ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Direktīvas 93/38, ar ko koordinē līgumu piešķiršanas procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē, kas grozīta ar Direktīvu 2001/78, 20. panta 2. punkta c) un d) apakšpunkts — kas ir atkāpes no noteikumiem par publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu — ir jāinterpretē sašaurināti, un pierādīšanas pienākums ir tam lietas dalībniekam, kurš vēlas uz šīm atkāpēm atsaukties.

Tiktāl, ciktāl no Direktīvas 93/38 20. panta 1. un 2. punkta kopīgas interpretācijas izriet, ka 2. punkts ir uzskatāms par izņēmumu no 1. punkta, jo tajā ir norādīti precedenti, kuros līgumslēdzēji subjekti var izmantot līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, iepriekš neizsludinot konkursu, jāsecina, ka ne tikai minētās direktīvas 20. panta 2. punkta c) un d) apakšpunkts ir jāinterpretē sašaurināti, bet sašaurināti ir jāinterpretē arī visi citi šī 20. panta 2. punkta noteikumi.

(sal. ar 34. un 35. punktu)
Saskaņā ar 1976. gada Akta par Eiropas Parlamenta pārstāvju ievēlēšanu vispārējās tiešās vēlēšanās 12. panta tekstu locekļu pilnvaru pārbaudes kompetences, kuras Eiropas Parlamentam ir saskaņā ar pirmo teikumu, ir atkarīgas no diviem ierobežojumiem, kas minēti šī panta otrajā teikumā. Saskaņā ar minētā 12. panta otrā teikuma pirmo daļu Parlaments “ņem vērā dalībvalstu oficiāli izziņotos rezultātus”. Tāpat Parlamenta īpašā kompetence lemt par domstarpībām, kas minētas šī panta otrā teikuma otrajā daļā, aprobežojas ratione materiae tikai ar strīdiem, “kas varētu rasties [1976. gada akta] noteikumu dēļ, izņemot tādas domstarpības, kas varētu rasties to dalībvalsts noteikumu dēļ, uz kuriem norādīts šajā aktā”.

Pirmkārt, no paša 1976. gada akta 12. panta teksta izriet, ka ar šo pantu Parlamentam netiek piešķirta kompetence lemt par domstarpībām, pamatojoties uz Kopienu tiesībām visā to kopumā. Saskaņā ar skaidru minētā panta tekstu tas attiecas tikai uz “domstarpībām, kas varētu rasties šī akta noteikumu dēļ”. Faktiski Parlamentam konkrētajā gadījumā nav vispārējas pilnvaras izvērtēt dalībvalstu vēlēšanu procedūru un tās piemērošanas saderīgumu ar Kopienu tiesībām. Parlamenta pilnvaras, pārbaudot tā locekļu pilnvaras, aprobežojas ar attiecīgajos 1976. gada akta noteikumos skaidri definētajām tiesībām. Minētā akta 12. panta interpretācija, ka ar to Parlamentam ir piešķirtas vispārējas pilnvaras pārbaudīt dalībvalstu iestāžu oficiālos paziņojumus, būtu ne vien pretrunā ar šī panta tekstu, bet arī nesaderīga ar EKL 5. un 7. pantā nostiprināto principu, saskaņā ar kuru Kopienas un to iestāžu pilnvaras ir balstītas uz kompetenču sadali.

Otrkārt, frāzes “ņem[ot] vērā” lietošana 1976. gada akta kontekstā būtu jāinterpretē tā, ka Parlamentam šajā jomā vispār nav nekādas rīcības brīvības. Parlamenta un valstu iestāžu attiecīgās kompetences, pārbaudot Parlamenta locekļu pilnvaras, ir skaidri sadalītas Kopienu iestāžu un valsts iestāžu starpā. Šajā sakarā Parlaments saskaņā ar minētā akta 12. pantu ir tiesīgs lemt par domstarpībām, kas varētu rasties šā akta noteikumu dēļ, izņemot tādas domstarpības, kas varētu rasties to dalībvalsts noteikumu dēļ, uz kuriem norādīts šajā aktā, savukārt valstu iestādēm vēlēšanu rezultāti ir jāpaziņo saskaņā ar Kopienu tiesībām atbilstošiem valstu iekšējiem noteikumiem. No tā izriet, ka Parlamentam saskaņā ar minēto 12. pantu bija jāpieņem zināšanai valsts vēlēšanu biroja paziņojums un tas nevar no šī valsts tiesību akta atkāpties apgalvoto nelikumību dēļ.

