ĢENERĀLADVOKĀTA L. A. Hēlhuda [L. A. GEELHOED] SECINĀJUMI,

sniegti 2004. gada 18. novembrī ( )

Lieta C‑335/03

Portugāles Republika

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

Komisijas 2003. gada 15. maija lēmuma 2003/364/EK par atsevišķu izdevumu, kas dalībvalstīm radušies Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļas ietvaros, izslēgšanu no Kopienas finansējuma atcelšana – Iepriekš noteiktās korekcijas izdevumiem, ko Portugāle deklarēja par 1999. finanšu gadu – Piemaksa par zīdītājgovīm un īpaša piemaksa liellopu un teļa gaļas ražotājiem

I – Ievads

1. Šajā lietā Portugāles Republika lūdz atcelt Komisijas 2003. gada 15. maija lēmumu 2003/364/EK par atsevišķu izdevumu, kas dalībvalstīm radušies Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļas ietvaros, izslēgšanu no Kopienas finansējuma ( ). Šī prasība attiecas uz Komisijas atteikumu Portugāles Republikai atmaksāt kopējo summu EUR 2 446 684,20 apmērā.

II – Atbilstošās tiesību normas

2. Atbilstošās tiesību normas, kas attiecas uz kopējās lauksaimniecības politikas finansējumu un ELVGF pārskatu apstiprināšanu, jau vairākas reizes izsmeļoši tika norādītas vairākos secinājumos un spriedumos. Atbilstošo tiesību normu detalizētākam izklāstam es atsaucos uz ģenerāladvokāta Džeikobsa [Jacobs] 2004. gada 22. janvāra secinājumiem, kā arī uz Tiesas spriedumu lietā Vācija/Komisija ( ).

III – Fakti un pirmstiesas procedūra

3. No 2000. gada 18. septembra līdz 22. septembrim Komisija veica vairākas pārbaudes Portugālē, lai pārbaudītu, vai tiek ievēroti piemērojamie Kopienu noteikumi. Šīs pārbaudes notika dažādās Alentejo (Alentežu, Portugāle) lopkopības saimniecībās.

4. Pamatojoties uz šīm pārbaudēm, Komisija 2001. gada 20. marta vēstulē paziņoja Portugāles iestādēm, ka atbilstoši Regulas (EK) Nr. 1663/95 ( ) 8. panta 1. punktam tiek uzsākta izmeklēšana, jo liellopu un teļa gaļas nozarē nav ievēroti Regulas (EEK) Nr. 805/68 ( ), Regulas (EEK) Nr. 388/92 ( ), Regulas (EEK) Nr. 3508/92 ( ) un Regulas (EEK) Nr. 3887/92 ( ), kā arī Regulas (EK) Nr. 1254/1999 ( ) un Regulas (EK) Nr. 2342/1999 ( ) noteikumi.

5. Komisija to secināja, pamatojoties uz šādiem konstatējumiem. Pirmkārt, uz vietas veikto pārbaužu procentuālais skaits dzīvnieku aizturēšanas laikā bija 4,4%, lai gan Kopienu tiesības pieprasīja, lai atbilstoši Regulas Nr. 3887/92 ( ) 6. pantam vismaz 5 % no pārbaudēm attiecīgajā laikposmā tiktu veiktas uz vietas. Otrkārt, Portugāles ražotāji izmantoja dažāda veida identifikācijas marķējumu. Tika izmantots parastais oranžais marķējums, agrākais metāliskais marķējums, dzeltenais marķējums un zaļais Komisijas programmas (IDEA) marķējums, kurā bija ietverts elektroniskais marķējums dzīvnieku reģistrēšanai un izsekošanai Kopienā. Turklāt atsevišķus dzīvniekus marķēja tikai ar metāla marķējumu un/vai ar tetovējumu uz sāniem. Liels skaits dzīvnieku bija marķēti nevis ar oficiāli izdalītajām krotālijām, bet ar pašu ražotāju piestiprinātām ar roku rakstītām krotālijām.

