ĢENERĀLADVOKĀTA L. A. HĒLHUDA [L. A. GEELHOED] SECINĀJUMI,





sniegti 2004. gada 11. martā ( )

Lieta C‑340/02

Eiropas Kopienu Komisija

pret

Francijas Republiku

Valsts pienākumu neizpilde – Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvas 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai 15. panta 2. punkts – Atbalsts līgumslēdzējai iestādei (Šoviņjēras [Chauvinière] attīrīšanas stacija) – Mānsas [Mans] pašvaldības [līguma] piešķiršana iepriekšējā ideju projektu konkursa uzvarētājam, iepriekš nepublicējot “Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī” paziņojumu par līgumu





1. Šajā lietā Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīva 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai ( ) (turpmāk tekstā – “Direktīva”) un, jo īpaši, šīs direktīvas 15. panta 2. punkts.

2. Šīs lietas pamatā ir tas, ka Communauté Urbaine du Mans (Mānsas pašvaldība, turpmāk tekstā – “CUM”) piešķīra līgumu par izpēti, kura priekšmets tostarp ir atbalsts pasūtītājam sakarā ar Šoviņjēras [Chauvinière] attīrīšanas stacijas ierīkošanas darbiem, iepriekš nepublicējot paziņojumu par līgumu “Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī”.

I – Atbilstošās tiesību normas

3. Šajā lietā ir svarīgi šādi Direktīvas noteikumi:

– Direktīvas 1. panta g) apakšpunktā noteikts: “[šīs direktīvas izpratnē] “projektu konkursi” ir tādas valstu procedūras, kas līgumslēdzējai iestādei dod iespēju iegūt plānu vai projektu, ko žūrija atzinusi par labāko konkursā ar godalgu piešķiršanu vai bez tās, galvenokārt teritoriālās plānošanas, pilsētplānošanas, arhitektūras un civilās celtniecības vai datu apstrādes jomā”.

– Direktīvas 7. panta 1. punktā noteikts: “šī direktīva attiecas uz valsts pakalpojumu līgumiem, kuru paredzamā vērtība bez PVN ir vismaz ECU 200 000”.

– 8. pantā noteikts: “Līgumus, kuru priekšmets ir I A pielikumā uzskaitītie pakalpojumi, piešķir saskaņā ar III līdz VI sadaļas noteikumiem”.

– Direktīvas 11. panta 3. punkta sākumdaļa un c) apakšpunkts. Šis noteikums, kas minēts Direktīvas III sadaļā ar nosaukumu: “Piešķiršanas procedūru izvēle un noteikumi, kas regulē projektu konkursus”, paredz, ka “šādos gadījumos līgumslēdzējas iestādes var piešķirt valsts pakalpojumu līgumus ar sarunu procedūru, iepriekš nepublicējot paziņojumu par līgumu:

[..]

c) ja attiecīgo līgumu slēdz pēc projektu konkursa un ja saskaņā ar attiecīgiem noteikumiem tas jāpiešķir konkursa uzvarētājam vai kādam no uzvarētājiem. Pēdējā minētā gadījumā visus uzvarētājus uzaicina piedalīties sarunās;

[..]”.

– 13. pantā ietverti noteikumi, kuri piemērojami konkursam, kas tiek organizēts pakalpojumu līgumu piešķiršanas procedūru ietvaros, kura vērtība bez PVN ir vienāda vai pārsniedz [Direktīvas] 7. panta 1. punktā minēto.

– [Direktīvas] 15. panta 2. punktā, kas minēts tās V sadaļā ar nosaukumu “Kopēji izsludināšanas noteikumi”, noteikts: “Līgumslēdzējas iestādes, kas vēlas piešķirt valsts pakalpojumu līgumus ar atklātu, slēgtu vai sarunu procedūru gadījumos, kas minēti 11. pantā, šo nodomu dara zināmu paziņojumā”.

