Lieta C‑392/13

Andrés Rabal Cañas

pret

Nexea Gestión Documental SA

un

Fondo de Garantía Salarial

(Juzgado de lo Social no 33 de Barcelona lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sociālā politika — Kolektīvā atlaišana — Direktīva 98/59/EK — Jēdziens “uzņēmums” — Atlaisto darbinieku skaita aprēķināšanas noteikumi”

Kopsavilkums – Tiesas (piektā palāta) 2015. gada 13. maija spriedums

Eiropas Savienības Tiesas statūtos un tās Reglamentā nav paredzēta iespēja lietas dalībniekiem vai iesniedzējtiesai iesniegt apsvērumus, atbildot uz ģenerāladvokāta sniegtajiem secinājumiem. Turklāt atbilstoši Reglamenta 101. pantam tikai Tiesai ir iespēja lūgt iesniedzējtiesu sniegt paskaidrojumus. (sal. ar 32. punktu)

Skat. nolēmuma tekstu. (sal. ar 36.–38. punktu)

Skat. nolēmuma tekstu. (sal. ar 42.–51. punktu)

Direktīvas 98/59 par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kolektīvo atlaišanu 1. panta 1. punkta pirmās daļas a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretējs valsts tiesiskais regulējums, kurā kā vienīgā atsauces vienība ir noteikta sabiedrība, nevis uzņēmums, ja šī kritērija piemērošanas sekas ir tādas, ka tiek kavēta informēšanas un konsultēšanās procedūra, kas paredzēta šīs direktīvas 2.–4. pantā, bet, ja uzņēmums tiktu izmantots kā atsauces vienība, aplūkojamās atlaišanas būtu jāuzskata par “kolektīvām atlaišanām”, ņemot vērā minētās direktīvas 1. panta 1. punkta pirmās daļas a) apakšpunktā minēto definīciju. Jēdziena “uzņēmums” aizstāšana ar jēdzienu “sabiedrība” var tikt uzskatīta par labvēlīgu darba ņēmējiem tikai ar nosacījumu, ka šis elements ir papildinošs un nenozīmē atteikšanos no darba ņēmējiem piešķirtās aizsardzības vai tās samazināšanu gadījumā, kad, ņemot vērā uzņēmuma jēdzienu, ir sasniegts Direktīvas 98/59 1. panta 1. punkta pirmās daļas a) apakšpunktā prasītais atlaišanu skaits, lai tās varētu kvalificēt par “kolektīvām atlaišanām”. Tādējādi, konkrētāk, valsts tiesiskais regulējums var tikt uzskatīts par atbilstošu Direktīvas 98/59 1. panta 1. punkta pirmās daļas a) apakšpunkta i) ievilkumam tikai tad, ja tajā ir paredzēts piemērot informēšanas un konsultēšanas pienākumus, kas izriet no tās 2.–4. panta, vismaz 10 darba ņēmēju atlaišanas gadījumā uzņēmumos, kas parasti nodarbina vairāk nekā 20, bet ne vairāk kā 100 darba ņēmējus. Šis pienākums nav atkarīgs no valsts tiesībās noteiktajām papildu prasībām, kas paredzētas uzņēmumiem, kas parasti nodarbina mazāk nekā 100 darba ņēmējus. (sal.ar 52.–54. un 57. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

Direktīvas 98/59 par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kolektīvo atlaišanu 1. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai konstatētu, ka ir notikušas “kolektīvās atlaišanas”, nav jāņem vērā individuālās darba līgumu, kas noslēgti uz noteiktu laiku vai noteikta darba veikšanai, izbeigšanas gadījumā, kad šīs izbeigšanas notiek darba līguma beigu datumā vai datumā, kad šis darbs ir izpildīts. Šī līgumu, kas noslēgti uz noteiktu laiku vai noteikta darba veikšanai, izslēgšana no Direktīvas 98/59 piemērošanas jomas skaidri izriet no šīs direktīvas teksta un sistēmas. Šādi līgumi nebeidzas pēc darba devēja iniciatīvas, bet atbilstoši tajos paredzētajiem noteikumiem vai atbilstoši piemērojamajam likumam datumā, kurā beidzas to termiņš, vai datumā, kurā darbs, kura izpildei tie ir noslēgti, ir izpildīts. Tādējādi būtu veltīgi īstenot Direktīvas 98/59 2.–4. pantā paredzētās procedūras. It īpaši mērķis, kas ir novērst atlaišanas vai samazināt to skaitu un meklēt iespējas mazināt to sekas, nekādā ziņā nevar tikt sasniegts attiecībā uz atlaišanām šo līgumu beigu dēļ. (sal.ar 62., 63. un 67. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)