ĢENERĀLADVOKĀTA PEDRO KRUSA VILJALONA [PEDRO CRUZ VILLALÓN] SECINĀJUMI,

sniegti 2010. gada 25. martā 1( )

Lieta C‑51/09 P

Barbara Becker

Apelācija – Kopienas preču zīme – Vārdiska preču zīme “Barbara Becker” – Kopienas vārdisku preču zīmju “BECKER” un “BECKER ONLINE PRO” īpašnieka iebildumi

I – Ievads

1. Barbara Bekere [Barbara Becker] ir iesniegusi apelācijas sūdzību par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 2. decembra spriedumu lietā Harman International Industries/ITSB ( ), ar kuru tika atcelts Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (turpmāk tekstā – “ITSB”) Apelāciju pirmās padomes lēmums ( ), ar kuru viņai tikušas atzītas tiesības reģistrēt Kopienas preču zīmi “Barbara Becker”.

2. Šīs lietas pamatā ir iebildumi, ko uzņēmums Harman International Industries, Inc. (turpmāk tekstā – “Harman Int. Industries”) bija sekmīgi cēlis ITSB Iebildumu nodaļā, apgalvojot varbūtēju sajaukšanas iespēju starp apelācijas sūdzības iesniedzējas reģistrēt lūgto preču zīmi un agrākām tai piederošām tiesībām, proti, tām, kas izriet gan no Kopienas preču zīmes “BECKER ONLINE PRO”, gan no reģistrācijai pieteiktās Kopienas preču zīmes “BECKER”, kuras reģistrācijas pieteikums tika iesniegts pirms strīdīgās preču zīmes pieteikuma.

3. Lieta tāda, ka, lai arī procesuālajos rakstos apelācijas sūdzības iesniedzēja un ITSB savus prasījumus balstīja uz pārsūdzētā sprieduma pamatojuma trūkumiem, tiesas sēdē diskusija izvērsās kritikā galvenokārt par kļūdu tiesību piemērošanā, kura izrietot no judikatūras kļūdainas interpretēšanas vien.

II – Atbilstīgie tiesību akti par preču zīmēm

4. Lai gan kopš 2009. gada 13. aprīļa Kopienas preču zīme tiek regulēta galvenokārt ar Regulu (EK) Nr. 207/2009 ( ), šīs apelācijas sūdzības izspriešanai ratione temporis ir jāpiemēro Regulas (EK) Nr. 40/94 ( ) tiesību normas.

5. Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunktā (kura redakcija turklāt ir pārņemta atbilstošajā Regulas Nr. 207/2009 pantā) ir noteikts:

“Ja agrākas preču zīmes īpašnieks iebilst, pieprasīto preču zīmi nereģistrē:

[..]

b) ja tās identiskuma vai līdzības dēļ ar agrāko preču zīmi un preču vai pakalpojumu, ko aptver preču zīmes, identiskuma vai līdzības dēļ pastāv iespēja maldināt sabiedrību tajā teritorijā, kur ir aizsargāta agrākā preču zīme; iespēja maldināt ir asociāciju iespēja ar agrāko preču zīmi [ja tās identiskuma vai līdzības dēļ ar agrāko preču zīmi un preču vai pakalpojumu, ko aptver preču zīmes, identiskuma vai līdzības dēļ sabiedrībai tajā teritorijā, kurā ir aizsargāta agrākā preču zīme, pastāv to sajaukšanas iespēja; sajaukšanas iespēja ietver asociāciju iespēju ar agrāko preču zīmi].”

6. Saskaņā ar tā paša 8. panta 2. punktu “agrākās preču zīmes” ir tostarp Kopienas preču zīmes ar pieteikuma iesniegšanas datumu, kas ir pirms Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas datuma.

III – Faktiskie lietas apstākļi Pirmās instances tiesā un pārsūdzētais spriedums

A – Faktiskie lietas apstākļi un procedūra ITSB

7. 2002. gada 19. novembrī apelācijas sūdzības iesniedzēja Barbara Bekere saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 25. panta 1. punkta a) apakšpunktu lūdza ITSB kā Kopienas vārdisku preču zīmi reģistrēt apzīmējumu, ko veido viņas pašas vārds un uzvārds ( ).

8. Preces, attiecībā uz kurām tika lūgts reģistrēt preču zīmi, ietilpst Nicas nolīguma ( ) 9. klasē un atbilst šādam aprakstam: “zinātniskie, kuģniecības, ģeodēziskie, elektriskie, fotogrāfiskie, kinematogrāfiskie, optiskie, svēršanas, mērīšanas, signalizācijas, kontroles (pārbaudes), palīdzības (glābšanas) un mācību aparāti un instrumenti; aparāti skaņas vai attēlu ierakstam, pārraidei vai reproducēšanai; magnētiskie informācijas nesēji, akustiskie diski; tirdzniecības automāti un priekšapmaksas aparātu mehānismi; kases aparāti, kalkulatori, informācijas apstrādes ierīces un datori”.