II – Pamata prāvas fakti un pirmstiesas procedūra

4. Ar 1999. gada 7. oktobra vēstuli Komisijas dienesti aicināja Francijas iestādes sniegt apsvērumus par nosacījumiem un noteikumiem attiecībā uz vairākiem CUM izziņotiem konkursiem par pakalpojumu sniegšanu Šoviņjēras attīrīšanas stacijas ierīkošanas darbu ietvaros.

5. Divus attiecīgos paziņojumus [par līgumu] publicēja “Oficiālajā Vēstnesī” 1996. gada 30. novembrī, S sērija Nr. 233, un 1998. gada 10. decembrī, S sērija Nr. 239. 1996. gada 30. novembra paziņojums par uzaicinājumu uz konkursu attiecās uz slēgto procedūru ideju projektu konkursam, kura priekšmets bija iespējamības pētījuma veikšana par ūdens attīrīšanas tīklu, lai nodrošinātu Šoviņjēras attīrīšanas stacijas atbilstību Eiropas normām vides [aizsardzības] jautājumā. Šim ideju projektu konkursam bija paredzēta prēmija FRF 200 000 vērtībā katram no trim apstiprinātiem dalībniekiem.

6. Atbilstoši 1996. gada 30. novembra paziņojumam par līgumu šis ideju projektu konkurss veidoja pirmo no trīs posmiem minētās attīrīšanas stacijas plānošanas darbu shēmā. Otrajā posmā, pirmkārt, tika paredzēts līgums par izpēti par atbalsta sniegšanu pasūtītājam, izstrādājot detālplānojumu, pamatojoties uz ideju, kas apstiprināta konkursa rezultātā, otrkārt, darbību ietekmes uz vidi novērtējuma izstrāde un, visbeidzot – atbalsta sniegšana pasūtītājam, izvērtējot piešķiršanas procedūras ietvaros apstiprinātos piedāvājumus, ar kuriem bija jāuzsāk īstenot trešo posmu. Turklāt šis beidzamais posms bija par darbu koncepciju un to realizāciju.

7. 1998. gada 10. decembrī publicētais otrais paziņojums par uzaicinājumu uz konkursu attiecās uz atbalsta pakalpojumu sniegšanu pasūtītājam. Ar to tika iezīmēts sākums iepriekš izklāstītajam otrajam posmam.

8. Francijas iestādēm oficiāli neatbildot uz 1999. gada 7. oktobra vēstuli, Komisija 2000. gada 3. augustā tām nosūtīja brīdinājuma vēstuli. Šajā vēstulē bija izvirzīti trīs iebildumi. Tie tika balstīti attiecīgi uz Direktīvas 15. panta 2. punkta, 27. panta 2. punkta un 36. panta 1. punkta pārkāpumu. Ar šo pašu vēstuli Komisija pieprasīja Francijas iestādēm iesniegt apsvērumus un veikt attiecīgos koriģējošos pasākumus divu mēnešu termiņā.

9. Ar 2000. gada 21. novembra vēstuli Francijas iestādes apstrīdēja vius iepriekš minētajā brīdinājuma vēstulē Komisijas izvirzītos iebildumus. Uzskatot šo atbildi par neapmierinošu, Komisija ar 2001. gada 26. jūlija vēstuli nosūtīja argumentētu atzinumu.

10. Argumentētajā atzinumā Komisija atkārtoti izvirzīja trīs iebildumus, kurus tā bija izklāstījusi savā brīdinājuma vēstulē. Ar pirmo iebildumu Komisija pārmeta Francijas iestādēm to, ka tās nav ievērojušas pienākumu par patiesas konkurences nodrošināšanu pirmās līgumu piešķiršanas procedūras gadījumā. Otrajā iebildumā tika pārmesta līguma par atbalsta sniegšanu pasūtītājam piešķiršana ideju projektu konkursa uzvarētājiem, kas paredzēts projekta pirmā posma ietvaros. Runa bija par apmēram 5 miljonu Francijas franku [vērtu] līgumu, ko piešķīra, apejot jebkādu iepriekšējas publicēšanas procedūru un neīstenojot konkurenci. Visbeidzot, ar trešo iebildumu Komisija apgalvo, ka 1998. gada 10. decembra paziņojumā Francijas iestādes kā līguma piešķiršanas kritērijus ir norādījušas tikai faktus attiecībā uz konkursa dalībnieku kvalifikāciju un spējām. Saskaņā ar Komisijas teikto šīs raksturīgās īpašības varētu izmantot par atlases kritērijiem, izvērtējot piedāvājumu pieņemamību, nevis par līguma piešķiršanas kritērijiem.

