ĢENERĀLADVOKĀTA L. A. HĒLHUDA [L. A. GEELHOED] SECINĀJUMI,

sniegti 2004. gada 24. jūnijā ( )

Lieta C‑420/02

Eiropas Kopienu Komisija

pret

Grieķijas Republiku

Valsts pienākumu neizpilde – 4. un 9. panta pārkāpums Padomes 1975. gada 15. jūlija Direktīvā 75/442/EEK par atkritumiem, ko groza Padomes 1991. gada 18. marta Direktīva 91/156/EEK

I – Ievads

1. Tiesvedībā, kas ierosināta saskaņā ar EKL 226. pantu, Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka, neveicot vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu atkritumu, kas ir noglabāti “Péra Galini” izgāztuvē, Heraklionas prefektūras teritoriālajā apgabalā, reģenerāciju vai apglabāšanu, neapdraudot cilvēku veselību un ūdeni, gaisu, augsni, kā arī augus un dzīvniekus, neradot neērtības trokšņa vai smakas dēļ un piešķirot atļauju šī objekta ekspluatācijai, kurā nav iekļautas nepieciešamās ziņas, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kurus tai uzliek 4. un 9. pants Direktīvā 75/442/EEK par atkritumiem, ko groza Direktīva 91/156/EEK ( ) (turpmāk tekstā – “Direktīva”).

II – Atbilstošās tiesību normas

2. Direktīvas 4. pants paredz:

“Dalībvalstis paredz vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu atkritumu reģenerāciju vai apglabāšanu, neapdraudot cilvēka veselību un neizmantojot metodes vai darbības, kas varētu radīt kaitējumu videi, un jo īpaši

– neapdraudot ūdeņus, gaisu, augsni, augus un dzīvniekus,

– neradot traucējošus trokšņus un smakas,

– neradot negatīvu ietekmi uz lauku vidi un īpaši aizsargājamām teritorijām.

Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai aizliegtu atkritumu izmešanu, izgāšanu un nekontrolētu apglabāšanu.”

3. Direktīvas 9. pants nosaka:

“Lai īstenotu 4., 5. un 7. pantu, jebkuram uzņēmumam, kas nodarbojas ar II A pielikumā minētajām darbībām, jāsaņem 6. pantā minētās kompetentās iestādes atļauja.

[..]”

III – Process

4. Pēc informācijas, kas tika saņemta sakarā ar Eiropas Parlamentā iesniegtajām petīcijām par pretlikumīgu atkritumu noglabāšanu “Péra Galini” izgāztuvē un izgāztuves ekspluatāciju bez atļaujas, Komisija 2000. gada 23. februāra vēstulē pieprasīja Grieķijas valdībai ziņas par attiecīgā objekta ekspluatācijas nosacījumiem.

5. Grieķijas valdība atbildēja ar 2000. gada 10. maija vēstuli. Pēc tās 2000. gada decembrī notika tikšanās un tika saņemta Grieķijas valdības 2001. gada 20. marta vēstule. Tomēr sniegtā informācija nepārliecināja Komisiju, ka Grieķijas Republikas rīcība atbilda Direktīvas 4. un 9. pantam. Tādēļ tā 2001. gada 24. aprīlī nosūtīja Grieķijas valdībai brīdinājuma vēstuli.

6. Uzskatot, ka Grieķijas iestādes vēl aizvien nav veikušas atbilstošos pasākumus, lai, ievērojot brīdinājuma vēstuli, panāktu atbilstību attiecīgajām Direktīvas normām, Komisija 2001. gada 21. decembrī izdeva argumentētu atzinumu. Pat pēc argumentētajā atzinumā noteiktā divu mēnešu termiņa beigām 2002. gada 20. februārī Grieķijas iestādes, pēc Komisijas domām, nebija panākušas atbilstību Direktīvai. Tādēļ Komisija iesniedza šo prasību, kas Tiesā tika reģistrēta 2002. gada 21. novembrī.

