Puses

Sprieduma pamatojums

Rezolutīvā daļa



Puses

Lieta T-46/09

Grieķijas Republika , ko pārstāv V. Kontolaimos , I. Chalkias , S. Charitaki un S. Papaïoannou , pārstāvji,

prasītāja,

pret

Eiropas Komisiju , ko pārstāv A. Markoulli un H. Tserepa-Lacombe , pārstāves, kurām palīdz N. Korogiannakis , advokāts,

atbildētāja,

par prasību atcelt Komisijas 2008. gada 8. decembra Lēmumu 2008/960/EK, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu un uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) (OV L 340, 99. lpp.), ciktāl ar to no Kopienas finansējuma ir izslēgti noteikti Grieķijas Republikas izdevumi.

VISPĀRĒJĀ TIESA (otrā palāta)

šādā sastāvā: priekšsēdētājs N. Dž. Forvuds [ N. J. Forwood ], tiesneši F. Deuss [ F. Dehousse ] (referents) un J. Švarcs [ J. Schwarcz ],

sekretāre S. Spiropula [ S. Spyropoulos ], administratore,

ņemot vērā rakstveida procesu un 2012. gada 5. jūnija tiesas sēdi,

pasludina šo spriedumu.

Spriedums

Sprieduma pamatojums

Atbilstošās tiesību normas

1. Vispārējais tiesiskais regulējums kopīgās lauksaimniecības politikas finansēšanai

1. Padomes 1970. gada 21. aprīļa Regulā (EEK) Nr. 729/70 par kopējās lauksaimniecības politikas (turpmāk tekstā – “KLP”) finansēšanu (OV L 94, 13. lpp.) ir paredzēti vispārīgi noteikumi, kas piemērojami attiecībā uz KLP finansēšanu. Šī regula tika atcelta un aizstāta ar 1999. gada 17. maija Regulu (EK) Nr. 1258/1999 par KLP finansēšanu (OV L 160, 103. lpp.), kura attiecas uz izdevumiem, kas veikti no 2000. gada 1. janvāra līdz 2006. gada 16. oktobrim KLP finansēšanas ietvaros.

2. Regulas Nr. 1258/1999 7. panta 2. punktā ir paredzēts, ka Eiropas Kopienu Komisija pieņem lēmumu par mēneša avansa maksājumiem, kuru pamatā ir akreditēto maksātāju veiktie izdevumi, un minētās regulas 7. panta 3. punkts attiecas uz lēmumiem par maksātāju kontu dzēšanu.

3. Regulas Nr. 1258/1999 7. panta 4. punktā ir noteikts:

“Komisija pieņem lēmumu par izdevumiem, [kas] ir jāizslēdz no 2. un 3. pantā minētā Kopienas finansējuma, ja tā atklāj, ka izdevumi nav veikti atbilstoši Kopienas noteikumiem.

Pirms pieņem lēmumu atteikt finansējumu, rakstiski paziņo Komisijas pārbaužu rezultātus un attiecīgās dalībvalsts atbildes, pēc tam abas puses cenšas panākt vienošanos par veicamo darbību.

Ja vienošanās netiek panākta, dalībvalsts četru mēnešu laikā var lūgt sākt procedūru, lai būtu par starpnieku attiecīgajām pusēm, tās iznākumu izklāsta Komisijai nosūtītā ziņojumā, ko tā pārbauda, pirms tiek pieņemts lēmums par finansējuma atteikšanu.

Komisija novērtē summas, kuru finansējums jāatsaka, cita starpā ņemot vērā atklāto neatbilstību smagumu. Komisija ņem vērā pārkāpuma veidu un smagumu, kā arī finansiālo zaudējumu, kas nodarīts Kopienai.

Finansējumu nedrīkst atteikt:

a) 2. pantā minētajiem izdevumiem, kas ir veikti 24 mēnešus pirms Komisijas rakstiska paziņojuma attiecīgajām dalībvalstīm par šo pārbaužu rezultātiem;

[..].”

4. Regulas Nr. 1258/1999 8. panta 1. punktā ir noteikts:

“Dalībvalstis saskaņā ar dalībvalstu normatīvo vai administratīvo aktu noteikumiem veic pasākumus, ko vajag, lai:

a) pārliecinātos, ka [Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF)] finansētie darījumi tiek faktiski veikti un ir izpildīti pareizi;

b) novērstu un cīnītos ar pārkāpumiem;

c) atgūtu summas, kas zaudētas pārkāpumu vai nolaidības dēļ.

[..]”

5. Padomes 2005. gada 21. jūnija Regula (EK) Nr. 1290/2005 par KLP finansēšanu (OV L 209, 1. lpp.) atceļ Regulu Nr. 1258/1999 un ir piemērojama, sākot no 2007. gada 1. janvāra (Regulas Nr. 1290/2005 49. pants). Tomēr tajā ir paredzēts, ka it īpaši tās 31. pants, kas attiecas uz atbilstības pārbaudi attiecībā uz izdevumiem, kas radušies no 2006. gada 16. oktobra, ir piemērojams, sākot no 2006. gada 16. oktobra.

6. Regulas Nr. 1290/2005 31. pantā būtībā ir ietverti tie paši noteikumi, kas Regulas Nr. 1258/1999 7. panta 4. punktā.

7. Komisijas 1995. gada 7. jūlija Regulas (EK) Nr. 1663/95, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Regulu Nr. 729/70 attiecībā uz ELVGF Garantiju nodaļas grāmatojumu noskaidrošanas procedūru (OV L 158, 6. lpp.), ar grozījumiem, kas tostarp paredzēti Komisijas 1999. gada 22. oktobra Regulā (EK) Nr. 2245/1999 (OV L 273, 5. lpp.), 8. pantā ir paredzēts:

“1. Ja pēc izmeklēšanas Komisija uzskata, ka izdevumi nav veikti saskaņā ar Kopienas noteikumiem, tā attiecīgajai dalībvalstij paziņo pārbaužu rezultātus un norāda korektīvus pasākumus, kas jāveic, lai turpmāk nodrošinātu atbilstību Kopienas noteikumiem.

Minētajā paziņojumā atsaucas uz šo regulu. Dalībvalsts sniedz atbildi divu mēnešu laikā, un Komisija pēc tam var mainīt savu nostāju. Pamatotos gadījumos Komisija var pagarināt atbildes sniegšanai noteikto termiņu.

Pēc atbildes sniegšanas termiņa beigām Komisija uzaicina attiecīgo dalībvalsti uz divpusējām sarunām, un puses cenšas panākt vienošanos par veicamajiem pasākumiem, kā arī par pārkāpuma smaguma novērtējumu un Kopienai nodarītajiem finansiālajiem zaudējumiem. Pēc šīm sarunām un pēc termiņa beigām, ko Komisija, apspriedusies ar dalībvalstīm, pēc tām ir noteikusi tālākas informācijas sniegšanai, vai, ja dalībvalsts nepieņem uzaicinājumu uz tikšanos Komisijas noteiktajā termiņā, pēc šā termiņa beigām Komisija oficiāli nosūta dalībvalstij savus secinājumus, atsaucoties uz Komisijas Lēmumu 94/442/EK. Neskarot šā punkta ceturto daļu, paziņojumā iekļauj to izdevumu novērtējumu, kurus Komisija gatavojas izslēgt atbilstīgi Regulas [..] Nr. 729/70 5. panta 2. punkta c) apakšpunktam.

Dalībvalsts pēc iespējas drīz informē Komisiju par korektīviem pasākumiem, kas ir pieņemti, lai nodrošinātu atbilstību Kopienas noteikumiem, un to spēkā stāšanās dienu. Komisija pēc vajadzības pieņem vienu vai vairākus lēmumus atbilstīgi Regulas [..] Nr. 729/70 5. panta 2. punkta c) apakšpunktam par to izdevumu izslēgšanu, kuri neatbilst Kopienas noteikumiem, līdz pat korektīvo pasākumu spēkā stāšanās dienai.

2. Regulas [..] Nr. 729/70 5. panta 2. punkta c) apakšpunktā paredzētie lēmumi tiek pieņemti pēc jebkura Samierināšanas iestādes izstrādātā ziņojuma pārbaudes saskaņā ar noteikumiem, kas izklāstīti Direktīvā 94/442/EK.”

8. Komisijas 2006. gada 21. jūnija Regula (EK) Nr. 885/2006, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot [..] Regulu [..] Nr. 1290/2005 attiecībā uz maksājumu aģentūru un citu struktūru akreditāciju un ELGF un ELFLA grāmatojumu noskaidrošanu (OV L 171, 90. lpp.), ir piemērojama, sākot no 2006. gada 16. oktobra, un tās 11. panta 1.–3. punktā būtībā ir paredzēta tā pati procedūra, kas Regulas Nr. 1663/95 8. pantā.

2. Komisijas pamatnostādnes

9. Pamatnostādnes finanšu korekciju piemērošanai ir noteiktas Komisijas 1997. gada 23. decembra dokumentā Nr. VI/5330/97, kura nosaukums ir “Pamatnostādnes attiecībā uz finansiālo seku aprēķinu ELVGF Garantiju nodaļas grāmatojumu noskaidrošanas lēmuma sagatavošanas ietvaros” (turpmāk tekstā – “dokuments Nr. VI/5330/97”).

10. No dokumenta Nr. VI/5330/97 2. pielikuma, kura nosaukums ir “Finansiālās sekas dalībvalstu pārbaužu nepilnību dēļ ELVGF Garantiju nodaļas grāmatojumu noskaidrošanas ietvaros”, izriet, ka finanšu korekcijas aprēķina, ņemot vērā it īpaši atklāto neatbilstību smagumu, un Komisija šajā ziņā ņem vērā pārkāpuma veidu un smagumu, kā arī finansiālo zaudējumu, kas nodarīts Kopienai (dokumenta Nr. VI/5330/97 2. pielikuma otrā daļa).

11. Dokumenta Nr. VI/5330/97 2. pielikumā, pirmkārt, ir paredzēta finanšu korekcijas novērtēšanas metode, balstoties uz “kļūdām individuālās lietās”. Šī novērtēšanas metode aptver vienreizējus pārkāpumus – ja nepieciešams ekstrapolētus –, un tās rezultātā tiek veikta precīza finanšu korekcija. Šajā pašā pielikumā, otrkārt, ir paredzēta finanšu korekcijas novērtēšanas metode, kas balstīta uz finansiālo zaudējumu risku. Šī novērtēšanas metode aptver sistemātiskus pārkāpumus, un tās rezultātā tiek piemērota vienotas likmes korekcija (dokumenta Nr. VI/5330/97 2. pielikuma no astotās līdz divdesmit piektajai daļai).

12. Atbilstoši šai pēdējai novērtēšanas metodei, kas attiecas uz sistēmu revīziju, Komisija piemēro vienotas likmes korekcijas 2 %, 5 %, 10 % vai 25 % apmērā no deklarētajiem izdevumiem, ņemot vērā Kopienai radītā finansiālo zaudējumu riska, kas izriet no nepilnībām pārbaudes sistēmās, apmēru (dokumenta Nr. VI/5330/97 2. pielikuma astotā daļa).

13. Komisija izšķir divu veidu dalībvalstu veiktās pārbaudes (dokumenta Nr. VI/5330/97 2. pielikuma četrpadsmitā daļa).

14. Pirmkārt, “galvenās pārbaudes” ir fiziskas un administratīvas pārbaudes, kuras veic, lai pēc būtības pārbaudītu elementus, it īpaši pieteikuma priekšmeta esamību, skaitu un kvalitatīvos nosacījumus, tostarp termiņa, ražas novākšanas noteikumu, uzglabāšanas laika un citu nosacījumu ievērošanu. Pārbaudes veic uz vietas un salīdzinot ar neatkarīgiem datu avotiem, piemēram, ar zemes reģistriem.

15. Otrkārt, “papildu pārbaudes” ir tādas administratīvas darbības, kas vajadzīgas pieteikumu pareizai apstrādei, kā konkursu termiņu ievērošanas pārbaude, dubultu pieteikumu par vienu priekšmetu identifikācija, riska analīze, sankciju piemērošana un procedūru atbilstoša uzraudzība.

16. Lai aprēķinātu neattaisnotus izdevumus, Dokumentā Nr. VI/5330/97 ir paredzētas četru veidu vienotās likmes korekcijas:

– 25 % apmērā no izdevumiem, ja vispār nav izveidota pārbaudes sistēma vai arī tās darbībā ir smagi trūkumi un ja ir ļoti biežas pārkāpumu pazīmes un konstatēta nolaidība cīņā pret noteikumiem neatbilstošu vai krāpniecisku praksi, un ja līdz ar to pastāv ārkārtīgi lielu [..] ELVGF zaudējumu risks;

– 10 % apmērā no izdevumiem, ja viena vai vairākas galvenās pārbaudes netiek veiktas vai arī ir veiktas tik neatbilstošā līmenī vai tik reti, ka tās ir nederīgas, lai noteiktu pieteikuma pieņemamību vai novērstu pārkāpumus, un ja līdz ar to ir pamatoti pieļaujams uzskatīt, ka pastāv paaugstināts būtisku zaudējumu risks ELVGF;

– 5 % apmērā no izdevumiem, ja ir veiktas visas galvenās pārbaudes, bet nav ievērots to skaits, biežums un precizitāte, kas rekomendēts noteikumos, un ja līdz ar to var pamatoti secināt, ka arī šīs pārbaudes nesniedz nepieciešamā līmenī garantiju par pieteikumu likumīgumu un ka ELVGF Garantiju nodaļai pastāv ievērojams zaudējumu risks;

– 2 % apmērā no izdevumiem, ja dalībvalsts galvenās pārbaudes veic pareizi, bet pilnībā neveic vienu vai vairākas papildu pārbaudes un ja līdz ar to pastāv viszemākais ELVGF zaudējumu risks un pārkāpuma smagums ir neliels.

17. Dokumenta Nr. VI/5330/97 2. pielikumā visbeidzot ir paredzēts, ka “pienākumu neizpilde kļūst vēl smagāka, ja dalībvalsts neuzlabo savas pārbaudes, lai gan Komisija tai jau tika paziņojusi vajadzīgos uzlabojumus” (2. pielikuma sešpadsmitā daļa, in fine ).

18. Dokuments AGRI/61495/2002 attiecas uz to, kā Komisija ELVGF Garantiju nodaļas grāmatojumu noskaidrošanas ietvaros rīkojas atkārtotu pārbaudes sistēmu nepilnību gadījumā, un tā mērķis ir precizēt dokumentā Nr. VI/5330/97 paredzēto atkārtotības principu. Tajā ir paredzēts:

“Gadījumā ja,

– tādēļ, ka nav izveidota pārbaudes sistēma vai arī tā vai tās elements ir nepilnīgs, ir pieņemts viens vai vairāki lēmumi par finanšu korekciju piemērošanu ELVGF Garantiju nodaļas grāmatojumu noskaidrošanas ietvaros, un

– ja tiek konstatēts, ka šīs pašas nepilnības turpinās nākamajā periodā, kas seko tam periodam, kurš jau ir ticis izkoriģēts,

Komisija, ņemot vērā iespējamos dalībvalsts veiktos koriģējošos vai kompensējošos pasākumus, uzskata, ka ir pamatoti palielināt to vienotās likmes korekcijas apmēru, kas tika piemērots iepriekšējās korekcijas laikā, ņemot vērā paaugstināto ELVGF zaudējumu risku.

[..]

Lai nodrošinātu vienotas likmes korekciju piemērošanu, kā tas ir paredzēts 1997. gada 8. decembra Dokumentā C 3909 (VI/5330/97), gadījumā, ja nav iespējams noteikt neatbilstīgo izdevumu faktisko apmēru un līdz ar to arī Kopienai nodarīto finanšu zaudējumu apmēru, kā norādes var izmantot turpmāk minētos procentus:

[..]

– ja iepriekšējā korekcija ir bijusi 5 % apmērā, attiecīgajā jaunajā periodā ir jāpiemēro korekcija 10 % apmērā;

– ja iepriekšējā korekcija ir bijusi 10 % apmērā, attiecīgajā jaunajā periodā ir jāpiemēro korekcijas likme vismaz 15 % apmērā, ņemot vērā riska pieauguma smagumu;

[..].”

