ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nodokļu režīms, kas paredz, ka sabiedrības var pārnest un atskaitīt nodokļu gadā ciestos zaudējumus no turpmākajos gados radītās peļņas, kas aizliedz šādu pārnešanu īpašnieka maiņas gadījumā, un ka atkāpes veidā atsevišķos gadījumos ar kompetento iestāžu atļauju šo aizliegumu var nepiemērot, var izpildīt selektivitātes nosacījumu kā jēdziena “valsts atbalsts” elementu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, ja tiktu konstatēts, ka atskaites punkta sistēmā, proti, “normālajā” sistēmā, ietilpst aizliegums atskaitīt zaudējumus, mainoties īpašniekam, attiecībā pret kuru atļaujas sistēma ir izņēmums. Šādu režīmu var pamatot ar sistēmas, kurā tas ietilpst, raksturu vai vispārējo uzbūvi, jo šis pamatojums nepieļauj to, ka attiecībā uz atļauju atkāpties no aizlieguma atskaitīt zaudējumus kompetentajai valsts iestādei var būt rīcības brīvība, kas ļauj tai balstīt savus atļaujošos lēmumus uz šim nodokļu režīmam svešiem kritērijiem.

Pasākumu, ar kuru tiek izdarīta atkāpe no vispārējās nodokļu sistēmas, var pamatot, ja attiecīgā dalībvalsts var pierādīt, ka šis pasākums tieši izriet no tās nodokļu sistēmai pamatā esošajiem vai galvenajiem principiem. Šāds pamatojums ir iespējams, ja atļaujas procesā kompetentās iestādes novērtējuma brīvība ir ierobežota ar to nosacījumu pārbaudi, kuri ir noteikti, lai sasniegtu identificējamu nodokļu mērķi, un šīs iestādes piemērojamie kritēriji ir raksturīgi nodokļu režīmam. Savukārt, ja kompetentajām iestādēm ir plaša rīcības brīvība noteikt uz tāda nodokļu sistēmai sveša kritērija pamata kā nodarbinātības nodrošināšana piešķirta pasākuma saņēmējus un nosacījumus, šo pilnvaru īstenošana tādējādi ir jāuzskata par tādu, kas dod priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai salīdzinājumā ar pārējiem, kas, ņemot vērā šī režīma mērķi, faktiskā un juridiskā ziņā ir līdzīgā situācijā. Šādā ziņā ar reģionālās attīstības vai sociālās kohēzijas politikas piemērošanu nepietiek, lai šīs politikas ietvaros veikts pasākums būtu attaisnojams ar valsts nodokļu sistēmas raksturu un sistēmu.

(sal. ar 22., 24., 26., 27., 29., 32. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 18. panta c) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams arī ar nodokli apliekamas saimnieciskās darbības izbeigšanai, kas izriet no nodokļa maksātāja svītrošanas no Pievienotās vērtības nodokļa reģistra. Šīs tiesību normas galvenais mērķis patiesībā ir novērst, ka preces, par kurām radušās tiesības uz atskaitījumu, pēc ar nodokli apliekamas saimnieciskās darbības izbeigšanas – lai kādi [arī] nebūtu šīs izbeigšanas iemesli vai apstākļi – nekļūtu par galīgā patēriņa precēm, par ko nodokli nepiemēro.

(sal. ar 27. un 28. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
19

Otrkārt, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 80. un nākamajos punktos pārbaudīja Komisijas argumentu par to, ka ar 2004. un 2008. gada spriedumiem Tiesa, lai tiktu izbeigta pirmajā no šiem abiem spriedumiem konstatētā valsts pienākumu neizpilde, esot prasījusi Portugāles Republikai ne tikai atcelt Dekrētlikumu Nr. 48 051, bet papildus tam saskaņot valsts tiesību aktus ar Direktīvas 89/665 prasībām. Līdz ar to, pēc Komisijas domām, apgalvotā valsts pienākumu neizpilde esot turpinājusies tikmēr, kamēr Portugāles iekšējās tiesībās pastāvēja noteikums, ka zaudējumu atlīdzību personai, kas cietusi Savienības tiesību pārkāpuma dēļ, piešķir ar nosacījumu, ka ir pierādīta vaina vai ļaunprātība.
15

