācija – Civildienests – Ierēdņi – Iecelšana amatā – Klasificēšana pakāpē – Administratīva akta atcelšana – Tiesiskās paļāvības aizsardzība – Saprātīgs termiņš – Tiesības tikt uzklausītam

Priekšmets Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2008. gada 11. septembra spriedumu lietā F-51/07 Bui Van/Komisija (Krājumā vēl nav publicēts), kuras mērķis ir šī sprieduma atcelšana. Pretapelācijas sūdzību iesniegusi Komisija

Nolēmums Atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2008. gada 11. septembra spriedumu lietā F-51/07 Bui Van/Komisija daļā, kurā Filipam Bui Vanam [Philippe Bui Van] ir piešķirta zaudējumu atlīdzība EUR 1500 apmērā. Apelācijas sūdzību un pārējos pretapelācijas sūdzībā ietvertos prasījumus noraidīt. Nodot lietu atpakaļ Civildienesta tiesai lēmuma attiecībā uz prasību par zaudējumu atlīdzību pieņemšanai. Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

Kopsavilkums

1. Ierēdņi – Principi – Tiesiskās paļāvības aizsardzība – Nosacījumi

(Civildienesta noteikumu 85. panta 1. daļa)

2. Apelācija – Pamati – Pamats, kas izvirzīts pret tādu sprieduma motīvu, kas nav vajadzīgs tā rezolutīvās daļas pamatošanai – Neefektīvs pamats

3. Iestāžu akti – Atsaukšana – Prettiesiski akti – Nosacījumi – Saprātīgs termiņš

4. Ierēdņi – Principi – Tiesības uz aizstāvību – Pienākums uzklausīt ieinteresēto personu pirms tai nelabvēlīga akta pieņemšanas – Apjoms

5. Ierēdņi – Prasība – Neierobežota kompetence – Piemērojamība – Termiņi – Sacīkstes principa ievērošana

(LESD 261. pants; Civildienesta noteikumu 91. panta 1. punkts)

6. Kopienu tiesības – Principi – Tiesības uz aizstāvību – Sacīkstes princips – Apjoms

1. Lai gan tiesiskās paļāvības aizsardzības princips var ierobežot iestādes tiesības ar atpakaļejošu spēku atcelt prettiesisku aktu gadījumos, kad akta adresāts varēja paļauties uz šī akta šķietamo tiesiskumu, šis nosacījums nav izpildīts, ja pastāv objektīvi apstākļi, kuru dēļ ieinteresētajai personai bija jāapzinās attiecīgā kļūda, vai, citiem vārdiem sakot, ja pastāv fakti, pamatojoties uz kuriem varēja tikt apšaubīts akta tiesiskums. Ieinteresētā persona nevar paļauties uz šķietamo atceltā akta tiesiskumu, it īpaši, ja šis akts nav juridiski pamatots vai ja tas ir pieņemts, neievērojot piemērojamās tiesību normas. Judikatūras attiecībā uz tādu prettiesisku aktu atcelšanu ar atpakaļejošu spēku, kas piešķir subjektīvas tiesības, mērķis ir apvienot divus principus, proti, tiesiskās paļāvības aizsardzības un tiesiskuma principu. Ja rūpīgs ierēdnis nevarēja nepamanīt prettiesiskumu, paļāvību nevar uzskatīt par tiesisku, un līdz ar to pilnībā ir piemērojams tiesiskuma princips. No tā izriet, ka, neraugoties uz iestādes pienākumu darīt visu iespējamo, lai nodrošinātu savu lēmumu tiesiskumu, ierēdņi nevar atsaukties uz tiesisko paļāvību, lai saglabātu spēkā acīmredzami prettiesiskus aktus. Turklāt ierēdnis nevar atsaukties vienīgi uz apstākli, ka iestāde pati vairākkārt būtu varējusi nepamanīt savu pieļauto kļūdu, lai arī cik nožēlojami tas nebūtu, lai secinātu, ka attiecībā uz viņu, ņemot vērā pastāvošos objektīvos apstākļus, kuru rezultātā attiecīgajam ierēdnim bija jāapzinās minētā kļūda, pastāv tiesiskā paļāvība.

