Lieta T‑85/05 R

Dimos Ano Liosion (Grieķija) u.c.

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

Pagaidu noregulējuma tiesvedība – Kohēzijas fonds – Līdzfinansēšanas lēmums – Mājsaimniecības atkritumu higiēniskas aprakšanas projekts – Pieņemamība – Fumus boni juris – Steidzamība – Neesamība

Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja rīkojums 2005. gada 23. maijā

Rīkojuma kopsavilkums

1. Pagaidu noregulējums — Pieņemamības nosacījumi — Prasības pieteikums — Formas prasības — To pamatu izklāsts, kas sākotnēji šķietami pamato prasītos pasākumus — Īss argumentu izklāsts — Pieņemamība — Nosacījumi

(EKL 242. pants; Pirmās instances tiesas Reglamenta 104. panta 2. punkts)

2. Pagaidu noregulējums — Pieņemamības nosacījumi — Prasības pamata lietā pieņemamība — Neatbilstība — Robežas

(EKL 242. un 243. pants; Pirmās instances tiesas Reglamenta 104. panta 1. punkts)

3. Pagaidu noregulējums — Piemērošanas apturēšana — Piešķiršanas nosacījumi — Steidzamība — Būtisks un neatgriezenisks kaitējums — Citu atbilstošāku un samērīgāku veidu, kurus var pieņemt Komisija vai dalībvalstis, esamība — Steidzamības izslēgšana

(EKL 242. pants; Pirmās instances tiesas Reglamenta 104. panta 2. punkts)

1. Pirmās instances tiesas Reglamenta 104. panta 2. punktā paredzētie nosacījumi pieprasa, lai būtiskie un faktiskie juridiskie elementi, uz kuriem ir balstīts pieteikums par piemērošanas apturēšanu, saskanīgā un saprotamā veidā izrietētu no paša pieteikuma par pagaidu noregulējumu teksta. Tomēr, ja, neskatoties uz pieteikuma īsumu un neskaidro izklāstu, tajā ir ietverti vairāki pamati un argumenti, kuru mērķis ir pierādīt, ka nosacījumi, kas attiecas uz fumus boni juris un steidzamību, ir izpildīti, ļaujot Komisijai piemēroti izklāstīt savus apsvērumus un pagaidu noregulējuma tiesnesim – tos izvērtēt, nevar secināt, ka pieteikums būtu jānoraida kā nepieņemams Reglamenta 104. panta 2. punktā pieprasīto nosacījumu neizpildes dēļ.

(sal. ar 37. un 38. punktu)

2. Pagaidu noregulējuma procedūras ietvaros principā nebūtu jāskata prasības pamata prāvā pieņemamība, lai iepriekš neizlemtu pamata prāvu. Taču var izrādīties, ka gadījumā, ja tiek apgalvots, ka prasība pamata prāvā, uz kuru balstās pagaidu noregulējuma pieteikums, ir acīmredzami nepieņemama, tad ir jāpārliecinās, ka šī prasība ietver noteiktus elementus, kas ļautu secināt, ka tā ir pieņemama.

(sal. ar 39. punktu)

3. Pagaidu noregulējuma pieteikuma steidzamība ir jāizvērtē saistībā ar pastāvošo nepieciešamību lemt par pagaidu pasākumiem, lai izvairītos no tā, ka lietas dalībniekam, kurš lūdz noteikt pagaidu pasākumus, rodas nopietni un nelabojami zaudējumi. It sevišķi, ja zaudējumi rodas, iestājoties vairāku faktoru kopumam, pietiek, ka tos var pietiekoši iespējami paredzēt. Tomēr, kad norādītie zaudējumi ir nenoteikti, hipotētiski un nepierādīti, tad tie ir tik neskaidri, ka jebkurā gadījumā tie nevar pamatot lūgto lēmuma piemērošanas apturēšanu.

Pieteikums par lēmuma piemērošanas apturēšanu nav steidzams, ja iespēja apstrīdēt valsts tiesību aktus, ar ko īsteno apstrīdētos pasākumus, ir vispiemērotākais un atbilstīgākais prasītāju interešu aizsardzības veids un ja šos pasākumus pieņēmušai iestādei ir iespēja vai pat pienākums pārbaudīt to īstenošanu un – vajadzības gadījumā – atļaut iespējamo kaitējumu tām interesēm, ko pieteikums par lēmuma piemērošanas apturēšanu vēlas aizsargāt. Turklāt, ja piemērošanas apturēšanas rezultātā ne vienmēr mainās pašreizējā situācija un ne vienmēr tai tiek radīts iespējamais kaitējums, ir jāapšauba šādas piemērošanas apturēšanas nepieciešamība.

(sal. ar 48., 50., 51. un 60.–62. punktu)

PIRMĀS INSTANCES TIESAS PRIEKŠSĒDĒTĀJA RĪKOJUMS

2005. gada 23. maijā ( )

Pagaidu noregulējuma tiesvedība – Kohēzijas fonds – Līdzfinansēšanas lēmums – Mājsaimniecības atkritumu higiēniskas aprakšanas projekts – Pieņemamība – Fumus boni juris – Steidzamība – Neesamība

Lieta T‑85/05 R

Dimos Ano Liosion (Grieķija),

Theodora Goula, Argyris Argyropoulos, Ioannis Manis, Eleni Dalipi, Vasilis Papagrigoriou un Georgios Frangalexis, ar dzīves vietu Anoliosijā [Ano Liosia] (Grieķija),

kurus pārstāv G. Kalavrs [G. Kalavros], advokāts,

prasītāji,

pret

Eiropas Kopienu Komisiju, ko pārstāv D. Triandafilu [D. Triantafyllou] un L. Flinns [L. Flynn], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā,

atbildētāja,

par pieteikumu apturēt 2004. gada 21. decembra Komisijas lēmuma Nr. E (2004) 5522 piemērošanu, kurš attiecas uz Kohēzijas fonda finanšu atbalsta piešķiršanu Atikas rietumdaļas otrās izgāztuves (XYTA) I posma būvniecībai Skalistiri [Skalistiri] apdzīvotajā vietā Fili [Fyli] pašvaldībā (Grieķijā).





