ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Regulas (ES) Nr. 604/2013, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (1), noteikumi, kuros paredzētas tiesības uz efektīvu tiesiskās aizsardzības līdzekli, vēršoties pret pārsūtīšanas lēmumu, it īpaši 27. panta 1. punkts, ņemot vērā preambulas 19. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka patvēruma meklētājs var pieprasīt, lai atbildība tiktu nodota pieprasījuma iesniedzējai dalībvalstij sakarā ar to, ka ir pagājis sešus mēnešus ilgais pārsūtīšanas termiņš (Regulas Nr. 604/2013 29. panta 2. punkts, aplūkojot kopsakarā ar 29. panta 1. punktu)? Apstiprinošas atbildes uz pirmo jautājumu gadījumā:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 191/20

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 21. janvāra rīkojumu lietā T-120/15 Proforec/Komisija 2016. gada 23. martā iesniedza Proforec Srl

(Lieta C-176/16 P)

(2016/C 191/25)

Tiesvedības valoda – itāļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Proforec Srl (pārstāvji – G. Durazzo, M. Mencoboni, G. Pescatore, advokāti)

Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— atcelt 2016. gada 21. janvāra rīkojumu par nepieņemamību Nr. 704600 lietā T-120/15, pamatojoties uz zemāk pilnībā un atkārtoti sīkāk izklāstītajiem pamatiem;

— atzīt prasību par pieņemamu un nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai, lai tā lemtu par prasību, ja nepieciešams, nosakot atbilstošus pasākumus;

— piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Šīs prasības noraidīšanas gadījumā piespriest, ka katrs lietas dalībnieks savus tiesāšanās izdevumus sedz pats.

Pamati un galvenie argumenti

Apelācijas sūdzības atbalstam prasītāja izvirza šādus trīs pamatus par iebildi par nepieņemamību:

PIRMAIS PAMATS ir par kļūdainu tiesisku un faktisku pamatojumu attiecībā uz intereses celt prasību neesamību. Rīkojuma 28.–31. punktā Eiropas Savienības Vispārējā tiesa ir kļūdaini secinājusi, ka prasītājai nav tiesību prasīt atcelt regulu, balstoties uz neloģisku pamatojumu par to, ka vienīgi trešo preču zīmju izplatītāji, nevis tieši Proforec, gūst labumu no apstrīdētās regulas atcelšanas.

OTRAIS PAMATS ir par to, ka Vispārējā tiesa nav piemērojusi LESD 263. panta 4. punktu, jo tā noraidīja prasītājas interesi celt šo prasību.

TREŠAIS PAMATS ir par to, ka Eiropas Savienības Vispārējā tiesa rīkojuma par nepieņemamību 32.–35. punktā nav norādījusi pietiekamu pamatojumu attiecībā uz prasītājas intereses neesamību, kļūdaini minot faktus par to, ka attiecībā uz Proforec nepastāv risks tikt sauktai pie atbildības, neuzskatot to par pastāvošu risku prasības celšanas brīdī un nelemjot par acīmredzamu tādas regulas prettiesiskumu, kurā vispār nav paredzēts pārejas periods krājumu un iepakojumu likvidēšanai.
2)

