4

Šajā ziņā Vispārējās tiesas priekšsēdētājs minētā rīkojuma 24.–31. punktā atgādināja Tiesas un Vispārējās tiesas judikatūrā izstrādātos principus šajā jomā. Ņemot vērā šos principus, viņš aplūkoja to, kas norādīts apstrīdētā rīkojuma 32.–48. punktā: “32 Šajā lietā vispirms jānorāda, ka prasītāji, pamatojoties uz [Tiesas priekšsēdētāja vietnieka] 2013. gada 10. septembra lēmuma Komisija/Pilkington Group (C‑278/13 P(R), EU:C:2013:558) 38. punktu, apgalvo, ka, ņemot vērā, ka iespējami konfidenciālai informācijai tiek lūgta pagaidu aizsardzība, būtiska un neatgriezeniska kaitējuma esamībai ir noteikti jāizriet no pieņēmuma, saskaņā ar kuru iespējami konfidenciālā informācija patiešām tāda bija. 33 Taču jākonstatē, ka lietas, kurā tika pieņemts [Tiesas priekšsēdētāja vietnieka] 2013. gada 10. septembra rīkojums Komisija/Pilkington Group (C‑278/13 P(R), EU:C:2013:558), apstākļi, tāpat kā lietas, kurā tika pieņemts [Tiesas priekšsēdētāja vietnieka] 2016. gada 2. marta rīkojums Evonik Degussa/Komisija (C‑162/15 P‑R, EU:C:2016:142), apstākļi acīmredzami atšķiras no šīs lietas apstākļiem. 34 Kā izriet it īpaši no [Tiesas priekšsēdētāja vietnieka] 2013. gada 10. septembra rīkojuma Komisija/Pilkington Group (C‑278/13 P(R), EU:C:2013:558) 18. un 38. punkta, savā prasībā atcelt tiesību aktu Pilkington Group Ltd apstrīdēja Komisijas novērtējumu, saskaņā ar kuru informācija, kuras izpaušana bija paredzēta Regulas (EK) Nr. 1/2003 30. panta 1. punktā, nebija komercnoslēpums, it īpaši LESD 339. panta izpratnē, kā arī minētās regulas 28. panta 1. punkta un 30. panta 2. punkta izpratnē. Tādējādi apsvērumi, kurus pagaidu noregulējuma tiesnesis ņēma vērā, lai secinātu, ka steidzamības nosacījums šajā gadījumā ir ticis izpildīts, balstījās uz minētā rīkojuma 47. punktā skaidri norādīto priekšnoteikumu, saskaņā ar kuru attiecīgā informācija šajā lietā bija komercnoslēpums. 35 Tāpat no [Tiesas priekšsēdētāja vietnieka] 2016. gada 2. marta rīkojuma Evonik Degussa/Komisija (C‑162/15 P‑R, EU:C:2016:142) 84. punkta izriet, ka Evonik Degussa GmbH bija apstrīdējis novērtējumu, ka šī konkrētā informācija nav komercnoslēpums un ka uz to arī neattiecas dienesta noslēpums. 36 Turklāt lietas dalībnieki lietās, kurās tika izdoti [Tiesas priekšsēdētāja vietnieka] 2013. gada 10. septembra rīkojums Komisija/Pilkington Group (C‑278/13 P(R), EU:C:2013:558) un 2016. gada 2. marta rīkojums Evonik Degussa/Komisija (C‑162/15 P‑R, EU:C:2016:142), bija apgalvojuši – kā izriet attiecīgi no minēto rīkojumu 47. un 83. punkta –, ka šīs konkrētās informācijas publicēšana var tiem kaitēt šīs informācijas rakstura dēļ. 37 Savukārt attiecībā uz šo lietu, pirmkārt, ir jānorāda, ka prasītāji neapgalvo, ka komercnoslēpums ietver strīdīgo informāciju. 38 Otrkārt, papildus apgalvojumam, ka strīdīgā informācija ir konfidenciāla, pieteikumā par pagaidu noregulējumu ir ietverts maz īpašu elementu par tās informācijas raksturu un saturu, kuras dēļ prasītāji lūdz piemērot konfidencialitāti. 39 Treškārt, prasītāji nemēģina pierādīt, ka strīdīgā informācija ir iekšēja sensitīva komercinformācija, kuru varētu izmantot konkurenti, parastas konkurences ietvaros. 40 Ceturtkārt, tā kā prasītāji apgalvo, ka strīdīgā informācija “ietver pierādījumus par pārkāpumiem [un] detalizēti atklāj pārkāpumu, it īpaši klientu vārdus un šajā rīcībā iesaistītos projektus, kā arī skaitļus saistībā ar rēķinā norādītajām cenām un dalībnieku mērķiem, [..] kā arī cēloņsakarību starp šo kaitējumu un pārkāpumu”, tie norāda uz lēmuma par elektrokabeļiem 284. apsvērumu, 372. apsvēruma g) apakšpunktu un 436. apsvērumu kā uz “skaidru piemēru par to informācija veidu”, uz kādu atsaucas prasītāji. 