Prasības par pašrocīgu parakstu Vispārējās tiesas reglamenta 43. panta 1. punkta izpratnē mērķis – tiesiskās noteiktības labad – ir nodrošināt prasības pieteikuma autentiskumu un novērst risku, ka to patiesībā nav sagatavojusi šai sakarā pilnvarotā persona. Šī prasība tādēļ ir uzskatāma par būtisku formālu prasību, kas ir piemērojama stingri, no kā izriet, ka tās neievērošana ir pamats prasības atzīšanai par nepieņemamu. Tomēr prasība ir jāatzīst par pieņemamu, ja prasības pieteikumam, kurā nav ietverts pārstāvošā advokāta paraksta oriģināls, ir pievienota pavadvēstule, kurā ir tā paša pārstāvošā advokāta paraksta oriģināls rokrakstā, kas arī atbilst parakstam, kurš ir uz faksa sūtījuma pavadvēstules. Šādos apstākļos nav nekādu šaubu par prasības pieteikuma, kurš iesniegts kā oriģināls, autora identitāti. Turklāt nosūtīšanas pavadvēstule vai veidlapa, kuru parakstījis prasītāja pārstāvis, un neparakstīts procesuālais raksts ir jāuzskata par vienu pienācīgi parakstītu procesuālo dokumentu, ja tie ietilpst vienā un tajā pašā pasta sūtījumā.

Visbeidzot, vienota mērķa jēdzienu nevar noteikt ar vispārīgu norādi uz konkurences izkropļošanu tirgū, kuru skar pārkāpums. Tādējādi, lai kvalificētu dažādas darbības kā vienotu un turpinātu pārkāpumu, ir jāpārbauda, vai tās ir bijušas ar papildinošu saikni tādā nozīmē, ka katra no tām bijusi vērsta pret vienu vai vairākām normālas konkurences sekām un ar mijiedarbību devusi ieguldījumu visu pret konkurenci vērsto to seku īstenošanā, kuras vēlējās pārkāpuma izdarītāji saistībā ar vispārējo plānu, kurā paredzēts vienots mērķis.

Kad dažādas darbības iekļaujas vienotā plānā sakarā ar identisko mērķi kropļot konkurences norisi kopējā tirgū, Komisijai ir tiesības uzlikt atbildību par šīm darbībām, ņemot vērā dalību pārkāpumā, kas tiek vērtēta kopumā. Dažādās pārkāpjošās rīcības izpausmes jāaplūko kopsakarā, kas izskaidro to cēloni. Šajā sakarā pierādījumu sniegšanas kontekstā dažādu faktisku apstākļu pierādījuma vērtību palielina vai apliecina citi faktiskie apstākļi, kas, kopā ņemti, veido loģisku un pilnīgu vienota pārkāpuma kopainu.

Vienota pārkāpuma jēdziens aptver situāciju, kurā vairāki uzņēmumi ir piedalījušies pārkāpumā, ko veido turpināta rīcība, kura vērsta uz vienu ekonomisko mērķi, kas paredz izkropļot konkurenci, vai pat individuāli pārkāpumi, kas savstarpēji saistīti to mērķa identiskuma dēļ un subjektu identiskuma dēļ. Šo interpretāciju nevar apstrīdēt tādēļ, ka viens vai vairāki šīs darbību virknes vai šīs turpinātās rīcības elementi paši par sevi katrs atsevišķi var būt EKL 81. panta pārkāpums. Turklāt vienota pārkāpuma jēdziens var attiekties uz tādas pret konkurenci vērstas darbības juridisko kvalifikāciju, ko veido nolīgumi, saskaņotas darbības un uzņēmumu apvienību lēmumi.

Konkrētāk runājot pat tiesību uz aizstāvību ievērošanu gadījumā, ja galīgajā lēmumā noteiktais pārkāpuma ilgums ir ticis samazināts salīdzinājumā ar paziņojumā par iebildumiem norādīto pārkāpuma ilgumu saistībā ar pieejamajiem pierādījumiem noteikto pierādījuma vērtību, šis samazinājums nav papildu iebildums un nekādi neaizskar uzņēmuma, kas ir minētā lēmuma adresāts, intereses. Gluži otrādi, šāds samazinājums tam ir labvēlīgs. Faktiski ar to Komisija pieļaujamā veidā ir daļēji samazinājusi iebilduma apjomu par labu minētajam uzņēmumam. Turklāt, ja tam ir bijusi izdevība sniegt savus apsvērumus par paziņojumu par iebildumiem, tostarp par norādēm saistībā ar pārkāpuma ilgumu, tā tiesības uz aizstāvību nevar tikt uzskatītas par pārkāptām.