EIROPAS KOPIENU PIRMĀS INSTANCES

TIESAS PRIEKŠSĒDĒTĀJS

izdod šo rīkojumu.

Rīkojums

Prāvas rašanās fakti

1 Atkritumu apsaimniekošanu Atikā (Grieķijā) reglamentē Grieķijas likumā Nr. 3164/2003 (2003. gada 2. jūlija FEK A’ 176) noteiktais reģionālais atkritumu apsaimniekošanas plāns (turpmāk tekstā – “reģionālais plāns”). Reģionālais plāns tika izstrādāts, piemērojot Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīvu 75/442/EEK par atkritumiem (OV L 194, 39. lpp.), ko groza Padomes 1991. gada 18. marta Direktīva 91/156/EEK (OV L 78, 32. lpp.).

2 Anoliosijas izgāztuve (turpmāk tekstā – “Anoliosijas izgāztuve”) darbojas kopš 1950. gada. Tās pašreizējā darbība tika legalizēta ar Grieķijas valdības 1997. gada 21. marta vides noteikumus apstiprinošo aktu.

3 Birojs Ernst & Young veica šīs izgāztuves darbības novērtējumu. No šī biroja 2004. gada 26. aprīļa pētījuma, kas nosaukts “Cieto atkritumu apsaimniekošanas projektu Anoliosijā ekspertīze – galīgais ziņojums” (turpmāk tekstā – “Ernst & Young pētījums”), izriet, ka kopš 2000. gada Anoliosijas izgāztuve saņem vidēji 5200 tonnas atkritumu dienā, lai gan bija paredzēts, ka, sākot no tās ekspluatācijas sestā gada, tā saņems tikai 500 tonnas atkritumu dienā (Ernst & Young pētījuma 6. punkts).

4 Ņemot vērā šo situāciju, Grieķijas valdība izstrādāja jaunu atkritumu apsaimniekošanas reģionālo plānu. To vietu vidū, kuras uzskatīja par atbilstošām atkritumu integrētās apsaimniekošanas iekārtu uzstādīšanai, Grieķijas likums Nr. 3164/2003 ziemeļaustrumu Atikā piemin apdzīvotās vietas Gramatiko [Grammatiko] un Polidendri [Polidendri], dienvidaustrumu Atikā – apdzīvotās vietas Kerateja [Keratea] un Kropija [Kropia] un austrumu Atikā – apdzīvotās vietas Skalistiri [Skalistiri] un Meletani-Mandra [Meletani-Mandra].

5 Šajos apstākļos 2003. gada 27. novembrī Grieķijas Republika saskaņā ar Padomes 1994. gada 16. maija Regulu (EK) Nr. 1164/94 par Kohēzijas fonda izveidi (OV L 130, 1. lpp.) iesniedza Komisijai pieteikumu Kohēzijas fonda līdzfinansējuma saņemšanai Skalistiri izgāztuves I posma būvniecības projektam (turpmāk tekstā – “līdzfinansējuma pieteikums”).

6 Pēc ietekmes uz vidi novērtējuma [ESDKNA (Atikas reģiona Pašvaldību un komūnu vispārējā apvienība) pētījums par Atikas rietumdaļas otrās izgāztuves ietekmi uz vidi, turpmāk tekstā – “ESDKNA pētījums”], ar ko tika apstiprināts, ka Skalistiri apdzīvotā vieta atbilst izgāztuvei vajadzīgajiem nosacījumiem, Grieķijas valdība ar 2003. gada 3. decembra starpministriju lēmumu (turpmāk tekstā – “Apstiprinošais lēmums”) apstiprināja vides noteikumus otrās izgāztuves, kas aizvietotu Anoliosijas izgāztuvi, būvniecības, ekspluatācijas un atjaunošanas projektam Atikas apdzīvotajā vietā Skalistiri (turpmāk tekstā – “Skalistiri izgāztuve”).

7 2004. gada 6. oktobrī, 4. un 15. novembrī Grieķijas Republika pievienoja līdzfinansējuma pieteikumam papildu informāciju.

8 Saskaņā ar Regulu Nr. 1164/94 un it īpaši tās 10. panta 6. punktu Komisija 2004. gada 21. decembrī pieņēma lēmumu E (2004) 5522, kas attiecas uz Kohēzijas fonda finanšu atbalsta piešķiršanu Atikas rietumdaļas otrās izgāztuves (XYTA) I posma būvniecībai Skalistiri apdzīvotajā vietā (turpmāk tekstā – “Apstrīdētais lēmums”).

9 Apstrīdētais lēmums paredz, ka Kohēzijas fonda līdzfinansējums projektam tiks piešķirts EUR 40 008 750, proti – 75 % apmērā no kopējās paredzētās summas.

Process

10 Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas sekretāram iesniegts 2005. gada 16. februārī, Anoliosijas pašvaldība, no vienas puses, un vairākas fiziskas personas ar dzīves vietu Anoliosijā, no otras puses (turpmāk tekstā kopā – “prasītāji”), atbilstoši EKL 230. pantam cēla prasību atcelt Apstrīdēto lēmumu.

11 Ar atsevišķu dokumentu, kas Pirmās instances tiesas sekretāram iesniegts 2005. gada 24. februārī, atbilstoši Pirmās instances tiesas Reglamenta 104. pantam un EKL 242. pantam prasītāji iesniedza šo pagaidu noregulējuma pieteikumu nolūkā apturēt Apstrīdētā lēmuma piemērošanu līdz brīdim, kad Pirmās instances tiesa izspriedīs pamata prasību.

12 2005. gada 11. martā Komisija iesniedza rakstiskos apsvērumus par pagaidu noregulējuma pieteikumu, lūdzot pieteikumu noraidīt kā nepieņemamu vai, pakārtoti, kā nepamatotu.