No pārsūdzētā sprieduma 50. punkta izriet, ka savu prasījumu par tiesību akta atcelšanu pamatojumam Areva grupas sabiedrības ir izvirzījušas septiņus pamatus, ko Vispārējā tiesa ir īsumā izklāstījusi šādi: “Pirmais pamats izriet no EKL 253. pantā paredzētā pienākuma norādīt pamatojumu neizpildes. Otrais pamats būtībā ir saistīts ar noteikumu par atzīšanu par vainojamu pārkāpumā, kuri izriet no EKL 81. panta 1. punkta un EEZ līguma 53. panta 1. punkta, pārkāpumu, kā arī tiesiskās drošības un atpakaļejoša spēka aizlieguma vispārējo principu pārkāpumu. Trešais pamats būtībā izriet no noteikumu par atzīšanu par vainojamu pārkāpumā, kuri izriet no EKL 81. panta 1. punkta un EEZ līguma 53. panta 1. punkta, pārkāpuma. Ceturtais pamats būtībā izriet no noteikumu par atzīšanu par vainojamu pārkāpumā un par solidaritātes noteikšanu par naudas sodu samaksu, kuri izriet no EKL 81. panta 1. punkta un EEZ līguma 53. panta 1. punkta, pārkāpuma, EKL 7. panta pārkāpuma, kā arī vienlīdzīgas attieksmes, tiesiskās drošības, atpakaļejoša spēka aizlieguma un efektīvas tiesību aizsardzības tiesā vispārējo principu pārkāpuma. Piektais pamats izriet no solidaritātes par naudas sodu samaksu noteikumu, kuri izriet no EKL 81. panta 1. punkta un EEZ līguma 53. panta 1. punkta, pārkāpuma. Sestais pamats būtībā izriet no 23. panta 2. punkta a) apakšpunkta pārkāpuma [Regulā Nr. 1/2003] un 2. punkta pārkāpuma [pamatnostādnēs], no kļūdas vērtējumā, kā arī vienlīdzīgas attieksmes un samērīguma vispārējo principu pārkāpuma. Visbeidzot septītais pamats būtībā ir balstīts uz kļūdu vērtējumā un EKL 81. panta, EEZ līguma 53. panta 1. punkta, kā arī paziņojuma par sadarbību pārkāpumu.”
25

Šādos apstākļos Hoge Raad der Nederlanden nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu: “Vai Sestā direktīva pieļauj, ka gadījumā, ja sākotnēji piemērotais PVN atskaitījums saskaņā ar Sestās direktīvas 20. pantu tiek koriģēts tādējādi, ka atmaksājama ir visa vai daļa no atskaitījuma summas, šī summa tiek iekasēta no kāda cita, nevis no nodokļa maksātāja, kurš sākotnēji ir piemērojis atskaitījumu, konkrētāk – kā piemērojot [1968. gada] likuma 12.a pantu – no personas, kurai šis nodokļa maksātājs ir piegādājis lietu?”
20

Attiecībā uz Ūbersīrenas [Übersyren] attīrīšanas staciju Luksemburgas Lielhercogiste skaidro, ka šajā attīrīšanas stacijā ienāk notekūdeņi no Luksemburgas lidostas. Lielais sniega daudzums 2010. gada decembrī esot bijis iemesls ierasto daudzumu pārsniegšanai, pirmkārt, skrejceļu, ceļu, kā arī citu lidostas satiksmei paredzēto platību tīrīšanai un, otrkārt, lidmašīnu pretaizsalšanai pirms to pacelšanās izmantoto produktu daudzuma dēļ. Neatbilstība “bioķīmiskā skābekļa patēriņa” rādītājam esot radusies tādēļ, ka šajā laikposmā tika izmantots liels daudzums glikola, lai apstrādātu lidmašīnu spārnus pret aizsalšanu. Šī rādītāja robežvērtību pārsniegšana neietekmējot slāpekli saturošo vielu izdalīšanos, tādējādi pretēji tam, ko, šķiet, apgalvo Komisija, secinājumos, ko valsts iestādes varēja izdarīt no analīzes rezultātiem, neesot nesaskaņu.
7

