ĢENERĀLADVOKĀTA F. DŽ. DŽEIKOBSA [F. G. JACOBS] SECINĀJUMI,

sniegti 2005. gada 20. janvārī ( )

Lieta C‑287/02

Spānijas Karaliste

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

ELVGF – Grāmatojumu noskaidrošana – 2001. finanšu gads – Komisijas pilnvaras grāmatojumos veikt finanšu korekcijas – Procedūra

1. Šajā lietā Spānija prasa daļēji atcelt Komisijas 2002. gada 12. jūnija Lēmumu 2002/461/EK par dalībvalstu grāmatojumu noskaidrošanu saistībā ar izdevumiem, ko finansējusi Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļa, 2001. finanšu gadam (turpmāk tekstā – “Apstrīdētais lēmums”) ( ).

2. It īpaši Spānija apstrīd grozījumu pieņemšanu grāmatojumu noskaidrošanas procedūrā noteiktiem valstu akreditētiem maksātājiem un korekcijas, kas pieņemtas attiecībā uz vienu šādu maksātāju – Castilla-La Mancha.

Atbilstošie tiesību akti

3. Kopējā lauksaimniecības politika tiek finansēta saskaņā ar Regulas Nr. 1258/1999 (turpmāk tekstā – “Pamata regula”) ( ) noteikumiem, kas noteic, ka Garantiju nodaļa finansē intervenci, kas paredzēta, lai stabilizētu lauksaimniecības tirgu, un ko veic saskaņā ar Kopienas noteikumiem tirgus kopīgās organizācijas sistēmā ( ).

4. Pamata regulas preambula noteic, ka: “[..] būtu jāpieņem divu veidu lēmumi, viens par fonda Garantiju nodaļas kontu dzēšanu [grāmatojumu noskaidrošanu], bet otrs par finansiālo seku noteikšanu, ieskaitot precizējumus finansējumā [finanšu korekcijas], ko sastāda pēc pārbaužu rezultātiem par izdevumu atbilstību Kopienas noteikumiem” ( ).

5. Pirmā veida lēmumu par grāmatojumu noskaidrošanu regulē Pamata regulas 7. panta 3. punkts, bet otrā veida lēmumu par atbilstību regulē šīs regulas 7. panta 4. punkts.

6. Attiecībā uz pirmā veida lēmumu par grāmatojumu noskaidrošanu Pamata regula ar 7. panta 3. punktu noteic, ka Komisija veic maksātāju grāmatojumu noskaidrošanu līdz 30. aprīlim, gadu pēc attiecīgā finanšu gada, ņemot vērā šīs pašas regulas 6. panta 1. punkta b) apakšpunktā minēto informāciju. Atbilstoši šim pēdējam noteikumam dalībvalstis nosūta Komisijai akreditēto maksātāju gada pārskatus par fonda Garantiju nodaļas finansētajiem darījumiem, kam pievieno informāciju, kas vajadzīga grāmatojumu noskaidrošanai, un apstiprinājumu par nosūtīto pārskatu pilnīgumu, precizitāti un ticamību.

7. 7. panta 3. punktā tālāk paredzēts, ka lēmums par grāmatojumu noskaidrošanu nekavē Komisiju pieņemt turpmāku lēmumu par atbilstību Kopienas noteikumiem par izdevumiem.

8. Šādus lēmumus par atbilstību regulē 7. panta 4. punkts, kura pirmā daļa noteic, ka Komisija “pieņem lēmumu par izdevumiem, kas ir jāizslēdz no [..] Kopienas finansējuma [..], ja tā atklāj, ka izdevumi nav veikti atbilstoši Kopienas noteikumiem”.

9. Lēmumi par atbilstību ir jāpieņem saskaņā ar 7. panta 4. punktā noteikto procedūru:

“Pirms pieņem lēmumu atteikt finansējumu, rakstiski paziņo Komisijas pārbaužu rezultātus un attiecīgās dalībvalsts atbildes, pēc tam abas puses cenšas panākt vienošanos par veicamo darbību.

Ja vienošanās netiek panākta, dalībvalsts četru mēnešu laikā var lūgt sākt procedūru, lai būtu par starpnieku attiecīgajām pusēm, tās iznākumu izklāsta Komisijai nosūtītā ziņojumā, ko tā pārbauda, pirms tiek pieņemts lēmums par finansējuma atteikšanu.

Komisija novērtē summas, kuru finansējums jāatsaka, cita starpā ņemot vērā atklāto neatbilstību smagumu. Komisija ņem vērā pārkāpuma veidu un smagumu, kā arī finansiālo zaudējumu, kas nodarīts Kopienai.”

10. Papildus Pamata regulā noteiktajai procedūrai lēmumi par grāmatojumu noskaidrošanu un lēmumi par atbilstību Kopienas noteikumiem par izdevumiem saskaņā ar šīs regulas 7. panta 5. punktu turpmāk tiks regulēti saskaņā ar atsevišķi pieņemtu procedūru. Šādi papildu noteikumi tika pieņemti ar Regulu Nr. 1663/95 (turpmāk tekstā – “Piemērošanas regula“) ( ). Lēmums par grāmatojumu noskaidrošanu arī ir jāsaskaņo ar zemāk minētajiem papildu noteikumiem.