Tiesvedības priekšvēsture

19. Ar 2008. gada 8. decembra Lēmumu 2008/960/EK, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu un uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) (OV L 340, 99. lpp.; turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), Komisija no Kopienu finansējuma attiecībā uz Grieķijas Republiku augļu un dārzeņu, kokvilnas, liellopu gaļas, olīveļļas un finanšu kontroles nozarē izslēdza kopējo summu EUR 179 140 594,66 apmērā attiecībā uz 2002.–2006. finanšu gadu.

20. Iemesli Komisijas veiktajām finanšu korekcijām īsumā ir aprakstīti 2008. gada 11. septembra kopsavilkuma ziņojumā AGRI-63130-00-2008, kas attiecas uz Komisijas veiktajām pārbaudēm grāmatojumu noskaidrošanas ietvaros atbilstoši Regulas Nr. 1258/1999 7. panta 4. punktam un Regulas Nr. 1290/2005 31. pantam (turpmāk tekstā – “kopsavilkuma ziņojums”).

21. Apstrīdētajā lēmumā Komisija ir piemērojusi šādas korekcijas:

– “augļu un dārzeņu – citrusaugļu pārstrādes” nozarē: ir uzliktas divas vienotas likmes korekcijas 10 % apmērā par summu EUR 2 289 213 attiecībā uz 2005. finanšu gadu un par summu EUR 385 748 attiecībā uz 2006. finanšu gadu, jo maksājumi tika veikti ar čeku un administratīvās un grāmatvedības pārbaudes bija nepilnīgas;

– kokvilnas nozarē: papildus divām vienreizējām korekcijām, kas EUR 4 870 264,97 apmērā par 2003. finanšu gadu un EUR 2 143 945,63 apmērā par 2004. finanšu gadu tika uzliktas atbilstīgā ražošanas apjoma pārsniegšanas dēļ – kas netiek apstrīdēts – Komisija uzlika divas vienotas likmes korekcijas 5 % apmērā, vienu par summu EUR 27 731 557,37 apmērā par 2002. finanšu gadu un otru par summu EUR 32 655 464,17 apmērā par 2003. finanšu gadu;

– piemaksu par liellopu gaļu nozarē Komisija nepilnību liellopu identifikācijas un reģistrācijas datubāzē (turpmāk tekstā – “ I & R datubāze”) un pārbaudēs uz vietas dēļ piemēroja vienotas likmes korekcijas 10 % apmērā par 2003. finanšu gadu, 5 % un 10 % apmērā par 2004. finanšu gadu, 5 % un 10 % apmērā par 2005. finanšu gadu un 5 % un 10 % apmērā par 2006. finanšu gadu, proti, korekciju par kopējo summu EUR 14 341 429,92 apmērā;

– olīveļļas ražošanas atbalsta nozarē Komisija piemēroja vienotas likmes korekcijas 10 % un 15 % apmērā par 2003.–2006. finanšu gadu, proti, par kopējo summu EUR 83 641 370,78 apmērā atkārtotu trūkumu dēļ olīvkoku, olīveļļas spiestuvju un ražas pārbaudēs, un

– finanšu revīzijas sektorā Komisija par 2005. finanšu gadu uzlika vienreizēju korekciju par summu EUR 4 521 536,62 apmērā maksājumu termiņu neievērošanas dēļ, tā arī uzlika vienreizēju korekciju EUR 6 326 450,77 apmērā par 2004. finanšu gadu un EUR 233 613,43 apmērā par 2005. finanšu gadu finanšu maksimālā apjoma pārsniegšanas dēļ.

Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi

22. Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2009. gada 6. februārī, Grieķijas Republika cēla šo prasību.

23. Tā kā Vispārējās tiesas palātu sastāvs tika mainīts, lieta 2010. gada 30. septembrī tika nodota piektajai palātai. 2011. gada 15. februārī tika noteikts jauns tiesnesis referents un, tā kā šis tiesnesis referents tagad darbojas otrajā palātā, tai attiecīgi tika nodota šī lieta.

24. Pēc tiesneša referenta ziņojuma Vispārējā tiesa (otrā palāta) nolēma sākt mutvārdu procesu un Vispārējās tiesas Reglamenta 64. pantā paredzēto procesa organizatorisko pasākumu ietvaros rakstveidā uzdot lietas dalībniekiem jautājumus. Tie atbildēja uz šiem jautājumiem noteiktajos termiņos. Lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumi un atbildes uz Vispārējās tiesas uzdotajiem jautājumiem tika uzklausīti 2012. gada 5. jūnija tiesas sēdē.

25. Grieķijas Republikas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

– atcelt vai grozīt apstrīdēto lēmumu atbilstoši argumentiem, kas izklāstīti rakstveida apsvērumos;

– piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

26. Komisijas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

– prasību noraidīt;

– piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Juridiskais pamatojums

1. Par prasības apjomu

27. Lai atceltu apstrīdēto lēmumu, Grieķijas Republika prasības pieteikumā ir izvirzījusi divpadsmit pamatus. Pirmie divi pamati attiecas uz citrusaugu pārstrādes nozari. Trešais pamats attiecas uz kokvilnas nozari. Ceturtais, piektais un sestais pamats attiecas uz liellopu gaļas nozari. Septītais, astotais un devītais pamats attiecas uz olīveļļas nozari un desmitais, vienpadsmitais un divpadsmitais pamats attiecas uz finanšu revīzijas nozari.

28. Tiesas sēdē Grieķijas Republika paziņoja, ka tā atsakās no ceturtā un septītā pamata, kas atteicas uz Komisijas kompetences neesamību ratione temporis un tiesiskās noteiktības principa pārkāpumu pārmērīgi ilga procesa dēļ saistībā ar attiecīgi liellopu gaļas un olīveļļas nozari.

29. Tā atteicās arī no piektā un astotā pamata, kas attiecas uz Regulas Nr. 1258/1999 7. panta 4. punktā paredzētā 24 mēnešu termiņa neievērošanu saistībā ar attiecīgi liellopu gaļas un olīveļļas nozari.

30. Saistībā ar finanšu revīzijas nozari tā atteicās no divpadsmitā pamata, kas attiecas uz izmeklēšanu ar atsauces numuru FA/2006/137/GR un kas izriet no pamatojuma nesniegšanas. Turklāt, runājot par desmito pamatu saistībā ar izmeklēšanu ar atsauces numuru FA/2005/70/GR, kas attiecas uz korekcijām, kuras piemērotas, pirmkārt, mazāk labvēlīgajiem apgabaliem, otrkārt, vīna dārzu pārstrukturēšanai un pārveidošanai un, treškārt, papildu maksājumiem liellopu gaļas nozarē, prasītāja paziņoja, ka tā uztur šo pamatu tikai tajā daļā, kas attiecas uz mazāk labvēlīgajiem apgabaliem.

31. Visbeidzot prasītāja paziņoja, ka tā atsakās no prasījumu daļas, kas vērsta uz apstrīdētā lēmuma grozīšanu.

32. Tas tika ierakstīts tiesas sēdes protokolā.

2. Par pirmo un otro pamatu, kas attiecas uz “augļu un dārzeņu – citrusaugu pārstrādes” nozari

Kopienu tiesiskais regulējums

33. Padomes 1996. gada 28. oktobra Regulā (EK) Nr. 2202/96, ar ko ievieš Kopienas atbalsta shēmu noteiktu citrusaugļu [citrusaugu] ražotājiem (OV L 297, 49. lpp.), ir ieviesta norma par finanšu atbalstu ražotājiem, kas ir balstīta it īpaši uz līgumiem starp atzītām ražotāju organizācijām vai arī tādām, kas pagaidām pilnvarotas atbilstoši Padomes 1996. gada 28. oktobra Regulai (EK) Nr. 2200/96 par augļu un dārzeņu tirgus kopējo organizāciju (OV L 297, 1. lpp.), no vienas puses, un pārstrādātājiem vai juridiski dibinātām pārstrādātāju apvienībām vai savienībām, no otras puses.

34. Komisijas 2003. gada 1. decembra Regulas (EK) Nr. 2111/2003, ar ko nosaka sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Regulai Nr. 2202/96 (OV L 317, 5. lpp.), 7. panta 1. punkta f) apakšpunktā ir paredzēts, ka līgumos tostarp norāda cenu, ko maksā pārstrādātāju organizācijai par izejvielām un kas var atšķirties atkarībā no šķirnes un/vai kvalitātes, un/vai piegādes laika, un ko maksā tikai ar bankas pārskaitījumu vai pasta pārvedumu.

35. Regulas Nr. 2111/2003 24. panta 1. punkta d) apakšpunktā ir paredzēts, ka dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai pārbaudītu 25. un 26. pantā minēto ražotāju organizāciju un pārstrādātāju uzskaiti, nodrošinot to, ka tā sakrīt ar uzskaiti, ko ražotāju organizācijām un pārstrādātājiem jāveic atbilstīgi attiecīgās valsts tiesību aktiem.

36. Regulas Nr. 2111/2003 27. pantā, kas attiecas uz pārbaudēm, ir paredzēts:

“1. Attiecībā uz katru ražotāju organizāciju, kas piegādā pārstrādei [saldos] apelsīnus, mandarīnus, klementīnus, sacumas, citronus, greipfrūtus un pampelmūzes, par katru produktu un tirdzniecības gadu veic šādas pārbaudes:

[..]

b) administratīvās un grāmatvedības pārbaudes attiecībā uz vismaz:

i) 5 % ražotāju, uz kuriem attiecas līgumi, lai pārbaudītu, vai katra ražotāja platības, kopējā raža, ražotāju organizācijām piegādātie daudzumi un pārstrādei piegādātie daudzumi atbilst atbalsta 23. pantā paredzētajiem maksājumiem un saņemtajiem maksājumiem;

[..]

c) veicot administratīvās un grāmatvedības pārbaudes, lai pārbaudītu, vai kopējie produktu daudzumi, ko 15. panta 1. un 2. punktā minētie ražotāji piegādājuši ražotāju organizācijām, pārstrādei piegādātie kopējie daudzumi, kopējais 17. panta 2. punktā minēto piegādes sertifikātu skaits un kopējais daudzums, par kuru iesniegti atbalsta pieteikumi, atbilst atbalsta summai, kas izmaksāta saskaņā ar 23. pantu, un maksājumiem, kuri saņemti no pārstrādātāja;

2. Attiecībā uz saldo apelsīnu, mandarīnu, klementīnu, sacumu, citronu, greipfrūtu un pampelmūžu pārstrādātājiem, par katru augu, produktu un tirdzniecības gadu veic šādas pārbaudes:

a) administratīvās un grāmatvedības pārbaudes attiecībā uz vismaz:

i) 5 % saņemto partiju no katra līgumu veida (īstermiņa vai daudzgadu), lai pārbaudītu, vai uz konkrētajiem daudzumiem attiecas līgumi un 17. panta 2. punktā minētie piegādes sertifikāti, vai izmantota precīza transportlīdzekļu identifikācija un vai izpildītas I pielikumā noteiktās obligātās prasības;

[..]

c) administratīvās un grāmatvedības pārbaudes, lai, pamatojoties uz sagatavotajiem un saņemtajiem faktūrrēķiniem un grāmatvedības datiem, pārbaudītu, vai gatavā produkta daudzums, kas iegūts no saņemtajām izejvielām, un iepirkto gatavo produktu daudzums atbilst pārdoto gatavo produktu daudzumiem;

[..].”

37. Komisijas dokumenta Nr. 17933/2000 16. pielikumā Komisija ir definējusi galvenās pārbaudes un papildu pārbaudes citrusaugu nozarē. It īpaši šajā pielikumā ir definētas sešas galvenās pārbaudes, starp kurām tostarp ir minēta pārbaude attiecībā uz pareizas uzskaites veikšanu, kā arī to, vai tā sakrīt ar uzskaiti, ko ražotāju organizācijām un pārstrādātājiem jāveic atbilstīgi attiecīgās valsts tiesību aktiem.

Kopsavilkuma ziņojums

38. Izmeklēšanas ar atsauces numuru FV/2006/315/GR ietvaros Komisijas dienesti no 2006. gada 3. līdz 7. aprīlim veica pārbaudes Grieķijā. Pēc vēstuļu apmaiņas starp Komisiju un Grieķijas iestādēm 2007. gada 27. februārī notika divpusēja sanāksme. Ar 2008. gada 10. janvāra vēstuli Komisija Grieķijas iestādēm paziņoja savus secinājumus. Pēc samierināšanas iestādes 2008. gada 19. jūnija atzinuma Komisija ar 2008. gada 21. augusta vēstuli paziņoja savu galīgo nostāju.

39. Kopsavilkuma ziņojumā tika atklātas dažas nepilnības administratīvajās un grāmatvedības pārbaudēs, kas paredzētas Regulas Nr. 2111/2003 27. panta 1. punkta b) apakšpunkta i) punktā un 1. punkta c) apakšpunktā, kā arī minētā 27. panta 2. punkta a) apakšpunkta i) punktā un 2. punkta c) apakšpunktā. Turklāt kopsavilkuma ziņojumā ir norādīts, ka šīs pašas regulas 24. panta 1. punkta d) apakšpunktā minētās pārbaudes nevienā gadījumā nebija veiktas atbilstoši Kopienu tiesību aktu prasībām. Turklāt tika konstatēts, ka bieži nebija iesniegti attaisnojošie dokumenti, kas būtu jāiesniedz attiecībā uz šādām pārbaudēm. Šie trūkumi galvenokārt radās tādēļ, ka trūka skaidras norādes, kā arī attiecīgo inspektoru ierobežoto zināšanu grāmatvedības jomā dēļ. Komisijas dienesti uzskatīja, ka šīs nepilnības attiecās uz pārbaudes sistēmas būtiskiem aspektiem un ka pārbaužu neīstenošana vai to nepilnīga īstenošana radītu paaugstinātu risku ELVGF. Komisija konstatēja, ka, veicot izmeklēšanu 2003. gadā attiecībā uz citrusaugu pārstrādi, līdzīgi trūkumi jau tika atklāti.

40. Turklāt no Komisijas dienestu secinājumiem izriet, ka viens no pārstrādātājiem maksājumu ražotāju organizācijai bija veicis, izmantojos čeku, lai gan šāda veida maksājums ir jāveic tikai ar bankas pārskaitījumu vai pasta pārvedumu, un ka saistībā ar šo Komisija jau agrāk bija izteikusi pārmetumus. Arī no kopsavilkuma ziņojuma izriet, ka inspektori, kuri veica pārbaudes, nezināja Kopienu un valsts prasības šajā jomā.

41. Atbilstoši norādēm, kas definētas dokumentā Nr. VI/5330/97, Komisija uzskatīja, ka galvenās pārbaudes nebija veiktas atbilstoši piemērojamajās regulās paredzētajam skaitam un precizitātei un ka turklāt šis pārkāpums atkārtojās. Tā konstatēja, ka iepriekšējā korekcija bija 5 % apmērā, un šajā gadījumā piemēroja vienotas likmes korekciju 10 % apmērā par 2005. un 2006. finanšu gadu, ņemot vērā, ka attiecīgais laika posms bija no 2004. gada 30. augusta līdz 2004./2005. tirdzniecības gadam, to ieskaitot.

Vispārējās tiesas vērtējums

42. Grieķijas Republika izvirza pirmo pamatu, kas attiecas uz Komisijas pamatnostādņu, kas ietvertas dokumentos Nr. VI/5330/97 un 17933/2000, kļūdainu interpretāciju un piemērošanu, un otro pamatu, kas attiecas uz kļūdainu faktu vērtējumu un korekciju pārmērīgo raksturu.

Par pirmo pamatu, kas attiecas uz kļūdainu dokumentu Nr. VI/5330/97 un 17933/2000 interpretāciju un piemērošanu

43. Pirmām kārtām, Grieķijas Republika apgalvo, ka galvenās pārbaudes bija veiktas. Saskaņā ar tās viedokli starp konstatētajām nepilnībām tikai tās, kas attiecās uz pienācīgu reģistru uzturēšanu un to atbilstību grāmatvedības pārbaudei, bija uzskatāmas par galveno pārbaudi. Līdz ar to korekcijas apmērs nedrīkstēja pārsniegt 2 %.

