3

Direktīvas 2007/66 preambulas 3., 13., 14., 21., 26. un 36. apsvērumā ir noteikts: “(3) [..] pārskatāmības un nediskriminācijas garantijas, ko cenšas panākt ar [Direktīvu 89/665 un Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvu 92/12/EEK, ar ko koordinē normatīvos un administratīvos aktus par to, kā piemēro Kopienas noteikumus par līgumu piešķiršanas procedūrām, ko piemēro subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē (OV L 76, 14. lpp.)], būtu jāstiprina, lai nodrošinātu, ka visa Kopiena gūst labumu no pozitīvās ietekmes, ko sniedz publiskā iepirkuma noteikumu modernizācija un vienkāršošana, kas īstenota ar [Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvu 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L 134, 114. lpp.), un Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvu 2004/17/EK, ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs (OV L 134, 1. lpp.)]. Tādēļ Direktīvas [89/665] un [92/13] būtu jāgroza, papildinot tās ar būtiskiem skaidrojumiem, kas ļaus sasniegt Kopienas likumdevēja paredzētos rezultātus. [..] (13) Būtu jāparedz iedarbīgas, samērīgas un preventīvas sankcijas, lai apkarotu līgumu nelikumīgu tiešu slēgšanu, ko Tiesa ir kvalificējusi kā visbūtiskāko Kopienas tiesību aktu pārkāpumu publiskā iepirkuma jomā no līgumslēdzējas iestādes vai līgumslēdzēja subjekta puses. Tādēļ līgums, kas ir iznākums nelikumīgai tiešai piešķiršanai, parasti būtu jāuzskata par spēkā neesošu. Spēkā neesamība nedrīkstētu būt automātiska, bet tā būtu jāapstiprina neatkarīgai pārskatīšanas struktūrai vai arī šādai struktūrai būtu jāpieņem lēmums par to. (14) Spēkā neesamība ir visiedarbīgākais veids, lai atjaunotu konkurenci un izveidotu jaunas uzņēmējdarbības iespējas uzņēmējiem, kam nelikumīgi liegta iespēja konkurēt. Tiešai piešķiršanai šīs direktīvas nozīmē būtu jāietver jebkāda līgumu slēgšanas tiesību piešķiršana bez paziņojuma par līgumu iepriekšējas publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī Direktīvas [2004/18] nozīmē. Tas atbilst procedūrai bez iepriekšējas konkursa izsludināšanas Direktīvas [2004/17] izpratnē. [..] (21) Dalībvalstīm paredzot noteikumus līguma uzskatīšanai par spēkā neesošu, sasniedzamais mērķis ir izbeigt pušu līgumā noteikto tiesību un pienākumu īstenošanu un izpildi. Sekas līguma uzskatīšanai par spēkā neesošu būtu jānosaka attiecīgo valstu tiesību aktos. Tādēļ attiecīgās valsts tiesību aktos var, piemēram, paredzēt visu līgumsaistību atcelšanu ar atpakaļejošu spēku (ex tunc) vai, gluži otrādi, noteikt, ka atceļ vienīgi tās saistības, kas vēl būtu jāizpilda (ex nunc). Tas nedrīkstētu radīt stāvokli, kad nepastāv stingras sankcijas gadījumos, kad no līguma izrietošās saistības jau ir pilnībā vai gandrīz pilnībā izpildītas. Šādos gadījumos dalībvalstīm būtu jānodrošina arī alternatīvas sankcijas, ņemot vērā to, cik lielā apjomā līgums paliek spēkā saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem. Tāpat attiecīgās valsts tiesību aktos nosaka sekas saistībā ar jau samaksāto līdzekļu iespējamo atgūšanu, kā arī citiem iespējamās restitūcijas veidiem – tostarp vērtības restitūciju, ja restitūcija natūrā nav iespējama. [..] (26) Lai izvairītos no juridiskas nenoteiktības, ko var radīt spēkā neesamība, dalībvalstīm būtu jāparedz, ka spēkā neesamību nekonstatē gadījumos, kad līgumslēdzēja iestāde vai līgumslēdzējs subjekts uzskata, ka līguma slēgšanas tiesību tieša piešķiršana bez paziņojuma par līgumu iepriekšējas publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī ir pieļaujama saskaņā ar Direktīvām [2004/18] un [2004/17], un ir piemērojis obligāto nogaidīšanas termiņu, kas ļauj nodrošināt efektīvu tiesisko aizsardzību. Brīvprātīga publicēšana, kas sāk šo nogaidīšanas periodu, nerada nekādu pagarinājumu saistībām, kuras izriet no Direktīvas [2004/18] vai Direktīvas [2004/17]. [..] (36) Šī direktīva respektē pamattiesības un ievēro principus, kas jo īpaši ir atzīti Eiropas Savienības Pamattiesību hartā [turpmāk tekstā – “Harta”]. Jo īpaši šī direktīva tiecas nodrošināt, ka tiek pilnībā ievērotas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un taisnīgu tiesu saskaņā ar Hartas 47. panta pirmo un otro daļu.”