11. Komisijai nosūtāmā informācija ( ), kura ietver gada pārskatus par Garantiju nodaļas atmaksājamiem izdevumiem, ir jānosūta Komisijai līdz 10. februārim pēc finanšu gada, uz kuru tie attiecas, beigām ( ).

12. Ar Pamata regulas 7. panta 3. punktā norādīto lēmumu par grāmatojumu noskaidrošanu regulē gada to izdevumu summu katrā dalībvalstī, kuri ir atzīstami par tādiem, ko atlīdzina ELVGF, neierobežojot vēlāko lēmumu par atbilstību Kopienas noteikumiem par izdevumiem ( ). Piemērošanas regulas 7. panta 1. punkts nosaka:

“Summas, kas iepriekšminētā lēmuma rezultātā ir iekasējamas no katras dalībvalsts vai tai atmaksājamas, nosaka, atrēķinot attiecīgajā finanšu gadā veiktos avansa maksājumus no attiecīgajā gadā atzītajiem izdevumiem saskaņā ar pirmo daļu.” ( )

13. Piemērošanas regulas 7. panta 2. punkts noteic:

“Līdz 31. martam, kas seko finanšu gada beigām, Komisija nosūta ieinteresētajai dalībvalstij tās veikto iesniegtās informācijas pārbaužu rezultātus kopā ar visiem tās ierosinātajiem grozījumiem.”

14. Attiecībā uz Pamata regulas 7. panta 4. punktā minēto lēmumu par atbilstību Kopienas noteikumiem par izdevumiem Piemērošanas regulas 8. panta 1. punktā par sarunu procedūru starp attiecīgo dalībvalsti un Komisiju, pamatojoties uz kuru šāds lēmums tiek pieņemts, noteikti šādi īpaši noteikumi:

“Ja pēc izmeklēšanas Komisija uzskata, ka izdevumi nav veikti saskaņā ar Kopienas noteikumiem, tā attiecīgajai dalībvalstij paziņo pārbaužu rezultātus un norāda korektīvos pasākumus, kas jāveic, lai turpmāk nodrošinātu atbilstību Kopienas noteikumiem.

Paziņojumā ietver atsauci uz šo regulu. Dalībvalsts sniedz atbildi divu mēnešu laikā, un Komisija pēc tam var mainīt savu nostāju [..].

Pēc atbildes sniegšanas termiņa beigām Komisija uzaicina attiecīgo dalībvalsti uz divpusējām sarunām, un puses cenšas panākt vienošanos par veicamajiem pasākumiem, kā arī par pārkāpuma smaguma novērtējumu un Kopienai nodarītajiem finansiālajiem zaudējumiem. Pēc šīm sarunām un pēc termiņa beigām, ko Komisija, apspriedusies ar dalībvalstīm, pēc tam ir noteikusi tālākas informācijas sniegšanai, vai, ja dalībvalsts nepieņem uzaicinājumu uz tikšanos Komisijas noteiktajā termiņā, pēc šā termiņa beigām Komisija oficiāli nosūta dalībvalstij savus secinājumus [..]. Neskarot šā punkta ceturto daļu, paziņojumā iekļauj to izdevumu novērtējumu, kurus Komisija gatavojas izslēgt atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 1258/1999 7. panta 4. punktam.

Dalībvalsts iespējami īsā laikā informē Komisiju par korektīviem pasākumiem, kas ir pieņemti, lai nodrošinātu atbilstību Kopienas noteikumiem, un to spēkā stāšanās dienu. Komisija pēc vajadzības pieņem vienu vai vairākus lēmumus atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 1258/1999 7. panta 4. punktam par to izdevumu izslēgšanu, kuri neatbilst Kopienas noteikumiem, līdz pat korektīvo pasākumu spēkā stāšanās dienai.”

Atbilstošie fakti

15. Pēc tam, kad Komisija par 2001. finanšu gadu no Spānijas maksātājiem bija saņēmusi gada pārskatus, tā 2002. gada 27. marta vēstulē Spānijas valsts iestādēm paziņoja savas pārbaudes rezultātus. Vēstulē tika norādīts, ka tā ir uzskatāma par paziņojumu gan Piemērošanas regulas 7. panta 2. punkta, gan tās 8. panta 1. punkta nozīmē. Komisija norādīja, ka vairāku maksātāju, tostarp Navarras [Navarre], grāmatojumi tiks noskaidroti pirms 30. aprīļa. Komisija tajā laikā neierosināja veikt maksātāju FEGA, Castilla-La Mancha, Baléares, La Rioja un Basku zemē grāmatojumu noskaidrošanu, jo pirms lēmuma par grāmatojumu noskaidrošanu pieņemšanas bija jāveic turpmāka izmeklēšana un jāsaņem papildu informācija. Šīs vēstules pielikumā attiecībā uz katru gadījumu tika precizēts turpmāko pārbaužu raksturs un pieprasāmā informācija pirms ierosinājuma veikt grāmatojumu noskaidrošanu, kā arī Komisijas pārbaužu rezultāti.

