ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 27. marta spriedums — Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power (China), Inc./Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija

(Lieta C-237/17 P) (1)

(Apelācija - Subsīdijas - Ķīnas izcelsmes vai no Ķīnas nosūtītu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (proti, elementu) imports - Galīgais kompensācijas maksājums - Regula (EK) Nr. 597/2009)

(2019/C 187/11)

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power Group Co. Ltd, iepriekš Csi Solar Power (China) Inc. (pārstāvji: J. Bourgeois, A. Willems, avocats, S. De Knop un M. Meulenbelt, advocaten)

Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: H. Marcos Fraile, pārstāve, kurai palīdz N. Tuominen, avocată), Eiropas Komisija (pārstāvji: T. Maxian Rusche, J.-F. Brakeland un N. Kuplewatzky)

Rezolutīvā daļa

1) Apelācijas sūdzību noraidīt.

2) Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu) Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang) Inc., Csi Cells Co. Ltd un Csi Solar Power Group Co. Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus saistībā ar galveno apelācijas sūdzību.

3) Eiropas Komisija savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar galveno apelācijas sūdzību sedz pati.

4) Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus saistībā ar pretapelācijas sūdzību.

5) Eiropas Savienības Padome savus tiesāšanās izdevumus saistībā ar pretapelācijas sūdzību sedz pati.

(1) OV C 239, 24.7.2017.
Tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 21. marta spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Unareti SpA/Ministero dello Sviluppo Economico u.c.

(Lieta C-702/17) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Dabasgāzes iekšējais tirgus - Sadales sabiedriskā pakalpojuma koncesija - Priekšlaicīga koncesijas pārtraukšana pārejas posma beigās - Kompensācija, kas jaunajam koncesionāram ir jāmaksā bijušajam koncesionāram - Tiesiskās drošības princips)

(2019/C 187/26)

Tiesvedības valoda — itāļu

Iesniedzējtiesa

Consiglio di Stato

Pamatlietas puses

Prasītāja: Unareti SpA

Atbildētāji: Ministero dello Sviluppo Economico, Presidenza del Consiglio dei Ministri — Dipartimento per gli Affari Regionali, Autorità Garante per l’Energia Elettrica il Gas e il Sistema Idrico — Sede di Milano, Presidenza del Consiglio dei Ministri — Conferenza Stato Regioni ed Unificata, Ministero per gli affari regionali, Dipartimento per gli affari regionali e le autonomie, Conferenza Unificata Stato Regioni e Enti Locali

Rezolutīvā daļa

Savienības tiesības sabiedrisko pakalpojumu koncesiju jomā, ņemot vērā tiesiskās drošības principu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tām atbilst tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, ar ko tiek grozītas atsauces normas, lai aprēķinātu kompensāciju, uz kuru bez konkursa piešķirto dabasgāzes sadales koncesiju īpašniekiem ir tiesības tādēļ, ka šīs koncesijas tiek priekšlaicīgi izbeigtas, lai tās atkārtoti piešķirtu pēc konkursu rīkošanas.

(1) OV C 112, 26.3.2018.
Tiesas (virspalāta) 2019. gada 26. februāra spriedums (Finanzgericht Baden-Württemberg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Martin Wächtler/Finanzamt Konstanz

(Lieta C-581/17) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas nolīgums par personu brīvu pārvietošanos - Fiziskas personas dzīvesvietas pārcelšana no dalībvalsts uz Šveici - Nerealizētā kapitāla pieauguma no sabiedrības kapitāldaļām aplikšana ar nodokli - Tiešie nodokļi - Pašnodarbināto personu brīva pārvietošanās - Vienlīdzīga attieksme)

(2019/C 139/14)

Tiesvedības valoda — vācu

Iesniedzējtiesa

Finanzgericht Baden-Württemberg

Pamatlietas puses

Prasītājs: Martin Wächtler

Atbildētāja: Finanzamt Konstanz

Rezolutīvā daļa

Nolīguma starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos, kurš parakstīts Luksemburgā 1999. gada 21. jūnijā, noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauts dalībvalsts nodokļu režīms, kurā ir paredzēts — ja dalībvalsts valstspiederīgais, kurš ir fiziska persona un kurš veic saimniecisko darbību Šveices Konfederācijas teritorijā, pārceļ savu dzīvesvietu no dalībvalsts, kuras nodokļu režīms ir aplūkots šajā lietā, uz Šveici, tad viņam šīs pārcelšanas brīdī ir jāmaksā nodoklis par kapitāla pieaugumu no kapitāldaļām, kuras šim valstspiederīgajam pieder, savukārt, ja dzīvesvieta tiek saglabāta tajā pašā dalībvalstī, nodoklis ir jāmaksā tikai kapitāla pieauguma realizēšanās brīdī, proti, atsavinot attiecīgās sabiedrības kapitāldaļas.

