ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

Nodokļu tiesību aktu saskaņošana – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma – Priekšnodokļa atskaitīšana – Preču piegāde – Jēdziens – Preces, kuras ir līzinga līguma priekšmets – Apstāklis, ka līzinga sabiedrība pēc līguma izbeigšanas šīs preces nav atguvusi – Izslēgšana – Iestādes iespēja pieprasīt koriģēšanu

(Padomes Direktīvas 2006/112 16., 18. un 184.–186. pants)

Summary

Direktīvas 2006/112 par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 16. un 18. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka situācija, kurā līzinga sabiedrība pēc tam, kad līzinga ņēmēja vainas dēļ ir izbeigts līzinga līgums, nespēj atgūt lietas, kuras ir šī līguma priekšmets, no līzinga ņēmēja, neraugoties uz pasākumiem, ko šī sabiedrība veikusi, lai atgūtu šīs preces, un uz to, ka pēc šī līguma izbeigšanas netika samaksāta nekāda atlīdzība, nevar tikt pielīdzināta preču piegādei par atlīdzību šo pantu izpratnē.

Proti, šāda neiespējamība neatbilst nevienam no 16. pantā minētajiem gadījumiem. Pirmkārt, attiecīgās preces nevar uzskatīt par tādām, kas paredzētas nodokļu maksātāja vai tā personāla privātajām vajadzībām, jo tās neatrodas viņu valdījumā. Otrkārt, apstāklis, ka šīs preces joprojām atrodas līguma ņēmēja valdījumā un ka par tām netika sniegta atlīdzība, izriet no līzinga ņēmēja šķietami prettiesiskas rīcības, nevis no fakta, ka iznomātājs minētās preces bez maksas būtu nodevis līzinga ņēmējam. Treškārt, šīs pašas preces nevar tikt uzskatītas par tādām, kas paredzētas izmantošanai “citiem mērķiem”, nevis nodokļu maksātāja saimnieciskās darbības vajadzībām, jo to iznomāšana un līdz ar to nodošana līzinga ņēmēja rīcībā ir uzskatāmas par pašu iznomātāja saimnieciskās darbības būtību. Tas, ka viņam neizdodas atgūt šīs preces pēc līzinga līguma izbeigšanas, nekādi nenozīmē, ka viņš tās būtu izmantojis “citiem mērķiem”, nevis viņa saimnieciskās darbības vajadzībām. Visbeidzot, 18. pants arī nav piemērojams šādos apstākļos.

Tomēr šie apsvērumi neietekmē nodokļu administrācijas iespējamu tiesību rašanos no nodokļu maksātāja pieprasīt koriģēšanu apstākļos, kuri šajā ziņā paredzēti Direktīvā 2006/112. Proti, šīs direktīvas 184.–186. pantā paredzētais koriģēšanas mehānisms ir ar šo direktīvu ieviestās pievienotā vērtības nodokļa atskaitīšanas sistēmas neatņemama sastāvdaļa.

(sal. ar 25., 26., 28., 32. un 33. punktu un rezolutīvo daļu)
Tiesas (septītā palāta) 2014. gada 20. marta spriedums – Rousse Industry/Komisija

(lieta C–271/13 P)

“Apelācija — Valsts atbalsts — Atbalsts, ko Bulgārijas Republika piešķīrusi, atsakoties no parādsaistību prasījumiem — Komisijas lēmums, ar kuru šis atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots to atgūt — Jēdziens “jauns atbalsts” — Pienākums norādīt pamatojumu”

1. Tiesvedība — Jaunu pamatu izvirzīšana tiesvedības laikā — Nosacījumi — Izskatīšana Vispārējā tiesā — Noteikumi (Vispārējās tiesas Reglamenta 48. panta 2. punkts) (sal. ar 19.–22. punktu)

2. Tiesvedība — Procesa organizatoriskie pasākumi — Lietas dalībniekiem uzdotie rakstveida jautājumi — Automātiskas ietekmes uz lietas risinājumu trūkums — Vispārējās tiesas veikts faktu un pierādījumu elementu vērtējums (Vispārējās tiesas Reglamenta 49., 64. un 65. pants) (sal. ar 24. punktu)

3. Valsts atbalsts — Ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm — Konkurences apdraudējums — Vērtēšanas kritēriji (LESD 107. panta 1. punkts) (sal. ar 42.–44. punktu)