16. 2002. gada 19. aprīlī ELVGF komitejas sēdē, kurā piedalījās Spānijas iestādes, Komisija iesniedza kopsavilkuma ziņojumu, kas ietvēra tās pārbaužu rezultātus un lēmuma par grāmatojumu noskaidrošanu projektu.

17. Spānijas iestādes vēlāk nosūtīja vairākas atbildes uz Komisijas 27. marta vēstuli, kopsavilkuma ziņojumu un lēmuma projektu. 2002. gada 22. aprīļa vēstulē Spānijas iestādes Komisijai nosūtīja savus apsvērumus par lēmuma projektu un ziņojumu. 2002. gada 25. aprīļa vēstulē Spānijas iestādes nosūtīja Komisijai savus apsvērumus par Castilla-La Mancha grāmatojumiem. Pamatojoties uz 2002. gada 23. aprīļa sertificējošās iestādes sagatavoto atbildes dokumentu, šie apsvērumi attiecās gan uz grāmatojumu noskaidrošanu 2001. finanšu gadā, gan arī uz procedūru, kas regulē jebkādu vēlāk pieņemtu lēmumu par atbilstību. Spānijas iestādes uzsvēra, ka sertificējošā iestāde ir uzskatījusi, ka pastāv pietiekamas garantijas tam, ka grāmatojumi ir pilnīgi, pareizi un ticami, ka tā piedāvās to noskaidrošanu un ka Komisijas ierosinātās korekcijas ir jāpārskata, jo kļūda attiecas tikai uz atbalstu saistībā ar atstāšanu papuvē attiecībā uz apūdeņoto kukurūzu un nevis arī uz atlīdzināmo kompensāciju, kā Komisija to apgalvoja iepriekš. Spānijas iestādes tādējādi uzskatīja, ka korekcija ir nosakāma EUR 17 855, nevis EUR 1 831 526 apmērā.

18. 2002. gada 11. jūnijā Spānijas iestādes iesniedza Komisijai dokumentus par Navarras maksātāju grāmatojumiem un to atbilstību Kopienas noteikumiem par izdevumiem.

19. Komisija Apstrīdēto lēmumu pieņēma 2002. gada 12. jūnijā. Lēmums, kas pamatots ar Pamata regulas 7. panta 3. punktu, noteica visu Spānijas maksātāju, izņemot FEGA un Basku zemes maksātājus, grāmatojumu noskaidrošanu, kā arī noteica grozījumus attiecībā uz noskaidrotajiem grāmatojumiem. Šie grozījumi attiecās uz kļūdām, kas tika konstatētas dažos Castilla-La Mancha, Navarras un Basku zemes maksājumos un kas tika minētas kopsavilkuma ziņojumā.

20. Tādējādi Spānijas iestādes vēl iesniedza atbildes uz Komisijas 2002. gada 27. marta vēstuli, nosūtot Komisijai dokumentus par Castilla-La Mancha un Basku zemes grāmatojumiem un to atbilstību Kopienas noteikumiem par izdevumiem.

21. Tad Spānijas Karaliste cēla prasību par daļēju Apstrīdētā lēmuma atcelšanu, pirmkārt, pamatojoties uz pārkāpto Piemērošanas regulu un, otrkārt, apgalvojot, ka korekcijas Castilla-La Mancha grāmatojumos ir kļūdainas.

Apgalvotie Piemērošanas regulas pārkāpumi

Galvenais pamats

22. Spānijas Karaliste pārmet, ka ar Apstrīdēto lēmumu tiek pārkāpta Piemērošanas regula, jo pretēji regulas 8. panta 1. punkta prasībām Komisija ar Spānijas iestādēm pienācīgi nav apspriedusi grozījumu būtību. It īpaši Komisija ir pārkāpusi šos noteikumus, pieņemot Apstrīdēto lēmumu, kurā tā nav ņēmusi vērā Spānijas iestāžu atbildi uz lēmuma projektu, un neuzaicinot to uz divpusējām sarunām, lai novērtētu grāmatvedības kļūdas nopietno raksturu, kā arī neļaujot tai attiecīgajā gadījumā lūgt uzsākt samierināšanās procedūru.

23. Komisija uzsver, ka grāmatojumu noskaidrošanas procedūra, kuru regulē Pamata regulas 7. panta 3. punkts un Piemērošanas regulas 7. pants, ir jānošķir no pārbaužu procedūras par atbilstību Kopienas noteikumiem par izdevumiem, kuru regulē Pamata regulas 7. panta 4. punkts un Piemērošanas regulas 8. pants. Apstrīdēto lēmumu, kura preambulā noteikts – “neierobežojot turpmākas pārbaudes saskaņā ar [Pamata] regulas 7. panta 4. punktu” ( ) – regulē grāmatojumu noskaidrošanas procedūra, kura pirms lēmuma pieņemšanas tika ievērota visos aspektos.

24. Komisija tālāk izvērtē pamatu, kas saistīts ar iespējamo Piemērošanas regulas 8. panta 1. punkta pārkāpumu. Tā atzīmē, ka šajos noteikumos noteiktā procedūra par pārbaudi attiecībā uz atbilstību Kopienas noteikumiem par izdevumiem tika aizsākta ar tās 2002. gada 27. marta vēstuli. Tomēr, nosakot atšķirības starp šo procedūru un grāmatojumu noskaidrošanas procedūru, tā uzsver, ka grozījumiem Apstrīdētajā lēmumā ir pagaidu raksturs. Galīgais lēmums par finansējuma atteikumu var tikt pieņemts, tikai ņemot vērā viedokļu apmaiņu, ko paredz 8. panta 1. punkts.

