ĢENERĀLADVOKĀTA FILIPA LEŽĒ SECINĀJUMI,

sniegti 2004. gada 27. maijā. ( )

Lieta C‑366/02

Gerd Gschoßmann

pret

Amt für Landwirtschaft und Flurneuordnung Süd

[Verwaltungsgericht Halle (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu]

Kopējā lauksaimniecības politika – Atbalsta sistēma laukaugu audzētājiem – Kompensācijas maksājumi par laukaugu platībām un papuvi – Zemju izslēgšana, kurās audzē "pastāvīgas kultūras" – Jēdziens

1. Šī lieta attiecas uz jēdziena "zemes [..], uz kurām audzē pastāvīgus kultūraugus [kas ir veltītas pastāvīgiem kultūraugiem]" interpretāciju Padomes 1992. gada 30. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1765/92, ar kuru izveido atbalsta sistēmu dažu laukaugu audzētājiem ( ), un Padomes 1999. gada 17. maija Regulas (EK) Nr. 1251/99, ar kuru izveido atbalsta sistēmu dažu laukaugu audzētājiem ( ), izpratnē.

I – Atbilstošās tiesību normas

2. Kopējās lauksaimniecības politikas reformas ietvaros, kas veikta 1992. gadā, Kopienu likumdevējs izveidoja jaunu atbalsta sistēmu laukaugu audzētājiem. Šīs sistēmas mērķis bija izvairīties no pārprodukcijas šajā sektorā, lai nodrošinātu labāku tirgus līdzsvaru, Kopienu cenas tuvinot pasaules tirgus cenām un zaudējumus, kas radušies Kopienas cenu samazinājuma rezultātā, kompensējot audzētājiem ar kompensācijas maksājumu. ( )

3. Līdz ar to principi, kas reglamentē atbalsta piešķiršanu laukaugu audzēšanai, tādējādi tika grozīti. Tā kopš 1992. gada kompensācijas maksājumi vairs nav saistīti ar izaudzēto apjomu, bet ar zemju platību un dažādu Kopienas reģionu zemju ražības līmeni. ( ) Turklāt Kopienu likumdevējs pakārtoja Kopienu maksājuma veikšanu audzētāja pienākumam daļu no savām zemēm atstāt papuvē.

4. Saskaņā ar 1992. gada Pamata regulu kompensācijas maksājumu var piešķirt par platībām, kurās audzē laukaugus vai kuras atstātas papuvē. Tomēr 9. pants izslēdz no tām dažas platības, par kurām nevar saņemt kompensācijas maksājumus. Tajā paredzēts:

"Maksājumu pieteikumus nevar iesniegt par zemi, uz kuras 1991. gada 31. decembrī bija pastāvīgas ganības, pastāvīgi tika audzēti graudaugi [laukaugi], koki, vai kas tika izmantota ar lauksaimniecību nesaistītiem mērķiem."

5. Atbilstoši Regulai (EEK) Nr. 2780/92 ( ), kurā izdarīti grozījumi ar Regulu (EK) Nr. 1959/94 ( ), jēdziens "pastāvīgi kultūraugi" ( ) ir definēts šādi:

"Nemainīgi laukaugu sējumi, izņemot pastāvīgās ganības, kas aug šajā zemē piecus gadus vai ilgāku laiku un kurā atkārtoti tiek iegūtas ražas, izņemot II pielikumā minētos daudzgadīgos laukaugu sējumus."

6. Šo redakciju aizvieto Regula (EK) Nr. 658/96 ( ), tomēr jēdziena "pastāvīgi kultūraugi" definīcija ir palikusi nemainīga, jo tajā ir noteikts ( ):

"Nemainīgi laukaugu sējumi, izņemot pastāvīgās ganības, kas aug šajā zemē piecus gadus vai ilgāku laiku un kurā atkārtoti tiek iegūtas ražas, izņemot daudzgadīgos laukaugu sējumus."

