Lieta C‑170/03

Staatssecretaris van Financiën

pret

J. H. M. Feron

(Hoge Raad der Nederlanden lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Regula (EEK) Nr. 918/83 – Atbrīvojumi no muitas nodokļiem – Jēdzieni “personiskā manta” un “valdījums” – Transportlīdzeklis, ko personas rīcībā nodevis tās darba devējs

Ģenerāladvokāta M. Pojareša Maduru [M. Poiares Maduro] secinājumi, sniegti 2004. gada 19. maijā

Tiesas spriedums (pirmā palāta) 2005. gada 17. martā.

Sprieduma kopsavilkums

Kopējais muitas tarifs – Atbrīvojumi no ievedmuitas nodokļiem – Jēdziens “personiskā manta” – Vieglā automašīna, ko fiziskas personas rīcībā nodevis tās darba devējs un kas tiek izmantota darba un privātām vajadzībām – Iekļaušana

(Padomes Regulas Nr. 918/83 1. panta 2. punkta c) apakšpunkts, 2. un 3. pants)

Regulas Nr. 918/83, ar kuru izveido Kopienas sistēmu atbrīvojumiem no muitas nodokļiem, 1. panta 2. punkta c) apakšpunkts un 2. un 3. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka vieglo automašīnu, ko fiziskas personas rīcībā nodevis tās darba devējs un ko šī persona izmanto darba un privātām vajadzībām, var uzskatīt par personisko mantu, kurai ir piemērojams muitas nodokļu atbrīvojums saskaņā ar minētās regulas 2. un 3. pantu.

Faktiski, lasot šīs normas kontekstā, no tām izriet, ka, lai varētu saņemt muitas nodokļa atbrīvojumu, personiskajai mantai cita starpā ir jāatrodas attiecīgās personas valdījumā un lietošanā kā personiskai mantai vismaz sešus mēnešus pirms dienas, kopš kuras personas pastāvīgā dzīvesvieta vairs neatrodas izcelsmes valstī.

Pirmkārt, tā kā šajā sakarā nepastāv skaidrs noteikums, nevar uzskatīt, ka mantai, lai to varētu atzīt par personisko mantu, jebkurā gadījumā ir jāatrodas tikai un vienīgi personiskā lietošanā, tāpēc vieglo automašīnu, kas tiek lietota privātām un darba vajadzībām, arī var uzskatīt par personisko mantu.

Otrkārt, minētās regulas 3. pantā paredzētais jēdziens “valdījums” netieši norāda, ka nodokļa atbrīvojumu nevar attiecināt tikai uz mantu, kas atradusies attiecīgās personas īpašumā vismaz pēdējos sešus mēnešus pirms dzīvesvietas maiņas, bet tas ir jāattiecina arī uz pārējo mantu, kas šajā periodā ir atradusies attiecīgās personas faktiskā varā.

(sal. ar 14., 21., 22., 27., 29., 32. punktu un rezolutīvo daļu)

TIESAS SPRIEDUMS (pirmā palāta)

2005. gada 17. martā ( )

Regula (EEK) Nr. 918/83 – Atbrīvojumi no muitas nodokļiem – Jēdzieni “personiskā manta” un “valdījums” – Transportlīdzeklis, ko personas rīcībā nodevis tās darba devējs

Lieta C‑170/03

par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam,

ko HogeRaadderNederlanden (Nīderlandes Augstākā tiesa) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 11. aprīlī un Tiesā reģistrēts 2003. gada 14. aprīlī, tiesvedībā

StaatssecretarisvanFinanciën

pret

J. H. M. Feron.

TIESA (pirmā palāta)

šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Janns [P. Jann] un tiesneši A. Ross [A. Rosas], K. Lēnartss [K. Lenaerts], S. fon Bārs [S. vonBahr] (referents) un K. Šīmans [K. Schiemann],

ģenerāladvokāts M. Pojarešs Maduru [M. PoiaresMaduro],

sekretāre M. F. Kontē [M.-F. Contet], galvenā administratore,

ņemot vērā rakstveida procesu un tiesas sēdi 2004. gada 18. martā,

ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:

– Nīderlandes valdības vārdā – S. Terstala [S. Terstal], pārstāve,

– Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – R. Liāls [R. Lyal] un H. van Vlīts [H. vanVliet], pārstāvji,

noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus tiesas sēdē 2004. gada 19. maijā,

pasludina šo spriedumu.