25. Atbilstoši Komisijas teiktajam tās kompetence ierosināt tādus grozījumus lēmumā par grāmatojumu noskaidrošanu, kuriem ir tikai pagaidu raksturs, līdz 8. panta 1. punktā paredzētās procedūras veikšanai, ir apstiprinājusies Tiesas judikatūrā, kurā skaidri ir atzītas Komisijas pilnvaras samazināt avansa maksājumus, kamēr nav pieņemts lēmums par grāmatojumu noskaidrošanu, ja tā konstatē, ka valsts iestāde, pārkāpjot Kopienu tiesības, ir radījusi izdevumus, kurus atlīdzina Fonds ( ). Iepriekš minētie spriedumi ir taisīti pirms paralēlo procedūru, kuras regulē attiecīgi Pamata regulas 7. panta 3. punktā minēto grāmatojumu noskaidrošanas procedūru, un minētās regulas 7. panta 4. punktā minēto lēmumu, ar ko atteikts finansējums izdevumu neatbilstības Kopienas noteikumiem par izdevumiem dēļ, ieviešanas. Komisija norāda, ka analogi Tiesas apstiprinātajai sistēmai par pagaidu atskaitījumiem līdz galīgai grāmatojumu noskaidrošanai, tā vienlaikus ir tiesīga lēmumā par grāmatojumu noskaidrošanu noteikt pagaidu atskaitījumus līdz galīgā lēmuma par finansējuma atteikumu pieņemšanai.

Vērtējums

26. Vispirms ir jāatgādina, ka Komisijas apgalvojums, atbilstoši kuram tā ir ievērojusi grāmatojumu noskaidrošanas procedūru, nav pilnīgi precīzs. Apstrīdētais lēmums tika pieņemts 2002. gada 12. jūnijā, nevis pirms 2002. gada 30. aprīļa, kā to nosaka Pamata regulas 7. panta 3. punkts. Tomēr prasītāja neapstrīd lēmumu šādā aspektā, un turklāt tas nav minēts tās argumentos.

27. Attiecībā uz šo iebildumu es uzskatu, ka Komisijas izpratne par grāmatojumu noskaidrošanai piemērojamām tiesību normām ir pareiza. Pamata regulas 7. panta 3. punkts skaidri noteic, ka lēmums par grāmatojumu noskaidrošanu “nekavē Komisiju pieņemt turpmāku lēmumu” par izdevumiem, kas ir izslēdzami no Kopienas finansējuma, pamatojoties uz to, ka tie netika veikti saskaņā ar Kopienu tiesību normām. Piemērošanas regulas 7. panta 1. punktā tas tiek pausts atkārtoti, un tajā noteikts, ka summas, kuras iepriekšminētā lēmuma rezultātā var iekasēt no katras dalībvalsts, nosaka, no atzītajiem izdevumiem atrēķinot pārskaitītos avansa maksājumus. Tādējādi lēmumā par grāmatojumu noskaidrošanu acīmredzami var paredzēt grozījumus.

28. Ja ir nepieciešams papildu apstiprinājums Komisijas rīcības likumībai, to var panākt divos zemāk minētajos veidos.

29. Pirmkārt, Piemērošanas regulas 7. panta 2. punkts noteic, ka, ja nepieciešams, priekšlikumi par grozījumiem maksātāju gada pārskatos var tikt izteikti pirms grāmatojumu noskaidrošanas, ja tie līdz 31. martam ir paziņoti attiecīgajai dalībvalstij. Piedāvātās korekcijas Castilla-La Mancha un Basku zemes grāmatojumos tika paziņotas 2002. gada 27. marta vēstulē, tādējādi izpildot šo nosacījumu.

30. Otrkārt, pienācīgi piedāvātie grozījumi gada pārskatos, kuros ietverti izdevumi, kas neatbilst Kopienu tiesību normām par attiecīgā tirgus kopējo organizāciju, ir ne tikai atļauti saskaņā ar 7. panta 2. punktu, bet ir nepieciešami saskaņā ar vispārējām prasībām, ko min Komisija, atbilstoši kurām Komisija šādā gadījumā nav tiesīga izmantot naudas līdzekļus ( ). Apstāklim, ka šis noteikums iedibināts ar spriedumu par ikmēneša avansa maksājumiem, šobrīd nav nozīmes. Kā norāda Komisija, Tiesa skaidri ir noteikusi, ka šis ir vispārpiemērojams noteikums ( ). Vēl jo vairāk, no Tiesas judikatūras izriet, ka tas ir šādas piemērojamības pamatā ( ).

31. Ar šiem diviem apstākļiem tiek apstiprināta Komisijas interpretācija par grāmatojumu noskaidrošanai piemērojamām tiesību normām, un es arī tai piekrītu.

32. Tādējādi es uzskatu, ka grāmatojumu noskaidrošanas procedūru Komisija nav pārkāpusi, tā tikai nav pieņēmusi lēmumu pirms 2002. gada 30. aprīļa, kā to prasa Pamata regulas 7. panta 3. punkts.

