ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
30

Šajos apstākļos Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem (Hāgas tiesa, tiesas sēžu vieta Hārlemā) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus, kuri abās šajās lietās ir formulēti identiski: “1) Vai galīga lēmuma par vīzas atteikumu saskaņā ar Vīzu kodeksa 32. panta 1. punkta a) apakšpunkta vi) punktu pārsūdzības gadījumā Vīzu kodeksa 32. panta 3. punkta izpratnē ir runa par efektīvu tiesību aizsardzības līdzekli [Hartas] 47. panta izpratnē šādos apstākļos: – lēmuma pamatojumā dalībvalsts ir tikai norādījusi: “Viena vai vairākas dalībvalstis Jūs uzskata par apdraudējumu vienas vai vairāku dalībvalstu sabiedriskajai kārtībai, iekšējai drošībai vai sabiedrības veselībai Šengenas Robežu kodeksa 2. panta 19. punkta (tagad – 21. punkts) izpratnē, vai to starptautiskajām attiecībām”; – nedz lēmumā, nedz pārsūdzības tiesvedībā dalībvalsts nesniedz informāciju par to, kurš konkrēts pamats vai pamati no četriem Vīzu kodeksa 32. panta 1. punkta a) apakšpunkta vi) punktā minētajiem tiek izmantoti; – pārsūdzības tiesvedībā dalībvalsts nesniedz nedz sīkāku informāciju, nedz sīkāku pamatojumu pēc būtības par pamatu vai pamatiem, uz kuriem ir balstīti citas dalībvalsts (vai citu dalībvalstu) iebildumi? 2) Vai [pirmajā jautājumā] izklāstītajos apstākļos tiesības uz labu pārvaldību Hartas 41. panta izpratnē tiek nodrošinātas, it īpaši, ņemot vērā administrācijas pienākumu pamatot savus lēmumus? 3) a) Vai atbilde uz [pirmo un otro jautājumu] ir atšķirīga, ja dalībvalsts galīgajā lēmumā par vīzu norāda uz faktiski pastāvošu un pietiekami precīzi aprakstītu pārsūdzības iespēju citā dalībvalstī pret vārdā nosauktu kompetento iestādi šajā citā dalībvalstī (vai šajās citās dalībvalstīs), kura ir cēlusi (vai kuras ir cēlušas) Vīzu kodeksa 32. panta 1. punkta a) apakšpunkta vi) punktā minētos iebildumus, un atteikuma pamats var tikt vērtēts šīs pārsūdzības ietvaros? b) Vai, lai sniegtu apstiprinošu atbildi uz [pirmo jautājumu] kopsakarā ar [trešā jautājuma a) daļu], pārsūdzības tiesvedībā, kas notiek dalībvalstī, kura ir pieņēmusi galīgo lēmumu, un kas norisinās pret to, ir jāaptur lēmuma izpilde līdz brīdim, kad pieteikuma iesniedzējam ir radusies iespēja izmantot pārsūdzības iespēju citā dalībvalstī (vai citās dalībvalstīs) un, ja pieteikuma iesniedzējs to izmanto, ir ticis pieņemts (galīgais) nolēmums saistībā ar šo pārsūdzību? 4) Vai atbilde uz jautājumiem ir atkarīga no tā, vai (iestādei) dalībvalstī (vai dalībvalstīs), kura (vai kuras) ir cēlusi (ir cēlušas) iebildumus pret vīzas izsniegšanu, var tikt sniegta iespēja galīgā lēmuma par vīzas pieteikumu pārsūdzības tiesvedībā piedalīties kā otrai atbildētājai un tai kā šādai lietas dalībniecei var tikt dota iespēja izklāstīt, uz kādu pamatu vai kādiem pamatiem ir balstīti tās iebildumi?”
1