Spriedums

1 Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz to, kā interpretēt 1. panta 2. punkta c) apakšpunktu un 3. panta pirmās daļas a) apakšpunktu Padomes 1983. gada 28. marta Regulā Nr. 918/83, ar kuru izveido Kopienas sistēmu atbrīvojumiem no muitas nodokļiem (OV L 105, 1. lpp.).

2 Šis lūgums tika iesniegts prāvas ietvaros starp Feronu [Feron] un StaatssecretarisvanFinanciën (valsts finanšu sekretārs), kas atteicās atbrīvot no nodokļa automašīnu, ko Ferona rīcībā bija nodevis viņa darba devējs.

Pamata prāva un atbilstošās tiesību normas

3 Saskaņā ar iesniedzējtiesas lēmumu Ferons strādāja Austrijā sabiedrībā OcéÖsterreichGmbH (turpmāk tekstā – “darba devējs”). No 1996. gada 18. oktobra līdz 1997. gada 14. decembrim minētais darba devējs pilnībā viņa rīcībā nodeva automašīnu gan personiskai lietošanai, gan arī tām darbībām, ko viņš veica minētā darba devēja uzdevumā. Automašīnas īpašnieks šai laikā bija darba devējs. Tomēr 1997. gada 15. decembrī sakarā ar pārcelšanos uz Nīderlandi Ferons izmantoja savas pirmpirkuma tiesības, kas viņam tika piešķirtas, nododot lietošanā minēto automašīnu, un nopirka to no sava darba devēja. 1998. gada janvārī Ferons atstāja savu dzīvesvietu Austrijā un 1998. gada 10. februārī deklarēja dzīvesvietu Fenlo [Venlo] (Nīderlande). Nīderlandes iestādes viņam atteica piemērot minētajai automašīnai vieglo automašīnu un motociklu nodokļu atvieglojumu (belastingvanpersonenauto’senmotorrijwielen), turpmāk tekstā – “VAMNA”. Izskatot apelācijas sūdzību, Gerechtshof te ‘s Hertogenbosch [Sertohenbosas tiesa] atcēla šo negatīvo lēmumu, piešķirot Feronam VAMNA. StaatssecretarisvanFinanciën to pārsūdzēja kasācijas kārtībā HogeRaadderNederlanden.

4 HogeRaadderNederlanden norāda, ka saskaņā ar 1992. gada 24. decembra Wetopdebelastingvanpersonenauto’senmotorrijwielen (likuma “Par vieglo automašīnu un motociklu nodokli”) 1. panta 2. daļu VAMNA pienākas tad, ja vieglā automašīna vai motocikls tiek reģistrēts atbilstoši 1994. gada Wegenverkeerswet (Ceļu satiksmes likumam). No šī likuma 14. panta noteikumiem kontekstā ar 1992. gada 24. decembra Uitvoeringsbesluitbelastingvanpersonenauto’senmotorrijwielen (Noteikumu par vieglo automašīnu un motociklu nodokļa īstenošanu) 2. panta 2. punktu un 4. panta 1. un 4. punktu, ar grozījumiem, kas izdarīti ar 1997. gada 14. novembra noteikumiem, izriet, ka nodokļu atbrīvojums no ārvalsts un it sevišķi no citas dalībvalsts ievestu vieglo automašīnu un motociklu reģistrācijai tiek piemērots gadījumā, ja šis transportlīdzeklis tā nodošanas laikā brīvā apritē ir atbrīvots no muitas nodokļa atbilstoši Regulai Nr. 918/83.