13 Ar atsevišķu dokumentu, kas Pirmās instances tiesas sekretāram iesniegts 2005. gada 31. martā, Komisija saskaņā ar Pirmās instances Reglamenta 114. panta 1. punktu iesniedza iebildumu par prasības pamata lietā nepieņemamību, lūdzot Pirmās instances tiesu noraidīt prasību atcelt Apstrīdēto lēmumu kā acīmredzami nepieņemamu un piespriest prasītājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Juridiskais pamatojums

14 Saskaņā ar EKL 242. un 243. panta [kombinētajām] normām, no vienas puses, un EKL 225. panta 1. punktu, no otras puses, Pirmās instances tiesa, uzskatot, ka to prasa konkrētie apstākļi, var apturēt apstrīdētā lēmuma piemērošanu vai noteikt nepieciešamos pagaidu pasākumus.

15 Reglamenta 104. panta 2. punktā ir noteikts, ka pieteikumos par pagaidu pasākumu noteikšanu ir jānorāda strīda priekšmets, apstākļi, kas nosaka steidzamību, faktiskie un tiesību pamati, kuri sākotnēji šķietami pamato (fumus boni juris) prasītos pagaidu pasākumus. Šie nosacījumi ir saistīti tādā veidā, ka pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu ir jānoraida, ja viens no šiem nosacījumiem nav ievērots (1996. gada 14. oktobra Tiesas priekšsēdētāja rīkojums lietā C‑268/96 P(R) SCK un FNK/Komisija, Recueil, I‑4971. lpp., 30. punkts).

16 Attiecībā uz lietas materiāliem pagaidu noregulējuma tiesnesis uzskata, ka tā rīcībā ir visi vajadzīgie elementi, lai izlemtu pieteikumu par pagaidu pasākumu noteikšanu, tādēļ nav lietderīgi iepriekš uzklausīt lietas dalībnieku mutiskos apsvērumus.

Lietas dalībnieku argumenti

Par pieņemamību

17 Prasītāji uzskata, ka, no vienas puses, viņu pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu atbilst visiem Reglamenta 104. panta 2. punktā noteiktajiem nosacījumiem un, no otras puses, ka prasība pamata lietā ir pieņemama. Attiecībā uz to prasītāji uzskata, ka Apstrīdētais lēmums tos skar tieši un individuāli, lai gan tas tika adresēts Grieķijas Republikai.

18 Pamatojot šo apgalvojumu, prasītāji attiecībā uz Anoliosijas pašvaldību uzskata, ka tā pieder Skalistiri apdzīvotās vietas izgāztuves būvniecības projekta “noslēgtam upuru lokam” un ka tikai un vienīgi šī pašvaldība ciestu zaudējumus. Anoliosijas izgāztuves darbība jau kopš 1950. gada ir izraisījusi liela mēroga kaitējošas sekas, it īpaši vides, ekonomikas un sociālos postījumus. Anoliosijas izgāztuves darbības dēļ ir stipri samazinājusies pašvaldības zemju vērtība. Anoliosijas un Skalistiri izgāztuves nepieļauj, ka zemes vērtība pieaugtu vairāk nekā 1500 āriem, ko var izmantot dažādai ar attīstību saistītai saimnieciskai darbībai. Šīs zemes, kas, pēc prasītāju domām, Skalistiri izgāztuves būvniecības dēļ ir kļuvušas vai kļūs nelietderīgas, ietver zemi, ko ir paredzēts izmantot, lai ierīkotu pašvaldības parku un veiktu apzaļumošanu, un uzstādītu sporta iekārtas.

19 Kas attiecas uz fiziskām personām, Apstrīdētais lēmums tās skar tieši un individuāli. Šie prasītāji dzīvo sociālās mājās, kas atrodas vienu kilometru no Skalistiri izgāztuves būvlaukuma. Prasītāji uzskata, ka viņu dzīvesveids, kas pašreiz ir ciešams un ļauj viņiem baudīt dabas vidi, minētā projekta rezultātā pilnībā mainīsies.

20 Komisija uzskata, ka šis pieteikums ir jāatzīst par nepieņemamu, jo, no vienas puses, tas neatbilst Reglamenta 104. panta 2. punkta nosacījumu judikatūras interpretācijai un, no otras puses, pati prasība atcelt Apstrīdēto lēmumu, uz ko pamatojas minētais pieteikums, ir acīmredzami nepieņemama. Attiecībā uz šo prasības nepieņemamību Komisija atsaucas uz Tiesas 1998. gada 2. aprīļa spriedumu lietā C‑321/95 Greenpeace Council u.c./Komisija, Recueil, I‑1651. lpp., turpmāk tekstā – “Greenpeace spriedums”) un uzsver, ka Apstrīdētais lēmums prasītājus neskar nedz individuāli, nedz tieši EKL 230. panta ceturtās daļas nozīmē. It īpaši, runājot par prasības pieņemamību tādā veidā, kā to ir formulējusi Anoliosijas pašvaldība, Komisija uzskata – pat pieņemot, ka Apstrīdētais lēmums varētu skart minēto pašvaldību individuāli, tas pašvaldību neskar tieši. Komisija uzskata, ka Apstrīdētais lēmums, ar ko apstiprina jau akceptēta projekta finansējumu valsts līmenī, ir tīri finansiālas dabas akts, kas skar pašvaldību un citus prasītājus tikai netieši, nemainot to tiesisko stāvokli.

Par fumus boni juris

21 Prasītāji uzskata, ka Apstrīdētais lēmums ir pretējs mērķiem saglabāt, aizsargāt un uzlabot vides kvalitāti, aizsargāt cilvēku veselību un apdomīgi un racionāli izmantot dabas resursus, tādēļ tas pārkāpj Kopienu primārās tiesības (EKL 2. pants, 4. pants un 174. pants), vairākus atvasināto Kopienu tiesību aktus, it īpaši tos, kas nosaka Grieķijas Republikas pienākumus novērst un samazināt radīto atkritumu daudzumu un bīstamību un [nodrošināt] atkritumu reģenerāciju vai apglabāšanu tādā veidā, kas neapdraud cilvēku veselību un nerada kaitējumu videi (pienākumi, kas izriet no Direktīvas 75/442 3., 4. un 6. panta un Direktīvas 91/156 3. un 4. panta), un tos, kuri uzliek par pienākumu veikt pasākumus piesārņojuma novēršanai [Padomes 1996. gada 24. septembra Direktīvas 96/61/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli (OV L 257, 26. lpp.) 3. pants] un izstrādāt ekoloģiskās ietekmes pētījumu [1. pants Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvā 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 175, 40. lpp.), ko groza Padomes 1997. gada 3. marta Direktīva 97/11/EK (OV L 73, 5. lpp.)], un Grieķijas valsts tiesību aktu normas.