Ar prasības pieteikumu Eiropas Komisija lūdz Tiesu konstatēt, ka, izveidojot ārkārtas iemaksas universālā pakalpojuma saistību neto izmaksu sadalīšanai no 2007. gada saskaņā ar 2012. gada 23. augustaLei n.o 35/2012 procede à criação do fundo de compensação do serviço universal de comunicações eletrónicas previsto na Lei das Comunicações Eletrónicas, destinado ao financiamento dos custos líquidos decorrentes da prestação do serviço universal (Likums Nr. 35/2012 par universālā pakalpojuma kompensācijas fonda izveidi, ko paredz Likums par elektroniskajām komunikācijām, ar mērķi finansēt universālā pakalpojuma saistību neto izmaksas; Diário da República, 1. sērija, Nr. 163, 2012. gada 23. augusts), kas grozīts un konsolidēts ar 2015. gada 10. septembraLei n.o 149/2015 (Likums Nr. 149/2015; Diário da República, 1. sērija, Nr. 177, 2015. gada 10. septembris) (turpmāk tekstā – “Likums Nr. 35/2012”), Portugāles Republika nav izpildījusi savus pienākumus saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/22/EK (2002. gada 7. marts) par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva) (OV 2002, L 108, 51. lpp.) 13. panta 3. punktu un IV pielikuma B daļu.
14

Dekrētlikuma Nr. 282/2003 3. pantā “Azartspēles līgums” ir noteikts: “1 – Azartspēles līgumu starp spēlētāju un Santa Casa [..] Azartspēļu departamentu noslēdz tieši, ar starpnieku iesaistīšanos vai bez tās. 2 – Azartspēles līgums ir līgums, saskaņā ar kuru viena no līgumslēdzējām pusēm apmaiņā pret noteiktas summas samaksu saņem skaitļus vai prognozes, kas dod iespēju saņemt no otras līgumslēdzējas puses balvu, kuras vērtība var būt fiksēta vai mainīga, atkarībā no rezultāta, kāds izriet no darbības, kura – vai nu tikai un vienīgi, vai galvenokārt – ir balstīta uz nejaušību, un atbilstoši dažiem iepriekš paredzētiem noteikumiem. [..]”
5

Atbilstoši minētās direktīvas 7.a panta 1.–3. punktam: “1. Nosakot vidējās svērtās autoceļu nodevu likmes, ko iekasē no attiecīgās infrastruktūras tīkla vai no konkrēti noteiktas šā tīkla daļas, dalībvalstis ņem vērā 7. panta 9. punktā noteiktās dažādās izmaksas. Izmaksas, kas tiek ņemtas vērā, attiecas uz tīklu vai tā daļu, kurā autoceļu nodevas tiek iekasētas, kā arī uz transportlīdzekļiem, kuriem piemērojama nodeva. Dalībvalstis var izvēlēties neatgūt šīs izmaksas no autoceļu nodevu ienākumiem vai atgūt vienīgi procentuālu daļu no izmaksām. 2. Autoceļu nodevas nosaka saskaņā ar šīs direktīvas 7. pantu un šā panta 1. punktu. 3. Attiecībā uz jaunu autoceļu nodevu iekasēšanas kārtību, kas neietver koncesijas nodevas, kuras dalībvalstis ieviesušas pēc 2008. gada 10. jūnija, dalībvalstis aprēķina izmaksas, balstoties uz pamata aprēķinu metodikas principiem, kas izklāstīti III pielikumā. Attiecībā uz jaunām koncesijas nodevām, kas ieviestas pēc 2008. gada 10. jūnija, maksimālā autoceļu nodevu likme ir līdzvērtīga vai nepārsniedz līmeni, ko nosaka, aprēķinot izmaksas, izmantojot metodoloģiju, kas balstās uz III pielikumā noteiktajiem aprēķinu pamatprincipiem. Šo līdzvērtību pārbauda, pamatojoties uz pietiekami ilgu bāzes periodu, kas atbilst koncesijas līguma saturam. Uz nodevu maksāšanas pasākumiem, kas jau ir ieviesti 2008. gada 10. jūnijā, vai pasākumiem, attiecībā uz kuriem ir saņemti piedāvājumi vai atbilde uz uzaicinājumiem risināt sarunas saskaņā ar sarunu procedūru un kuri ir bijuši izsludināti saskaņā ar valsts iepirkuma procesu pirms 2008. gada 10. jūnija, neattiecas šajā punktā izklāstītie pienākumi, tik ilgi, kamēr esošie pasākumi ir spēkā un ar noteikumu, ka tie vēlāk netiks būtiski grozīti.”
36

