Keywords

Summary



Keywords

1. Apelācija – Pamati – Pieņemamība – Nosacījumi

(EKL 225. pants; Tiesas Statūtu 58. panta pirmā daļa; Tiesas Reglamenta 112. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

2. Apelācija – Pamati – Pamats, kas pirmoreiz izvirzīts apelācijā – Nepieņemamība

3. Prasība par zaudējumu atlīdzību – Kopienu tiesas kompetence – Prasība, kas celta Līguma par Eiropas Savienību VI sadaļas ietvaros – Izslēgšana

(EKL 235. pants un 288. panta otrā daļa; LES 35. pants, 41. panta 1. punkts un 46. pants)

4. Eiropas Savienība – Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Tiesības uz efektīvu tiesas aizsardzību

(LES 34. pants un 35. panta 1. un 6. punkts)

5. Eiropas Savienība – Eiropas Savienības akti – Interpretācija

Summary

1. No EKL 225. panta, Tiesas Statūtu 58. panta pirmās daļas un Tiesas Reglamenta 112. panta 1. punkta c) apakšpunkta izriet, ka apelācijas sūdzībā precīzi jānorāda apstrīdētie sprieduma vai rīkojuma punkti, kurus lūdz atcelt, kā arī juridiskie argumenti, kas konkrēti pamato šo lūgumu.

(sal. ar 22. punktu)

2. Ļaut vienam lietas dalībniekam Tiesā pirmoreiz norādīt pamatu, ko tas nav norādījis Pirmās instances tiesā, nozīmētu ļaut tam vērsties Tiesā, kuras kompetence apelācijas tiesvedībā ir ierobežota, ar strīdu, kas ir plašāks nekā tas, kurš iesniegts izskatīšanai Pirmās instances tiesā. Izskatot apelācijas sūdzību, Tiesas kompetencē ir izvērtēt tikai to, vai risinājums, kas ir sniegts attiecībā uz pirmajā instancē izvirzītajiem pamatiem, ir likumīgs.

(sal. ar 30. punktu)

3. No LES 46. panta izriet, ka EK līguma un EAEK līguma noteikumi par Tiesas kompetenci attiecībā uz Līguma par ES VI sadaļu ir piemērojami tikai saskaņā ar LES 35. pantā paredzētajiem nosacījumiem. LES 35. pantā savukārt Tiesai nav piešķirta nekāda kompetence izskatīt prasību par zaudējumu atlīdzību. Turklāt LES 41. panta 1. punktā to EK līguma pantu vidū, kuri ir piemērojami jomās, kuras ir noteiktas Līguma par ES VI sadaļā, nav minēta EKL 288. panta otrā daļa, saskaņā ar kuru Kopiena saskaņā ar vispārējiem tiesību principiem, kas kopīgi visu dalībvalstu tiesību sistēmām, novērš jebkādu kaitējumu, ko radījušas Kopienas iestādes vai to darbinieki, pildot savus pienākumus, vai EKL 235. pants, kurā noteikts, ka Tiesas kompetencē ir izskatīt lietas par kaitējuma, kas paredzēts EKL 288. panta otrajā daļā, novēršanu.

No tā izriet, ka Līguma par ES VI sadaļā nav paredzēta prasība par zaudējumu atlīdzību. Padomes deklarācija par tiesībām uz atlīdzību, kas Eiropas Savienības akta pieņemšanas laikā ietverta sēdes protokola pielikumā, nav pietiekama, lai radītu tiesību aizsardzības iespēju, kas nav paredzēta piemērojamās tiesību normās, un līdz ar to nav pietiekama, lai Tiesai šajā sakarā piešķirtu kompetenci.