Šīs direktīvas 17. pantā ir noteikts: “1. Atskaitīšanas tiesības rodas brīdī, kad atskaitāmais nodoklis kļūst iekasējams. 2. Ja preces un pakalpojumus nodokļu maksātājs izmanto darījumiem, kuriem uzliek nodokļus, viņam ir tiesības atskaitīt no nodokļa, kurš viņam jāmaksā: a) [PVN], kas ir jāmaksā vai ir samaksāts par precēm vai pakalpojumiem, ko viņam piegādājis vai piegādās cits nodokļu maksātājs; b) [PVN], kas maksājams vai samaksāts par ievestām precēm; c) [PVN], kas maksājams atbilstīgi 5. panta 7. punkta a) apakšpunktam un 6. panta 3. punktam. 3. Dalībvalstis piešķir katram nodokļa maksātājam arī 2. punktā minētās [PVN] atskaitīšanas vai atmaksājuma tiesības, ciktāl šīs preces un pakalpojumus izmanto šādiem mērķiem: a) darījumiem, kas attiecas uz 4. panta 2. punktā minētajām saimnieciskajām darbībām, kuras veiktas citā valstī un kurām būtu tiesības uz nodokļu atskaitīšanu, ja tās notiktu šīs valsts teritorijā, b) darījumiem, kam piešķirts atbrīvojums atbilstīgi 14. panta 1. punkta i) apakšpunktam, 15. pantam un 16. panta 1. punkta B, C un D daļai, kā arī šā panta 2. punktam; c) jebkuram no darījumiem, kuri ir atbrīvoti atbilstīgi 13. panta B daļas a) un d) punkta 1. līdz 5. apakšpunktam, ja klients ir reģistrēts ārpus Kopienas vai ja šie darījumi ir tieši saistīti ar precēm, ko paredzēts izvest uz valsti ārpus Kopienas. [..] 5. Attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, ko nodokļa maksātājs izmanto gan 2. un 3. punkta aptvertiem darījumiem, par kuriem [PVN] ir atskaitāms, gan darījumiem, par kuriem [PVN] nav atskaitāms, atskaitāma ir tikai tā [PVN] daļa, kas attiecināma uz pirmā veida darījumiem. Šo daļu saskaņā ar 19. pantu nosaka visiem darījumiem, ko veic nodokļa maksātājs. Dalībvalstis tomēr var: a) atļaut nodokļa maksātājam noteikt šādu daļu katrai savas uzņēmējdarbības nozarei ar noteikumu, ka katrai nozarei ir atsevišķa uzskaite; b) likt nodokļa maksātājam noteikt šādu daļu katrai savas uzņēmējdarbības nozarei un veikt atsevišķu uzskaiti katrai nozarei; c) atļaut vai likt nodokļa maksātājam veikt atskaitīšanu, pamatojoties uz visu preču un pakalpojumu vai to daļas izmantojumu; d) atļaut vai likt nodokļa maksātājam veikt atskaitīšanu saskaņā ar pirmajā apakšpunktā noteiktajiem noteikumiem par visām tajā minētajām precēm un pakalpojumiem; e) noteikt, ka gadījumā, ja [PVN], kas nodokļa maksātajam nav atskaitāms, ir nenozīmīgs, to uzskata par nulli. [..]”
7

Pārkāpuma ilgumam noteiktais laikposms ir no 1996. gada 1. jūlija līdz 2002. gada 28. novembrim attiecībā uz Dow Chemical, no 1996. gada 1. jūlija līdz 2001. gada 27. novembrim attiecībā uz Dow Deutschland, no 2001. gada 22. februāra līdz 2002. gada 28. februārim attiecībā uz Dow Deutschland Anlagengesellschaft un no 2001. gada 26. novembra līdz 2002. gada 28. novembrim attiecībā uz Dow Europe.
32

Šī aizsardzība īpaši svarīga ir gadījumā, kad līgums par dzīvojamo telpu īri ir noslēgts starp privātpersonu, kura to slēdz privātiem mērķiem, no vienas puses, un nekustamo īpašumu jomas profesionāli, no otras puses. Starp pusēm pastāvošo nevienlīdzību pastiprina fakts, ka no ekonomikas viedokļa šāds līgums ir saistīts ar patērētāja pamatvajadzību, proti, mājokļa nodrošināšanu, un tas ir par summām, kuras bieži vien ir viena no ievērojamākajām īrnieka budžeta izdevumu pozīcijām, un papildus tam no juridiskā viedokļa šis līgums parasti ietilpst sarežģītā valsts tiesiskajā regulējumā, kuru privātpersonas bieži vien labi nepārzina.
37