22 Pamatojot savus argumentus, prasītāji uzsver, ka faktiski Skalistiri izgāztuves būvniecība paplašinās Anoliosijas izgāztuvi, jo tā atradīsies blakus un abām izgāztuvēm būs kopīga iebrauktuve, tās pašas nekustamās iekārtas un tā pati infiltrācijas bioloģiskā attīrīšana. Anoliosijas izgāztuvei, kas, pēc prasītāju domām, pašreiz tās teritorijā uzbūvētajā atkritumu reģenerācijas rūpnīcā uzņem 1300 tonnas atkritumu un 300 tonnas neapstrādātu dūņu, ko ieved no Sitalejas [Psyttaleia] bioloģiskās [attīrīšanas] stacijas, un turpat uzbūvētajā termiskās attīrīšanas rūpnīcā uzņem vairākas tonnas slimnīcu atkritumu, kopā 6500 tonnas atkritumu dienā, nākotnē būs jāturpina uzņemt 1 072 500 tonnas atkritumu gadā (3000 tonnas dienā), kā arī katru dienu papildus 1300 tonnas, kas tiek attīrītas mehāniskās reģenerācijas rūpnīcā, 300 līdz 800 tonnas dūņu un 25 tonnas bīstamo un infekciozo atkritumu, lai gan reģionālais plāns paredz [pārstrādāt] tikai 330 000 tonnas atkritumu gadā. Prasītāji uzsver, ka Grieķijas likuma Nr. 2742 21. pantā (1999. gada 7. oktobra FEK A'207) Skalistiri reģions ir klasificēts kā dabas lieguma un dabas vides atjaunošanas zona. Prasītāji norāda, ka šī vieta ir daļēji apmežota un neapstādītā daļa vēl ir jāapmežo, ka tā ietver privātu zemi, kuras izmantošana tiks apstrīdēta un tādējādi nav garantēta, un ka tā nav pati piemērotākā zeme izgāztuvei, kā tas ir atzīts ESDKNA pētījumā, kura secinājumos norādīts, ka apdzīvotā vieta Meletani-Mandra ir piemērotāka izgāztuves ierīkošanai. Skalistiri izgāztuves darbība nopietni kaitēs Anoliosijas [dabas] videi, prasītāju veselībai, pašvaldības zemju vērtībai un minētās pašvaldības attīstībai (skat. iepriekš 18. punktu).

23 Komisija uzskata, ka prasītāju pieminētā pretlikumība nemaz neizriet no pieteikuma apturēt [lēmuma] piemērošanu un ka tādēļ pieteikumam nav sākotnēji šķietamā pamatojuma (fumus boni juris).

24 Pieteikumā nemaz nav paskaidrots, kādā veidā ar Apstrīdēto lēmumu netiek ievēroti pienākumi, kas izriet no prasītāju pieminētajiem tiesību aktiem. Komisija uzskata, ka tieši pretēji – Apstrīdētais lēmums ir paraugs vides noteikumu ievērošanai un tas atbilst visām nepieciešamajām vides un veselības aizsardzības prasībām, paredzot īpašus kritērijus vides noteikumiem, lai uzlabotu situāciju atkritumu pārstrādes [nozarē] Grieķijā, un nosakot, ka minētā finansējuma ietvaros pienākumi jāveic paredzētajos termiņos.

Par steidzamību

25 Prasītāji uzskata, ka Apstrīdētā lēmuma piemērošana nodarīs nopietnus un nelabojamus zaudējumus dabas videi, pašvaldības ekonomikai, tostarp zemes vērtībai un izmantošanai, un radīs kaitējumu prasītāju veselībai. Prasītāji uzskata, ka iepriekš izklāstīto iemeslu dēļ lēmums skar dabas vidi (skat. šī rīkojuma 22. punktu). Steidzamība izriet no tā, ka Grieķijas valdība, balstoties uz 2004. gada 2. novembra projektu, jau ir parakstījusi līgumu, ka šis līgums jau ir stājies spēkā, ka pētījumu procedūras un šī projekta izpilde jau ir uzsāktas un ļoti ātri progresē un ka jau ir radušās ar to saistītās izmaksas. Laika gaitā radīsies izmaksas un tiks īstenotas procedūras, kas skar privātās tiesības. Skalistiri izgāztuves būvniecība ietekmēs pašvaldības nekustamā mantojuma vērtību un liegs pašvaldībai un tās iedzīvotājiem, tostarp prasītājiem, izmantot vairākus hektārus zemes sporta un kultūras infrastruktūras objektu būvniecībai (skat. iepriekš 18. punktu).

26 Prasītāji apgalvo, ka būs it sevišķi grūti, proti – dārgi, atjaunot sākotnējo situāciju. Radītais risks ir nenovēršams, un tādēļ situācija ir steidzama.

27 Komisija uzskata, ka nepastāv nosacījums, kas attiecas uz steidzamību.

28 Pirmkārt, lai izvairītos no minēto zaudējumu rašanās, nav jāaptur Apstrīdētā lēmuma piemērošana. Sākumā jāmin, ka Anoliosijas izgāztuve darbojas kopš 1950. gada un tāda projekta līdzfinansēšana, kas šo vietu aizvieto ar jaunu vietu, turklāt ārpus pašvaldības robežām, netiks uzskatīta par esošo situāciju pasliktinošu un vēl jo mazāk par tādu, kas rada steidzamību.

