ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 44/20

Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 18. decembra spriedums (High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Afton Chemical Limited/The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

(Lieta C-517/07) (1)

(Direktīva 92/81/EEK - Akcīzes nodoklis par minerāleļļām - 2. panta 2. un 3. punkts, kā arī 8. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Direktīva 2003/96/EK - Energoproduktu un elektroenerģijas aplikšana ar nodokļiem - 2. panta 2., 3. punkts un 4. punkta b) apakšpunkts - Piemērošanas joma - Degvielas piedevas, kas ir minerāleļļas vai energoprodukti, taču netiek izmantotas kā degviela - Valsts nodokļu režīms)

(2009/C 44/33)

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

High Court of Justice (Chancery Division)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Afton Chemical Limited

Atbildētājs: The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — High Court of Justice (Chancery Division) — Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīvas 92/81/EK par to, kā saskaņojams akcīzes nodoklis minerāleļļām (OV L 316, 12. lpp.), 2. panta 3. punkta un 8. panta 1. punkta interpretācija, Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīvas 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (OV L 283, 51. lpp.), 2. panta 3. punkta un 4. panta b) apakšpunkta interpretācija un Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvas 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību (OV L 76, 1. lpp.) 3. panta interpretāciju — Minerāleļļas, kas tiek pievienotas degvielai citiem mērķiem, nevis attiecīgā transportlīdzekļa dzinēja darbināšanai, taču ko nav paredzēts pārdot vai izmantot kā degvielu — Vai tās apliekamas ar nodokļiem kā degviela?

Rezolutīvā daļa

2. panta 3. punkts un 8. panta 1. punkts Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīvā 92/81/EEK par akcīzes nodokļu struktūru saskaņošanu attiecībā minerāleļļām ar grozījumiem, kas paredzēti Padomes 1994. gada 22. decembra Direktīvā 94/74/EK attiecībā uz laika periodu līdz 2003. gada 31. decembrim, un 2. panta 3. un 4. punktu Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīvā 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai attiecībā uz laika periodu no 2004. gada 1. janvāra līdz 31. oktobrim, ir jāinterpretē tādējādi, ka degvielas piedevas, tādas kā pamata prāvā apskatītās, kas ir “minerāleļļas” pirmās no šīm direktīvām 2. panta 1. punkta izpratnē vai “energoprodukti” otrās no šīm direktīvām 2. panta 1. punkta izpratnē, taču nav paredzētas izmantošanai, netiek piedāvātas tirdzniecībā vai izmantotas kā degviela, ir jāpakļauj minētajās direktīvās paredzētajam nodokļu maksāšanas pienākumam.

(1) OV C 22, 26.1.2008.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 313/8

Tiesas (ceturtā palāta) 2008. gada 16. oktobra spriedums (Lunds tingsrätt (Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Svenska staten genom Tillsynsmyndigheten i Konkurser/Anders Holmqvist

(Lieta C-310/07) (1)

(Tiesību aktu tuvināšana - Darbinieku aizsardzība darba devēja maksātnespējas gadījumā - Direktīva 80/987/EK - 8.a pants - Darbība vairākās dalībvalstīs)

(2008/C 313/12)

Tiesvedības valoda — zviedru

Iesniedzējtiesa

Lunds tingsrätt

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Svenska staten genom Tillsynsmyndigheten i Konkurser

Atbildētājs: Anders Holmqvist

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Lunds Tingsrätt — Padomes 1980. gada 20. oktobra Direktīvas 80/987/EEK par dalībvalstu normatīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā (OV L 283, 23. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 23. septembra Direktīvu 2002/74/EK (OV L 270, 10. lpp.), 8.a panta interpretācija — Algas garantija darbiniekam, kas strādā autopārvadājumu uzņēmumā, kura reģistrācijas vieta un vienīgā atrašanās vieta ir dalībvalstī un kurš veic preču piegādes no izcelsmes dalībvalsts uz citām dalībvalstīm un no citām dalībvalstīm uz izcelsmes dalībvalsti

Rezolutīvā daļa:

