ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
36

Šajā sakarā ir jāatceras, ka Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu ir paredzēts piemērot tikai, ja sakarā ar preču zīmju un preču vai pakalpojumu, ko tās aptver, līdzību vai identiskumu “pastāv iespēja maldināt sabiedrību [sabiedrībai pastāv sajaukšanas iespēja] tajā teritorijā, kur ir aizsargāta agrākā preču zīme; sajaukšanas iespēja ietver asociāciju iespēju ar agrāko preču zīmi”. No šī formulējuma izriet, ka asociācijas iespējas jēdziens nav alternatīva sajaukšanas iespējas jēdzienam, bet gan kalpo tam, lai noteiktu tā apjomu. Tātad paši šis normas nosacījumi liedz to piemērot, ja sabiedrībai nepastāv sajaukšanas iespēja (Tiesas 1997. gada 11. novembra spriedums lietā C-251/95 SABEL, Recueil, I-6191. lpp., 18. punkts, un Tiesas 2000. gada 22. jūnija spriedums lietā C-425/98 Marca Mode, Recueil, I-4861. lpp., 34. punkts). Tādējādi, sajaukšanas iespēja šī noteikuma izpratnē pastāv tikai tad, ja ir noteikts, ka patērētāji varētu uzskatīt, ka preces, kas tiek pārdotas ar konfliktējošajām preču zīmēm, ir no viena uzņēmuma vai no ekonomiski saistītiem uzņēmumiem (iepriekš minētais spriedums Canon, 29. punkts). Šajā lietā šo apstākli varētu ievērot, ja reģistrācijai pieteiktā apzīmējuma pirmos četrus burtus (“Galá”) varētu uztvert kā izcelsmes norādi, kas piesaistīta agrāko preču zīmju īpašniekam, un ja vārda galotni (“xia”) varētu identificēt kā saistītu elementu, kas norāda, piemēram, noteiktu produktu līniju. Tomēr, kā tas ir redzams no iepriekš minētā 24. punkta, pirmo vārda “Galáxia” daļu (“Gala”) patērētāji neuztvers kā atsevišķu vai atšķirīgu no šī vārda galotnes (“xia”). No tā izriet, ka patērētāji netiek mudināti uzskatīt, ka preces, kas tiek pārdotas ar agrākajām preču zīmēm (“GALA”), un preces, kas tiek pārdotas ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi, ko veido vārds “Galáxia”, ir no tā paša uzņēmuma vai ekonomiski saistītiem uzņēmumiem. Papildus, saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 noteikumiem, jo īpaši ar 4., 7. un 8. pantu, preču zīmju pieteicējiem noteikti nav jāpierāda semantiskā saikne starp preču zīmi un precēm, kuras tā aptver. Tādēļ fakts, ka starp pieteiktās preču zīmes vārdisko elementu un produktu, kuru tā aptver (kafija), nav semantiskas saiknes, nav būtisks.
—

atcelt 2014. gada 9. decembra lēmumu, kas tika paziņots 2014. gada 16. decembrī, bet tikai tiktāl, ciktāl iecēlējinstitūcija, pēc tam, kad tā bija apmierinājusi sūdzību šajā ziņā un pamatoti nolēmusi atcelt 2014. gada 19. jūnija lēmumu un līdz ar to piešķirt prasītājam apgādājamā bērna pabalstu, kā arī no tā izrietošās priekšrocības, tomēr nolēma nepiešķirt prasītājam attiecīgo pabalstu ar atpakaļejošu spēku, sākot no laulības noslēgšanas dienas, piešķirot viņam tiesības uz apgādājamā bērna pabalstu un no tā izrietošās priekšrocības tikai no 2014. gada 1. marta, proti, no tā mēneša pirmās dienas, kurā prasītājs iesniedza pārskatīšanas lūgumu;
—

atcelt CEPOL2014. gada 23. maija Lēmumu Nr. 17/2014/DIR, kurā paredzēts CEPOL pārcelt uz Budapeštu (Ungārija) sākot no 2014. gada 1. oktobra un prasītāji informēti par to, ka “šo norāžu neievērošanas gadījumā tiks uzskatīts, ka ir notikusi atkāpšanās no amata, kas būs spēkā sākot no 2014. gada 30. septembra”;
—