Otrkārt, ir jānorāda, ka no Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 7. punkta pirmā teikuma un šī sprieduma 29. punktā atgādinātās judikatūras izriet, ka, lai noteiktu, vai uz dokumentu attiecas kāds no šī panta 1.–3. punktā paredzētajiem izņēmumiem no tiesībām piekļūt dokumentiem, nozīme ir tikai pieprasītā dokumenta saturam.
5

Estatuto de los Trabajadores (Darba likums) izriet no 2015. gada 23. oktobraReal Decreto Legislativo 2/2015 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Estatuto de los Trabajadores (Karaļa leģislatīvais dekrēts 2/2015, ar ko apstiprina Darba likuma pārstrādāto redakciju) (BOE Nr. 255, 2015. gada 24. oktobris, 100224. lpp.). Šā likuma 51. panta “Kolektīvā atlaišana” 1. punktā ir noteikts: “Šajā likumā kolektīvā atlaišana nozīmē darba tiesisko attiecību izbeigšanu saimniecisku, tehnisku, organizatorisku vai ar ražošanu saistītu iemeslu dēļ gadījumos, kad 90 dienu laikā šāda darba tiesisko attiecību izbeigšana skar vismaz: a) 10 darba ņēmējus uzņēmumos, kas nodarbina mazāk nekā 100 darba ņēmēju; b) 10 % no darba ņēmēju kopskaita uzņēmumos, kas nodarbina no 100 līdz 300 darba ņēmēju; c) 30 darba ņēmējus uzņēmumos, kas nodarbina vairāk nekā 300 darba ņēmēju. [..] Aprēķinot šā punkta pirmajā daļā minēto pārtraukto darba līgumu skaitu, ņem vērā arī visus citus atsauces laikposmā notikušos līgumu izbeigšanas gadījumus, kad darba tiesiskās attiecības ir pārtrauktas pēc darba devēja iniciatīvas ar konkrēto darba ņēmēju nesaistītu iemeslu dēļ, kuri atšķiras no šī likuma 49. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētajiem iemesliem, ja vien ir pārtraukti vismaz pieci darba līgumi. Ja nepārtrauktos 90 dienu laikposmos un nolūkā izvairīties no šā panta noteikumiem uzņēmums saskaņā ar šā likuma 52. panta c) punktu pārtrauc darba līgumus, kuru skaits ir mazāks nekā noteiktais slieksnis, nepastāvot jauniem iemesliem, kas pamato šādu rīcību, uzskatāms, ka attiecīgie jaunie līgumu izbeigšanas gadījumi ir veikti, pārkāpjot likumu, un izbeigšanas ir atzīstamas par spēkā neesošām un tādām, kas nevienā brīdī nav radījušas tiesiskas sekas.”
11

Ar Bezirksgericht Zell am See (Celles pirmās instances tiesa, Austrija) celto prasību izbeigt darbību SP lūdza izbeigt šo “izmantošanu tūrisma nolūkos”, pamatojoties uz to, ka, nepastāvot pārējo dzīvokļu īpašnieku piekrišanai, šāda izmantošana esot neatbilstoša šā nekustamā īpašuma lietošanas veidam un patvaļīga un līdz ar to aizskarot viņa dzīvokļa īpašnieka tiesības. Runājot par šīs tiesas jurisdikciju, SP atsaucās uz Regulas Nr. 1215/2012 24. panta 1) punkta pirmajā daļā paredzēto izņēmuma jurisdikciju.
20