41 Tomēr lēmuma par elektrokabeļiem 284. apsvērumā, 372. apsvēruma g) apakšpunktā un 436. apsvērumā nav pieminēti “klientu vārdi un attiecīgie projekti” un tostarp nav ietverti “skaitļi izrakstītajos rēķinos”. 42 Piektkārt, no judikatūras izriet, ka informācija, kas bija slepena vai konfidenciāla, bet kas ir piecus vai vairāk nekā piecus gadus veca, principā ir jāuzskata, ievērojot pagājušo laiku, par vēsturisku un par tādu, kas šī iemesla dēļ ir zaudējusi savu slepeno vai konfidenciālo raksturu, ja vien izņēmuma kārtā lietas dalībnieks, kurš atsaucas uz šādu raksturu, pierāda, ka, neraugoties uz šīs informācijas vecumu, tā joprojām ietver būtiskas ziņas par tā vai attiecīgo trešo personu komerciālo stāvokli. Šie apsvērumi, kuri izraisa atspēkojamu prezumpciju, ir piemērojami gan saistībā ar lūgumiem piemērot konfidencialitāti attiecībā uz personām, kas ir iestājušās lietā prasībās Savienības tiesās, gan saistībā ar lūgumiem piemērot konfidencialitāti, lai Komisija publicētu lēmumu, ar ko konstatē konkurences tiesību normu pārkāpumu (spriedums, 2017. gada 14. marts, Evonik Degussa/Komisija, C‑162/15 P, EU:C:2017:205, 64. punkts). 43 Taču šajā gadījumā strīdīgā informācija tika iegūta 2009. gada pārbaudes laikā. Tomēr prasītāji necenšas pierādīt iemeslus, kādēļ strīdīgā informācija tās rakstura dēļ nav zaudējusi savu slepenību vai konfidencialitāti, lai gan ir pagājis laiks. 44 Sestkārt, prasītāji necenšas pierādīt strīdīgās informācijas konfidencialitāti saistībā ar šīs informācijas raksturu, bet izvirza argumentu, ka viņu tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un nevainīguma prezumpcijas princips prasa, lai šī informācija netiek izpausta pirms tās iegūšanas tiesiskuma apstiprināšanas lietā T‑449/14. 45 Septītkārt, jāatgādina, ka saskaņā ar judikatūru, pārbaudot informācijas komercnoslēpuma raksturu, parasti tiek veikta analīze trijos posmos, proti, pirmkārt, vai informācija ir zināma tikai ierobežotam skaitam cilvēku, otrkārt, vai tās izpaušana varētu radīt būtisku kaitējumu personai, kura to ir sniegusi, vai trešajām personām, un visbeidzot, treškārt, vai intereses, kuras, izpaužot šādu informāciju, var tikt aizskartas, objektīvi ir pelnījušas aizstāvību (šajā ziņā skat. spriedumu, 2015. gada 28. janvāris, Evonik Degussa/Komisija, T‑341/12, EU:T:2015:51, 94. punkts un tajā minētā judikatūra). 46 Tādējādi pārbaude par steidzamības nosacījumu zināmā mērā tiek veikta kopā ar pārbaudi par to, vai strīdīgā informācija ir jāuzskata par ietvertu dienesta noslēpuma jēdzienā, kurš pagaidu noregulējuma tiesvedībā ir veicams fumus boni juris pārbaudes ietvaros. 47 Šādos apstākļos vienīgais apgalvojums, turklāt nekādā veidā nepamatots, ka informācija, kuras izpaušana šeit tiek aplūkota, esot ietverama dienesta noslēpuma jēdzienā, bez riska graut steidzamības nosacījuma analīzi nevar būt pietiekams, lai pierādītu pieņēmumu, ka informācija tiešām ir dienesta noslēpums. 48 Tātad atšķirībā no lietām, kurās ir izdoti [Tiesas priekšsēdētāja vietnieka] 2013. gada 10. septembra rīkojums Komisija/Pilkington Group (C‑278/13 P(R), EU:C:2013:558) un 2016. gada 2. marta rīkojums Evonik Degussa/Komisija (C‑162/15 P‑R, EU:C:2016:142), šajā lietā steidzamības nosacījuma pārbaudes sākums nevar būtu pieņēmums, ka strīdīgā informācija ir iekļaujama dienesta noslēpumā.”