29 Otrkārt, iespējamie zaudējumi izriet nevis no Apstrīdētā lēmuma, kas ir lēmums par līdzfinansēšanu, bet gan no Grieķijas valsts lēmumiem, proti, reģionālā plāna, un no tā, ka Grieķijas iestādes pieņēma galīgo lēmumu, izgāztuves ierīkošanai izvēloties Skalistiri apdzīvoto vietu. Tādējādi, apturot Apstrīdētā lēmuma piemērošanu, nevarēs izvairīties no iespējamiem zaudējumiem.

30 Treškārt, prasītājiem bija iespēja apstrīdēt valsts tiesību aktus valsts tiesās. Šī iespēja, kas pēc Komisijas rīcībā esošām ziņām tika izmantota, izbeidz šīs pagaidu noregulējuma tiesvedības steidzamību.

31 Ceturtkārt, iespējamos zaudējumus nevar uzskatīt par nenovēršamiem tādēļ, ka, pēc Komisijas domām, minētās sekas attiecībā uz ekonomiku, veselību un vidi ir nenoteiktas, nepamatotas un meklējamas nenoteiktā nākotnē. Tieši pretēji – steidzamības trūkums būs acīmredzams, pieņemot, ka Apstrīdētais lēmums uzliek par pienākumu ievērot visus vides aizsardzības nosacījumus un ļauj Komisijai nodrošināt to uzraudzību, it īpaši dodot iespēju pārtraukt finansējumu, ja minētie pienākumi netiek ievēroti.

32 Turklāt Komisija uzskata, ka zaudējumu smagums un neatgriezeniskais raksturs nav pierādīti.

33 Minētie zaudējumi, proti, vides, ekonomikas un sabiedrības stāvokļa pasliktināšanās, tai skaitā ietekme uz zemes vērtību, ir nenoteikti un hipotētiski.

34 Saskaņā ar judikatūru zaudējumi, ko rada zemes vērtības samazināšanās pašvaldībā, nav nedz smagi, nedz nelabojami. Katrā ziņā tie jau būtu iestājušies tās situācijas dēļ, kas ir spēkā kopš 1950. gada. Zaudējumi, ko rada fakts, ka ir traucēts atpūtai un sportam izmantojamu pašvaldības zemju vērtības pieaugums, ir pilnīgi hipotētiski. Turklāt jau pastāvošā situācija neļauj izmantot šīs zemes minētajiem mērķiem.

35 Zaudējumi, ko rada Apstrīdētā lēmuma negatīvā ietekme uz vidi un fizisko personu, tostarp uz prasītāju, veselību, ir nenoteikti, hipotētiski un nav pierādīti. Prasītāji nepaskaidro, kādā veidā Apstrīdētais lēmums pasliktina pašreizējo situāciju, kas jau ir ļoti problemātiska pastāvošās izgāztuves noslodzes dēļ. Komisija uzskata, ka tieši pretēji – Apstrīdētais lēmums palīdzēs atrisināt pastāvošās problēmas un ļaus nodrošināt visu vides aizsardzībai vajadzīgo nosacījumu ievērošanu.

Par interešu izsvēršanu

36 Katrā ziņā Komisija uzsver, ka visu Atikas iedzīvotāju interešu aizsardzība un reģiona vides aizsardzība saskaņā ar Kopienu tiesībām, it īpaši ar Direktīvu 75/442, un reģionālo plānu noteikti ir svarīgāka par tādas pašvaldības interešu aizsardzību, kurā ir daži tūkstoši iedzīvotāju. Lēmuma piemērošanas apturēšana izraisītu papildu termiņu noteikšanu un esošās izgāztuves pārslodzi, kam būtu nopietnas sekas. Uzskatot, ka pastāvošā situācija ir ļoti problemātiska, un, lai atjaunotu tiesiskumu, Komisija cēla prasību, lūdzot atzīt, ka Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus attiecībā uz vidi (Tiesas 2005. gada 6. oktobra spriedums lietā C‑502/03 Komisija/Grieķija, Krājumā nav publicēts), kas ir mērķis, ko vēlas sasniegt arī Grieķijas iestādes, īstenojot valsts plānu par jaunas izgāztuves būvniecību Skalistiri ar Kohēzijas fonda līdzfinansējumu atbilstoši Apstrīdētajam lēmumam.

Pagaidu noregulējuma tiesneša vērtējums

Ievada apsvērumi par pieņemamību

37 Vispirms ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Reglamenta 104. panta 2. punktā paredzētie nosacījumi pieprasa, lai būtiskie un faktiskie juridiskie elementi, uz kuriem ir balstīts pieteikums, saskanīgā un saprotama veidā izrietētu no paša pieteikuma par pagaidu noregulējumu teksta (skat. Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2002. gada 7. maija rīkojumu lietā T‑306/01 R Aden u.c./Padome un Komisija, Recueil, II‑2387. lpp., 52. punkts, un 2004. gada 10. novembra rīkojumu lietā T‑303/04 R European Dynamics/Komisija, Krājums, II‑3889. lpp., 63. un 64. punkts).

38 Šajā lietā ir jāatzīst, kā to pareizi uzsvēra Komisija, ka pieteikumā trūkst vairāku elementu, kas ļautu pagaidu noregulējuma tiesnesim izvērtēt, vai prasīto pasākumu veikšana ir pamatota. Tomēr, neskatoties uz pieteikuma īsumu un neskaidro izklāstu, tajā ir ietverti vairāki pamati un argumenti, kuru mērķis ir pierādīt, ka nosacījumi, kas attiecas uz fumus boni juris un steidzamību, ir izpildīti, un tas ir ļāvis Komisijai piemēroti izklāstīt savus apsvērumus un pagaidu noregulējuma tiesnesim – tos izvērtēt. Šajos apstākļos nevar secināt, ka pieteikums būtu jānoraida kā nepieņemams Reglamenta 104. panta 2. punktā pieprasīto nosacījumu neizpildes dēļ.

