Lieta C‑515/13

Ingeniørforeningen i Danmark

pret

Tekniq

(Østre Landsret lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sociālā politika — Direktīva 2000/78/EK — Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā — 2. panta 1. punkts un 2. punkta a) apakšpunkts — 6. panta 1. punkts — Atšķirīga attieksme vecuma dēļ — Valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēts, ka atlaišanas pabalsts netiek izmaksāts darba ņēmējiem, kuriem atlaišanas datumā ir tiesības uz vecuma pensiju atbilstoši vispārējai kārtībai”

Kopsavilkums – Tiesas (septītā palāta) 2015. gada 26. februāra spriedums

Sociālā politika – Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā – Direktīva 2000/78 – Aizliegums diskriminēt vecuma dēļ – Valsts tiesiskais regulējums, kurā izslēgts atlaišanas pabalsts darba ņēmējiem, kuriem ir tiesības uz vecuma pensiju atbilstoši vispārējai kārtībai – Pamatojums, kas balstās uz leģitīmo mērķu īstenošanu – Pieļaujamība – Nosacījumi – Valsts tiesas vērtējums

(Padomes Direktīvas 2000/78 2. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 6. panta 1. punkts)

Direktīvas 2000/78, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 2. panta 1. punkts un 2. punkta a) apakšpunkts un 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēts, ka darba devējs, atlaižot darbinieku, kurš attiecīgajā uzņēmumā nepārtraukti nostrādājis 12, 15 vai 18. gadus, šim darbiniekam atlaišanas dienā izmaksā pabalstu attiecīgi vienas, divu vai trīs mēnešu darba algu apmērā, tomēr šo pabalstu nemaksā, ja no atlaišanas dienas darbiniekam ir iespēja saņemt valsts vecuma pensiju atbilstoši vispārējai kārtībai, ja, pirmkārt, šis tiesiskais regulējums ir objektīvi un saprātīgi pamatots ar likumīgu mērķi nodarbinātības un darba tirgus politikas jomā un, otrkārt, tas ir atbilstīgs un vajadzīgs līdzeklis šā mērķa sasniegšanai. Iesniedzējtiesai ir jānovērtē, vai tas tā ir.

Īpašā atlaišanas pabalsta izmaksas attiecināšana tikai uz darba ņēmējiem, kuri no atlaišanas dienas nesaņems vecuma pensiju atbilstoši vispārējai kārtībai, nešķiet nesaprātīga attiecībā pret likumdevēja nosprausto mērķi – nodrošināt labāku aizsardzību darba ņēmējiem, kuru pāreja uz jaunu darba vietu ir īpaši sarežģīta uzņēmumā nostrādātā ievērojamā laika dēļ. Minētajā valsts tiesiskajā regulējumā ir arī ļauts ierobežot ļaunprātīgas izmantošanas iespēju, kuras gadījumā darba ņēmējs saņemtu pabalstu, kurš paredzēts, lai viņu atbalstītu jaunas darba vietas meklējumos, vienlaikus tomēr aizejot pensijā. Līdz ar to ir uzskatāms, ka šis tiesiskais regulējums nešķiet acīmredzami neatbilstīgs, lai sasniegtu Eiropas Savienības likumdevēja nosprausto likumīgo nodarbinātības politikas mērķi.

Turklāt šis tiesiskais regulējums esot paredzēts, lai atbilstoši samērīguma principam un vajadzībai apkarot ļaunprātīgas darbības nodrošinātu, ka īpašais atlaišanas pabalsts tiek izmaksāts tikai personām, kurām tas ir paredzēts, t.i., tādām, kas vēlas palikt aktīvas [darba tirgū], bet kurām to vecuma dēļ parasti ir lielākas grūtības atrast jaunu darbu. Šis tiesiskais regulējums arī ļauj novērst, ka īpašais atlaišanas pabalsts būtu jāpiešķir personām, kurām papildus tiek maksāta vecuma pensija atbilstoši vispārējai kārtībai, un līdz ar to tas nepārsniedz to, kas ir vajadzīgs, lai sasniegtu mērķus, kurus ar šo tiesību normu ir paredzēts līdzsvarot.