piespriest atbildētājai samaksāt atalgojuma starpību, kāda izriet no iepriekš minētajiem EIB Direktoru padomes 2012. gada 18. decembra un EIB Vadības komitejas 2013. gada 29. janvāra lēmumiem, salīdzinot [algas], kādas tika izmaksātas, piemērojot nopelnu punktu skalu “4-3-2-1-0” un “jauno” nopelnu punktu skalu “5-4-3-1-0”, vai, pakārtoti, attiecībā uz prasītājiem, kuriem tika piešķirts A vērtējums, piemērojot nopelnu punktu skalu 3-2-1-0-0, un, attiecībā uz prasītājiem, uz kuriem attiecas “jaunā” nopelnu punktu skala, piemērojot jauno nopelnu skalu “4-3-2-1-0”; šī atalgojuma atšķirībai ir jāpieskaita nokavējuma procenti sākot no 2013. gada 12. aprīļa, tos turpinot pieskaitīt līdz katra mēneša 12. datumam, kamēr būs samaksāta visa summa, un procentu likme ir tāda, kādu ir noteikusi ECB, to paaugstinot par 3 punktiem;
—

atcelt iecēlējinstitūcijas 2011. gada 9. decembra lēmumu, ciktāl ar to, piemērojot Civildienesta noteikumu 85. panta 2. punkta otro teikumu, tiek pieprasīts atgūt visu kopš 1999. gada septembra nepamatoti saņemto summu, ne tikai to summu, kas nepamatoti saņemta pēdējo piecu gadu laikā, pamatojoties uz to, ka iecēlējinstitūcija uzskata, ka prasītājs ir apzināti maldinājis administrāciju;
—

pirmo deviņu prasītāju gadījumā — atcelt, pirmkārt, lēmumus no Civildienesta noteikumos paredzētajiem pabalstiem izglītībai, kas samaksāti par viņu bērniem, atskaitīt augstākās izglītības stipendiju summas, ko viņiem piešķīris Luksemburgas Lielhercogistes Augstākās izglītības dokumentācijas un informācijas centrs (Centre de documentation et d'information sur l'enseignement supérieur, CEDIES), kā arī, otrkārt, atcelt lēmumus uzsākt nepamatotu maksājumu atgūšanu no katra prasītāja tādā apmērā, kas atbilst iespējami nepamatotam agrāk saņemtam pabalstam izglītībai;
—

līdz ar to atjaunot prasītāju amatā Komisijas delegācijā Albānijā no 2010. gada 1. novembra un piespriest atbildētājai samaksāt viņam darba algu ar atpakaļejošu datumu. Ja prasītājs netiks atjaunots amatā, piespriest atbildētajai maksāt viņam bezdarbnieka pabalstu līdz brīdim, kad viņš no jauna tiks pieņemts darbā;
—

kompensēt prasītājiem nodarīto mantisko kaitējumu, ko veido starpība starp prettiesiski noteikto algas palielināšanu par 2 % no 2010. gada janvāra un palielināšanu par 2,1 %, uz kuru viņiem esot bijušas tiesības, proti, 0,1 % par katru mēnesi no 2010. gada janvāra un citas no tā izrietošās finanšu tiesības (tostarp tiesības uz pensiju). Šīm summām ir jāpiemēro procenti par laikposmu no to maksāšanai paredzētā datuma līdz to faktiskās samaksas brīdim, aprēķinot tos pēc likmes, kuru Eiropas Centrālā banka noteikusi galvenajiem refinansēšanas darījumiem un kas piemērojama attiecīgajā periodā, palielinot to par diviem procentiem;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 272/52

Prasība, kas celta 2008. gada 29. augustā — Ramaekers-Jørgensen/Komisija

(Lieta F-74/08)

(2008/C 272/101)

Tiesvedības valoda — franču

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Dominique Ramaekers-Jørgensen, Genval (Beļģija) (pārstāvis — L. Vogel, avocat)

Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

Strīda priekšmets un apraksts

Prasība, pirmkārt, atcelt iecēlējinstitūcijas lēmumu aprēķināt no prasītājas iekasējamo Kopienu nodokli, saskaitot personīgā atalgojuma un apgādnieka zaudējuma pensijas summas, kā arī lēmumu noraidīt lūgumu, lai Kopienu nodokli, ar ko tiek aplikta apgādnieka zaudējuma pensija, neiekasētu pirms tās izmaksas, to atskaitot no atalgojuma, un, otrkārt, atzīt par nelikumīgiem 3. un 4. pantu Padomes Regulā Nr. 260/68, kurā pēdējoreiz izdarīti grozījumi ar Padomes Regulu Nr. 2182/2003