IV – Komisijas iebildumu novērtējums

7. Grieķijas Republika atzīst, ka tā ir pārkāpusi Direktīvas 9. pantā noteiktos pienākumus nodrošināt to, ka uzņēmumiem, kas apstrādā atkritumus, ir jāiegūst atļauja, kas atbilst noteiktām prasībām, jo “Péra Galini” izgāztuves ekspluatācijas atļauju bija atcēlusi Heraklionas pirmās instances tiesa. Tas nozīmē, ka ir nepieciešams izvērtēt tikai minēto Direktīvas 4. panta pārkāpumu.

8. Direktīvas 4. pants pieprasa dalībvalstīm paredzēt vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu atkritumu reģenerāciju vai apglabāšanu, neapdraudot cilvēka veselību un neizmantojot metodes vai darbības, kas varētu radīt kaitējumu videi, un jo īpaši neapdraudot ūdeņus, gaisu, augsni, augus un dzīvniekus, neradot traucējošus trokšņus un smakas, neradot negatīvu ietekmi uz lauku vidi un īpaši aizsargājamām teritorijām.

9. Kā Tiesa to jau ir uzsvērusi, kaut arī “šī norma nenorāda precīzu saturu pasākumiem, kas ir jāveic, lai nodrošinātu atkritumu apglabāšanu, neapdraudot cilvēka veselību un neradot kaitējumu videi, tomēr tā ir saistoša dalībvalstīm, nosakot sasniedzamo mērķi, vienlaicīgi atstājot dalībvalstīm diskrecionāro varu izvērtēt šādu pasākumu nepieciešamību. No apstākļa, ka kāda situācija neatbilst grozītās Direktīvas 4. panta 1. punktā noteiktajiem mērķiem, nevar tieši secināt, ka atttiecīgā dalībvalsts nav izpildījusi no šīs normas izrietošos pienākumus veikt vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu atkritumu apglabāšanu, neapdraudot cilvēka veselību un neradot kaitējumu videi. Tomēr, ja šāda situācija ieilgst un rada būtiskus postījumus videi ilgā laika posmā, iestādēm neveicot nekādas darbības, tad tas var norādīt, ka dalībvalstis ir pārkāpušas diskrecionāro varu, ko tām ir piešķīrusi šī norma.” ( )

10. Komisija uzskata, ka “Péra Galini” atkritumu izgāztuves ekspluatācija Heraklionas prefektūras teritoriālajā apgabalā Krētā rada piesārņojumu videi un apdraud vietējo iedzīvotāju veselību. Veiktie pasākumi turpmākā piesārņojuma novēršanai (notekūdeņu bedres, žogs, ugunsdrošības zonas, atkritumu apbēršana ar smiltīm) ir nepietiekami, lai nodrošinātu pienācīgu objekta ekspluatāciju, ievērojot Direktīvas 4. pantā paredzētos pienākumus. Komisija norāda, ka šiem darbiem ir jānotiek kopā ar hidroloģisko izpēti un augsnes ūdensnecaurlaidības analīzi, kā arī citiem aizsardzības pasākumiem. Komisija norāda, ka saskaņā ar Heraklionas prefektūras 2002. gada 23. janvāra ziņojumu atkritumu noplūdes ūdeņus neaiztur šim nolūkam celtais aizsargmūris, un tie ietek strautā un vēlāk jūrā. Tāpat nav pierādīts, ka klints, uz kuras atrodas izgāztuve, ir ūdensnecaurlaidīga un tādējādi tā novērš pazemes ūdeņu piesārņojumu. Turklāt nenotiek ne periodiskas pārbaudes, ne ūdens kvalitātes analīze, ne arī dabiskās gāzes savākšana un apstrāde. Atkritumu apsaimniekošanas programmas un plāni, uz kuriem atsaucas Grieķijas iestādes, atrodas tikai izpētes stadijā. Papildus Komisija norāda, ka Grieķijas iestādes neapstrīd to, ka izgāztuve neatbilst Grieķijas tiesību aktiem, ko pierāda Heraklionas pirmās instances tiesas atceltā ekspluatācijas atļauja. Tā secina, ka, neveicot efektīvus pasākumus, lai aizsargātu vidi un vietējo iedzīvotāju veselību no piesārņojuma, ko rada “Péra Galini” izgāztuve, Grieķijas Republika ir pārkāpusi diskrecionārās varas, ko tai piešķir Direktīvas 4. pants, robežas.