39 Attiecībā Komisijas argumentiem par šī pieteikuma nepieņemamību – tādēļ ka prasība pamata prāvā ir acīmredzami nepieņemama, ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru pagaidu noregulējuma procedūras ietvaros principā nebūtu jāskata pamata prāvas prasības pieņemamība, lai tā nekļūtu par pamata prāvas iepriekšēju izlemšanu. Taču var izrādīties, ka gadījumā, ja – kā tas ir šajā lietā – tiek apgalvots, ka prasība pamata prāvā, uz kuru balstās pagaidu noregulējuma pieteikums, ir acīmredzami nepieņemama, tad ir jāpārliecinās, ka šī prasība ietver noteiktus elementus, kas ļautu secināt, ka tā ir pieņemama (Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2000. gada 15. februāra rīkojums lietā T‑1/00 R Hölzl u.c./Komisija, Recueil, II‑251. lpp., 21. punkts, un 2005. gada 10. februāra rīkojums lietā T‑291/04 R Enviro Tech Europe un Enviro Tech International/Komisija, Krājums, II‑475. lpp., 61. punkts).

40 Šajā lietā saistībā ar pagaidu noregulējuma tiesnesim iesniegtajiem elementiem ir nopietni jāapšauba, ka Apstrīdētais lēmums skartu prasītājus tieši un individuāli.

41 Pirmkārt, prasītājiem – fiziskām personām, kas nav Apstrīdētā lēmuma adresāti – ir jāpierāda, ka minētais lēmums tos ietekmē dažu tiem specifisku īpašību dēļ vai kādas faktiskas situācijas dēļ, kura tās raksturo attiecībā pret jebkuru citu personu un tādēļ individuāli izceļ analogi adresātam (Tiesas 1963. gada 15. jūlija spriedums lietā 25/62 Plaumann/Komisija, Recueil, 197. lpp., 223. punkts, un 2002. gada 25. jūlija spriedums lietā C‑50/00 P Unión de Pequeños Agricultores/Padome, Recueil, I‑6677. lpp., 36. punkts).

42 Tomēr, kā uzsver Komisija, prasītāju pamata prāvā situācija sākotnēji atgādināja to situāciju, kādā bija prasītāji lietā Greenpeace. Šajā lietā Tiesa nosprieda, ka lēmums, kas bija adresēts dalībvalstij un kas attiecās uz Eiropas Reģionālās attīstības fondu finanšu atbalsta piešķiršanu divu elektrostaciju būvniecībai, individuāli neskāra fiziskās personas, kuru īpašā situācija nebija ņemta vērā lēmuma pieņemšanas laikā (Greenpeace spriedums, 28. punkts).

43 Arī Anoliosijas pašvaldībai, pamatojoties uz precīziem faktiem, ir jāpierāda, ka Apstrīdētais lēmums to skar tādas situācijas dēļ, kas to raksturo attiecībā pret jebkuru citu personu, tai skaitā šajā lietā – attiecībā pret citām Atikas pašvaldībām, it īpaši pret Fili pašvaldību, kuras teritorijā atrodas jaunā izgāztuve (šajā sakarā skat. Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2004. gada 7. jūlija rīkojumu lietā T‑37/04 R Região autónoma dos Açores/Padome, Krājums, II‑2153. lpp., 112. un 120. punkts, un tajā minēto judikatūru).

44 Turklāt gan saistībā ar pašvaldību, gan fiziskām personām – prasītājām šajā pieteikumā – prāvas laikā radās jautājums par pieņemamību, it īpaši izvērtējot tiešas ietekmes kritēriju. No pastāvīgās judikatūras izriet – lai konstatētu tiešu ietekmi, minētajam Kopienas pasākumam ir tieši jāietekmē personas tiesiskais stāvoklis un pasākuma adresātiem – pasākuma īstenotājiem – jābūt liegtai jebkādai rīcības brīvībai attiecībā uz šo pasākumu, jo tā īstenošana ir automātiska un izriet tikai no Kopienas tiesiskā regulējuma, nepiemērojot citas starpnormas (Tiesas 1998. gada 5. maija spriedums lietā C‑386/96 P Dreyfus/Komisija, Recueil, I‑2309. lpp., 43. punkts, un tajā minētā judikatūra, un Pirmās instances tiesas 2004. gada 15. marta rīkojums lietā T‑139/02 Institouto N. Avgerinopoulou u.c./Komisija, Recueil, II–875. lpp., 62. punkts, un tajā minētā judikatūra).

45 Taču šajā lietā Apstrīdētais lēmums ir par tāda projekta līdzfinansēšanu, kuru Grieķijas iestādes izvēlējās ar likuma un administratīvo lēmumu palīdzību. Tādēļ, kā uzsver Komisija, šķiet, ka Kopienas finansējums, kas ir piešķirts jaunas izgāztuves būvniecībai Skalistiri, tikai netieši ietekmē lēmuma piemērošanu. No lietas materiāliem izriet, ka, ņemot vērā Anoliosijas izgāztuves problemātisko darbību, Grieķijas iestādēm varēja būt pienākums izveidot jaunu izgāztuvi neatkarīgi no Kopienas līdzfinansējuma esamības. Katrā ziņā, pirms Komisija nolēma līdzfinansēt šo projektu, Grieķijas iestādes jau bija izvēlējušās Skalistiri [apdzīvoto] vietu. Visbeidzot, ir jānorāda – sākotnēji no lietas materiāliem šķietami neizriet, ka Apstrīdētais lēmums liegtu jebkādu rīcības brīvību Grieķijas iestādēm, kuru pienākums ir īstenot projektu (skat. iepriekš minētā rīkojuma lietā Institouto N. Avgerinopoulou u.c./Komisija 68.–70. punktu).

46 Šādā situācijā nevar izslēgt iespēju, ka tiesa pamata prāvā nonāks pie secinājuma, ka Grieķijas iestāžu lēmums ir vienīgais, ar ko šajā lietā varētu skart tiesības uz vidi, uz kurām prasītāji atsaucas, un ka tādējādi Apstrīdētajam lēmumam par Kopienas līdzdalību šī projekta finansēšanā var būt tikai netieša ietekme uz šīm tiesībām (šajā sakarā skat. Greenpeace sprieduma 30. un 31. punktu un iepriekš minētā rīkojuma lietā Institouto N. Avgerinopoulou u.c./Komisija 70. punktu).