(1) OV C 13, 15.1.2018.
Tiesas (virspalāta) 2019. gada 12. marta spriedums (Raad van State (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — M.G. Tjebbes u.c./Minister van Buitenlandse Zaken

(Lieta C-221/17) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Eiropas Savienības pilsonība - LESD 20. pants - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. un 24. pants - Dalībvalsts un trešās valsts pilsonība - Dalībvalsts pilsonības un Savienības pilsonības zaudēšana ex lege - Sekas - Samērīgums)

(2019/C 155/04)

Tiesvedības valoda — holandiešu

Iesniedzējtiesa

Raad van State

Pamatlietas puses

Prasītājas: M.G. Tjebbes, G.J.M. Koopman, E. Saleh Abady, L. Duboux

Atbildētājs: Minister van Buitenlandse Zaken

Rezolutīvā daļa

LESD 20. pants, lasot to kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. un 24. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, kurā ir paredzēts, ka, izpildot noteiktus nosacījumus, personām, kurām nav vēl kādas citas dalībvalsts pilsonības, attiecīgās dalībvalsts pilsonības zaudēšana ex lege izraisa Eiropas Savienības pilsoņa statusa un ar to saistīto tiesību zaudēšanu, ja vien kompetentās valsts iestādes, attiecīgajā gadījumā ietverot arī valstu tiesas, var netieši izvērtēt, kādas sekas šī pilsonības zaudēšana var radīt, un, iespējams, atjaunot attiecīgo personu pilsonību ex tunc, ja šīs personas lūdz izsniegt ceļošanas dokumentu vai jebkādu citu dokumentu, kas apliecina to pilsonību. Veicot šo pārbaudi, šīm iestādēm un tiesām ir jāpārbauda, vai attiecīgās dalībvalsts pilsonības zaudēšana, kas izraisa Savienības pilsoņa statusa zaudēšanu, atbilst samērīguma principam saistībā ar sekām, kādas tai ir katras attiecīgās personas situācijā un attiecīgajā gadījumā tās ģimenes locekļu situācijā, ņemot vērā Savienības tiesības.

(1) OV C 239, 24.7.2017.
Tiesas (ceturtā palāta) 2019. gada 31. janvāra spriedums – Islamic Republic of Iran Shipping Lines u.c. /Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija

(Lieta C-225/17 P) (1)

((Apelācija - Kopējā ārpolitika un drošības politika - Ierobežojuši pasākumi pret Irānas Islāma Republiku - Līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana - Eiropas Savienības Vispārējās tiesas veikta iekļaušanas sarakstā atcelšana - Kritēriju iekļaušanai to personu un vienību sarakstā, kuru līdzekļi tiek iesaldēti, grozījumi - Atkārtota iekļaušana - Pierādījumi saistībā datumu pirms sākotnējās iekļaušanas sarakstā - Pirms sākotnējās iekļaušanas sarakstā zināmie fakti - Res judicata spēks - Apjoms - Tiesiskā drošība - Tiesiskās paļāvības aizsardzība - Princips ne bis in idem - Efektīva tiesību aizsardzība))

(2019/C 112/05)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Islamic Republic of Iran Shipping Lines, Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), Khazar Sea Shipping Lines Co., IRISL Europe GmbH, IRISL Marine Services and Engineering Co., Irano Misr Shipping Co., Safiran Payam Darya Shipping Lines, Shipping Computer Services Co., Soroush Sarzamin Asatir Ship Management, South Way Shipping Agency Co. Ltd, Valfajr 8th Shipping Line Co. (pārstāvji: M. Taher, Solicitor, M. Lester QC)

Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji: J. Kneale un M. Bishop) un Eiropas Komisija (pārstāvji: D. Gauci un T. Scharf)

Rezolutīvā daļa

1) Apelācijas sūdzību noraidīt.

