EIROPAS SAVIENĪBAS CIVILDIENESTA TIESAS SPRIEDUMS

(otrā palāta)

2012. gada 17. jūlijā

Lieta F‑54/11

BG

pret

Eiropas Ombudu

Civildienests – Disciplinārlieta – Disciplinārsods – Atstādināšana no amata – Iepriekšējas izmeklēšanas esamība valsts krimināltiesās lēmuma par atstādināšanu no amata pieņemšanas brīdī – Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm – Aizliegums atlaist strādājošu grūtnieci laikposmā no viņas grūtniecības sākuma līdz grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma beigām

Priekšmets Prasība, kas celta saskaņā ar LESD 270. pantu, kurš ir piemērojams EAEK līgumam saskaņā ar tā 106.a pantu, un ar kuru BG lūdz, pirmkārt, atcelt Eiropas Ombuda lēmumu piemērot viņai disciplinārsodu – atstādināšanu no amata bez pensijas tiesību zaudēšanas un, otrkārt, atlīdzināt kaitējumu, kas, pēc viņas domām, viņai ir radies šī lēmuma dēļ

Nolēmums Prasību noraidīt. Prasītāja sedz savus un atlīdzina Ombuda tiesāšanās izdevumus.

Kopsavilkums

1. Ierēdņi – Prasība – Iepriekšēja administratīva sūdzība – Sūdzības un prasības savstarpēja atbilstība – Pārbaude pēc Savienības tiesas ierosmes – Normas piemērojamība

(Civildienesta noteikumu 90. un 91. pants)

2. Ierēdņi – Disciplinārie pasākumi – Disciplinārlieta – Disciplinārā procedūra un kriminālprocess, kas notiek vienlaicīgi uz to pašu faktu pamata – Disciplinārlietas apturēšanas mērķis – Pienākums ņemt vērā krimināllietu tiesas konstatētos faktus – Disciplinārsoda noteikšana pirms kriminālprocesa pabeigšanas, pamatojoties uz ierēdņa atzītiem faktiem – Pieļaujamība

(Civildienesta noteikumu IX pielikuma 25. pants)

3. Ierēdņi – Prasība – Nelabvēlīgs akts – Jēdziens – Lēmums par ierēdņa atcelšanu no amata uz laiku – Prettiesiskums – Sekas attiecībā uz disciplinārsodu – Neesamība

(Civildienesta noteikumu 90. un 91. pants)

4. Ierēdņi – Disciplinārie pasākumi – Disciplinārlieta – Disciplinārlietu kolēģija – Sastāvs

(Civildienesta noteikumu IX pielikuma 5. panta 1. punkts)

5. Ierēdņi – Nelabvēlīgs lēmums – Disciplinārsods – Pienākums norādīt pamatojumu – Apjoms

(Civildienesta noteikumu IX pielikuma 25. pants)

6. Ierēdņi – Disciplinārie pasākumi – Sods – Iecēlējinstitūcijas novērtējuma brīvība – Apjoms

(Civildienesta noteikumu IX pielikuma 10. pants)

7. Eiropas Savienības tiesības – Principi – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā – Disciplinārsoda pārbaude neierobežotas kompetences tiesā

(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants)

8. Ierēdņi – Disciplinārie pasākumi – Sods – Atbildību mīkstinošs apstāklis – Nepareizās darbības vai rīcības recidīva neesamība – Izslēgšana

(Civildienesta noteikumu IX pielikuma 10. panta h) punkts)

9. Ierēdņi – Drošības un veselības aizsardzība – Ierēdnes grūtnieces, ierēdnes pēcdzemdību periodā vai strādājošas ierēdnes, kas baro bērnu ar krūti – Aizliegums atlaist no darba – Izņēmums – Atstādināšana no amata disciplinārlietas rezultātā

(Civildienesta noteikumu 47. pants; Padomes Direktīvas 92/85 10. pants)