9. 2004. gada 24. jūnijā Harman Int. Industries atbilstoši Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunktam un 5. punktam ITSB Iebildumu nodaļā cēla iebildumus pret minētās preču zīmes reģistrāciju attiecībā uz visām minētajā Nicas nolīguma 9. klasē esošajām precēm. Savus iebildumus tā pamatoja gan ar Kopienas vārdisko preču zīmi “BECKER ONLINE PRO” ( ), gan ar reģistrācijai jau pieteikto Kopienas vārdisko preču zīmi “BECKER” ( ). Ar agrākajām preču zīmēm apzīmētās preces arī ietilpst Nicas nolīguma 9. klasē, un tādēļ sakritību šo preču ziņā lietas dalībnieki neapstrīd ( ).

10. Minētā Iebildumu nodaļa, konstatējusi sajaukšanas iespēju starp konfliktējošajiem apzīmējumiem, apmierināja Harman Int. Industries iebildumus ( ). Iebildumu nodaļa noteica, ka ar iepriekš minētajām preču zīmēm apzīmētās preces esot identiskas un ka preču zīmes kopumā esot līdzīgas tāpēc, ka, pirmkārt, tās ir vizuāli un fonētiski caurmērā līdzīgas un, otrkārt, tās ir identiskas no jēdzieniskā viedokļa, jo norāda uz vienu un to pašu uzvārdu.

11. Apmierinot Barbaras Bekeres ITSB Apelāciju pirmajā padomē iesniegto sūdzību, Iebildumu nodaļas lēmums ( ) tika atcelts. Apelāciju padome uzskatīja, ka ar konfliktējošajām preču zīmēm apzīmētās preces daļēji esot identiskas un daļēji līdzīgas, atbilstoši to dabai un priekšmetam tās iedalīdama tajās, kuras paredzētas plašai sabiedrībai, tajās, kuras paredzētas profesionāļiem, un abām šīm personu grupām paredzētā starpkategorijā ( ).

12. Kas attiecas uz strīdīgajiem apzīmējumiem, jāņem vērā, ka procesuālās ekonomijas apsvērumu dēļ Apelāciju padome salīdzinot aplūkoja tikai agrāko vārdisko preču zīmi “BECKER” un reģistrācijai pieteikto vārdisko preču zīmi “Barbara Becker”. Tā vienīgi konstatēja konfliktējošo apzīmējumu zināmu vizuālas un fonētiskas līdzības pakāpi, ievērojot, ka reģistrācijai pieteiktās preču zīmes sākumā ir izvietota cita sastāvdaļa, proti, īpašvārds “Barbara” ( ).

13. Tā uzskatīja, ka savukārt no jēdzieniskā viedokļa konfliktējošie apzīmējumi Vācijā un citās Eiropas Savienības valstīs skaidri atšķiroties. Pēc [Apelāciju] padomes domām, uzvārds Bekere [Becker] neesot reģistrācijai pieteiktās preču zīmes ar atšķirtspēju apveltītais un dominējošais elements, jo attiecīgā sabiedrības daļa to galvenokārt uztvertu kopumā, proti, kā “Barbara Becker”, nevis kā vārda un uzvārda savienojumu. [Apelāciju] padome piebilda, ka Barbara Bekere Vācijā bija “ieguvusi prominentas personas statusu” ( ), savukārt uzvārds Bekers [Becker] tika vispārēji atzīts par bieži sastopamu un parastu uzvārdu. Tādēļ Apelāciju padome secināja, ka attiecīgo apzīmējumu jēdzieniskās atšķirības esot pietiekami nozīmīgas, lai izslēgtu sajaukšanas iespēju ( ).

14. Turklāt Apelāciju padome noliedza, ka būtu izpildīts judikatūrā Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta piemērojamībai izvirzītais priekšnosacījums, ka strīdīgajām preču zīmēm jābūt tik lielā mērā līdzīgām, lai attiecīgā sabiedrība varētu uzskatīt tās par saistītām ( ).

B – Pārsūdzētā sprieduma kopsavilkums

15. 2007. gada 15. jūnijā Harman Int. Industries Pirmās instances tiesā cēla prasību atcelt Apelāciju padomes lēmumu. Savas prasības pamatošanai tā izvirzīja divus pamatus, kas balstīti uz Regulas Nr. 40/94 attiecīgi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 8. panta 5. punkta pārkāpumu. Ievērojot, ka apelācijas sūdzība neattiecas uz otro no šiem pamatiem, argumenti jautājumā par iepriekš minētās regulas 8. panta 5. punkta piemērošanu netiek atstāstīti.