2) Islamic Republic of Iran Shipping Lines, Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), Khazar Shipping Lines, IRISL Europe GmbH, Qeshm Marine Services & Engineering Co., Irano Misr Shipping Co., Safiran Payam Darya Shipping Lines, Marine Information Technology Development Co., Rahbaran Omid Darya Ship Management Co., Hoopad Darya Shipping Agency un Valfajr 8th Shipping Line Co. sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

3) Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

(1) OV C 231, 17.7.2017.
Tiesas (desmitā palāta) 2018. gada 6. decembra spriedums (Finanzgericht Köln (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Frank Montag/Finanzamt Köln-Mitte

(Lieta C-480/17) (1)

((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Tiešie nodokļi - Ienākuma nodoklis - Aroda pensiju shēmā un privātā pensiju apdrošināšanas shēmā veiktu iemaksu atskaitāmība - Nepiemērošana nerezidentiem))

(2019/C 44/04)

Tiesvedības valoda – vācu

Iesniedzējtiesa

Finanzgericht Köln

Pamatlietas puses

Prasītājs: Frank Montag

Atbildētāja: Finanzamt Köln-Mitte

Rezolutīvā daļa

LESD 49. pants ir interpretējams tādējādi, ka tas nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā aplūkotais, saskaņā ar kuru nodokļu maksātājs nerezidents, kas šajā dalībvalstī maksā ienākuma nodokli atbilstoši ierobežotam nodokļu maksāšanas pienākumam, nevar no ienākuma nodokļa bāzes atskaitīt to obligāto iemaksu summu, kuras ir samaksātas aroda pensiju shēmā, proporcionāli tai ienākumu daļai, kas šajā dalībvalstī ir apliekama ar nodokli, ja tai ir tieša saikne ar darbību, kura ir radījusi šos ienākumus, lai gan nodokļu maksātājs rezidents, kas maksā ienākuma nodokli atbilstoši neierobežotam nodokļu maksāšanas pienākumam, šādas iemaksas var atskaitīt no ienākuma nodokļa bāzes, ievērojot valsts tiesībās noteiktās robežas.

LESD 49. pants ir interpretējams tādējādi, ka tas pieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā aplūkotais, saskaņā ar kuru nodokļu maksātājs nerezidents, kas šajā dalībvalstī maksā ienākuma nodokli atbilstoši ierobežotam nodokļu maksāšanas pienākumam, nevar no ienākuma nodokļa bāzes atskaitīt to papildu iemaksu summu, kuras ir samaksātas aroda pensiju shēmā, kā arī to iemaksu summu, kas ir samaksātas privātā pensiju apdrošināšanas shēmā, lai gan nodokļu maksātājs rezidents, kurš maksā ienākuma nodokli atbilstoši neierobežotam nodokļu maksāšanas pienākumam, šādas iemaksas, ievērojot valsts tiesībās paredzētās robežas, var atskaitīt no ienākuma nodokļa bāzes.

(1) OV C 382, 13.11.2017.
C 4/3

Tiesas (virspalāta) 2018. gada 24. oktobra spriedums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – XC, YB, ZA

(Lieta C-234/17) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Savienības tiesību principi - Lojāla sadarbība - Procesuālā autonomija - Līdzvērtības un efektivitātes principi - Valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēts tiesību aizsardzības līdzeklis, kas Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas pārkāpuma gadījumā ļauj atjaunot kriminālprocesu - Pienākums šo procedūru attiecināt uz gadījumiem, kad tiek apgalvots, ka ir pārkāptas Savienības tiesībās nostiprinātas pamattiesības - Neesamība)

(2019/C 4/03)