1. Sūdzības un prasības savstarpēja atbilstība ir sabiedriskās kārtības jautājums, kurš tiesai ir jāizskata pēc savas ierosmes. Tomēr šī iebilde par nepieņemamību var tikt piemērota tikai tajos gadījumos, kad ar prasību tiesā tiek grozīts sūdzības priekšmets vai tās pamats. Šis pēdējais jēdziens “pamats” ir jāinterpretē plaši. It īpaši runājot par prasījumiem atcelt tiesību aktu, jēdziens “tiesvedības pamats” ir jāsaprot tādējādi, ka prasītājs iebilst pret apstrīdētā tiesību akta likumību pēc būtības vai, pakārtoti, apstrīd tā formālo likumību – atšķirība, kas ir atzīta judikatūrā.

(skat. 57. un 58. punktu)

Atsauces

Civildienesta tiesa: 2007. gada 11. jūlijs, F‑7/06 B/Komisija, 26. punkts un tajā minētā judikatūra; 2010. gada 1. jūlijs, F‑40/09 Časta/Komisija, 83. punkts un tajā minētā judikatūra.

2. Disciplinārlietas apturēšanai, kamēr tiek pabeigta Civildienesta noteikumu IX pielikuma 25. pantā minētā krimināllieta, ir divkāršs iemesls.

Pirmkārt, tā atbilst prasībai neietekmēt attiecīgā ierēdņa stāvokli krimināllietās, kas uzsāktas pret viņu par nodarījumiem, par kuriem turklāt ir uzsākta arī disciplinārlieta iestādē.

Otrkārt, šāda apturēšana dod iespēju disciplinārlietā ņemt vērā krimināltiesas izdarītos faktiskos konstatējumus, kad tās spriedums ir stājies spēkā. Līdz ar to gadījumos, kad vieni un tie paši fakti var veidot noziedzīgā nodarījuma sastāvu un ierēdņa Civildienesta noteikumos ietverto pienākumu pārkāpuma sastāvu, administrācijai ir saistoši krimināltiesas kriminālprocesā konstatētie fakti. Tiklīdz pēdējā minētā ir konstatējusi lietas faktus, administrācija var veikt to juridisko kvalifikāciju, ņemot vērā disciplinārā pārkāpuma jēdzienu, tostarp pārbaudot, vai tie ir Civildienesta noteikumos paredzēto pienākumu pārkāpumi.

Turklāt attiecīgajam ierēdnim ir iecēlējinstitūcijai jādara zināma informācija, kas ļauj izvērtēt, vai par nodarījumiem, kuri viņam tiek pārmesti disciplinārlietā, vienlaikus pret viņu ir uzsākta arī krimināllieta. Lai izpildītu šo pienākumu, attiecīgajam ierēdnim principā ir jāpierāda, ka krimināllieta pret viņu ir tikusi uzsākta tad, kad pret viņu jau ir bijusi uzsākta disciplinārlieta.

Attiecībā uz Civildienesta noteikumu IX pielikuma 25. pantā nostiprināto principu, saskaņā ar kuru “disciplinārlieta ir jāaptur, nogaidot krimināllietas iznākumu”, ja šis princips ir jāpiemēro attiecībā uz vienkāršām [iepriekšējām] izmeklēšanām, pat pirms ir uzsākta kriminālvajāšana, tas ir jāinterpretē šauri, pretējā gadījumā zustu disciplinārlietu lietderīgā iedarbība. Šāds princips jo sevišķi nedrīkst atturēt administrāciju noteikt disciplinārsodu, ja tā pamatojas uz faktiem, kurus brīdī, kad tā pieņem lēmumu, attiecīgais ierēdnis nav apstrīdējis.

(skat. 60.–63., 71. un 74. punktu)

Atsauces

Pirmās instances tiesa: 1998. gada 19. marts, T‑74/96 Tzoanos/Komisija, 34. un 38. punkts; 2002. gada 30. maijs, T‑197/00 Onidi/Komisija, 81. punkts; 2004. gada 10. jūnijs, T‑307/01 François/Komisija, 75. punkts.