5 Iesniedzējtiesa norāda, ka, piemērojot minētās regulas 2. pantu, VAMNA piemēro automašīnām, kas paredzētas privātai lietošanai šīs regulas 1. panta 2. punkta c) apakšpunkta izpratnē, ko fiziska persona, kas pārceļas uz pastāvīgu dzīvesvietu Nīderlandē, ieved no ārvalsts, ar nosacījumu, ka šis transportlīdzeklis ir bijis attiecīgās personas valdījumā un lietošanā sešus mēnešus pirms dienas, kad tā ir pārtraukusi dzīvot izcelsmes valstī Regulas Nr. 918/83 3. panta pirmās daļas a) apakšpunkta izpratnē, un ar nosacījumu, ka minēto transporta līdzekli jaunajā attiecīgās personas dzīvesvietā ir paredzēts izmantot tādiem pašiem nolūkiem kā iepriekš saskaņā ar minētās regulas 3. panta pirmās daļas b) apakšpunktu.

6 Kā norāda HogeRaadderNederlanden, no Regulas Nr. 918/83 2. un 3. panta, skatot tos abus kopā, izriet, ka atbrīvojums attiecas uz mantu, kas vismaz sešus mēnešus ir bijusi attiecīgās personas valdījumā kā personiskā manta.

7 Iesniedzējtiesa uzskata, ka, pirmkārt, rodas jautājums – vai mantu, kas vienlaikus tiek izmantota gan darba, gan privātām vajadzībām, var uzskatīt par personisko mantu.

8 Tā norāda, ka vienlaikus rodas jautājums par jēdziena “valdījums” nozīmi Regulas Nr. 918/83 3. panta pirmās daļas a) apakšpunkta izpratnē. Tā īpaši jautā, vai šis jēdziens ietver gadījumu, kad minētā manta personas rīcībā atrodas, pamatojoties uz tiesiskām attiecībām ar citu personu, kas ir šīs mantas īpašnieks un kas to ir nodevis personas rīcībā savas uzņēmējdarbības ietvaros, pilnībā atļaujot to lietot personiskām vajadzībām.

Prejudiciālie jautājumi

9 Ar 2003. gada 11. aprīļa rīkojumu HogeRaadderNederlanden nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:

“1) Vai [..] Regulas Nr. 918/83 [..] 1. panta 2. punkta c) apakšpunkta izpratnē par personisko mantu var uzskatīt vieglo automašīnu, ko fiziskas personas rīcībā ir nodevis tās darba devējs un ko šī persona lieto gan darba, gan personiskām vajadzībām?

2) Vai minētās regulas 3. panta a) apakšpunktu, saskaņā ar kuru mantai ir jābūt attiecīgās personas valdījumā vismaz sešus mēnešus pirms dienas, kopš kuras personas pastāvīgā dzīvesvieta vairs neatrodas trešajā, izcelsmes valstī, ir jāinterpretē tādējādi, ka manta, kas bija attiecīgās personas rīcībā pret samaksu vai bez tās sakarā ar profesionālo darbību, ko tā veica minētās mantas īpašnieka uzdevumā, atradās šīs personas valdījumā minētās normas izpratnē?

3) Vai atbilde uz otro jautājumu ir atkarīga no tā, vai attiecīgajai personai bija iespēja iegādāties šo vieglo automašīnu visu šo sešu mēnešu laikā?”

Par prejudiciālajiem jautājumiem

10 Uzdotajos jautājumos minētā Regula Nr. 918/83 attiecas uz Kopienu tiesībās paredzētajiem atbrīvojumiem no muitas nodokļiem importam no trešajām valstīm, un tā nav tieši piemērojama pamata prāvā. Minētās regulas normas šajā tiesvedībā faktiski ir piemērojamas, vienīgi pamatojoties uz Nīderlandes tiesību normām, kas atsaucas uz Kopienu tiesību normām.