Vai iepriekš minētās Direktīvas 2004/18/EK 1. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā raksturotās apvienības, it īpaši apvienības, kuras iekasē obligātas iemaksas, atbilst kritērijam to kvalificēšanai par publisko tiesību subjektiem, kas ir saistīts ar valsts iestāžu veiktas kontroles esamību attiecībā uz to vadību, jo šī valsts ekonomiskā un finanšu kontrole ir ārēja kontrole pār uzņēmumu un tiesību subjektu, uz kuriem tas attiecas, saimniecisko darbību un finanšu vadību, un šīs kontroles ietvaros tiek analizēti šo uzņēmumu un tiesību subjektu riski un izvērtēta to darbība, rūpējoties par valsts finansiālajām interesēm, un ka sava uzdevuma izpildei darbiniekam, kas ir atbildīgs par kontroles veikšanu, ir visas izmeklēšanas pilnvaras attiecībā uz dokumentiem un pārbaudēm uz vietas; ka kontrolējamajam uzņēmumam vai tiesību subjektam ir jāsniedz viņam visas ziņas, kas ir nepieciešamas viņa uzdevuma izpildei, tostarp viņa prasītās ziņas, kas attiecas uz meitasuzņēmumiem, kuri ir ietverti tā konsolidācijas lokā, attiecīgā gadījumā – visa papildu informācija; ka tas ar konsultatīvām tiesībām piedalās valdes vai uzraudzības padomes vai citas līdzīgas lēmējinstitūcijas sēdēs un komiteju un komisiju, ko tas var izveidot, sēdēs; ka viņš var piedalīties komiteju, komisiju un visu uzņēmuma vai tiesību subjekta iekšienē esošo konsultatīvo institūciju sēdēs, kā arī kopsapulcēs, un ka viņš ar tādiem pašiem nosacījumiem kā to locekļi saņem uzaicinājumus, darba kārtības un jebkādus citus dokumentus, kas ir jānosūta pirms katras sēdes?
3)

Vai ir iespējams uzskatīt pamatregulas noteikumu interpretāciju, ko sniegusi administratīvā komisija saskaņā ar pamatregulas 72. pantu, par saistošu Eiropas Savienības iestādes sniegtu interpretāciju, no kuras valsts tiesa nevar atkāpties, un kas tātad vienlaikus liedz uzdot prejudiciālu jautājumu, vai arī runa ir tikai par vienu no pieļaujamām Eiropas Savienības tiesību interpretācijām, kas valsts tiesai ir jāņem vērā kā viens no elementiem, uz kuriem pamatot savu lēmumu?
1.

atbrīvojumu no pievienotās vērtības nodokļa pakalpojumiem, ko sniedz neatkarīgas personu grupas, kuru darbība ir atbrīvota no nodokļa vai attiecībā uz kuru darbību tās nav nodokļa maksātājas, lai sniegtu šo grupu dalībniekiem pakalpojumus, kas tieši nepieciešami to darbības veikšanai, ja šīs grupas tikai pieprasa no saviem dalībniekiem precīzi atmaksāt savu daļu kopīgajos izdevumos, ierobežojot ar tādām personu grupām, kuru dalībnieki darbojas tikai noteiktās profesijās, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi tai Pievienotās vērtības nodokļa direktīvas (1) 132. panta 1. punkta f) apakšpunktā paredzētos pienākumus;
6.

No Regulas Nr. 207/2009 66. panta 2. punkta interpretācijas, uz kuru atsaucas prasītāja, izriet: 1) Regulas Nr. 207/2009 iekšējā struktūra, it īpaši tas, ka i. Regulas Nr. 207/2009 66. panta 2. punkts veido izņēmumu minētās regulas kontekstā, jo saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu nereģistrē preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējuma vai norādes, kas tirdzniecībā var kalpot, lai norādītu preču ražošanas vai pakalpojumu sniegšanas ģeogrāfisko izcelsmi; ii. saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 67. panta 2. punktu noteikumos, kas reglamentē Kopienas kolektīvās preču zīmes, kuru veido ģeogrāfiska norāde, izmantošanu, jebkurai personai, kuras preces vai pakalpojumi nāk no attiecīgā ģeogrāfiskā reģiona, ir jāatļauj kļūt par asociācijas, kas ir preču zīmes īpašniece, biedri un līdz ar to Kopienas kolektīvā preču zīme, kuru veido ģeogrāfiska norāde, nekad neļauj nošķirt asociācijas, kas ir preču zīmes īpašniece, preces un pakalpojumus no pārējo uzņēmumu precēm un pakalpojumiem. 2) minētās tiesību normas interpretācija Regulas Nr. 1151/2012 (2) un TRIPS nolīguma gaismā, saskaņā ar kuru ir jānodrošina augsts aizsardzības līmenis ģeogrāfiskajām norādēm un saskaņā ar kuru ir jāaizliedz tāds preces izskats, kas norāda vai ļauj pieņemt, ka konkrētās preces izcelsme ir ģeogrāfisks reģions, kas nav tās faktiskā izcelsmes vieta, tādejādi maldinot sabiedrību par preces ģeogrāfisko izcelsmi.
2)