33. Es pievienojos Komisijas viedoklim arī par to, ka nav pārkāpts Piemērošanas regulas 8. panta 1. punkts.

34. Komisija 2002. gada 27. martā prasītājai nosūtītā vēstule skaidri ir apstiprinājusi, ka vēstule ir daļa no apspriešanas šī noteikuma izpratnē, un norādījusi uz veicamajiem korektīvajiem pasākumiem, lai nodrošinātu turpmāku atbilstību Kopienu tiesību normām par izdevumiem. Spānijas iestādes, izskatās, ir atzinušas 2002. gada 27. marta vēstules nozīmi, nosūtot vairākas atbildes vēstules, kurās tās uz Komisijas piedāvātajām korekcijām atbildēja saskaņā ar 8. panta 1. punktā paredzēto procedūru.

35. Spānijas izvirzītais pamats, saskaņā ar kuru Komisija, neuzaicinot to uz divusējām sarunām un attiecīgā gadījumā neļaujot uzsākt samierināšanās procedūru, lai panāktu vienošanos par korekcijām, ir pārkāpusi Piemērošanas regulas 8. panta 1. punktu, manā skatījumā, nav pamatots. Šajā pantā paredzētā procedūra galīgo korekciju noteikšanai netika veikta laikā, jo Spānija cēla prasību, un tādējādi ir pāragri apgalvot, ka šī procedūra ir pārkāpta. Faktiski Komisija, secīgi rīkojoties saskaņā ar procedūru un 2002. gada 10. decembrī nosūtot vēstuli, aicināja Spāniju uz divpusējām sarunām par korekciju veikšanu.

36. Tādējādi es secinu, ka, pieņemot Apstrīdēto lēmumu, nav pārkāpta ne grāmatojumu noskaidrošanas procedūra, ne arī Piemērošanas regulas 8. panta 1. punktā paredzētā procedūra, lai vēlāk pieņemtu iespējamo lēmumu par atbilstību.

Papildu argumenti par iespējamo Piemērošanas regulas pārkāpumu

37. Spānija norāda trīs citus argumentus, kas attiecas uz tās apgalvojumiem par to, ka ir pārkāpta Piemērošanas regula.

38. Pirmkārt, tā uzsver, ka Komisija, neievērojot Piemērošanas regulas 8. panta 1. punktā paredzēto procedūru un tādējādi neatļaujot Spānijas iestādēm izteikt savu viedokli par grozījumiem, ir pārkāpusi tiesības uz aizstāvēšanos. Atbildē Komisija norāda, ka piedāvātie grozījumi Apstrīdētajā lēmumā bijuši tikai pagaidu grozījumi, līdz tiek pieņemts lēmums par izdevumu atbilstību saskaņā ar minētās regulas 8. panta 1. punktu, un ka tā ar 2002. gada 27. marta vēstuli ir uzsākusi procedūru, ar ko piešķir dalībvalstij tiesības tikt uzklausītai, pirms šāds lēmums tiek pieņemts ( ), un tādējādi nav pārkāptas Spānijas tiesības uz aizstāvēšanos. Katrā ziņā Komisija uzsver, ka Spānijai bija iespēja izteikt savu viedokli par lēmuma projektu gan ELVGF 2002. gada 19. aprīļa sanāksmē, jo tā iepriekš bija saņēmusi lēmuma projekta kopiju un attiecīgo kopsavilkuma ziņojumu, gan arī sazinoties rakstveidā ar Komisiju pirms Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas. Fakts, ka Komisija beigās pieņēma sākotnēji piedāvātos grozījumus, neskatoties uz Spānijas iestāžu pausto viedokli, atbilstoši tās teiktajam ir cits jautājums.

39. Pirmkārt, ir jāatzīmē, ka Piemērošanas regulas 7. panta 2. punktā skaidri nav noteiktas dalībvalstu tiesības paust to viedokli par grozījumiem. Ievērojot, ka tiesības uz aizstāvēšanos ir Kopienu tiesību pamatprincips, par ko Tiesa ir spriedusi vairākkārt, tā ievērošana ir jānodrošina arī tad, ja attiecīgo procedūru neregulē neviena tiesību norma ( ). Ar šo principu tiek izvirzīta prasība, ka lēmumu adresātiem, kuru intereses tiek skartas, pirms lēmuma pieņemšanas ir jādod iespēja paust savu viedokli. Līdz ar to, pamatojoties uz 7. panta 2. punktu, ņemot vērā tiesību uz aizstāvēšanos nozīmīgumu, un skaidrības dēļ dalībvalstīm, aizsargājot to finanšu intereses, nepārprotami ir atļauts rast atbildi uz jebkuru Komisijas priekšlikumu, kas izteikts grāmatojumu noskaidrošanas procedūras ietvaros.

40. Tomēr – gluži otrādi – var uzsvērt, ka, tā kā grāmatojumu noskaidrošanas procedūras ietvaros piedāvātajiem grozījumiem ir pagaidu raksturs, bet atbilstības procedūrā skaidri piešķirtas tiesības tikt uzklausītam saistībā ar galīgajām korekcijām, tiesības uz aizstāvēšanos nav atsevišķi jāizceļ. Taču, izskatās, ka to vairākkārtēja pieminēšana ir saistīta ar mērķi uzsvērt atšķirības starp divām procedūrām, kur katrā no tām ir atsevišķa loģiska secība.