(sal. ar 44., 46.–48., 60. un 61. punktu)

4. Attiecībā uz Eiropas Savienību līgumi ir izveidojuši tiesību aizsardzības sistēmu, kurā Tiesas kompetence saskaņā ar LES 35. pantu Līguma par Eiropas Savienību VI sadaļas ietvaros ir šaurāka, nekā tā ir saskaņā ar EK līgumu. Kaut arī var tikt paredzēta cita tiesību aizsardzības sistēma – it īpaši ārpuslīgumiskās atbildības sistēma, – kas nav izveidota ar līgumiem, attiecīgā gadījumā dalībvalstīm saskaņā ar LES 48. pantu būtu jāreformē pašreiz spēkā esošā sistēma.

Prasītājiem, kuri tiesā vēlas apstrīdēt kādas kopējās nostājas, kura ir pieņemta, pamatojoties uz LES 34. pantu, tiesiskumu, tomēr netiek liegta tiesiskā aizsardzība. Neparedzot iespēju valsts tiesām vērsties Tiesā, iesniedzot prejudiciālu jautājumu par kopējo nostāju, bet vienīgi par aktiem, kas ir minēti LES 35. panta 1. punktā, tajā kā akti, par kuriem var iesniegt lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ir minēti visi Padomes pieņemtie tiesību noteikumi, kuri rada tiesiskas sekas trešām personām. Ņemot vērā, ka procedūras, kurā Tiesai ir tiesības pieņemt lēmumu, sniedzot prejudiciālu nolēmumu, mērķis ir nodrošināt tiesību ievērošanu, interpretējot un piemērojot Līgumu, šim mērķim pretēji būtu sašaurināti interpretēt LES 35. panta 1. punktu. Līdz ar to iespējai vērsties Tiesā prejudiciālā nolēmuma procedūras ietvaros būtu jābūt par ikvienu Padomes pieņemtu tiesību noteikumu – neatkarīgi no tā veida vai formas –, kas rada tiesiskas sekas trešām personām. Līdz ar to kopējā nostāja, kuras piemērošanas joma tās satura dēļ pārsniedz to piemērošanas jomu, ko Līgums par ES piešķir šāda veida aktam, ir pakļaujama Tiesas kontrolei. Tādējādi valsts tiesa, kura izskata strīdu, kurā viens no jautājumiem ir par kopējās nostājas, kas ir pieņemta, pamatojoties uz LES 34. pantu, spēkā esamību vai interpretāciju, un kurai ir nopietnas šaubas par to, vai šī kopējā nostāja patiešām rada tiesiskas sekas trešām personām, var lūgt Tiesai pieņemt lēmumu prejudiciālā nolēmuma procedūrā saskaņā ar LES 35. pantā paredzētajiem nosacījumiem. Līdz ar to Tiesas ziņā ir atzīt, ka attiecīgā gadījumā kopējā nostāja rada tiesiskas sekas trešām personām, sniegt tās atbilstošu kvalifikāciju un pieņemt lēmumu prejudiciālā nolēmuma procedūrā.

Tiesas kompetencē ir arī pārbaudīt šādu aktu likumību, kad dalībvalsts vai Komisija ir vērsusies Tiesā, ievērojot LES 35. panta 6. punktā paredzētos nosacījumus.

Visbeidzot, dalībvalstu un it īpaši to tiesu ziņā ir interpretēt un piemērot iekšējās procesuālās tiesību normas par tiesību aizsardzības iespēju izmantošanu tādā veidā, kas fiziskām un juridiskām personām dod tiesības tiesā apstrīdēt jebkura valsts lēmuma vai cita pasākuma likumību jautājumā par kāda Eiropas Savienības akta izstrādāšanu vai piemērošanu attiecībā uz tām un attiecīgā gadījumā prasīt ciestā kaitējuma atlīdzību.

(sal. ar 50., 51. un 53.–56. punktu)

5. Padomes deklarāciju, kas Eiropas Savienības akta pieņemšanas laikā ietverta sēdes protokola pielikumā, nevar atzīt par juridiski saistošu, nedz arī izmantot no Līguma par ES izrietošo tiesību interpretācijai, ja deklarācijas saturs nav minēts attiecīgajā tiesību normā.

(sal. ar 60. punktu)