7. Vēlāk 1992. gada Pamata regula un Regula Nr. 658/96 tika aizvietotas, attiecīgi, ar Regulu Nr. 1251/1999 un (EK) Regulu Nr. 2316/1999 ( ). Tomēr šajās redakcijās saglabāts izņēmums, kas liedz veikt kompensācijas maksājumus par zemēm, uz kurām 1991. gada 31. decembrī pastāvīgi tika audzēti laukaugi vai kas tika izmantotas ar lauksaimniecību nesaistītiem mērķiem ( ), kā arī iepriekš (šī sprieduma 6. punktā) minētā "pastāvīgu kultūraugu" jēdziena definīcija ( ).

II – Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu

8. Šajā gadījumā Verwaltungsgericht Halle [Halles Administratīvā tiesa] (Vācija) vēlējās precizēt jēdzienu "zemes [..], uz kurām audzē pastāvīgus kultūraugus [kas ir veltītas pastāvīgiem kultūraugiem] vai kas tika izmantota ar lauksaimniecību nesaistītiem mērķiem". Faktiski tā atsaucas uz prāvu starp Gerd Gschoßmann [Gerdu Gšosmanu], lauksaimnieku, pret Amt für Landwirtschaft und Flurneuordnung Süd (Lauksaimniecības un zemju pārstrukturēšanas biroju) ( ) par kompensācijas maksājumu atmaksu.

9. Prāvas pamatā ir jautājums par to, vai Gšosmans var saņemt kompensācijas maksājumus par zemēm, kuras agrāk bijušas apstādītas ar ābelēm un izmantotas kā augļu koku plantācijas. Saskaņā ar iesniedzējtiesas rīkojumu šīs zemes ir iedalītas trijās kategorijās:

– 1991. gada 31. decembrī viena daļa zemju, kas vēl bija apstādītas ar ābelēm, kuras vairs netika miglotas un no kurām 1991. gada ābolu raža vairs netika ievākta. Lēmums par attiecīgo zemju plēsumu jau bija pieņemts un vēlāk arī tika īstenots;

– otra daļa zemju, kur atskaites datumā augļu koki jau bija izcirsti. Tomēr tie vēl nebija novākti, un tas traucēja šo platību izmantošanu. Tikai vēlāk tika uzsākta šo augļu koku novākšana; un

– trešā daļa zemju, kur augļu koki jau bija izcirsti un novākti, bet zeme vēl netika izmantota citam nolūkam.

10. Iesniedzējtiesa norāda, ka gadījumā, ja šīs zemes uzskatīs par "zem[ēm], uz kurām 1991. gada 31. decembrī audzēja pastāvīgus kultūraugus [kas ir veltītas pastāvīgiem kultūraugiem] vai kas tika izmantotas ar lauksaimniecību nesaistītiem mērķiem" Pamata regulu izpratnē, Gšosmans zaudēs no Biroja saņemtos kompensācijas maksājumus. Turpretī, ja atskaites dienā šīs zemes neuzskatīs par zemēm, uz kurām audzē pastāvīgus kultūraugus vai kas tiek izmantotas ar lauksaimniecību nesaistītiem mērķiem, Gšosmans saglabās saņemtos kompensācijas maksājumus.

11. Tā kā pastāvēja šaubas par attiecīgo noteikumu interpretāciju, Verwaltungsgericht Halle nolēma uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:

"1) Vai zemes atzīšana par apstādītu ar pastāvīgiem kultūraugiem [1992. gada Pamata regulas] 9. panta vai [1999. gada Pamata regulas] 7. panta izpratnē prasa stādījumu, šajā gadījumā – ābeļu, iekopšanu?

2) Vai zeme joprojām uzskatāma par apstādītu ar pastāvīgiem kultūraugiem, ja īpašnieks vai nomnieks audzēšanas sezonas laikā [tās] vairs neapmiglo ar insekticīdiem un neievāc ražu?