11. Tiesas sēdes laikā Komisija atsaucās uz tehniskiem dokumentiem, ko tai 2003. gada 17. novembrī nosūtīja Grieķijas valdība un kurā bija paredzēti vairāki noteikumi, lai nodrošinātu izgāztuves ekspluatāciju tādā veidā, kas neapdraud vidi vai cilvēku veselību. Tomēr šie noteikumi ir piemērojami nākotnē, vēl nenoteiktā datumā, un tie noteikti nebija piemēroti līdz Komisijas argumentētajā atzinumā noteiktā laika posma beigām.

12. Grieķijas valdība apgalvo, ka, ievērojot tās veiktos pasākumus, tā nav pārkāpusi diskrecionārās varas, kuru Direktīvas 4. pants piešķir dalībvalstīm, robežas. Tā uzskata, ka pašreizējais izgāztuves darbības veids neapdraud vidi vai cilvēku veselību. Ziņojums, uz kuru atsaucas Komisija, tika sagatavots pēc apskates uz vietas, kas tika veikta laikā, kad bija īpaši smagi apstākļi ilgstoša lietus dēļ. Atbilstoši citam ziņojumam, kas tika sagatavots 2003. gada martā, notekūdeņi ietek ūdensnecaurlaidīgās cisternās un tiek pārstrādāti uz vietas. Izgāztuves rehabilitācijas projekta ietekmes uz vidi novērtējums, kas tika veikts apgabala atkritumu apsaimniekošanas plāna ietvaros, tika prezentēts 2003. gada 10. februārī. Tā norāda, ka klints, uz kuras atrodas izgāztuve, ūdensnecaurlaidību apliecina ģeoloģijas analīze, kas tika veikta sakarā ar atkritumu apsaimniekošanas plāna realizāciju. Ūdens kvalitātes mērījumi, kurus ir veikuši kompetentie dienesti, nenorāda uz pieļaujamo robežu pārsniegšanu. Turklāt Grieķijas iestādes atsaucas uz Krētas apgabala atkritumu apsaimniekošanas plānu, kas cita starpā paredz izveidot un ekspluatēt “XYTA” iekārtas. 2003. gadā tika sagatavots pieteikums struktūrfondiem, lai finansētu šo iekārtu būvniecību. Līdzko tā sāks darbību, “Péra Galini” izgāztuve tiks slēgta. Grieķijas valdība arī piemin plānus izveidot iepakojuma pārstrādes iekārtu. Sākumā to bija paredzēts paveikt līdz 2003. gada beigām. Atbildē uz repliku šis gads bija aizstāts ar 2004. gadu.

13. Saskaņā ar pastāvīgo Tiesas judikatūru valsts pienākumu neizpilde ir jāvērtē, aplūkojot situāciju attiecīgajā dalībvalstī, kāda tā ir laika posma, kas noteikts argumentētajā atzinumā, beigās ( ); šajā lietā tas ir 2002. gada 20. februāris. Ievērojot Tiesas sniegto Direktīvas 4. panta interpretāciju (minēta iepriekš 9. punktā), ir jāatbild uz jautājumu, vai šajā laikā Grieķijas Republika, neveicot atbilstošus pasākumus, lai novērstu “Péra Galini” izgāztuves radīto vides piesārņojumu, ir pārkāpusi diskrecionārās varas robežas, ko tai paredz minētā norma.