Prasītājas prasījumi:

— atcelt iecēlējinstitūcijas 2008. gada 20. maija lēmumu, ar kuru noraidīta 2008. gada 16. janvārī iesniegtā sūdzība, kurā lūgts daļēji atcelt 2007. gada 16. oktobra lēmumu tiktāl, ciktāl tajā noteikti Kopienas nodokļa aprēķina un iekasēšanas noteikumi sakarā ar prasītājai piešķirto apgādnieka zaudējuma pensiju;

— ja nepieciešams, daļēji atcelt arī minēto 2007. gada 16. oktobra lēmumu tiktāl, ciktāl tajā noteikti Kopienas nodokļa aprēķina un iekasēšanas noteikumi sakarā ar prasītājai piešķirto apgādnieka zaudējuma pensiju;

— piemērojot Līguma 241. pantu, atzīt par nelikumīgiem 3. un 4. pantu Padomes Regulā Nr. 260/68, kurā pēdējoreiz izdarīti grozījumi ar Padomes Regulu Nr. 2182/2003, tiktāl, ciktāl šajās tiesību normās paredzēta ierēdnim piešķirtas apgādnieka zaudējuma pensijas saskaitīšana ar algu saistītā Kopienu nodokļa aprēķināšanai;
—

piespriest atbildētājai samaksāt i) attiecīgo pensijas atlikumu atbilstoši ikgadējai korekcijai par 2007. gadu, proti, palielinājumu par 2,2 % par laika periodu no 2007. gada 1. jūlija līdz 2007. gada 31. decembrim; ii) pensijas atlikumu, kas atbilstoši ikgadējai korekcijai par 2007. gadu attiecīgi veidojas no pensiju summas, kas ir jāmaksā, sākot no 2009. gada janvāra; iii) kavējuma procentus par maksājamo pensiju atlikumu līdz pilnīgai maksājamo summu samaksai; piemērojamā kavējuma procentu likme ir jāaprēķina, pamatojoties uz likmi, ko Eiropas Centrālās bankas noteikusi galvenajām refinansēšanas operācijām, kas ir piemērojama attiecīgajā laika periodā, to palielinot par trim punktiem;
Attiecībā uz līgumdarbinieka prasības, kas vērsta pret viņa pirmo paziņojumu par algu pēc iknedēļas darba laika paildzināšanas, pieņemamību nevar uzskatīt, ka šis paziņojums par algu ir nelabvēlīgs akts, jo tajā pirmo reizi parādās attiecīgā darbinieka darba devēja vienpersoniski veiktie grozījumi līgumā paredzētajos nodarbinātības nosacījumos, un, it īpaši, viņa stundas likmes atalgojuma samazinājums.

Faktiski, pirmkārt, vienpusēja attiecīgā darbinieka un administrācijas darba tiesisko attiecību grozīšanu ir veicis nevis viņa institucionālais darba devējs, bet Eiropas Savienības likumdevējs, kas ir Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome, pieņemot aktu parastā likumdošanas procedūrā. Šajā gadījumā atbilstoši Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 1. pantam, tā ir piemērojama visiem Savienības nodarbināto darbinieku līgumiem. Daži nodarbinātības nosacījumi, tādi kā darbinieku atalgojums un darba ilgums, tiek noteikti Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtībā, kas ir likumdevēja izdots likumdošanas akts, un tos nevar izlemt Savienības iestādes, struktūrvienības vai organizācijas, īstenojot savu līgumslēgšanas brīvību kā institūcijas, kura ir pilnvarotas noslēgt darba līgumus.

Otrkārt, Savienības likumdevējs var jebkurā brīdī, ievērojot Līguma, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas noteikumus, kā arī vispārējos tiesību principus, grozīt Savienības ierēdņu un darbinieku tiesības un pienākumus, izdodot regulas, ko pieņemt uz LESD 336. panta pamata, grozot Civildienesta noteikumus un Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību, kas, izņemot atkāpes, attiecas uz ar agrākajiem tiesību aktiem radīto situāciju sekām nākotnē. It īpaši, attiecībā uz darba laika, kas definēts Civildienesta noteikumu 55. pantā, grozījumiem – tie ir piemērojami arī pagaidu darbiniekiem un līgumdarbiniekiem atbilstoši Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 16. un 91. pantam.