4. Valsts atbalsts — Pārbaude, ko veic Komisija — Privātā kreditora kritērijs — Sarežģīts ekonomisks vērtējums — Pārbaude tiesā (LESD 107. panta 1. punkts) (sal. ar 57.–59. punktu)

5. Valsts atbalsts — Komisijas lēmums — Lēmuma likumības vērtējums, pamatojoties uz lēmuma pieņemšanas brīdī pieejamo informāciju (LESD 107. pants) (sal. ar 67. punktu)

6. Valsts atbalsts — Nelikumīga atbalsta atgūšana — Atgūstamās summas aprēķins — Grūtības, ar kurām saskārusies valsts — Komisijas un dalībvalsts pienākums sadarboties — Apjoms (LES 4. panta 3. punkts un LESD 108. pants; Padomes Regulas Nr. 659/1999 14. panta 1. un 2. punkts) (sal. ar 77. –79. punktu)

7. Apelācija — Pamati — Faktu un pierādījumu vērtējuma pārbaude Tiesā — Izslēgšana, izņemot sagrozīšanas gadījumu (LESD 256. panta 1. punkts; Tiesas statūtu 58. panta pirmā daļa) (sal. ar 81. punktu)

Priekšmets

Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 20. marta spriedumu lietā T‑489/11 Rousse Industry/Komisija, ar kuru Vispārējā tiesa ir noraidījusi prasītājas prasību daļēji atcelt Komisijas 2011. gada 13. jūlija Lēmumu 2012/706/ES par valsts atbalstu SA.28903 (C 12/2010) (ex N 389/09), ko Bulgārija piešķīrusi uzņēmumam Rousse Industry (OV 2012, L 320, 27. lpp.) – Valsts atbalsts, atsakoties no parādsaistību prasījumiem – Lēmums, ar kuru šis atbalsts ir atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots to atgūt – Tāds procesuālo noteikumu pārkāpums, ar kuru tiek apdraudētas prasītāja tiesības – Vispārējās tiesas izdarīts Savienības tiesību pārkāpums

Rezolutīvā daļa:

1) apelācijas sūdzību noraidīt;
Direktīvas 93/13 par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 4. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “līguma galvenais priekšmets” neattiecas uz tādu noteikumu, kurš ir iekļauts ārvalsts valūtā izteiktā aizdevuma līgumā, kas ir noslēgts starp pārdevēju vai piegādātāju un patērētāju, un kurš nav ticis atsevišķi apspriests, un saskaņā ar kuru aizdevuma atmaksas aprēķināšanai ir piemērojams šīs valūtas pārdošanas kurss, ja vien ir ticis konstatēts – kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai, ņemot vērā līguma veidu, vispārējo sistēmu un nosacījumus, kā arī tā juridisko un faktisko kontekstu –, ka minētajā noteikumā ir paredzēts šī līguma pamatpakalpojums, kas kā tāds to raksturo. Šāds noteikums, ciktāl tajā patērētājam ir paredzēts finansiāls pienākums saistībā ar aizdevuma atmaksu samaksāt summas, kas izriet no starpības starp ārvalsts valūtas pārdošanas kursu un tās pirkšanas kursu, nevar tikt uzskatīts par tādu, kas ietver “atlīdzību”, kuras atbilstīgumu kā pretatlīdzību par aizdevēja sniegto pakalpojumu nevarētu izvērtēt no tās negodīguma viedokļa atbilstoši minētajai tiesību normai.

Ņemot vērā minētās direktīvas 4. panta 2. punkta izņēmuma raksturu un no tā izrietošo prasību par šīs tiesību normas šauru interpretāciju, līguma noteikumi, kas attiecas uz “līguma galveno priekšmetu” šīs tiesību normas izpratnē, ir jāsaprot kā tādi, kuros ir noteikti šī līguma pamatpakalpojumi un kuri kā tādi to raksturo. Turpretī noteikumi, kuriem ir papildraksturs attiecībā pret noteikumiem, kas definē līgumisko attiecību būtību, nevar ietilpt jēdzienā “līguma galvenais priekšmets” minētās tiesību normas izpratnē.

