22

Šajos apstākļos Tribunale Ordinario di Venezia (Venēcijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai “pierādījums”, ko Regulas Nr. 1346/2000 13. pantā uzdots sniegt personai, kura guvusi labumu no akta, kas kaitē visiem kreditoriem, lai iebilstu pret šī akta apstrīdēšanu saskaņā ar lex fori concursus normām, ietver pienākumu izvirzīt procesuālu iebildi šaurā nozīmē termiņos, kuri noteikti tiesas, kas izskata lietu, valsts procesuālajā likumā, piemērojot atbrīvojuma noteikumu, kurš paredzēts regulā, un pierādot, ka pastāv abi šajā tiesību normā izvirzītie priekšnoteikumi? Vai Regulas Nr. 1346/2000 13. pants ir piemērojams, ja ieinteresētā persona to piemērot ir lūgusi tiesvedības gaitā, arī pēc termiņiem, kādi tiesas, kas izskata lietu, valsts procesuālajā likumā ir noteikti procesuālajām iebildēm, – vai tas ir piemērojams arī ex officio, ar nosacījumu, ka ieinteresētā persona ir sniegusi pierādījumus tam, ka uz aktu, kas rada kaitējumu, attiecas citas dalībvalsts lex causae, kuras tiesību aktos nav atļauts šajā konkrētajā gadījumā apstrīdēt šo aktu ne ar kādiem līdzekļiem? 2) Vai norāde uz lex causae regulējumu, kura ietverta Regulas Nr. 1346/2000 13. pantā, lai noteiktu, vai “minētais tiesību akts nekādiem līdzekļiem neļauj apstrīdēt attiecīgo lietu [aktu]”, ir jāinterpretē tādējādi, ka personai, kurai ir pierādīšanas pienākums, ir jāsniedz pierādījumi tam, ka konkrētajā lietā lex causae vispārīgi un abstrakti nav paredzēti nekādi līdzekļi, ar kuriem apstrīdēt aktu, kāds šajā lietā atzīts par tādu, kas rada kaitējumu, – tas ir, līgumiskā parāda maksājumu – vai tā ir jāinterpretē tādējādi, ka personai, kurai ir šāds pienākums, ir jāsniedz pierādījumi tam, ka, ja lex causae ir atļauts apstrīdēt šāda veida aktu, konkrēti nav izpildīti priekšnoteikumi – kas atšķiras no tiem, kuri ietverti lex fori concursus –, kuri izvirzīti, lai tiesā iesniegtajā lietā varētu notikt apstrīdēšana? 3) Vai atkāpi ietverošais regulējums, kas paredzēts Regulas Nr. 1346/2000 13. pantā, – ņemot vērā tā jēgu un mērķi aizsargāt pušu tiesisko paļāvību uz akta stabilitāti atbilstoši lex causae – var tikt piemērots arī tad, ja līgumslēdzējas puses ir reģistrētas vienā un tajā pašā dalībvalstī, kuras tiesību akti tātad acīmredzot kļūs par lex fori concursus gadījumā, ja kādai no pusēm iestāsies maksātnespēja, un puses, izmantodamas līguma noteikumu par citas dalībvalsts tiesību aktu izvēli, panāk, ka aktu par šī līguma izpildi atsaukšanai tiek piemēroti lex fori concursus obligātie noteikumi, kas paredzēti, lai aizsargātu kreditoru vienlīdzības principu, kaitējot visiem kreditoriem gadījumā, ja iestājusies maksātnespēja? 4) Vai Romas I regulas 1. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka “gadījumi, kas saistīti ar tiesību normu kolīziju” saistībā ar regulas piemērojamību ietver arī gadījumu, kad vienā dalībvalstī starp sabiedrībām, kuras reģistrētas tajā pašā dalībvalstī, ir noslēgts fraktēšanas līgums ar noteikumu par citas līgumslēdzējas valsts tiesību aktu izvēli? 5) Vai tad, ja atbilde uz ceturto jautājumu ir apstiprinoša, Romas I regulas 3. panta 3. punkts kopsakarā ar Regulas Nr. 1346/2000 13. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka pušu izvēle attiecināt uz līgumu citas dalībvalsts tiesību aktus, nevis tās dalībvalsts tiesību aktus, kurā atrodas “visi citi būtiskie situācijas elementi”, neliedz piemērot pēdējās minētās dalībvalsts tiesību aktu obligātās normas, kuras ir piemērojamas kā lex fori concursus attiecībā uz iespēju apstrīdēt aktus, kuri īstenoti pirms maksātnespējas, kaitējot visiem kreditoriem, tādējādi šai izvēlei kļūstot pārākai par atbrīvojuma noteikumu, kurš paredzēts Regulas Nr. 1346/2000 13. pantā?”