Keywords

Summary



Keywords

1. Apelācija – Pamati – Kļūdains faktu vērtējums – Nepieņemamība – Noraidīšana – Faktu juridiska kvalifikācija – Pieņemamība

(EKL 225. pants; Tiesas Statūtu 58. pants)

2. Eiropas Kopienu pašu līdzekļi – Ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa vēlāka piedziņa – Nosacījumi ievedmuitas nodokļa neiegrāmatošanai, kas paredzēti Regulas Nr. 2913/92 220. panta 2. punkta b) apakšpunktā – Iestādes kļūda, ko “parādnieks saprātīgi nav varējis atklāt” – Novērtējuma kritēriji – Regula Nr. 1359/95, kas satur noteikumus, ko var atzīt par sarežģītiem

(Padomes Regulas Nr. 2913/92 220. panta 2. punkta b) apakšpunkts un Regula Nr. 1359/95)

Summary

1. No EKL 225. panta un Tiesas Statūtu 58. panta izriet, ka apelācijas sūdzību iesniedz tikai par tiesību jautājumiem. Pirmās instances tiesai ir ekskluzīva kompetence, pirmkārt, noskaidrot faktus, izņemot gadījumos, kad būtiskas neprecizitātes tās konstatējumos izriet no tai iesniegtajiem lietas materiāliem, un, otrkārt, novērtēt šos faktus. Līdz ar to faktu novērtējums, izņemot gadījumus, kad tai iesniegtie pierādījumi ir sagrozīti, nav tiesību jautājums, ko kā tādu apelācijā izskata Tiesa. Savukārt, ja Pirmās instances tiesa ir konstatējusi vai novērtējusi faktus, tad Tiesai saskaņā ar EKL 225. pantu ir kompetence pārbaudīt šo faktu juridisko kvalifikāciju un tiesiskās sekas, kuras Pirmās instances tiesa ir paredzējusi. Šāda kvalifikācija ir tiesību jautājums, ko Tiesa kā tādu var izskatīt apelācijā.

(sal. ar 40. un 41. punktu)

2. Saskaņā ar 220. panta 2. punkta b) apakšpunktu Regulā Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi kompetentās iestādes nevar izdarīt vēlāku ievedmuitas nodokļa iegrāmatošanu, ja ir izpildīti trīs kumulatīvi nosacījumi, proti, nodokļu neiekasēšana ir notikusi kompetento iestāžu pašu kļūdas dēļ, to pieļautā kļūda ir bijusi tāda, ko labticīgs parādnieks saprātīgi nav varējis atklāt, un viņš ir ievērojis visus noteikumus spēkā esošajos tiesību aktos, kas attiecas uz muitas deklarāciju.

Runājot par kompetento muitas iestāžu kļūdas atklājamību, tā ir jānovērtē, ņemot vērā kļūdas raksturu, attiecīgo saimnieciskās darbības subjektu profesionālo pieredzi un rūpību, ko viņi ir pielietojuši. Attiecībā uz kļūdas raksturu, tā ir jānovērtē, ņemot vērā piemērojamā tiesiskā regulējuma sarežģītību vai, gluži otrādi, pietiekamo vienkāršību un laika periodu, kurā iestādes neatzina savu kļūdu.

Šajā sakarā zināmi noteikumi Regulā Nr. 1359/95, ar ko groza I un II pielikumu Regulā Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu un atceļ Regulu Nr. 802/80, radīja situāciju, kas nebija pietiekami vienkārša, lai tās pārbaude ļautu viegli atklāt, ka, sākot no 1995. gada 1. jūlija, tarifu kvotu izmantošana attiecībā uz zināmām precēm joprojām bija iespējama, ievērojot nosacījumu par ievešanas licences uzrādīšanu, kas paredzēts Regulā Nr. 1431/94, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus tā importa režīma piemērošanai mājputnu gaļas nozarē, kas paredzēts Regulā Nr. 774/94. Šādos apstākļos šo tiesisko regulējumu objektīvi var atzīt par sarežģītu un muitas iestāžu pieļautās kļūdas, savu spēkā esošo tarifu grozījumos nenorādot, ka par minēto preču importu ir jāuzrāda šāda licence, bija tādas, kuras saimnieciskās darbības subjekti nevarēja saprātīgi atklāt.

(sal. ar 46.–48. un 54.–56. punktu)