Turklāt attiecīgā valsts tiesiskā regulējuma norma atšķiras no tās, kas bija sprieduma Ingeniørforeningen i Danmark (C‑499/08) pamatā. Proti, tā kā attiecīgā vecuma pensija minētajā lietā varēja tikt piešķirta personām, kas sasniegušas 60 gadu vecumu, jebkurš darba ņēmējs, kurš bija sasniedzis šo vecumu aiziešanas no darba dienā, varēja saņemt tikai samazināta apmēra pensiju salīdzinājumā ar to, ko tas būtu saņēmis, ja būtu sasniedzis pensijas vecumu, lai izmantotu savas tiesības uz to. Tādējādi viņam patiešām pastāvēja risks saņemt mazāku summu, kas tiktu pārskaitīta par priekšlaicīgu pensionēšanos. Turpretī tā tas nav gadījumā, kas attiecas uz īpašā atlaišanas pabalsta nemaksāšanu, ja aiziešanas datumā darba ņēmējam ir tiesības saņemt vecuma pensiju atbilstoši vispārējai kārtībai, jo risks saņemt samazinātu summu par priekšlaicīgu pensionēšanos principā neattiecas uz tādiem darba ņēmējiem, kuri var saņemt vecuma pensiju atbilstoši vispārējai kārtībai. Turklāt, tā kā īpašais atlaišanas pabalsts ir vienreizējs pabalsts, kas atbilst viena, divu vai trīs mēnešu darba algām, nav konstatējams, ka pasākums, kas iekļauj tā izslēgšanu attiecībā uz darba ņēmējiem, kuriem ir tiesības uz vecuma pensiju atbilstoši vispārējai kārtībai ilgtermiņā varētu radīt būtiskus ienākumu zaudējumus. Šajā ziņā atlaišanas pabalsta izslēgšana šajā lietā atšķiras no tās, kas bija sprieduma Dansk Jurist- og Økonomforbund (C‑546/11) pamatā, kurš attiecās uz tiesību saglabāt savu atalgojumu trīs gadu laikā neattiecināšanu uz ierēdņiem, kas ir sasnieguši 65 gadu vecumu un kam ir tiesības saņemt vecuma pensiju.

Līdz ar to nevar konstatēt, ka pasākums, ar ko paredz, ka īpašais atlaišanas pabalsts nav jāmaksā, ja darba ņēmējam aiziešanas datumā darba ņēmējam ir tiesības saņemt vecuma pensiju atbilstoši vispārējai kārtībai, pārmērīgi apdraudētu standarta pensijas vecumu sasniegušu darba ņēmēju likumīgās intereses.

(sal. ar 27., 28., 31., 32., 37.–42., 44. un 45. punktu un rezolutīvo daļu)

Lieta C‑515/13

Ingeniørforeningen i Danmark

pret

Tekniq

(Østre Landsret lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sociālā politika — Direktīva 2000/78/EK — Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā — 2. panta 1. punkts un 2. punkta a) apakšpunkts — 6. panta 1. punkts — Atšķirīga attieksme vecuma dēļ — Valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēts, ka atlaišanas pabalsts netiek izmaksāts darba ņēmējiem, kuriem atlaišanas datumā ir tiesības uz vecuma pensiju atbilstoši vispārējai kārtībai”

Kopsavilkums – Tiesas (septītā palāta) 2015. gada 26. februāra spriedums

Sociālā politika — Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā — Direktīva 2000/78 — Aizliegums diskriminēt vecuma dēļ — Valsts tiesiskais regulējums, kurā izslēgts atlaišanas pabalsts darba ņēmējiem, kuriem ir tiesības uz vecuma pensiju atbilstoši vispārējai kārtībai — Pamatojums, kas balstās uz leģitīmo mērķu īstenošanu — Pieļaujamība — Nosacījumi — Valsts tiesas vērtējums

(Padomes Direktīvas 2000/78 2. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 6. panta 1. punkts)

Direktīvas 2000/78, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 2. panta 1. punkts un 2. punkta a) apakšpunkts un 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēts, ka darba devējs, atlaižot darbinieku, kurš attiecīgajā uzņēmumā nepārtraukti nostrādājis 12, 15 vai 18. gadus, šim darbiniekam atlaišanas dienā izmaksā pabalstu attiecīgi vienas, divu vai trīs mēnešu darba algu apmērā, tomēr šo pabalstu nemaksā, ja no atlaišanas dienas darbiniekam ir iespēja saņemt valsts vecuma pensiju atbilstoši vispārējai kārtībai, ja, pirmkārt, šis tiesiskais regulējums ir objektīvi un saprātīgi pamatots ar likumīgu mērķi nodarbinātības un darba tirgus politikas jomā un, otrkārt, tas ir atbilstīgs un vajadzīgs līdzeklis šā mērķa sasniegšanai. Iesniedzējtiesai ir jānovērtē, vai tas tā ir.