47 Pat ja, ņemot vērā lietas dalībnieku argumentus šajā procedūras stadijā, ir nopietni jāapšauba iespēja, ka Apstrīdētais lēmums skar prasītājus tieši un individuāli, pagaidu noregulējuma tiesnesis uzskata, ka šīs lietas apstākļos nav jāturpina izskatīt prasības par atcelšanu pieņemamību. Prasītāji turpmāk izklāstīto iemeslu dēļ katrā ziņā nav pierādījuši, ka prasīto pagaidu pasākumu norīkošana būtu bijusi steidzama.

Par steidzamību

48 Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru pagaidu noregulējuma pieteikuma steidzamība ir jāizvērtē saistībā ar pastāvošo nepieciešamību lemt par pagaidu pasākumiem, lai izvairītos no tā, ka lietas dalībniekam, kurš lūdz noteikt pagaidu pasākumus, rodas nopietni un nelabojami zaudējumi (Tiesas priekšsēdētāja 1986. gada 6. februāra rīkojums lietā 310/85 R Deufil/Komisija, Recueil, 537. lpp., 15. punkts, un Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 1999. gada 30. jūnija rīkojums lietā T‑13/99 R Pfizer Animal Health/Padome, Recueil, II‑1961. lpp., 134. punkts).

49 Lietas dalībniekam, kurš lūdz apturēt Apstrīdētā lēmuma piemērošanu, ir jāpierāda, ka tas nevar gaidīt sprieduma pasludināšanu pamata prāvā, jo tad tam radīsies zaudējumi (Tiesas priekšsēdētāja 1991. gada 8. maija rīkojums lietā C‑356/90 R Beļģija/Komisija, Recueil, I‑2423. lpp., 23. punkts, un Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2001. gada 15. novembra rīkojums lietā T‑151/01 R Duales System Deutschland/Komisija, Recueil, II‑3295. lpp., 187. punkts).

50 Pastāvoši zaudējumi nav jāpierāda absolūti skaidri, bet pietiek ar to, it īpaši ja zaudējumi rodas, iestājoties vairāku faktoru kopumam, un to var pietiekoši iespējami paredzēt. Tomēr prasītājam ir jāpierāda fakti, kas pamato šādu liela apjoma un nelabojamu zaudējumu iespējamību (Tiesas priekšsēdētāja 1999. gada 14. decembra rīkojums lietā C‑335/99 P(R) HFB u.c./Komisija, Recueil, I‑8705. lpp., 67. punkts, un 2000. gada 12. oktobra rīkojums lietā C‑278/00 R Grieķija/Komisija, Recueil, I‑8787. lpp., 15. punkts).

51 Šajā ziņā ir jāatzīst – kā to pareizi norādījusi Komisija – ka prasītāju minētie zaudējumi, ko radījušas vides pasliktināšanās negatīvās sekas, kas ietekmē veselību, pazemina pašvaldības zemes vērtību un liedz pašvaldībai iespēju izmantot atsevišķas zemes dažādām sociālām vajadzībām, ir nenoteikti, hipotētiski un nepierādīti. Tik nenoteikti zaudējumi nevar pamatot lūgto lēmuma piemērošanas apturēšanu (skat. Tiesas priekšsēdētāja 1987. gada 15. jūnija rīkojumu lietā 142/87 R Beļģija/Komisija, Recueil, 2589. lpp., 25. punkts, un 1993. gada 16. jūlija rīkojumu lietā C‑296/93 R Francija/Komisija, Recueil, I‑4181. lpp., 26. punkts; Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2004. gada 10. novembra rīkojumu lietā T‑316/04 R Wam/Komisija, Krājums, II‑3917. lpp., 31. punkts).

52 Turklāt pieteikumā nav pierādītas lēmuma sekas, to skaitā Apstrīdētā lēmuma ietekme uz prasītāju veselību un vispārīgā veidā – uz visiem Anoliosijas iedzīvotājiem. Tāpat ir jāatzīst, ka apgalvojumi par vides pasliktināšanos ir nenoteikti un tie nav pamatoti ar pierādījumiem. Prasītāji aprobežojas ar vispārēju sūdzību un paskaidro lietu, izmantojot tādus argumentus kā Skalistiri atrašanos dabas lieguma vai apmežotā zonā vai arī Anoliosijas vietas pienākumu nākotnē uzņemt daudz lielāku daudzumu atkritumu, nekā tas ir paredzēts reģionālajā plānā; tie visi ir nepierādīti un precīzāk nepaskaidroti pieņēmumi. Tādējādi prasītāji tikai sūdzas par jaunas izgāztuves būvniecību Anoliosijas tuvumā, bet nepaskaidro iemeslus, kādēļ šādas būvniecības konkrētās sekas varētu negatīvi ietekmēt vidi un, vēl jo mazāk, kādēļ tās radītu nopietnus un nelabojumus zaudējumus. Ciktāl Apstrīdētais lēmums atsaucas uz to, ka jaunas izgāztuves būvniecības nolūkam ir apstiprināti stingri vides noteikumi (skat. it īpaši Apstrīdētā lēmuma I pielikuma 12. punktu un Apstiprinošo lēmumu), un, ņemot vērā, ka ESDKNA pētījumā ir secināts – Skalistiri vieta ir šim nolūkam piemērota (ESDKNA pētījuma 16.–18. un 23. punkts), prasītājiem bija jāiesniedz šo pētījumu apstiprinoši pierādījumi un jāpaskaidro, kādā veidā minētais lēmums radītu iespējamos zaudējumus, ko prasītāji nav izdarījuši.

53 Savukārt, tā kā prasītāji atzīst, ka Anoliosijas izgāztuve vairākus gadu desmitus darbojas problemātiskos apstākļos un tādēļ pašvaldībai un iedzīvotājiem jau ir radušās problēmas, pieteikumā nav paskaidrots nedz tas, kādā veidā pastāvošā situācija pasliktināsies, nedz arī tas, kā situācija, kura pastāv jau vairākus gadus, var būt steidzama un attaisno Apstrīdētā lēmuma piemērošanas tūlītēju apturēšanu.