41. Katrā ziņā minētais uz šo jautājumu neattiecas.

42. Esmu pārliecināts, ka Spānijas iestāžu tiesības uz aizstāvēšanos ir tikušas pienācīgi nodrošinātas tiktāl, ciktāl tās varēja darīt zināmu savu viedokli par Komisijas piedāvātajiem grozījumiem. Spānijas sniegtie mutvārdu un rakstveida paziņojumi šajā sakarā pierāda, ka abas puses netieši ir atzinušas Spānijas iespēju apstrīdēt priekšlikumus pirms grāmatojumu noskaidrošanas. Tādējādi nav konstatējams iespējamais pārkāpums attiecībā uz tās tiesībām uz aizstāvēšanos.

43. Otrkārt, Spānija uzsver, ka Komisija rīkojās nepareizi, nepaziņojot par korekciju grāmatojumu noskaidrošanas procedūras ietvaros, un, treškārt, ka kopsavilkuma ziņojums nav pieejams spāņu valodā, kas ir būtisks grāmatojumu noskaidrošanas procedūras pārkāpums. Šie abi apgalvojumi ir izteikti tās atbildē uz repliku, un tādējādi tie ir jauni pamati, kas izvirzīti iztiesāšanas laikā.

44. Saskaņā ar Tiesas reglamenta 42. panta 2. punktu nav atļauts izvirzīt jaunu pamatu iztiesāšanas laikā, ja vien tas nav saistīts ar tādiem tiesību vai faktiskiem apstākļiem, kas kļuvuši zināmi iztiesāšanas laikā.

45. Kā to norāda Komisija, šie abi apgalvojumi nav pieņemami.

Iespējamie nepareizie grozījumi Castilla-La Mancha grāmatojumos

46. Spānija apstrīd Castilla-La Mancha to finanšu korekciju grāmatojumos pamatojumu, kas ierosināti kopsavilkuma ziņojumā par Garantiju nodaļas grāmatojumu noskaidrošanu 2001. finanšu gadam ( ). Šajā ziņojumā tiek piedāvāts veikt korekcijas grāmatojumos, kas atbilst EUR 1 831 526, aramkultūru nozarē radušos kļūdu dēļ.

47. Ar grāmatojumu noskaidrošanas lēmumu ir noteikts to radušos izdevumu apmērs katrā dalībvalstī attiecīgajā finanšu gadā, kuri ir atzīstami par tādiem, ko atlīdzina ELVGF; no tā izriet, ka Komisija tādējādi neizbēgami noteiks summmas (kurām līdz turpmākam neatbilstības lēmumam būs pagaidu raksturs), kas par tādām netiks atzītas ( ).

48. Turklāt atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai Pamata regula noteic, ka Komisija sedz ELVGF tikai tās summas, kas pārskaitītas atbilstoši izstrādātām tiesību normām dažādās lauksaimniecības produktu nozarēs ( ), un tā rezultātā uzliek Komisijai par pienākumu atteikties finansēt izdevumus, ja tā konstatē tiesību normu pārkāpumus ( ).

Lietas dalībnieku argumenti par korekciju pamatotību

49. Pirmkārt, ir jāatgādina, ka Komisija atbildē uz repliku ir piekritusi Spānijas apgalvojumam, ka korekcijas nav attiecināmas uz atlīdzināmām kompensācijām, un ir norādījusi, ka tā šo prasību ņems vērā galīgo korekciju izvērtēšanā. Par pārējo puses nav vienisprātis attiecībā uz korekcijas pamatojumu.

50. Komisija savos procesuālajos rakstos izklāsta iemeslus, kādēļ tā piedāvā piemērot korekcijas. Šajā sakarā tā balstās uz Castilla-La Mancha sertificējošās iestādes 2002. gada 23. janvāra ziņojumu, kurš tika pamatots ar noteiktu 2001. finanšu gada grāmatojumu pārbaudēm (turpmāk tekstā – “sertifikācijas ziņojums”). Saskaņā ar sertifikācijas ziņojumu 2000. finanšu gada grāmatojumos un 2001. finanšu gada grāmatojumos ir radušās divu veidu kļūdas.

51. 2000. finanšu gada grāmatojumos datorprogrammas kļūda izraisīja kļūdainu summu pārskaitīšanu attiecībā uz atbalstu noteiktām zemēm cieto kviešu audzēšanai. Otrā kļūda 2000. finanšu gada grāmatojumos, kas ir palikusi neizskaidrota, attiecas uz datorprogrammu, ar kuru konstatē trūkumus datos, kas nepieciešami, lai pārliecinātos par atbilstību prasībām par minimālām zemes platībām papuvē atstātās zemes deklarēšanai. Šī kļūda bija pamats tam, ka tika pārskaitītas lielākas summas nekā tās, kas bija jāpārskaita.