Šajā ziņā no minētās direktīvas 4. panta 2. punkta izriet, ka to noteikumu kategorijai, kuri ir saistīti ar cenas un atlīdzības atbilstīgumu pakalpojumiem vai precēm, kas par to saņemtas, un attiecībā uz kuriem nevar tikt veikts to iespējamā negodīguma novērtējums, ir ierobežota piemērošanas joma, jo šī neattiecināšana attiecas tikai uz cenas vai atlīdzības atbilstīgumu pakalpojumiem vai precēm, kas par to saņemtas.

Līdz ar to, tā kā noteikuma negodīguma novērtēšanas izslēgšana attiecas tikai uz cenas un atlīdzības atbilstīgumu pakalpojumiem vai precēm, kas par to saņemtas, tā nav piemērojama gadījumā, kad tiek norādīts uz nesakritību starp ārvalsts valūtas pārdošanas kursu, kas atbilstoši šim noteikumam ir izmantojams, aprēķinot atmaksājamo summu, un šīs valūtas pirkšanas kursu, kas atbilstoši citiem aizdevuma līguma noteikumiem ir izmantojams, aprēķinot izmaksājamā aizdevuma summu.

(sal. ar 49., 50., 54., 57., 59. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 65. pants, 90. panta 1. punkts, 168. panta a) punkts, 185. panta 1. punkts un 193. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tiek izvirzīta prasība, lai nodokļa maksātāja veikta pievienotās vērtības nodokļa, kas uzrādīts rēķinā par iemaksu preču piegādei, atskaitīšana tiktu koriģēta, šī piegāde galu galā nav notikusi, lai gan piegādātājam šis nodoklis būtu bijis jāmaksā un iemaksu tas nebūtu atmaksājis.

Attiecībā uz tādu pievienotās vērtības nodokli, kas ar nodokli apliekama darījuma neesamības dēļ rēķinā ir iekļauts nepamatoti, no minētās direktīvas izriet, ka attieksmei pret abiem darījumā iesaistītajiem uzņēmējiem nav jābūt identiskai. No vienas puses, rēķina izsniedzējam saskaņā ar Direktīvas 2006/112 203. pantu šajā rēķinā norādītais nodoklis ir jāmaksā, pat neesot ar minēto nodokli apliekamam darījumam. No otras puses, saskaņā ar šīs direktīvas 63. un 167. pantu priekšnodokļa atskaitīšanas tiesības rēķina saņēmējs var izmantot vienīgi attiecībā uz nodokļiem, kas atbilst ar minēto nodokli apliekamam darījumam.

Šādā situācijā nodokļu neitralitātes principa ievērošana tiek nodrošināta ar iespēju, kas dalībvalstīm ir jāparedz koriģēt jebkuru rēķinā nepamatoti norādītu nodokli, ja rēķina izsniedzējs pierāda savu labticību vai ja tas savlaicīgi ir pilnīgi novērsis nodokļu ieņēmumu zaudējumu apdraudējumu.

Tādējādi šajos apstākļos, kā arī neskarot nodokļa maksātāja tiesības saskaņā ar atbilstošajiem valsts tiesību aizsardzības līdzekļiem saņemt atpakaļ no piegādātāja veikto iemaksu par preču piegādi, kas galu galā nav notikusi, tas, ka pievienotās vērtības nodoklis, kas šim piegādātājam ir jāmaksā, pats nav koriģēts, nekādi neietekmē nodokļu iestādes tiesības saņemt šī nodokļa maksātāja samazinātā nodokļa atmaksu tādēļ, ka par šādu piegādi ir tikusi veikta atbilstoša iemaksa.

(sal. ar 54., 55., 57. un 58. punktu un rezolutīvo daļu)
11

Cukura ražošanas no cukurbietēm process sākas ar jēlsulas iegūšanu no cukurbietēm. Tālāk jēlsula tiek attīrīta un attīrīšanas procesā iegūtā tīrā sula tiek tvaicēta un kristalizēta, kā rezultātā visbeidzot tiek iegūts granulēts cukurs. Šajā procesā rodas arī nogulsnes, kaļķu mēslojums, ko lauksaimniecībā izmanto pH līdzsvara saglabāšanai augsnē. Šīs nogulsnes tiek sauktas arī par “karbonizēšanas izdedžiem”, kas galvenokārt sastāv no kalcija karbonāta.
43