11 Šajā sakarā pietiek norādīt, ka Tiesa vairākas reizes ir atzinusi savu kompetenci lemt par prejudiciāliem jautājumiem, kas attiecas uz Kopienu tiesību normām situācijās, kur pamata prāvas fakti ir ārpus Kopienu tiesību piemērošanas jomas, bet kur šīs tiesību normas ir piemērojamas saskaņā ar valsts tiesībām (skat. jo īpaši 1997. gada 17. jūlija spriedumus lietā C‑28/95 Leur-Bloem, Recueil, I‑4161. lpp., 27. punkts, un lietā C‑130/95 Giloy, Recueil, I‑4291. lpp., 23. punkts, un 1998. gada 3. decembra spriedumu lietā C‑247/97 Schoonbroodt, Recueil, I‑8095. lpp., 14. punkts).

12 Līdz ar to uz uzdotajiem jautājumiem ir jāsniedz atbilde.

13 Ar saviem trim jautājumiem, kas jāizskata kopā, HogeRaadderNederlanden jautā, vai tādu vieglo automašīnu kā pamata lietā saskaņā ar Regulas Nr. 918/83 1. panta 2. punkta c) apakšpunktu var uzskatīt par personisko mantu, kam piemērojams muitas nodokļa atbrīvojums saskaņā ar minētās regulas 2. un 3. pantu.

14 Šajā ziņā jāprecizē, ka, lasot šīs normas kontekstā, no tām izriet, ka, lai varētu piemērot muitas nodokļa atbrīvojumu, personiskajai mantai principā ir jāatrodas attiecīgās personas valdījumā vai lietošanā kā personiskai mantai sešus mēnešus pirms dienas, kopš kuras personas pastāvīgā dzīvesvieta vairs neatrodas izcelsmes valstī. Turklāt personiskajai mantai jaunajā personas pastāvīgajā dzīvesvietā ir jābūt paredzētai lietošanai tādiem pašiem nolūkiem kā iepriekš.

15 Saskaņā ar Regulas Nr. 918/83 1. panta 2. punkta c) apakšpunktu “personiskā manta” nozīmē visu mantu, kas paredzēta attiecīgo personu personiskai lietošanai vai arī to mājsaimniecības vajadzībām, ieskaitot privātus mehāniskos transportlīdzekļus.

16 Šajā gadījumā automašīnu Ferona rīcībā viņa darba devējs no 1996. gada 18. oktobra līdz 1997. gada 14. decembrim nodeva vienlaikus gan personiskai lietošanai, gan tām darbībām, ko viņš veica sava darba devēja uzdevumā.

17 Atbilde uz jautājumu, vai mantu, kas sešus mēnešus pirms Ferona dzīvesvietas maiņas tika izmantota abiem šiem nolūkiem, var uzskatīt par personisko mantu, nav skaidri atrodama Regulā Nr. 918/83.

18 Taču tāda iespēja nav pretrunā ne minētās regulas sistēmai, ne mērķiem.

19 Pirmkārt, Regulas Nr. 918/83 1. panta 2. punkta c) apakšpunkts skaidri paredz, ka noteiktu mantu, kas vajadzīga attiecīgās personas profesionālai darbībai, var uzskatīt par personisko mantu.

20 Otrkārt, saskaņā ar šo pašu normu ir būtiski, lai personīgā manta ne īpašību, ne daudzuma ziņā neliecinātu par komerciāliem nolūkiem.

21 Tā kā šajā sakarā nepastāv skaidrs noteikums, nevar uzskatīt, ka mantai ir jāatrodas tikai un vienīgi personiskā lietošanā, lai to varētu atzīt par personisko mantu Regulas Nr. 918/83 izpratnē.

22 Tādu vieglo automašīnu kā pamata prāvā, kas tiek lietota privātām un darba vajadzībām, arī var uzskatīt par personisko mantu.

23 Turklāt atbilstoši pamata lietas faktiem vieglo automašīnu 1997. gada 15. decembrī Ferons nopirka no sava darba devēja un, kā norādīts iesniedzējtiesas lēmumā, pēc minētās automašīnas ievešanas šīs personas jaunajā dzīvesvietas valstī tā nonāca viņa lietošanā tikai personiskiem nolūkiem.