Bundesgesetz über die Errichtung einer Schieneninfrastrukturfinanzierungs‑Gesellschaft (Federālais likums par dzelzceļu infrastruktūras finansēšanas sabiedrības izveidi; BGBl. 201/1996) 3., 4., 6. un 10. pants ir formulēts šādi: “Uzdevumi 3. pants 1. Schieneninfrastruktur-Dienstleistungsgesellschaft mbH pienākumi tostarp ir šādi: [..] 3) visu to darījumu un darbību veikšana, kas ir vajadzīgi dzelzceļa jomas, kā arī jauno dzelzceļa tehnoloģiju dzelzceļa tīklā nediskriminējošai attīstīšanai un uzlabošanai, un visi saistītie darījumi un darbības, kuri palīdz uzlabot Schieneninfrastruktur‑Dienstleistungsgesellschaft mbH darbības rezultātu, kā arī līdzdarbība visu dzelzceļa jomas pētniecības un attīstības pasākumu koordinēšanā; 4) visu dzelzceļa nozarē akreditētās kontroles iestādes (norīkotā iestāde) darījumu un darbību veikšana; 5) pēc dzelzceļa infrastruktūras uzņēmuma veiktas nodošanas – maksas iekasēšanas iestādes uzdevums saskaņā ar Eisenbahngesetz 1957 6. nodaļu; 6) ekspertu komisijas vadība saskaņā ar Eisenbahngesetz 1957 48. panta 4. punktu; 7) kompetences īstenošana saskaņā ar Eisenbahngesetz 1957 130. pantu; 8) tādu ar reģistru izveidi un pārvaldību saistītu uzdevumu veikšana, kuri ir nodoti Schieneninfrastruktur‑Dienstleistungsgesellschaft mbH atbilstoši Eisenbahngesetz 1957, vai ar rīkojumu, kas izdots šī likuma īstenošanai; [..]. Pašu kapitāla vērtspapīru pārvaldība 4. pants Schieneninfrastruktur‑Dienstleistungsgesellschaft mbH pašu kapitāla vērtspapīru pārvaldību federālās valsts vārdā nodrošina [ministrs]. Viņam ir tiesības dot Schieneninfrastruktur‑Dienstleistungsgesellschaft mbH vispārīgus norādījumus par tās uzdevumu veikšanu šī federālā likuma izpratnē un pieprasīt informāciju par tās darbību. Sabiedrības statūtos ir jāparedz, ka struktūrvienībām ir pienākums ievērot šos norādījumus un sniegt informāciju. [..] Schieneninfrastruktur‑Dienstleistungsgesellschaft mbH izdevumi 6. pants Schieneninfrastruktur‑Dienstleistungsgesellschaft mbH pārvaldība ir jāīsteno saimnieciski, lietderīgi un taupīgi. Federālajai valstij ir jāsedz Schieneninfrastruktur‑Dienstleistungsgesellschaft mbH personāla izmaksas un ar aktīviem saistītās izmaksas, ciktāl šīs izmaksas izriet no tai ar šo federālo likumu uzticēto uzdevumu veikšanas un tās nevar segt trešās personas. Schieneninfrastruktur‑Dienstleistungsgesellschaft mbH šim nolūkam ir jāizstrādā gada finanšu plāns un par to jāvienojas ar federālo finanšu ministru un [ministru]. [..] Atbrīvojums no nodokļiem un nodevām 10. pants 1. Schieneninfrastruktur‑Dienstleistungsgesellschaft mbH ir atbrīvota no federālajos likumos noteiktajiem nodokļiem, izņemot apgrozījuma nodokli un tiesas nodevām un ar tiesu administrāciju saistītajām nodevām, kā arī ar federālo administrāciju saistītajiem nodokļiem, ciktāl šie nodokļi un nodevas izriet no tādu šīs sabiedrības uzdevumu veikšanas, kuri ir paredzēti šajā federālajā likumā. [..]”
d)