16. Pirmo atcelšanas pamatu Pirmās instances tiesa atzina, jo uzskatīja, ka Apelāciju padome esot kļūdaini secinājusi, ka strīdīgās preču zīmes skaidri atšķiroties. Lai arī abas preču zīmes vizuālā un fonētiskā ziņā vairāk vai mazāk atšķiras ( ), Pirmās instances tiesa, pamatodamās uz turpinājumā izklāstītajiem argumentiem, neatzina Apelāciju padomes vērtējumu jautājumā par sastāvdaļas “Becker” relatīvo nozīmi attiecībā pret sastāvdaļu “Barbara” preču zīmē “Barbara Becker” ( ).

17. Pirmkārt, Pirmās instances tiesa atsaucās uz kādu no saviem spriedumiem, kurā tā bija nospriedusi, ka, pat ja dažādās Kopienas valstīs var atšķirties tas, kā tiek uztvertas ar personvārdiem veidotas preču zīmes, vismaz Itālijā patērētāji mēdz lielāku atšķirtspēju piedēvēt preču zīmēs esošajam uzvārdam nekā vārdam ( ). No iepriekš minētā tā secināja, ka arī preču zīmes “Barbara Becker” gadījumā uzvārdam “Becker” piedēvējama lielāka atšķirtspēja nekā vārdam “Barbara”.

18. Otrkārt, Pirmās instances tiesa noliedza, ka lielā popularitāte, kāda Barbarai Bekerei Vācijā bija kā Borisa Bekera [BorisBecker] bijušajai dzīvesbiedrei, izslēgtu strīdīgo preču zīmju jēdzienisko līdzību, jo tās abas norāda uz vienu un to pašu uzvārdu Bekers/Bekere [Becker]. Pēc Pirmās instances tiesas domām, šī līdzība esot jo izteiktāka tāpēc, ka daļā Kopienas sastāvdaļai “Becker” tikšot piedēvēta izteiktāka atšķirtspēja nekā sastāvdaļai “Barbara”, kas ir tikai vienkāršs īpašvārds.

19. Treškārt, tā atsaucās uz Tiesas spriedumu lietā Medion ( ), kurā teikts, ka kombinētu preču zīmi, kuru veido kāda elementa savienojums ar agrāk reģistrētas preču zīmes apzīmējumu, varētu uzskatīt par līdzīgu šai citai preču zīmei, ja šai pēdējai, lai arī nekļūstot par dominējošo elementu, kombinētajā preču zīmē ir patstāvīgi apzīmējoša funkcija. Piemērojot šo kritēriju šajā lietā, Pirmās instances tiesa sastāvdaļu “Becker” uzskatīja par uzvārdu, ar kuru mēdz apzīmēt kādu personu un kurai tādēļ preču zīmē “Barbara Becker” ir patstāvīgi apzīmējoša funkcija, ar kuru pietiek, lai konstatētu sajaukšanas iespēju.

20. Visbeidzot, ievērojot, ka nav apstrīdēts nedz preču, kuras paredzēts apzīmēt ar katru no strīdīgajām preču zīmēm, identiskums, nedz to līdzība, un ņemot vērā arī preču zīmju “Barbara Becker” un “BECKER” vizuālās, fonētiskās un jēdzieniskās līdzības, Pirmās instances tiesa konstatēja, ka tās abas ir iespējams sajaukt, pat ja iepriekš minētās preces ir paredzētas sabiedrībai ar visnotaļ augstu vērīguma pakāpi. Šajā ziņā tā noraidīja ITSB argumentu, ka kombinētu preču zīmi un citu preču zīmi var uzskatīt par līdzīgām vienīgi tad, ja tām kopīgais elements ir kombinētās preču zīmes radītā kopiespaida dominējošais elements. Tā neatzina arīdzan Barbaras Bekeres izvirzīto argumentu par kombinēto preču zīmju jomā esošās judikatūras nepiemērojamību īpašvārdiem saistībā ar sajaukšanas iespēju Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē.

IV – Tiesvedība Tiesā un lietas dalībnieku prasījumi

21. Barbaras Bekeres celtā apelācijas sūdzība šīs Tiesas kancelejā tika reģistrēta 2009. gada 3. februārī. Tajā viņa Tiesai lūdz:

– atcelt pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 1) punktu, ar kuru tika atcelts Apelāciju pirmās padomes 2007. gada 7. marta lēmums;

– atcelt pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 3) punktu, ar kuru ITSB piespriests segt savus, kā arī atlīdzināt Harman Int. Industries tiesāšanās izdevumus;

– piespriest Harman Int. Industries atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

22. Harman Int. Industries atbildes raksts uz apelāciju minētajā kancelejā tika saņemts 2009. gada 27. martā; minētais uzņēmums Tiesai lūdz:

– atstāt pārsūdzēto spriedumu pilnībā negrozītu;

– piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas Harman Int. Industries radušies visās instancēs ITSB un Kopienu tiesās.

23. Savukārt ITSB atbildes rakstu uz apelāciju iesniedza 2009. gada 8. maijā ( ) un Tiesai lūdz:

– pilnībā atcelt pārsūdzēto spriedumu;

– piespriest Harman Int. Industries atlīdzināt ITSB radušos tiesvedības izdevumus.