44. Vispārējā tiesa konstatē, ka šajā gadījumā Komisija finanšu korekcijas bija piemērojusi it īpaši Regulas Nr. 2111/2003 24. un 27. pantā paredzēto administratīvo un grāmatvedības pārbaužu nepilnību dēļ.

45. Pirmkārt, no kopsavilkuma ziņojuma faktiski izriet, ka šīs nepilnības it īpaši tika konstatētas saistībā ar Regulas Nr. 2111/2003 24. panta 1. punkta d) apakšpunktā paredzētajām pārbaudēm, kuras attiecas uz ražotāju organizāciju un pārstrādātāju veikto uzskaiti un to, vai tā sakrīt ar valsts tiesību aktos paredzēto uzskaiti. Ir jānorāda, ka dokumenta Nr. 17933/2000 16. pielikumā šī pārbaude ir definētā kā galvenā pārbaude, ko Grieķijas Republika turklāt neapstrīd.

46. Otrkārt, vienotas likmes korekcijas tika uzliktas arī nepilnību dēļ Regulas Nr. 2111/2003 27. pantā paredzētajās administratīvajās un grāmatvedības pārbaudēs. Arī šīs pārbaudes esot galvenās pārbaudes. To mērķis faktiski ir it īpaši pārbaudīt, vai pārstrādei piegādātie daudzumi atbilst izmaksātajai atbalsta summai, kā arī, pamatojoties uz sagatavotajiem un saņemtajiem faktūrrēķiniem un grāmatvedības datiem, pārbaudīt, vai iegūtais vai iepirktais gatavā produkta daudzums atbilst pārdoto gatavo produktu daudzumiem. Tātad šīs ir pārbaudes, kas nepieciešamas, lai pārbaudītu atbilstības elementus pēc būtības.

47. Līdz ar to, ņemot vērā dokumenta Nr. VI/5330/97 2. pielikumu un dokumenta Nr. 17933/2000 16. pielikumu, Komisija ir pamatoti uzskatījusi, ka šajā gadījumā atklātās nepilnības attiecās uz galvenajām pārbaudēm.

48. Attiecībā uz piemēroto korekcijas likmi Komisija uzskatīja, ka galvenajās pārbaudēs konstatēto nepilnību dēļ iepriekšējā korekcija bija noteikta 5 % apmērā un, ņemot vērā, ka šīs nepilnības atkārtojās, tā pacēla vienotās likmes korekcijas apmēru līdz 10 %.

49. Šajā ziņā ir jāatgādina, ka, ņemot vērā dokumentā Nr. VI/5330/97 definētās pamatnostādnes, ja nav iespējams precīzi novērtēt Kopienu ciestos zaudējumus, Komisija var apsvērt piemērot vienotas likmes korekciju (Tiesas 2008. gada 24. aprīļa spriedums lietā C-418/06 P Beļģija/Komisija, Krājums, I-3047. lpp., 136. punkts).

50. Lai aprēķinātu neattaisnotos izdevumus, dokumentā Nr. VI/5330/97 ir paredzēta vienota likme 5 % apmērā no izdevumiem, ja ir veiktas visas galvenās pārbaudes, bet nav ievērots to skaits, biežums un precizitāte, kas paredzēta regulās, un ja līdz ar to var pamatoti secināt, ka šīs pārbaudes nesniedz nepieciešama līmeņa garantiju par pieteikumu likumīgumu un ka ELVGF pastāv ievērojams zaudējumu risks (skat. iepriekš 14. un 16. punktu).

51. Tieši tā tas ir šajā gadījumā, jo runa ir par nepilnībām, kas konstatētas galvenajās pārbaudēs, kuras netika veiktas atbilstoši regulās paredzētajai precizitātei, un runa nav tikai par papildu pārbaužu neveikšanu.

52. Līdz ar to Grieķijas Republika kļūdaini apgalvo, ka šajā gadījumā esot bijusi jāpiemēro 2 % likme. Tādējādi nevar pieņemt iebildumu, kas attiecas uz kļūdainu Komisijas pamatnostādņu, kas definētas dokumentos Nr. VI/5330/97 un Nr. 17933/2000, interpretāciju un piemērošanu.

53. Otrām kārtām, Grieķijas Republika apgalvo, ka korekcijas likmes divkāršošanai neesot juridiska pamata, un apstrīd konstatēto trūkumu atkārtošanos.

54. Pirmkārt, Grieķijas Republika apgalvo, ka nevienā tiesību aktā neesot paredzēts “recidīva” jēdziens, kas pirmo reizi esot ieviests dokumentā Nr. AGRI/60637/2006, kurš neesot piemērojams attiecībā uz 2005./2006. finanšu gadu.

55. Šo argumentāciju nevar pieņemt.

56. Jāatgādina, ka Regulas Nr. 1258/1999 7. panta 4. punkta ceturtajā daļā un Regulas Nr. 1290/2005 31. panta 2. punktā (skat. iepriekš 3. un 6. punktu) ir paredzēts, ka Komisijai pēc nelikumību konstatēšanas, novērtējot no finansējuma izslēdzamo izdevumu summu, ir jāņem vērā izdarītā pārkāpuma smagums.

57. Šādā kontekstā aplūkoto nelikumību atkārtošanos var uzskatīt par atbildību pastiprinošu faktoru, ar ko var pamatot uzliktās finanšu korekcijas palielināšanu. Attiecīgo palielināšanu šajā ziņā var uzskatīt par aktu, ar ko nosaka kopējo korekcijas likmi, kas piemērojama Grieķijas Republikai (šajā ziņā skat. Tiesas 1999. gada 21. janvāra spriedumu lietā C-54/95 Vācija/Komisija, Recueil , I-35. lpp., 13. punkts).

58. Līdz ar to ir jānoraida iebildums, saskaņā ar kuru apstāklim, ka tika ņemta vērā konstatēto pārkāpumu atkārtošanās, nav atbilstoša juridiska pamata piemērojamajās tiesību aktu normās.

59. Turklāt noteikumos, ko Komisija paredzējusi savās pamatnostādnēs, proti, dokumentos Nr. VI/5330/97, Nr. AGRI/61495/2002 un Nr. AGRI/60637/2006, ir ietvertas sekas, kas izriet no konstatēto nelikumību atkārtošanās konstatēšanas.

60. Grieķijas Republikas apgalvojums, saskaņā ar kuru “recidīvs” kā atbildību pastiprinošs apstāklis pirmo reizi esot paredzēts dokumentā Nr. AGRI/60637/2006, ir kļūdains. Faktiski, pirmkārt, dokumenta Nr. VI/5330/97 2. pielikumā ir paredzēts, ka “pienākumu neizpilde kļūst vēl smagāka, ja dalībvalsts neuzlabo savas pārbaudes, lai gan Komisija tai jau tika paziņojusi vajadzīgos uzlabojumus”. Otrkārt, dokuments Nr. AGRI/61495/2002, uz kuru Grieķijas Republika atsaucas prasības pieteikumā, attiecas uz to, kā Komisija ELVGF Garantiju nodaļas grāmatojumu noskaidrošanas ietvaros rīkojas nepilnīgu pārbaudes sistēmu atkārtošanās gadījumā, un tā mērķis ir precizēt dokumentā Nr. VI/5330/97 paredzēto atkārtotības principu. Tajā būtībā ir paredzēts, ka, ja tās pašas nepilnības turpinās, ir iespējams palielināt iepriekšējās korekcijas periodā piemēroto vienotās likmes korekcijas apmēru un ka, ja iepriekšējā korekcija ir bijusi 5 % apmērā, attiecībā uz jauno attiecīgo periodu tiek piemērota 10 % likme (skat. iepriekš 18. punktu).

61. Līdz ar to iebildums, kas atteicas uz to, ka korekcijas palielināšanai konstatēto nelikumību atkārtošanās gadījumā nav juridiska pamata, ir jānoraida.

62. Otrkārt, Grieķijas Republika apgalvo, ka, lai konstatētu atkārtotu pārkāpumu, ir jākonstatē tieši tās pašas nepilnības, kas iepriekš. Saskaņā ar tās viedokli, tā tas nav šajā gadījumā, jo sistēma kopumā tika uzlabota, un korekciju nevar palielināt, ja ir zuduši daži šīs korekcijas piemērošanas iemesli.

63. Šajā ziņā ir jānorāda, ka, lai secinātu konstatēto nepilnību atkārtošanos, Komisija atsaucās it īpaši uz izmeklēšanu FV/302/2003, kura attiecās uz citrusaugu pārstrādes shēmu (prasības pieteikuma 4. pielikums) un saistībā ar kuru ir taisīts Vispārējās tiesas 2009. gada 11. jūnija spriedums lietā T-33/07 Grieķija/Komisija (Krājumā nav publicēts, 56.–58. punkts). Izmeklēšanas FV/302/2003 ietvaros nepilnības tika konstatētas it īpaši administratīvajās un grāmatvedības pārbaudēs un sevišķi attiecībā uz ražotāju organizāciju un pārstrādātāju reģistros ietvertās informācijas atbilstības ar valsts tiesību aktos paredzēto uzskaiti pārbaudi it īpaši tādēļ, ka Opekepe (Grieķijas Kopienas atbalsta virzības un garantiju maksājumu un kontroles organizācija) nebija sniegusi norādes attiecīgajiem reģionu departamentiem ( nomos ), un tādēļ, ka par pārbaudēm atbildīgajam personālam trūka pieredzes (skat. Komisijas 2003. gada 4. marta dokumentu attiecībā uz izmeklēšanas FV/302/2003 secinājumiem, it īpaši 8. punktu, kā arī iepriekš minēto spriedumu lietā Grieķija/Komisija, 58. punkts).

64. Kā izriet no kopsavilkuma ziņojuma (skat. iepriekš 39. punktu) un kā ir konstatējusi samierināšanas iestāde, šīs nepilnības, kas konstatētas izmeklēšanas FV/302/2003 ietvaros, un tās, kas konstatētas šajos gadījumos, ir līdzīgas.

65. Turklāt, kā tika konstatējuši Komisijas dienesti, administratīvajās un grāmatvedības pārbaudēs atklātās nepilnības attiecas uz pārbaudes sistēmas būtiskiem aspektiem, un šo pārbaužu neīstenošana vai nepilnīga īstenošana radītu ELVGF paaugstinātu risku (skat. iepriekš 39. punktu). Šīs nepilnības tātad bija izšķirošais faktors, lai piemērotu palielinātu korekcijas likmi (šajā ziņā skat. Vispārējās tiesas 2011. gada 28. septembra spriedumu lietā T-352/05 Grieķija/Komisija, Krājumā nav publicēts, 327. punkts).

66. No tā izriet, ka trūkumi ir līdzīgi, tie atteicas uz vienu un to pašu nozari (citrusaugi), tajos vainojama ir tā pati dalībvalsts un tie tika uzskatīti par galveno faktoru, lai piemērotu palielinātu korekcijas likmi. Tātad Komisija, nepieļaujot kļūdu, konstatēja šo nepilnību atkārtošanos.

67. Ciktāl Grieķijas Republika, lai apstrīdētu atkārtošanos, pamatojas uz izmeklēšanas FV/2004/312, kas attiecas uz atbalsta shēmu tomātu pārstrādes nozarē, rezultātiem, ir jānorāda – kā uzsvērusi Komisija un kā izriet no kopsavilkuma ziņojuma, kurā īsumā izklāstīta Komisijas nostāja pirms samierināšanas procedūras, – ka šī atkārtošanās nav pamatota ar minētās izmeklēšanas rezultātiem, bet gan ar izmeklēšanas FV/302/2003, kas attiecās uz citrusaugu pārstrādi, rezultātiem.

68. Līdz ar to Grieķijas Republikas arguments, saskaņā ar kuru nepilnības neesot atkārtojušās, šajā gadījumā ir jānoraida.

69. Turklāt arguments, kas attiecas uz to, ka uzlabojumu pastāvēšana traucētu konstatēt atkārtošanos, arī ir jānoraida. Faktiski Grieķijas Republika vispārīgi apgalvo, ka sistēma tika uzlabota, nepierādot, ka šie uzlabojumi attiecās tieši uz izšķirošajiem trūkumiem šajā gadījumā. Vēl jo vairāk, tā min Komisijas dienestu secinājumus izmeklēšanā FV/2004/312, kura attiecās uz tomātu pārstrādi, kas uz šo gadījumu neattiecas (skat. iepriekš 67. punktu).

70. Līdz ar to ir arī jānoraida argumenti, saskaņā ar kuriem finanšu korekcijas šajā gadījumā nevarēja palielināt.

71. Treškārt, Grieķijas Republika apgalvo, ka korekciju nevarot palielināt automātiski un ka tā esot jāpamato, kas tā neesot darīts šajā gadījumā.

72. Attiecībā uz šī argumenta pieņemamību Vispārējā tiesa norāda, ka tas tika izvirzīts prasības pieteikuma 18. punktā un līdz ar to ir pieņemams, pretēji tam, ko apgalvo Komisija atbildes rakstā uz repliku.

73. Attiecībā uz tā pamatotību ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru īpašos apstākļos, kad jāizstrādā lēmumi par grāmatojumu noskaidrošanu, lēmuma pamatojums ir jāuzskata par pietiekamu, ja adresāta valsts bija cieši iesaistīta šā lēmuma izstrādes procesā un ja tai bija zināmi iemesli, kādēļ Komisija uzskatīja, ka strīdīgo summu nevar ietvert ELVGF grāmatojumos (it īpaši skat. Tiesas 2001. gada 20. septembra spriedumu lietā C-263/98 Beļģija/Komisija, Recueil , I-6063. lpp., 98. punkts; 2004. gada 9. septembra spriedumu lietā C-332/01 Grieķija/Komisija, Krājums, I-7699. lpp., 67. punkts; Vispārējās tiesas 2009. gada 30. septembra spriedumu lietā T-55/07 Nīderlande/Komisija, Krājumā nav publicēts, 125. punkts).

74. Šajā gadījumā no lietas materiāliem izriet, ka Grieķijas Republika bija iesaistīta šā apstrīdētā lēmuma izstrādes procesā un ka jautājums par attiecīgo nepilnību atkārtošanos bija izvirzīts samierināšanas procedūras ietvaros, it īpaši Komisijas 2008. gada 10. janvāra vēstulē, 2007. gada 4. aprīļa sanāksmes protokolā, samierināšanas iestādes atzinumā un kopsavilkuma ziņojumā. No lietas materiāliem arī izriet, ka Grieķijas Republikai bija zināmi apstākļi, uz kuriem bija pamatots attiecīgais palielinājums, un it īpaši nelikumības, saistībā ar kurām tika piemērotas korekcijas, lēmums par iepriekšējo finanšu korekciju, iepriekšējā korekcijas likme un piemērotais palielinājums, kā arī paaugstinātais finanšu zaudējumu risks ELVGF.

75. Līdz ar to ir jānoraida arī arguments, kas attiecas uz to, ka korekciju palielināšana nav pamatota, un tātad pirmais pamats kopumā.

Par otro pamatu, kas atteicas uz kļūdainu faktu vērtējumu un uzlikto korekciju nesamērīgo raksturu

76. Vispirms Grieķijas Republika apgalvo, ka Regulas Nr. 2111/2003 24. un 27. pantā paredzētās administratīvās un grāmatvedības pārbaudes bija veiktas augstākā līmenī, nekā tas paredzēts tiesību aktos, pat ja nav pierādīta to izsekojamība.

77. Vispārējā tiesa atgādina, ka ELVGF finansē tikai intervences, kas ir veiktas atbilstoši Kopienu tiesību normām attiecībā uz lauksaimniecības tirgus kopīgo organizāciju (Tiesas 2001. gada 6. marta spriedums lietā C-278/98 Nīderlande/Komisija, Recueil , I-1501. lpp., 38. punkts, un 2005. gada 24. februāra spriedums lietā C-300/02 Grieķija/Komisija, Krājums, I-1341. lpp., 32. punkts; Vispārējās tiesas 2008. gada 14. februāra spriedums lietā T-266/04 Spānija/Komisija, Krājumā nav publicēts, 97. punkts).