Turklāt no Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības normām skaidri izriet, ka darbiniekiem, kas nodarbināti uz līguma pamata, atalgojums tiek maksāts, atkarībā no viņu klasifikācijas pakāpē un līmenī viņu funkciju grupā un ka šajā sakarā tie saņem ikmēneša atalgojumu, kurš formāli neatbilst parastajam darba laikam, kas var mainīties atbilstoši jaunajai Civildienesta noteikumu 55. panta 2. punkta redakcijai no minimums 40 stundām līdz maksimums 42 stundām nedēļā, atkarībā no iespējamā lēmuma, ko šajā sakarā tos nodarbinošā institūcija, struktūrvienība vai organizācija pieņem.

Tādējādi, atalgojuma stundas likmes samazināšana nav vienpusējs attiecīgā darbinieka darba devēja lēmums, bet tās ir tikai praktiskas sekas attiecīgo Civildienesta noteikumu un Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības normu grozīšanai likumdošanas ceļā.

(skat. 38.–42. punktu)

Tiesa: spriedums, 2008. gada 22. decembris, C‑443/07 P Centeno Mediavilla u.c./Komisija, EU:C:2008:767, 60. un 61. punkts.
EIROPAS SAVIENĪBAS CIVILDIENESTA TIESAS OTRĀS PALĀTAS PRIEKŠSĒDĒTĀJA RĪKOJUMS

2014. gada 24. jūlijā

Lieta F‑7/14

Christina Necheva

pret

Eiropas Komisiju

Izlīgums – Reglamenta 69. panta 1. punkts – Lietas dalībnieku vienošanās pēc Vispārējās tiesas ierosmes – Izslēgšana no reģistra

Priekšmets Prasība, kura ir celta saskaņā ar LESD 270. pantu, kas EAEK līgumam piemērojams atbilstoši tā 106.a pantam, un ar kuru C. Necheva lūdz, pirmkārt, atcelt Eiropas Komisijas 2013. gada 18. jūlija lēmumu, ar kuru viņas pagaidu darbinieces līguma pagarinājums samazināts no trijiem līdz diviem gadiem, kā tas izriet no 2011. gada 23. novembrī noslēgtās vienošanās, un, otrkārt, piespriest zaudējumu atlīdzību EUR 45 000 apmērā gadījumā, ja viņas reintegrācija uz vienu gadu izrādītos neiespējama

Nolēmums Izslēgt lietu F‑7/14 no Civildienesta tiesas reģistra, jo C. Necheva un Eiropas Komisija ir panākušas vienošanos. C. Necheva un Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus saskaņā ar to panākto vienošanos.

Kopsavilkums

Ierēdņu celta prasība – Izlīgums Civildienesta tiesā – Izslēgšana no reģistra

(Civildienesta tiesas Reglamenta 69. panta 1. punkts)

(skat. 3. un 4. punktu)
EIROPAS SAVIENĪBAS CIVILDIENESTA TIESAS RĪKOJUMS

(pirmā palāta)

2013. gada 7. novembrī

CA

pret

Eiropas Komisiju

“Civildienests — Ierēdņi — Pieteikums par lietas ierosināšanu — Formas prasības — Izvirzīto pamatu izklāsts — Acīmredzami nepieņemama prasība”

Priekšmets

Prasība, kas celta saskaņā ar LESD 270. pantu, kurš piemērojams EAEK līgumam atbilstoši tā 106.a pantam, ar ko CA lūdz atcelt viņas novērtējuma ziņojumus par 2010. gadu, atcelt Eiropas Komisijas lēmumu, kurā viņai par šo laika posmu piešķirti divi paaugstināšanas amatā punkti, pārskatīt viņas novērtējumu, piešķirot viņai tādu punktu skaitu, kāds nepieciešams, lai paaugstinātu viņu amatā ar atpakaļejošu spēku no 2011. gada 1. janvāra, un piespriest Komisijai samaksāt summu EUR 20 000 apmērā

Nolēmums

Prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu. CA sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

Kopsavilkums

Tiesvedība – Pieteikums par lietas ierosināšanu – Formas prasības – Izvirzīto pamatu skaidrs un precīzs izklāsts

(Tiesas statūtu 21. panta pirmā daļa un I pielikuma 7. panta 3. punkts; Civildienesta tiesas Reglamenta 35. panta 1. punkta e) apakšpunkts)