24. 2010. gada 11. februāra tiesas sēdē Barbaras Bekeres, Harman Int. Industries un ITSB pārstāvji izklāstīja savus mutvārdu apsvērumus un atbildēja uz tiesu palātas locekļu un ģenerāladvokāta uzdotajiem jautājumiem.

V – Apelācijas vērtējums

A – Lietas dalībnieku argumenti

25. Barbara Bekere izvirza vienu apelācijas pamatu, ka esot pārkāpts Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts. Konkrēti, viņa pārmet, ka uz šo lietu esot nepamatoti attiecināts iepriekš jau minētajā Pirmās instances tiesas spriedumā lietā Fusco secinātais, kā arī uz šo lietu kļūdaini attiecināts iepriekš jau minētais spriedums lietā Medion.

26. Ar pirmo iebildumu apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet, ka Pirmās instances tiesa esot šajā strīdā ekstrapolējusi kādu spriedumā lietā Fusco izdarītu apgalvojumu, ka vismaz Itālijā patērētāji preču zīmēs esošam uzvārdam mēdz piedēvēt lielāku atšķirtspēju nekā vārdam, atstājot bez ievērības kādu savu vēlāku nolēmumu, kurā Pirmās instances tiesa noteikusi, ka šis noteikums nav piemērojams automātiski, neņemot vērā katras lietas īpatnības ( ). Pēdējā no minētajiem spriedumiem, lai arī abas minētajā lietā aplūkotās preču zīmes ietvēra vienu un to pašu itāļu uzvārdu “Rossi”, tas netika uzskatīts par pietiekami dominējošu, lai radītu sajaukšanas iespēju ( ).

27. Ar savu otro iebildumu Barbara Bekere pārmet, ka pārsūdzētajā spriedumā, pamatojoties uz spriedumu lietā Medion, esot secināts, ka sastāvdaļai “Becker” kombinētajā preču zīmē esot patstāvīgi apzīmējoša funkcija, un tādēļ nospriests, ka konfliktējošās preču zīmes esot līdzīgas. Šajā ziņā Barbara Bekere uzskata, kas iepriekš minētajā spriedumā esot vienīgi mēģināts novērst, ka trešā persona varētu pievienot sava uzņēmuma ar, visnotaļ iespējams, visai vāji izteiktu atšķirtspēju apveltīto nosaukumu kādai jau reģistrētai preču zīmei un pretendēt uz visa kopuma aizsardzību, kaitējot minētajai preču zīmei. Viņa apgalvo, ka spriedumā lietā Medion katrā ziņā neesot noteikts vispārējs princips, saskaņā ar kuru jebkurš divām preču zīmēm kopīgs elements, lai arī tas nav dominējošs kombinētajā preču zīmē, būtu jāuzskata par apveltītu ar atšķirtspēju minētā sprieduma izpratnē un tādējādi radītu sajaukšanas iespēju.

28. Noslēgumā apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda uz atšķirībām apstākļos, saistībā ar kuriem tika taisīts minētais spriedums, jo tajā tika iztirzāts jautājums par kāda uzņēmuma nosaukuma pievienošanu esošai preču zīmei, savukārt šajā gadījumā reģistrācijai tiek pieteikts pilns personvārds, kura uzvārds atbilst citai reģistrētai preču zīmei. Viņa uzsver, ka apzīmējumu “Barbara Becker” sabiedrība uztverot kā norādi uz sieviešu dzimuma pārstāvi, tomēr to nevarot gluži vienkārši sajaukt ar uzvārdu Bekers/Bekere [Becker], kurš esot krietni vien izplatīts un tādēļ ne visai piemērots, lai secinātu jēdzienisku līdzību starp strīdīgajām preču zīmēm. Tādēļ, pēc viņas domām, Pirmās instances tiesa esot kļūdījusies, vārdu “Barbara” apzīmējot kā “tikai [īpašvārdu]” ( ), jo tas, pievienots attiecīgajam uzvārdam, izšķiroši ietekmētu viņas preču zīmes radīto kopiespaidu tāpēc, ka tas uzvārdam Bekers/Bekere [Becker] piešķirot jēdzieniski pavisam jaunu nozīmi.

29. ITSB savukārt būtībā piekrīt apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentiem, it īpaši jautājumā par to, ka Pirmās instances tiesa neesot ņēmusi vērā visas šīs lietas īpatnības, kā, piemēram, pazīstamā tenisista bijušās dzīvesbiedres popularitāti, kā arī kļūdas iepriekš jau minētā sprieduma lietā Medion attiecināšanā. Visbeidzot, gluži tāpat kā Barbara Bekere, tas nopeļ pārsūdzētā sprieduma pamatojumu, kas izklāstīto iemeslu dēļ tam šķiet pretrunīgs un nepietiekams. Taču tiesas sēdē tas galvenokārt pārmeta sprieduma lietā Medion principu automātisku piemērošanu.