11. Francijas iestādes uz šo Komisijas argumentēto atzinumu atbildēja ar 2002. gada 4. februāra vēstuli. Šajā sakarā tās atzina par pamatotu Komisijas izvirzīto pirmo un trešo iebildumu.

12. Pastāvot šādiem apstākļiem, Komisija nolēma celt šo prasību, kuras priekšmets aprobežojās ar brīdinājuma vēstulē un argumentētajā atzinumā [izvirzīto] otro iebildumu.

III – Process

13. Prasības pieteikumā, kas reģistrēts Tiesas kancelejā 2002. gada 24. septembrī, ietvertie Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

– atzīt, ka, tā kā CUM piešķīra līgumu par izpēti, kura priekšmets ir sniegt atbalstu pasūtītājam Šoviņjēras attīrīšanas stacijas ierīkošanas darbos, iepriekš nepublicējot paziņojumu par līgumu “Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī”, Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Direktīva 92/50 un, jo īpaši, tās 15. panta 2. punkts;

– piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

14. Francijas valdības prasījumi Tiesai ir šādi:

– prasību noraidīt;

– piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

IV – Vērtējums

15. Komisijas nostāja, saskaņā ar kuru Francijas valdība nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Direktīvas 15. panta 2. punkts, būtībā ir balstīta uz diviem saistītiem apgalvojumiem.

16. No 1996. gada 30. novembra paziņojuma par līgumu attiecībā uz ideju projektu konkursu, kurā dalībniekiem iespējamības pētījuma veidā vajadzēja iesniegt konceptuālus risinājumus attīrīšanas stacijas darbu pielāgošanai atbilstoši Eiropas normām, un no dokumentiem, uz kuriem šis paziņojums attiecās, izriet, ka kopīgais projekts tika sadalīts trīs posmos, proti, atbilstošākā risinājuma meklēšana, atbalsta sniegšana šī risinājuma realizācijā detālplānojumā un, visbeidzot, galīgā projekta īstenošana.

17. Prēmija FRF 600 000 apmērā bija paredzēta ideju projektu konkursa pirmajā posmā atlasītajiem dalībniekiem. Summa 4,5 miljonu Francijas franku apmērā bija paredzēta atbalsta sniegšanai pasūtītājam otrā posma ietvaros.

18. Paziņojums par konkursu un dokumenti, kas attiecās uz konkursu, tāpat norāda, ka pirmā un otrā posma priekšmeti saturiskā ziņā nepārprotami atšķiras viens no otra. Pirmais posms attiecas uz iespējamo risinājumu rašanu attiecībā uz attīrīšanas stacijas ierīkošanu. Otrais posms attiecas uz sadarbību ar pasūtītājam projekta īstenošanas laikā izpētes uzdevuma ietvaros.

19. Atbilstoši paziņojumam par konkursu sadarbība [projekta] realizācijā varētu ietvert trīs dažādas darbības, proti:

– atbalsta sniegšanu pasūtītājam detālplānojuma īstenošanas laikā;

– paredzētās darbības ietekmes uz vidi novērtējuma izstrādi;

– atbalsta sniegšanu pasūtītājam apstiprināto piedāvājumu analīzē trešā posma īstenošanas ietvaros.

20. Šis precīzākais otrā posma apskats, kā to arī atzīst Komisija, ir plašāks nekā Direktīvas 1. panta g) apakšpunktā noteiktā konkursa priekšmets.