Nosakot, vai restorānu pakalpojumu un izklaides pakalpojumu sniegšana ir atbrīvojama no nodokļa 132. panta 1. punkta i) apakšpunkta ietvaros kā pakalpojumi, kas “cieši saistīti” ar izglītības sniegšanu: a. vai būtiski ir tas, ka studenti gūst labumu no iesaistīšanās attiecīgo pakalpojumu sniegšanā, nevis no attiecīgo pakalpojumu sniegšanas priekšmeta; b. vai būtiski ir tas, ka šos sniegtos pakalpojumus ne tieši, ne netieši nesaņem un nepatērē studenti, bet saņem un patērē tie sabiedrības locekļi, kuri maksā par tiem un kuri nav izglītības pamata pakalpojuma saņēmēji; c. vai būtiski ir tas, ka, raugoties no parasto attiecīgo pakalpojumu saņēmēju (tas ir, sabiedrības locekļu, kuri par tiem maksā) viedokļa, mērķis ir saņemt šo pakalpojumu kā tādu, nevis izmantot to kā līdzekli, lai vislabākajos apstākļos izmantotu kādu citu pakalpojumu; d. vai būtiski ir tas, ka no studentu viedokļa attiecīgo pakalpojumu mērķis nav saņemt šo pakalpojumu kā tādu, bet piedalīšanās pakalpojumu sniegšanas sagatavošanā ir līdzeklis kā vislabākajos apstākļos izmantot izglītības pamata pakalpojumu; e. cik daudz ir jāņem vērā nodokļu neitralitātes princips?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 38/22

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 3. novembrī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Onix Asigurări SA/Istituto per la Vigilanza Sulle Assicurazioni (Ivass)

(Lieta C-559/15)

(2016/C 038/33)

Tiesvedības valoda – itāļu

Iesniedzējtiesa

Consiglio di Stato

Pamatlietas puses

Prasītāja: Onix Asigurări SA

Atbildētāja: Istituto per la Vigilanza Sulle Assicurazioni (Ivass)

Prejudiciālais jautājums

Vai Kopienu tiesības, un it īpaši Direktīvas 92/49/EEK (1) 40. panta 6. punkts, Komisijas skaidrojošais paziņojums 2000/C/43/03 – 5. punkts, un Kopienu home country control princips pieļauj tādu interpretāciju (kā tā, kas ir sniegta attiecībā uz Codice delle assicurazioni private [Privātpersonu apdrošināšanas kodeksa], kas apstiprināts ar 2005. gada 7. septembra Likumdošanas dekrētu Nr. 209, 193. panta 4. punktu un kurai šī tiesa piekrīt), atbilstīgi kurai tādas uzņēmējas valsts uzraudzības iestāde, kurā uzņēmējs veic uzņēmējdarbību apdrošināšanas jomā saskaņā ar brīvību sniegt pakalpojumus, ārkārtējā situācijā un aizsargājot apdrošināto personu un citu tiesību subjektu, kam ir tiesības uz apdrošināšanas pakalpojumiem, intereses, var pieņemt noregulējumus, kuri liedz slēgt uzņēmējas valsts teritorijā jaunus līgumus, pamatojoties uz to, ka tā savas rīcības brīvības robežās ir konstatējusi, ka jau sākotnēji vai arī vēlāk nav tikusi izpildīta kāda no subjektīvajām paredzētajām prasībām, lai varētu izdot licenci veikt uzņēmējdarbību apdrošināšanas jomā, un, konkrēti, prasība par reputāciju?