1980. gada 20. oktobra Padomes Direktīvas 80/987/EEK par dalībvalstu normatīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā, ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 23. septembra Direktīva 2002/74/EK, 8.a pants ir interpretējams tādējādi, ka, lai vienā dalībvalstī reģistrētu uzņēmumu uzskatītu par tādu, kurš darbojas citas dalībvalsts teritorijā, nav nepieciešams, lai šim uzņēmumam šajā citā valstī būtu filiāle vai stabils uzņēmums. Tomēr šim uzņēmumam stabili no ekonomiskā viedokļa ir jābūt klātesošam šajā pēdējā minētā valstī, ko raksturo cilvēkresursu esamība, kas tam ļauj tur darboties. Gadījumā, kad transporta uzņēmums ir reģistrēts vienā dalībvalstī, vienkāršs apstāklis, ka darbinieks, ko minētais uzņēmums šajā valstī nodarbina, starp šo pēdējo minēto valsti un citu dalībvalsti veic preču pārvadājumus, neļauj secināt, ka minētais uzņēmums citā dalībvalstī ir stabili klātesošs no ekonomiskā viedokļa.

(1) OV C 211, 8.9.2007.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 6/4

Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 20. novembra spriedums (Supreme Court (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — The Competition Authority/Beef Industry Development Society Ltd, Barry Brothers (Carrigmore) Meats Ltd

(Lieta C-209/07) (1)

(Konkurence - EKL 81. panta 1. punkts - Jēdziens “nolīgumi, kuru mērķis ir ierobežot konkurenci’ - Nolīgums par ražošanas jaudu samazināšanu - Liellopu gaļa)

(2009/C 6/07)

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

Supreme Court

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: The Competition Authority

Atbildētāji: Beef Industry Development Society Ltd, Barry Brothers (Carrigmore) Meats Ltd

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Supreme Court — EKL 81. panta 1. punkta interpretācija — Pasākumi, ar kuriem ierobežo vai kontrolē ražošanu — Nolīguma, kura sekas ir strukturālās jaudas ierobežota samazināšana, iekļaušana

Rezolutīvā daļa:

nolīguma, kuram ir tādas iezīmes kā tipveida nolīgumam, ko noslēguši Beef Industry Development Society Ltd locekļi — Īrijas desmit lielākie liellopu gaļas pārstrādātāji — un kurā it īpaši paredzēta pārstrādes jaudas samazināšana par 25 %, mērķis ir nepieļaut, ierobežot vai izkropļot konkurenci EKL 81. panta 1. punkta nozīmē.

(1) OV C 140, 23.6.2007.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 209/11

Tiesas (trešā palāta) spriedums 2008. gada 19. jūnijā (Raad van State van België (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Nationale Raad van Dierenkwekers en Liefhebbers VZW, Andibel VZW/Belgische Staat

(Lieta C-219/07) (1)

(EKL 30. pants - Regula (EK) Nr. 338/97 - Savvaļas dzīvnieku un augu sugu aizsardzība - Aizliegums turēt noteiktas, šajā regulā minētas vai tajā neietvertas zīdītāju sugas - Citās dalībvalstīs atļauta turēšana)

(2008/C 209/15)

Tiesvedības valoda — holandiešu

Iesniedzējtiesa

Raad van State van België

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāji: Nationale Raad van Dierenkwekers en Liefhebbers VZW, Andibel VZW

Atbildētāja: Belgische Staat

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Raad van State van België — Padomes 1996. gada 9. decembra Regulas (EK) Nr. 338/97 par savvaļas dzīvnieku un augu sugu aizsardzību, reglamentējot to tirdzniecību (OV L 61, 1. lpp.), 30. panta interpretācija — Valsts tiesiskais regulējums, ar ko paredz dzīvnieku sugu, kuras var turēt attiecīgajā dalībvalstī, sarakstu, tādējādi izslēdzot regulas B, C un D pielikumā minēto, kā arī to sugu turēšanu, uz kurām regula neattiecas — Citās dalībvalstīs atļauta turēšana, kas ir ar regulu saderīgs tiesību akts

Rezolutīvā daļa:

EKL 28. un 30. pantu, to aplūkojot atsevišķi vai kopā ar Padomes 1996. gada 9. decembra Regulas (EK) Nr. 338/97 par savvaļas dzīvnieku un augu sugu aizsardzību, reglamentējot to tirdzniecību, tiek pieļauts tāds kā pamata lietā minētais tiesiskais noregulējums, saskaņā ar kuru zīdītāju, kuri nepieder pie šajā regulējumā skaidri minētajām sugām, importa, turēšanas un tirdzniecības aizliegums netiek piemērots zīdītāju sugām, kas nav ietvertas šī regulējuma A pielikumā, ja šī sprieduma 27.–29. punktā minēto interešu un prasību aizsardzību vai ievērošanu tikpat efektīvi nevar nodrošināt ar tirdzniecību Kopienā mazāk ierobežojošiem pasākumiem.

Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda:

— vai valsts zīdītāju sugu, kuras ir atļauts turēt, saraksta izveidošana un tā vēlākas izmaiņas ir pamatota ar objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem;

— vai ir paredzēta procedūra, saskaņā ar kuru ieinteresētās personas var lūgt šajā sarakstā uzskaitīt zīdītāju sugas, vai tā ir viegli pieejama, vai to var pabeigt saprātīgā termiņā un vai atteikuma gadījumā ir iespēja vērsties tiesā;

— vai lūgumu minētajā sarakstā uzskaitīt zīdītāju sugu, uz kuru varētu attiecināt individuālu atkāpi par šajā sarakstā neminēto sugu īpatņu turēšanu administratīvās iestādes var noraidīt tikai tad, ja attiecīgo sugu īpatņu turēšana reāli apdraud iepriekš minēto interešu un prasību saglabāšanu, un

— vai tādus kā 1986. gada 14. augusta Likuma par dzīvnieku aizsardzību un labklājību, ko groza 1995. gada 4. maija likums, 3.a panta 2. punkta 3. apakšpunkta b) daļā un 6. apakšpunktā izvirzītos nosacījumus šajā pašā sarakstā neminēto zīdītāju sugu īpatņu turēšanai var objektīvi pamatot un tie nepārsniedz to, kas nepieciešams, lai kopumā sasniegtu valsts tiesiskā noregulējumā izvirzīto mērķi.

(1) OV C 155, 7.7.2007.
1)

pieņemot un uzturot spēkā 14. pantu 2002. gada 8. jūlija Dekrētā-likumā Nr. 138 par steidzamiem pasākumiem attiecībā uz nodokļiem, privatizāciju un farmaceitisko izdevumu pārvaldīšanu, kā arī tautsaimniecības atbalstu mazāk labvēlīgos apgabalos, kas pēc grozījumiem kļuva par 2002. gada 8. augusta Likumu Nr. 178 un kas no 1997. gada 5. februāra Dekrēta-likuma Nr. 22, ar ko īsteno Direktīvu 91/156/EEK par atkritumiem, Direktīvu 91/689/EEK par bīstamajiem atkritumiem un Direktīvu 94/62/EK par iepakojumu un izlietoto iepakojumu, piemērošanas jomas, izslēdz, pirmkārt, vielas, materiālus vai lietas, kas ir paredzētas apglabāšanas vai reģenerācijas darbībām, kas nav tieši norādītas minētā dekrēta B un C pielikumā, un, otrkārt, vielas vai materiālus, kas ir ražošanas atliekas un no kuriem īpašnieks ir nodomājis atbrīvoties vai viņam ir pienākums atbrīvoties, ja tos var atkārtoti izmantot un tos atkārtoti izmanto ražošanas vai patēriņa ciklā, gadījumā, kad nav veikta to iepriekšēja apstrāde un tie nav videi kaitīgi vai kad ir veikta to iepriekšēja apstrāde, kas nav viena no reģenerācijas darbībām, kas uzskaitītas tā paša dekrēta C pielikumā, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek 1. panta a) punkts Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīvā 75/442/EEK par atkritumiem, kas grozīta ar Padomes 1991. gada 18. marta Direktīvu 91/156/EEK un Komisijas 1996. gada 24. maija Lēmumu 96/350/EK;
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 4. oktobrī iesniedza Finanzgericht Köln (Vācija) – AB/Finanzamt Köln-Süd

(Lieta C-627/22)

(2023/C 15/29)

Tiesvedības valoda – vācu

Iesniedzējtiesa

Finanzgericht Köln

Pamatlietas puses

Pieteicējs: AB

Atbildētāja: Finanzamt Köln-Süd

Prejudiciālais jautājums

Vai Nolīguma starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos (1), kas stājies spēkā 2002. gada 1. jūnijā (turpmāk tekstā – “Nolīgums”) noteikumi, it īpaši Nolīguma 7. un 15. pants kopsakarā ar tā I pielikuma 9. panta 2. punktu (tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi) ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru darba ņēmēji, kas ir kādas ES vai EEZ dalībvalsts (tajā skaitā Vācijas) valstspiederīgie ar domicilu vai pastāvīgo dzīvesvietu Vācijā vai kādā citā ES/EEZ dalībvalstī var pēc savas ierosmes lūgt aprēķināt ienākuma nodokli par Vācijā ar nodokli apliekamo ienākumu no algota darba (“nodokļa aprēķināšana pēc pieprasījuma”), it īpaši, lai saņemtu pārmaksātā iedzīvotāju ienākuma nodokļa atmaksu, ņemot vērā izdevumus (ar ienākuma gūšanu saistītie izdevumi), kā arī algas nodokli, kas Vācijā samaksāts nodokļa ieturēšanas kārtībā, turpretī Vācijas un Šveices valstspiederīgajiem, kuri ir Šveices rezidenti, šādas tiesības nav paredzētas?