Saskaņā ar Civildienesta tiesas Reglamenta 35. panta 1. punkta e) apakšpunktu prasības pieteikumā ir jāietver izvirzītie faktiskie un tiesību pamati un argumenti. Šie pamati un argumenti ir jānorāda pietiekami skaidri un precīzi, lai atbildētājs vajadzības gadījumā bez papildu informācijas varētu sagatavoties savai aizstāvībai un Civildienesta tiesa – lemt par prasību. Nolūkā garantēt tiesisko noteiktību un pareizu tiesvedību, lai prasība būtu pieņemama, būtiskajiem faktiskajiem un tiesiskajiem apstākļiem, ar kuriem prasība pamatota, saskaņotā un saprotamā veidā ir jāizriet no paša prasības pieteikuma teksta. Tas tā vēl jo vairāk ir tāpēc, ka saskaņā ar Tiesas statūtu I pielikuma 7. panta 3. punktu tiesvedības Civildienesta tiesā rakstveida daļa principā sastāv tikai no vienas procesuālo dokumentu apmaiņas, ja vien Civildienesta tiesa nepieņem citādu lēmumu. Šī pēdējā minētā tiesvedības Civildienesta tiesā īpatnība ir izskaidrojums tam, ka atšķirībā no tā, kas attiecībā uz Tiesu vai Vispārējo tiesu ir paredzēts Tiesas statūtu 21. panta pirmajā daļā, pamatu un argumentu izklāsts prasības pieteikumā nevar būt sniegts kopsavilkuma veidā.

(sal. ar 11. punktu)

Atsauces

Pirmās instances tiesa: 1993. gada 28. aprīlis, T‑85/92 De Hoe/Komisija, 20. punkts.

Civildienesta tiesa: 2009. gada 4. jūnijs, F‑134/07 un F‑8/08 Adjemian u.c./Komisija, 76. punkts; 2011. gada 15. septembris, F‑102/09 Bennett u.c./ITSB, 115. punkts; 2012. gada 1. februāris, F‑123/10 Bancale un Buccheri/Komisija, 38. punkts; 2012. gada 8. marts, F‑12/10 Kerstens/Komisija, 68. punkts.
No Tiesas statūtu 19. panta pirmās daļas, kas ir piemērojama Civildienesta tiesai saskaņā ar minēto statūtu I pielikuma 7. panta 1. punktu, izriet, ka iestādes var izmantot advokāta palīdzību. Tātad atlīdzība advokātam ietilpst saistībā ar tiesvedību radušos nepieciešamo izdevumu jēdzienā un iestādei nav jāpierāda, ka šāda palīdzība bijusi objektīvi pamatota. Tādējādi, ja fakts, ka iestāde ir iesaistījusi vienu pārstāvi un divus advokātus, neietekmē to, ka tiesāšanās izdevumi ir atlīdzināmi, jo nekas neļauj principā izslēgt to izmantošanu, tad šis fakts var ietekmēt beigās atlīdzināmo tiesāšanās izdevumu, kuri radušies saistībā ar tiesvedību, apmēra noteikšanu.

(skat. 28. punktu)

Vispārējā tiesa: rīkojumi Kerstens/Komisija, T‑498/09 P, EU:T:2012:147, 20. punkts, un Marcuccio/Komisija, T‑278/07 P‑DEP, EU:T:2013:269, 14. punkts un tajā minētā judikatūra.
Lēmuma likumība ir jānovērtē, ņemot vērā faktu un tiesību elementus, kuri pastāv tā pieņemšanas brīdī, tādējādi iestādes advokāta uzdevums ir aizstāvēt šī lēmuma pamatojumu un lemjošo daļu, kas no tā izriet, izņemot ārkārtas gadījumus, kad administrācijai saistošās kompetences situācijā ir cits iemesls, lai to aizvietotu ar citu pamatojumu, uz kuru administrācija ir balstījusies sākotnēji. Šādos apstākļos jāuzskata, ka iestādes advokāts parasti balstās uz šīs iestādes dienestu iepriekš veikto darbu gan apstrīdētā lēmuma pieņemšanas laikā, gan pirmstiesas procedūras ietvaros.

Turklāt attiecīgās iestādes advokāta atgūstamā honorāra summu nevar novērtēt, abstrahējoties no veiktā darba, jau pirms iestādes dienesti vērsušies Civildienesta tiesā. Faktiski, tā kā prasības pieņemamība ir atkarīga no sūdzības iesniegšanas un no tās noraidīšanas iecēlējinstitūcijā, iestādes dienesti principā ir iesaistīti strīda risināšanā jau pirms tā iesniegšanas Civildienesta tiesā.

