Lieta C‑123/15

Max‑Heinz Feilen

pret

Finanzamt Fulda

(Bundesfinanzhof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Nodokļi — Kapitāla brīva aprite — Mantojuma nodoklis — Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts mantojuma nodokļa samazinājums, ko piemēro mantojumiem, kuri ietver mantu, kas jau ir tikusi nodota mantojumā, par kuru šāds nodoklis šajā dalībvalstī jau tika iekasēts — Ierobežojums — Attaisnojums — Nodokļu režīma saskaņotība”

Kopsavilkums – Tiesas (otrā palāta) 2016. gada 30. jūnija spriedums

Kapitāla brīva aprite un maksājumu brīvība – Ierobežojumi – Mantojuma nodoklis – Valsts tiesiskais regulējums par mantojuma nodokļa aprēķināšanu, kurā ir paredzēts minētā nodokļa samazinājums, ko piemēro mantojumiem, kuri ietver mantu, kas jau ir tikusi nodota mantojumā, par kuru savukārt šāds nodoklis šajā dalībvalstī jau tika iekasēts – Atšķirīga attieksme atkarībā no vietas, kur agrākās mantošanas laikā bija manta, un vietas, kur bija mantojuma atstājēja un saņēmēja dzīvesvietas – Nepieļaujamība – Attaisnojums – Vajadzība nodrošināt nodokļu režīma saskaņotību

(LESD 63. panta 1. punkts un 65. pants)

LESD 63. panta 1. punktam un 65. pantam nav pretrunā dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka gadījumā, ja mantojumu saņem noteiktā nodokļa maksātāju kategorijā ietilpstoša persona, mantojuma nodoklis tiek samazināts, ja mantojumā ietilpst manta, kura pēdējo desmit gadu laikā pirms iegūšanas jau ir tikusi nodots mantojumā, ar nosacījumu, ka par to šajā dalībvalstī ir ticis iekasēts mantojuma nodoklis.

Protams, ar šādu tiesisko regulējumu mantojuma nodokļa samazinājuma piemērošana ir padarīta atkarīga no vietas, kur mantojumā ietilpstošā manta atradās agrākās mantošanas brīdī, un no nelaiķa vai mantojuma saņēmēja dzīvesvietas šīs agrākās mantošanas brīdī. Tā rezultātā mantojums, kurā ietilpst manta, kas agrākās mantošanas brīdī atradās citā dalībvalstī, ja neviena no iesaistītajām personām nedzīvoja attiecīgajā dalībvalstī, ir apliekams ar augstāku mantojuma nodokli nekā tas, ko iekasē par mantojumu, kurā ietilpst tikai manta, kas agrākās mantošanas brīdī atradusies šajā pēdējā minētajā dalībvalstī, vai kurā ietilpst manta, kas agrākās mantošanas brīdī atradusies citā dalībvalstī, ja vismaz viena no iesaistītajām personām dzīvoja attiecīgajā dalībvalstī. Tādējādi šā tiesiskā regulējuma sekas ir mantojuma vērtības samazinājums, un tas ir kapitāla aprites ierobežojums LESD 63. panta 1. punkta izpratnē.

Attiecībā uz iespējamo attaisnojumu minētajam ierobežojumam, pamatojoties uz LESD 56. pantu, LESD 65. panta 1. punkta a) apakšpunktā atļautā atšķirīgā attieksme ir jānošķir no LESD 65. panta 3. punktā aizliegtās patvaļīgās diskriminācijas. Atšķirīgajai attieksmei ir jāatteicas uz situācijām, kas objektīvi nav salīdzināmas, vai arī tai ir jābūt attaisnotai ar primāriem vispārējo interešu apsvērumiem. Attiecībā uz situāciju salīdzināmību šajā lietā netiek apstrīdēts, ka attiecīgajā tiesiskajā regulējumā mantojuma nodokļa vajadzībām ir paredzēta vienāda attieksme pret personām, kas ietilpst konkrētajā maksātāju kategorijā un kas dzīvo valsts teritorijā, ja tie mantošanas ceļā iegūst īpašumu, kurā ietilpst manta, kas desmit gadu laikā pirms šīs iegūšanas jau tikusi nodota mantojumā personām, kuras ietilpa šajā pašā nodokļu maksātāju kategorijā, lai arī kur atrastos šī manta vai mantošanā iesaistīto personu dzīvesvieta šīs agrākās mantošanas laikā. Tikai mantojuma nodokļa samazinājuma piemērošanai šajā tiesiskajā regulējumā ir paredzēta atšķirīga attieksme pret šīm personām – atkarībā no tā, vai agrākās mantošanas laikā attiecīgā manta atradusies valsts teritorijā vai nē, un no tā, vai šajā mantošanā iesaistītās personas dzīvojušas šajā teritorijā vai nē. No minētā izriet, ka atšķirīgā attieksme, kas noteikta minētajā tiesiskajā regulējumā, attiecas uz situācijām, kuras ir objektīvi salīdzināmas.

Tomēr, paredzot, ka mantojuma nodokļa samazinājums var tikt piešķirts tikai personām, kuras mantojuma ceļā iegūst īpašumu, par kuru šāds nodoklis agrākās mantošanas laikā ir ticis iekasēts dalībvalstī, kurā tiek uzlikts nodoklis, šīs nodokļa priekšrocības konfigurācija atspoguļo simetrisku loģiku, tādējādi izveidojot tiešu saikni starp minēto nodokļu priekšrocību un agrāko nodokļu iekasēšanu. Šī loģika netiktu ievērota, ja šī nodokļu priekšrocība tiktu piešķirta arī personām, kas manto īpašumu, par kuru šajā dalībvalstī nav ticis iekasēts mantojuma nodoklis. Tā kā valsts tiesiskajā regulējumā paredzētās nodokļu priekšrocības mērķis ir zināmā mērā samazināt nodokļa slogu mantojumam, kas ietver īpašumu, kurš ir ticis nodots tuvu radinieku starpā un kuram jau ir ticis piemērots nodoklis agrāk, daļēji novēršot nodokļu dubultu uzlikšanu šim īpašumam dalībvalstī, kurā tiek iekasēts nodoklis, īsā laikposmā, pastāv tieša saikne starp mantojuma nodokļa samazinājumu un agrāko mantojuma nodokļa iekasēšanu, jo šī nodokļa priekšrocība un agrākā nodokļa iekasēšana attiecas uz vienu un to pašu nodokli, vienu un to pašu īpašumu un vienas un tās pašas ģimenes tuviem locekļiem.

Līdz ar to ar vajadzību nodrošināt nodokļu režīma saskaņotību var tikt attaisnots no šāda valsts tiesiskā regulējuma izrietošs kapitāla aprites ierobežojums.

(sal. ar 21., 22., 24., 26.–28., 33., 34., 37., 38. 42. punktu un rezolutīvo daļu)