6. 2001. gada 28. maija vēstulē Portugāles valsts iestādes apstrīdēja konstatētos pārkāpumus. Pirmkārt, Portugāles valdība norādīja, ka attiecīgo gadu laikā tā ir veikusi minimālo pieprasīto pārbaužu skaitu 5% apmērā. Otrkārt, tā sniedza precizējumus par dažādām izmantotajām krotālijām. Agrākais metāliskais marķējums tika izmantots dzīvniekiem, kas tika identificēti pirms 1998. gada septembra vai oktobra, un tas netika nomainīts. Atsevišķi ražotāji izmantoja dzelteno marķējumu savai administrēšanai. Dzīvnieki, kas marķēti ar metāla marķējumu un/vai ar tetovējumiem uz sāniem, ir cīņas buļļi. To identifikācijas marķējumu var nolasīt no liela attāluma. Portugāles iestādes uzskata, ka ar roku rakstītās krotālijas tika izmantotas tad, ja oriģinālās krotālijas bija pazaudētas; tomēr tām ir tāda pati nozīme kā oficiālajiem identifikācijas numuriem.

7. Tad 2001. gada 31. oktobra vēstulē Komisija ielūdza Portugāles iestādes uz divpusēju sanāksmi. Tā piebilda, ka vēlas uzsākt korekcijas 2% apmērā Portugāles paziņotajiem izdevumiem par 1999. finanšu gadu attiecībā uz piemaksu par zīdītājgovju turēšanu un korekcijas 5% apmērā Portugāles paziņotajiem izdevumiem par šo pašu finanšu gadu attiecībā uz īpašo piemaksu liellopu un teļa gaļas ražotājiem.

8. Divpusējā sanāksme notika 2001. gada 21. novembrī Briselē. Ar oficiālu 2002. gada 20. februāra paziņojumu Komisija nosūtīja Portugāles Republikai savus secinājumus par divpusējo sanāksmi. Pēc tam 2002. gada 30. maija vēstulē Komisija, atsaucoties uz lēmumu 94/442/EK ( ), formāli paziņoja savus secinājumus Portugāles iestādēm. Tad Portugāles iestādes pieprasīja uzsākt samierināšanas procedūru. Tomēr šī procedūra nepalīdzēja tuvināt lietas dalībnieku viedokļus. Pēc neveiksmīgām šīs procedūras beigām Komisija pieņēma lēmumu 2003/364.

9. Ar lēmumu 2003/364/EK Komisija izslēdza atsevišķus dalībvalstu izdevumus no ELVGF finansējuma. Kā izriet no minētā lēmuma 1. panta un no tā pielikumiem par 1999. finanšu gadu attiecībā uz Portugāles Republiku, no finansējuma tika izslēgti šādi izdevumi:

– EUR 909 773,86 attiecībā uz piemaksu, ietverot papildu piemaksu, zīdītājgovju [turēšanai];

– EUR 1 087 047,53 attiecībā uz īpašo piemaksu par liellopu un teļa gaļas [ražošanu];

– EUR 376 870,71 attiecībā uz piemaksu par paplašināšanos;

– EUR 72 992,11 attiecībā uz tiešajiem maksājumiem ražotājiem – Poseima.

10. Ar prasības pieteikumu, kas iesniegts Tiesā 2003. gada 31. jūlijā, Portugāles Republika atbilstoši EKL 230. panta 1. punktam lūdz atcelt apstrīdēto lēmumu, kā arī piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Komisija lūdz Tiesu prasību noraidīt un piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

IV – Prasība

11. Savas prasības atbalstam prasītāja izvirza trīs pamatus, proti: tiesisku kļūdu Regulas Nr. 3887/92 6. panta 5. punkta tiesiskās sistēmas piemērošanā; kļūdu faktisko apstākļu vērtējumā sakarā ar Portugāles iestāžu deklarētajiem izdevumiem par 1999. finanšu gadu attiecībā uz piemaksām zīdītājgovju ganāmpulka turēšanai, un EKL 253. pantā noteiktā pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu.

A – Pirmais pamats: tiesiska kļūda Regulas Nr. 3887/92 6. panta 5. punktā noteiktās tiesiskās sistēmas piemērošanā

Lietas dalībnieku apsvērumi

12. Portugāles valdība norāda, ka minētā gada laikā tā ir veikusi Regulas Nr. 3887/92 6. panta 5. punktā paredzēto minimālo [pārbaužu skaita] procentu. Šajā noteikumā ir minētas “dzīvnieku minimālās pārbaudes”. Portugāles valdība uzskata, ka atbalsta “dzīvnieku audzēšanai” lūgumi un attiecīgās pārbaudes ir jāinterpretē un jāvērtē saimniecības vienotības kontekstā vai, citiem vārdiem, ņemot vērā visas atbalsta “dzīvnieku audzēšanai” pieteikumu shēmas kopā. Līdz ar to pretēji tam, ko šķietami apgalvo Komisija, Regulas Nr. 3887/92 6. panta 5. punkts nenozīmē, ka katra shēma ir jāpārbauda atsevišķi.