piemērot iedarbīgas, samērīgas un atturošas sankcijas elektroenerģijas uzņēmumiem, kas nepilda saistības, kuras izriet no šīs direktīvas vai no juridiski saistošiem regulatīvās iestādes vai Aģentūras lēmumiem, vai ierosināt, lai kompetenta tiesa piemēro šādas sankcijas. Tas ietver pilnvaras noteikt vai ierosināt noteikt, attiecīgi, pārvades sistēmas operatoram vai vertikāli integrētam uzņēmumam sankcijas līdz pat 10 % apjomā no pārvades sistēmas operatora gada apgrozījuma vai līdz pat 10 % apjomā no vertikāli integrēta uzņēmuma gada apgrozījuma, ja tie neievēro šajā direktīvā noteiktos attiecīgos pienākumus; un
5

Saskaņā ar minētā kodeksa 79. panta 1. un 2. punktu: “1. Attiecībā uz precēm, kam uzliekams ievedmuitas nodoklis, ievedmuitas parāds rodas jebkurā no šādiem gadījumiem: a) nav izpildīts kāds no pienākumiem, kas ir noteikts tiesību aktos muitas jomā attiecībā uz ārpussavienības preču ievešanu Savienības muitas teritorijā, to izņemšanu no muitas uzraudzības vai šādu preču pārvietošanu, apstrādi, uzglabāšanu, pagaidu uzglabāšanu, pagaidu ievešanu vai atsavināšanu minētajā teritorijā; b) nav izpildīts kāds no pienākumiem, kas ir noteikts tiesību aktos muitas jomā attiecībā uz preču galapatēriņu Savienības muitas teritorijā; c) nav ievērots kāds no nosacījumiem, kas reglamentē muitas procedūras piemērošanu ārpussavienības precēm vai nodokļa atbrīvojuma piešķiršanu vai samazinātas ievedmuitas nodokļa likmes piemērošanu sakarā ar preču galapatēriņu. 2. Muitas parāda rašanās brīdis ir viens no šiem: a) brīdis, kad nav izpildīts vai vairs netiek pildīts pienākums, kura neizpildes dēļ rodas muitas parāds; b) brīdis, kad tiek pieņemta muitas deklarācija par muitas procedūras piemērošanu precēm, ja pēc tam tiek konstatēts, ka faktiski nav bijis izpildīts kāds no nosacījumiem, kas reglamentē minētās muitas procedūras piemērošanu precēm vai nodokļa atbrīvojuma piešķiršanu, vai samazinātas ievedmuitas nodokļa likmes piemērošanu sakarā ar preču galapatēriņu.”
12

1990. gada 17. septembrīkohlpharma no Vācijas Federatīvās Republikas kompetentās iestādes saņēma no Itālijas importētu minēto zāļu paralēlā importa atļauju. Šī atļauja tika piešķirta ar nosacījumu, ka tā tiks pielāgota vēlākām izmaiņām atsauces TA Vācijā, kura attiecās uz zālēm Consilium 5 mg (Impromen 5 mg), kurām arī ir tablešu forma, kuras satur to pašu darbīgo vielu un kuras ir paredzētas tādai pašai ārstēšanai kā zāles Impromen 5 mg.
36