(1) Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīva 92/49/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz tiešo apdrošināšanu, kas nav dzīvības apdrošināšana, ar kuru groza Direktīvu 73/239/EEK un Direktīvu 88/357/EEK (Trešā nedzīvības apdrošināšanas direktīva) (OV L 228, 1. lpp.).
1)

Vai ar Eiropas Savienības primāro un/vai sekundāro tiesību normām (it īpaši LESD 45. pantu un Regulas (ES) Nr. 492/2011 (1) 7. pantu) ir saderīga situācija, kad darba devēja maksātnespējas gadījumā Vācijā nodarbinātam darba ņēmējam, kurš dzīvo citā dalībvalstī, kurš nav ienākuma nodokļa maksātājs Vācijā un kuram izmaksājamais darba devēja maksātnespējas pabalsts saskaņā ar viņam piemērojamām tiesību normām nav apliekams ar nodokli, no viņa darba samaksas, pamatojoties uz kuru aprēķina viņam pienākošos maksātnespējas pabalstu, tiek nosacīti ieturēti nodokļi, kas Vācijas nodokļu maksātājam tiktu ieturēti no darba samaksas, ja viņš darba devējam vairs nevar izvirzīt prasījumu par bruto atalgojumam piemērojamās nodokļu daļas samaksu?
3)

Vai Lēmums 2013/448/ES ir spēkā neesošs un ir pretrunā Direktīvas 2003/87/EK mērķiem, ciktāl ar to ir noteikts vienots starpnozaru korekcijas koeficients tādējādi, ka, aprēķinot maksimālo ikgadējo kvotu apjomu atbilstoši Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 5. punktam (rūpniecībai noteiktais maksimālais lielums), emisijas no iekārtām, kurām piemēro emisijas kvotu tirdzniecības sistēmu tikai otrajā posmā, kā arī no iekārtām, kas tikušas iekļautas šajā sistēmā izvēles (“opt in”) veidā, nav tikušas ņemtas vērā?
3.

Spriedumā nav norādīts pamatojums saistībā ar uzklausīšanas amatpersonas kompetenci, kā arī saistībā ar tiesiskās paļāvības un vienlīdzīgas attieksmes principu piemērošanu. Vispārējā tiesa līdz ar to ir pārkāpusi tās pienākumu atbilstoši LESD 296. pantam un Tiesas Statūtu 36. un 53. pantam. It īpaši Vispārējā tiesa nav sniegusi pamatojumu, kādēļ tā ir atkāpusies no pastāvīgās judikatūras, uz kuru bija atsaukušies apelācijas sūdzības iesniedzēji.
2b.

Vai Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 98. pantu kopā ar šīs direktīvas III pielikumu jāinterpretē tādējādi, ka tajā netiek atļauta pakalpojuma klasifikācija saskaņā ar samazināto likmi, ja tas sastāv no divdaļīgas piegādes, kas PVN vajadzībām ir jāuzskata par vienotu piegādi, un šīm piegādēm savstarpēji ir vienāds statuss, kā arī vienu no tām atsevišķi nevar klasificēt nevienā no kategorijām, kas minētas Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu III pielikumā?
3)

Vai Direktīvas 2006/112 noteikumi par PVN atskaitīšanu ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nozīmē, ka nodokļu iestāde, pat ja tā neapstrīd, ka rēķinā iekļautais finanšu darījums ir noticis un ka rēķins atbilst likumā noteiktajām procesuālajām prasībām, var atteikties atskaitīt PVN, neveicot pienācīgu pārbaudi – principā pamatojot savu lēmumu uz objektīvu atbildību – pamatojoties uz to, ka, tā kā finanšu darījums nenotika starp rēķinā norādītajām pusēm, rēķina satura ticamības trūkums pats par sevi liedz veikt pienācīgu pārbaudi, vai arī šādos apstākļos nodokļu iestādei, kura atsaka tiesības uz atskaitīšanu, ir arī jāpierāda, ka nodokļu maksātājs, kurš vēlas īstenot tiesības uz atskaitīšanu, zina par uzņēmuma, ar kuru tam ir līgumtiesiskas attiecības, prettiesisko rīcību, kas, atkarībā no apstākļiem, norāda uz izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, vai pat ir piedalījies prettiesiskajā rīcībā?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 354/24