Īpašā atlaišanas pabalsta izmaksas attiecināšana tikai uz darba ņēmējiem, kuri no atlaišanas dienas nesaņems vecuma pensiju atbilstoši vispārējai kārtībai, nešķiet nesaprātīga attiecībā pret likumdevēja nosprausto mērķi – nodrošināt labāku aizsardzību darba ņēmējiem, kuru pāreja uz jaunu darba vietu ir īpaši sarežģīta uzņēmumā nostrādātā ievērojamā laika dēļ. Minētajā valsts tiesiskajā regulējumā ir arī ļauts ierobežot ļaunprātīgas izmantošanas iespēju, kuras gadījumā darba ņēmējs saņemtu pabalstu, kurš paredzēts, lai viņu atbalstītu jaunas darba vietas meklējumos, vienlaikus tomēr aizejot pensijā. Līdz ar to ir uzskatāms, ka šis tiesiskais regulējums nešķiet acīmredzami neatbilstīgs, lai sasniegtu Eiropas Savienības likumdevēja nosprausto likumīgo nodarbinātības politikas mērķi.

Turklāt šis tiesiskais regulējums esot paredzēts, lai atbilstoši samērīguma principam un vajadzībai apkarot ļaunprātīgas darbības nodrošinātu, ka īpašais atlaišanas pabalsts tiek izmaksāts tikai personām, kurām tas ir paredzēts, t.i., tādām, kas vēlas palikt aktīvas [darba tirgū], bet kurām to vecuma dēļ parasti ir lielākas grūtības atrast jaunu darbu. Šis tiesiskais regulējums arī ļauj novērst, ka īpašais atlaišanas pabalsts būtu jāpiešķir personām, kurām papildus tiek maksāta vecuma pensija atbilstoši vispārējai kārtībai, un līdz ar to tas nepārsniedz to, kas ir vajadzīgs, lai sasniegtu mērķus, kurus ar šo tiesību normu ir paredzēts līdzsvarot.

Turklāt attiecīgā valsts tiesiskā regulējuma norma atšķiras no tās, kas bija sprieduma Ingeniørforeningen i Danmark (C‑499/08) pamatā. Proti, tā kā attiecīgā vecuma pensija minētajā lietā varēja tikt piešķirta personām, kas sasniegušas 60 gadu vecumu, jebkurš darba ņēmējs, kurš bija sasniedzis šo vecumu aiziešanas no darba dienā, varēja saņemt tikai samazināta apmēra pensiju salīdzinājumā ar to, ko tas būtu saņēmis, ja būtu sasniedzis pensijas vecumu, lai izmantotu savas tiesības uz to. Tādējādi viņam patiešām pastāvēja risks saņemt mazāku summu, kas tiktu pārskaitīta par priekšlaicīgu pensionēšanos. Turpretī tā tas nav gadījumā, kas attiecas uz īpašā atlaišanas pabalsta nemaksāšanu, ja aiziešanas datumā darba ņēmējam ir tiesības saņemt vecuma pensiju atbilstoši vispārējai kārtībai, jo risks saņemt samazinātu summu par priekšlaicīgu pensionēšanos principā neattiecas uz tādiem darba ņēmējiem, kuri var saņemt vecuma pensiju atbilstoši vispārējai kārtībai. Turklāt, tā kā īpašais atlaišanas pabalsts ir vienreizējs pabalsts, kas atbilst viena, divu vai trīs mēnešu darba algām, nav konstatējams, ka pasākums, kas iekļauj tā izslēgšanu attiecībā uz darba ņēmējiem, kuriem ir tiesības uz vecuma pensiju atbilstoši vispārējai kārtībai ilgtermiņā varētu radīt būtiskus ienākumu zaudējumus. Šajā ziņā atlaišanas pabalsta izslēgšana šajā lietā atšķiras no tās, kas bija sprieduma Dansk Jurist- og Økonomforbund (C‑546/11) pamatā, kurš attiecās uz tiesību saglabāt savu atalgojumu trīs gadu laikā neattiecināšanu uz ierēdņiem, kas ir sasnieguši 65 gadu vecumu un kam ir tiesības saņemt vecuma pensiju.

Līdz ar to nevar konstatēt, ka pasākums, ar ko paredz, ka īpašais atlaišanas pabalsts nav jāmaksā, ja darba ņēmējam aiziešanas datumā darba ņēmējam ir tiesības saņemt vecuma pensiju atbilstoši vispārējai kārtībai, pārmērīgi apdraudētu standarta pensijas vecumu sasniegušu darba ņēmēju likumīgās intereses.

(sal. ar 27., 28., 31., 32., 37.–42., 44. un 45. punktu un rezolutīvo daļu)