(sal. ar 52.–55., 66., 67., 74. un 75. punktu)
Direktīvas 85/73 par Direktīvās 89/662, 90/425, 90/675 un 91/496 minēto veterināro pārbaužu un kontroles finansēšanu redakcijā ar grozījumiem un kodifikāciju, kas izdarīti ar Direktīvu 96/43, A pielikuma I nodaļas 4. punkta a) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka ar to dalībvalstīm netiek ļauts atkāpties no šī A pielikuma I nodaļas 1. punktā un 2. punkta a) apakšpunktā paredzētajām nodevu struktūrām un iekasēt nodevu, kuras likme ir atšķirīga atkarībā no uzņēmumu lieluma un ir noteikta regresīvi atkarībā no nokauto katra veida dzīvnieku skaita.

Minētās Direktīvas 85/73 A pielikuma I nodaļas 4. punkta b) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstij nav jāievēro šīs pašas nodaļas 1. punktā un 2. punkta a) apakšpunktā paredzētā nodevu struktūra un tā var iekasēt nodevu, kuras likme ir atšķirīga atkarībā no uzņēmuma lieluma un nokauto katra veida dzīvnieku skaita, ja ir pierādīts, ka šie faktori reāli ietekmē faktiskās izmaksas, kas radušās, lai veiktu atbilstošajos Kopienu noteikumos pieprasītās pārbaudes un kontroli.

(sal. ar 24. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Lieta C-339/07

Christopher Seagon, kas rīkojas kā Frick Teppichboden Supermärkte GmbH maksātnespējas procesa administrators,

pret

Deko Marty Belgium NV

(Bundesgerichtshof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Maksātnespējas procedūras — Tiesa, kurai ir piekritība”

Ģenerāladvokāta Damaso Ruisa-Harabo Kolomera [Dámaso Ruiz-Jarabo Colomer] secinājumi, sniegti 2008. gada 16. oktobrī I ‐ 769

Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 12. februāra spriedums I ‐ 791

Sprieduma kopsavilkums

Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Maksātnespējas procedūras – Regula Nr. 1346/2000

(Padomes Regulas Nr. 1346/2000 3. panta 1. punkts, 16. un 25. pants un preambulas otrais, ceturtais, sestais un astotais apsvērums)

Padomes Regulas Nr. 1346/2000 par maksātnespējas procedūrām 3. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tās dalībvalsts tiesām, kuras teritorijā ir tikusi uzsākta maksātnespējas procedūra, ir piekritīga ar maksātnespēju pamatota atcelšanas prasība, kas celta pret atbildētāju, kura juridiskā adrese ir citā dalībvalstī.

Šāda interpretācija izriet no šīs regulas lietderīgās iedarbības, kā arī no likumdevēja nolūka attiecināt šo regulu tikai uz noteikumiem, kas regulē maksātnespējas procedūras sākšanas kompetenci un tādu lēmumu pieņemšanu, kuri izriet tieši no maksātnespējas procedūras un ir ar to cieši saistīti.

(sal. ar 20., 21. un 28. punktu un rezolutīvo daļu)
Pašreizējās Kopienu tiesībās nav ietverta īpaša prasība attiecībā uz pievienotās vērtības nodokļa summu noapaļošanas metodi. Ja nav īpaša Kopienu tiesiskā regulējuma, dalībvalstīm ir jāparedz noteikumi un metodes pievienotās vērtības nodokļa summu noapaļošanai un, to darot, jāievēro principi, kas ir kopējās šā nodokļa sistēmas pamatā, tostarp nodokļu neitralitātes un samērīguma principi. Konkrētāk, Kopienu tiesības, no vienas puses, ļauj piemērot valsts tiesību normu, kurā ir paredzēta prasība veikt pievienotās vērtības nodokļa summu noapaļošanu uz augšu, ja attiecīgās naudas valūtas vismazākās vienības daļa ir 0,5 vai pārsniedz to, un, no otras puses, neietver prasību atļaut nodokļu maksātājiem noapaļot uz leju pievienotās vērtības nodokļa summu, kas ietver nacionālās valūtas vismazākās vienības daļu.