21. No minētā Komisija secina, ka 1996. gada 10. novembra paziņojums par konkursu var attiekties tikai uz projekta pirmo posmu.

22. Turklāt tā uzskata, ka šo viedokli nostiprina paša paziņojuma par līgumu redakcija, kurā ir norāde attiecībā uz iespēju konkursa uzvarētājam tikt uzaicinātam sadarboties savas idejas īstenošanā līguma par izpēti ietvaros.

23. Šim paziņojuma par līgumu noteikumam varētu nebūt nozīmes, jo ar to tiek pieņemts, ka šī (sekojošā) līguma priekšmets ir bijis precīzi definēts un ka skaidrāki kritēriji attiecībā uz tā piešķiršanu ir noteikti paziņojumā par līgumu.

24. Ņemot vērā to, ka tāds nebija ne viens, ne otrs gadījums, konkursa uzvarētājam nevarēja būt pārliecība un vēl jo mazāk tiesības par to, ka viņam tiks piešķirts līgums par otrā posma veikšanu.

25. Komisija apgalvo, ka projekta otrā posma realizācijai vajadzēja veidot atsevišķu otrās piešķiršanas procedūras priekšmetu, nodalot to no pirmo posmu veidojošā ideju projektu konkursa.

26. No savas puses Francijas valdība piebilst, ka nevarēja būt pilnīgi nekādu šaubu par līgumslēdzējas iestādes gribu paturēt iespēju piešķirt līgumu par izpēti uzvarētājam ideju projektu konkursā par atbalsta sniegšanu pasūtītājam. Gan 1996. gada 30. novembra paziņojums par līgumu, gan attiecīgie piešķiršanas procedūras noteikumi šajā ziņā bija nepārprotami.

27. Tātad līgumslēdzēja iestāde otrajā posmā varēja ideju projektu konkursa uzvarētājam pamatoti piešķirt līgumu par izpēti, iepriekš par to nepublicējot otru paziņojumu par līgumu “Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī”.

28. Turklāt šo viedokli apstiprina fakts, ka ideju projektu konkursam tika paredzēta prēmija tikai FRF 600 000 apmērā. Šī summa bija mazāka par pusi no minimālās summas – sākot no kuras ir pienākums publicēt paziņojumu par konkursu “Oficiālajā Vēstnesī”. Tādējādi no līgumslēdzējas iestādes netika prasīta šāda publicēšana, ja paziņojums par līgumu attiecās tikai uz projekta pirmajā posmā paredzēto ideju konkursu.

29. Tāpat no tā var secināt, ka paziņojuma par līgumu publicēšana “Oficiālajā Vēstnesī” apliecināja līgumslēdzējas iestādes gribu norādīt, ka šajā gadījumā runa nebija tikai par ideju projekta konkursu – taču tā rezultātā – arī par līgumu par izpēti, kura prēmija pārsniedz Kopienu tiesībās noteikto minimālo summas apmēru.

30. Otrkārt, Francijas valdība apgalvo, ka šajā gadījumā izvēlētā procedūra no Kopienu tiesību un, jo īpaši, no Direktīvas 11. panta 3. punkta c) apakšpunkta viedokļa bija atbilstoša. Atbilstoši šiem noteikumiem no ideju projektu konkursa izrietošo līgumu par izpēti varēja piešķirt uzvarētājam šajā ideju konkursā saskaņā ar paziņojumu par līgumu. Fakts, ka saskaņā ar paziņojumu par līgumu piešķiršana uzvarētājam šajā gadījumā bija fakultatīva, neliedz piemērot iepriekš minētos noteikumus.

31. Replikā un atbildē uz repliku Komisija un Francijas valdība koncentrēja savus argumentus uz Direktīvas 11. panta 3. punkta c) apakšpunkta interpretāciju.