14. Lai noteiktu, vai tā tas ir šajā gadījumā, ir jānorāda, ka, par spīti diskrecionārās varas robežām attiecībā uz veicamajiem pasākumiem, dalībvalstīm ir pienākums nodrošināt to, ka Direktīvas mērķi tiek sasniegti. Direktīvas 4. panta mērķis skaidri nosaka, ka jānodrošina atkritumu reģenerācija vai apglabāšana, neapdraudot cilvēka veselību un neradot vides kvalitātes pasliktināšanos. Tiesa ir atzinusi, ka atsevišķi atkritumu apstrādes gadījumi, kas neatbilst Direktīvas mērķiem, ir nepietiekami, lai rastos Direktīvas 4. panta pārkāpums. Tomēr, kad šādi atsevišķi pārkāpumi kļūst strukturāli, tas var norādīt uz Direktīvas pārkāpumu. Šajā sakarā Tiesa atsaucas uz pastāvīgu neatbilstības ar Direktīvu situāciju, kas rada nozīmīgu vides pasliktināšanos ilgstošā laika posmā. ( ) Tādēļ ir jāpārbauda, vai situācija “Péra Galini” izgāztuvē ir uzskatāma par šādu strukturālu situāciju divu mēnešu laika posma beigās, kas bija noteikts Komisijas 2001. gada 21. decembra argumentētajā atzinumā.

15. No lietas materālos esošās un 2004. gada 24. jūnija tiesas sēdē minētās informācijas izriet, ka “Péra Galini” izgāztuve tiek ekspluatēta kopš 1992. gada un ka vides problēmas tika konstatētas 1998. gada 11. februāra valsts iestāžu veiktās inspekcijas laikā. Kopš tā laika izgāztuve darbojās bez pārtraukuma vismaz līdz šīs tiesvedības sākumam. Šie laika posmi skaidri norāda, ka problēmai ir strukturāls raksturs. Es vēlētos piebilst, ka apstāklis, ka šī lieta sākās pēc petīcijas Eiropas Parlamentam, arī norāda, ka šī problēma ir ilgstoša.

16. Kad Komisija citē valsts ziņojumu par 2002. gada 24. janvāra inspekciju, kas apstiprina tās nostāju, un Grieķijas valdība piemin ziņojumu, kas sagatavots pēc izgāztuves apskates 2003. gada 12. martā un kas apgāž pirmā ziņojuma secinājumus, es neuzskatu, ka šiem dokumentiem ir izšķiroša nozīme pašiem par sevi. Galvenā doma Grieķijas valdības aizstāvībā un paskaidrojumos tiesas sēdes laikā ir norādīt, ka dažādos valdības līmeņos tiek sagatavoti dažādi plāni un pētījumi, lai uzlabotu atkritumu apstrādes iekārtas Krētā. Attiecībā uz “Péra Galini” izgāztuvi šie plāni paredz izgāztuves rehabilitāciju un galīgu slēgšanu, līdzko tiks uzsākts “XYTA” projekts. Tas netika paveikts līdz 2003. gada 25. martam – Grieķijas valdības atbildes uz repliku datumam. Ne tikai šādu plānu un pētījumu pastāvēšana pati par sevi norāda, ka tiek atzīti draudi, kurus rada “Péra Galini” izgāztuve videi un cilvēku veselībai, bet ir acīmredzams, ka šie plāni nav īstenoti, kā arī to rezultātā nav veikti atbilstoši pasākumi līdz Komisijas argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigām.

17. Līdz ar to ir jāuzskata, ka Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kurus tai uzliek Direktīva.

V – Secinājumi

18. Līdz ar to es iesaku Tiesai:

– nospriest, ka, neveicot vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu atkritumu apglabāšanu vai reģenerāciju, neapdraudot cilvēku veselību un ūdeni, gaisu, augsni, kā arī augus un dzīvniekus, neradot neērtības trokšņa vai smakas dēļ un piešķirot atļauju, kurā nav iekļautas nepieciešamās ziņas, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kurus tai uzliek 4. un 9. pants Direktīvā 75/442/EEK par atkritumiem, ko groza Direktīva 91/156/EEK;

– piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.