52. Atbilstoši Komisijas citētajam sertifikācijas ziņojumam līdzīgi trūkumi 2001. finanšu gada grāmatojumos norādīja uz to, ka 2000. finanšu gada grāmatojumu kļūdas līdz jaunāku grāmatojumu sastādīšanai netika novērstas. Pamatojoties uz sertifikācijas ziņojumā norādītajām kļūdām, Komisija apgalvo, ka tās ir parādījušās nejauši. Tā min 2001. gada grāmatojumos konstatētās kļūdas attiecībā uz kviešiem un grūtības attiecībā uz vērā ņemamo mainīgo pārbaudi, lai aprēķinātu atbalstu par papuvē atstātu zemi, lai, pielietojot datorprogrammu, kļūdas neatkārtotu.

53. Komisija īpaši atsaucas uz kļūdainiem maksājumiem 2001. gadā, kas radušies, nepareizi piemērojot papuvē atstātās zemes samazinājumus attiecībā uz apūdeņoto kukurūzu. Tā arī norāda, ka saskaņā ar sertifikācijas ziņojumu pārbaužu rezultāti netika pienācīgi reģistrēti un ka to neesamība netika konstatēta ar attiecīgās datorprogrammas palīdzību.

54. Spānija tomēr uzskata, ka sertifikācijas ziņojumā konstatētās kļūdas neattaisno Komisijas piedāvāto korekciju. Sertificējošās iestādes viedokli par trūkumiem 2001. finanšu gada grāmatojumos tā interpretē citādāk nekā Komisija. Tā atsaucas uz sertificējošās iestādes 2002. gada 23. aprīļa rakstisko paziņojumu, kurā norādīts, ka tās novērojumi par kļūdām divu attiecīgo finanšu gadu sertifikācijas ziņojumos nav vienādi. Saskaņā ar šo paziņojumu novērojumi par 2001. finanšu gadu attiecas vienīgi uz nepareiza soda koeficienta par atstāšanu papuvē attiecībā uz apūdeņoto kukurūzu piemērošanu. Tādējādi kļūda ietekmē tikai šo budžeta līniju, nevis visus maksājumus aramzemes nozarē. Spānija, acīmredzot, pamatojas uz 2002. gada 23. aprīļa paziņojumā norādīto novērtējumu un norāda, ka kļūdas vērtība naudas izteiksmē atbilst EUR 17 855, kas attiecīgi ir budžeta līnijā attiecībā uz apūdeņoto kukurūzu konstatētās kļūdas vērtība.

55. Pamatojoties uz Komisijas vadlīnijām Nr. 8 ( ), Spānija papildus norāda, ka kļūda ir sistemātiska un ka visu 2001. finanšu gadu grāmatojumu kļūdu visās nozarēs kopējā skaita novērtējums, kurš, kā tā norāda, ir EUR 7 725 641, nav pārsniedzis materiālās kļūdas slieksni 1 % apmērā no kopējiem izdevumiem, un tas atbilst EUR 8 759 994. Nobeigumā tā apgalvo, ka nav iemesla veikt finanšu korekcijas, vismaz ne attiecībā uz grāmatojumu noskaidrošanu.

Vērtējums

56. Ir skaidrs, ka Komisija kļūdaino summu novērtējumā nepareizi ir iekļāvusi atlīdzināmās kompensācijas.

57. No tā izriet, ka Apstrīdētais lēmums ir jāatceļ vismaz tiktāl, ciktāl ar to skarta izdevumiem piemērojamā korekcija tiem izdevumiem, kas attiecas uz šo budžeta līniju.

58. Spānija nenorāda ne uz vienu citu apstākli, kas būtu nozīmīgs, lai varētu noteikt, vai korekcija ir pamatota. Īpaši, uzsverot, ka kopējais kļūdu skaits nepārsniedz materiālās kļūdas slieksni, kāds noteikts ar Komisijas vadlīnijām Nr. 8, kuru rekomendācijas attiecas uz valsts sertificējošo iestāžu kļūdu novērtējumu, Spānijas argumenti nav pamatoti. Ir skaidrs, ka šīs vadlīnijas neregulē Komisijas kompetenci piedāvāt grozījumus lēmumā par grāmatojumu noskaidrošanu.

59. Ar grāmatojumu noskaidrošanas procedūru skaidri tiek izvirzīta prasība, ka Komisijai ir jānosaka dalībvalstīs radušies izdevumi, kuri būtu jāsedz ELVGF. ( ) Tiesa vairākkārt ir nospriedusi, ka, lai pierādītu, ka eksistē noteikumu par lauksaimniecības tirgu kopīgo organizāciju pārkāpums, Komisijai ir nevis izsmeļoši jāpierāda pārbaužu nepilnīgums vai valsts iestādes iesniegto skaitļo nepareizība, bet gan jāsniedz pierādījumi par nopietnām un saprātīgām šaubām, kas tai rodas saistībā ar šīm pārbaudēm vai šiem skaitļiem; dalībvalsts ir tā, kas atrodas izdevīgākā pozīcijā, lai saņemtu un pārbaudītu vajadzīgos datus ELVGF grāmatojumu noskaidrošanai, un tādējādi tai piekrīt izklāstīt vissīkākos un pilnīgākos pierādījumus par pārbaudes patieso stāvokli vai skaitļiem, un, attiecīgajā gadījumā, par Komisijas apgalvojumu nepatiesumu ( ). Attiecīgā dalībvalsts nevar atspēkot Komisijas iegūtos faktus tikai ar apgalvojumiem, kas nav pamatoti ar pierādījumiem par uzticamu un strādāt spējīgu uzraudzības sistēmu ( ).