Attiecībā uz jautājumu, vai pārkāpums ir ticis veikts tīši vai aiz neuzmanības un tādēļ par to var sodīt ar naudas sodu saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta pirmo daļu, no Tiesas judikatūras izriet, ka šis nosacījums ir izpildīts, ja attiecīgais uzņēmums nevar nezināt savas rīcības pret konkurenci vērsto raksturu neatkarīgi no tā, vai tas zināja vai nezināja par Līguma konkurences tiesību normu pārkāpumu (skat. 1983. gada 8. novembra spriedumu apvienotajās lietās no 96/82 līdz 102/82, 104/82, 105/82, 108/82 un 110/82 IAZ International Belgium u.c./Komisija, Recueil, 3369. lpp., 45. punkts; 1983. gada 9. novembra spriedumu lietā 322/81 Nederlandsche Banden-Industrie-Michelin/Komisija, Recueil, 3461. lpp., 107. punkts, kā arī 2010. gada 14. oktobra spriedumu lietā C-280/08 P Deutsche Telekom/Komisija, Krājums, I-9555. lpp., 124. punkts).
1)

ja šī persona ir viens no vairākiem atbildētājiem – tās vietas tiesā, kurā kādam no atbildētājiem ir domicils, ja prasības ir tik cieši saistītas, ka ir lietderīgi tās izskatīt un izlemt kopā, lai izvairītos no riska, ka atsevišķā tiesvedībā tiek pieņemti nesavienojami spriedumi.”
33

Regulas Nr. 882/2004 7. pantā, kurš ir piemērojams, sākot no 2006. gada 1. janvāra, arī ir paredzēts, ka, pirmkārt, kopumā sabiedrībai dara pieejamu informāciju par kompetento iestāžu veiktajām kontroles darbībām un to efektivitāti un, otrkārt, kompetentā iestāde veic pasākumus, lai nodrošinātu to, ka no tās personāla locekļiem prasa neizpaust oficiālās kontroles pienākumu veikšanas gaitā iegūtu informāciju, uz kuru šīs informācijas būtības dēļ pienācīgi pamatotos gadījumos attiecas dienesta noslēpums.
31

Vispirms ir jāatgādina, ka direktīvas galvenais mērķis, kā tas izriet no tās 1. panta, ir plāniem un programmām, kam var būt būtiska ietekme uz vidi, veikt vides novērtējumu to izstrādāšanas laikā un vēl pirms to pieņemšanas (2011. gada 22. septembra spriedums lietā C-295/10 Valčiukienė u.c., Krājums, I-8819. lpp., 37. punkts, kā arī 2012. gada 28. februāra spriedums lietā C-41/11 Inter-Environnement Wallonie un Terre wallonne, 40. punkts).
17

Saistībā ar šiem arsēna savienojumiem XVII pielikumā tās pašas 19. pozīcijas 2. slejā “Ierobežojuma nosacījumi” ir noteikts: “[..] 3. Nelieto koksnes konservēšanai. Turklāt koksni, kas tādā veidā apstrādāta, nelaiž tirgū. 4. Atkāpjoties no 3. punkta: a) attiecībā uz vielām un maisījumiem koksnes konservēšanai: tās lieto tikai rūpnieciskajās iekārtās, kurās koksni piesūcina vakuumā vai paaugstinātā spiedienā, ja šie savienojumi ir C tipa vara, hroma, arsēna (CCA) neorganisko savienojumu šķīdumi un ja tie ir atļauti saskaņā ar Direktīvas 98/8/EK 5. panta 1. punktu. Šādi apstrādātu koksni aizliegts laist tirgū, pirms nav pabeigta konservanta fiksācija; b) koksni, kas apstrādāta ar CCA šķīdumiem rūpnieciskajās iekārtās, saskaņā ar a) apakšpunktu var laist tirgū profesionālai un rūpnieciskai lietošanai, nodrošinot, ka tiek saglabāts koksnes strukturālais veselums cilvēku un mājlopu drošībai un izmantošanas laikā nav paredzama koksnes saskare ar ādu šādās konstrukcijās: — koka konstrukciju būvelementos sabiedriskās un lauksaimniecības ēkās, administratīvās ēkās un ražošanas telpās, — tiltos un tiltu konstrukcijās, [..] — elektroenerģijas pārvades un telekomunikāciju līniju stabos, [..] d) a) apakšpunktā minēto apstrādāto koksni neizmanto: — dzīvojamās vai mājsaimniecības ēkās neatkarīgi no izmantošanas mērķa, — nekādā nolūkā, ja pastāv risks vairākkārtējai saskarei ar ādu, [..] 5. Koksne, kas apstrādāta ar arsēna savienojumiem, ko Kopienā lietoja līdz 2007. gada 30. septembrim vai ko laida tirgū saskaņā ar 4. punktu, var palikt tirgū, un to var lietot arī turpmāk līdz lietošanas laika beigām. 6. Koksni, kas apstrādāta ar C tipa CCA šķīdumiem, ko Kopienā lietoja līdz 2007. gada 30. septembrim vai ko laida tirgū saskaņā ar 4. punktu: — var lietot vai lietot atkārtoti, ievērojot 4. punkta b), c) un d) apakšpunktā minētos noteikumus attiecībā uz šādas koksnes lietošanu, — var laist tirgū, ievērojot 4. punkta b), c) un d) apakšpunktā minētos noteikumus attiecībā uz šādas koksnes lietošanu. 7. Koksni, kas apstrādāta ar cita veida CCA šķīdumiem nekā tiem, ko Kopienā lietoja līdz 2007. gada 30. septembrim, dalībvalstis var atļaut: — lietot vai lietot atkārtoti, ievērojot 4. punkta b), c) un d) apakšpunktā minētos noteikumus attiecībā uz šādas koksnes lietošanu, — laist tirgū, ievērojot 4. punkta b), c) un d) apakšpunktā minētos noteikumus attiecībā uz šādas koksnes lietošanu.”
13