Parlaments apgalvo, ka spriedums Fediol/Komisija (EU:C:1989:254) attiecoties tikai uz tādu gadījumu, kad atvasinātā tiesību aktā ir tāda tieša atsauce uz konkrētiem starptautiskā nolīguma noteikumiem, kas nav tikai vienkārša atsauce uz šiem noteikumiem, bet gan nozīmē to ietveršanu attiecīgajā tiesību aktā. Līdz ar to Vispārējā tiesa neesot varējusi pamatoties uz Regulas Nr. 1367/2006 preambulas 18. apsvērumu, kurā ir tikai aprakstīts Orhūsas konvencijas 9. panta 3. punkts, lai uzskatītu, ka šis nosacījums izskatāmajā lietā ir izpildīts. Turklāt no šīs Tiesas judikatūras katrā ziņā izrietot, ka, ja Savienības regulā ir ietverti starptautiska nolīguma noteikumi, uz tiem var atsaukties, tikai lai pārbaudītu to aktu spēkā esamību, kas pieņemti, piemērojot šo regulu, nevis šīs pašas regulas spēkā esamību.
8

Šengenas acquis daļa tostarp ir KĪŠN. Tās III sadaļā ar nosaukumu “Policija un drošība” ir ietverta 3. nodaļa ar nosaukumu “Ne bis in idem principa piemērošana”. Atbilstoši KĪŠN 54. pantam, kas ietilpst šajā 3. nodaļā: “Personu, kuras sakarā vienā Līgumslēdzējā Pusē ir pieņemts galīgais tiesas spriedums, nedrīkst par to pašu nodarījumu saukt pie atbildības citā Līgumslēdzējā Pusē, ar noteikumu, ka notiesāšanas gadījumā sods jau ir izciests, to izcieš vai to vairs nevar izpildīt atbilstīgi tās Līgumslēdzējas Puses tiesību aktiem, kurā spriedums pieņemts.”
19

Šādos apstākļos Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich [Augšaustrijas federālās zemes Neatkarīgais administratīvais senāts] nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai LESD 56. pantā un Hartas 15.–17. pantā noteiktajam samērīguma principam pretrunā ir tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotās tiesību normas, proti, GSpG 3.–5., 14. un 21. pants, saskaņā ar kuriem azartspēļu rīkošana, izmantojot azartspēļu automātus, ir iespējama tikai ar tādu nosacījumu (ko papildina sodi un aizturēšanas pasākumi), ka iepriekš tiek saņemta atļauja, kuru skaits ir ierobežots, lai gan – cik zināms – līdz šim valsts nevienā tiesas vai administratīvā procesā nav pierādījusi, ka ar to saistītā noziedzība un/vai azartspēļu atkarība patiešām būtu ievērojama problēma, kuru nevar risināt ar atļautu spēļu kontrolētu ekspansiju attiecībā uz daudziem atsevišķiem pakalpojumu sniedzējiem, bet gan tikai ar kontrolētu, mēreni reklamētu monopola turētāja (vai atsevišķu oligopola turētāju) darbības ekspansiju? 2) Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noraidoša – vai LESD 56. pantā un Hartas 15.–17. pantā noteiktais samērīguma princips pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā GSpG 52.–54. un 56.a pants, kā arī Kriminālkodeksa 168. pants, ar kuriem neskaidru juridisko jēdzienu dēļ pat dažādu kategoriju personām (kuras varētu būt reģistrētas citās Eiropas Savienības dalībvalstīs, kā, piemēram, azartspēļu automātu tirgotājiem vai iznomātājiem), kuru dalība ir ļoti netieša, iestājas teju bezizņēmuma kriminālatbildība? 3) Ja atbilde uz otro jautājumu ir noraidoša – vai demokrātiskām tiesiskas valsts prasībām, kas acīmredzami ir Hartas 16. panta pamatā, un/vai Hartas 47. pantā noteiktajai taisnīguma un efektivitātes prasībai, un/vai LESD 56. pantā noteiktajai pārskatāmības prasībai, un/vai Hartas 50. pantā noteiktajam divkāršas tiesāšanas vai sodīšanas aizliegumam pretrunā ir tādas valsts tiesību normas kā GSpG 52.–54. un 56.a pants, kā arī Kriminālkodeksa 168. pants, kuru savstarpējo nošķīrumu skaidra tiesiska regulējuma trūkuma dēļ persona ex ante nemaz nevar iepriekš paredzēt un aplēst, un katrā konkrētajā gadījumā tas ikreiz jānoskaidro dārgā formālā procesā, un ar kuriem tomēr ir saistītas ievērojamas atšķirības attiecībā uz piekritību (administratīva iestāde vai tiesa), iejaukšanas prerogatīvām, ar to saistīto stigmatizāciju katrā lietā un procesuālo stāvokli (piemēram, apgrieztais pierādīšanas pienākums)? 4) Ja atbilde uz vienu no šiem trijiem jautājumiem ir apstiprinoša – vai ar LESD 56. pantu un/vai Hartas 15.–17. pantu, un/vai Hartas 50. pantu tiek liegts sodīt personu, kurai ir kāda no GSpG 2. panta 1. punkta 1. apakšpunktā un 2. punktā minētajām ciešajām saiknēm ar azartspēļu automātu, un/vai liegts aizturēt vai konfiscēt šos automātus, un/vai slēgt šādas personas uzņēmumu pilnībā?”
28

Iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, kādas juridiskās sekas izraisa pamatojoties uz Īstenošanas regulas 356. panta 1. punktu noteiktā termiņā pārsniegšana. Šīs tiesas ieskatā it īpaši rodas jautājums, vai šī termiņa neievērošana katrā gadījumā ir jāuzskata par izņemšanu no muitas uzraudzības Muitas kodeksa 203. panta 1. punkta izpratnē, kā rezultātā muitas nodokļi būtu jāmaksā, vai arī runa ir par viena no pienākumiem, kuri izriet no attiecīgās muitas procedūras izmantošanas, neievērošanu, kuras rezultātā no šo nodokļu iekasēšanas būtu jāatsakās, ja tiktu konstatēta pienākumu neizpilde, kurai nav būtiskas ietekmes uz šīs muitas procedūras pareizu darbību, kā paredzēts Muitas kodeksa 204. panta 1. punkta teikuma pēdējā daļā, lasot to kopsakarā ar Īstenošanas regulas 859. pantu. Turklāt minētā tiesa norāda, ka gadījumā, ja tiktu nolemts, ka muitas parāds ir radies, pamatojoties uz Muitas kodeksa 204. panta 1. punktu, rodas jautājums par to, vai ir jāmaksā ne vien muitas nodokļi, bet arī apgrozījuma nodoklis.
5

Pēc British Petroleum pieteikuma par atbrīvojumu no naudas soda atbilstoši Komisijas 2002. gada 19. februāra Paziņojumam par atbrīvojumu no sodanaudas [naudas soda] un sodanaudas [naudas soda] samazināšanu karteļu gadījumos (OV C 45, 3. lpp.) attiecībā uz iespējamu aizliegtu vienošanos Nīderlandes ceļu seguma bitumena tirgū Komisija 2002. gada 1. un 2. oktobrī veica pārbaudes dažu sabiedrību telpās un nosūtīja informācijas pieprasījumus vairākām sabiedrībām, tostarp – 2003. gada 4. jūlijā – BN Infra. Šī pēdējā minētā uz to atbildēja 2003. gada 12. septembrī. 2004. gada 10. februārī Komisija nosūtīja informācijas pieprasījumu Ballast Nedam, kas uz to atbildēja 2004. gada 9. martā.
9

No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka U. Spoering ir fotogrāfs, kurš 2003. gada februārī Hi Hotel uzdevumā sagatavoja 25 diapozitīvus ar dažādu viesnīcas, ko šī pēdējā minētā pārvalda Nicā, telpu iekšskatiem. U. Spoering piešķīra Hi Hotel tiesības izmantot fotogrāfijas reklāmas katalogos un tās interneta vietnē. Par izmantošanas tiesībām netika noslēgta rakstveida vienošanās. Hi Hotel apmaksāja rēķinu, kas tika izrakstīts saistībā ar šīm fotogrāfijām un kurā bija iekļauta norāde “include the rights – only for the hotel hi” [ietver tiesības – tikai hotel hi], EUR 2500 apmērā.
10