13. Portugāles iestādes ir izvēlējušās pieeju, saskaņā ar kuru saimniecībām ir jāiesniedz viens kopīgs pieteikums dažādām atbalsta “dzīvnieku audzēšanai” shēmām, kas ir pieejamas ELVGF Garantiju nodaļas ietvaros, atbilstoši kurai tiek veiktas pārbaudes. Šajā sakarā minētā gada laikā tika veikts minimālais tiesiskajā regulējumā noteiktais pieprasījumu pārbaužu skaits uz vietas un dzīvnieku aizturēšanas laikā saimniecībās.

14. Portugāles valdība uzskata, ka Regulas Nr. 3887/92 6. panta 5. punkts redakcijā, kas bija spēkā faktisko apstākļu rašanās laikā, nenošķir dažādas atbalsta shēmas attiecībā uz pienākumu veikt pārbaudes 5 % atbalsta “dzīvnieku audzēšanai” pieteikumiem dzīvnieku aizturēšanas laikā saimniecībā, tādējādi, pretēji Komisijas apgalvotajam, Portugāles iestāžu rīcība bija atbilstoša iepriekš minētajam noteikumam. Portugāles valdība atsaucas arī uz minētās Regulas 6. panta 5. punktu, ko groza Regula (EEK) Nr. 1678/98 ( ), kas noteic, ka “pārbaudes uz vietas atbilstoši šai Regulai var veikt vienlaicīgi ar jebkuru citu izmeklēšanu, ko paredz Kopienu tiesību akti” ( ).

15. Portugāles valdība norāda, ka kopīgo atbalsta “dzīvnieku audzēšanai” pieteikumu pārbaudes procents pārsniedz 5 %. Patiešām, piemaksu liellopu un teļa gaļas nozarē pārbaudes procents šo dzīvnieku aizturēšanas laikā bija 4,4%; tomēr, ja ņem vērā vidējo procentu pārbaudēm, kas veiktas par piemaksu shēmām liellopu un teļa gaļas nozarē par piemaksām zīdītājgovju ganāmpulka uzturēšanai un par piemaksām aitas un kazas gaļas ražošanas nozarē, tad šis pārbaužu procents ir 6,3%.

16. Portugāles valdība piemin arī Regulas Nr. 3887/92 6. panta 5. punktu vēlākajā redakcijā, kas izriet no Regulas (EK) Nr. 2801/1999 ( ). Šis noteikums paredz: “[..] pārbaudes uz vietas par piemaksām “dzīvnieku audzēšanai” attiecas uz visiem dzīvniekiem, kuri ir jāpārbauda atbalsta shēmas ietvaros. Vismaz 50 % no minimālajām dzīvnieku pārbaudēm tiek veiktas aizturēšanas laikā. [..] Vajadzības gadījumā atbilstoši šai regulai pārbaudes uz vietas var veikt vienlaicīgi ar pārbaudēm, ko paredz citas Kopienas piemaksu shēmas”. Šī vēlākā Regulas Nr. 3887/92 6. panta 5. punkta redakcija skaidri nošķir dažādas atbalsta shēmas, bet tā stājās spēkā tikai 2000. gada 1. janvārī.

17. Līdz ar to Portugāles valdība uzskata, ka, šajā lietā piemērojot Regulas Nr. 3887/92 6. panta 5. punktu nevis tajā redakcijā, kas bija spēkā lietas faktisko apstākļu rašanās laikā, bet vēlākā redakcijā, kas izriet no Regulas Nr. 2801/1999, Komisija ar atpakaļejošu spēku ir piemērojusi jauninājumus radošu normu, kas ir dalībvalstīm kopējo vispārējo tiesību principu pārkāpums.