(1) OV 2002, L 114, 6. lpp.
1)

a) Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (1), 4. panta 1. punkts kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. un 8. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka šo normu izpratnē par personas datiem ir uzskatāma rakstzīmju virkne, kas strukturētā un mašīnlasāmā veidā ietver interneta lietotāja izvēles saistībā ar viņa personas datu apstrādi no (1) nozares organizācijas viedokļa, kas saviem biedriem nodrošina standartu, ar kuru tā nosaka, kādā veidā praktiskā un tehniskā ziņā šī rakstzīmju virkne ir jāģenerē, jāsaglabā un/vai jāapstrādā, un (2) no to pušu viedokļa, kas ievieš šo standartu savās tīmekļvietnēs vai lietojumprogrammās un tādējādi var piekļūt šai rakstzīmju virknei? b) Vai šajā ziņā ir nozīme tam, ka standarta īstenošana ietver to, ka šī rakstzīmju virkne ir pieejama kopā ar IP adresi? c) Vai atbilde uz šī jautājuma a) un b) daļu ir citāda gadījumā, ja šai standartus nosakošajai nozares organizācijai pašai nav likumīgas piekļuves personas datiem, kurus tās biedri apstrādā šī standarta piemērošanas ietvaros?
4)

Atkarībā no tā, kā tiek atbildēts uz trešo jautājumu: Vai Direktīvas 2011/95 12. panta 1. punkta a) apakšpunkta otrais teikums un it īpaši šajā tiesību normā ietvertā frāze “minētās personas paša šā fakta dēļ ir tiesīgas gūt labumu no šīs direktīvas” šajā gadījumā ir jāinterpretē tādējādi, ka: A) attiecībā uz personu, kas lūdz aizsardzību un ir UNRWA reģistrēts Palestīnas izcelsmes bezvalstnieks, ir piemērojams neizraidīšanas princips saskaņā ar Direktīvas 2011/95 21. panta 1. punktu, skatot to kopsakarā ar Hartas 19. panta 1. punktu, jo gadījumā, ja persona atgrieztos Gazas pilsētā, tā būtu pakļauta necilvēcīgas un pazemojošas attieksmes riskam, jo tā varētu nonākt ekstrēmā nabadzībā, un alternatīvās aizsardzības piešķiršanas nolūkā uz to attiecas Direktīvas 2011/95 15. panta [b) punkta] piemērošanas joma, vai arī, ka: B) šī tiesību norma attiecībā uz personu, kas lūdz aizsardzību un ir UNRWA reģistrēts Palestīnas izcelsmes bezvalstnieks, prasa, lai šī dalībvalsts piešķirtu bēgļa statusu šīs direktīvas 2. panta c) punkta izpratnē un lai bēgļa statuss šai personai tiktu piešķirts pēc likuma, ja vien uz to neattiecas šīs direktīvas 12. panta 1. punkta b) apakšpunkta vai 2. un 3. punkta piemērošanas joma, saskaņā ar 2012. gada 19. decembra sprieduma lietā El Kott u.c. (C-364/11, EU:C:2012:826) rezolutīvās daļas 2) punktu, neņemot vērā elementus, kas saistībā ar šo personu ir būtiski, lai piešķirtu alternatīvo aizsardzību saskaņā ar Direktīvas 2011/95 15. panta [b) punktu]?
C 424/23

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 22. jūlijā iesniedza Conseil d'État (Francija) – Association interprofessionnelle des fruits et légumes frais (Interfel)/Ministère de l’Agriculture et de la Souveraineté alimentaire

(Lieta C-501/22)

(2022/C 424/28)

Tiesvedības valoda – franču

Iesniedzējtiesa

Conseil d'État

Pamatlietas puses

Prasītāja: Association interprofessionnelle des fruits et légumes frais (Interfel)