Backaldrin konkurenti, to vidū Pfahnl, kā lielākā daļa maiznieku zina, ka vārdiskais apzīmējums “KORNSPITZ” ir reģistrēts kā preču zīme. Toties galalietotāji atbilstoši Backaldrin apstrīdētajiem Pfahnl argumentiem šo vārdisko apzīmējumu uztver kā maizes veida, proti, iegarenas formas maizītes, kuras abi gali ir smaili, sugas vārdu. Šo uztveri tostarp izskaidro apstāklis, ka maiznieki, kuri izmanto Backaldrin piegādāto lietošanai gatavo maisījumu, parasti neinformē savus klientus nedz par to, ka apzīmējums “KORNSPITZ” ir reģistrēts kā preču zīme, nedz par to, ka šī maize tiek cepta no šī maisījuma.
25

Šajā ziņā no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem un lietas dalībnieku tiesas sēdē sniegtajiem precizējumiem izriet, ka medicīniskā aprūpe, ko sniedz ārsti, uz kuriem attiecas pamatlieta un kuri darbojas minētajā slimnīcā, bet neatkarīgi no tās, pati par sevi ir atbrīvota no PVN atbilstoši Sestās direktīvas 13. panta A daļas 1. punkta c) apakšpunktam.
5

Minētās direktīvas 57. pantā ir noteikts: “Neatkarīgi no [Direktīvas 68/151] un [Padomes 1976. gada 13. decembra Otrās direktīvas 77/91/EEK par to, kā vienādošanas nolūkā koordinēt nodrošinājumus, ko saistībā ar akciju sabiedrību veidošanu un to kapitāla saglabāšanu un mainīšanu dalībvalstis prasa no sabiedrībām Līguma 58. panta otrās daļas nozīmē, lai aizsargātu sabiedrību dalībnieku un trešo personu intereses (OV 1977, L 26, 1. lpp.)] noteikumiem, dalībvalstīm nav jāpiemēro šīs direktīvas noteikumi par gada pārskatu saturu, pārbaudi un publicēšanu tādām uzņēmējsabiedrībām, kuras reglamentē valstu tiesību akti un kuras ir [Padomes 1983. gada 13. jūnija Septītajā direktīvā 83/349/EEK, kas pamatojas uz Līguma 54. panta 3. punkta g) apakšpunktu un attiecas uz konsolidētajiem pārskatiem (OV L 193, 1. lpp.)] definētie meitasuzņēmumi, ja ir izpildīti šādi nosacījumi: a) uz mātesuzņēmumu attiecas dalībvalsts tiesību akti; b) visi meitasuzņēmuma akcionāri vai dalībnieki ir paziņojuši par savu piekrišanu atbrīvojumam no šāda pienākuma; šis paziņojums jāizdara attiecībā uz katru finanšu gadu; c) mātesuzņēmums ir paziņojis, ka garantē saistības, ko uzņēmies meitasuzņēmums; d) meitasuzņēmums ir publicējis b) un c) apakšpunktā minētos paziņojumus, kā noteikts dalībvalsts tiesību aktos saskaņā ar Direktīvas [68/151] 3. pantu; e) meitasuzņēmums ir iekļauts saskaņā ar Direktīvu [83/349] sastādītajos mātesuzņēmuma konsolidētajos pārskatos; f) iepriekšminētais atbrīvojums ir atspoguļots mātesuzņēmuma sastādīto konsolidēto pārskatu pielikumā; g) meitasuzņēmums ir publicējis e) apakšpunktā minētos konsolidētos pārskatus, konsolidēto gada ziņojumu un par šo pārskatu pārbaudi atbildīgās personas ziņojumu, kā noteikts dalībvalsts tiesību aktos saskaņā ar Direktīvas [68/151] 3. pantu.”
14