78. Turklāt, runājot par noteikumiem attiecībā uz pierādīšanas pienākumu grāmatojumu noskaidrošanas jomā, ir jāatgādina, ka Komisijai, lai pierādītu Kopienas lauksaimniecības tirgu kopīgās organizācijas noteikumu pārkāpumu, nav izsmeļoši jāpierāda valsts iestāžu veikto pārbaužu nepilnība vai kļūdas to iesniegtajos aprēķinos, bet tai ir jāsniedz pierādījumi par savām nopietnajām un pamatotajām šaubām attiecībā uz šīm pārbaudēm vai aprēķiniem. Šo Komisijas pierādīšanas pienākuma atvieglojumu izskaidro tas, ka dalībvalstij ir vieglāk saņemt un pārbaudīt informāciju, kas vajadzīga ELVGF grāmatojumu noskaidrošanai, un tādēļ tai ir jāiesniedz detalizētāki un pilnīgāki pierādījumi par tās pārbaužu vai aprēķinu patiesumu un, vajadzības gadījumā, par Komisijas apgalvojumu neprecizitāti (Tiesas 2001. gada 11. janvāra spriedums lietā C-247/98 Grieķija/Komisija, Recueil , I-1. lpp., 7.–9. punkts; un 2003. gada 19. jūnija spriedums lietā C-329/00 Spānija/Komisija, Recueil , I-6103. lpp., 68. punkts).

79. Šajā gadījumā no lietas materiāliem, it īpaši no divpusējās sanāksmes protokola, izriet, ka šajā gadījumā konstatētie trūkumi administratīvajās un grāmatvedības pārbaudēs netika apstrīdēti ar dokumentētiem pierādījumiem, ar kuriem būtu pamatoti Grieķijas Republikas argumenti.

80. Arī no samierināšanas iestādes atzinuma izriet, ka Grieķijas Republikas paskaidrojumi, saskaņā ar kuriem šī pārbaudes bija veiktas, taču tās nebija pareizi dokumentētas, nav apstiprināti ar objektīviem pierādījumiem. Grieķijas Republika pati atzīst, ka šo pārbaužu izsekojamība nav uzreiz pamanāma. Tā atzīst arī trūkumus attiecībā uz pienākumu veikt izmeklēšanu saistībā ar grāmatvedības pārbaudēm.

81. Turklāt Grieķijas Republika apgalvo, ka, lai novērstu konstatētos pārkāpumus, tā 2006. gadā pieņēma jaunus noteikumus.

82. Tomēr pietiek konstatēt, ka ar šādu argumentu nevar kompensēt šajā gadījumā konstatētās pārbaužu nepilnības attiecībā uz iepriekšējiem tirdzniecības gadiem.

83. Līdz ar to nav pierādīts, ka Komisijas konstatējumi attiecībā uz atklātajiem trūkumiem administratīvajās un grāmatvedības pārbaudēs ir kļūdaini un ka korekcijas šajā ziņā nav pamatotas.

84. Otrkārt, Grieķijas Republika apgalvo, ka maksājums ar čeku esot atsevišķs gadījums un ka vienotās korekcijas likme 10 % apmērā esot nesamērīga.

85. Šajā gadījumā, ņemot vērā konstatējumus, kas izdarīti iepriekš izvērtēto administratīvo un grāmatvedības pārbaužu jomā, pietiek norādīt, ka tas, ka tika konstatēts maksājums ar čeku, nebija vienīgais pamatojums šajā gadījumā piemērotajām korekcijām.

86. Līdz ar to Grieķijas Republikas argumenti, kas vērti uz to, lai pierādītu, ka korekcijai, kas tika uzlikta maksājuma ar čeku dēļ, bija nesamērīgs raksturs, ir jānoraida.

87. Tātad ir jānoraida otrais pamats kopumā.

88. No visa iepriekš minētā izriet, ka Grieķijas Republika nav norādījusi nevienu argumentu, ar kuru varētu apstrīdēt apstrīdētā lēmuma likumību, ciktāl ar to attiecībā uz citrusaugu pārstrādes nozari ir uzliktas vienotas likmes korekcijas 10 % apmērā.

3. Par trešo pamatu, kas attiecas uz kokvilnas nozarē piemērotajām korekcijām

Kopienu tiesiskais regulējums

89. Atbalstu kokvilnas ražošanai it īpaši regulē Padomes 2001. gada 22. maija Regula (EK) Nr. 1051/2001 par kokvilnas ražošanas atbalstu (OV L 148, 3. lpp.), kas atceļ Padomes 1995. gada 29. jūnija Regulu (EK) Nr. 1554/95, ar ko nosaka vispārējus noteikumus kokvilnas atbalsta sistēmai un atceļ Regulu (EEK) Nr. 2169/81 (OV L 148, 48. lpp.). Saskaņā ar tās 23. pantu Regula Nr. 1051/2001 stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī , proti, 2001. gada 1. jūnijā, un to piemēro, sākot no 2001. gada 1. septembra.

90. Saskaņā ar Regulas Nr. 1051/2001 1. panta 3. punktu tirdzniecības gads ilgst no 1. septembra līdz 31. augustam.

91. Regulas Nr. 1051/2001 11. panta d) punktā un 12. panta 1. punkta d) apakšpunktā ir paredzēts, ka, lai saņemtu atbalstu kokvilnas ražošanai, kokvilnas attīrīšanas uzņēmumiem ir jāpierāda, ka par kokvilnu ir iesniegta šīs regulas 16. panta 2. punktā minētā deklarācija par apsēto platību.

92. Regulas Nr. 1051/2001 16. panta 2. punktā ir paredzēts, ka ražotājas dalībvalstis nosaka apsēto platību deklarāciju sistēmu, lai jo īpaši nodrošinātu, ka kokvilna, uz kuru attiecas atbalsta pieprasījumi, ir norādītās izcelsmes produkts.

93. Lai ņemtu vērā vispārējus vides aizsardzības mērķus, dalībvalstīs nosaka un paredz tādus vides aizsardzības pasākumus, ko tās uzskata par piemērotiem, lai regulētu lauksaimniecības zemes izmantošanu kokvilnas ražošanai (Regulas Nr. 1051/2001 preambulas 13. apsvērums). Tādējādi Regulas Nr. 1051/2001 17. pantā ir paredzēts:

“1. Attiecībā uz kokvilnas nozari dalībvalstis nosaka:

– pasākumus apkārtējās vides stāvokļa uzlabošanai, jo īpaši audzēšanas metodes, kas mazina negatīvo ietekmi uz vidi,

– pētniecības programmas, lai izstrādātu ekoloģiski nekaitīgākus audzēšanas paņēmienus,

– līdzekļus audzētāju informēšanai par šādu pētījumu rezultātiem un attiecīgo metožu izmantošanas priekšrocībām.

2. Dalībvalstis veic vides aizsardzības pasākumus, ko tās uzskata par piemērotiem konkrētajā situācijā kokvilnas audzēšanai izmantotajās lauksaimniecības zemēs. Dalībvalstis turklāt veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai atgādinātu audzētājiem, ka viņiem jāievēro tiesību akti vides aizsardzības jomā.

3. Dalībvalstis attiecīgā gadījumā ierobežo platības, kurām ir tiesības uz ražošanas atbalstu neattīrītai kokvilnai, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem attiecībā uz:

– tādu reģionu lauksaimniecības ekonomiku, kuros kokvilna ir galvenā laukaugu kultūra,

– augsni un klimatu konkrētajos reģionos,

– apūdeņošanas sistēmu apsaimniekošanu,

– augsekas sistēmām un audzēšanas paņēmieniem, kas varētu uzlabot apkārtējās vides stāvokli.

4. Līdz 2004. gada 31. decembrim Grieķijas Republika un Spānijas Karaliste nosūta Komisijai ziņojumu par ekoloģisko stāvokli kokvilnas nozarē un par valstu pasākumu ietekmi, kas pieņemti saskaņā ar 1., 2. un 3. punktu.”

94. Komisijas 2001. gada 2. augusta Regula (EK) Nr. 1591/2001, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus kokvilnas atbalsta shēmas piemērošanai (OV L 210, 10. lpp.), atceļ Komisijas 1989. gada 3. maija Regulu (EEK) Nr. 1201/89, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus kokvilnas atbalsta shēmas piemērošanai (OV L 123, 23. lpp.), un saskaņā ar tās 19. pantu to piemēro, sākot no 2001. gada 1. septembra.

95. Regulas Nr. 1591/2001 9. panta 1. punktā, kas attiecas uz deklarācijām par apsētajām platībām, ir paredzēts:

“Dalībvalsts noteiktajā termiņā visi Kopienas kokvilnas audzētāji iesniedz pieteikuma formulāru platībatkarīgajam atbalstam, ko paredz integrētā vadības un kontroles sistēma, deklarējot apsētās platības attiecībā uz nākamo tirdzniecības gadu. Attiecīgo lauksaimniecības zemi vai zemes identificē saskaņā ar integrētās vadības un kontroles sistēmas noteikto lauksaimniecības zemju identifikācijas sistēmu. Attiecīgā gadījumā, lai ņemtu vērā faktisko ar kokvilnu apsēto platību, audzētāji dalībvalsts noteiktā termiņā, bet ne vēlāk kā līdz 31. maijam pirms attiecīgā tirdzniecības gada iesniedz koriģētu deklarāciju.”

96. Regulas Nr. 1591/2001 17. pantā ir paredzēts, ka attiecībā uz 2001./2002. tirdzniecības gadu Regulas Nr. 1201/89 8. pantā minētās apsēto platību deklarācijas, kas iesniegtas līdz 2001. gada 1. septembrim, uzskata par līdzvērtīgām apsēto platību deklarācijām, kas paredzētas Regulas Nr. 1591/2001 9. pantā.

97. Regulas Nr. 1591/2001 13. pantā, kas attiecas uz pārbaudēm, tā redakcijā, kas piemērojama no 2001. gada 1. septembra līdz 2002. gada 23. augustam, ir noteikts:

“1. Ražotājas dalībvalsts iecelta kontroles iestāde pārbauda:

a) ar kokvilnu apsēto platību deklarāciju pareizību, ne mazāk kā 5 % deklarāciju veicot pārbaudes uz vietas [veicot pārbaudi uz vietas, kas attiecas uz ne mazāk kā 5 % deklarāciju];

[..]

f) ar vispārēju pārbaužu [kontrolpārbaužu] atbalstu – ka līgumos minētās lauksaimniecības zemes atbilst tām, ko audzētāji deklarējuši ar kokvilnu apsētās platības deklarācijā.

2. Ja attiecībā uz 9. pantā minētajām platībām konstatē pārkāpumus, kam piemērojamas 14. panta 1. punktā minētās sankcijas, atbalstu piešķir par to kokvilnas daudzumu, attiecībā uz kuru ir izpildītas visas pārējās prasības.

3. Gadījumā, kad par kontroli atbild vairākas institūcijas, dalībvalsts šim nolūkam veido koordinēšanas sistēmu.”

98. Komisijas 2002. gada 19. augusta Regula (EK) Nr. 1486/2002, ar ko groza Regulu Nr. 1591/2001 (OV L 223, 3. lpp.), kas ir piemērojama, sākot no 2002. gada 23. augusta, aizstāj Regulas Nr. 1591/2001 13. panta 1. punkta a) apakšpunktu ar šādu formulējumu:

“līdz konkrētā tirdzniecības gada 15. novembrim [pārbauda] ar kokvilnu apsēto platību deklarāciju pareizību, veicot pārbaudi uz vietas, kas attiecas uz ne mazāk kā 5 % deklarāciju”.

Kopsavilkuma ziņojums

99. Izmeklēšanu ar atsauces numuru OT/2003/01/GR un OT/2003/03/GR ietvaros Komisija attiecīgi 2003. gada 31. martā un 4. aprīlī un 2003. gada 20. un 24. oktobrī Grieķijā veica izmeklēšanu saistībā ar atbalstu kokvilnas ražošanai 2001./2002. un 2002./2003. tirdzniecības gadā. Pēc vēstuļu apmaiņas starp Komisiju un Grieķijas iestādēm 2005. gada 8. decembrī notika divpusējā sanāksme. Ar 2007. gada 3. jūlija vēstuli Komisija paziņoja Grieķijas iestādēm savus secinājumus. Pēc samierināšanas iestādes 2008. gada 21. janvāra atzinuma Komisija paziņoja savu galīgo nostāju ar 2008. gada 6. augusta vēstuli.

100. Papildus konstatējumiem attiecībā uz atbilstīgā ražošanas apjoma pārsniegšanu Komisijas dienesti bija konstatējuši trūkumus pārbaudēs, kas īsumā ir izklāstīti kopsavilkuma ziņojumā.

101. Pirmkārt, attiecībā uz integrēto vadības un kontroles sistēmu (turpmāk tekstā – “IVKS”) Komisijas dienesti uzskatīja, ka, lai arī deklarācijas par platībām, kas apsētas ar kokvilnu, bija ietvertas IVKS platību deklarācijā, nebija pietiekami nodrošināta abu sistēmu saderība, kā jau arī tika konstatēts attiecībā uz laikposmu no 1997./1998. līdz 2000./2001. tirdzniecības gadiem. It īpaši:

– tika atklātas pretrunas starp dažādiem dokumentiem (lauksaimnieku–kokvilnas attīrītāju līgumiem, IVKS deklarācijām par kokvilnas platībām), ko Grieķijas iestādes acīmredzami nebija atklājušas un kas apšaubīja kontrolpārbaužu efektivitāti un līdz ar to pat tās informācijas ticamību, kuru kokvilnas attīrītāji izmantoja, lai pārbaudītu, vai attiecībā uz piegādāto kokvilnu bija iesniegta deklarācija par apsētajām platībām;

– saziņa starp dienestiem, kas atbildīgi par IVKS datubāzi, un dienestiem, kas atbildīgi par atbalstu kokvilnas ražošanai, tika uzskatīta par lielā mērā nepietiekamu; faktiski Opekepe dienestu rīcībā bija tikai tā informācija par kokvilnu, kas bija norādīta deklarācijās par apsēto platību un kas nemazināja risku, ka varētu tik deklarētas pārāk mazas ar kokvilnu apsētās platības; tāpat arī par IVKS atbildīgie dienesti dienestiem, kas atbildīgi par kokvilnu, netika paziņojuši nevienu trūkumu attiecībā uz 2001./2002. un 2002./2003. gadu, lai gan no attāluma veiktās pārbaudes uzrādīja nedeklarētās vai nepareizi deklarētās platības.

102. Otrkārt, saistībā ar vides aizsardzības pasākumiem kopsavilkuma ziņojumā ir uzsvērts, ka 2001. gada kokvilnas ražošanas atbalsta shēmas reformas ietvaros tika ieviesti vides aizsardzības pasākumi, kuru būtība, kā arī pārbaudes noteikumi un sankcijas bija jānosaka dalībvalstij. Tika konstatēts, ka Grieķijas Republika kā vienu no šiem pasākumiem bija ieviesusi ražošanas platību ierobežojumu, maksimālā ražas apjoma noteikšanu un pienākumu ievērot labas prakses kodeksu, kas nozīmēja arī obligātu kultūraugu rotāciju.

103. Komisijas dienesti norādīja uz to, ka nav ieviests vides aizsardzības pasākumu pārbaudes noteikums un nav piemērotas sankcijas. It īpaši par nepilnīgu tika uzskatīta administratīvā pārbaude attiecībā uz katram ražotājam noteikto maksimālās ražas apjomu. Tāpat arī platību pārbaudes uz vietas, kas tika veiktas pēc pēdējās ražas novākšanas un tātad pārāk vēlu, lai pārbaudītu deklarētās ražas ticamību, bija jānovirza tādējādi, lai atklātu nedeklarētās kokvilnas platības un lai pārbaudītu, kā tiek ievērots labas prakses kodekss. Piemēram, tika pārbaudītas tikai deklarētās kokvilnas platības, kas neļāva atklāt kokvilnas zemes gabalus, kuri bija deklarēti kā kviešu vai citu kultūru zemes gabali. Visbeidzot tika atklāts, ka nebija veikta neviena pārbaude attiecībā uz labas prakses kodeksa ievērošanu.

104. Savā 2008. gada 21. janvārī sniegtajā atzinumā samierināšanas iestāde aicināja Komisiju pārliecināties, vai, ņemot vērā vides nosacījumu spēkā stāšanās dienu attiecībā uz šo atbalsta shēmu, saderību ar šiem nosacījumiem varēja izvirzīt kā juridiski saistošu kritēriju Kopienas atbalsta piešķiršanai kokvilnai, kas audzēta 2001./2002. tirdzniecības gada laikā.