Ņemot vērā, ka to uzņēmēju situācija, kuri savu preču pārdošanas un pakalpojumu sniegšanas cenu aprēķinā iekļauj pievienotās vērtības nodokli, atšķiras no to uzņēmēju situācijas, kas veic tāda paša veida darījumus par cenām bez pievienotās vērtības nodokļa, pirmie minētie uzņēmēji nevar atsaukties uz nodokļu neitralitātes principu, lai prasītu atļaut arī viņiem noapaļot maksājamā pievienotās vērtības nodokļa summas uz leju vienādu preču grupas līmenī un darījuma līmenī. Gadījumā, kad cenas ir noteiktas bez pievienotās vērtības nodokļa, noapaļošana notiek, pirms klients samaksā atlīdzību par attiecīgo darbību, un nodokļa summa, ko nodokļa maksātājs saņem no sava klienta, sakrīt ar summu, ko nodokļa maksātājs vēlāk pārskaita valstij — neatkarīgi no piemērotās noapaļošanas metodes. Savukārt gadījumā, kad pievienotās vērtības nodoklis ir ietverts preces vai pakalpojuma cenā, sistemātiskā noapaļošana uz leju līmenī, kas ir zemāks par periodisko pievienotās vērtības nodokļa deklarāciju, radītu situāciju, kurā nodokļa maksātājs saņemtu no sava klienta faktiski maksājamo pievienotās vērtības nodokļa summu, bet sistemātiski pārskaitītu valstij mazāku summu, starpību paturot sev, kas būtu pretrunā principam, saskaņā ar kuru nodokļu maksātāji iekasē pievienotās vērtības nodokli katrā ražošanas vai izplatīšanas procesa posmā nodokļu administrācijas labā, kurai tiem ir pienākums to pārskaitīt.

(sal. ar 60., 61. un 64. punktu un rezolutīvās daļas 3) punktu)
Ierēdnis, kas, pamatojoties uz Civildienesta noteikumu 53. un 78. pantu, ir pensionēts pilnīgas pastāvīgas invaliditātes dēļ pēc prasības celšanas par savu karjeras attīstības ziņojumu, tomēr saglabā interesi apstrīdēt minēto ziņojumu.

Pirmkārt, karjeras attīstības ziņojums neatkarīgi no tā lietderības nākotnē ir rakstveida un oficiāls pierādījums par ierēdņa veiktā darba kvalitāti. Šāds novērtējums nav vienkāršs konkrētajā periodā veikto pienākumu apraksts, bet tas ietver arī cilvēcisko īpašību, ko novērtējamā persona ir parādījusi savas profesionālās darbības veikšanā, vērtējumu. Tādēļ katram ierēdnim ir tiesības uz to, ka viņa darbs tiek oficiāli atzīts, pamatojoties uz pareizi un taisnīgi sagatavotu novērtējumu. Līdz ar to atbilstoši tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā ierēdnim katrā ziņā ir tiesības sagaidīt, ka tiek atzītas viņa tiesības apstrīdēt par viņu sagatavoto karjeras attīstības ziņojumu tā satura dēļ vai tādēļ, ka tas nav sagatavots saskaņā ar Civildienesta noteikumos paredzētajām normām.

Otrkārt, lai gan ir tiesa, ka ierēdnis, attiecībā uz kuru Invaliditātes komiteja ir atzinusi, ka viņam ir pilnīga pastāvīga nespēja veikt savus pienākumus, tiek pensionēts saskaņā ar Civildienesta noteikumu 53. un 78. pantu, šāda ierēdņa situācija atšķiras no ierēdņa situācijas, kurš ir sagaidījis pensijas vecumu, kurš ir atvaļinājies vai kurš ir atbrīvots no amata, jo runa ir par atgriezenisku situāciju. Ierēdnis, kuru skārusi šāda invaliditāte, kādu dienu var atjaunoties savā amatā Kopienu iestādēs, ņemot vērā Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 16. pantu. Šajā sakarā Civildienesta noteikumu 53. pantā ietvertais vispārējais noteikums ir aplūkojams kopā ar īpašajiem noteikumiem, kas ietverti VIII pielikuma 13.–15. pantā. Ierēdņa, kam ir atzīta invaliditāte, darbība ir vienīgi apturēta, jo viņa stāvokļa novērtējums iestādēs ir pakļauts nosacījumam par to, ka turpinās tie nosacījumi, kas pamato šo invaliditāti, ko var kontrolēt, veicot regulāras pārbaudes.