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 13. augustā iesniedza The Labour Court (Īrija) – Dr David L. Parris/Trinity College Dublin, Higher Education Authority, Department of Public Expenditure and Reform, Department of Education and Skills

(Lieta C-443/15)

(2015/C 354/26)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

The Labour Court (Īrija)

Pamatlietas puses

Prasītājs: Dr David L. Parris

Atbildētāji: Trinity College Dublin, Higher Education Authority, Department of Public Expenditure and Reform, Department of Education and Skills

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai tāda arodnodrošinājuma pabalstu shēmas noteikuma piemērošana, kas ierobežo pārdzīvojušā laulātā pensijas izmaksu shēmas dalībnieka pārdzīvojušam partnerim reģistrētajās partnerattiecībās starp divām vienāda dzimuma personām pēc dalībnieka nāves ar prasību, ka dalībniekam un viņa pārdzīvojušam partnerim bija jāreģistrē partnerattiecības līdz dalībnieka 60 gadu vecuma sasniegšanai, gadījumā, ja saskaņā ar valsts tiesībām viņiem nebija atļauts stāties reģistrētajās partnerattiecībās starp divām vienāda dzimuma personām pirms dalībnieka 60 gadu vecuma sasniegšanas un ja dalībniekam un viņa partnerim pirms tam bija ilgstošas un ciešas partnerattiecības, rada diskrimināciju dzimumorientācijas dēļ pretēji Direktīvas 2000/78/EK (1) 2. pantam?

Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša:

2) Vai arodnodrošinājuma pabalstu shēmas pabalstu sniedzēja rīcība, ierobežojot shēmas dalībnieka pārdzīvojošā partnera reģistrētajās partnerattiecībās starp divām vienāda dzimuma personām tiesības pretendēt uz pārdzīvojušā laulātā pensiju pēc dalībnieka nāves ar prasību, ka dalībniekam un viņa partnerim bija jāreģistrē savas partnerattiecības līdz dalībnieka 60 gadu vecuma sasniegšanai, rada diskrimināciju vecuma dēļ pretēji Direktīvas 2000/78/EK 2. pantam kopā ar 6. panta 2. punktu, ja: a) noteikumu par vecumu, līdz kuram dalībniekam jāstājas reģistrētās partnerattiecībās starp divām vienāda dzimuma personām, neizmanto kā kritēriju aktuārajos aprēķinos, un b) dalībniekam un viņa partnerim reģistrētajās partnerattiecībās starp divām vienāda dzimuma personām saskaņā ar valsts tiesībām nebija atļauts stāties reģistrētās partnerattiecībās pirms dalībnieka 60 gadu vecuma sasniegšanas, un dalībniekam un viņa partnerim pirms tam bija ilgstošas un ciešas partnerattiecības?

Ja atbilde uz otro jautājumu ir noliedzoša:

3) Vai 1. vai 2. jautājumā aprakstītie ierobežojumi saņemt pabalstu saskaņā ar arodnodrošinājuma pabalstu shēmu rada diskrimināciju pretēji Direktīvas 2000/78/EK 2. pantam kopā ar 6. panta 2. punktu, ja to pamatā ir gan shēmas dalībnieka vecums, gan dzimumorientācija?

(1) Padomes Direktīva 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 16. lpp.).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 337/8

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2015. gada 12. maija rīkojumu lietā T-202/10 RENV, Stichting Woonlinie u.c./Eiropas Komisija 2015. gada 29. jūlijā iesniedza Stichting Woonlinie u.c.

(Lieta C-414/15 P)

(2015/C 337/10)

Tiesvedības valoda – holandiešu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Stichting Woonlinie, Stichting Allee Wonen, Woningstichting Volksbelang, Stichting WoonInvest, Stichting Woonstede (pārstāvji – P. Glazener, advocaat, un L. Hancher, profesors)

Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Beļģijas Karaliste, Vereniging van Institutionele Beleggers in Vastgoed, Nederland (IVBN)

Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

— pilnībā vai daļēji atcelt [Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2015. gada 12. maija spriedumu lietā T-203/10 RENV] atbilstoši apelācijas sūdzībā norādītajiem pamatiem;

— nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai jauna sprieduma taisīšanai atbilstoši Tiesas juridiskajiem secinājumiem;

— piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus gan šajā tiesvedībā, gan tiesvedībā Vispārējā tiesā.

