Lieta T‑466/12

RFA International, LP

pret

Eiropas Komisiju

“Dempings — Krievijas izcelsmes ferosilīcija imports — Pieteikumu par samaksāto antidempinga maksājumu atmaksāšanu noraidījums — Eksporta cenas noteikšana — Viena ekonomiska vienība — Dempinga starpības noteikšana — Tādas metodes piemērošana, kas atšķiras no sākotnējā izmeklēšanā izmantotās — Apstākļu maiņa — Regulas (EK) Nr. 1225/2009 2. panta 9. punkts un 11. panta 9. punkts”

Kopsavilkums – Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2015. gada 17. marta spriedums

Skat. nolēmuma tekstu. (sal. ar 37. punktu)

Atbilstoši Antidempinga pamatregulas Nr. 1225/2009 2. panta 9. punktam gadījumā, kad eksportētājs un importētājs ir savstarpēji saistīti, iestādēm, aprēķinot dempinga starpību, ir tiesības noteikt eksporta cenu. Šāda saistība tostarp pastāv gadījumā, kad eksportētājs un importētājs pieder vienai un tai pašai grupai. (sal. ar 39. punktu)

Ja eksporta cena tiek noteikta, pamatojoties uz cenu, par kādu importētās preces pirmo reizi pārdod tālāk neatkarīgam pircējam, vai arī izmanto kādu citu pieņemamu pamatu, lai noteiktu drošu eksporta cenu Savienības robežas līmenī, Antidempinga pamatregulas Nr. 1225/2009 2. panta 9. punkta otrajā daļā paredzētās korekcijas tiek veiktas pēc iestāžu pašu ierosmes. Šajā ziņā pamatregulas 2. panta 9. punkta otrajā un trešajā daļā nav izslēgts tas, ka korekcijas tiek veiktas attiecībā uz izmaksām, kas ir radušās pirms importēšanas, ciktāl šīs izmaksas parasti sedz importētājs. Turklāt minētajā tiesību normā nav paredzēta saprātīgās starpības aprēķināšanas vai noteikšanas metode saistībā ar minētajām izmaksām un peļņu. Tajā ir vienīgi norādīts uz minētās koriģējamās starpības saprātīgo raksturu. Visbeidzot iestādēm ir plaša novērtējuma brīvība attiecībā uz saprātīgas starpības noteikšanu saistībā ar minētajām izmaksām un peļņu, un tādējādi Savienības tiesa var īstenot vienīgi ierobežotu pārbaudi. Šī noteikšana būtībā nenovēršami ietver sarežģītu ekonomisku vērtējumu. (sal. ar 40.–43. punktu)

Ja dempinga starpība tiek aprēķināta, pamatojoties uz saliktu eksporta cenu, ieinteresētajai personai, kura vēlas apstrīdēt atbilstoši Antidempinga pamatregulas Nr. 1225/2009 2. panta 9. punktam veikto korekciju apjomu, ciktāl šajā ziņā noteiktā starpība esot pārmērīga, ir jāiesniedz pierādījumi un konkrēti aprēķini, kas pamato šos apgalvojumus, un it īpaši jānorāda tās attiecīgā gadījumā piedāvātā alternatīvā likme. Ieinteresētajai personai tostarp ir jāiesniedz skaitliski dati savas apstrīdēšanas pamatošanai, kā, piemēram, konkrēti aprēķini, kas pamato tās apgalvojumus. Šajā ziņā it īpaši ar apgalvojumu par vienas ekonomiskas vienības pastāvēšanu, kurā ir integrētas importēšanas un eksportēšanas funkcijas, nevar atspēkot šo pierādīšanas pienākumu, nosakot iestādēm pienākumu pašām pēc savas ierosmes veikt nodalīšanu starp abām importēšanas un eksportēšanas funkcijām un ar to saistītajām izmaksām un peļņu. (sal. ar 44. un 61.–63. punktu)

Antidempinga pamatregulas Nr. 1225/2009 2. panta 9. punkta trešajā daļā paredzētā saprātīgā peļņas norma tad, ja ražotājs un importētājs Savienībā ir savstarpēji saistīti, var tikt aprēķināta, nevis pamatojoties uz datiem, kas saņemti no saistītā importētāja un kurus šī saistība var būt ietekmējusi, bet gan pamatojoties uz datiem, kas saņemti no nesaistīta importētāja. (sal. ar 68. punktu)