32. Atbilstoši Komisijas teiktajam, kura šajā sakarā atsaucās uz Tiesas judikatūru ( ), noteikumi, kas pieļauj atkāpes no normām, ar kurām paredzēts nodrošināt Kopienu tiesību efektivitāti, jāinterpretē sašaurināti.

33. Šajā gadījumā paziņojums par līgumu attiecībā uz ideju projektu konkursu tikai paredzēja iespēju piešķirt līgumu par izpēti projektu ideju konkursa uzvarētājam, kurpretim Direktīvas 11. panta 3. punkta c) apakšpunkts ļauj to piešķirt sarunu procedūras ietvaros bez iepriekšējas paziņojuma par līgumu publicēšanas tikai tad, ja līgums izriet no konkursa un ja līgums ir jāpiešķir vienam no šī konkursa uzvarētājiem saskaņā ar atbilstošiem noteikumiem.

34. Komisija no tā secināja, ka šajā gadījumā ir tikušas pārkāptas vispārējo principu par valsts pakalpojumu līgumiem atkāpju [pieļaujamās] robežas, kuras jāinterpretē sašaurināti.

35. Francijas valdība nepiekrīt šim Komisijas apgalvojumam. Saskaņā ar tās teikto Direktīvas 11. panta 3. punkta c) apakšpunkts jāinterpretē tādā nozīmē, ka līgumslēdzēja iestāde var paturēt tiesības atkārtoti izsludināt konkursus par līgumu, kas izriet no ideju projektu konkursa, ja šī iespēja bija skaidri norādīta paziņojumā par līgumu, ko vajadzības gadījumā papildina konsultāciju procedūras noteikumi.

36. Šāda interpretācija nozīmētu to, ka uz Direktīvas 11. panta 3. punkta c) apakšpunkta izņēmumu ir iespējams atsaukties tikai tad, ja līgums piešķirts konkursa uzvarētājam pēc šī konkursa. Visos pārējos gadījumos atbilstoši Direktīvas noteikumiem ir jāizsludina jauns konkurss par piedāvājumu iesniegšanu.

37. Man šķiet, ka Komisijas iebildumi par to, ka netika rīkots konkurss attiecībā uz Šoviņjēras attīrīšanas stacijas ierīkošanas darbu otro posmu, ir pamatoti, lai gan argumenti, uz kuriem šie iebildumi ir balstīti, nav pilnīgi precīzi.

38. Direktīvas 1. panta g) apakšpunktā minēti gadījumi, kādos līgumslēdzēja iestāde var piemērot procedūru, kas nedaudz atšķiras no konkursa procedūras.

39. No 1996. gada 30. novembra paziņojuma par līgumu izriet, ka darbu pirmais posms, proti, iespējamības pētījuma izstrāde saistībā ar dažādiem variantiem attīrīšanas stacijas ierīkošanai, pilnībā atbilst Direktīvas 1. panta g) apakšpunktā sniegtajai definīcijai. Šeit runa ir par plāniem un projektiem hidraulisko darbu nozarē.

40. Tomēr darbu otrajam posmam paredzētās darbības tikai daļēji atbilst Direktīvas 1. panta g) apakšpunktā noteiktajam aprakstam. Kamēr tās vēl varētu attiecināt uz darbu pirmo posmu, proti – atbalsta sniegšanu pasūtītājam detālplānojuma izstrādes laikā – tās neattiecas uz otro un trešo posmu. Ne ietekmes uz vidi novērtējuma izstrāde, ne atbalsta sniegšana pasūtītājam piedāvājumu analīzes laikā, lai realizētu trešo posmu, neatbilst Direktīvas 1. panta g) apakšpunktā minētajai definīcijai. Tāpat šīs darbības noteikti neizriet arī no konkursa.

41. Iepriekš minētā sekas ir tādas, ka, neskatoties uz konkursa ierobežoto saturu, tas kopumā paredz daudz plašāku darbību loku par būtisku tirgus vērtību – apmēram 4,5 miljoniem Francijas franku. Procedūrā, kādu līgumslēdzējas iestādes ir ievērojušas, Direktīvas vispārējās normas par valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanu šīm darbībām netika piemērotas.

