Saistībā ar pierādīšanas pienākumu un pierādījumu iegūšanu gadījumā, ja kādas preču zīmes īpašnieks vēlas atsaukties uz Regulas Nr. 207/2009 par Eiropas Savienības preču zīmi 8. panta 5. punktā paredzēto reģistrācijas atteikuma pamatu, Regulas Nr. 2868/95, ar ko īsteno Regulu Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi, 19. noteikuma 1. punktā un 2. punkta c) apakšpunktā ir paredzēts, ka Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO) dod iebilduma iesniedzējam iespēju iesniegt faktus, pierādījumus un argumentāciju, kas pamato tā iebildumus, tostarp pierādījumus par to, ka agrākajai preču zīmei ir reputācija, vai papildināt jau iesniegtos faktus, pierādījumus un argumentāciju. Tā kā Regulās Nr. 207/2009 un Nr. 2868/95 nav uzskaitīti pierādīšanas līdzekļi, kurus iebildumu iesniedzējs var izmantot, lai pierādītu agrākās preču zīmes reputācijas esamību, viņš principā var brīvi izvēlēties to pierādījumu formu, kurus viņš uzskata par lietderīgu iesniegt Birojam saistībā ar iebildumiem, kas balstīti uz agrākām tiesībām, un Birojam ir pienākums vērtēt iebildumu iesniedzēja iesniegtos pierādījumus un tas nevar no paša sākuma noraidīt kādu pierādījumu veidu tā formas dēļ.

Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojam (EUIPO) sava kompetence ir jāīsteno atbilstoši vispārējiem Savienības tiesību principiem, tostarp vienlīdzīgas attieksmes principam un labas pārvaldības principam.

Tiesa ir precizējusi, ka Birojam saskaņā ar šiem principiem ir jāņem vērā lēmumi, ko tas jau pieņēmis par līdzīgiem pieteikumiem, un īpaši uzmanīgi jāizskata jautājums par to, vai ir vai nav jālemj tādā pašā veidā, un ka šo principu piemērošana ir jāsaskaņo ar tiesiskuma principa ievērošanu, kas nozīmē, ka ikviena reģistrācijas pieteikuma izskatīšanai ir jābūt stingrai un pilnīgai un tā jāveic katrā konkrētajā gadījumā.

Proti, lai gan ir taisnība, ka šos principus Tiesa ir izstrādājusi lietā, kas attiecās uz absolūtu atteikuma pamatu, proti, Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzēto pamatu, vēlāk Tiesa skaidri nosprieda, ka tie ir piemērojami arī saistībā ar iebildumu procesiem, kas balstīti uz relatīvu atteikuma pamatu.

Tāpat Tiesa jau ir skaidrojusi, kā Vispārējā tiesa to norādījusi pārsūdzētā sprieduma 18. un 19. punktā, ka tostarp atbilstoši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punktam tiesības uz labu pārvaldību ietver iestādes pienākumu pamatot savus lēmumus. Šim pienākumam, kas izriet arī no Regulas Nr. 207/2009 par Eiropas Savienības preču zīmi 75. panta, ir divkāršais mērķis – pirmkārt, ļaut ieinteresētajām personām uzzināt pieņemtā pasākuma pamatojumu, lai aizstāvētu savas tiesības, un, otrkārt, ļaut Savienības tiesai veikt savu attiecīgā lēmuma tiesiskuma kontroli.

Turklāt šim pienākumam ir tāds pats tvērums kā pienākumam, kas izriet no LESD 296. panta otrās daļas, saskaņā ar kuru pamatojumā skaidri un nepārprotami ir jābūt norādītai akta izdevēja argumentācijai, netiek prasīts, lai šajā pamatojumā tiktu norādīti visi atbilstošie faktiskie un juridiskie apstākļi, un jautājums par to, vai tiesību akta pamatojums atbilst minētajām prasībām, tomēr ir jāizvērtē, ņemot vērā ne tikai tā tekstu, bet arī tā kontekstu, kā arī visu to tiesību normu kopumu, kuras reglamentē attiecīgo jomu.

No iepriekš minētā izriet, ka tad, ja iebildumu iesniedzējs procesā Iebildumu nodaļā konkrēti atsaucas – kā uz pierādījumiem par viņa iebildumu pamatošanai minēto agrāko preču zīmju reputāciju Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta izpratnē – uz agrākiem Biroja lēmumiem, kas attiecas uz šīs pašas preču zīmes reputāciju, Biroja instancēm ir jāņem vērā lēmumi, kurus tās jau pieņēmušas, un īpaši uzmanīgi jāizskata jautājums par to, vai ir vai nav jālemj tādā pašā veidā – atbilstoši iepriekš minētajai judikatūrai. Ja šīs instances nolemj izdarīt secinājumu, kas atšķiras no secinājuma, kurš izdarīts šādos agrākos lēmumos, tām, ņemot vērā kontekstu, kurā tās pieņem savu jauno lēmumu un daļu no kura veido atsaukšanās uz šādiem agrākiem lēmumiem, ir skaidri jāpamato šī atšķirība no minētajiem lēmumiem.

(skat. 60., 61. un 63.–66. punktu)