Būtiskie apstākļi, uz kuriem pamatojas Komisija paziņojumā par iebildumiem, var tikt izklāstīti kopsavilkuma veidā, un galīgajam lēmumam nav obligāti jābūt paziņojuma par iebildumiem kopijai, jo šis paziņojums ir sagatavojošs akts, kurā sniegtie faktiskie un tiesiskie vērtējumi ir tikai provizoriski. Tādēļ līdz galīgā lēmuma pieņemšanai Komisija, tostarp ņemot vērā procesa dalībnieku rakstveida un mutvārdu apsvērumus, var vai nu atteikties no dažiem vai pat visiem iebildumiem, kas bija pret tiem vērsti sākotnēji, un tādējādi grozīt savu nostāju tiem par labu, vai arī, tieši pretēji, izlemt pievienot jaunus iebildumus, ja vien tā sniedz attiecīgajiem uzņēmumiem iespēju šajā ziņā paust savu viedokli.

Administratīvajā konkurences tiesību normu piemērošanas procesā tiesības uz aizstāvību ir pārkāptas, ja pastāv iespēja, ka tādēļ, ka Komisija ir pieļāvusi nepilnību, tās veiktajam administratīvajam procesam varētu būt bijis atšķirīgs iznākums. Uzņēmums, kas ir prasītājs, ir pierādījis, ka šāds pārkāpums ir noticis, ja tas pietiekami pierāda nevis to, ka Komisijas lēmumam būtu bijis atšķirīgs saturs, bet gan to, ka tas būtu varējis labāk nodrošināt savu aizstāvību, ja procesuāla nepilnība nebūtu pieļauta, piemēram, tādēļ, ka tas būtu varējis savai aizstāvībai izmantot dokumentus, kuriem administratīvā procesa gaitā tam tikusi liegta piekļuve.

Runājot konkrētāk par tiesībām piekļūt lietas materiāliem, pietiek ar to, ka uzņēmums parāda, ka tas būtu varējis izmantot šo dokumentu savai aizstāvībai. Šim uzņēmumam ir jāpierāda nevis tas, ka šāda nepilnība tam nelabvēlīgi ir ietekmējusi procesa norisi un Komisijas lēmuma saturu, bet gan vienīgi tas, ka tā varēja ietekmēt procesa norisi un Komisijas lēmuma saturu. Tātad dokumentu nepaziņošanas gadījumā attiecīgajam uzņēmumam nav jāsniedz pierādījumi par to, ka administratīvā procesa iznākums būtu citāds gadījumā, ja dokumenti tiktu paziņoti, bet pietiek ar to, ka tas parāda kaut vai nelielas varbūtības iespēju, ka administratīvajā procesā nepaziņotie dokumenti varētu būt bijuši noderīgi tā aizstāvībai.

Tā kā konkrētajā gadījumā prasītājam, pirmkārt, ir bijusi sniegta piekļuve dokumentiem attiecībā uz notikušo saziņu, bet tas no šiem dokumentiem nav izsecinājis nevienu attaisnojošu pierādījumu ne administratīvā procesa gaitā, ne arī tiesvedībā, un turklāt, otrkārt, administratīvā procesa posmā tas pat atteicās paust nostāju par vēlāk notikušu saziņu, kā arī, treškārt, pat tiesvedības laikā tas nav sniedzis ne paskaidrojumus, ne arī pamatojumu attiecībā uz to, kādā veidā apstāklis, ka šie dokumenti paziņojumā par iebildumiem nav minēti tieši, būtu kaitējis tā aizstāvības efektivitātei administratīvā procesa laikā un kā tas varētu būt aizstāvējis sevi efektīvāk, ja attiecīgajā laikā tas tiktu tieši informēts par faktu, ka Komisija plāno izmantot šos dokumentus kā apsūdzošus pierādījumus, šis prasītājs nevarēja pierādīt, ka apstāklis, ka ar paziņojumu par iebildumiem tas netika informēts par Komisijas nodomu izmantot attiecīgos dokumentus kā apsūdzošus dokumentus, varētu ietekmēt tā aizstāvības efektivitāti un tātad arī rezultātu, pie kura nonākusi Komisija savā lēmumā.

(sal. ar 119., 120., 137. un 141. punktu)