Lauksaimniecības, dabas un pārtikas kvalitātes ministra 2006. gada 24. jūlija Pamatnostādņu Nr. TRCJZ/2006/1978 par tiesisko regulējumu kopējās lauksaimniecības politikas jomā lauksaimniekiem piešķirtā tiešā ienākumu atbalsta savstarpējās atbilstības normatīvā ietvara piemērošanai (Beleidsregels normenkader randvoorwaarden Gemeenschappelijk Landbouwbeleid, Regeling van de Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit, nr. TRCJZ/2006/1978, houdende beleidsregels over de toepassing van het normenkader randvoorwaarden in het kader van de directe inkomenssteun aan landbouwers in het kader van het Gemeenschappelijk landbouwbeleid; turpmāk tekstā – “Pamatnostādnes”) 2. pantā ir noteikts: “1. Ja tiek veikta darbība, kas ir pretrunā kopējās lauksaimniecības politikas jomā pieņemto Pamatnostādņu – ienākumu atbalsts par 2006. gadu 3. punktā norādītajiem pienākumiem, ienākumu atbalsts, izņemot nepārvaramas varas gadījumu [..], tiek samazināts par noteiktu procentuālo īpatsvaru, kas ir atkarīgs no: — neatbilstības vērtējuma; — neatbilstību skaita un — politikas jomas, kurā ir pārkāpta savstarpējās atbilstības prasība. 2. Neatbilstības vērtējums tiek veikts, pamatojoties uz četriem kritērijiem: a. atkārtošanās; b. apmērs; c. smagums; d. noturīgums.”
37

ITSB un Lidl Stiftung līdz ar to uzskata, ka Vispārējā tiesa, pamatojoties uz to, ka Apelāciju padome nav izvērtējusi agrāko preču zīmju izmantošanas rezultātā iegūto atšķirtspēju, ciktāl sine qua non nosacījums par sajaukšanas iespējas esamību Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē netika izpildīts, apstrīdēto lēmumu ir atcēlusi nepamatoti.
1

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā jāinterpretē Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgums, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Ēģiptes Arābu Republiku, no otras puses, kurš parakstīts Luksemburgā 2001. gada 25. jūnijā un apstiprināts ar Padomes 2004. gada 21. aprīļa Lēmumu 2004/635/EK (OV L 304, 38. lpp.; turpmāk tekstā – “Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgums ar Ēģipti”), un – konkrētāk – 20. pants šī nolīguma 4. protokolā par noteiktas izcelsmes izstrādājumu [preču] jēdziena definīciju un administratīvajām sadarbības metodēm, kurā grozījumi izdarīti ar ES un Ēģiptes Asociācijas padomes 2006. gada 17. februāra Lēmumu Nr. 1/2006 (OV L 73, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “4. protokols”).
37

Saistībā ar jautājumu par to, vai koncesijas līgumu var kvalificēt kā “preču piegādi” regulas 5. panta 1. punkta b) apakšpunkta otrā ievilkuma izpratnē, ir jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas sniegtu definīciju jēdziens “pakalpojumu sniegšana” šīs tiesību normas izpratnē katrā ziņā nozīmē vismaz to, ka puse, kas sniedz šos pakalpojumus, veic konkrētu darbību, saņemot par to atlīdzību (2009. gada 23. aprīļa spriedums lietā C-533/07 Falco Privatstiftung un Rabitsch, Krājums, I-3327. lpp., 29. punkts).
54

Jautājums par to, kurā valstī ievestās preces attiecīgajā gadījumā ir tikušas pakļautas būtiskai pārstrādei vai apstrādei Muitas kodeksa 24. panta izpratnē, nav izšķirošs, jo šo pašu preču muitas vērtība ir darījuma vērtība šī paša Muitas kodeksa 29. panta izpratnē, ciktāl, kā arī tas izriet no šī sprieduma 37.–39. punkta, šo vērtību nosaka, ņemot vērā kritērijus, kas izriet no šo preču faktiskās tirgus vērtības, ņemot vērā to veidojošos dažādos aspektus.
19

Tomēr tā interpretēšanas nolūkā Direktīvas 95/46 12. panta a) punkts nav vērtējams tikai holandiešu valodas redakcijā. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ar nepieciešamību vienveidīgi piemērot un līdz ar to interpretēt Savienības tiesību aktu nav pieļauts ņemt vērā tikai vienu no redakcijām atsevišķi, bet ar to tiek prasīts, lai [akts] tiktu interpretēts, pamatojoties gan uz tā autora faktisko nolūku, gan arī uz mērķi, ko tas vēlas sasniegt, ņemot vērā esošās redakcijas visās valodās (skat. tostarp 1969. gada 12. novembra spriedumu lietā 29/69 Stauder, Recueil, 419. lpp., 3. punkts; 2005. gada 8. decembra spriedumu lietā C-280/04 Jyske Finans, Krājums, I-10683. lpp., 31. punkts, kā arī 2011. gada 7. jūlija spriedumu lietā C-445/09 IMC Securities, Krājums, I-5917. lpp., 25. punkts).