105. 2008. gada 6. augusta vēstulē Komisijas dienesti paziņoja savu galīgo nostāju, kurā tika atstāta paredzētā korekcija. Tie uzsvēra, ka 1. septembris bija diena, kurā sākas tirdzniecības gads, kas nenozīmē, ka platību pārbaudes pasākumi (un it īpaši ierobežojumi vides jomā) būtu bijuši fakultatīvi pirmā gada laikā, jo visi atbilstības kritēriji, kas attiecas uz darbībām pirms tirdzniecības, ir jāpārbauda pirms tirdzniecības sākšanas. Tie arī uzsvēra, ka diskusiju saturs par kokvilnas reformu jau bija zināms pirms 2001. gada 1. jūnija un ka Grieķijas iestādes izdarīja apzinātu izvēli jau no pirmā tirdzniecības gada piemērot Regulas Nr. 1051/2001 17. panta 3. punktu, pieņemot 2001. gada februārī ministrijas lēmumu, kurā it īpaši bija paredzēta obligāta rotācija un ar kokvilnu apsēto platību samazināšana, attiecībā uz ko lauksaimnieku līmenī netika veikta neviena pārbaude.

106. Treškārt, runājot par platību pārbaudi uz vietas, Komisijas dienesti, pirmkārt, uzskatīja, ka attiecībā uz 2001./2002. tirdzniecības gadu pārbaudāmo saimniecību atlase saistībā ar atbalstu kokvilnas ražošanai nebija balstīta ne uz kādu riska novērtējumu, ņemot vērā to, ka nejaušas atlases metode nav piemērota riskiem, kas saistīti ar šo tirdzniecības gadu (nedeklarēto kokvilnas platību atklāšana, labas lauksaimniecības prakses pārkāpumu konstatēšana). Ja šķiet, ka atlases procedūra attiecībā uz 2002./2003. tirdzniecības gadu tika grozīta, tā tika atzīta par neapmierinošu, jo tajā tika ņemti vērā riska faktori, kas nav saistīti ar kokvilnu (IVKS atlase), un tā neļāva pietiekami ņemt vērā šī tirdzniecības gada laikā konstatētās netipiskās ražas. Līdz ar to tika uzskatīts, ka grozījumi atlases procedūrā neļāva pietiekoši uzlabot prasību, lai tiktu mazināti ar platību pārāk mazu deklarēšanu saistītie riski.

107. Otrkārt, tika atzīts, ka pārbaudes uz vietas ir veiktas pārāk novēloti un ka tās neļāva noteikt robežas vairākiem maziem kokvilnas zemes gabaliem, kuriem robežu bieži varēja noteikt, vienīgi pateicoties dažādajām kokvilnas šķirnēm, kuru atšķirības bija redzamas pēc lapām un auga, lai gan atbilstoši IVKS ietvaros pieņemtajiem standartiem apstrādāto platību pietiekami kvalitatīvi nomērīt var tikai tad, ja kultūra vēl atrodas uz lauka. Turklāt Grieķijas iestādes tikai 2008. gada 22. janvārī pēc samierināšanas iestādes aicinājuma iesniedza informāciju par datumiem, kuros bija veiktas pārbaudes uz vietas, no kā saskaņā ar Komisijas dienestu viedokli neizriet neviena ticama norāde par novēloto pārbaužu procentuālo skaitu, ņemot vērā to, ka daudzi norādītie datumi (vismaz sešpadsmit gadījumos) bija maz ticami. Turklāt, lai gan ir šīs pretrunas, šķiet ir apstiprināta pārāk novēlotu pārbaužu veikšana (pēc janvāra mēneša) piecos reģionos 2001./2002. gadā un septiņos reģionos 2002. gadā.

108. Treškārt, tika arī konstatēts, ka 2001./2002. gadā inspektoriem paredzētajās norādēs nebija noteikta nekāda mērījumu formalizēšana, ne arī pieļaujamo tehnisko līdzekļu izsekojamība un ka tas tika uzlabots tikai 2002./2003. gadā, kad Opekepe sāka veikt pārbaudes uz vietas.

Vispārējās tiesas vērtējums

109. Saistībā ar kokvilnas nozari Grieķijas Republika izvirza pamatu, kas attiecas uz 2002. un 2003. finanšu gadā piemērotās vienotās likmes korekcijas 5 % apmērā nepamatoto un nesamērīgo raksturu, kā arī kļūdainu faktu vērtējumu.

110. Šis pamats ir sadalīts piecas daļās. Pirmā un otrā daļa attiecas uz finanšu korekcijas nesamērīgo raksturu, trešā, ceturtā un piektā daļa attiecas uz Komisijas konstatējumu par attiecīgi IVKS pārkāpumiem, vides aizsardzības pasākumiem un platību uz vietas pārbaudi iespējami kļūdaino raksturu.

111. Pirms izvērtēt šī pamata pirmās divas daļas, Vispārējā tiesa izvērtēs trešo, ceturto un piekto daļu.

Par trešo daļu, kas attiecas uz Komisijas konstatējumu saistībā ar trūkumiem IVKS iespējami kļūdaino raksturu

112. Grieķijas Republika apstrīd Komisijas konstatējumus attiecībā uz IVKS pārkāpumiem un apgalvo, ka kontrolpārbaudes bija efektīvas. Tā apraksta procedūru, saskaņā ar kuru ražotāji apstrādātās platības deklarē IVKS, un uzsver, ka kokvilnas atbalsts nav saistīts ar platību, bet tas tiek izmaksāts, ņemot vērā kokvilnas daudzumu, ko ražotāji piegādā attīrīšanas uzņēmumiem, kas tiek pārbaudīts. Tā piebilst, ka apstāklis, ka IVKS bija pieļautas dažas nepilnības, kuras bija izskaidrotas tās 2004. gada 26. novembra vēstulē, kas bija nosūtīta Komisijai, nekādi neietekmēja maksājumu likumību atbalsta saņēmējiem.

113. Vispārējā tiesa atgādina, ka kokvilnas ražošanas atbalsta saskaņošana ar IVKS tika ieviesta ar Regulu Nr. 1201/89, kas grozīta ar Komisijas 1997. gada 5. septembra Regulu (EK) Nr. 1740/97 (OV L 244, 1. lpp.), lai stiprinātu kokvilnas atbalsta vadību un kontroli un novērstu divkāršu maksājumu par tām pašām platībām. Regulas Nr. 1591/2001, ar ko ir atcelta Regula Nr. 1201/89, preambulas 9. apsvērumā ir arī paredzēts, ka, lai pārliecinātos par atbalsta pieteikumā iekļautās kokvilnas izcelsmi, jābūt iespējai identificēt ar kokvilnu apsētās platības, izmantojot lauksaimniecības zemju identifikācijas sistēmu, kas noteikta Padomes 1992. gada 27. novembra Regulā (EEK) Nr. 3508/92, ar ko izveido integrētu vadības un kontroles sistēmu konkrētām Kopienas atbalsta shēmām (OV L 355, 1. lpp.). Tas nozīmē, ka abas sistēmas viena otrai nosūta un ļauj apmainīties ar informāciju, it īpaši, izmantojot Regulas Nr. 1591/2001 13. panta 1. punkta f) apakšpunktā paredzētās kontrolpārbaudes (skat. iepriekš 97. punktu).

114. Saskaņā ar judikatūru dalībvalsts, attiecībā uz kuru Komisija ELVGF Garantiju nodaļas darbības noteikumu piemērošanas ietvaros ir pamatojusi savu lēmumu, ar ko ir konstatēts, ka pārbaudes nav veiktas vai arī ka tajās ir pieļauti pārkāpumi, nevar atspēkot Komisijas konstatēto, nepamatojot savus attiecīgos apgalvojumus ar pierādījumiem, kas norāda uz darboties spējīgu kontroles sistēmu, uz kuru var paļauties. Ja tai neizdodas pierādīt, ka Komisijas konstatējumi ir neprecīzi, tad šie konstatējumi var būt par pamatu nopietnām šaubām par to, vai ir veikti atbilstoši un efektīvi pārraudzības un pārbaudes pasākumi (Tiesas 2000. gada 13. jūlija spriedums lietā C-46/97 Grieķija/Komisija, Recueil , I-5719. lpp., 58. punkts).

115. Šajā gadījumā Grieķijas Republika detalizēti neapstrīd attiecīgajā pārbaudes sistēmā konstatētos trūkumus. Tā tikai apgalvo, ka IVKS nepilnības nav ietekmējušas atbalsta saņēmējiem izmaksāto maksājumu likumību un ka tās veiktās pārbaudes bija pilnīgas, jo tās attiecās uz kokvilnas daudzumu, ko ražotāji piegādāja attīrīšanas uzņēmumiem, kā arī uz ražu.

116. Tomēr ar to, ka šādas pārbaudes bija veiktas, nepietiek, lai atspēkotu kopsavilkuma ziņojumā atklātās nepilnības (skat. iepriekš 101. punktu). Šajā ziņā ir jāatgādina, ka gadījumos, ja regula izveido īpašus pārbaudes pasākumus, dalībvalstīm ir pienākums tos piemērot, neizvērtējot tās izvirzītā pieņēmuma pamatotību, atbilstoši kuram citas pārbaudes sistēmas piemērošana, iespējams, būtu vēl efektīvāka (Tiesas 2002. gada 21. marta spriedums lietā C-130/99 Spānija/Komisija, Recueil , I-3005. lpp., 87. punkts).

117. Turklāt saistībā ar trūkumiem, kas tika atklāti zemes gabalu pārbaudēs, Grieķijas Republika atsaucas uz Komisijai nosūtīto 2004. gada 26. novembra vēstuli. Šajā vēstulē Grieķijas Republika it īpaši norāda, ka šos trūkumus var izskaidrot ar kļūdām, kas radušās, atkārtoti pārrakstot platības brīdī, kad kopsavilkuma sarakstā, ko pēc tam izmanto, lai atjaunotu uz vietas veikto pārbaužu datorizēto reģistru, tiek ievadīti uz vietas veikto pārbaužu rezultāti (2004. gada 26. novembra vēstules 27. punkts).

118. Līdz ar to ir jākonstatē, ka Grieķijas Republika tādējādi norāda konstatēto kļūdu iemeslus, nepierādot Komisijas konstatējumu kļūdaino raksturu un nenovēršot esošās šaubas par pārbaudes sistēmas efektivitāti.

119. Visbeidzot Grieķijas Republika apgalvo, ka “apsēto platību deklarācijas precizitāte” ir kļuvusi par atbilstības kritēriju kopš Regulas Nr. 1486/2002 stāšanās spēka, kura kļuva piemērojama, sākot no 2002./2003. tirdzniecības perioda, un kura tātad nav piemērojama šajā gadījumā.

120. Šajā ziņā Vispārējā tiesa norāda, ka kokvilnas platības deklarācija bija paredzēta Regulas Nr. 1591/2001 9. pantā (skat. iepriekš 95. punktu), jau pirms minētājā regulā tika izdarīti grozījumi ar Regulu Nr. 1486/2002, un ka turklāt tā jau bija paredzēta Regulas Nr. 1201/89, kas grozīta ar Regulu Nr. 1740/97, 8. pantā (skat. iepriekš 96. punktu). Tāpat arī kokvilnas platību deklarāciju precizitātes pārbaude, veicot pārbaudi uz vietas, kas atteicas uz ne mazāk kā 5 % deklarāciju, arī jau bija paredzēta Regulas Nr. 1591/2001 13. pantā (skat. iepriekš 97. punktu), pirms minētajā regulā tika izdarīti grozījumi ar Regulu Nr. 1486/2002, un pirms tās – Regulas Nr. 1201/89 12. pantā. Grozījumos, kas šajā ziņā tika izdarīti ar Regulu Nr. 1486/2002, ir vienīgi precizēts, ka šī pārbaude uz vietas ir jāveic vēlākais līdz attiecīgā tirdzniecības gada 15. novembrim (skat. iepriekš 98. punktu).

121. Līdz ar to šis arguments nav pamatots.

122. Tātad šī pamata trešā daļa ir jānoraida.

Par ceturto daļu, kas atteicas uz Komisijas konstatējumu saistībā ar vides aizsardzības pasākumiem iespējami kļūdaino raksturu

123. Ir jāatgādina, ka kokvilnas ražošanas atbalsta shēmas reforma 2001. gadā ar Regulas Nr. 1051/2001 17. pantu ieviesa dalībvalstīm pienākumu veikt vides aizsardzības pasākumus, ko tās uzskata par piemērotiem (skat. iepriekš 93. punktu). Ņemot vērā šos pasākumus, Grieķijas Republika noteica ražošanas platību ierobežojumu, maksimālo ražas apjomu un pienākumu ievērot labas prakses kodeksu, kas nozīmēja arī obligātu kultūraugu rotāciju. Šie pasākumi izriet no 2001. gada 28. februāra un 4. un 10. maija ypourgikes apofaseis (ministrijas rīkojumi), kas tika pieņemti pēc plašām diskusijām ar ražotājiem, kā to uzsver Grieķijas Republika.

124. Vispirms Grieķijas Republika apgalvo, ka pārbaužu rezultātus nevarēja izvērtēt nekavējoties, jo vides aizsardzības pasākumi tika pieņemti 2001. gadā.

125. Šajā gadījumā Vispārējā tiesa norāda, ka, uzliekot vienotas likmes korekciju 5 % apmērā sakarā ar nepilnībām vides aizsardzības pārbaudēs, Komisija neapšauba noteikto vides aizsardzības pasākumu efektivitāti vai pamatotību, bet gan to, ka pēc to noteikšanas netika veikta to ievērošanas pārbaude. Līdz ar to Grieķijas Republikas argumentācijai, saskaņā ar kuru pieņemtie vides aizsardzības pasākumi prasīja laiku, šajā gadījumā nav nozīmes.

126. Turklāt Grieķijas Republika apgalvo, ka vides aizsardzības pasākumu ievērošanas pārbaude tika veikta pienācīgi.

127. Tomēr Vispārējā tiesa norāda, ka šī argumentācija nav apstiprināta ar lietas materiāliem.

128. Faktiski, pirmkārt, saistībā ar ražas apjoma pārbaudi Grieķijas Republika bija norādījusi, ka tā bija veikusi pārbaudes no attāluma, lai pārbaudītu ražas apjomu zonās, kurās bija novērota ražas apjoma pārsniegšana. Tomēr no kopsavilkuma ziņojuma izriet, ka attiecībā uz 2001./2002. tirdzniecības gadu netika iesniegta nekāda informācija un ka attiecībā uz 2002./2003. tirdzniecības gadu iesniegtā informācija pierādīja, ka tikai 7,5 % no netipiska ražas apjoma gadījumiem bija pārbaudīti. Turklāt Grieķijas Republika atsaucas uz vidējā apjoma ražas metodi pēdējo trīs gadu laikā un ražas apjoma pārbaudi, izmantojot mērvienību arpans. Tomēr šie argumenti nepierāda, ka būtu veiktas pārbaudes, kas ļautu individuāli pārliecināties, vai atbalsta saņēmēji bija izpildījuši ar šiem pasākumiem noteiktos pienākumus. Kā uzsver Komisija, atbalsts tātad varēta tikt piešķirts ražotājiem, kuri, iespējams, nebija ievērojuši vides aizsardzības pasākumus.

129. Tāpat arī atsaucoties, otrkārt, uz to, ka tika samazinātas ar kokvilnu apsētās platības, Grieķijas Republika nav pierādījusi, ka šajā ziņā būtu veikta individualizēta pārbaude.

130. Treškārt, saistībā ar labas prakses pārbaudi Grieķijas Republika samierināšanās procedūras laikā pati ir norādījusi, ka bija grūti vai pat neiespējami veikt tiešu labas prakses pārbaudi. Tā apgalvo, ka tā bija izstrādājusi tādus rādītājus kā “indikatīvais ražas daudzums uz lauka”, lai veiktu pilnīgu kontroli, nolūkā ierobežot pesticīdu un mēslojuma lietošanu. Tomēr runa ir par vispārēju pasākumu ieviešanu, lai uzlabotu vides rādītājus, kas nepierāda to, ka attiecībā uz katru ražotāju būtu veikta individualizēta pārbaude par ieviesto pasākumu ievērošanu.