Samaksas termiņa dienā vienkāršais vekselis, kas tika uzrādīts samaksas vietā, proti, Prāgā, netika apmaksāts. Līdz ar to Česká spořitelna ierosināja Městský soud v Praze (Prāgas pilsētas tiesa) maksājuma rīkojuma procedūru, lai no G. Feichter saņemtu maksājuma summu, par ko bija sastādīts vienkāršais vekselis, CZK 5 000 000 apmērā kopā ar 6 % gadā no šīs summas, sākot no 2008. gada 28. maija līdz samaksas brīdim, kā arī ar vienkāršā vekseļa izsniegšanu saistīto komisijas maksu CZK 16 666 apmērā. Šajā procedūrā G. Feichter izvirzīja iebildi par Městský soud v Praze jurisdikcijas neesamību, jo viņš dzīvojot Austrijā.
13

Minētas direktīvas 3. panta 1. punkts ir formulēts šādi: “a) Dalībvalstis nodrošina, lai to tirgū laistu biodegvielas un citu atjaunojamo veidu degvielas minimālo daudzumu, un tālab nosaka orientējošos valsts mērķus. b) i) Šo mērķu kontrolskaitlis ir 2 % no visa tā benzīna un dīzeļdegvielas kopējās energoietilpības, kas transporta vajadzībām laisti to tirgū līdz 2005. gada 31. decembrim. ii) šo mērķu kontrolskaitlis ir 5,75 % no visa tā benzīna un dīzeļdegvielas kopējās energoietilpības, kas transporta vajadzībām laisti to tirgū līdz 2010. gada 31. decembrim.”
20

Tad šajā summā no jauna tika izdarītas korekcijas, lai noteiktu to vecuma pensijas daļu, kuru pienākums maksāt ir Spānijas Karalistei. Tālab INSS ņēma vērā proporciju, kādā C. Salgado González veikusi iemaksas Spānijā, attiecībā pret visu viņas iemaksu kopumu. Šīs dalībvalsts maksājamā daļa tika noteikta 63,86 % apmērā no koriģētās aprēķina bāzes, kas atbilda EUR 115,63. Indeksējot šo summu un pieskaitot tai piemaksas, tā galu galā tika noteikta EUR 371,36 apmērā.
16

Iesniedzējtiesā Grattan norādīja, ka skaidrā naudā saņemtā komisijas nauda par trešo personu pirkumiem bija tās cenas samazinājums, ko pārstāvis maksāja par precēm, kuras tas nopirka no attiecīgās sabiedrības (ja šo komisijas naudu saņēma piegādes laikā), vai atlaide (ja to saņēma pēc tam, kad preces bija piegādātas pārstāvim). Līdz ar to atlīdzība vai summa, kurai uzliek nodokli, ir samazināma. Tas izrietot no Sestās direktīvas 11. panta C daļas 1. punkta un līdz 1978. gadam – no Otrās direktīvas 8. panta a) punkta un A pielikuma 13. punkta, kā arī jebkurā gadījumā – no nodokļu neitralitātes principa, kas pastāvēja jau pirms 1978. gada.
37