Civildienesta tiesa: 2010. gada 13. janvāris, F‑124/05 un F‑96/06 A un G/Komisija, 323. punkts.

3. Lēmums, ar kuru ir noteikta ierēdņa atcelšana no amata uz laiku, ir nelabvēlīgs akts, par kuru var iesniegt prasību atcelt tiesību aktu, ievērojot Civildienesta noteikumu 90. un 91. pantā paredzētos nosacījumus.

Tomēr šāds lēmums ir nevis procesuāls dokuments, kas ir vajadzīgs, lai sagatavotu galīgo lēmumu, ar kuru tiek noteikts piemērojamais sods, bet ir neatkarīgs lēmums, kuru iecēlējinstitūcija var pieņemt un kura piemērošana ir pakļauta apgalvojumam, ka pastāv nopietns pārkāpums. No tā izriet, ka iespējamais lēmuma par atcelšanu no amata uz laiku prettiesiskums nekādi neietekmētu lēmuma disciplinārlietā spēkā esamību.

(skat. 82. un 83. punktu)

Atsauces

Pirmās instances tiesa: 1999. gada 19. maijs, T‑203/95 Connolly/Komisija, 33. un 36. punkts; 2004. gada 16. decembris, T‑120/01 un T‑300/01 De Nicola/EIB, 113. punkts.

4. Civildienesta noteikumu IX pielikuma 5. panta 1. punktā, nosakot tikai, ka vismaz viens disciplinārlietu kolēģijas loceklis ir jāizvēlas ārpus attiecīgās iestādes, nekādā ziņā nav tikusi aizliegta iespēja ārpus iestādes izvēlēties lielāko daļu vai pat visus disciplinārlietu kolēģijas locekļus.

(skat. 87. punktu)

5. Nelabvēlīga lēmuma pamatojumam ir jābūt tādam, lai tiesa varētu pārbaudīt lēmuma tiesiskumu, un tam ir jāsniedz ieinteresētajai personai norādes, kas ļauj noteikt, vai lēmums ir pareizi pamatots.

Jautājums, vai iecēlējinstitūcijas lēmuma, ar ko tiek noteikts sods, pamatojums atbilst šīm prasībām, ir jāizvērtē, ņemot vērā ne tikai tā formulējumu, bet arī tā kontekstu, kā arī visas tiesību normas, kuras regulē attiecīgo jomu. Šajā ziņā, lai gan disciplinārlietu kolēģijai un iecēlējinstitūcijai ir jāpiemin faktiskie un tiesiskie apstākļi, no kuriem ir atkarīgs to lēmumu juridiskais pamatojums, un apsvērumi, kas tās ir pamudinājuši tos pieņemt, tomēr netiek prasīts, lai tās apspriestu visus faktu un tiesību jautājumus, kurus procedūras gaitā ir izvirzījusi ieinteresētā persona.

Turklāt, ja iecēlējinstitūcijas piemērotais sods ir smagāks par disciplinārlietu kolēģijas ieteikto, lēmumā ir jābūt detalizēti precizētiem iemesliem, kas iecēlējinstitūcijai ir likuši neievērot disciplinārlietu kolēģijas pieņemto atzinumu.

(skat. 96.–98. punktu)

Atsauces

Tiesa: 1985. gada 29. janvāris, 228/83 F./Komisija, 35. punkts.

Pirmās instances tiesa: 1999. gada 19. maijs, T‑34/96 un T‑163/96 Connolly/Komisija, 93. punkts un tajā minētā judikatūra; 2002. gada 5. decembris, T‑277/01 Stevens/Komisija, 71. punkts un tajā minētā judikatūra.

6. Tā kā Civildienesta noteikumos nav paredzēta konstanta attiecība starp tajos noteiktajām sankcijām un dažādajiem ierēdņu izdarītajiem pārkāpumiem un nav precizēts, ciktāl atbildību pastiprinošu vai mīkstinošu apstākļu pastāvēšanai būtu jāietekmē soda izvēle, iecēlējinstitūcija disciplinārsoda noteikšanā pamatojas uz visu konkrēto faktu un katra atsevišķā gadījuma apstākļu vispusīgu izvērtējumu.