Tiesvedības valoda – vācu

Iesniedzējtiesa

Oberster Gerichtshof

Pamatlietas puses

Prasītāji: XC, YB, ZA

Piedaloties: Generalprokuratur

Rezolutīvā daļa

Savienības tiesības, it īpaši līdzvērtības un efektivitātes principi, ir jāinterpretē tādējādi, ka tās valsts tiesai neuzliek pienākumu uz Savienības tiesību pārkāpumiem – it īpaši uz Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 50. pantā un Konvencijas, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu (1985. gada 14. jūnijs) starp Beniluksa Ekonomikas savienības valstu valdībām, Vācijas Federatīvās Republikas valdību un Francijas Republikas valdību par pakāpenisku kontroles atcelšanu pie kopīgām robežām, kas parakstīta Šengenā (Luksemburga) 1990. gada 19. jūnijā un stājusies spēkā 1995. gada 26. martā, 54. pantā garantēto pamattiesību pārkāpumiem – attiecināt valsts tiesību aktos paredzētu tiesību aizsardzības līdzekli, kas vienīgi 1950. gada 4. novembrī Romā parakstītās Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas vai kādas no tās protokoliem pārkāpuma gadījumā ļauj panākt tāda kriminālprocesa atjaunošanu, kurš noslēdzies ar likumīgā spēkā stājušos valsts nolēmumu.

(1) OV C 239, 24.7.2017.
Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 18. oktobra spriedums (Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs/Volkswagen Financial Services (UK) Ltd

(Lieta C-153/17) (1)

((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma - Direktīva 2006/112/EK - 168. un 173. pants - Priekšnodokļa atskaitīšana - Transportlīdzekļu izpirkumnomas darījumi - Ar nodokli apliekamiem darījumiem un no nodokļa atbrīvotiem darījumiem vienlaicīgi izmantotas preces un pakalpojumi - Atskaitīšanas tiesību rašanās un apjoms - Atskaitāmā daļa))

(2018/C 455/16)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

Supreme Court of the United Kingdom

Pamatlietas puses

Prasītāji: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Atbildētāja: Volkswagen Financial Services (UK) Ltd

Rezolutīvā daļa

Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 168. pants un 173. panta 2. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, pirmkārt, pat ja vispārējās pieskaitāmās izmaksas, kas atbilst tādiem kustamo īpašumu izpirkumnomas darījumiem, kādi ir pamatlietā, ir ietvertas nevis summā, kas klientam jāmaksā par attiecīgās preces nodošanu izmantošanā, tas ir, ar nodokli apliekamajā darījuma daļā, bet gan procentu summā, kas jāmaksā saskaņā ar darījuma “finansēšanas” daļu, tas ir, no nodokļa atbrīvotajā darījuma daļā, šādas vispārējās pieskaitāmās izmaksas pievienotās vērtības nodokļa (PVN) nolūkā tomēr ir jāuzskata par elementu, kas veido šī nodošanas izmantošanā darījuma cenu, un, otrkārt, dalībvalstis nevar piemērot sadalījuma metodi, kurā netiek ņemta vērā attiecīgās preces sākotnējā vērtība piegādes brīdī, jo šī metode nenodrošina precīzāku sadalījumu par to, kāds tas būtu tad, ja tiktu piemērots sadales kritērijs, kura pamatā ir apgrozījums.

(1) OV C 178, 6.6.2017.
2)

Direktīvas 2004/18 1. panta 2. punkta a) apakšpunkts un 2. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā, atbilstoši kuram, “klasificētas”privātas slimnīcas pielīdzinot valsts slimnīcām, ņemot vērā to integrāciju valsts veselības aprūpes plānošanas sistēmā, ko reglamentē ad hoc vienošanās, kas atšķiras no parastajām akreditācijas attiecībām ar citiem privātajiem saimnieciskās darbības subjektiem, kuri piedalās veselības aprūpes pakalpojumu sniegšanas sistēmā, tās tiek izslēgtas no valsts un Savienības tiesiskā regulējuma publiskā iepirkuma jomā, tostarp gadījumā, ja tām ir bez maksas jāizgatavo un jāpiegādā valsts veselības aprūpes struktūrām īpaši izstrādājumi, kas vajadzīgi veselības aprūpes pakalpojuma sniegšanai, kā atlīdzību par to saņemot šo izstrādājumu izgatavošanai un piegādei paredzētu valsts finansējumu.
1)