3) Gadījumā, ja atbilde uz otro jautājumu ir noliedzoša, vai zemes apstādījumi ar pastāvīgiem kultūraugiem uzskatāmi par izbeigtiem, ja īpašnieks vai nomnieks pieņem lēmumu drīzumā ābeļdārzu izcirst, bet līdz atskaites datumam šo lēmumu neīsteno? Vai atbilde būtu citāda, ja izciršanas darbu veikšanai pirms atskaites datuma tiek nolīgts cits uzņēmums?

4) Gadījumā, ja atbilde arī uz trešo jautājumu ir noliedzoša, vai zemes apstādījumi ar pastāvīgiem kultūraugiem uzskatāmi par izbeigtiem, ja īpašnieks vai nomnieks ir izcirtis ābeļdārzu bez nolūka stādīt jaunus kokus; citiem vārdiem, vai šādā gadījumā izciršanas termiņš, 1991. gada 31. decembris, atbilst termiņam, ko ņem vērā atbalsta sistēmas nolūkos?

5) Gadījumā, ja atbilde arī uz ceturto jautājumu ir noliedzoša, vai zemes apstādījumi ar pastāvīgiem kultūraugiem uzskatāmi par izbeigtiem, ja nocirstie koki tiek novākti no zemes aramzemes iekopšanai pirms atskaites datuma?

6) Ja jebkurš no augšminētajiem apstākļiem nozīmē to, ka zemes apstādījumi ar pastāvīgiem kultūraugiem ir uzskatāmi par izbeigtiem, jautājums ir šāds: tā kā zemes apstādījumi ar pastāvīgiem kultūraugiem uzskatāmi par izbeigtiem, vai atskaites datumā zemes abu iepriekš minēto regulu izpratnē var kvalificēt kā tādas, ko izmanto ar lauksaimniecību nesaistītiem mērķiem, un, apstiprinošas atbildes gadījumā, vai kāds no minētajiem apstākļiem atceļ šādu kvalifikāciju?"

III – Prejudiciālo jautājumu vērtējums

12. Manuprāt, Verwaltungsgericht Halle jautājumus var sakārtot trijās grupās, kuras secīgi jāpārbauda.

13. Pirmā jautājumu grupa attiecas uz jēdziena "zemes [..], uz kurām audzē pastāvīgus kultūraugus [kas ir veltītas pastāvīgiem kultūraugiem]" pieprasīto izmantošanas veidu. Iesniedzējtiesa jautā, vai šis jēdziens pieprasa attiecīgo zemju izmantošanu jo īpaši labuma gūšanai (pirmais jautājums), apstrādājot ar insekticīdiem vai ievācot ražu (otrais jautājums).

14. Šajā sakarā iesniedzējtiesa atsaucas uz Oberverwaltungsgericht Sachsen-Anhalt [Zaksenes‑Anhaltes Augstākās administratīvās tiesas] (Vācija) 2001. gada spriedumu, ar ko nospriests, ka jēdziens "zemes [..], uz kurām audzē pastāvīgus kultūraugus [kas ir veltītas pastāvīgiem kultūraugiem]" nozīmē, ka zemes tiek izmantotas labuma gūšanai un ka ar to vienkāršu paredzēšanu pastāvīgu kultūraugu audzēšanai, bez zemju apstrādes, nepietiek, lai tās atbilstu 1992. gada Pamata regulas 9. pantam. Formulējot pirmo jautājumu grupu, iesniedzējtiesa vēlas pārliecināties par Apelācijas tiesas sniegtās definīcijas precizitāti.

15. Attiecībā uz šo jautājumu tāpat kā Eiropas Kopienu Komisija uzskatu, ka jēdziens "zemes [..], uz kurām audzē pastāvīgus kultūraugus [kas ir veltītas pastāvīgajiem kultūraugiem]" neprasa zemju izmantošanu, tādēļ ar to neizmantošanu, neprasot īpašu zemju apstrādi, pietiek, lai uz tām attiecinātu Pamata regulās paredzētu izņēmumu.