131. Līdz ar to ir jānoraida Grieķijas Republikas arguments, saskaņā ar kuru vides aizsardzības pasākumu ievērošanas pārbaude ir veikta pienācīgi.

132. Turklāt Grieķijas Republika replikas rakstā uzsver samierināšanas iestādes iebildes attiecībā uz iespēju, sākot no 2001. gada 1. septembra, piemērot Regulas Nr. 1051/2001 17. pantā ieviestos vides pasākumus jau iesētai kokvilnai.

133. Vispārējā tiesa atgādina, ka samierināšanas iestāde savā 2008. gada 21. janvāra atzinumā aicināja Komisiju nodrošināt, lai, ņemot vērā dienu, kurā vides nosacījumi stājas spēkā attiecībā uz šo atbalsta shēmu, saderība ar šiem noteikumiem varētu tikt izvirzīta kā juridiski saistošs kritērijs Kopienas atbalsta piešķiršanai 2001./2002. tirdzniecības gada laikā audzētajai kokvilnai.

134. Komisija savā galīgajā nostājā palika pie viedokļa, ka Regulas Nr. 1051/2001 17. pants ir piemērojams Grieķijas Republikas noteiktajiem vides aizsardzības pasākumiem attiecībā uz 2001./2002. tirdzniecības gadu. Saskaņā ar tās viedokli 2001. gada 1. septembris būtībā iezīmē 2001. gadā iesētās un 2001. gada rudenī tirgotās kokvilnas tirdzniecības gada sākumu, tomēr visi atbilstības kritēriji, kas attiecas uz darbībām pirms tirdzniecības, tostarp apsēšana, ir jāpārbauda pirms tam.

135. Vispārējā tiesa konstatē, ka Grieķijas Republika nav apstrīdējusi šo viedokli. Faktiski tā tikai replikas rakstā atsaucas uz samierināšanas iestādes iebildi, nesniedzot pamatotu argumentāciju, lai atbildētu uz Komisijas argumentāciju.

136. Ciktāl tās argumentu, kas neizriet no prasības pieteikuma, var uzskatīt par tādu, kas attiecas uz iebildumu attiecībā uz vides aizsardzības pasākumiem, un līdz ar to par pieņemamu Reglamenta 48. panta 2. punkta izpratnē, ir jākonstatē, ka tas nekādā ziņā nav pamatots.

137. Turklāt arguments, saskaņā ar kuru Regulas Nr. 1051/2001 precīzie pasākumi vēl nebija zināmi, ir jānoraida. Faktiski Grieķija Republika pati bija noteikusi vides aizsardzības pasākumus, un tā neapstrīd, ka šie vides aizsardzības pasākumi bija piemērojami nekavējoties. Gluži pretēji, tā apgalvo, ka attiecībā uz minētajiem pasākumiem jau bija veiktas pietiekamas pārbaudes, kas liecina par to, ka tie bija piemērojami. Kopš brīža, kad Grieķijas Republika, lai piemērotu Regulu Nr. 1051/2001, nolēma noteikt šos pasākumus attiecībā uz 2001./2002. tirdzniecības gadu, tai bija jāpārbauda, kā kokvilnas ražotāji šo regulu ievēro. Turklāt, kā ir uzsvērusi Komisija, atbildot uz Vispārējās tiesas rakstveida jautājumu, no Komisijas 2002. gada 31. jūlija Regulas (EK) Nr. 1398/2002, ar kuru 2001./2002. tirdzniecības gadam nosaka faktiski saražoto neattīrītas kokvilnas daudzumu, kā arī no tā izrietošo mērķa cenas samazinājumu un attiecībā uz 2001./2002. tirdzniecības gadu atkāpjas no noteiktiem atbalsta pārvaldības un piešķiršanas noteikumiem Grieķijā (OV L 203, 24. lpp.), preambulas apsvērumiem izriet, ka Grieķijas iestādes pašas Regulas Nr. 1051/2001 17. panta 3. punktā paredzētos vides aizsardzības pasākumus uzskatīja par atbilstības kritēriju atbalsta saņemšanai par 2001./2002. tirdzniecības gadu.

138. Turklāt jautājums par to vides aizsardzības pasākumu pārbaudi, kuri attiecas uz laikposmu pirms 2001. gada 1. septembra, attiecas tikai uz 2001./2002. tirdzniecības gadu, un tas tātad ir tikai daļa no iebilduma par vides aizsardzības pasākumiem, uz kuru ir balstīta vienotās likmes korekcija, kas attiecas arī uz 2002./2003. tirdzniecības gadu.

139. Visbeidzot pretēji tam, ko apgalvo Grieķijas Republika, citādi nepamatojot savu argumentu, Komisija pamatoti ir uzskatījusi, ka pārbaudes attiecībā uz vides aizsardzības pasākumiem bija galvenās pārbaudes dokumenta Nr. VI/5330/97 2. pielikuma izpratnē. Faktiski šādas pārbaudes attiecas uz fiziskām un administratīvām pārbaudēm, kas nepieciešamas, lai pēc būtības pārbaudītu tādus apstākļus kā šajā gadījumā, kuri attiecas uz ražošanas platību, maksimālā ražas apjoma noteikšanu un labas prakses, ko Grieķijas Republika ieviesusi saskaņā ar Regulas Nr. 1051/2001 17. pantu, ievērošanu.

140. No tā izriet, ka šī pamata ceturtā daļa ir jānoraida.

Par piekto daļu, kas attiecas uz Komisijas konstatējumu attiecībā uz pārbaudēm uz vietas iespējami kļūdaino raksturu

141. Pirmkārt, Grieķijas Republika apstrīd, ka pārbaudes uz vietas ir veiktas novēloti. Tā apgalvo, ka Regulās Nr. 1051/2001 un Nr. 1591/2001 nav paredzēts termiņš, kurā būtu jāveic pārbaudes uz vietas attiecībā uz 5 % platības, jo 15. novembris kā pēdējais datums esot noteikts, tikai sākot no 2003. gada, ar Regulu Nr. 1486/2002. Saskaņā ar Grieķijas Republikas viedokli, ja pārbaude ir jāveic piemērotā dienā, proti, brīdī, kurā var garantēt, ka pārbaudāmā platība ir apsēta ar kokvilnu, to var veikt līdz pat brīdim, kamēr kokvilnas rugāji vēl ir palikuši uz lauka, proti, augustā, oktobrī vai pat janvārī, vai līdz nākamajai pavasara sējai. Tā piebilst, ka pārbaužu uz vietas datubāzē nebija norādīts datums, jo regulās šādas prasības nebija. Tā uzsver, ka sanāksmju protokolos ir atsauce uz datumu, kurā tās bija veiktas, no kā izriet, ka pārbaudes galvenokārt bija veiktas no augusta līdz novembrim un ka tikai dažas pārbaudes esot veiktas vēlāk.

142. Šajā ziņā ir jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 1591/2001 13. panta 1. punkta a) apakšpunktu kokvilnas platību deklarāciju pareizība ir jāpārbauda, veicot pārbaudi uz vietas.

143. Kā uzsver Grieķijas Republika, pirms 2002. gada 23. augusta, kas ir datums, kurā stājās spēkā Regula Nr. 1486/2002, kurā ir paredzēts, ka pārbaudes uz vietas ir jāveic vēlākais līdz attiecīgā tirdzniecības gada 15. novembrim, Regulā Nr. 1591/2001 nebija paredzēts termiņš, līdz kuram šīs pārbaudes ir jāpabeidz. Citiem vārdiem, šis 15. novembra termiņš ir piemērojams, sākot no 2002./2003. tirdzniecības gada.

144. Tomēr pārbaudes attiecībā uz 2001./2002. tirdzniecības gadu bija jāveic piemērotā laikā, kā to atzīst Grieķijas Republika (skat. iepriekš 63. punktā minēto 2009. gada 11. jūnija spriedumu lietā Grieķija/Komisija, 196. punkts), proti, brīdī, kurā ir iespējams skaidri noteikt un garantēt, ka pārbaudītā platība bija apsēta ar kokvilnu, tātad pirms ražas novākšanas vai tās novākšanas brīdī.

145. Šajā gadījumā 2008. gada 22. janvārī Grieķijas iestādes pēc samierināšanas iestādes aicinājuma iesniedza informāciju par datumiem, kuros bija veiktas pārbaudes uz vietas. Tomēr, kā ir konstatējusi Komisija, no šīs informācijas nevarēja secināt pārbaužu uz vietas hronoloģisko secību un tajā nebija ticamas norādes par novēloti veikto pārbaužu daļu. Turklāt, runājot par pieciem reģioniem 2001./2002. gadā un septiņiem reģioniem 2002. gadā, daži norādītie datumi bija pretrunīgi un dažas pārbaudes bija īpaši novēlotas (pēc janvāra).

146. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru (iepriekš 73. punktā minētais 2004. gada 9. septembra spriedums lietā Grieķija/Komisija, 51. punkts) katrai attiecīgajai dalībvalstij ir jāiesniedz pietiekoši detalizēti un pilnīgi pierādījumi tās veiktajām pārbaudēm un nepieciešamības gadījumā – par Komisijas apgalvojumu neprecizitāti.

147. Grieķijas Republika pēc tam, kad tā tika norādījusi, ka pārbaužu uz vietas datubāzē nebija minēts datums, iesniedza pārbaužu datumus, no kā, pirmkārt, izriet dažas pretrunas (daži datumi norāda uz 1901. vai 1902. gadu), un, otrkārt, ka dažkārt pārbaužu datumi bija vēlāki par attiecīgā tirdzniecības gada janvāri.

148. Šajā ziņā, pat ja – kā norāda Grieķijas Republika – kokvilnas rugāji var liecināt par to, ka patiesi ir audzēta kokvilna, Komisija ir pamatoti konstatējusi, ka, pamatojoties uz šiem kokvilnas rugājiem, nebija iespējams skaidri noteikt ne precīzas zemes gabalu robežas, ne arī noteikt no tiem iegūtās ražas apjomu. Turpretī Regulā Nr. 1486/2002 kā termiņš, līdz kuram jāveic pārbaudes uz vietas, bija noteikts attiecīgā tirdzniecības gada 15. novembris.

149. Turklāt Grieķijas Republika replikas raksta 2. pielikumā ir pievienojusi informāciju, kas apliecinot, ka vairākums pārbaužu par abiem tirdzniecības gadiem esot veiktas līdz novembrim. Komisija tomēr apgalvo, ka šī informācija tai neesot nosūtīta administratīvā procesa laikā, kura rezultātā tika pieņemts apstrīdētais lēmums, ko apstiprinot arī Grieķijas Republikas atbildes uz procesa organizatorisko pasākumu un Vispārējās tiesas jautājumiem tiesas sēdē. Komisijas lēmuma likumība ir jāvērtē, pamatojoties uz informāciju, kāda bija Komisijas rīcībā lēmuma pieņemšanas brīdī (šajā ziņā skat. Vispārējās tiesas 2011. gada 15. decembra spriedumu lietā T-232/08 Luksemburga/Komisija, Krājumā nav publicēts, 54. un 55. punkts, un 2012. gada 14. februāra spriedumu lietā T-267/06 Itālija/Komisija, Krājumā nav publicēts, 46.–48. punkts; pēc analoģijas skat. Tiesas 2008. gada 22. decembra spriedumu lietā C-333/07 Regie Networks , Krājums, I-10807. lpp., 81. punkts). Līdz ar to šo Grieķijas Republikas iesniegto informāciju nevar ņemt vērā, lai novērtētu apstrīdētā lēmuma likumību.

150. No tā izriet, ka Grieķijas Republikai nav izdevies pierādīt, ka Komisijas konstatējumi šajā ziņā ir kļūdaini. Turklāt un katrā ziņā, kā arī uzsver Komisija, jautājums par novēlotajām pārbaudēm ir tikai viens no iebildumiem, kas attiecas uz galvenajām pārbaudēm, uz kurām ir balstīta vienotās likmes korekcija (skat. iepriekš 101.–108. punktu).

151. Otrkārt, Grieķijas Republika apgalvo, ka riska analīze tika veikta un ka tās rezultātā tika izslēgti kokvilnas daudzumi, kuru izcelsme nebija zināma. Apstāklis, ka tika uzlabota datorizētā sistēma un kokvilnas piegādes attīrīšanas uzņēmumiem pārbaude reālajā laikā, esot veicinājis paraugu izvēles sistēmas uzlabošanu un tātad arī riska analīzi.

152. Tomēr šis arguments neatspēko Komisijas konstatējumus, saskaņā ar kuriem riska analīze par 2001./2002. tirdzniecības gadu bija balstīta uz nejaušu noslāņotās populācijas atlasi, kas nav piemērota riskiem, kuri attiecas uz aplūkoto tirdzniecības gadu. Tāpat attiecībā uz 2002./2003. tirdzniecības gadu Grieķijas Republika nav pierādījusi iepriekš 106. un 108. punktā īsumā izklāstīto Komisijas konstatējumu kļūdaino raksturu.

153. Līdz ar to ir jānoraida arī šī pamata piektā daļa.

154. No tā izriet, ka šādos apstākļos nevar uzskatīt, ka apstrīdētā vienotās likmes korekcija 5 % apmērā izriet no kļūdaina faktu vērtējuma.

Par pirmo un otro daļu, kas attiecas uz finanšu korekcijas nesamērīgo raksturu

155. Šī pamata pirmajā daļā Grieķijas Republika apgalvo, ka vienotās likmes korekcija 5 % apmērā, kas ir vairāk nekā divkārša salīdzinājumā ar iepriekšējām korekcijām 2 % apmērā, ir nesamērīga, jo Komisija nav ņēmusi vērā novēlotos kokvilnas atbalsta grozījumus 2001. gadā, kuri tika izdarīti ar Regulu Nr. 1051/2001, kas tika publicēta jūnijā, proti, kultūras audzēšanas perioda vidū. Tā uzsver, ka neviens pārejas noteikums nemazināja izmaksas, kas izrietēja no jaunās līdzdalības aprēķina metodes, un apgalvo, ka no veiktajiem pasākumiem izrietošās iemaksas bija būtiskas.

156. Vispārējā tiesa atgādina, ka Komisija var atteikt visu izdevumu finansējumu, ja tā konstatē, ka nepastāv pietiekami pārbaudes mehānismi (skat. it īpaši Tiesas 2000. gada 18. maija spriedumu lietā C-242/97 Beļģija/Komisija, Recueil , I-3421. lpp., 122. punkts).

157. Šajā gadījumā šķiet, ka Komisijas dienestu atklātās nepilnības attiecas uz būtiskiem pārbaudes sistēmas elementiem, kā arī uz pārbaužu īstenošanu, kam ir svarīga loma izdevumu likumības noteikšanā, tādējādi, lai varētu pamatoti secināt, ka pastāvēja būtisks ELVGF zaudējumu risks.

158. No tā izriet, ka, uzliekot šajā gadījumā vienotās likmes korekciju apmērā, kas nepārsniedz 5 % no attiecīgajiem zaudējumiem, lai gan Grieķijas iestāžu veiktajās pārbaudēs nebija ievērotas Kopienu tiesiskā regulējuma prasības, Komisija nav pārkāpusi samērīguma principu (šajā ziņā skat. 2011. gada 24. marta spriedumu lietā T-184/09 Grieķija/Komisija, Krājumā nav publicēts, 72. punkts un tajā minētā judikatūra).

159. Arguments, kas attiecas uz grozījumiem, kuri izriet no Regulas Nr. 1051/2001, neapšauba šo konstatējumu. Faktiski ir jānorāda, ka prasības attiecībā uz IVKS un platību pārbaudēm uz vietas jau bija minētas iepriekšējā tiesiskajā regulējumā (skat. iepriekš 113. punktu). Regulā Nr. 1051/2001 tātad netika grozīti elementi, attiecībā uz kuriem šajā gadījumā tika konstatētas nepilnības. Turklāt, kā jau tika norādīts iepriekš (skat. iepriekš 137. punktu), ciktāl Grieķijas Republika, lai piemērotu Regulu Nr. 1051/2001 kopš 2001./2002. tirdzniecības gada, bija nolēmusi noteikt vides aizsardzības pasākumus, tai bija jāpārbauda, kā tos ievēro kokvilnas ražotāji.