24 No tā izriet, ka tāda vieglā automašīna kā pamata prāvā ir jāuzskata par personisko mantu, ko attiecīgā persona ir lietojusi sešus mēnešus pirms dienas, kopš kuras tās pastāvīgā dzīvesvieta vairs neatrodas izcelsmes valstī, un ir paredzēta lietošanai tādiem pašiem mērķiem jaunajā attiecīgās personas dzīvesvietā Regulas Nr. 918/83 izpratnē.

25 Ir jānoskaidro, vai var uzskatīt, ka tāda automašīna kā pamata prāvā ir bijusi attiecīgās personas valdījumā sešus mēnešus.

26 Šajā sakarā gan no vienveidīgas Kopienu tiesību piemērošanas nosacījumiem, gan no vienlīdzības principa izriet, ka Kopienu tiesību normas noteikumi, kas nesatur tiešu norādi uz dalībvalstu tiesībām to nozīmes un piemērojamības noteikšanai, principā visā Kopienā ir jāinterpretē autonomi un vienveidīgi (1984. gada 18. janvāra spriedums lietā 327/82 Ekro, Recueil, 107. lpp., 11. punkts, 2000. gada 19. septembra spriedums lietā C‑287/98 Linster, Recueil, I‑6917. lpp., 43. punkts, un 2000. gada 9. novembra spriedums lietā C‑357/98 Yiadom, Recueil, I‑9265. lpp., 26. punkts).

27 No tā izriet, ka Regulas Nr. 918/83 3. pantā paredzētais jēdziens “valdījums” ir jāinterpretē autonomi.

28 Kā to ir norādījis ģenerāladvokāts savu secinājumu 81. punktā, minētais jēdziens dažādās tiesību sistēmās galvenokārt raksturo personas varu pār kādu lietu neatkarīgi no tā, vai šī persona ir tās īpašnieks.

29 Šī jēdziena lietošana Regulā Nr. 918/83 norāda, ka nodokļa atbrīvojumu nevar attiecināt tikai uz mantu, kas atradusies attiecīgās personas īpašumā pēdējos sešus mēnešus pirms dzīvesvietas maiņas, bet tas ir jāattiecina arī uz pārējo mantu, kas šajā periodā atradusies attiecīgās personas faktiskā varā.

30 Šajā gadījumā darba devējs bija nodevis attiecīgo automašīnu pilnīgā Ferona rīcībā un piešķīris viņam šīs automašīnas pirmpirkuma tiesības.

31 Pamatojoties uz šiem apstākļiem, jāsecina, ka minētā automašīna atradās Ferona faktiskā varā un tādējādi tā bija viņa valdījumā vismaz sešus mēnešus pirms dienas, kopš kuras viņa pastāvīgā dzīvesvieta vairs neatradās izcelsmes valstī.

32 Ņemot vērā augstāk minēto, uz uzdotajiem jautājumiem jāatbild, ka tāda vieglā automašīna kā pamata prāvā ir jāuzskata par personisko mantu Regulas Nr. 918/83 1. panta 2. punkta c) apakšpunkta izpratnē, kurai ir piemērojams muitas nodokļu atbrīvojums saskaņā ar minētās regulas 2. un 3. pantu.

33 Ņemot vērā atbildi, kas sniegta uz uzdotajiem jautājumiem, nav jāpārbauda, vai ir jāpiemēro Komisijas minētā Padomes 1983. gada 28. marta Direktīva 83/183/EEK par atbrīvojumiem no nodokļiem, ko piemēro privātpersonu personīgo lietu galīgai ievešanai no dalībvalsts (OV L 105, 64. lpp.).

Par tiesāšanās izdevumiem

34 Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:

Tāda vieglā automašīna kā pamata prāvā ir jāuzskata par personisko mantu Padomes 1983. gada 28. marta Regulas (EEK) Nr. 918/83, ar kuru izveido Kopienas sistēmu atbrīvojumiem no muitas nodokļiem, 1. panta 2. punkta c) apakšpunkta izpratnē, kurai ir piemērojams muitas nodokļu atbrīvojums saskaņā ar minētās regulas 2. un 3. pantu.

[Paraksti]