18. Komisija uzskata, ka Portugāles valdības apgalvojums Regulas Nr. 3887/92 6. panta 3. un 5. pantam piešķir neskaidru piemērojamību gan no noteikumu mērķa, gan no to teksta viedokļa. Šis apgalvojums ir pilnīgi pretējs izvirzītajam mērķim. Minētās regulas 6. panta 1. punktā ir precizēts, ka: “Administratīvās pārbaudes un pārbaudes uz vietas ir veicamas tādā veidā, lai nodrošinātu efektīvu pārbaudi par to, vai ir ievēroti atbalstu un piemaksu piešķiršanas nosacījumi”. Piekrist Portugāles valdības apgalvojumam nozīmētu, ka dalībvalstij ir jāpārbauda tikai 10 % no atbalsta pieteikumiem, kas attiecas uz piemaksu shēmu zīdītājgovju ganāmpulka turēšanai, kā arī 10 % no atbalsta pieteikumiem, kas attiecas uz piemaksām aitas un kazas gaļas ražotājiem. Tādējādi 6,66 % pārbaužu apmērs būtu sasniegts, nepārbaudot it nevienu atbalsta pieteikumu, kas attiecas uz piemaksām liellopu un teļa gaļas nozarē.

19. Šāda interpretācija ir pilnīgi pretēja Regulas Nr. 3508/92 7. panta tekstam, kas skaidri paredz, ka “integrētās kontroles sistēma attiecas uz visiem iesniegtajiem atbalsta pieteikumiem, jo īpaši attiecībā uz administratīvajām pārbaudēm, pārbaudēm uz vietas un, attiecīgā gadījumā, uz pārbaudi, izmantojot uzņemšanu no attāluma ar aerofotogrāfijām vai no satelīta”.

Vērtējums

20. Regulas Nr. 3887/92 6. panta 3. punktā ir precizēts, ka “pārbaudes uz vietas ir jāveic nozīmīgam pieteikumu paraugu skaitam. Šiem paraugiem ir jāpārstāv vismaz 10% no visiem atbalsta pieteikumiem “dzīvnieku audzēšanai” vai dalības paziņojumiem [..]”. Šī paša panta 5. punktā ir paredzēts, ka “vismaz 50 % minimālo pārbaužu jāveic dzīvnieku aizturēšanas laikā”. No šiem noteikumiem izriet, ka dzīvnieku pārbaužu skaitam to aizturēšanas laikā ir jābūt vismaz 5%.

21. Lietas dalībnieki nav vienisprātis attiecībā uz jēdziena “dzīvnieku minimālās pārbaudes” piemērojamību. Portugāles valdība uzskata, ka jāņem vērā visas pārbaudes, kas attiecas uz atbalstu “dzīvnieku audzēšanai” visām shēmām kopā. Tādējādi vidējo pārbaužu skaits ir noteicošais, lai noskaidrotu, vai minimālā 5% prasība, ko nosaka Regulas Nr. 3887/92 6. panta 3. un 5. punkts, ir izpildīta. Komisija iesaka citu interpretāciju. Atbilstoši ieteiktajai interpretācijai minimālā 5% prasība ir jāievēro katrai shēmai atsevišķi.

22. Šķiet, ka jēdziens “dzīvnieku minimālās pārbaudes” ir jāinterpretē tādā veidā, ka katrai atbalsta shēmai atsevišķi ir jāatbilst minimālajam Regulas Nr. 3887/92 6. panta 3. un 5. punktā noteiktajam procentam. Ja tiktu pieņemta Portugāles valdības argumentācija, tā būtiski ietekmētu šī noteikuma lietderīgo iedarbību. Jebkāda citādāka regulas 6. panta 3. un 5. punkta interpretācija nozīmētu, ka Portugāles valdībai pietiktu pārbaudīt tikai tos atbalsta pieteikumus, kas attiecas uz piemaksu shēmu zīdītājgovju ganāmpulka turēšanai un uz piemaksu shēmu aitas un kazas gaļas ražošanai. No tā izrietētu, ka nav jāpārbauda neviens no tiem atbalsta pieteikumiem, kas ir saistīti ar piemaksu shēmu liellopu un teļa gaļas nozarē. Tādējādi šāda Regulas Nr. 3887/92 6. panta 3. un 5. punkta interpretācija nav pieņemama.

23. Ņemot vērā faktu, ka pārbaužu, kas attiecas uz piemaksu shēmu liellopu un teļa gaļas nozarē, procents šo dzīvnieku aizturēšanas laikā bija 4,4 % un ka Regulas Nr. 3887/92 6. panta 3. un 5. punktu var interpretēt tikai vienā veidā, jāsecina, ka Portugāles valdība nav izpildījusi minimālo Regulā Nr. 3887/92 paredzēto prasību par 5% pārbaudēm.