30. Turpretim Harman Int. Industries lūdz noraidīt apelācijas sūdzību, jo Pirmās instances tiesas veikto vērtējumu uzskata par pareizu, un lūdz šajā apelācijā pārsūdzēto spriedumu atstāt negrozītu.

B – Apelācijas vienīgā pamata vērtējums

1) Par apelācijas sūdzības pieņemamību

31. Vispirms jāatgādina, ka, gadījumā, ja to nav lūdzis neviens no lietas dalībniekiem, Tiesai pēc savas ierosmes jāizskata jautājums par apelācijas sūdzības vai kāda no tās pamatiem pieņemamību ( ). Savukārt judikatūrā ir atkārtoti norādīts, ka saskaņā ar EKL 225. panta 1. punkta otro daļu (pašreiz LESD 256. pants) un Tiesas Statūtu 58. pantu apelācijas sūdzības Tiesai iesniedz tikai par tiesību jautājumiem un tās jāpamato tostarp ar to, ka Pirmās instances tiesa pārkāpusi Kopienas tiesību aktus ( ).

32. Šajos apstākļos un ņemot vērā tiesas sēdē Harman Int. Industries norādes uz tās oponentu argumentu varbūtēju nepieņemamību, ir lietderīgi pēc savas ierosmes izvērtēt jautājumu par šīs apelācijas vienīgā pamata pieņemamību.

33. Šis jautājums rodas konkrēti saistībā ar apelācijas sūdzības iesniedzējas, kā arī ITSB pārmetumiem par to, ka pārsūdzētajā spriedumā reģistrācijai pieteiktā preču zīme “Barbara Becker” neesot vērtēta no vārda pievienošanas uzvārdam iznākumā radītā kopiespaida viedokļa, kā arī attiecībā uz varbūtējo minētā uzvārda “izplatību” jeb biežo sastopamību. Šie pārmetumi radīja zināmas aizdomas par nepieņemamību, jo ar tiem vienīgi tika prasīta atkārtota faktu vērtēšana, un to darīt Tiesai [apelācijas] tiesvedībā ir liegts ( ).

34. Tā neuzskatu.

35. Pirmkārt, kā norāda ITSB, tas, ko apšauba apelācijas sūdzības iesniedzēja un pats birojs, ir nevis šo faktu vērtējuma rezultāts, bet gan pārsūdzētā sprieduma pamatojums in extenso. To sūdzība tiek pamatota ar pastāvīgo judikatūru, saskaņā ar kuru pamatojuma trūkums un nepietiekamība ir būtiski formas prasību pārkāpumiem EKL 230. panta (pašreiz LESD 263. pants) izpratnē piederīgi tiesību jautājumi un tādēļ uz tiem drīkst pamatoties apelācijas sūdzībā ( ) vai tos izvirzīt pat pēc savas ierosmes kā absolūtus pamatus ( ).

36. Otrkārt, kā esmu jau norādījis, tiesas sēdē apelācijas pamats tika precizēts, kaut vai ciktāl tas attiecas uz ITSB, no kritikas, kas vērsta uz pamatojuma trūkumiem, pārejot uz citu skaidrāku kritiku, kas attiecas uz kļūdu tiesību piemērošanā saistībā ar sprieduma lietā Medion piemērošanu.

37. No iepriekš izklāstītā secinu, ka pret pārsūdzēto spriedumu vērstos pārmetumus būtu pareizi klasificēt kā iebildumus saistībā ar kļūdu tiesību piemērošanā.

2) Par apelācijas sūdzības būtību

38. Apelācijas sūdzības iesniedzējas pieteikumā par lietas ierosināšanu izvirzītie pārmetumi, tos lasot kopā ar ITSB apsvērumiem, pirmkārt, rada jautājumu par to, vai ir piemērota spriedumu (galvenokārt lietā Fusco un lietā Medion) interpretācija, kas palīdzēja pārsūdzētajā nolēmumā izspriest lietu, “balstoties galvenokārt uz šīs lietas kontekstu”. Ievērojot šīs apelācijas pamatā esošos apstākļus, proti, sajaukšanas iespēju, kā arī pamata pamatojumu, proti, Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta kļūdainu interpretāciju un piemērošanu, jāizklāsta tiesību aktos un judikatūrā iedibinātie kritēriji, pēc kuriem izspriežamas šādas lietas.

39. Saskaņā ar minēto tiesību normu, ja agrākas preču zīmes īpašnieks iebilst, pieprasīto preču zīmi nereģistrē, ja tās identiskuma vai līdzības dēļ ar agrāko preču zīmi un preču vai pakalpojumu, ko aptver preču zīmes, identiskuma vai līdzības dēļ ir iespēja, ka sabiedrība tajā teritorijā, kurā ir aizsargāta agrākā preču zīme, tās var sajaukt. Šāda sajaukšanas iespēja ietver iespēju, ka to asociē ar agrāko preču zīmi.