Tā iemesla dēļ, ka ierēdnis, kam atzīta pilnīga pastāvīga invaliditāte, var atjaunoties darbā iestādēs, viņam ir tādas pašas tiesības kā aktīvā nodarbinātībā esošam ierēdnim uz to, ka viņa karjeras attīstības ziņojums tiks sagatavots taisnīgi, objektīvi un atbilstoši parastajiem novērtēšanas noteikumiem. Atjaunošanās darbā gadījumā minētais ziņojums būtu lietderīgs ierēdņa novērtēšanai savā dienestā vai Kopienu iestādēs. Tas būtu konkrēts un oficiāls viņa spēju un viņa pieredzes darbā iestādēs pierādījums, uz kuru viņš varētu atsaukties. Tāpat tas dotu iespēju augstākstāvošam lēmējam salīdzināt kandidātu nopelnus iespējamās paaugstināšanas amatā vai pārcelšanas gadījumā.

(sal. ar 44.–51. punktu)
Konvencija par dažu starptautiskā gaisa transporta noteikumu unifikāciju (Monreālas konvencija) nav noteicoša Regulas Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos, 5. panta 3. punktā minēto atbrīvojuma iemeslu interpretācijā. Šajā pantā ir atsauce uz jēdzienu “ārkārtēji apstākļi”, bet tas nav paredzēts nedz minētās konvencijas 19. pantā, nedz citā tās noteikumā. Vispār Monreālas konvencijas 19. pants attiecas uz aizkavēšanos, bet Regulas Nr. 261/2004 5. panta 3. punkts regulē lidojumu atcelšanas gadījumus. Turklāt minētās konvencijas 19. un turpmākajos pantos paredzēti nosacījumi, kādos lidojuma kavēšanās gadījumā attiecīgie pasažieri var celt prasības par nodarīto zaudējumu atlīdzināšanu individuālā kārtā. Savukārt Regulas Nr. 261/2004 5. panta 3. punktā paredzēti standartizēti un tūlītēji kompensācijas pasākumi. Šie pasākumi, būdami neatkarīgi no tiem, kuriem Monreālas konvencijā paredzēti izmantošanas nosacījumi, tādējādi tiek izpildīti pirms tiem. No tā izriet, ka minētās konvencijas 19. pantā paredzētos pārvadātāja atbildības atbrīvojuma iemeslus nevar vienādi pārcelt uz Regulas Nr. 261/2004 5. panta 3. punktu.

Vienīgi fakts, ka gaisa pārvadātājs ir ievērojis minimālās gaisakuģa tehniskās apkopes normas, nav pietiekams, lai pierādītu, ka šis pārvadātājs ir veicis “visus iespējamos pasākumus” Regulas Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos, 5. panta 3. punkta nozīmē, un lai tādējādi minēto pārvadātāju atbrīvotu no šīs regulas 5. panta 1. punkta c) apakšpunktā un 7. panta 1. punktā paredzētā pienākuma maksāt kompensāciju.

Kopienu likumdevējs atbrīvojumu no pienākuma maksāt pasažieriem kompensāciju lidojuma atcelšanas gadījumā ir vēlējies piešķirt nevis par visiem ārkārtējiem apstākļiem, bet tikai par tiem, no kuriem nevarētu izvairīties, pat ja veiktu visus iespējamos pasākumus. No tā izriet, ka, tā kā visi ārkārtējie apstākļi neatbrīvo no pienākuma, tam, kas vēlas uz tiem atsaukties, jāpierāda, ka turklāt no tiem katrā ziņā nevarētu izvairīties, veicot situācijai atbilstošus pasākumus, proti, pasākumus, kas šo ārkārtējo apstākļu rašanās brīdī atbilst attiecīgā gaisa pārvadātāja it īpaši tehniski un ekonomiski izpildāmiem nosacījumiem. Tam ir jāpierāda, ka tas acīmredzami nebūtu varējis, neuzņemoties attiecīgajā brīdī uzņēmuma spējām neatbilstošus upurus, novērst, ka ārkārtējie apstākļi, kas viņu skar, izraisa lidojuma atcelšanu.