Turklāt ir jāatgādina, ka atbilstoši Tiesas judikatūrai, tā kā izpirkuma noma neparedz lietas, uz kuru tā attiecas, īpašumtiesību nodošanu nomniekam, tā būtībā ir jākvalificē kā pakalpojumu sniegšana (šajā ziņā skat. 2012. gada 16. februāra spriedumu lietā C-118/11 Eon Aset Menidjmunt, 33. punkts). No šīs judikatūras izriet arī, ka šādi pakalpojumi tomēr noteiktos apstākļos var tikt pielīdzināti ražošanas līdzekļu iegādei. Tā tas it īpaši ir tad, ja nomniekam ir būtiskas lietas, kas ir izpirkuma nomas priekšmets, īpašnieka pazīmes, it īpaši, ja viņam ir nodotas lielākā daļa no priekšrocībām un riskiem, kas piemīt likumīgām īpašumtiesībām uz to, un ja maksājuma termiņā aktualizētā summa ir praktiski identiska lietas tirgus vērtībai (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Eon Aset Menidjmunt, 40. punkts). Iesniedzējtiesai ir jānosaka, ievērojot lietas apstākļus, vai šie kritēriji ir izpildīti.
31

Pirmkārt, Coppens apgalvo, ka naudas soda pamatsumma ir noteikta kļūdaini, jo Komisija neesot nošķīrusi aizliegtās vienošanās dalībniekus, kaut arī tai esot bijis jāņem vērā to atsevišķās lomas tajā. Tādējādi šī sabiedrība esot izdarījusi mazāk smagu pārkāpumu nekā to, par ko to vaino Komisija, ņemot vērā tās ierobežoto lomu un dalību attiecīgajā aizliegtajā vienošanās, tās tirgus daļu, kura esot tikai 0,04 % no konkrētā tirgus, un tās kopējo apgrozījumu, kurš esot ievērojami mazāks par pārējo pārkāpuma dalībnieku apgrozījumu. Tādējādi Komisija attiecībā uz šo sabiedrību neesot drīkstējusi pieņemt, ka naudas soda aprēķināšanas pamats ir 17 % no tās pārdošanas apjoma, kā tas tika darīts attiecībā uz pārējiem dalībniekiem. Turklāt Coppens esot pierādījusi, ka pārkāpuma ilgums, ko tai var inkriminēt, ir augstākais 7 gadi, nevis 10 gadi un 9 mēneši. Turklāt naudas soda pamatsumma esot bijusi jāsamazina atbilstoši Pamatnostādņu 27.–35. pantam. Šajā ziņā Coppens arī norāda, ka tā ir sniegusi pierādījumus, kas apliecina tās nespēju šādu summu samaksāt un maksātnespējas risku.
38

Šajā ziņā iesniedzējtiesa arī jautā, vai PVN direktīvas 63. un 65. panta interpretācijai ir nozīmīgs tas, ka apbūves tiesības, kuras nodibinātas sabiedrībai Orfey, var izbeigties. Šajā ziņā pietiek norādīt, ka minētā tiesa apgalvo, ka attiecīgās apbūves tiesības var izbeigties tikai tad, ja tieši ir minēta atsauce uz ZZS 67. panta 1. punktā paredzēto noilgumu, ar kuru tiek dzēstas tiesības. Līdz ar to ir jāuzskata, ka šī iespēja ir tikai anulēšanas nosacījums PVN direktīvas 90. panta 1. punkta izpratnē. Tādējādi, kā pamatoti norāda Bulgārijas valdība un Komisija, tas, ka šāds nosacījums var eventuāli tikt īstenots nākotnē, nevar apšaubīt to, ka darījums ir noticis brīdī, kad ir nodibinātas apbūves tiesības, ja šajā brīdī, kā ir ticis norādīts šī sprieduma 29. punktā, visi pakalpojumu sniegšanai nākotnē raksturīgie elementi jau ir zināmi un tādējādi it īpaši attiecīgie pakalpojumi ir precīzi raksturoti. Līdz ar to šāda iespējamība neietekmē minēto interpretāciju.
14