Atbildētāja: Ministère de l’Agriculture et de la Souveraineté alimentaire

Prejudiciālais jautājums

Vai Regulas (ES) Nr. 1308/2013 (1) 164. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ir atļauts paplašināti piemērot nozaru nolīgumus, kuros ir paredzēti stingrāki noteikumi par tiem, kas ir paredzēti Savienības tiesiskajā regulējumā, ne tikai šā panta [4. punkta] b) apakšpunktā minēto “ražošanas noteikumu” jomā, bet arī visās jomās, kuras ir minētas šā panta [4. punkta] a) un c) līdz n) apakšpunktā un attiecībā uz kurām tajā ir paredzēts, ka var tikt prasīta nozaru nolīguma piemērošanas paplašināšana, un it īpaši – vai šajā pantā ir atļauts noteikt stingrākus noteikumus nozaru nolīguma veidā un paplašināt to piemērošanu, attiecinot tos uz visiem tirgus dalībniekiem, lai gan Savienības tiesiskajā regulējumā ir paredzēti tirdzniecības noteikumi noteiktu augļu vai dārzeņu kategorijai?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1308/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko izveido lauksaimniecības produktu tirgu kopīgu organizāciju un atceļ Padomes Regulas (EEK) Nr. 922/72, (EEK) Nr. 234/79, (EK) Nr. 1037/2001 un (EK) Nr. 1234/2007 (OV 2013, L 347, 671. lpp.).
4)

Vai minētās Savienības tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka tās nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā Likuma par tiesu sistēmu normas (DV Nr. 32/26.04.2022., kura īstenošana ir atlikta līdz 2022. gada [27.] jūlijam), kura piemērošana nozīmē to, ka pilnībā tiek likvidēta (Specializētā krimināltiesa kā) neatkarīga tiesu iestāde Bulgārijā, ņemot vērā minēto pamatojumu, un tiesneši (tostarp par konkrēto kriminālprocesu atbildīgā iztiesāšanas sastāva tiesas tiesnesis) tiek pārcelti no šīs tiesas uz citām tiesām valstī, kas atrodas tālu no viņu pašreizējās darba vietas, iepriekš nenorādot konkrēto vietu, bez tiesnešu piekrišanas un saskaņā ar ierobežojumiem, kas ir paredzēti likumā tikai attiecībā uz šiem tiesnešiem saistībā ar to, cik daudzi no viņiem maksimāli var tikt no jauna iecelti amatā tiesu varas iestādē?
Prasība, kas celta 2022. gada 8. jūlijā – Eiropas Komisija/Rumānija

(Lieta C-455/22)

(2022/C 318/45)

Tiesvedības valoda – rumāņu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: M. Escobar Gómez, E. A. Stamate, C. Valero)

Atbildētāja: Rumānija

Prasītājas prasījumi

Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

— konstatēt, ka Rumānija līdz 2020. gada 3. oktobrim nav izpildījusi Direktīvas 2010/75/ES (1) 4. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

— piespriest Rumānijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

No 2014. gada līdz 2020. gada 3. oktobrimS.C. CET Govora n. 2, S.C. Electrocentrale Deva (Mintia) n. 2 un S.C. Electrocentrale Deva (Mintia) n. 3 esot tikušas ekspluatētas bez spēkā esošas, Direktīvas 2010/75 prasībām atbilstošas vides atļaujas. Rumānijas iestādes esot atzinušas, ka šo trīs iekārtu ekspluatācija esot turpinājusies bez spēkā esošas vides atļaujas līdz 2020. gada 3. oktobrim, taču esot apgalvojušas, ka iekārtas tika ekspluatētas epizodiski, lai garantētu valsts energosistēmas drošību.

Rumānija, neveicot pasākumus, kas nepieciešami, lai S.C. CET Govora n. 2, S.C. Electrocentrale Deva (Mintia) n. 2 un S.C. Electrocentrale Deva (Mintia) n. 3 tiktu ekspluatētas uz spēkā esošas vides atļaujas pamata, esot pārkāpusi Direktīvas 2010/75 4. panta 1 punktu.