Saskaņā ar LES 6. panta 1. punktu Eiropas Savienības Pamattiesību hartai ir tāds pats juridiskais spēks kā Līgumiem. No tā izriet, ka normas ar obligātu saistošu spēku, bet zemāka ranga, nekā Hartas normas, ir jāinterpretē pēc iespējas tādā veidā, ka tiek nodrošināta ar to saskaņota piemērošana. Precīzāk, Civildienesta tiesas Reglaments ir jāinterpretē saskaņā ar Hartas 47. pantu, kurā tiek garantētas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.

Tiesvedībā par tiesāšanās izdevumu noteikšanu Civildienesta tiesa var ņemt vērā lietas dalībnieka, kuram jāatlīdzina tiesāšanās izdevumi, maksātspēju, kad tai jānosaka to honorāru summa, kas lietas dalībniekiem ir jāmaksā to advokātiem un kuru var atgūt no lietas dalībnieka, kam piespriests atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Tiesības uz piekļuvi tiesai nav atbilstoši nodrošinātas, ja jautājums par to, ka vienam lietas dalībniekam pilnībā vai daļēji būs jāatlīdzina nozīmīgi tiesāšanās izdevumi pēc tiesvedības, tiek atstāta tikai pretējās puses izlemšanai. Gluži pretēji, tieši tiesai sarežģījumu gadījumā ir jānosaka tiesāšanās izdevumu summa, ņemot vērā tādus apsvērumus kā ieinteresētās personas maksātspēja.

Turklāt no 2007. gada 25. jūlija Reglamenta 95. panta 1. punkta otrās daļas, 97. panta 3. punkta, kā arī no 98. panta 1. punkta izriet, ka piešķirtā juridiskā palīdzība var segt tikai tos izdevumus, kas saistīti ar palīdzību attiecīgajam saņēmējam un tā pārstāvību. Atbilstoši šī paša reglamenta 97. panta 2. punkta pirmajai daļai piešķirtā juridiskā palīdzība tātad nevar ietvert hipotētisko jautājumu par tiesāšanās izdevumu apmēru, kurš prasītājiem gadījumā, ja to prasības tiktu noraidītas, būtu jāatlīdzina atbildētājiem kā to advokāta honorāri.

(skat. 46., 50. un 53. punktu)
CIVILDIENESTA TIESAS RĪKOJUMS

(pirmā palāta)

2011. gada 5. jūlijā

Lieta F-38/11

Gianluigi Alari

pret

Eiropas Parlamentu

Civildienests – Ierēdņi – Paaugstināšana amatā – 2009. gada paaugstināšana amatā – Starpiestāžu pārcelšana laikā, kad ierēdnis tiktu paaugstināts amatā iestādē, no kuras viņš tiek pārcelts – Iestāde, kuras kompetencē ir lemt par pārceltā ierēdņa paaugstināšanu amatā

Priekšmets Prasība, kura celta saskaņā ar LESD 270. pantu, kas piemērojams EAEK līgumam saskaņā ar tā 106.a pantu, un ar kuru G. Alari lūdz atcelt Parlamenta lēmumu par viņa nepaaugstināšanu AD 7 pakāpē 2009. gada paaugstināšanas amatā ietvaros

Nolēmums Prasību noraidīt kā acīmredzami nepamatotu. Parlaments sedz savus, kā arī atlīdzina prasītāja tiesāšanās izdevumus.

Kopsavilkums

Ierēdņi – Paaugstināšana amatā – Salīdzinošs nopelnu izvērtējums – Starpiestāžu pārcelšana paaugstināšanas amatā gada laikā – Iestādes, no kuras notiek pārcelšana, kompetence lemt par paaugstināšanu

(Civildienesta noteikumu 45. pants)

Saskaņā ar Civildienesta noteikumu 45. pantā paredzētajām prasībām, ja ierēdnim ir tiesības tikt paaugstinātam amatā tajā gadā, kad viņš tiek pārcelts darbā uz citu iestādi, iestādes, no kuras notiek pārcelšana, iecēlējinstitūcija ir kompetenta lemt par viņa paaugstināšanu amatā

Civildienesta noteikumu 45. pantā ir precizēts, ka paaugstināšana amatā notiek pēc tam, kad ir veikts ierēdņu, kuriem ir tiesības tikt paaugstinātiem, nopelnu salīdzinošs izvērtējums, un ka, veicot nopelnu salīdzinošu izvērtēšanu, iecēlējinstitūcija it īpaši ņem vērā ziņojumus par attiecīgajiem ierēdņiem.