40. Savukārt Regulas Nr. 40/94 preambulas septītajā apsvērumā ir noteikts, ka sajaukšanas iespējas vērtējums ir atkarīgs no virknes faktoru un it īpaši no preču zīmes atpazīstamības tirgū, no asociācijām, ko var saistīt ar izmantoto vai reģistrēto apzīmējumu, līdzības pakāpes starp preču zīmi un apzīmējumu un starp apzīmētajām precēm vai pakalpojumiem.

41. Savukārt šīs Tiesas judikatūrā, konkrēti jautājumā par sajaukšanas iespējas definīciju, ir atkārtoti apstiprināts, ka sajaukšanas iespēja Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē ir tad, ja sabiedrība varētu uzskatīt, ka attiecīgās preces vai pakalpojumi ir no viena uzņēmuma vai attiecīgā gadījumā no saimnieciski saistītiem uzņēmumiem ( ).

42. Kas attiecas uz veidu, kā noteikt, vai sabiedrības skatījumā starp diviem apzīmējumiem pastāv minētā sajaukšanas iespēja, Tiesa ir nospriedusi, ka tā jāvērtē visaptveroši, ņemot vērā visus aspektus, kas attiecas uz katru konkrēto lietu ( ).

43. Minētajā pastāvīgajā judikatūrā turklāt noteikts, ka šajā visaptverošajā vērtējumā ietilpst konkrēto preču zīmju vizuālās, fonētiskās un jēdzieniskās līdzības vērtējums, piebilstot, ka šim sajaukšanas iespējas visaptverošajam vērtējumam jābalstās uz attiecīgo preču zīmju radīto kopiespaidu, it īpaši ņemot vērā to ar atšķirtspēju apveltītos un dominējošos elementus. Tiesa turklāt ir atkārtoti norādījusi, ka minētās sajaukšanas iespējas visaptverošajā vērtējumā noteicoša loma ir tam, kā preču zīmes uztver attiecīgo preču vai pakalpojumu vidusmēra patērētājs. Šajā ziņā judikatūrā allaž ticis uzskatīts, ka vidusmēra patērētājs preču zīmi parasti uztver kopumā, rūpīgi neaplūkodams tā dažādās nianses ( ).

44. Šajā lietā nav strīda nedz par preču līdzību, nedz arī par līdzības pakāpi starp attiecīgajām preču zīmēm ne grafiskā, ne fonētiskā ziņā. Galu galā strīds ir par jēdzienisko līdzību, un tādēļ šajā lietā pamatā vajadzēja noskaidrot uzvārda “Becker” un pilnā personvārda “Barbara Becker” jēgu, it īpaši mēģinot noteikt ietekmi, kāda vārdam ir uz uzvārdu.

45. Lai šādi rīkotos, vajadzēja, kā atkārtoti norādīts iepriekš šo secinājumu 43. punktā minētajā judikatūrā, “ņemt vērā visus aspektus, kas attiecas uz katru konkrēto lietu”. Šajā sakarā īpašu nozīmi iegūst apstāklis, ka tiesvedībā Pirmās instances tiesā izskatītajā ITSB Apelāciju padomes lēmumā jēdzieniskā atšķirība starp strīdīgajām preču zīmēm tikusi atzīta, lielā mērā pamatojoties uz preču zīmes “BECKER” [vājo atšķirtspēju] šā uzvārda biežās sastopamības un Barbaras Bekeres Vācijā iegūtās popularitātes dēļ ( ).

46. Tomēr pārsūdzētajā spriedumā, kā turpinājumā izklāstīts sīkāk, tiek izmantots shematisks risinājums, kas balstīts uz visnotaļ savrupiem agrākiem gan Pirmās instances tiesas (lietā Fusco), gan šīs Tiesas (lietā Medion) nolēmumiem, kuros konkrētajiem attiecīgo lietu apstākļiem bija īpaša, ja pat ne izšķiroša nozīme.

47. Pārsūdzētā sprieduma 34.–43. punktā tiek vaicāts un atbildēts par līdzību jēdzieniskā ziņā. Sajaukšanas iespējas esamība tiek secināta galvenokārt no 35. un 36. punktā, atsaucoties uz spriedumu lietā Fusco, un 37.–41. punktā, atsaucoties uz spriedumu lietā Medion, izklāstītā pamatojuma.

48. Pirmkārt, pārsūdzētajā spriedumā tiek secināts, ka uzvārdam “Becker” esot “augstāka [lielāka] atšķirtspēja” nekā sastāvdaļai “Barbara”, atsaucoties uz spriedumu lietā Fusco, kurā Pirmās instances tiesa bija konstatējusi sajaukšanas iespēju starp preču zīmēm “Enzo Fusco” un “Antonio Fusco”, pamatodamās uz šeit atkārtoto apsvērumu, ka saistībā ar preču zīmēm vismaz Itālijā patērētāji mēdz lielāku atšķirtspēju piedēvēt uzvārdam nekā vārdam. Apelācijas sūdzības iesniedzējas Vācijā iegūtajai lielākai vai mazākai popularitātei konceptuālā ziņā neesot nozīmes (34. un 35. punkts).