(sal. ar 39.–41. un 43. punktu un rezolutīvās daļas 3) punktu)
Ja kavējuma nauda šķiet īpaši piemērota, lai mudinātu dalībvalsti, cik ātri vien iespējams, izpildīt pienākumus, kuru neizpilde var turpināties, ja šāds pasākums netiek piemērots, tad naudas soda piespriešana vairāk pamatojas uz tādu seku izvērtējumu, kuras attiecīgās dalībvalsts pienākumu neizpildes gadījumā tiek nodarītas privātajām un sabiedrības interesēm, it īpaši, ja pienākumu neizpilde kopš sprieduma, kurā tā tika konstatēta, ir turpinājusies ilgu laiku pēc tam.

EKL 228. panta 2. punktā paredzētās procedūras mērķis ir mudināt pienākumus neizpildošo dalībvalsti izpildīt spriedumu par pienākumu neizpildi un līdz ar to nodrošināt efektīvu Kopienu tiesību piemērošanu. Abi šajā tiesību normā paredzētie pasākumi — naudas sods un kavējuma nauda — ir paredzēti šim mērķim.

Iespējamajai naudas soda noteikšanai nav automātisks raksturs, bet, to nosakot, katrā lietā ir jāņem vērā visi atbilstošie apstākļi gan saistībā ar konstatētās pienākumu neizpildes īpatnībām, gan attiecīgo tādas dalībvalsts nostāju, uz kuru attiecas procedūra, kas uzsākta, pamatojoties uz EKL 228. pantu.

Šajā sakarā ir jānorāda, ka, kaut arī Komisijas paziņojumā par naudas sodu noteikšanu ietvertie priekšlikumi var nodrošināt Komisijas rīcības pārskatāmību, iepriekšēju paredzamību un tiesisko drošību, tomēr šādi noteikumi Tiesai nav saistoši, kad tā īsteno pilnvaras, kuras tai ir piešķirtas ar EKL 228. panta 2. punktu.

Turklāt fakts, ka līdz šim brīdim Tiesa nav piespriedusi samaksāt naudas sodu gadījumos, kad sākotnējā sprieduma pilnīga izpilde tika nodrošināta pirms procedūras, kura uzsākta, pamatojoties uz EKL 228. pantu, pabeigšanas, nevar būt šķērslis tam, ka kādā citā lietā tiek nolemts piespriest samaksāt naudas sodu, ja tas šķiet vajadzīgs, ņemot vērā konkrētās lietas apstākļus un vajadzīgo pārliecināšanas un atturēšanas līmeni.

Gadījumā, ja Tiesa nolemj piespriest naudas sodu, tai, īstenojot savu rīcības brīvību, šī sankcija ir jānosaka tādējādi, lai tā, pirmkārt, būtu pielāgota apstākļiem un, otrkārt, būtu samērīga ar konstatēto pienākumu neizpildi, kā arī attiecīgās dalībvalsts maksātspēju.

Šāda nolēmuma pieņemšanai izmantojamo kritēriju skaitā cita starpā ietilpst tādi apstākļi kā pienākumu neizpildes turpināšanās ilgums kopš sprieduma, ar kuru šī pienākumu neizpilde konstatēta, kā arī iesaistītās sabiedrības un privātās intereses.

Ja kāda Tiesas sprieduma neizpilde var nodarīt kaitējumu videi un apdraudēt cilvēku veselību, kuru aizsardzība ir viens no Kopienu politikas mērķiem vides jomā, kā tas izriet no EKL 174. panta, šāda pienākumu neizpilde ir īpaši nopietna. Tāpat tas principā ir tad, ja turpina tikt kavēta preču brīva aprite, pārkāpjot Kopienu tiesības, neatkarīgi no Tiesas sprieduma, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde šajā sakarā.

Dalībvalsts izdarīto pārkāpumu atkārtošanās īpašā Kopienas darbības jomā var norādīt uz to, ka tādu pašu Kopienu tiesību pārkāpumu atkārtošanās nākotnē efektīva novēršana var prasīt tāda atturoša pasākuma veikšanu kā piespriešana samaksāt naudas sodu.