54 Kas attiecas uz to, ka pašvaldībai nav iespējas izmantot atsevišķas zemes atpūtas, sociāliem, kultūras un sporta pasākumiem, šie prasītāju pieņēmumi ir hipotētiski. Kā paši prasītāji uzsver, tie ir piedāvājumi nākotnes attīstībai. Turklāt šie piedāvājumi pieteikumā nav konkrēti norādīti, un nav paskaidrots, kādā veidā izrietošie zaudējumi varētu būt nopietni un nelabojami, kā uzskata prasītāji. Šādi apstākļi nerada tūlītēja kaitējuma risku, bet gan nākotnē iespējamu, nenoteiktu un apšaubāmu risku (Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 1993. gada 13. maija rīkojums lietā T‑24/93 R, CMBT/Komisija, Recueil, II‑543. lpp., 34. punkts, un tajā minētā judikatūra).

55 Runājot par zemes vērtības samazināšanos, papildus tam, ka tas ir materiāls kaitējums, tā principā nav uzskatāma par nopietnu un nelabojamu kaitējumu (rīkojuma iepriekš minētajā lietā Enviro Tech Europe un Enviro Tech International/Komisija 74. punkts, un tajā minētā judikatūra); prasītāji nepaskaidro, kādā veidā Apstrīdētais lēmums rada šādu kaitējumu. Tieši pretēji – prasītāji atzīst, ka pastāvošās situācijas dēļ zemes cenas pašvaldībā kopš 1950. gada jau ir pazeminājušās.

56 Visbeidzot, ir jāatzīst, ka saistībā ar iespējamo zaudējumu neatgriezenisko raksturu prasītāji ir izteikuši tikai vispārēju pieņēmumu, saskaņā ar kuru būtu ļoti grūti, pat dārgi, atjaunot sākotnējo situāciju, bet tie šādu pieņēmumu nemaz nav pamatojuši.

57 No iepriekš minētā izriet, ka prasītāji nav iesnieguši pierādījumus, kas ļautu pagaidu noregulējuma tiesnesim secināt, ka iespējamais kaitējums būs nopietns un nelabojams, vai uzskatīt, ka judikatūras nozīmē iespējamais kaitējums būs noteikts un nenovēršams.

58 Turklāt ir jāuzsver, ka prasītāji nemaz nav pierādījuši, ka ir jāaptur Apstrīdētā lēmuma piemērošana, lai izvairītos no iespējamā kaitējuma.

59 Tas, ka Grieķijas valdība jau 2004. gada 2. novembrī parakstīja līgumu par šajā lietā minēto projektu, ka šis līgums jau ir stājies spēkā, ka jau ir uzsāktas pētījumu procedūras un šī projekta izpilde, kas ļoti ātri progresē, un, visbeidzot, ka jau ir radušās ar to saistītās izmaksas, ir elementi, kas vieni paši nepierāda steidzamības esamību, kura attaisnotu Apstrīdētā lēmuma piemērošanas apturēšanu.

60 Pirmkārt, kā to pareizi uzvēra Komisija, iespēja apstrīdēt valsts tiesību aktus ir vispiemērotākais un atbilstīgākais prasītāju interešu aizsardzības veids. Tādējādi var uzskatīt, ka šī iespēja liedz prasībai steidzamu raksturu (šajā sakarā skat. iepriekš minētā rīkojuma lietā Região autónoma dosAçores/Padome 162. punktu un tajā minēto judikatūru un Pirmās instances tiesas 2002. gada 25. jūnija rīkojumu lietā T‑34/02 R B/Komisija, Recueil, II‑2803. lpp., 93. punkts).

61 Otrkārt, ir jāatzīst, ka Apstrīdētais lēmums ļauj Komisijai apturēt šo finansējumu, ja projekts neatbilst vides aizsardzības prasībām (Apstrīdētā lēmuma I pielikuma 12. punkts). Gadījumā, kurā Komisijai ir iespēja, pat pienākums veikt pārbaudi par to, vai projekta īstenošana neskar vidi, un apstiprinoša konstatējuma gadījumā uzdot apturēt finansējumu (Apstrīdētā lēmuma III pielikuma 4. punkts), ir jāsecina, ka steidzamību nevar attiecināt uz vides interešu aizsardzību (šajā sakarā skat. iepriekš minētā rīkojuma lietā Região autónoma dosAçores/Padome 183. un 184. punktu un tajā minēto judikatūru).

62 Visbeidzot, (un papildus) ir jāapšauba nepieciešamība apturēt Apstrīdētā lēmuma piemērošanu, jo prasītāji, ņemot vērā, ka Grieķijas valsts iestādes jau ir izvēlējušās Skalistiri jaunas izgāztuves būvniecībai un ka tās ir pieņēmušas visus lēmumus, kas ļauj uzsākt projekta īstenošanu, nav pierādījuši – to, starp citu, atzīst arī paši prasītāji, – ka, apturot šī līdzfinansēšanas lēmuma piemērošanu, noteikti mainītos viņu pašreizējā situācija un varētu izvairīties no iespējamā kaitējuma (šajā sakarā skat. iepriekš minētā rīkojuma lietā European Dynamics/Komisija 66., 69. un 70. punktu).

63 Šajos apstākļos ir jāsecina – lietas materiāli neļauj pietiekami taisnīgi atzīt, ka gadījumā, ja prasītie pagaidu pasākumi netiek noteikti, tad prasītāji ciestu nopietnu un nelabojumu kaitējumu.

64 No iepriekš minētā izriet, ka prasītāji nav pierādījuši steidzamības nosacījuma izpildi. Tā rezultātā pieteikums par pagaidu noregulējumu ir noraidāms, nelemjot par tā pieņemamību, nedz arī izskatot, vai ir izpildīti citi nosacījumi pagaidu pasākumu noteikšanai.

Ar šādu pamatojumu

PIRMĀS INSTANCES TIESAS PRIEKŠSĒDĒTĀJS

izdod rīkojumu:

1) pagaidu noregulējuma pieteikumu noraidīt;

2) atlikt lēmuma pieņemšanu par tiesāšanās izdevumiem.

Pasludināts Luksemburgā 2005. gada 23. maijā.

Sekretārs Priekšsēdētājs