24. Līdz ar to, pēc manām domām, pirmais Portugāles valdības pamats nav pamatots.

B – Otrais pamats: kļūda faktisko apstākļu vērtējumā sakarā ar Portugāles iestāžu deklarētajiem izdevumiem par 1999. finanšu gadu attiecībā uz piemaksām zīdītājgovju ganāmpulka turēšanai

Lietas dalībnieku apsvērumi

25. Portugāles iestāžu otrais pamats ietver trīs daļas. Pirmā daļa attiecas uz datumu, kurā tika konstatēti pārkāpumi; otrā daļa attiecas uz šo konstatējumu nozīmīgumu, un trešā daļa attiecas uz paraugu raksturotspēju.

26. Attiecībā uz pirmo daļu Portugāles valdība uzskata, ka iespējamie pārkāpumi dzīvnieku identificēšanā, ko Komisija konstatējusi Alentežu saimniecībās veikto pārbaužu laikā 2000. gada septembrī, nevar būt pamats paredzētajām finanšu korekcijām par 1999. finanšu gadu. Komisija veica vairākas pārbaudes Portugālē laikposmā no 2000. gada 18. līdz 22. septembrim, tāpēc to rezultāti ir jāņem vērā 2000. tirdzniecības gadā, nevis 1999. tirdzniecības gadā.

27. Komisija savā iebildumu rakstā atsaucas uz 5. panta 2. punkta c) apakšpunktu Padomes 1970. gada 21. aprīļa Regulā (EEK) Nr. 729/70 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV L 94, 13. lpp.) tajā redakcijā, ko groza Regula (EK) Nr. 1287/95 ( ), kas noteic, ka “finansējuma atteikums nevar attiekties uz izdevumiem, kas ir radušies agrāk nekā divdesmit četrus mēnešus pirms Komisijas rakstiskā paziņojuma attiecīgajai dalībvalstij par šo pārbaužu rezultātiem [..]”.

28. Portugāles iestādes to apstrīd un uzsver, ka Komisija nenošķir divus dažādus jautājumus. Pirmais jautājums attiecas uz termiņu, kurā ir jāpaziņo Komisijas veikto pārbaužu rezultāti, un otrais jautājums ir par finanšu gadu, uz kuru šīs pārbaudes attiecas.

29. Otrajā pamata daļā Portugāles valdība apstrīd Komisijas konstatēto pārkāpumu atbilstību. Portugāles Republika bija izpildījusi un joprojām izpilda liellopu identificēšanas nosacījumus ( ) arī attiecībā uz ar roku rakstītajiem identifikācijas numuriem. Šie numuri ir tikai pagaidu pasākums. Šis pagaidu risinājums ir izmantots tādēļ, lai dzīvnieki ar oficiālo identifikācijas numuru būtu marķēti līdz brīdim, kad kompetentā iestāde tiem piestiprina aizvietojošās krotālijas. Portugāles valdība uzsver, ka šie ar roku rakstītie identifikācijas numuri ir tikpat svarīgi kā oficiālie identifikācijas numuri, kas ir attiecīgo dzīvnieku pasēs, lai izvairītos no problēmām to identificēšanā.

30. Komisija to apstrīd, atsaucoties uz saīsināto ziņojumu, kurā ir konstatēti trūkumi dzīvnieku identifikācijā. Vietējie pārbaudes veicēji bez problēmām varēja akceptēt ar roku rakstītos identifikācijas numurus. Šāda prakse nav saderīga ar Regulas Nr. 3887/92 ( ) 6. panta 1. punktu, kurā ir paredzēts, ka “administratīvās pārbaudes un pārbaudes uz vietas ir jāveic tā, lai nodrošinātu efektīvu pārbaudi par atbalsta un piemaksu piešķiršanas nosacījumu ievērošanu”.

