Pagaidu noregulējuma jomā nosacījums attiecībā uz fumus boni juris ir izpildīts, ja vismaz viens no lietas dalībnieka, kas lūdz veikt pagaidu pasākumus, pamatiem, kurš prasību pamato pēc būtības, pirmajā mirklī nešķiet būtiski nepamatots. It īpaši tas tā ir gadījumā, ja viens no izvirzītajiem pamatiem atklāj sarežģītu juridisku jautājumu pastāvēšanu, kuru risinājums nav jau sākotnēji skaidrs un tādējādi prasa padziļinātu vērtējumu, kuru nevar veikt pagaidu noregulējuma tiesnesis, bet kurš ir jāveic pamattiesvedībā, vai ja strīds starp lietas dalībniekiem atklāj, ka pastāv būtiskas juridiskas pretrunas, kuru risinājums nav jau sākotnēji skaidrs. Šajā kontekstā ir jāņem vērā arī fakts, ka pagaidu noregulējuma tiesvedība, kas balstās uz prima facie vērtējumu, nav paredzēta, lai konstatētu sarežģītu un ļoti strīdīgu faktu pastāvēšanu. Faktiski pagaidu noregulējuma tiesneša rīcībā nav līdzekļu, kas ir vajadzīgi, lai veiktu šādus izvērtējumus, un daudzos gadījumos nav pat iespējams pie tiem savlaicīgi nonākt.

Šajā ziņā, runājot par pieteikumu apturēt tā Eiropas Zāļu aģentūras (EMA) lēmuma izpildi, ar kuru ir noraidīts pieteikums par konfidencialitāti saistībā ar ziņojumiem, ko prasītājs ir nodevis saistībā ar pieteikumu tirdzniecības atļaujas saņemšanai attiecībā uz zālēm, un kurā tā ir paudusi savu nodomu šos ziņojumus atklāt trešajai personai, lai saglabātu sprieduma, ar kuru atceļ minēto lēmumu, lietderīgo iedarbību, prasītājam ir jāspēj novērst, ka EMA veic nelikumīgu minēto ziņojumu publiskošanu. Ja lūgums par pagaidu noregulējumu tiktu noraidīts, spriedums par atcelšanu tiktu padarīts maldinošs un tam tiktu atņemta lietderīgā iedarbība, jo šāda noraidīšana ļautu EMA nekavējoties publiskot attiecīgos ziņojumus, un tādējādi de facto tas kļūtu par iepriekšēju lēmumu nākotnes lēmumam par lietas būtību, t.i., prasības atcelt tiesību aktu noraidījumu. No tā izriet, ka EMA interese, lai pieteikums par pagaidu noregulējumu tiktu noraidīts, ir jāpakārto prasītāja aizstāvētajai interesei, it īpaši tāpēc, ka vēlamo pagaidu pasākumu piemērošana palīdzēs saglabāt status quo tikai ierobežotu laika periodu, turklāt EMA nebūt neapgalvo, ka attiecīgo ziņojumu publiskošana būtu nepieciešama, lai aizsargātu sabiedrības veselības intereses, tā vienīgi atsaucas uz vispārējo pārskatāmības principu.

Pagaidu noregulējuma jomā, veicot interešu izsvēršanu, pagaidu noregulējuma tiesnesim ir jānosaka, vai lietas dalībnieka, kurš pieprasa pagaidu pasākumus, intereses panākt šo pasākumu noteikšanu ir vai nav pārākas par interesi, kas ir saistīta ar apstrīdētā akta tūlītēju piemērošanu, konkrētāk vērtējot, vai tad, ja tiesa, kas lietu izskata pēc būtības, iespējams, atceltu šo aktu, tas ļautu apvērst situāciju, kāda būtu radusies, ja tas nekavējoties tiktu izpildīts, un, pretēji, vai minētā akta izpildes apturēšana varētu būt šķērslis tā pilnīgai iedarbībai gadījumā, ja galvenā prasība tiktu noraidīta. Konkrētāk, runājot par nosacījumu, atbilstoši kuram tiesiskajai situācijai, kas ir izveidota ar rīkojumu par pagaidu noregulējumu, ir jābūt atgriezeniskai, ir jāatzīmē, ka pagaidu noregulējuma tiesvedības mērķis ir vienīgi garantēt turpmāk pieņemamā lēmuma par lietas būtību pilnīgu efektivitāti. Tādējādi šai tiesvedībai ir tikai papildu raksturs salīdzinājumā ar pamattiesvedību, kas ir tās pamatā, jo lēmumam, kuru ir pieņēmis pagaidu noregulējuma tiesnesis, ir jābūt provizoriskam tādā nozīmē, ka tas nevar būt iepriekšējs lēmums nākotnes lēmumam par lietas būtību un nevar padarīt to maldinošu, atņemot tam lietderīgo iedarbību. No tā noteikti izriet, ka viena pagaidu noregulējuma tiesvedības dalībnieka aizstāvētās intereses nevar tikt aizsargātas, ja šis dalībnieks pieprasa pagaidu noregulējuma tiesnesim pieņemt lēmumu, kas ir nevis tikai provizorisks, bet gan iepriekšējs lēmums attiecībā pret nākotnes lēmumu par lietas būtību un to padara maldinošu, atņemot tam lietderīgo iedarbību.