(sal. ar 60.–64., 69., 77., 78. un 80. punktu)
Lieta C-411/07

X BV

pret

Staatssecretaris van Financiën

(Hoge Raad der Nederlanden lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Kopējais muitas tarifs — Kombinētā nomenklatūra — Tarifu klasifikācija — Pozīcijas 8541, 8542 un 8543 — Optoelektroniskie savienotāji”

Tiesas (piektā palāta) 2008. gada 2. oktobra spriedums I ‐ 7421

Sprieduma kopsavilkums

Kopējais muitas tarifs – Tarifu pozīcijas – Optoelektroniskie savienotāji

(Padomes Regulas Nr. 2658/87 I pielikuma pozīcijas 8541, 8542 un 8543; Komisijas Regula Nr. 1832/2002)

Kombinētā nomenklatūra, kas iekļauta Regulas Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kas grozīta ar Regulu Nr. 1832/2002, I pielikumā, ir jāinterpretē tādējādi, ka optoelektroniskais savienotājs neatkarīgi no tā, vai tas ir aprīkots ar pastiprinošu komutatoru, ietilpst tā pozīcijā 8541. Optoelektronisko savienotāju tarifu klasifikācija nevar mainīties atkarībā no tā, vai tie ir aprīkoti ar iebūvētu pastiprinošu komutatoru, ņemot vērā, ka to vienīgā nozīme ir nodrošināt labu signālu pārraidi un ka to esamība nemaina pamatos optoelektronisko savienotāju kā gaismjutīgu pusvadītāju ierīču īpašības un īpatnības. Līdz ar to šī klasifikācija, šķiet, ir piemērota un atbilstoša.

(sal. ar 23.–25. punktu un rezolutīvo daļu)
No Tiesas Statūtu 61. panta izriet, ka jebkurai apelācijas sūdzībai ir jābūt ar mērķi pilnībā vai daļēji atcelt Pirmās instances tiesas spriedumu, un Tiesa, ja tiek atcelts Pirmās instances tiesas spriedums, var vai nu pati taisīt galīgo spriedumu attiecīgā lietā, ja to ļauj tiesvedības stadija, vai arī nodot lietu atpakaļ sprieduma taisīšanai Pirmās instances tiesā.

Kopienu likumdevēja lēmums reformēt pensiju režīmu, atceļot pensijām, uz kurām tiesības iegūtas, sākot no 2004. gada 1. maija, piemērojamos korekcijas koeficientus, — lēmums, kurš ir konkretizēts Regulā Nr. 723/2004, grozot Civildienesta noteikumus, kā arī Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību, — ir saderīgs ar vienlīdzīgas attieksmes principu. Lai arī ir taisnība, ka iepriekš spēkā esošais pensiju režīms, kas pamatojas uz korekcijas koeficientu sistēmu un līdz ar to uz zināmu pirktspējas kompensāciju atkarībā no pensionāra dzīvesvietas dalībvalsts, bija atbilstošs veids minētā principa īstenošanai, no tā nevar secināt, ka jebkura cita sistēma nav saderīga ar šo principu.

Pensiju režīms, kura mērķis ir panākt pirktspējas līdzvērtību, ir tikai viens no iespējamiem veidiem, kā nodrošināt atbilstību vienlīdzīgas attieksmes principam. Šo principu arī ievēro sistēma, saskaņā ar kuru pensionāri ar līdzvērtīgām veiktajām iemaksām saņem vienādu nominālo pensiju.

Minimālā korekcijas koeficienta 100 % apmērā ieviešana pārejas perioda ietvaros paredz tikai un vienīgi korekcijas koeficientu atcelšanu, ko nosaka spēkā esošais režīms, daļai pensionāru.

Ņemot vērā, ka no grozītajiem Civildienesta noteikumiem izrietošais spēkā esošais pensiju režīms — tā kā tā mērķis vairs nav nodrošināt zināmu pirktspējas līdzvērtību pensionāriem neatkarīgi no viņu dzīvesvietas — līdz ar to ir saderīgs ar vienlīdzīgas attieksmes principu, pārejas periods, ar kuru vienīgi ir paredzēts princips par “vienu” pensijas summu, kas ir izmaksājama pensionāriem, kuriem šis princips ir labvēlīgs, nevar radīt diskrimināciju.