160. Līdz ar to ir jānoraida Grieķijas Republikas arguments par grozījumiem attiecīgajā atbalsta shēmā.

161. Visbeidzot ar izmaksām, kas radušās saistībā ar šo jauno regulu pieņemtajiem pasākumiem, nevar pamatot atklātās nepilnības un tās tātad nevar ņemt vērā, lai novērtētu, vai attiecīgajai finanšu korekcijai bija nesamērīgs raksturs vai nē.

162. Ar argumentiem, kas izvirzīti, lai pamatotu šo pirmo daļu, tātad nevar pierādīt attiecīgās finanšu korekcijas nesamērīgo raksturu.

163. Šī pamata otrajā daļā Grieķijas Republika apgalvo, ka Komisija pati bija atklājusi uzlabojumus laikposmā no 2002. līdz 2003. gadam un ka līdz ar to korekcijai par šo periodu vajadzēja būt zemākai par to, kas bija uzlikta par laikposmu no 2001. līdz 2002. gadam.

164. Ir jānorāda, ka, lai arī Komisija savā 2004. gada 17. jūlija vēstulē bija konstatējusi uzlabojumus attiecībā uz 2002./2003. tirdzniecības gadu, Komisijas dienesti šajā pašā vēstulē bija arī konstatējuši trūkumus, kas attiecas uz platību pārbaudēm uz vietas, kā arī uz IVKS un kas norādīja uz nepilnībām galvenajos principos. Šie trūkumi izriet arī no kopsavilkuma ziņojuma.

165. Līdz ar to tikai apstāklis vien, ka bij a konstatēti uzlabojumi, neļauj Grieķijas Republikai apgalvot, ka 5 % korekcijas likmi vajadzēja samazināt.

166. Līdz ar to Grieķijas Republika nav pierādījusi vienotās likmes korekcijas 5 % apmērā no attiecīgajiem zaudējumiem nesamērīgo raksturu.

167. No visa iepriekš minētā izriet, ka trešais pamats attiecībā uz kokvilnas nozarē piemēroto vienotās likmes korekciju ir jānoraida kopumā.

4. Par sesto pamatu attiecībā uz korekcijām, kas piemērotas piemaksu par liellopiem un ekstensifikācijas maksājumu nozarē

Kopienu tiesiskais regulējums

168. Padomes 1999. gada 17. maija Regula (EK) Nr. 1254/1999 par liellopu un teļa gaļas tirgus kopīgo organizāciju (OV L 160, 21. lpp.) regulē piemaksu piešķiršanu šajā nozarē.

Pārbaudes

169. Regulā Nr. 3508/92 ir paredzēts, ka katra dalībvalsts izveido IVKS konkrētām Kopienas atbalsta shēmām. Saskaņā ar tās preambulas sesto apsvērumu, lai iegūtos datus administrētu un izmantotu atbalsta pieteikumu pārbaudei, ir jāizveido ātrdarbīgas elektroniskas datubāzes, kas tostarp ļautu veikt kontrolpārbaudes.

170. Minētās regulas 1. panta 1. punkta b) apakšpunktā it īpaši ir paredzēts, ka visām dalībvalstīm ir jāizveido IVKS, ko piemēro piemaksas režīmiem un maksājumiem, kurus paredz liellopu gaļas un teļa gaļa ražotājiem.

171. Saskaņā ar Regulas Nr. 3508/92 2. pantu integrētā sistēma sastāv no šādiem elementiem, proti, elektroniskas datubāzes, sistēmas dzīvnieku identifikācijai un reģistrācijai, atbalsta pieteikumiem un integrētas pārbaudes sistēmas. Regulas Nr. 3508/92 3. pantā tostarp ir paredzēts, ka elektroniskajā datubāzē par katru lauku saimniecību reģistrē datus, kas iegūti no atbalsta pieteikumiem.

172. Atbilstoši minētās regulas 8. panta 1. un 2. punktam dalībvalstis veic atbalsta pieteikumu administratīvu pārbaudi un administratīvās pārbaudes papildina ar pārbaudēm uz vietas, kas attiecas uz lauku saimniecības paraugu.

173. Saistībā ar šīm pārbaudēm Komisijas 2001. gada 11. decembra Regulas (EK) Nr. 2419/2001, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus IVKS piemērošanai konkrētām Kopienas atbalsta shēmām, kas izveidotas ar Padomes Regulu Nr. 3508/92 (OV L 327, 11. lpp.), 15. pantā ir paredzēts:

“Administratīvās pārbaudes un pārbaudes uz vietas veic tā, lai nodrošinātu efektīvu atbilstības pārbaudi noteikumiem, saskaņā ar kuriem piešķir atbalstu”.

174. Regulas Nr. 2419/2001 16. pantā ir paredzēts:

“Regulas [..] Nr. 3508/92 8. panta 1. punktā minētās administratīvās pārbaudes ietver:

a) deklarēto lauksaimniecībā izmantojamo zemes gabalu un dzīvnieku kontrolpārbaudes, lai novērstu tā paša atbalsta nepamatotu atkārtotu piešķiršanu par vienu un to pašu kalendāro vai tirdzniecības gadu un lai novērstu tāda atbalsta nepamatotu pieskaitīšanu atbalstam, kas piešķirts saskaņā ar Kopienas atbalsta shēmām, kas ietver platību deklarācijas;

b) kontrolpārbaudes ar elektroniskās datu bāzes starpniecību, lai pārbaudītu tiesības uz atbalstu.”

175. Regulas Nr. 2419/2001 25. pantā ir paredzēts:

“1. Pārbaudēs uz vietas pārbauda visus lauksaimniecības dzīvniekus, par kuriem iesniegti atbalsta pieteikumi saskaņā ar atbalsta shēmām, kas jāpārbauda, un attiecībā uz atbalsta shēmām par liellopiem – arī tos liellopus, kas nav iekļauti pieteikumā.

2. Pārbaudēs uz vietas ietilpst:

a) pārbaude, vai dzīvnieku skaits saimniecībā, par kuriem ir iesniegti atbalsta pieteikumi, un to liellopu skaits, kas nav iekļauti atbalsta pieteikumā, atbilst dzīvnieku skaitam, kas ierakstīts reģistros, un attiecībā uz liellopiem – dzīvnieku skaitam, kas paziņots elektroniskajai datu bāzei;

b) attiecībā uz atbalsta shēmām par liellopiem pārbaudes:

– par ierakstu pareizību reģistrā un paziņojumiem elektroniskajai datu bāzei, par pamatu ņemot tādus attaisnojošus dokumentus kā rēķini par pirkumu un rēķini par pārdošanu, kaušanas apliecības, dzīvnieku veselības apliecības un, vajadzības gadījumā, dzīvnieku pases, attiecībā uz dzīvniekiem, par kuriem atbalsta pieteikumus iesniedza 12 mēnešos pirms pārbaudes uz vietas,

– par to, vai informācija elektroniskajā datu bāzē atbilst informācijai, kas sniegta reģistrā, par pamatu ņemot paraugu, attiecībā uz dzīvniekiem, par kuriem atbalsta pieteikumus iesniedza 12 mēnešos pirms pārbaudes uz vietas,

– par to, vai par visiem dzīvniekiem, kuri atrodas saimniecībā un uz kuriem attiecas nosacījumu nemainīšanas pienākums, ir tiesības pretendēt uz pieprasīto atbalstu,

– par to, vai visi liellopi, kas atrodas saimniecībā, ir identificēti ar krotālijām un vai attiecīgā gadījumā tiem pievienotas dzīvnieku pases, un vai tie ir reģistrēti reģistrā un par tiem ir pienācīgi paziņots elektroniskajai datu bāzei. Minētās pārbaudes veic individuāli par visiem vīriešu dzimuma liellopiem, uz kuriem attiecas nosacījumu nemainīšanas pienākums un par kuriem ir iesniegts pieteikums par īpašo piemaksu par liellopu gaļu, izņemot tos pieteikumus, kas iesniegti saskaņā ar Regulas [..] Nr. 1254/1999 4. panta 6. punktu. Visos citos gadījumos pārbaudi par pareiziem ierakstiem dzīvnieku pasēs un reģistrā un par paziņojumiem datu bāzei veic uz parauga pamata;

[..].”

Piemaksa par nokaušanu

176. Regulas Nr. 1254/1999 11. panta 1. punktā ir paredzēts:

“Ražotājs, kurš savā saimniecībā tur liellopus, iesniedzot pieteikumu, var pretendēt uz piemaksu par nokaušanu. To piešķir par piemērotu dzīvnieku nokaušanu vai par to eksportu uz trešām valstīm, ievērojot valsts maksimālo apjomu, kas vēl tiks noteikts.

Piemaksai par nokaušanu atbilstīgi ir šādi dzīvnieki:

a) buļļi, vērši, govis un teles no astoņu mēnešu vecuma;

b) teļi, kuri ir vecāki par vienu mēnesi, bet jaunāki par septiņiem mēnešiem, un kuru liemeņa svars ir mazāks par 160 kilogramiem,

ar noteikumu, ka ražotājs tos ir turējis tādu laika posmu, kas vēl jānosaka.”

177. Regulas Nr. 2419/2001 26. pantā ir paredzēts:

“1. Kas attiecas uz Regulas [..] Nr. 1254/1999 4. panta 6. punktā paredzēto īpašo piemaksu par liellopu gaļu un minētās regulas 11. pantā paredzēto piemaksu par nokaušanu, pārbaudes uz vietas veic lopkautuvēs. Tādā gadījumā dalībvalstis veic pārbaudes uz vietas vai nu:

a) vismaz 30 % visu lopkautuvju, kas atlasītas, par pamatu ņemot riska analīzi, un tādā gadījumā kontrole attiecas uz paraugu, kas ir 5 % no kopējā liellopu skaita, kas nokauti konkrētajā lopkautuvē 12 mēnešos pirms pārbaudes uz vietas; vai;

b) vismaz 20 % to lopkautuvju, kas ir iepriekš apstiprinātas saskaņā ar īpašiem ticamības kritērijiem, kurus nosaka dalībvalstis, un kas ir atlasītas, par pamatu ņemot riska analīzi, un tādā gadījumā kontrole attiecas uz paraugu, kas ir 2 % no tā kopējā liellopu skaita, kuri nokauti konkrētajā lopkautuvē 12 mēnešos pirms pārbaudes uz vietas.

Minētās pārbaudes uz vietas ietver dokumentu papildpārbaudi, to salīdzinājumu ar ierakstiem elektroniskajā datu bāzē un kopsavilkumu par kaušanas apliecībām (vai līdzvērtīgas informācijas) pārbaudi, kas nosūtīti citām dalībvalstīm saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 2342/1999 35. panta 3. punktu.

2. Pārbaudēs uz vietas lopkautuvēs ietver kaušanas fizisku pārbaudi, ko veic, par pamatu ņemot paraugu, dienā, kad notiek pārbaude uz vietas. Vajadzības gadījumā pārbauda, vai par liemeņiem, kas iesniegti svēršanai, ir tiesības pretendēt uz atbalstu.”

178. Komisijas 1999. gada 28. oktobra Regulā (EK) Nr. 2342/1999 par liellopu un teļa gaļas tirgus kopīgo organizāciju, it īpaši tās grozītās redakcijas (Komisijas 2000. gada 18. maija Regula (EK) Nr. 1042/2000 (OV L 118, 4. lpp.)) 37. pantā, ir paredzēts, ka piemaksu par nokaušanu izmaksā ražotājiem, kuri ir turējuši dzīvniekus minimālo divu mēnešu turēšanas laiku, kas beidzas mazāk nekā vienu mēnesi pirms nokaušanas vai beidzas mazāk nekā divus mēnešus pirms eksportēšanas, un ka turēšanas laiks teļiem, ko nokauj pirms trīs mēnešu vecuma, ir viens mēnesis.

Ekstensifikācijas maksājumi

179. Regulas Nr. 1254/1999 13. panta 1. punktā ir noteikts:

“Ražotāji, kas saņem īpašo piemaksu un/vai piemaksu par zīdītājgovīm, var pretendēt uz ekstensifikācijas maksājumu.”

180. Minētās regulas 13. panta 2. punktā ir paredzēts, ka ekstensifikācijas maksājums ir EUR 100 par piešķirto īpašo piemaksu un piemaksu par zīdītājgovīm ar noteikumu, ka attiecībā uz konkrēto kalendāro gadu ganāmpulka blīvums attiecīgajā saimniecībā ir mazāks vai vienāds ar 1,4 GV uz hektāru (ievērojot mazākas summas, ko dalībvalstis ir noteikušas saskaņā ar minētās regulas 13. panta 2. punkta otro daļu).

181. Saskaņā ar Regulas Nr. 1254/1999 12. panta 1. punktu ganāmpulka blīvumu izsaka GV skaitā par lopbarības platības vienību saimniecībā, kas tiek lietota tajā esošo dzīvnieku barošanai.

182. Saskaņā ar Regulas Nr. 1254/1999 12. panta 2. punktu, lai noteiktu ganāmpulka blīvumu saimniecībā, ņem vērā:

“[..]

a) vīriešu dzimuma liellopus, zīdītājgovis un teles, aitas un/vai kazas, par kurām ir iesniegts piemaksas pieteikums, kā arī piena govis, kas vajadzīgas, lai saražotu kopējo piena salīdzināmo daudzumu, kas iedalīts ražotājam. Dzīvnieku skaitu pārvērš GV, atsaucoties uz pārrēķinu tabulu III pielikumā;

b) lopbarības platību, kas nozīmē to saimniecības platību, kas visu kalendāro gadu ir pieejama liellopu un aitu, un/vai kazu audzēšanai. Lopbarības platība neietver:

– ēkas, mežus, dīķus, takas,

– platības, ko izmanto citām kultūrām, par kurām var pretendēt uz Kopienas atbalstu, vai pastāvīgajām kultūrām, vai dārzkopības kultūrām, izņemot pastāvīgās ganības, par kurām maksājumi par platību ir piešķirti, ievērojot šīs regulas 17. pantu un Regulas [..] Nr. 1255/1999 19. pantu,

– platības, par ko var pretendēt uz atbalsta sistēmu, kas noteikta dažu laukaugu ražotājiem, kuru izmanto atbalsta sistēmā par žāvētu lopbarību, vai uz ko attiecas valsts vai Kopienas programma par zemes atstāšanu atmatā.

Lopbarības platība ietver platības, kuras izmanto kopīgi, un platības, kurās audzē jauktas kultūras.”

183. Regulas Nr. 1254/1999 13. panta 3. punkta a) apakšpunktā ir paredzēts:

“[A]tkāpjoties no 12. panta 2. punkta a) apakšpunkta, saimniecības ganāmpulka blīvumu nosaka, ņemot vērā vīriešu dzimuma liellopus, govis un teles, kas tur atrodas attiecīgā kalendārā gada laikā, kā arī aitas un/vai kazas, par kurām ir iesniegti piemaksu pieteikumi par to pašu kalendāro gadu. Dzīvnieku skaitu pārvērš GV, atsaucoties uz pārrēķinu tabulu III pielikumā.”

184. Regulas Nr. 2342/1999 32. panta 3. punktā ir paredzēts, ka, lai pārbaudītu, vai dzīvnieku skaits, kas aprēķināts saskaņā ar Regulas Nr. 1254/1999 noteikumiem, atbilst šajā regulā noteiktajam ganāmpulka blīvuma prasībām, dalībvalstis katru gadu nosaka vismaz piecas dzīvnieku skaitīšanas dienas un par to informē Komisiju.