49. Tomēr jāsaka, ka ir grūti pieņemt tik automātisku sprieduma lietā Fusco attiecināšanu uz šeit izskatāmo lietu, ievērojot nozīmi, kāda tajā tiek piešķirta lietas apstākļiem ar tādiem formulējumiem kā “šajos apstākļos” un “šajā lietā” vai “attiecīgajās preču zīmēs”, kas rodami tā 54. punktā.

50. Lietas apstākļu nozīme šajā pēdējā no minētajiem spriedumiem tiek apliecināta kādā spriedumā, ko neilgi pēc tam tā pati Pirmās instances tiesas palāta taisījusi lietā Marcorossi, kurā arī tika spriests par itāļu uzvārdiem. Atgādinot, ka vārda un uzvārda veidotu apzīmējumu uztvere dažādās Eiropas Kopienas valstīs var atšķirties un ka nevar noliegt, ka noteiktās valstīs patērētāji labāk atminas uzvārdu nekā vārdu, atsaucoties it īpaši uz spriedumu lietā Fusco, tika precizēts, ka “tomēr šis vispārējais noteikums [..] nav piemērojams automātiski, neņemot vērā konkrētai lietai raksturīgās īpatnības”.

51. Otrkārt, savas iebildes īpaši vēršu pret to, ka pārsūdzētajā spriedumā ir izdarīta pamatošanās uz spriedumu, ko šī Tiesa taisījusi lietā Medion, atbildot uz prejudiciālo jautājumu.

52. Jāatgādina, ka sajaukšanas iespēja, par kuru tika vaicāts minētajā prejudiciālajā jautājumā, attiecās uz preču zīmi “LIFE”, kuru vācu uzņēmums Medion reģistrēja attiecībā uz izklaides nolūkiem paredzētiem elektroniskiem aparātiem, un nosaukumu “THOMSON LIFE”, ar kuru sabiedrība Thomson tirgoja dažas no savām precēm. Šajā gadījumā ar abām preču zīmēm apzīmētās preces bija vismaz daļēji identiskas, un tādēļ Medion lūdza valsts tiesai aizliegt Thomson izmantot minēto nosaukumu attiecībā uz precēm, kuru minētais identiskums tika konstatēts ( ).

53. Ievērojot iepriekš minēto, spriedumā lietā Medion izklāstītās judikatūras patiesais tvērums izriet no pretrunas starp valsts tiesas uzdotā jautājuma burtisko formulējumu un šīs Tiesas sniegto atbildi. Lai gan [valsts] tiesa vaicā, vai “pastāv” sajaukšanas iespēja tās aprakstītajos attiecīgās lietas apstākļos, Tiesa atbild, ka šāda iespēja “var pastāvēt” tādos apstākļos kā aprakstītie. Savukārt tas, kā šī Tiesa atbildējusi, ir viegli izskaidrojams ar minētā sprieduma 30. punktu. Tajā, kā principu atkārtojusi noteikto pienākumu sajaukšanas iespējas vērtējumā veikt “visaptverošu vērtējumu” vai ņemt vērā “kopējo iespaidu”, it īpaši ņemot vērā to ar atšķirtspēju apveltītos un dominējošos elementus (28. punkts), Tiesa paver iespēju, ka apstāklis, ka agrākai preču zīmei, ko trešā persona izmanto saliktā apzīmējumā, tajā, lai arī nekļūstot par dominējošo elementu, ir patstāvīgi apzīmējoša funkcija, jāuzskata par ārkārtīgu.

54. Minētajā lietā izvērtējot varbūtējās sajaukšanas iespējas gadījumus, sprieduma 30. punktā Tiesa noteica, ka “tomēr papildus parastajam gadījumam, kad vidusmēra patērētājs uztver preču zīmi kā veselumu, un neskatoties uz to, ka kopējo iespaidu var noteikt viens vai vairāki saliktas preču zīmes elementi, nebūt nav izslēgts, ka īpašā gadījumā agrāka preču zīme, ko trešā persona izmanto saliktā apzīmējumā, kurš ietver šīs trešās personas uzņēmuma nosaukumu, šajā saliktajā apzīmējumā saglabā patstāvīgu apzīmējošo stāvokli [patstāvīgi apzīmējošu funkciju], tomēr [lai arī] nebūdama dominējošs elements” ( ).

55. Šādi Tiesa atbildēja iesniedzējtiesai minētajā lietā jautājumā par sajaukšanas iespējas esamības pārbaudi starp diviem apzīmējumiem gadījumos, kad kombinēta preču zīme kā vienu no saviem elementiem ietver agrāk reģistrētu preču zīmi, kas tai lika noraidīt tā saukto “Prägetheorie” (radītā iespaida teoriju) ( ).

