LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 90/17

Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 2. decembra spriedumu apvienotajās lietās T-362/05 un T-363/05 Nuova Agricast Srl un Cofra srl/Komisija 2009. gada 17. februārī iesniegušas Nuova Agricast Srl un Cofra srl

(Lieta C-67/09 P)

2009/C 90/28

Tiesvedības valoda – itāļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Nuova Agricast Srl, Cofra srl (pārstāvis – M. A. Calabrese, advokāts)

Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija

Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

Pamatprasība:

— atcelt pārsūdzēto spriedumu tiktāl, ciktāl tajā ir noteikts, ka 2000. gada 29. maija vēstule nav nepatiesa, un līdz ar to noraidīt Komisijas pretprasību pēc būtības;

— atzīt, ka, pieņemot lēmumu par jautājumiem, kuri attiecās uz 2006. gada 2. marta organizatoriskajiem pasākumiem, Komisija, rīkojoties tā, kā tas ir norādīts pirmajā instancē iesniegtajos prasības pieteikumos, klaji un būtiski pārkāpa Kopienu tiesības, kā rezultātā tika radīti zaudējumi apelācijas sūdzības iesniedzējām;

— nosūtīt lietu atpakaļ Pirmās instances tiesai, lai tā lemtu par jautājumiem, kuri netika iekļauti 2006. gada 2. marta organizatoriskajos pasākumos; un

— attiecībā uz tiesāšanās izdevumiem: i) piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās tiesvedībās; vai ii) atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu;

vai arī, gadījumā, ja nevar izlemt lietu pēc būtības:

pakārtoti:

— atcelt pārsūdzēto spriedumu arī tajā daļā, kurā ir noteikts, ka 2000. gada 29. maija vēstule nav nepatiesa, un līdz ar to noraidīt Komisijas pretprasību pēc būtības;

— nosūtīt lietu atpakaļ Pirmās instances tiesai;

— atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.

Pamati un galvenie argumenti

PIRMAIS NELIKUMĪBAS PAMATS: pieļauta kļūda tiesību piemērošanā tiktāl, ciktāl Pirmās instances tiesa uzskatīja, ka Komisijai bija tiesības atļaut tādu [valsts atbalsta] shēmu, kas ir pretēja tiesiskās drošības, tiesiskās paļāvības aizsardzības un nediskriminācijas principiem starp uzņēmumiem, kuri piedalās tajā pašā atbalsta shēmā. Kā rezultātā Pirmās instances tiesa pārkāpa EKL 87. pantu un Kopienu judikatūru, saskaņā ar kuru EKL 88. pantā noteikto procedūru nevar piemērot, lai apietu vai pārkāptu Kopienu tiesību principus, un Komisija nevar atļaut tādu [valsts atbalsta] shēmu, kas ir pretēja Kopienu tiesību noteikumiem un principiem.

Apelācijas sūdzības iesniedzējas norāda, ka Pirmās instances tiesa, interpretējot 1997. gada lēmumu, kā tas ir atspoguļots pārsūdzētā sprieduma, 81. pantā, visu ar šo lēmumu atauto atbalsts shēmu ir interpretējusi tādējādi, ka tā nav saderīga ar tiesiskās drošības, tiesiskās paļāvības aizsardzības un nediskriminācijas principiem, jo saskaņā ar šādu shēmas interpretāciju tiem uzņēmumiem, kuriem otrajā iepirkuma procedūrā 1999. gadā pirmo reizi bija iesnieguši pieteikumu, bija dota noteikta paļāvība attiecībā uz to, ka vajadzības gadījumā viņi varēs pārformulēt šos pieteikumus nākošajā konkursā, pilnīgi loģiski vairs nebija iespējams pārformulēt šos pieteikumus, jo pēc 1999. gada 31. decembra to vairs nebija iespējams izdarīt attiecīgajā konkursa procedūrā, pat ja viņi vēlējās tikai pārformulēt pieteikumus. Līdz ar to apelācijas sūdzības iesniedzējas secina, ka ar šādu shēmas interpretāciju tiek pārkāpti ne tikai tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi, bet arī nediskriminācijas princips, jo tikai tiem uzņēmumiem, kuri pirmo reizi bija iesnieguši pieteikumu otrajā iepirkuma procedūrā 1999. gadā, tiek liegts veikt tādas darbības, kuras bija atļauts visiem pārējiem uzņēmumiem, kas bija piedalījušies iepriekšējos konkursos.

OTRAIS NELIKUMĪBAS PAMATS: Pirmās instances tiesa pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā tiktāl, ciktāl tā neizvērtēja, vai interpretāciju, kuru tās sniedza attiecībā uz 1997. gada lēmumu par atļaujas sniegšanu, var aizvietot ar citu iepriekš minētajiem tiesību principiem atbilstīgu interpretāciju. Līdz ar to Pirmās instances tiesa pārkāpa judikatūru, saskaņā ar kuru tiesai ir noteikts pienākums veikt šādu izvērtējumu un aizstāšanu.

Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Pirmās instances tiesa, abstraktā un vispārējā veidā interpretējot shēmu, kas tika atļauta ar 1997. gada lēmumu, neizvērtēja, vai interpretāciju, kuru tā sniedza attiecība uz 1997. gada lēmumu par atļaujas sniegšanu, varētu aizvietot ar citu iepriekš minētajiem tiesību principiem saderīgu interpretāciju, kā rezultātā pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, jo pārkāpa judkiatūru, saskaņā ar kuru ir noteikts, ka, ja Kopienu atvasinātās tiesības var interpretēt dažādi, priekšroka ir dodama tādai interpretācijai, kas šo normu padara atbilstošu Līgumam, nevis tādai, kura noved pie secinājuma, ka tiesību norma nav ar to saderīga.

TREŠAIS NELIKUMĪBAS PAMATS: Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka, tā kā Pirmās instances tiesa – tiktāl, ciktāl tā uzskatīja, ka 2000. gada 29. maija vēstule nav nepatiesa – pārsūdzētajā spriedumā (50. un 51. punkts) pieļāva kļūdu, veicot šīs vēstules interpretāciju, un sagrozīja faktus, lēmums ir jāatceļ. Tāpat apelācijas sūdzības iesniedzējas lūdz atcelt Komisijas pretprasību pēc būtības, ar kuru tā lūdz no apelācijas sūdzību iesniedzēju iesniegtās apelācijas sūdzības svītrot apgalvojumu, ka Komisija ideoloģiskos nolūkos 2000. gada 29. maija vēstulē izteica nepatiesību tādā veidā, lai dotu priekšstatu, ka tieši Itālijas iestādes 2000. gada 16. maija sanāksmē nepieminēja, ka ir tāda uzņēmumu kategorija, kuri piedalījās trešajā konkursa procedūrā.