42. Minētais apdraud lietderīgo iedarbību Direktīvai, kuras mērķis nepārprotami ir nodrošināt kandidātu vienlīdzību attiecībā uz valsts [pasūtījuma] līgumu, jau sākot ar brīdi, kad tie iesniedz savus piedāvājumus, līdz brīdim, kad līgumslēdzēja iestāde tos izvērtē. ( )

43. Šī līguma piešķiršanā izmantotās procedūras pārbaude saistībā ar Direktīvas 11. panta 3. punkta c) apakšpunktu apstiprina šo apgalvojumu.

44. Šis noteikums veido atkāpi no vispārējām normām par ideju projektu konkursu tikai tad, ja tiek apvienoti divi nosacījumi:

a) attiecīgais līgums izriet no iepriekšēja konkursa;

b) tas jāpiešķir konkursa uzvarētājam vai uzvarētājiem saskaņā ar atbilstošām normām.

45. Šajā gadījumā nav ievērots pirmais nosacījums, pamatojoties uz iepriekš minētajā 40. un 41. punktā izklāstītajiem iemesliem. Tiešām, ja līgums saturiskā aspektā ir acīmredzami plašāks nekā iepriekš rīkotais konkurss, nevar turpināt apgalvot, ka starp konkursu un pēc tā noslēgto līgumu pastāv funkcionāla saikne, proti, ka [līgums] “izriet” no [konkursa].

46. Vadoties no Direktīvas 11. panta 3. punkta c) apakšpunkta redakcijas, nav ievērots arī otrais nosacījums. Paziņojumā par līgumu nepārprotami bija norādīts, ka konkursa uzvarētājs var tikt uzaicināts sadarboties savas idejas īstenošanā.

47. Pretēji Francijas valdības teiktajam es uzskatu, ka šis otrais nosacījums ir jāinterpretē sašaurināti. Tāpat tas izriet no 11. panta 3. punkta c) apakšpunkta kumulatīvā rakstura: šādai funkcionālai saiknei ir jābūt starp konkursu un tam sekojošo līgumu, lai līgumslēdzēja iestāde varētu iepriekš, proti, paziņojumā par līgumu, noteikt, ka vienam no uzvarētājiem ir jāiesaistās tam sekojošajā līgumā. Iztrūkstot šādai funkcionālai saiknei, attiecīgo līgumu nevar atvēlēt uzvarētājiem un tas jāpiešķir atsevišķi, ievērojot Direktīvas vispārējās normas.

48. Ciktāl šo līguma par izpēti piešķiršanu nevar pamatot ar Direktīvas 11. panta 3. punkta c) apakšpunkta atkāpi, līgumslēdzējai iestādei, piemērojot Direktīvas 15. panta 2. punktu, vajadzēja darīt zināmus savus nodomus, publicējot paziņojumu par līgumu “Oficiālajā Vēstnesī”.

49. Līdz ar to es secinu, ka Komisijas formulētie iebildumi pret Francijas valdību attiecībā uz līguma par izpēti, kura priekšmets ir atbalsta sniegšana pasūtītājam Šoviņjēras attīrīšanas stacijas darbu ietvaros, piešķiršanu ir pamatoti.

50. Attiecībā uz Komisijas prasījumu par to, ka Francijas Republikai ir jāatlīdzina tiesāšanās izdevumi, es ierosinu piespriest tai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam.

V – Secinājums

51. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu Tiesai:

– atzīt, ka, tā kā Mānsas pašvaldība, sniedzot atbalstu pasūtītājam Šoviņjēras attīrīšanas stacijas darbu ietvaros, piešķīra līgumu par izpēti, iepriekš nepublicējot paziņojumu par līgumu “Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī”, Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīva 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai un, jo īpaši, tās 15. panta 2. punkts;

– piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.