(skat. 116. punktu)

7. Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā ietvertā tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā principa ievērošana neizslēdz, ka administratīvā procesā vispirms sodu nosaka administratīvā amatpersona. Tomēr priekšnoteikums tam ir, ka administratīvās amatpersonas lēmumu, kas pats par sevi neatbilst šī panta nosacījumiem, vēlāk pārbauda “neierobežotas jurisdikcijas tiesu iestāde”.

Šajā ziņā, lai tiesu iestādi varētu kvalificēt kā neierobežotas jurisdikcijas tiesu iestādi, tai it īpaši ir jābūt kompetentai izskatīt visus faktu un tiesību jautājumus, kuriem ir nozīme lietā, kas atrodas tās tiesvedībā, kas disciplinārsoda gadījumā nozīmē, ka tai it īpaši ir jābūt pilnvarām izvērtēt pārkāpuma samērīgumu ar sodu, nevis tikai pārbaudīt, vai nav pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējumā vai arī nav notikusi pilnvaru nepareiza izmantošana.

(skat. 117. punktu)

Atsauce

Eiropas Savienības Vispārējā tiesa: 2012. gada 15. maijs, T‑184/11 P Nijs/Revīzijas palāta, 85. un 86. punkts.

8. Civildienesta noteikumu IX pielikuma 10. panta h) punktā ir norādīts, ka, lai noteiktu, cik nopietns ir pārkāpums, iecēlējinstitūcija ņem vērā, vai pārkāpums ietver atkārtotu darbību vai uzvedību tādējādi, ka iespējamais recidīvs varētu attaisnot smagāka soda piemērošanu. Turpretim recidīva neesamība nevar būt atbildību mīkstinošs apstāklis, jo ierēdnim principā ir jāatturas no jebkādas rīcības vai uzvedības, kas varētu kaitēt tā amata cieņai.

(skat. 127. punktu)

Atsauce

Eiropas Savienības Vispārējā tiesa: 2011. gada 30. novembris, T‑208/06 Quinn Barlo u.c./Komisija, 255. un 264. punkts.

9. Direktīvas 92/85 par pasākumu ieviešanu, lai veicinātu drošības un veselības aizsardzības darbā uzlabošanu strādājošām grūtniecēm, sievietēm, kas strādā pēcdzemdību periodā, vai strādājošām sievietēm, kas baro bērnu ar krūti, 10. pants nevar tikt interpretēts tādējādi, ka tajā pilnīgi aizliegta strādājošas grūtnieces atlaišana. Faktiski tāds lēmums par atstādināšanu no amata, kas pieņemts laikā no grūtniecības sākumposma līdz grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma beigām ar grūtniecības stāvokli nesaistītu iemeslu dēļ, nav pretrunā minētajam 10. pantam, tomēr ar nosacījumu, ka darba devējs rakstveidā norāda atlaišanu pamatojošos iemeslus un ka ieinteresētās personas atlaišana tiek pieļauta attiecīgajos tiesību aktos un/vai valsts praksē atbilstoši šīs direktīvas 10. panta 1. un 2. punkta noteikumiem.

Šajā ziņā, kaut arī Civildienesta noteikumos nav paredzēta īpaša tiesību norma, kurā tieši būtu noteikts izņēmums minētās direktīvas 10. pantā paredzētajam aizliegumam, tas ir jāinterpretē tādējādi, ka šāds izņēmums no Civildienesta noteikumu 47. panta e) punkta, kurā ir paredzēta šī patiesi ārkārtējā iespēja izbeigt ierēdņa dienesta attiecības gadījumā, ja disciplinārlietas rezultātā tiek pieņemts lēmums par atstādināšanu no amata, ir pieļaujams.

(skat. 139. un 142. punktu)

Atsauce

Tiesa: 2010. gada 11. novembris, C‑232/09 Danosa, 63. punkts.