Turklāt jautājumam par to, vai pastāv svarīgas sabiedrības intereses, kas ir nozīmīgākas par ieinteresētās personas interesēm, nav nozīmes, ja ir noteikts, ka ieinteresētā persona varēja paļauties uz attiecīgā akta šķietamo tiesiskumu un prasīt tā paturēšanu spēkā.

(skat. 44., 45., 49., 50. un 52. punktu)

Atsauces

Tiesa: 1982. gada 3. marts, 14/81 Alpha Steel/Komisija, Recueil, 749. lpp., 10.–12. punkts; 1991. gada 20. jūnijs, C-248/89 Cargill/Komisija, Recueil, I-2987. lpp., 20. punkts; 1997. gada 17. aprīlis, C-90/95 P de Compte/Parlaments, Recueil, I-1999. lpp., 39. punkts.

Pirmās instances tiesa: 1997. gada 27. novembris, T-20/96 Pascall/Komisija, Recueil FP, I-A-361. un II-977. lpp., 75. un 76. punkts; 1998. gada 21. jūlijs, T-66/96 un T-221/97 Mellett/Tiesa, Recueil FP, I-A-449. un II-1305. lpp., 122. punkts; 2000. gada 5. decembris, T-197/99 Gooch/Komisija, Recueil FP, I-A-271. un II-1247. lpp., 56. punkts; 2006. gada 27. septembris, T-416/04 Kontouli/Padome, Krājums-CDL, I-A-2-181. un II-A-2-897. lpp., 164.–166. punkts.

2. Apelācijas sūdzības ietvaros pamats, kas vērsts pret pakārtota rakstura motīvu, kurš ietverts pārsūdzētajā spriedumā, kura rezolutīvā daļa ir tiesiski pietiekami pamatota ar citiem motīviem, ir jānoraida.

(skat. 52. punktu)

Atsauces

Tiesa: 1993. gada 22. decembris, C-244/91 P Pincherle/Komisija, Recueil, I-6965. lpp., 25. punkts.

Pirmās instances tiesa: 2008. gada 19. septembris, T-253/06 P Chassagne/Komisija, Krājumā vēl nav publicēts, 95. punkts.

3. Tas, vai termiņš ir saprātīgs, ir jānovērtē, ņemot vērā visus lietas apstākļus. Nevar vispārīgi pieņemt, ka iepriekš noteikts termiņš ir saprātīgs termiņš. Civildienesta tiesa pieļauj kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka iepriekš noteiktu termiņu var uzskatīt par saprātīgu, pat ja minētā kļūda neietekmē apstrīdētā sprieduma tiesiskumu, jo, novērtējot termiņa saprātīgo raksturu, minētā tiesa noraida savu kļūdaini izvirzīto pieņēmumu.

Turklāt akta nozīme attiecīgā ierēdņa karjerā neietekmē termiņa, kurā akts ticis atsaukts, saprātīgā rakstura novērtēšanu. Faktiski nevar uzskatīt, ka jo akts ieinteresētajai personai ir svarīgāks, jo ilgāks ir termiņš, kurā iestāde to var atsaukt. Gluži pretēji – tiesa, lai novērtētu termiņa saprātīgo raksturu, var ņemt vērā īso laika posmu, kurā akts, tāds kā sākotnējais lēmums par ierēdņa klasificēšanu pakāpē, ir radījis saistošas sekas. Tā kā šis apstāklis it īpaši finansiālā ziņā ietekmē ierēdni, kuru skārusi akta atsaukšana ar atpakaļejošu spēku, nav iemesla izslēgt apstākļus, ko varētu ņemt vērā, lai novērtētu minētā termiņa saprātīgo raksturu.