31. Trešajā pamata daļā Portugāles valdība Komisijai pārmet, ka tā ir pieļāvusi kļūdu attiecīgo faktisko apstākļu vērtējumā, jo tā nav ņēmusi vērā konkrētos lietas apstākļus. Komisija ir noteikusi, ka finanšu korekciju piemērošanas pamatā ir fakts, ka atsevišķiem dzīvniekiem bija ražotāja piestiprinātas krotālijas ar identifikācijas numuru, ko ražotājs izmantoja un kas bija atšķirīgs no kompetento iestāžu piešķirtā numura. Tā uzskata, ka šāda prakse palielina risku, ka par šo dzīvnieku tiek maksāta vairāk nekā viena piemaksa. Pēc Portugāles valdības domām, Komisijai bija jāņem vērā arī apstākļi, kuros šāda prakse izmantota. Runa bija tikai par viena reģiona sešiem ražotājiem. Šim reģionam bija atsevišķas specifiskas īpašības, kas to nošķīra no citiem valsts reģioniem. Dzīvnieku audzēšana Alentežu ir plaša, tas nozīmē, ka ražotājiem ir grūtāk dzīvniekus pārbaudīt. Tādējādi paraugi nav raksturotspējīgi.

32. Komisija uzskata, ka vienam reģionam patiešām var būt specifiskas īpašības, bet Kopienu normas tik un tā ir jāievēro.

Vērtējums

33. Pirmajā otrā pamata daļā Portugāles valdība izvirza jautājumu par gadu, uz kuru attiecas paredzētās finanšu korekcijas. Pēc valdības domām, veikto pārbaužu rezultāti ir jāņem vērā 2000. tirdzniecības gadā, nevis 1999. tirdzniecības gadā.

34. Pretēji Portugāles valdības apgalvotajam Regulas Nr. 729/70 5. panta 2. punkta c) apakšpunkts ļauj Komisijai atteikt finansējumu izdevumiem, kas radušies 24 mēnešu laikā pirms Komisijas rakstveida paziņojuma attiecīgajai dalībvalstij par šo pārbaužu rezultātiem. Līdz ar to Komisija varēja ņemt vērā veikto pārbaužu rezultātus attiecībā uz 1999. tirdzniecības gadu.

35. Turklāt savā prasības pieteikumā un replikas rakstā Portugāles valdība nav apstrīdējusi faktu, ka vairākiem dzīvniekiem bija tikai ar roku rakstītie identifikācijas numuri. Šāda prakse ir pretēja Regulas Nr. 820/97 4. panta 1. punktam. Šis noteikums paredz, ka “visi saimniecības dzīvnieki, kas dzimuši pēc 1998. gada 1. janvāra vai kas pēc šī datuma ir paredzēti tirdzniecībai Kopienas iekšējā tirgū, ir jāidentificē ar marķējumu, ko ir apstiprinājusi kompetenta iestāde, piestiprinot to pie katras auss”. Uzskatu, ka Portugāles valdības sniegtais pamatojums, proti, ka ar roku rakstītie identifikācijas numuri ir tikai pagaidu risinājums, pārliecinošā veidā nepierāda, ka dzīvnieku faktiskā identifikācija tika īstenota tiesiski.

36. Turklāt Portugāles valdība apgalvo, ka Alentežu reģionā konstatētie trūkumi piemīt tikai šim reģionam un tos nevar attiecināt uz citiem reģioniem.

37. Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai, pierādot, ka lauksaimniecības tirgus kopīgās organizācijas normas ir pārkāptas, Komisijas pienākums ir nevis izsmeļoši pierādīt, ka valsts iestādes nav veikušas pietiekami daudzas pārbaudes vai ka tās ir sniegušas nepareizus datus, bet gan, ka pastāv nopietnas un pamatotas šaubas attiecībā uz šīm pārbaudēm vai šiem datiem. Šo atvieglojumu Komisijas pierādījuma esamībai izskaidro tas, ka dalībvalstij ir priekšrocības saņemt un pārbaudīt datus, kas vajadzīgi ELVGF grāmatojumu noskaidrošanai, un tādēļ tai ir jāiesniedz detalizētāki un pilnīgāki pierādījumi par to, ka pārbaudes patiešām ir veiktas, un vajadzības gadījumā – par Komisijas apgalvojumu neprecizitāti ( ).

38. Dalībvalstis pašas atbild par lauksaimniecības tirgus kopīgās organizācijas normu pārkāpumiem, kas izriet arī no Regulas Nr. 729/70 8. panta 1. punkta, kurā ir noteikts to vispārējs pienākums veikt vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka ELVGF finansētie darījumi patiešām tiek veikti un tie ir pareizi, un lai novērstu un izmeklētu pārkāpumus, kā arī lai atgūtu pārkāpumu vai nolaidības rezultātā zaudētās summas.