Šajā ziņā ir jānorāda, ka tāds valsts tiesiskais regulējums, kas pamatots ar objektīvu un pārbaudāmu faktu izvērtējumu, lai noteiktu, vai darījums ir pilnībā fiktīvs mehānisms, kurš ir izveidots nodokļu mērķiem, ir uzskatāms par tādu, kurš nepārsniedz to, kas nepieciešams, lai sasniegtu mērķus saglabāt nodokļu ieturēšanas kompetenču sabalansētu sadalījumu starp dalībvalstīm un novērst izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, ja, pirmkārt, katrā gadījumā, kad pastāv aizdomas, ka darījums pārsniedz to, par ko attiecīgās sabiedrības būtu vienojušās pilnīgas konkurences apstākļos, nodokļa maksātājam tiek dota iespēja bez pārmērīgām administratīvām grūtībām iesniegt pierādījumus par iespējamiem komerciāliem iemesliem, kādēļ šis darījums ir noslēgts. Otrkārt, ja šo elementu pārbaudes rezultātā tiek secināts, ka attiecīgais darījums pārsniedz to, par ko attiecīgās sabiedrības būtu vienojušās pilnīgas konkurences apstākļos, koriģējošais pasākums nodokļu jomā ir jāattiecina tikai uz to daļu, kas pārsniedz to, par ko būtu panākta vienošanās, nepastāvot savstarpējai saistībai starp attiecīgajām sabiedrībām (spriedums, 2010. gada 21. janvāris, SGI, C‑311/08, EU:C:2010:26, 71. un 72. punkts).
51

No Tiesas judikatūras izriet, ka atbrīvojumi no antidempinga maksājumiem un kompensācijas maksājumiem var tikt piešķirti tikai, izpildot noteiktus nosacījumus un konkrēti paredzētos gadījumos, un tādējādi tas ir izņēmums no parastās antidempinga maksājumu un kompensācijas maksājumu kārtības. Tātad tiesību normas, kurās paredzēti šādi atbrīvojumi, ir jāinterpretē šauri (spriedums, 2019. gada 22. maijs, Krohn & Schröder, C‑226/18, EU:C:2019:440, 46. punkts un tajā minētā judikatūra).
24

Savukārt nekas Direktīvas 2011/83 16. panta c) punkta formulējumā nenorāda, ka šajā tiesību normā paredzētais izņēmums no atteikuma tiesībām ir atkarīgs no jebkāda fakta iestāšanās pēc tam, kad ārpus uzņēmuma telpām ticis noslēgts līgums par “saskaņā ar patērētāja specifikācijām izgatavotu vai nepārprotami personalizētu preču piegādi”. Gluži pretēji, no šī formulējuma skaidri izriet, ka šis izņēmums ir raksturīgs pašam šāda līguma priekšmetam, proti, precei, kas izgatavota saskaņā ar patērētāja specifikācijām šīs direktīvas 2. panta 4. punkta izpratnē, līdz ar ko šis izņēmums attiecībā uz minēto patērētāju uzreiz ir saistošs un tā piemērojamība nav atkarīga no šāda fakta iestāšanās un no tā, vai tirgotājs minēto līgumu ir izpildījis vai atrodas izpildes procesā.
44

No otras puses, tāda interpretācija, kas no Regulas Nr. 258/97 tvēruma izslēdz nesadalītus dzīvniekus – kā insekti –, kā tāda neapdraud cilvēku veselības aizsardzības mērķi. Kā izriet no iepriekšminētajiem apsvērumiem – tas, ka nesadalīti insekti neietilpst šīs regulas tvērumā, nozīmē tikai un vienīgi nosacījumu par to laišanu tirgū saskaņotības neesamību Savienības līmenī un tādējādi arī to, ka saskaņā ar minēto regulu nav vajadzīga nekāda paziņošana vai atļauja. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru dalībvalstīm, ņemot vērā, ka netiek veikta saskaņošana un ka joprojām pašreizējos zinātniskajos pētījumos pastāv neskaidrības, ir jāizlemj, cik lielā mērā ir paredzēts nodrošināt personu veselības un dzīvības aizsardzību un vai ir jāizvirza prasība par iepriekšējas atļaujas saņemšanu pārtikas produktu laišanai tirgū, katrā ziņā ņemot vērā prasības par brīvu preču apriti Savienībā (šajā ziņā skat. spriedumu, 2010. gada 29. aprīlis, Solgar Vitamin’s France u.c., C‑446/08, EU:C:2010:233, 35. punkts un tajā minētā judikatūra). Tādējādi tas, ka uz nesadalītiem insektiem neattiecas Regulā Nr. 258/97 paredzētais drošuma novērtējums, neizslēdz iespēju dalībvalstīm savos tiesiskajos regulējumos paredzēt to, ka šāda vērtējuma pamatā var būt tāda sabiedrības veselības riska iespējamība, ko var radīt nesadalīti insekti.
15