(skat. 58. un 60.–62. punktu)

Atsauces

Tiesa: 1957. gada 12. jūlijs, 7/56 un no 3/57 līdz 7/57 Algera u.c./Assemblée commune de la CECA, Recueil, 81. lpp., 116. punkts; iepriekš minētais spriedums lietā de Compte/Parlaments; 2002. gada 15. oktobris, C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, no C-250/99 P līdz C-252/99 P un C-254/99 P Limburgse Vinyl Maatschappij u.c./Komisija, Recueil, I-8375. lpp., 187. punkts; iepriekš minētais spriedums lietā Pascall/Komisija.

4. Attiecībā uz ierēdņa, kurš ir iestādes akta adresāts, tiesībām tikt uzklausītam fakts, ka lēmums no procesuālā viedokļa ir nelabvēlīgs akts, neļauj automātiski secināt, ka iestādei, neraugoties uz pret ieinteresēto personu uzsāktās procedūras raksturu, ir pienākums faktiski uzklausīt ieinteresēto personu pirms šī akta pieņemšanas. Tomēr lēmums, kas attiecas uz ierēdņa administratīvo situāciju, it īpaši tiktāl, ciktāl tas var ietekmēt ierēdņa karjeru, jo tas var ietekmēt tā profesionālās nākotnes perspektīvas un izraisīt ierēdņa atalgojuma samazināšanu, pieprasa piemērot tiesību uz aizstāvību principu, kas ir Savienības tiesību pamatprincips, pat ja attiecīgajai procedūrai nav nekāda tiesiskā regulējuma. Līdz ar to šādu lēmumu var pieņemt tikai pēc tam, kad ieinteresētajai personai ir bijusi faktiska iespēja paust savu viedokli par lēmuma projektu.

(skat. 75. un 77. punktu)

Atsauces

Tiesa: 2004. gada 29. aprīlis, C-111/02 P Parlaments/Reynolds, Recueil, I-5475. lpp., 57. punkts; 2007. gada 6. decembris, C-59/06 P Marcuccio/Komisija, Krājumā vēl nav publicēts, 45.–47. punkts un tajos minētā judikatūra.

5. Saistībā ar prasību atlīdzināt morālo kaitējumu, pat pieņemot, ka Savienības tiesai, īstenojot neierobežotu jurisdikciju, kas tai ir atzīta Civildienesta noteikumu 91. panta 1. punktā, it īpaši strīdos, kas saistīti ar finansēm, ir tiesības palielināt prasītājam piešķiramās kaitējuma atlīdzības summu salīdzinājumā ar to, ko tas pieprasījis, nebūtu pieļaujams, ka minētā tiesa šādas tiesības izmantotu, neuzaicinot iepriekš par šādu iespēju izteikties lietas dalībnieku, kuram būtu pienākums maksāt šo palielināto summu.

Turklāt šādas prasības pieņemamības izvērtēšanas kontekstā prasības pieteikumā ir jāietver strīda priekšmets un pietiekami skaidrs un precīzs izvirzīto pamatu kopsavilkums. Tas nenozīmē, ka prasītājam obligāti ir jāatšifrē apgalvotā kaitējuma summa. Tomēr tam ir jānorāda fakti, kas ļauj novērtēt minētās summas raksturu un apjomu, it īpaši, lai atbildētājs varētu nodrošināt savu aizstāvību.