39. Tādējādi viena konkrēta reģiona datu attiecināšana uz citiem reģioniem principā nav aizliegta. Tomēr tā vienmēr ir jāpamato ar faktiem.

40. Šajā sakarā ir jāuzsver, ka Portugāles valdība nav pietiekami apstrīdējusi Komisijas konstatētos pārkāpumus dzīvnieku identificēšanā. Tādējādi Portugāles valdībai atbilstoši iepriekš minētajai judikatūrai ir jāiesniedz detalizētāks un pilnīgāks pierādījums par to, ka šīs pārbaudes patiešām tika veiktas vai ka šie dati ir reāli, lai pierādītu, ka Komisijas šaubas nav bijušas pamatotas. Vienkārša atsauce uz faktu, ka situācija katrā reģionā ir atšķirīga, nav pietiekama.

41. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, es uzskatu, ka prasītājas sniegtie argumenti attiecībā uz atteikumu finansēt konkrētus izdevumus, kas radušies sakarā ar piemaksām zīdītājgovju ganāmpulka turēšanai, nav pieņemami.

C – Trešais pamats: EKL 253. pantā noteiktā pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums

42. Portugāles valdība pārmet Komisijai, ka tā savā lēmumā nav norādījusi, kura Portugāles iestāžu rīcība tikusi uzskatīta par pretēju Kopienu tiesībām, ne arī to, kuras tiesību normas pārkāptas minētās rīcības rezultātā. Tādējādi Portugāles iestādes uzskata, ka lēmums neatbilst minimālajiem noteiktajiem nosacījumiem attiecībā uz pienākumu norādīt pamatojumu. Šie minimālie nosacījumi ir vēl stingrāki, ja runa ir par lēmumiem, ar ko uzliek sankcijas vai kuriem ir negatīvas sekas, it īpaši finansiālas sekas attiecībā uz to adresātu (adresātiem), kā tas ir šajā lietā. Šādās situācijās pienākuma norādīt pamatojumu ievērošana ir būtiska, lai nodrošinātu personas vai iestādes, kuru ietekmē pieņemtā akta negatīvās sekas, tiesības aizstāvēties.

43. Pēc Komisijas domām, biežā sarakste ar Portugāles Republiku parāda, ka tās pārmetums nav pamatots. Turklāt Apstrīdētajā lēmumā ir izklāstīts gan juridiskais pamatojums, gan motīvi. Septītajā apsvērumā ir lasāms, ka “attiecībā uz gadījumiem, kas minēti šajā lēmumā, Komisija paziņoja dalībvalstīm to summu vērtējumu, kas ir izslēdzamas, jo tās nav saderīgas ar Kopienu tiesību normām, attiecīgā saīsinātā ziņojuma ietvaros”. Šis saīsinātais ziņojums detalizēti izklāsta pamatojumu, kādēļ Komisija uzsāka plānotās finanšu korekcijas.

Vērtējums

44. Trešais Portugāles valdības norādītais pamats par nepietiekamu pamatojumu arī nav pieņemams. Tiesa jau ir nospriedusi, ka “konkrētajos apstākļos, kad tiek vērtēti lēmumi par grāmatojumu noskaidrošanu, lēmuma pamatojums ir jāuzskata par pietiekamu, ja dalībvalsts – lēmuma adresāte – bijusi cieši iesaistīta šī lēmuma vērtēšanas procedūrā un tai ir zināmi iemesli, kādēļ Komisija uzskata, ka apstrīdēto summu nevar ietvert ELVGF grāmatojumos” ( ).

45. Portugāles iestādes bija cieši iesaistītas apstrīdētā lēmuma vērtēšanas procedūrā. Iemesli, kas pamato lēmuma pieņemšanu, tika darīti zināmi gan Komisijas vēstulēs Portugāles iestādēm, gan iepriekš minētajā saīsinātajā ziņojumā, un tie turklāt tika izskaidroti Portugāles valdībai samierināšanas procedūras laikā. Es uzskatu, ka līdz ar to pēdējais pamats ir jānoraida.

V – Secinājumi

46. Ar šādu pamatojumu es piedāvāju Tiesai spriest šādi:

1) prasību noraidīt;

2) Portugāles Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.