56. No visa iepriekš izklāstītā skaidri izriet, ka, ja šeit pārsūdzētajā spriedumā bija vēlme izšķiroši pamatoties uz sprieduma lietā Medion judikatūru, lai vērtētu sajaukšanas iespēju starp attiecīgajām preču zīmēm, tas bija jāargumentē kā izņēmums ( ), proti, bija jāpaskaidro, kāpēc šajā lietā izņēmuma kārtā bija jāiztiek bez vispārēja pienākuma pārbaudīt kombinētās preču zīmes reģistrācijas pieteikuma kopiespaidu, it īpaši ņemot vērā tā ar atšķirtspēju apveltītos un dominējošos elementus. Citiem vārdiem sakot, saistībā ar varbūtēju jēdzienisku līdzību starp “Barbara Becker” un “Becker” bija jāargumentē, kāpēc šajā gadījumā sastāvdaļa “Becker” visā kopumā var arī neieņemt dominējošu stāvokli.

57. Tomēr pārsūdzētā sprieduma argumentācijā nav rodams nekas no iepriekš minētā. Tā vietā var rast vienīgi apsvērumu (37. punkts), ka “Becker” atbilst uzvārdam, kas arī netiek apstrīdēts un būtu grūti atspēkojams. Pamatojoties uz to, tiek tieši secināta “Becker” un “Barbara Becker” līdzība (38. punkts) un līdz ar to arī kļūda tiesību piemērošanā, ko esot izdarījusi Apelāciju padome (39. punkts).

58. Atkārtoti jānorāda, ka šeit pārsūdzētajā spriedumā nav nedz kas norādīts, nedz pētīts jautājumā par uzvārdu Bekers/Bekere [Becker], lai noteiktu, vai tam ir spriedumā lietā Medion minētā patstāvīgi apzīmējošā funkcija bez vajadzības ieņemt dominējošu stāvokli visā kopumā, jo šīs lietas apstākļos svarīgākais bija veikt pirmās preču zīmes “BECKER” atšķirtspējas pārbaudi ( ). Ja šī pēdējā preču zīme būtu plaši pazīstama sabiedrībā, uzvārdu piesavināties jebkurai citai preču zīmei, ar kuru paredzēts apzīmēt identiskas preces, būtu vēl grūtāk.

59. Galu galā, pārsūdzētajā spriedumā vispārinoši un daļēji nepareizi izprotot spriedumu lietā Fusco un lietā Medion apvienojumu, no tā var maldīgi noprast, ka principā ar ikvienu kādai agrākai preču zīmei atbilstošu uzvārdu var sekmīgi iebilst pret vārda un attiecīgā uzvārda veidotas kombinētas preču zīmes reģistrāciju, pamatojoties uz sajaukšanas iespēju Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē.

60. Citiem vārdiem sakot, no agrāka pašas Pirmās instances tiesas sprieduma secināts noteikums, kuram piedēvēts principa statuss, apvienojumā ar citu no šīs Tiesas sprieduma izrietošu noteikumu šķiet radām gandrīz vai neizbēgamu iznākumu, kurā jautājums par jēdzienisko līdzību tiek praktiski apiets, jo minētajā spriedumā pretēji judikatūrā prasītajam netika ņemti vērā visi lietas faktiskie aspekti. Proti, tajā netika nedz vērtēta vārda varbūtējā ietekme uz preču zīmes “Barbara Becker” jēdzienisko nozīmi, nedz vērtēts ar uzvārdu vien veidotai preču zīmei piemītošās atšķirtspējas lielums.

61. No iepriekš izklāstītā secinu, ka pārsūdzētajā spriedumā ir izdarīta kļūda tiesību piemērošanā un tādēļ apelācijas vienīgais pamats ir jāapmierina un minētais nolēmums jāatceļ.

62. Tā kā konstatētā kļūda, šķiet, var tikt izlabota tikai, veicot iepriekšējā punktā minēto faktu vērtējumu, un, neņemot vērā apstākli, ka pārsūdzētajā spriedumā, ievērojot tajā noteikto, nebija vajadzības atbildēt uz otro no prasītājas izvirzītajiem pamatiem, uzskatu, ka lieta neatrodas tiesvedības stadijā, kurā Tiesa to varētu izspriest saskaņā ar tās Statūtu 61. panta pirmo daļu, un tādēļ iesaku to nodot atpakaļ Vispārējai tiesai [agrāk – Pirmās instances tiesa] šo pārbaužu veikšanai un izspriešanai no jauna atbilstoši tām.

VI – Tiesāšanās izdevumi

63. Tā kā tiek ierosināts lietu nodot atpakaļ sprieduma taisīšanai Vispārējā tiesā, lēmuma par tiesāšanās izdevumiem šajā apelācijas tiesvedībā pieņemšana jāatliek.

VII – Secinājumi

64. Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, ierosinu Tiesai:

1) pilnībā atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 2. decembra spriedumu lietā T‑212/07 Harman International Industries/ITSB;

2) nosūtīt lietu Eiropas Savienības Vispārējai tiesai;

3) lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.