(sal. ar 65.–68. punktu)
Sākotnējā redakcijā Direktīvas 85/337 par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu II pielikuma 12. punkta noteikumi, kuros ir atsauce uz “I pielikumā iekļauto projektu grozījumiem”, skatot kopā ar I pielikuma 7. punktu, kas paredz “tādu lidostu būvi [..], kam pamata skrejceļa garums ir 2100 m un vairāk”, attiecas arī uz darbiem, kas veikti, mainot esošas lidostas infrastruktūru, nepagarinot pamata skrejceļu, ja tie, ņemot vērā to raksturu, svarīgumu un pazīmes, ir uzskatāmi par darbiem, kas izmaina pašu lidostu. Tieši tāpat tas attiecas arī uz darbiem, kuru mērķis ir nozīmīgi palielināt lidostas aktivitātes un gaisa pārvadājumus. Iesniedzējtiesai ir jāpārliecinās, ka kompetentās iestādes pareizi novērtēja, vai attiecīgajiem pamata prāvā apskatāmajiem darbiem bija nepieciešams veikt ietekmes uz vidi novērtējumu.

Direktīvas 85/337 piemērošanas joma ir plaša un tās mērķis ir ļoti plašs. Šajā ziņā tas būtu pretēji šīs direktīvas mērķim no tās II pielikuma piemērošanas jomas izslēgt jau uzceltas lidostas infrastruktūras uzlabošanas vai paplašināšanas darbus tā iemesla dēļ, ka šīs direktīvas I pielikums paredz “lidostu būvi” un nevis “lidostas” kā tādas. Šāda interpretācija būtībā par visiem jau eksistējošas lidostas infrastruktūras izmaiņas darbiem ļautu izvairīties no pienākumiem, kas izriet no Direktīvas 85/337, neatkarīgi no tā, kāds ir šo darbu apjoms, un tādējādi zustu jebkāda šīs direktīvas II pielikuma jēga.

(sal. ar 32., 33. un 40. punktu un rezolutīvās daļas 2. punktu)
46

Lai gan saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru dalībvalstīm ir kompetence noteikt pienācīgus pasākumus, lai nodrošinātu to iekšējo un ārējo drošību, no tā neizriet, ka šādi pasākumi tiek pilnībā izslēgti no Kopienu tiesību piemērošanas jomas (skat. 1999. gada 26. oktobra spriedumu lietā C-273/97 Sirdar, Recueil, I-7403. lpp., 15. punkts, un 2000. gada 11. janvāra spriedumu lietā C-285/98 Kreil, Recueil, I-69. lpp., 15. punkts). Kā Tiesa jau ir secinājusi, atkāpes, kas piemērojamas valsts drošības apdraudējuma gadījumos, ir paredzētas EKL 30., 39., 46., 58., 64., 296. un 297. pantā, kas attiecas uz skaidri noteiktiem izņēmuma gadījumiem. No šiem pantiem nevar secināt, ka Līgumā ir paredzēts vispārējs izņēmums, saskaņā ar kuru no Kopienu tiesību piemērošanas jomas tiek izslēgti visi pasākumi, kas veikti valsts drošības apsvērumu dēļ. Ja tiktu atzīts šāds izņēmums, neraugoties uz Līguma noteikumu īpašajiem nosacījumiem, tas varētu apdraudēt Kopienu tiesību saistošo raksturu un to vienveidīgu piemērošanu (skat. 2003. gada 11. marta spriedumu lietā C-186/01 Dory, Recueil, I-2479. lpp., 31. punkts un tajā minētā judikatūra).
55

Turpinājumā apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda uz pretrunu starp apgalvojumu, kas ietverts pārsūdzētā sprieduma 62. punktā tiesvedības valodā: “That list of goods and services is close to that which is claimed in the Community trade mark”, un secinājumu, ka ar agrāko preču zīmi aizsargātās preces un ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi aptvertās preces nav līdzīgas.
30

EKL 57. panta 2. punkts ļauj Padomei pēc Komisijas priekšlikuma ar kvalificētu balsu vairākumu paredzēt noteiktus ierobežojošus pasākumus attiecībā uz kapitāla apriti, it īpaši saistībā ar tiešām investīcijām, uz trešām valstīm vai no tām. Ja šie pasākumi Kopienu tiesībās “mazina” liberalizāciju kapitāla apritē uz trešām valstīm vai no tām, ir vajadzīgs vienprātīgs lēmums.