Lai nolemtu, vai ierēdnis ir jāpaaugstina ar atpakaļejošu spēku, sākot no N gada 1. janvāra (vai, vispārīgāk runājot, pat N gada laikā), iecēlējinstitūcija faktiski var salīdzināt tikai ierēdņa agrākos nopelnus, tostarp N-1 gadā iegūtos nopelnus (un ņemot vērā šo ierēdņu darba novērtējuma ziņojumus par N-1 un iepriekšējiem gadiem). Šajā sakarā ir jāsalīdzina pārcelto ierēdņu nopelni ar to ierēdņu nopelniem, kuri bijuši viņu kolēģi vēl iepriekšējā gadā pirms viņu pārcelšanas, bet šo vērtējumu ir tiesīga veikt tikai iestāde, no kuras ierēdnis ir pārcelts.

(skat. 26., 27. un 31. punktu)
EIROPAS SAVIENĪBAS CIVILDIENESTA TIESAS RĪKOJUMS (pirmā palāta)

2014. gada 10. septembrī

Breige Martin

pret

Eiropas Policijas biroju (Eiropolu)

“Civildienests — Tiesvedība — Tiesāšanās izdevumu noteikšana”

Priekšmets

Prasības pieteikums par tiesāšanās izdevumu apmēra noteikšanu, ko B. Martin iesniegusi atbilstoši Reglamenta 92. pantam pēc sprieduma Martin/Eiropols (F‑38/09, EU:F:2010:64).

Nolēmums

Tiesāšanās izdevumu, kas Eiropas policijas birojam ir jāatmaksā B. Martin, kopējā summa tiek noteikta EUR 1343,18 apmērā; minētajai summai tiek pieskaitīti nokavējuma procenti no šī rīkojuma izsniegšanas dienas līdz samaksas dienai, kuri tiks maksāti atbilstoši procentu likmei, kura tiek aprēķināta, pamatojoties uz procentu likmi, ko Eiropas Centrālā banka noteikusi par galvenajām refinansēšanas operācijām, kura ir piemērojama iepriekš minētajā laika posmā, pieskaitot šai likmei divus punktus.

Kopsavilkums

Tiesvedība – Tiesāšanās izdevumi – Apmēra noteikšana – Atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi – Vērā ņemami elementi – Starp lietas dalībnieku un tā advokātu noslēgta vienošanās par honorāriem – Izslēgšana

(Civildienesta tiesas Reglamenta 91. panta b) punkts)

Savienības tiesa nav tiesīga noteikt apmēru honorāriem, kas lietas dalībniekiem ir jāmaksā saviem advokātiem, bet tā ir tiesīga noteikt to atlīdzības apmēru, kādā šī atlīdzība var tikt atgūta no lietas dalībnieka, kuram ir piespriests segt tiesāšanās izdevumus. No tā izriet, ka pierādījumi par tiesāšanās izdevumu, kurus prasīts atlīdzināt, samaksu nav nepieciešami, lai Civildienesta tiesa noteiktu atlīdzināmo tiesāšanās izdevumu apmēru.

Lemjot par prasību par tiesāšanās izdevumu apmēra noteikšanu, Savienības tiesai nav jāņem vērā par tiem noslēgta iespējamā vienošanās starp attiecīgo lietas dalībnieku un tā pārstāvjiem vai padomdevējiem.

Tādējādi fakts, ka saskaņā ar vienošanos, kas noslēgta starp prasītāju un tā advokātiem, ir nolemts, ka prasītājs nemaksās honorāru saviem advokātiem, neietekmē prasītāja tiesības piedzīt tiesāšanās izdevumus, kas radušies pamata tiesvedībā.

(skat. 14., 19. un 20. punktu)

Atsauces

Tiesa: rīkojumi Leeuwarder Papierwarenfabriek/Komisija, 318/82, EU:C:1985:468, 2. punkts; C. A. S./Komisija, C‑204/07 P‑DEP, EU:C:2009:526, 13. punkts, un Kronofrance/Vācija u.c., C‑75/05 P‑DEP, EU:C:2013:458, 30. punkts.