Laikā no 2005. gada maija līdz 2006. gada martam apsūdzētie nodibināja 19 komercsabiedrības, kurās viņi uzņēmās biedru un vadītāju lomu. Deviņas no šīm sabiedrībām nesaņēma subsīdijas. Savukārt pārējās desmit ir varējušas saņemt subsīdijas par kopējo summu EUR 750613,79 euro, no kuriem faktiski tika pārskaitīti EUR 654588,34 euro, tostarp ieskaitot EUR 279272,18 euro no Savienības budžeta.
40

Tomēr, kā izriet no Direktīvas 2002/20 6. panta 4. punkta, lasot to kopā ar tās pielikuma A un B daļu, uz radiofrekvenču izmantošanas tiesībām, no vienas puses, un vispārējo atļauju, no otras puses, attiecas atšķirīgas procedūras, kuru nosacījumi nav identiski.
26

Ar 2018. gada 8. maija spriedumu šī tiesa apmierināja šo prasību un piesprieda Jobcenter izmaksāt prasītos pabalstus. Tā nosprieda, ka, lai gan JD, protams, vairs nevarēja atsaukties uz sava algota darbinieka statusa saglabāšanu strīdīgā laikposma ietvaros, lai varētu pamatot uzturēšanās tiesības ar FreizügG 2. pantu, taču viņa uzturēšanās tiesības izriet no viņa meitām atzītām uzturēšanās tiesībām, pamatojoties uz Regulas Nr. 492/2011 10. pantu. Proti, viņa meitas, kas dzīvo un mācās Vācijā, būdamas bijušā migrējošā darba ņēmēja, kas bija nodarbināts šajā dalībvalstī, nepilngadīgie bērni, varēja pretendēt uz uzturēšanās tiesībām saskaņā ar šo 10. pantu, kas līdz ar to pamatoja viņu tēva kā vecāka, kas īsteno faktisko aizgādību pār viņām, uzturēšanās tiesības. Attiecīgās tiesas ieskatā, no minētā 10. panta izrietošās uzturēšanās tiesības, kas ir piešķirtas (bijušā) migrējošā darba ņēmēja bērnu izglītības un apmācības nolūkos, ir patstāvīgas un neatkarīgas no Direktīvā 2004/38 paredzētajām uzturēšanās tiesībām. Līdz ar to atkāpe no šīs direktīvas 24. panta 2. punktā paredzētās vienlīdzīgās attieksmes esot piemērojama vien tad, ja pastāv uzturēšanās tiesības, kas izriet tikai no Regulas Nr. 492/2011 10. panta. Tādēļ SGB II 7. panta 1. punkta otrā teikuma 2. apakšpunkta c) punktā paredzētā atkāpe no sociālās palīdzības pabalstu tiesībām ārvalstu valstspiederīgajiem, kā arī viņu ģimenes locekļiem, kuru uzturēšanās tiesības izriet no Regulas Nr. 492/2011 10. panta, neatbilstot Savienības tiesībām.
11