Regulas Nr. 2670/81 1. panta 1. punkts ir formulēts šādi: “[Pamatregulas] 26. panta 1. punktā minētos produktus uzskata par eksportētiem, ja: a) neierobežojot citus šīs regulas noteikumus, 2. pantā minētais pierādījums ir ražotājas dalībvalsts kompetentās iestādes rīcībā, neatkarīgi no tā, kura dalībvalsts ir C cukura [..] eksportētāja; b) eksportētāja dalībvalsts pieņem attiecīgo eksporta deklarāciju līdz 1. janvārim, kas seko tā tirdzniecības gada beigām, kurā ražots C cukurs [..]; c) C cukurs [..] vai atbilstošs daudzums 2. panta 3. punkta nozīmē ir atstājis Kopienas muitas teritoriju ne vēlāk kā 60 dienas pēc b) apakšpunktā minētā 1. janvāra; d) produkts ticis eksportēts vai nu bez kompensācijas, vai bez maksājuma kā baltais cukurs vai nedenaturēts jēlcukurs [..]. Izņemot force majeure gadījumus, ja jebkurš no pirmajā daļā paredzētajiem nosacījumiem netiek pildīts, attiecīgo C cukura [..] daudzumu uzskata par pārdotu iekšējā tirgū. Force majeure gadījumā tās dalībvalsts, kuras teritorijā C cukurs [..] ražots, kompetenta iestāde pieņem lēmumu par vajadzīgajiem pasākumiem, pamatojoties uz ieinteresētās puses minētajiem apstākļiem. Ja C cukuru [..] eksportē no tādas dalībvalsts teritorijas, kurā tas nav ražots, tad attiecīgos pasākumus vajadzības gadījumā veic pēc attiecīgās dalībvalsts kompetentas iestādes atzinuma saņemšanas.”
38

Pārsūdzētā sprieduma 74.–90. punktā Vispārējā tiesa ir noraidījusi otro pamatu attiecībā uz “izmeklēšanas procesa principa” pārkāpumu tādēļ, ka Komisija neesot izskatījusi visus nozīmīgos attiecīgās lietas apstākļus. Pirmkārt, Vispārējā tiesa ir konstatējusi, ka Komisija nav ļāvusi pastāvēt neprecizitātēm attiecībā uz naktī no 2006. gada 29. maija uz 30. maiju izmantotā [tīrīšanas līdzekļa] Synto sastāvu, jo tā it īpaši pašai telpu uzkopšanas sabiedrībai ir likusi piegādāt tieši tādu pašu mazgāšanas līdzekli kā tas, kas ticis izmantots tajā naktī, un ka testu veikšanā ticis izmantots tikai šis produkts. Otrkārt, Vispārējā tiesa ir nospriedusi, ka E.ON Energie izteiktajai norādei uz iespēju, ka atslēgu turētāji varētu būt piešķīruši pieeju strīdus telpai trešajām personām vai ka kāds šajā telpā varētu būt iekļuvis citā veidā, šajā lietā nav nozīmes, jo, lai gan atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 23. panta 1. punkta e) apakšpunktam Komisijai ir pienākums pārbaudīt tīši vai neuzmanības dēļ izdarītu aizzīmogojuma pārplēšanu, tai tomēr nav jāpierāda, ka aizzīmogotajā telpā kāds faktiski ir iekļuvis. Treškārt, Vispārējā tiesa ir noraidījusi argumentu attiecībā uz inspektoriem adresētās anketas 6. jautājuma iespējami tendenciozo formulējumu, norādot, ka šis jautājums bija vērsts uz to, lai pārbaudes grupas locekļus izjautātu par norādēm, kas liecina par aizzīmogojuma pārplēšanas konstatēšanu, ņemot vērā protokolā iekļautos konstatējumus. Turklāt katrs no inspektoriem esot norādījis apstākļus, kurus viņš bija individuāli atcerējies.
31

Tomēr atbildētājas pamatlietā norāda, ka EKL 282. pants ir tikai vispārīga norma, atkāpe no kuras esot ietverta EKL 274. un 279. pantā. Abas pēdējās no minētajām tiesību normām savukārt esot īstenotas Finanšu regulā, kuras 59. un 60. pantā katrai Savienības iestādei esot piešķirtas pilnvaras pašai veikt savu budžeta posteņu izpildi. Turklāt no šīs regulas 103. un 104. panta izrietot, ka celt atlīdzinājuma prasību gadījumā, ja šīs iestādes uzskata, ka ir cietušas attiecīgā pārkāpuma dēļ, ir katras no tām ziņā, jo vairums līgumu slēgšanas tiesību tika piešķirtas to vārdā un uz to rēķina.