Padomes Direktīvas 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 4. panta 2. punkta otrā daļa ir jāinterpretē: — pirmkārt, tādējādi, ka baznīca vai kāda cita organizācija, kuras ētoss balstās uz reliģiju vai pārliecību un kuras pārvaldībā ir slimnīca, kas ir dibināta privāttiesiskas kapitālsabiedrības formā, nedrīkst nolemt noteikt saviem vadošos amatos strādājošajiem darbiniekiem atšķirīgas prasības par godprātīgu un lojālu izturēšanos pret šo ētosu atkarībā no šo darbinieku piederības kādai konkrētai konfesijai vai nepiederības nevienai konfesijai, ja šo lēmumu nav iespējams vajadzības gadījumā efektīvi pārbaudīt tiesā, lai pārliecinātos, ka ir izpildīti minētās direktīvas 4. panta 2. punktā noteiktie kritēriji, un — otrkārt, tādējādi, ka atšķirīga attieksme – prasības godprātīgi un lojāli izturēties pret minēto ētosu ziņā – pret vadošos amatos strādājošajiem darbiniekiem atkarībā no viņu piederības kādai konkrētai konfesijai vai nepiederības nevienai konfesijai ir atbilstīga minētajai direktīvai tikai tad, ja, ņemot vērā attiecīgās profesionālās darbības raksturu vai veikšanas kontekstu, reliģija vai pārliecība ir tāda prasība attiecībā uz profesiju, kas ir patiesa, likumīga un attaisnota, ņemot vērā attiecīgās baznīcas vai organizācijas ētosu, un atbilstoša samērīguma principam; to pārbaudīt ir valsts tiesas ziņā.
Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums (Bundesverwaltungsgericht (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Nefiye Yön/Landeshauptstadt Stuttgart

(Lieta C-123/17) (1)

((Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - EKK un Turcijas asociācija - Lēmums Nr. 2/76 - 7. pants - “Atturēšanās no jebkādas darbības” klauzula - Turcijas darba ņēmēja ģimenes locekļu uzturēšanās tiesības - Pienākums iegūt vīzu, lai ieceļotu dalībvalsts teritorijā))

(2018/C 352/12)

Tiesvedības valoda – vācu

Iesniedzējtiesa

Bundesverwaltungsgericht

Pamatlietas puses

Prasītāja: Nefiye Yön

Atbildētāja: Landeshauptstadt Stuttgart

piedaloties: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

Rezolutīvā daļa

7. pants Lēmumā Nr. 2/76 (1976. gada 20. decembris), kuru pieņēmusi Asociācijas Padome, kas izveidota ar Līgumu par asociācijas izveidošanu starp Eiropas Ekonomikas kopienu un Turciju, kuru 1963. gada 12. septembrī Ankarā parakstīja Turcijas Republika, no vienas puses, un EEK dalībvalstis un Kopiena, no otras puses, un kurš Kopienas vārdā ir noslēgts, apstiprināts un ratificēts ar Padomes Lēmumu 64/732/EEK (1963. gada 23. decembris), ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds valsts pasākums, kāds ir aplūkots pamatlietā, kurš ieviests laikposmā no 1976. gada 20. decembra līdz 1980. gada 30. novembrim un saskaņā ar kuru uzturēšanās atļaujas izsniegšana ģimenes atkalapvienošanās nolūkā trešo valstu valstspiederīgajiem, kas ir Turcijas izcelsmes darba ņēmēja, kurš likumīgi uzturas attiecīgajā dalībvalstī, ģimenes locekļi, ir atkarīga no tā, vai šie valstspiederīgie pirms ieceļošanas valsts teritorijā vispirms ir saņēmuši vīzu minētās atkalapvienošanās nolūkā, ir “jauns ierobežojums” šīs tiesību normas izpratnē. Šādu pasākumu tomēr var pamatot ar apsvērumiem, kas saistīti ar efektīvas imigrācijas kontroli un migrācijas plūsmas vadīšanu, taču tie ir pieņemami tikai tad, ja to īstenošanas kārtība nepārsniedz mērķa, kuram tie kalpo, sasniegšanai nepieciešamo, un tas savukārt ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