Pagaidu noregulējuma jomā gadījumā, ja kāds atsaucas uz kaitējumu, kas izriet no iespējami konfidenciālas informācijas publiskošanas, lai varētu novērtēt, vai pastāv būtisks un neatgriezenisks kaitējums, pagaidu noregulējuma tiesnesim noteikti ir jāizmanto premisa, ka informācija patiesi ir uzskatāma par konfidenciālu atbilstoši apgalvojumiem, ko ir paudis pieteikuma par pagaidu pasākumu noteikšanu iesniedzējs. Ekonomiska rakstura informācija ir uzskatāma par konfidenciālu vienīgi tad, ja tās publiskošana varētu būtiski kaitēt tās īpašnieka komerciālajām un finanšu interesēm. No tā izriet, ka jautājuma par to, vai strīdīgo ziņojumu publiskošana prasītājam radītu vienkāršu vai būtisku kaitējumu, vērtēšana nevar tikt nodalīta no padziļinātas pārbaudes, kas pamatlietā jāveic tiesai, kura lietu izskata pēc būtības. Ņemot vērā, ka, salīdzinot ar tiesu, kura lietu izskata pēc būtības, pagaidu noregulējuma tiesnesim ir tikai papildu loma, tam visādā ziņā šīs tiesvedības nolūkos ir jāpieņem ne tikai tas, ka attiecīgā informācija ir konfidenciāla, bet arī, ka kaitējums, kādu prasītājam varētu radīt minētās informācijas publiskošana, ir būtisks.

Pagaidu noregulējuma jomā jautājums par to, cik lielā mērā iespējami konfidenciālas informācijas publiskošana rada būtisku un neatgriezenisku kaitējumu, ir atkarīgs no apstākļu kombinācijas, piemēram, tā, cik šī informācija ir būtiska profesionālajiem un komerciālajiem plāniem uzņēmumam, kurš pieprasa tās aizsardzību, un no tās lietderīguma citiem uzņēmumiem, kuri ir pārstāvēti tirgū un kuri varētu ar to iepazīties un vēlāk to izmantot. Kas attiecas it īpaši uz kaitējumu, kādu ir nodarījusi iespējami konfidenciālas tādas informācijas publicēšana internetā, kas ir ietverta ziņojumos par zāļu klīniskajiem un neklīniskajiem pētījumiem, kuri ir iesniegti Eiropas Zāļu aģentūrai (EMA), lai saņemtu tirdzniecības atļauju, ciktāl objektīvi ievērojams vai pat neliels finansiāls kaitējums ir uzskatāms par būtisku pat tad, ja tas sistemātiski neatspoguļojas uzņēmuma, kurš bažījas, ka varētu to piedzīvot, apgrozījumā, šie ziņojumi veido nemateriālu vērtību, kura varētu tikt izmantota konkurences nolūkos un kuras vērtība varētu būtiski kristies vai pavisam izzust, ja tie vairs nebūtu slepeni.

Runājot par minētā kaitējuma neatgriezenisko raksturu, ziņojumu atklāšana trešajai personai, kas EMA ir iesniegusi par to pieteikumu atbilstoši Regulai Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem, nostādītu prasītāju vismaz tikpat bīstamā neaizsargātības pozīcijā kā tā, kādā notiek informācijas atklāšana internetā. Faktiski piekļuves pieteikuma iesniedzējs nekavējoties iepazītos ar minētajiem ziņojumiem un varētu uzreiz tos izmantot jebkādiem mērķiem, kas tam liktos lietderīgi, ciktāl Regulas Nr. 1049/2001 6. panta 1. punkts atbrīvo pieteikuma iesniedzēju no jebkāda pienākuma pamatot savu pieteikumu par piekļuvi. Tādēļ prasītāja var sagaidīt, ka ziņojumu atklāšana varētu vājināt tās konkurētspēju. Tādējādi tā nonāktu neaizsargātības situācijā, kurā tai varētu pastāvēt kaitējuma risks. To vēl papildina tas, ka dokumenta publiskošana atbilstoši Regulai Nr. 1049/2001 iegūst erga omnes iedarbību, kas nozīmē, ka šis dokuments var tikt nodots arī citiem pieteikuma iesniedzējiem un ka jebkurai personai ir tiesības tam piekļūt. Erga omnes iedarbība ļautu EMA pēc savas iniciatīvas minētos ziņojumus publicēt savā interneta vietnē.

Šajā ziņā, ja attiecīgie ziņojumi tiks publiskoti, ir ļoti liela iespēja, ka prasītāja esošie vai potenciālie konkurenti, kam ir reāla interese tos izmantot, mēģinātu tos iegūt, lai izmantotu savām zinātniskajām un komerciālajām vajadzībām, it īpaši ar mērķi ražot līdzīgas zāles un saņemt atļauju to tirdzniecībai visdažādākajos tirgos, kas atrodas Savienībā vai ārpus tās. Tādēļ iespēja, ka prasītājs var ciest finansiālu kaitējumu tādēļ, ka tā konkurenti nākotnē izmantos attiecīgos ziņojumus, nav uzskatāma par tīri hipotētisku. Drīzāk ar samērā lielu iespējamību ir paredzams, ka neaizsargātības situācija, kādā nonāks prasītājs gadījumā, ja šie ziņojumi tiks publiskoti, pārtaps par finanšu kaitējumu prasītājam.

(sal. ar 87.–89. un 95.–98. punktu)