185. Dzīvnieku skaitīšanu pēc dalībvalsts izvēles veic saskaņā ar vienu no divām Regulas Nr. 2342/1999 32. panta 3. punktā paredzētajām metodēm. Saskaņā ar pirmo metodi dalībvalsts ražotājam lūdz, balstoties uz viņa saimniecības reģistru, līdz datumam, ko nosaka dalībvalsts, deklarēt GV skaitu vai dzīvnieku skaitu katrā no abām liellopu kategorijām, kas minētas Regulas Nr. 1254/1999 III pielikumā (proti, metode, ar kuru tiek sadalīti vīriešu dzimuma liellopi un teles vecākas par 24 mēnešiem, zīdītājgovis un slaucamas govis, no vienas puses, un vīriešu dzimuma liellopi un teles no 6 līdz 24 mēnešiem, no otras puses). Otra metode, kuru var izmantot dalībvalsts, kurai ir elektroniskā datubāze, kas atbilst Padomes 1997. gada 21. aprīļa Regulas (EK) Nr. 820/97, ar ko izveido liellopu un teļu identifikācijas un reģistrācijas sistēmu un kas attiecas uz liellopu un teļa gaļas un to produkcijas marķējumu (OV L 117, 1. lpp.), prasībām, un kura uzskata, ka šī datubāze sniedz pietiekamas garantijas par ekstensifikācijas shēmai domāto datu precizitāti, nozīmē, ka tiek izmantota informācija, kas ietverta šajā bāzē, lai noteiktu GV skaitu.

186. Saskaņā ar Regulas Nr. 2342/1999 32. panta 3. punkta ceturto daļu, ja dalībvalsts tomēr nolemj, ka skaitīšanas diena var būt jebkura gada diena, tās var noteikt, ka ganāmpulka blīvumu aprēķina proporcionāli laikposmam, kurā dzīvnieki atrodas saimniecībā.

187. Regulas Nr. 2342/1999 32. panta 4. punktā ir paredzēts:

“Atkāpjoties no 3. punkta, dalībvalstis var ražotājiem ļaut izvēlēties vienkāršotu shēmu.

Šajā gadījumā ražotājam palīdzības, kas atkarīga no platības, pieteikumā [platībatkarīgā atbalsta pieteikumā] ir jānorāda:

a) ka viņš paziņo, ka laikā līdz palīdzības, kas atkarīga no platības, pieteikuma [platībatkarīgā atbalsta pieteikuma] dienai ir ievērojis ganāmpulka maksimālo blīvumu, kas noteikts Regulas [..] Nr. 1254/1999 13. pantā;

un

b) ka viņš apņemas laikā no palīdzības, kas atkarīga no platības, pieteikuma [platībatkarīgā atbalsta pieteikuma] dienas līdz 31. decembrim ievērot ganāmpulka blīvumu.

[..]

Uz šajā punktā minēto paziņojumu un apņemšanos attiecina integrētajā sistēmā noteikto kontroli un soda sankcijas.

[..]”

Kopsavilkuma ziņojums

188. Izmeklēšanu ar atsauces numuriem ΑΡ/2003/09a, ΑΡ/2003/11, ΑΡ/2004/04 un ΑΡ/2005/05 ietvaros Komisija Grieķijā veica pārbaudes attiecīgi 2003. gada maijā, 2003. gada septembrī, 2004. gada martā un 2005. gada aprīlī. Komisijas apsvērumi saskaņā ar Regulas Nr. 1663/95 8. pantu tika formulēti attiecīgi 2003. gada 19. septembra, 2004. gada 22. janvāra, 2004. gada 5. augusta un 2005. gada 29. jūlija vēstulē. 2004. gada 1. oktobrī notika divpusējā sanāksme saistībā ar divām pirmajām izmeklēšanām, 2005. gada 11. martā saistībā ar trešo izmeklēšanu un 2006. gada 7. jūnijā saistībā ar ceturto izmeklēšanu. Komisija šo sanāksmju protokolus Grieķijas iestādēm nosūtīja attiecīgi 2004. gada 30. novembrī, 2005. gada 22. jūnijā un 2006. gada 22. septembrī. Grieķijas iestādes uz tiem atbildēja attiecīgi 2004. gada 28. decembrī, 2005. gada 21. jūlijā un 2006. gada 20. oktobrī. 2007. gada 3. maijā Komisija oficiāli nosūtīja Grieķijas iestādēm savus secinājumus attiecībā uz visām četrām izmeklēšanām.

189. Pēc samierināšanas iestādes 2008. gada 8. janvāra atzinuma un Grieķijas iestāžu iesniegtās informācijas Komisija 2008. gada 16. jūnijā paziņoja savu galīgo nostāju, kas ir atspoguļota kopsavilkuma ziņojumā.

190. Pirmām kārtām, no kopsavilkuma ziņojuma izriet, ka saistībā ar piemaksām par liellopiem Komisijas dienesti konstatēja nepilnības kontrolpārbaudēs un pārbaudēs uz vietas.

191. Pirmkārt, saistībā ar kontrolpārbaudēm (skat. iepriekš 169. un 174. punktu) no kopsavilkuma ziņojuma izriet, ka 2002. tirdzniecības gadā Grieķijā pirmo reizi kā administratīvās pārbaudes tika izmantotas elektroniskās kontrolpārbaudes attiecībā uz atbilstību starp identifikācijas un reģistrācijas datubāzi un piemaksu par liellopiem saņemšanas pieteikumu datubāzi. Lai arī tas tika uzskatīts par progresu, tomēr šo pārbaužu īstenošana tika atzīta par nepietiekamu. It īpaši tika konstatēts, ka 2002. gadā nebija veiktas kontrolpārbaudes attiecībā uz būtiskajiem atbilstības kritērijiem. Līdz ar to pastāvēja risks, ka neatbilstīgus liellopus tomēr varēja uzskatīt par tādiem, par kuriem var saņemt atbalsta maksājumu. Turklāt Komisijas dienesti konstatēja, ka nepilnības (nereģistrēšana vai nepareiza reģistrēšana identifikācijas un reģistrācijas datubāzē) bija novērotas attiecībā uz lielu skaitu dzīvnieku, par kuriem bija iesniegts atbalsta pieteikums, un tie uzskatīja, ka daudzie grozījumi, kas bija izdarīti identifikācijas un reģistrācijas datubāzē bez attaisnojošiem dokumentiem, ietekmēja visu dzīvnieku atbilstību, par kuriem bija iesniegts atbalsta pieteikums. Tika arī norādīts, ka Grieķijas iestādes nevarēja norādīt to dzīvnieku skaitu, saistībā ar kuriem tika konstatētas nepilnības, iesniedzot dokumentārus pierādījumus, kas attaisnotu to statusa maiņu. Līdz ar to pastāvēja risks, ka sistēmā bija izdarīti nepamatoti grozījumi, kas varēja izraisīt pārmērīgus maksājumus.

192. Otrkārt, runājot par pārbaudēm uz vietas, tika atzīts, ka to kvalitāte ir nepietiekama. No kopsavilkuma ziņojuma it īpaši izriet, ka šo pārbaužu īstenošanā tika atklāti vairāki trūkumi, un tajā ir norādīts, ka tās nebija saderīgas ar Regulas Nr. 2419/2001 25. pantu (skat. iepriekš 175. punktu). Komisijas dienesti ir norādījuši uz to, ka netika veikta pārbaude attiecībā uz tiem dzīvniekiem, par kuriem atbalsta pieteikums nebija iesniegts, netika pārbaudīti attaisnojošie dokumenti un informācija attiecībā uz tiem dzīvniekiem, par kuriem atbalsta pieteikums bija iesniegts divpadsmit mēnešu laikā pirms pārbaudes, nebija veikta pārbaude dzīvnieku turēšanas vietā, pārbaude attiecībā uz pārbaudes dokumentiem un pārbaudīto dzīvnieku statusu bija nepilnīga, kā arī bija salīdzināšanas grūtības ar iepriekšējo pārbaužu rezultātiem.

193. Turklāt Komisijas dienesti bija konstatējuši, ka nebija veikta pārbaude uz vietas attiecībā uz dzīvniekiem, par kuriem bija iesniegts pieteikums piemaksas par nokaušanu saņemšanai. Šajā ziņā samierināšanas iestāde aicināja pārskatīt plānoto korekciju, uzsverot pārbaužu uz vietas ierobežoto vērtību, ja tās attiecas uz piemaksām par nokaušanu, jo attiecībā uz nokautajiem liellopiem vissvarīgākās pārbaudes ir tās, kas tiek veiktas lopkautuvēs, un dzīvnieku turēšanas reģistru ex post pārbaudes.

194. Komisija tomēr palika pie sava viedokļa, pamatojoties uz to, ka vairāku trūkumu kombinācija ietekmēja attiecībā uz visām piemaksām par liellopiem, tostarp piemaksām par nokaušanu, veiktās galvenās pārbaudes. Saskaņā ar tās viedokli tas, ka saimniecībās nebija veiktas pārbaudes uz vietas attiecībā uz piemaksām par nokaušanu, radīja papildu risku ELVGF saistībā ar šo atbalsta shēmu – risku, kuru nevar pilnībā kompensēt, veicot lopkautuvju pārbaudes un administratīvās pārbaudes (kuras tāpat jau ir jāveic jebkuras piemaksu par nokaušanu pārbaudes sistēmas ietvaros), un tas tā ir jo īpaši tādēļ, ka izmeklēšanas AP/2003/09 laikā lopkautuvēs veiktajās pārbaudēs tika atklāti būtiski trūkumi. Tā atzina, ka pārbaudes uz vietas, ko veic saimniecībās, ir mazāk svarīgas, nekā tās ir attiecībā uz citām atbalsta shēmām, un parasti tajās ietilpst dokumentu pārbaudes, kas izskaidro to, ka korekcijas likme attiecībā uz piemaksām par nokaušanu nav augstāka par to, kas piemērota attiecībā uz citām piemaksām par liellopiem.

195. Komisijas dienesti atklāja arī to, ka nebija veikta pārbaude attiecībā uz dzīvnieku statusa un govju/teļu procentuālo daļu saistībā ar piemaksu par zīdītājgovīm.

196. Otrām kārtām, saistībā ar ekstensifikācijas maksājumiem precīza atbilstīgās lopbarības platības un saimniecības GV skaita noteikšana tiek uzskatīta par galveno pārbaudi. Komisijas dienesti konstatēja, ka Grieķijas GV skaita pārbaudes sistēma joprojām nebija saderīga ar 2002. un 2003. gada standartiem (gan runājot par pro rata temporis aprēķināšanas metodi, kas ir balstīta uz identifikācijas un reģistrācijas datubāzi, gan arī runājot par vienkāršoto sistēmu, kas sastāv no piecām skaitīšanas dienām), kā arī tās ietvaros piecas reizes gadā netika pārbaudīti visi pieteikumu iesniedzēji, kā to bija paredzējusi Grieķijas Republika, lai gan 2003. gadā tika atklāts zināms progress saistībā ar identifikācijas un reģistrācijas datubāzes biežāku izmantošanu. Tika uzskatīts, ka situācija 2003. gadā ir nedaudz uzlabojusies, taču nebija pierādāms nekāds reāls progress saistībā ar atbilstīgās lopbarības platības pasākumu 2002./2003. gada laikā. Saistībā ar GV noteikšanu Komisijas dienesti uzsvēra, ka Grieķija turpināja īstenot alternatīvu pārbaužu sistēmu (ko iespējams bija ietekmējuši Grieķijā pārbaudēs uz vietas konstatētie trūkumi).

197. Komisija tātad par 2002. tirdzniecības gadu piemēroja vienotās likmes korekciju 10 % apmērā trūkumu dēļ galvenajās pārbaudēs, kas attiecās uz galvenajām piemaksām par liellopiem, un par 2003. tirdzniecības gadu vienotās likmes korekciju 5 % apmērā tādēļ, ka attiecībā uz dzīvniekiem, par kuriem nebija iesniegts atbalsta pieteikums, bija veikts nepietiekams skaits pārbaužu, kā arī nepilnību dēļ pārbaudēs uz vietas attiecībā uz visu Grieķiju, ciktāl vairākos reģionos bija novērotas problēmas. Ņemot vērā konstatētos trūkumus saistībā ar ekstensifikācijas maksājumiem, par 2002. un 2003. tirdzniecības gadu tika piemērota vienotās likmes korekcija 10 % apmērā. Korekcijas tomēr tika pielāgotas, lai varētu ņemt vērā jau piemērotās korekcijas attiecībā uz tām pašām budžeta pozīcijām novēloto maksājumu dēļ.

Vispārējās tiesas vērtējums

198. Runājot par liellopu gaļas nozari, Grieķijas Republika izvirza sesto pamatu, kas attiecas uz korekciju, kas uzliktas piemaksu par liellopiem un ekstensifikācijas maksājumu jomā, iespējami kļūdaino raksturu, kā arī pamatojuma nesniegšanu.

199. Vispirms, ciktāl Grieķijas Republika izvirza iebildumu par pamatojuma nesniegšanu, ir jānorāda, ka šis iebildums nekādi nav pamatots un ka, katrā ziņā piemērojot iepriekš minēto judikatūru (skat. iepriekš 73. punktu), apstrīdētā lēmuma pamatojums attiecībā uz korekcijām liellopu nozarē ir jāuzskata par pietiekamu, jo Grieķijas Republika bija cieši iesaistīta šī lēmuma izstrādes procesā un tai bija zināmi iemesli, kādēļ Komisija uzskatīja, ka ELVGF nav jāsedz strīdīgā summa. Šis iebildums tātad ir jānoraida.

200. Turklāt Grieķijas Republika apstrīd liellopu nozarei uzliktās korekcijas, apgalvojot, ka ir pieļauta kļūdaina Regulas Nr. 1258/1999 un dokumenta Nr. VI/5330/97 interpretācija un piemērošana, kā arī kļūdains faktu vērtējums. Faktiski tā apstrīd Komisijas secinājumus par pārbaudēm attiecībā uz piemaksām par liellopiem, no vienas puses, un ekstensifikācijas maksājumiem, no otras puses.

201. Šajā gadījumā tātad saskaņā ar iepriekš atgādināto judikatūru (skat. iepriekš 78. punktu) ir jāizvērtē, vai Grieķijas Republika ir pierādījusi Komisijas vērtējumu neprecizitāti.

Pārbaudes piemaksu par liellopiem jomā

– Par kontrolpārbaudēm

202. Grieķijas Republika atzīst, ka, īstenojot kontrolpārbaudes, radās dažas tehniskas neatbilstības problēmas starp identifikācijas un reģistrācijas datubāzi, no vienas puses, un pieteikumu atbalsta saņemšanai par liellopiem datubāzi, no otras puses, tādēļ, ka sistēma, kas pirmo reizi tika ieviesta 2002. gadā, bija sarežģīta. Tā tomēr norāda, ka 2003. gadā tika veikti uzlabojumi veterinārajā datubāzē un tika pievienotas papildu kontrolpārbaudes.

203. Tomēr šajā ziņā pietiek konstatēt, ka ar to, ka 2003. gadā bija veikti uzlabojumi, nepietiek, lai pierādītu, ka šajā gadījumā izdarītie Komisijas dienestu secinājumi, kuri īsumā ir izklāstīti kopsavilkuma ziņojumā (skat. iepriekš 191. punktu), ir neprecīzi.

204. Turklāt Grieķijas Republika apgalvo, ka 2002. gada pārbaudēm pievienoto papildu pārbaužu dēļ 2003. gadā bija noraidīti tikai 8,04 % dzīvnieku, kas liecina par to, ka vairākums noraidīto dzīvnieku bija jau 2002. gadā pastāvošo pārbaužu rezultāts.

205. Tomēr šāds arguments, kas šķiet apstiprina, ka iepriekš veiktās pārbaudes bija nepilnīgas, nepierāda Komisijas konstatējumu kļūdaino raksturu.

206. Līdz ar to Komisija pamatoti uzskatīja, ka tas, ka nebija veiktas dažas galvenās kontrolpārbaudes, radīja risku, ka par neatbilstīgiem dzīvniekiem varētu tik piešķirts atbalsta maksājums.

207. Grieķijas Republika turklāt norāda uz to, ka ELVGF riska nebija. Saskaņā ar tās viedokli, kad tika veiktas kontrolpārbaudes par 2004. un 2005. gadu, elektroniskā pārbaude tika attiecināta arī uz 2002. gadu un nepamatoti pārskaitītās summas tika kompensētas ar atbalsta maksājumu par 2004. un 2005. finanšu gadu.

208. Tomēr saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, tā kā Komisijai ir jāpierāda Kopienu tiesību normu pārkāpums, tiklīdz šis pārkāpums ir konstatēts, dalībvalstij vajadzības gadījumā ir jāpierāda, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu saistībā ar tās norādītajām finansiālajām sekām. Turklāt Komisijai nav jākonstatē faktisks zaudējums, bet t