(1) OV C 318, 25.9.2017.
Lieta C-2/17: Tiesas (desmitā palāta) 2018. gada 28. jūnija spriedums (Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Instituto Nacional de la Seguridad Social/Jesús Crespo Rey (Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nolīgums starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos – Migrējošu darba ņēmēju sociālais nodrošinājums – Regula (EK) Nr. 883/2004 – XI pielikuma sadaļas “Spānija” 2. punkts – Vecuma pensija – Aprēķināšanas veids – Teorētiskais apmērs – Atbilstošā apdrošināšanas iemaksas alga – Īpašais līgums – Apdrošināšanas iemaksu algas izvēle – Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru darba ņēmējam sociālās apdrošināšanas iemaksas ir jāveic no minimālās iemaksas algas)

Tiesas (desmitā palāta) 2018. gada 28. jūnija spriedums (Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Instituto Nacional de la Seguridad Social/Jesús Crespo Rey

(Lieta C-2/17) ( 1 )

“(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Nolīgums starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos — Migrējošu darba ņēmēju sociālais nodrošinājums — Regula (EK) Nr. 883/2004 — XI pielikuma sadaļas “Spānija” 2. punkts — Vecuma pensija — Aprēķināšanas veids — Teorētiskais apmērs — Atbilstošā apdrošināšanas iemaksas alga — Īpašais līgums — Apdrošināšanas iemaksu algas izvēle — Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru darba ņēmējam sociālās apdrošināšanas iemaksas ir jāveic no minimālās iemaksas algas)”

Iesniedzējtiesa

Tribunal Superior de Justicia de Galicia

Pamatlietas puses

Prasītājs: Instituto Nacional de la Seguridad Social

Atbildētājs: Jesús Crespo Rey

piedaloties: Tesorería General de la Seguridad Social

Rezolutīvā daļa

1999. gada 21. jūnijā Luksemburgā parakstītais Nolīgums starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, atbilstoši kuram migrējošam darba ņēmējam, kurš ir noslēdzis šīs dalībvalsts sociālās nodrošināšanas īpašo līgumu, ir pienākums veikt iemaksas no minimālās iemaksas algas, kā rezultātā – aprēķinot šī darba ņēmēja vecuma pensijas teorētisko apmēru – minētās dalībvalsts kompetentā iestāde šo periodu, uz kuru attiecas minētais līgums, pielīdzina nodarbinātības periodam tajā pašā dalībvalstī un, veicot šo aprēķinu, ņem vērā vienīgi tās iemaksas, kuras darba ņēmējs ir veicis saskaņā ar šo līgumu, lai gan pirms tam, kad attiecīgais darba ņēmējs tika izmantojis savas tiesības brīvi pārvietoties, viņš ir veicis iemaksas šajā dalībvalstī no iemaksu algām, kuras ir augstākas par minimālo iemaksas algu, un ka neemigrējošam darba ņēmējam, kurš arī ir noslēdzis šādu līgumu, bet nav izmantojis tiesības brīvi pārvietoties, ir tiesības izvēlēties veikt iemaksas no iemaksu algām, kuras ir augstākas par minimālo iemaksas algu.

( 1 ) OV C 104, 3.4.2017.
1)

Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu ir interpretējama tādējādi, ka fakts, ka holdinga sabiedrība savam meitasuzņēmumam iznomā ēku, ir uzskatāms par “iejaukšanos tās pārvaldībā”, un tas ir atzīstams par saimniecisku darbību šīs direktīvas 9. panta 1. punkta izpratnē, kas sniedz tiesības uz pievienotās vērtības nodokļa (PVN) atskaitīšanu par izdevumiem, kuri šai sabiedrībai radušies, iegādājoties šī meitasuzņēmuma kapitāldaļas, ja šī pakalpojumu sniegšana ir pastāvīga rakstura, tie tiek sniegti pret atlīdzību un tā tiek aplikta ar nodokli, un tas nozīmē, ka šī iznomāšana nevar būt atbrīvota no nodokļa un ka ir jāpastāv tiešai saiknei starp pakalpojuma sniedzēja sniegto pakalpojumu un no saņēmēja iekasēto atlīdzību. Izdevumi saistībā ar savu meitasuzņēmumu kapitāldaļu iegādi, kas radušies holdinga sabiedrībai, kura iesaistās to pārvaldībā un kura tādējādi veic saimniecisko darbību, ir jāuzskata par tās vispārējo izdevumu daļu, un par šiem izdevumiem samaksātais PVN principā ir pilnībā jāatskaita.