Skat. nolēmuma tekstu. (sal. ar 77. un 78. punktu)

Skat. nolēmuma tekstu. (sal. ar 80.–82. punktu)

Skat. nolēmuma tekstu. (sal. ar 86. punktu)

Visās atmaksāšanas procedūrās Antidempinga pamatregulas Nr. 1225/2009 11. panta 8. punkta izpratnē Komisija saskaņā ar šīs regulas 11. panta 9. punkta formulējumu, ar noteikumu, ka apstākļi nav mainījušies, izmanto tās pašas metodes, kas tika izmantotas sākotnējā izmeklēšanā, kuras rezultātā tika ieviests attiecīgais antidempinga maksājums, attiecīgi ņemot vērā it īpaši šīs regulas 2. pantu. Šajā ziņā izņēmums, kas ļauj Komisijai atmaksāšanas procedūrā piemērot citu metodi nekā sākotnējā izmeklēšanā izmantotā, ja ir mainījušies apstākļi, katrā ziņā ir jāinterpretē šauri, jo atkāpe vai izņēmums no vispārējā noteikuma ir jāinterpretē šauri. Tādējādi Komisijai, ja tā gatavojas piemērot citu metodi nekā tā, kura piemērota sākotnējā izmeklēšanā, ir jāpierāda, ka apstākļi ir mainījušies. Turklāt, lai metodes maiņa būtu pamatota atbilstoši pamatregulas 11. panta 9. punktam, tai ir jābūt saistītai ar konstatēto apstākļu maiņu. Šajā ziņā saistībā ar šādas apstākļu maiņas izņēmuma raksturu prasība par tiesību normas šauru interpretāciju nedrīkst ļaut Komisijai interpretēt un piemērot šo tiesību normu neatbilstoši tās tekstam un mērķim. Šajā ziņā ir jānorāda, ka minētajā tiesību normā it īpaši ir paredzēts, ka piemērotajai metodei ir jāatbilst pamatregulas 2. panta noteikumiem. No tā izriet, ka, ja atmaksāšanas procedūras posmā izrādītos, ka sākotnējā izmeklēšanā izmantotās metodes piemērošana neatbilst pamatregulas 2. panta noteikumiem, Komisijai būtu pienākums turpmāk vairs nepiemērot šo metodi, ciktāl Komisijai ir jāpierāda, ka sākotnējā izmeklēšanā piemērotā metode neatbilda pamatregulas 2. pantam. Savukārt, lai pamatotu metodes maiņu, nepietiek ar to vien, ka jaunā metode ir atbilstošāka nekā vecā, ar nosacījumu, ka iepriekš izmantotā metode atbilst pamatregulas 2. pantam. (sal. ar 87.–91. punktu)

Izvērtējot lūgumu par samaksāto antidempinga maksājumu atmaksāšanu, Komisijai ir tiesības piemērot tādu dempinga starpības aprēķina metodi, kas atšķiras no sākotnējā izmeklēšanā izmantotās, tikai tad, ja tā var pierādīt, ka apstākļu maiņa pamatoja jaunās metodes izmantošanu. Šajā ziņā uzņēmumu grupas struktūrā un šīs grupas eksporta pārdošanas organizācijā notikušās izmaiņas, izveidojot jaunu pārdošanas kanālu un tādējādi pirmoreiz ļaujot noteikt individuālas eksporta cenas attiecībā uz dažādiem šai grupai piederošajiem ražotājiem eksportētajiem, pamato jaunas metodes piemērošanu, kas ļauj aprēķināt individuālās dempinga starpības katram no attiecīgajiem ražotājiem eksportētājiem, un pēc tam, ņemot vērā to piederību uzņēmumu grupai, noteikt vidējo svērto dempinga starpību. Šādos apstākļos, pat ja Komisija sākotnējā izmeklēšanā nebija lūgusi iesniegt individuālus datus, tas nevar padarīt par prettiesisku secinājumu par apstākļu maiņas pastāvēšanu. (sal. ar 98.–102. un 117. punktu)