16. 1992. gada Pamata regulas 9. pants un 1999. gada pamata regulas 7. pants faktiski pieprasa vienīgi to, lai atskaites dienā šīs zemes būtu "atvēlētas" pastāvīgiem kultūraugiem.

17. Literāri darbības vārds "atvēlēt" [tostarp] nozīmē 'paredzēt (kaut ko) lietošanai' ( ). Īpašības vārds "atvēlēts", kas lietots Pamata regulās [franču valodā; latviešu valodas versijā šis vārds netiek izmantots], pastāvīgu kultūraugu gadījumā tomēr pieprasa, lai zemes tiktu lietotas īpašam mērķim vai sevišķā nolūkā. Turpretim šis īpašības vārds neatspoguļo ideju, saskaņā ar kuru šīm zemēm turklāt jābūt izmantotām vai īpaši uzturētām.

18. Tādējādi jēdziens "zemes [..], uz kurām audzē pastāvīgus kultūraugus [kas ir veltītas pastāvīgiem kultūraugiem]" var prasīt, lai persona konkrētā laikā veic vajadzīgās darbības, nodrošinot, ka šajās platībās tiek audzēti pastāvīgi kultūraugi un ka šīs zemes faktiski ir atvēlētas šo kultūraugu audzēšanai. Turpretim tas neprasa, lai zemes, kurās tiek audzēti pastāvīgi kultūraugi, tiek izmantotas. Šo noteikumu redakcijās citās valodās turklāt ir lietots formulējums, kas tāpat neprasa ne zemju izmantošanu, ne to aktīvu uzturēšanu ("tierras dedicadas" spāņu valodā, "Flächen genutzt wurden" vācu valodā, "land which was under" angļu valodā un "terreni destinati" itāļu valodā).

19. Šo literāro analīzi šķietami apstiprina 1992. gada Pamata regulas 9. panta un 1999. gada Pamata regulas 7. panta loģika. Ir zināms, ka atšķirībā no zemēm, kurās aug pastāvīgi kultūraugi, par citām zemēm – pastāvīgām ganībām un mežiem – netiek veikti kompensācijas maksājumi. Tomēr, kā to uzver Komisija, pastāvīgu ganību un mežu gadījumā nav paredzēta šo platību izmantošana, tās var tikpat labi veidot platības ar pilnīgi dabīgi augošu zāli (ganību gadījumā) vai kokiem (mežu gadījumā). ( ) Nebūtu loģiski izvirzīt šādu nosacījumu pastāvīgiem kultūraugiem, par kuriem netiek veikti kompensācijas maksājumi tāpat kā par pastāvīgām ganībām un mežiem.

20. Visbeidzot, prasība izmantot zemes man šķiet grūti savienojama ar 1992. gada Pamata regulas 9. pantā un 1999. gada Pamata regulas 7. pantā izvirzītajiem mērķiem.

21. Faktiski šo noteikumu mērķis ir izvairīties no tā, lai zemēs, kurās pirms 1992. gada Pamata regulas pieņemšanas netika audzēti laukaugi, tos nesāktu audzēt vienīgi ar mērķi saņemt kompensācijas maksājumus. ( ) Tomēr, ja atzītu apstrīdēto nosacījumu, tad zemes, kurās audzēti pastāvīgi kultūraugi tikai pēc 1991. gada 31. decembra, varētu izvairīties no 1992. gada Pamata regulas 9. panta un 1999. gada Pamata regulas 7. panta izņēmuma, balstoties uz to, ka tās netiek izmantotas vai īpaši uzturētas. Citiem vārdiem sakot, par Pamata regulu idejai neatbilstošām zemēm varētu saņemt atbalstu, pamatojoties uz to, ka tās netiek izmantotas labuma gūšanai, apstrādājot ar insekticīdiem vai ievācot ražu.