60. Komisija savā iesniegumā sniedz būtiskus pierādījumus savām šaubām par 2001. gadā veikto attiecīgo pārbaužu ticamību. Tā ne tikai ir pārliecinājusies, ka kļūdas 2000. gada grāmatojumos, tai skaitā divas datorprogrammas kļūdas par nepareiziem maksājumiem saistībā ar cietajiem kviešiem un lauksaimniecības zemes gabaliem, kas atstāti papuvē, netika novērstas nākošajā gadā, bet, pamtojoties uz 2001. gada sertifikācijas ziņojuma novērojumiem, tā īpaši ir norādījusi kļūdainos maksājumus par nepareizi piemērotiem samazinājumiem zemes platībām, kuras attiecas uz apūdeņoto kukurūzu un kuras atstāj papuvei, un pārbaužu rezultātu reģistrēšanas trūkumu. Saskaņā ar izrakstiem no sertifikācijas ziņojuma, kuri pievienoti Komisijas iebildumu rakstam, šo pārbaužu trūkums, kā norāda sertificējošā iestāde, attiecas uz aramzemes nozari kopumā.

61. Spānija nesniedz pierādījumus ne par šādu pārbaužu rezultātiem, ne arī par to, ka Komisijas apgalvojumi ir nepareizi. Vēl jo vairāk tā nav parādījusi, ka trūkumi, kas 2000. gadā atklāti uzraudzības sistēmā, būtu novērsti, tādējādi nodrošinot uzticamu sistēmas darbību 2001. gadā. Neviena no šīm trīm prasībām ( ) nav pamatota tikai ar apgalvojumu, ka kļūda ietekmē vienīgi budžeta līniju attiecībā uz apūdeņoto kukurūzu.

62. Es tādējādi uzskatu, ka Komisija ir sniegusi pierādījumus par to, ka tās šaubas par dalībvalsts paziņotajām pārbaudēm ir nopietnas un saprātīgas, un tādējādi tā pamatoti uzskata, ka ir pārkāptas Kopienu tiesību normas par izdevumiem, un piedāvā veikt attiecīgas finanšu korekcijas.

63. Attiecībā uz korekcijas apjomu, izņemot atlīdzināmo kompensāciju iekļaušanu, novērtējums manā skatījumā atbilst tam, kā Tiesa piemēro judikatūrā iedibinātos principus par pierādīšanas pienākumu ( ), pieņemot, ka Komisija ir veikusi novērtējumu, pamatojoties uz pārbaužu rezultātiem. Šādos apstākļos, ja dalībvalsts nav sniegusi nekādus pierādījumus par to, ka Komisija būtu pamatojusies uz nepilnīgiem faktiem, vai norādījusi, ka atklātās neatbilstības neietekmē Kopienas budžetu vai ietekmē to ievērojami mazākā apmērā, nekā tas izriet no Komisijas pieņēmumiem, Tiesa ir apstiprinājusi novērtējumu ( ).

64. Kā jau esmu norādījis, Spānija nav pierādījusi, ka Komisijas apgalvojumi attiecībā uz neatbilstībām grāmatojumos ir nepareizi. No tā izriet, ka nav iesniegti ne pierādījumi, ar ko tiktu apstrīdēti fakti, ar kuriem apgalvojums ir pamatots, ne arī pierādījumi par to, ka neatbilstības neietekmē Kopienas budžetu.

65. Otrkārt, tālāk Spānijas procesuālajos rakstos nekas nenorāda uz to, ka konstatētās neatbilstības Kopienas budžetu ietekmētu ievērojami mazākā apmērā, nekā tas izriet no Komisijas pieņēmumiem. Saskaņā ar Tiesas judikatūras principiem par pierādīšanas pienākumu ( ) tikai apgalvojums, ka kļūda skar vienīgi apūdeņoto kukurūzu, kas nav pamatots ar pierādījumiem par uzticamas un strādāt spējīgas uzraudzības sistēmu, nekādā veidā neietekmē veikto novērtējumu.

66. Šo iemeslu dēļ, izņemot apstākļus par atlīdzināmām kompensācijām, Komisijas piedāvātais korekcijas apmērs, manā skatījumā, nav kļūdains.

67. Tā kā Spānijas iebildums daļēji ir pamatots, tad katrai pusei ir jāsedz savi tiesāšanās izdevumi.

Secinājumi

68. Pamatojoties uz augstāk minētajiem apsvērumiem, es uzskatu, ka Tiesai:

1) jāatceļ Komisijas 2002. gada 12. jūnija Lēmums 2002/461/EK par dalībvalstu grāmatojumu noskaidrošanu saistībā ar izdevumiem, ko finansējusi Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļa, 2001. finanšu gadam, ņemot vērā korekcijas izdevumos par atlīdzināmām kompensācijām;

2) pārējā daļā pieteikums jānoraida;

3) jānolemj, ka katra puse sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.