Saistībā ar dempinga prakses izvērtēšanu vienas ekonomiskas vienības jēdziens ir ticis attīstīts ar mērķi noteikt normālo vērtību Antidempinga pamatregulas Nr. 1225/2009 2. panta 1. punkta izpratnē. Ja ražotājs pienākumus, kuri parasti ietilpst iekšējās tirdzniecības nodaļas pienākumos, uztic savu preču izplatīšanas sabiedrībai, kuru tas kontrolē ekonomiskā ziņā, normālās vērtības aprēķināšana, pamatojoties uz cenu, ko minētajai preču izplatīšanas sabiedrībai ir samaksājis pirmais neatkarīgais pircējs, ir pamatota, jo šo cenu var uzskatīt par preču pirmā pārdevuma, kas ir ticis veikts parastajā tirdzniecības apritē, cenu pamatregulas 2. panta 1. punkta pirmās daļas izpratnē. Šis secinājums pēc analoģijas var tikt transponēts attiecībā uz korekcijām, kas atbilstoši pamatregulas 2. panta 10. punkta i) apakšpunktam tiek veiktas attiecībā uz eksporta cenu. Šajā ziņā, ja ražotājs izplata savu produkciju Savienībā ar juridiski nošķirtas, bet tā saimnieciskā kontrolē esošas sabiedrības starpniecību, nepieciešamība veikt konstatējumu, kas atspoguļotu saimniecisko attiecību starp šo ražotāju un šo pārdošanas sabiedrību realitāti, drīzāk pamato jēdziena “viena ekonomiska vienība” piemērošanu eksporta cenas aprēķinā. No tā izriet, ka vienas ekonomiskas vienības jēdziena pamatā it īpaši ir nepieciešamība ņemt vērā saimniecisko attiecību starp ražotāju un tā pārdošanas sabiedrību realitāti, ciktāl šī pēdējā minētā sabiedrība darbojas kā minētā ražotāja struktūrā integrēta pārdošanas nodaļa. Savukārt tas, ka divi ražotāji pieder vienai un tai pašai grupai un kopā ar juridiski nošķirtu sabiedrību, kura arī pieder minētajai grupai un darbojas kā tās struktūrā integrēta pārdošanas nodaļa, veido vienu ekonomisku vienību, neparedz iestādēm pienākumu uzskatīt, ka tikai minēto vienību var kvalificēt kā ražotāju eksportētāju. Šāds apgalvojums nav saistīts ar saimniecisko realitāti, kuras pamatā ir tas, ka, lai gan minētās sabiedrības kā māsasuzņēmumi, kas pieder vieniem un tiem pašiem akcionāriem, pieder vienai un tai pašai grupai, vai – ja tas tiktu uzskatīts par pierādītu – pat vienai ekonomiskai vienībai, abi attiecīgie ražotāji ir atsevišķas juridiskās vienības, kuras izmeklēšanas attiecībā uz atmaksāšanu laikā ražoja un pārdeva savu produkciju atsevišķi. (sal. ar 108.–112. punktu)

No Antidempinga pamatregulas Nr. 1225/2009 preambulas 3. apsvēruma izriet, ka tās mērķis tostarp ir transponēt Savienības tiesībās, cik vien tas ir iespējams, Vienošanās par Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību VI panta piemērošanu (Antidempinga nolīgums) ietvertās tiesību normas. Līdz ar to pamatregulas tiesību normas, cik vien iespējams, ir jāinterpretē, ņemot vērā atbilstošās Antidempinga nolīguma normas. Tomēr attiecībā uz aprēķina metodi, kas piemērojama, izvērtējot lūgumu par samaksāto antidempinga maksājumu atmaksāšanu, Antidempinga nolīgumā nav ietvertas pamatregulas 11. panta 9. punktam līdzvērtīgas tiesību normas, kā rezultātā šajā pēdējā minētajā tiesību normā ietvertais noteikums nevar tikt uzskatīts par šī nolīguma sīki izstrādāto noteikumu transponēšanu, bet tā ir interpretējama saskaņā ar to. Turklāt no Antidempinga nolīguma 18.3. un 18.3.1. panta formulējuma un konteksta izriet, ka atšķirībā no pamatregulas 11. panta 9. punkta, kurā ir identificēta visas izmeklēšanas attiecībā uz atmaksāšanu laikā piemērojamā metode, Antidempinga nolīguma 18.3.1. pants ietilpst minētā nolīguma nobeiguma noteikumos, un precīzāk – tā 18.3. pantā ietvertajos noteikumos, kuros ir reglamentēta tā piemērojamība laikā. (sal. ar 135.–137. un 139. punktu)