22. Otra jautājumu grupa attiecas uz apstākļiem, kādos uzskatāms, ka zemes vairs nav veltītas pastāvīgu kultūraugu audzēšanai. Iesniedzējtiesa jautā, vai ir uzskatāms, ka zemes vairs neaizņem pastāvīgi kultūraugi ar brīdi, kad audzētājs nolemj izcirst ābeles vai šī uzdevuma izpildei nolīgst uzņēmēju (trešais jautājums), ar brīdi, kad ābeles faktiski izcirstas (ceturtais jautājums), vai arī ar nocirsto koku novākšanas brīdi (piektais jautājums).

23. Šiem jautājumiem nevajadzētu radīt nekādas īpašas grūtības. Faktiski, ciktāl 1992. gada Pamata regulas 9. pants un 1999. gada Pamata regulas 7. pants pieprasa vienīgi šo pastāvīgo kultūraugu atrašanos šajās platībās, nevis to apstrādi, var uzskatīt, ka zemes vairs neaizņem pastāvīgi kultūraugi ar brīdi, kad šie kultūraugi ir neatgriezeniski izzuduši. Tomēr tam nepietiek vienīgi ar lēmumu izcirst kokus, to neīstenojot. Turpretim izcirstie koki nav jānovāc, jo no bioloģijas viedokļa tie izzūd ar brīdi, kad tos nocērt.

24. Visbeidzot, pēdējais jautājums saistīts ar zemju, kuras vairs neaizņem pastāvīgi kultūraugi, kvalifikāciju. Iesniedzējtiesa jautā – vai tad, kad koki jau ir nocirsti un tādējādi zemes vairs neaizņem pastāvīgi kultūraugi, šīs zemes ir jāuzskata par "izmantotām ar lauksaimniecību nesaistītiem mērķiem" 1992. gada Pamata regulas 9. panta un 1999. gada Pamata regulas 7. panta izpratnē (sestais jautājums).

25. Atbilstoši vārdu vispārējai nozīmei, termins "lauksaimniecība" apzīmē abus – gan augu produktu, gan lopu audzēšanu. ( ) Lauksaimniecībā izmantojamā zeme ir tā, ko izmanto lopu un augu audzēšanai. Tomēr šajā gadījumā ir zināms, ka pēc ābeļu izciršanas apstrīdētajās zemes platībās nav veiktas nekādas darbības. Tā kā tajās nav audzēti ne lopi, ne augi, tās ir"ar lauksaimniecību nesaistītiem mērķiem izmantotas " zemes Pamata regulu izpratnē.

IV – Secinājumi

26. Pamatojoties uz šiem apsvērumiem, uzskatu, ka uz Verwaltungsgericht Halle uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem Tiesai ir jāatbild šādi:

"9. pants Padomes 1992. gada 30. jūnija Regulā (EEK) Nr. 1765/92, ar kuru izveido atbalsta sistēmu dažu laukaugu audzētājiem, un 7. panta pirmā daļa Padomes 1999. gada 17. maija Regulā (EK) Nr. 1251/99, ar kuru izveido atbalsta sistēmu dažu laukaugu audzētājiem, ir interpretējami šādi:

– izteiciens "zemes [..], uz kurām audzē pastāvīgus kultūraugus [kas ir veltītas pastāvīgiem kultūraugiem]" neprasa attiecīgo zemju izmantošanu jo īpaši labuma gūšanai, apstrādājot ar insekticīdiem vai ievācot ražu;

– šo noteikumu izpratnē zemes vairs neaizņem pastāvīgi kultūraugi ar brīdi, kad stādījumi šajās zemēs ir izcirsti; un

– zemes, kuras pēc tam, kad tajās ir izcirsti stādījumi, nav paredzētas citu augu vai lopu audzēšanai saskaņā ar minētajiem noteikumiem, ir "zemes, [..] kas izmantotas ar lauksaimniecību nesaistītiem mērķiem."