Precīzāk, lūgumā atlīdzināt morālo kaitējumu – vai tas būtu simboliski vai nolūkā saņemt faktisku atlīdzību – ir jāprecizē iespējamo zaudējumu būtība saistībā ar rīcību, kas tiek pārmesta atbildētājam, un kaut vai aptuvens šā kaitējuma vērtējums. Ir skaidrs, ka neierobežota jurisdikcija, kas ir Savienības tiesai, nosaka pienākumu tās izskatāmajās lietās rast pilnīgu risinājumu un ļauj tai, pat ja šajā ziņā nav pareizi noformētu prasījumu, ne tikai atcelt, bet vajadzības gadījumā pēc savas ierosmes arī piespriest atbildētājam samaksāt atlīdzību par kaitējumu, kas radīts tā pieļautā dienesta pārkāpuma dēļ. Tomēr Savienības tiesa principā, pirms tam neuzaicinot lietas dalībniekus iesniegt savus apsvērumus, nevar piešķirt iespējamo zaudējumu atlīdzību. Līdz ar to nevar uzskatīt, ka neierobežotā jurisdikcija, kura Savienības tiesām piešķirta strīdos, kas saistīti ar finansēm starp Kopienu iestādēm un to darbiniekiem, dod šīm tiesām pilnvaras attiecībā uz šādu strīdu neievērot procesuālos noteikumus, kas saistīti ar sacīkstes principu. Šādu secinājumu apstiprina judikatūra attiecībā LESD 261. pantā paredzētajiem naudas sodiem, un no tās izriet, ka Savienības tiesai, īstenojot savu neierobežoto jurisdikciju, nevajadzētu izmantot iespēju palielināt minēto naudas sodu summu, pamatojoties uz faktiem, apstākļiem vai kritērijiem, kuru ņemšanu vērā attiecīgais lietas dalībnieks nevarēja paredzēt. Ja šis lietas dalībnieks nav ticis uzklausīts par šādu iespējamo summas palielināšanu un ja līdz ar to tas nav varējis izteikt viedokli ne par šo iespēju, ne arī par faktiem, kam varētu būt nozīme šādas summas palielināšanā, Savienības tiesa šādu pārskatīšanu neveic.

(skat. 83., 86., 88. un 89. punktu)

Atsauces

Tiesa: 1985. gada 10. decembris, ģenerāladvokāta I. Ferlorena van Temāta [I. Verloren van Themaat] secinājumi apvienotajās lietās no 240/82 līdz 242/82, 261/82, 262/82, 268/82 un 269/82 Stichting Sigarettenindustrie u.c./Komisija, Recueil, 3831. un 3851. lpp.; 2007. gada 8. februāris, C-3/06 P Groupe Danone/Komisija, Krājums, I-1331. lpp., 82. un 83. punkts; 2009. gada 17. decembris, C-197/09 RX-II M/EMEA, Krājumā vēl nav publicēts, 56.–58. punkts un tajos minētā judikatūra.

Pirmās instances tiesa: 1999. gada 15. jūnijs, T-277/97 Ismeri Europa/Revīzijas palāta, Recueil, II-1825. lpp., 28.–30. un 81. punkts un tajos minētā judikatūra; 2003. gada 9. jūlijs, T-224/00 Archer Daniels Midland un Archer Daniels Midland Ingredients/Komisija, Recueil, II-2597. lpp., 374.–376. punkts; 2004. gada 8. jūlijs, T-67/00, T-68/00, T-71/00 un T-78/00 JFE Engineering/Komisija, Krājums, II-2501. lpp., 578. punkts.

6. Tiesību uz aizstāvību ievērošana nozīmē, ka procesa dalībniekiem ir bijusi iespēja formulēt nostāju par faktiem un dokumentiem, ar kuriem tiks pamatots tiesas nolēmums, kā arī apspriest tiesā iesniegtos pierādījumus un apsvērumus un pamatus, ar kuriem tiesa pamatos savu lēmumu. Lai izpildītu prasības saistībā ar tiesībām uz lietas taisnīgu izskatīšanu, ir svarīgi, lai lietas dalībnieki atbilstoši sacīkstes [principam] varētu apspriest gan faktiskos, gan tiesiskos apstākļus, kuri noteiks tiesvedības iznākumu. Šīs tiesības ir jāsaprot kā tādas, kas nodrošina, ka lietas dalībnieki nesaņem negaidītu tiesas nolēmumu. Tas tomēr nenozīmē, ka tiesai, pirms tā pieņem savu nolēmumu, katram lietas dalībniekam ir jāpiešķir tiesības tikt uzklausītam par katru tās juridiskā vērtējuma jautājumu.

(skat. 84. un 85. punktu)

Atsauces

Tiesa: 2007. gada 18. janvāris, ģenerāladvokātes J. Kokotes [J. Kokott] secinājumi lietā C-229/05 P PKK un KNK/Padome, Krājums, I-439. lpp., 66. un 67. punkts; iepriekš minētais spriedums lietā M/EMEA, 41. punkts un tajā minētā judikatūra.