Pamati un galvenie argumenti

Atbilstoši pirmajam pamatam Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Savienības tiesības, kļūdaini novērtējusi attiecīgos faktus un nav norādījusi pienācīgu pamatojumu, uzskatot, ka prasītāju iebildumi ir vērsti pret 17. panta vēstuli, un ka Vispārējās tiesas kontrole nav attiecināma uz to. Ar savu vērtējumu Vispārējā tiesa neņem vērā to, kā ir redzams no LESD 108. panta 1. punkta, ka lēmuma tiesisko seku pamatojumam ir jāizriet no fakta, ka iepriekšējā situācija ir bijusi nesaderīga ar Līgumu. Vispārējā tiesa nepareizi interpretē TF1 spriedumu, no tā secinot, ka apstrīdētā lēmuma kontrole Vispārējā tiesā ir jāaprobežo ar to, vai Komisija ir pareizi novērtējusi esošās atbalsta shēmas, kas grozīta ar Nīderlandes uzņemtajām saistībām, saderīgumu.

Atbilstoši otrajam pamatam Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Savienības tiesības, kļūdaini novērtējusi attiecīgos faktus un nav norādījusi pienācīgu pamatojumu, uzskatot, ka tā nevar novērtēt Komisijas ierosinātos pienācīgos pasākumus, ņemot vērā to, ka tie bija tikai priekšlikumi un tikai tas, ka Nīderlandes iestādes tos pieņēma, piešķīra pienācīgajiem pasākumiem saistošo spēku.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 302/13

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 22. maijā iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) – Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni/Istituto Nazionale di Statistica – ISTAT u.c.

(Lieta C-240/15)

(2015/C 302/17)

Tiesvedības valoda – itāļu

Iesniedzējtiesa

Consiglio di Stato

Pamatlietas puses

Prasītāja: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

Atbildētāji: Istituto Nazionale di Statistica – ISTAT, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Economia e delle Finanze

Prejudiciālais jautājums

Vai principi, saskaņā ar kuriem ir jānodrošina Direktīvas 2002/21/EK (1) [3.] pantā paredzēto valsts regulatīvo iestāžu objektivitāte un neatkarība, arī no finanšu un organizatoriskā aspekta, kā arī Direktīvas 2002/20/EK (2) 12. pantā paredzētais šo iestāžu pašfinansēšanās galvenokārt no to pašu līdzekļiem princips pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu (kā šajā lietā), ar kuru arī uz šīm iestādēm ir vispārīgi attiecināti valsts finanšu jomā piemērojamie noteikumi, un it īpaši speciālie noteikumi, kas reglamentē valsts iestāžu izdevumu ierobežošanu un racionalizēšanu?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) (OV L 108, 33. lpp.).

(2) Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) (OV L 108, 21. lpp.).
2)

Vai dalībvalstīm ir jāpiemēro Direktīvas 2006/112 par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 175. panta 1. punkts par noapaļošanu gadījumā, kad atbilstoši Direktīvas 2006/112 184. un nākamajiem pantiem ir veikta priekšnodokļa korekcija, ja atskaitāmā daļa direktīvas 175. panta 1. punkta izpratnē tiek aprēķināta ar kādu no īpašajām metodēm, kas minētas šīs direktīvas 173. panta 2. punkta a), b), c) vai d) apakšpunktos, vai attiecīgi Padomes Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 17. panta 5. punkta trešās daļas a), b), c) vai d) apakšpunktos?
1)