Saistībā ar argumentu par iekārtu epizodisku ekspluatāciju, lai nodrošinātu valsts energosistēmas drošību, Direktīvā 2010/75 neesot paredzēta šāda vispārēja atbrīvojuma no pienākuma saņemt vides atļauju, kas noteikts direktīvas 4. panta 1. punktā, iespēja. Turklāt atbilstoši Tiesas judikatūrai dalībvalsts atbildība par Savienības tiesībās paredzēto pienākumu neizpildi rodas neatkarīgi no tā, kuras valsts iestādes ir attiecīgi kompetentas, un šī valsts nevar atsaukties uz tās iekšējās tiesību sistēmas noteikumiem, praksi vai situācijām, lai attaisnotu no [Savienības] direktīvas izrietošu pienākumu neizpildi. Tādējādi Rumānija, lai attaisnotu no direktīvas izrietošu pienākumu neizpildi, nevar atsaukties uz tādām pilnībā iekšējām situācijām kā operatora maksātnespēja vai strīdiem par iekārtu darbības apturēšanu.

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2010/75/ES (2010. gada 24. novembris) par rūpnieciskajām emisijām (piesārņojuma integrēta novēršana un kontrole) (OV 2010, L 334, 17. lpp.).
1)

Vai Direktīvas 2006/112 (1) 9. panta 1. punkts var tikt interpretēts tādējādi, ka ar to ir atteikts nodokļa maksātāja statuss un tādējādi priekšnodoklī samaksātā PVN atskaitīšanas vai atmaksas tiesības subjektam, kas veic ar PVN apliekamus aktīvos darījumus neatbilstošā – pārmērīgi zemā – apmērā attiecībā pret to, kas saskaņā ar likumā noteiktajiem kritērijiem var tikt saprātīgi sagaidīts no tā rīcībā esošajiem aktīviem trīs secīgo gadu laikā, un tas nespēj pierādīt objektīvo šķēršļu esamību, lai attaisnotu šādu apstākli?
Apelācijas sūdzība, ko 2022. gada 18. februārīFoundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2021. gada 8. decembra spriedumu lietā T-595/19 Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO – Fontana Food (“GRILLOUMI BURGER”)

(Lieta C-121/22 P)

(2022/C 294/17)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (pārstāvji: V. Marsland, Solicitor, un C. Milbradt, advokāte)

Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO), Fontana Food AB

Ar 2022. gada 15. jūnija rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) atzina apelācijas sūdzību par nepieļaujamu un piesprieda Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.
1.

Tiesību kļūda saistībā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (1) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 1/2003”) 9. panta 1. punkta pārkāpumiem, ciktāl: a) minētā tiesību norma, aplūkojot to kopsakarā ar 127. punktu Paziņojumā par paraugpraksi attiecībā uz lietu izskatīšanu saskaņā ar LESD 101. un 102. pantu, esot tikusi nepareizi interpretēta, kā rezultātā Vispārējā tiesa esot kļūdaini secinājusi, ka Komisija nebija pieļāvusi acīmredzamu kļūdu saistību atbilstības vērtējumā; b) vairākkārt esot acīmredzami sagrozīti fakti, kā rezultātā Vispārējā tiesa esot nepareizi piemērojusi Regulas Nr. 1/2003 9. pantu un šī pārkāpuma dēļ esot kļūdaini secinājusi, ka Komisija nebija pieļāvusi acīmredzamu kļūdu saistību atbilstības vērtējumā; c) Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā, ka Komisijai, īstenojot novērtējuma brīvību, kas tai atzīta tiesību normās attiecībā uz sarežģītiem ekonomiskiem un tehniskiem jautājumiem, bija pienākums rīkojoties, respektējot un ievērojot LESD normas un ES tiesiskās sistēmas pamatprincipus, jo Komisijas rīcība nedrīkst būt pretrunā LESD normām un ES tiesiskās sistēmas pamatprincipiem vai arī izraisīt rezultātu, kas būtu pretrunā minētajām normām un principiem.
1)

Vai tādos apstākļos kā pamatlietā, kad nodokļu maksātājs, balstīdamies uz spriedumu Mensing (1), apgalvo, ka arī tādu mākslas darbu piegādēm, kurus viņš iepriekš iegādājies no autora (vai tā tiesību pārņēmējiem) no nodokļa atbrīvotas piegādes Kopienas iekšienē ietvaros, ir piemērojams Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2) (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 311. un nākamajos pantos paredzētais peļņas daļas režīms, saskaņā ar minētā sprieduma 49. punktu nosakot nodokļa bāzi tikai un vienīgi uz Savienības tiesību akta pamata, un līdz ar to nav pieļaujams, ka valsts pēdējās instances tiesa interpretē valsts tiesību normas (šajā gadījumā – Umsatzsteuergesetz (Apgrozījuma nodokļa likums) 25.a panta 3. punkta trešo teikumu) tādējādi, ka nodoklis par iegādēm Kopienas iekšienē nav daļa no nodokļa bāzes?