Attiecībā uz Padomes Direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (turpmāk tekstā – “Sestā direktīva”) (1), 13. panta B daļas d) punkta 3. apakšpunktā paredzēto atbrīvojumu no PVN, kā Tiesa to ir interpretējusi spriedumā SDC (C-2/95, EU:C:1997:278), kādi ir attiecīgie principi, kas būtu jāpiemēro, lai noteiktu, vai pakalpojumam ir, vai nav “mērķis pārskaitīt naudas līdzekļus un radīt juridiskās un finansiālās situācijas izmaiņas” minētā sprieduma 66. punkta izpratnē? Konkrēti: 1.1. Vai atbrīvojums ir piemērojams tādam pakalpojumam, ko sniedz nodokļa maksātājs šajā lietā, kura ietvaros nodokļa maksātājs neveic tā kontrolē esošo kontu debetēšanu vai kreditēšanu, tomēr kurš gadījumā, ja notiek naudas līdzekļu pārskaitīšana, var būt iemesls pārskaitījumam, ko veic neatkarīga finanšu iestāde? 1.2. Ja maksājums tiek veikts ar kredītkarti vai debetkarti, vai atbilde uz 1.1. jautājumu ir atkarīga no tā, vai pats pakalpojumu sniedzējs autorizācijas kodus iegūst tieši no kartes īpašnieka bankas, vai arī šos kodus iegūst caur savu saņēmējbanku? 1.3. Kādi faktori atšķir a) pakalpojumu, kas ietver finanšu informācijas sniegšanu, bez kuras maksājums netiktu veikts, uz kuru neattiecas atbrīvojums (kā tas ir spriedumā Nordea Pankki Suomi, (C-350/10, EU:C:2011:532)), no b) datu apstrādes pakalpojuma, kas ietekmē naudas līdzekļu pārskaitīšanu un ko Tiesa tāpēc identificēja kā tādu, kas var ietilpt atbrīvojuma piemērošanas jomā (kā tas ir sprieduma SDC 66. punktā)?
1.

Preču līdzības faktoru atbilstoši Regulas par Kopienas preču zīmi (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunktam kļūdaina neņemšana vērā Apelācijas sūdzības iesniedzējs apstrīd Vispārējās tiesas viedokli, atbilstoši kuram Apelāciju padome ir pamatoti paudusi uzskatu, ka “mobilas navigācijas ierīces, it īpaši uz satelītnavigāciju balstītās mobilas navigācijas ierīces”, no vienas puses, un ar iebildumos izmantotajām preču zīmēm aptvertās preces, no otras puses, ir līdzīgas. Veicot vērtējumu, Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā būtiskus faktorus, tādus kā attiecīgo preču veids, to ražošana, marketings, izplatīšanas ceļi un pārdošanas vietas. Ja visi nozīmīgie faktori tiktu pilnībā ņemti vērā un atbilstoši novērtēti, preču līdzība būtu bijis jānoliedz.
2)

Kāda nozīme jēdziena “asociāciju izraisīšana” interpretācijā Regulas Nr. 110/2008 16. panta b) punkta izpratnē un šīs regulas piemērošanā, vērtējot ģeogrāfiskās izcelsmes norādes “Calvados” aizsardzībai noteikto aizliegumu izmantot nosaukumu “Verlados” Somijā ar šādu nosaukumu pārdotam un no āboliem izgatavotam stiprajam alkoholiskajam dzērienam, ir šādiem apstākļiem: a. nosaukuma “Verlados” sākuma daļa (“Verla”) norāda uz ciematu Somijā, kuru Somijas patērētājs, iespējams, zina; b. nosaukuma “Verlados” sākuma daļa (“Verla”) norāda uz šī produkta ražotāju – Viiniverla Oy; c. “Verlados” ir vietējs, Verlā izgatavots produkts, kura vidējais gada pārdošanas apjoms vīna darītavas restorānā ir daži simti litru un kuru ierobežotā daudzumā var pasūtīt valstij piederošā alkohola tirdzniecības sabiedrībā Alkoholisko dzērienu likuma izpratnē; d. no trim zilbēm vārdos “Verlados” un “Calvados” kopīga ir tikai viena zilbe (“dos”), taču saskan šo vārdu pēdējie četri burti, t.i., puse no šo vārdu burtiem (“ados”)?