BGB 357. panta 8. un 9. punktā ir noteikts: “(8) Ja patērētājs atsakās no līguma par pakalpojumu sniegšanu vai par ūdens, gāzes vai elektroenerģijas piegādi attiecībā uz nenoteiktu daudzumu vai nenoteiktu apjomu vai pilsētas siltumapgādes piegādi, patērētājam par pakalpojumu, kas sniegts līdz atteikumam, ir jāsamaksā kompensācija, ja patērētājs pārdevējam vai piegādātājam ir skaidri lūdzis, lai viņš sāk sniegt pakalpojumu pirms atteikuma termiņa beigām. Tiesības, kas izriet no pirmā teikuma, pastāv tikai tad, ja pārdevējs vai piegādātājs ir informējis patērētāju atbilstoši Einführungsgesetz zum Bürgerlichen Gesetzbuch (Civilkodeksa ievadlikums) 246.a panta pirmās iedaļas 2. punkta pirmā teikuma 1.–3. punktam. Attiecībā uz ārpus uzņēmuma telpām noslēgtiem līgumiem tiesības, kas izriet no pirmā teikuma, pastāv tikai tad, ja patērētājs savu vēlmi pirmā teikuma izpratnē ir nodevis uz pastāvīga informācijas nesēja. Aprēķinot kompensāciju, ir jāpamatojas uz kopējo cenu, par kuru panākta vienošanās. Ja kopējā cena, par kuru panākta vienošanās, ir pārmērīgi liela, kompensācija ir jāaprēķina, pamatojoties uz sniegtā pakalpojuma tirgus vērtību. (9) Ja patērētājs atsakās no līguma par digitāla satura, kas nav uz materiāla nesēja, piegādi, viņam nav pienākuma maksāt kompensāciju.”
16

Šajā ziņā minētā tiesa norāda, ka, runājot par attiecīgo līgumu, ir konstatēti tikai divi savstarpēji cieši saistīti līguma pārkāpumi, proti, no vienas puses, īrnieka pienākums personīgi aizņemt mājokli kā galveno dzīvesvietu un, no otras puses, aizliegums to izīrēt apakšīrniekam. Tomēr ar celto prasību A vēlas panākt tikai to, lai tiktu samaksāts attiecīgajā līgumā paredzētais līgumsods par apakšīri, un prasība, lai B viņam atmaksā gūto peļņu, izriet nevis no līguma, bet no Civillikuma 6:104. panta.
18

Tomēr iesniedzējtiesa norāda, ka Direktīvas 2014/24 2. panta 1. punkta 5) apakšpunktā jēdziens “publisks līgums” ir definēts, lai noteiktu gadījumus, kādos šī direktīva ir piemērojama, bet nav reglamentēta publiska iepirkuma procedūra. Tā norāda – pamatlietā, sākot šādu procedūru, iesniedzējtiesa ir uzskatījusi, ka tai būs jāsniedz atlīdzinājums par to pakalpojumu saņemšanu, uz kuriem attiecas šis līgums. Pretendentu rīcība un to piedāvājumu saturs nevarot ietekmēt līgumslēdzējas iestādes iepriekšējo vērtējumu. Pēc publiskā iepirkuma procedūras sākšanas un pēc piedāvājumu saņemšanas līgumslēdzējai iestādei esot pienākums tos ņemt vērā, kā arī tos izvērtēt, ņemot vērā tikai iepriekš noteiktās prasības. Tāpat līgumslēdzējas iestādes veic publiskā iepirkuma procedūras nevis, lai noslēgtu līgumu par atlīdzību, bet gan lai saņemtu preces vai pakalpojumus. Tomēr šajā gadījumā, pat ja līgumslēdzēja iestāde pieņemtu piedāvājumu par cenu nulle euro, tā nesaņemtu mazvērtīgāku pakalpojumu par to, kura iegūšanas nolūkā tika izsludināts iepirkums un uz kuru attiecas paziņojums par līgumu.
38

Taču, pirmām kārtām, runājot par to, vai CNMC ir “trešās personas” statuss, ir jāteic, ka no Likuma par CNMC izveidi 17. panta 1. punkta un 19. panta 1. punkta f)–h) apakšpunkta izriet, ka CNMC priekšsēdētājs ir arī priekšsēdētājs CNMC Padomei, kura pieņem lēmumus CNMC vārdā un ka šajā amatā viņš pilda CNMC personāla vadības funkcijas un vada, koordinē, novērtē un pārrauga visas šīs organizācijas nodaļas, t.sk. Konkurences direkciju, kura ir sagatavojusi priekšlikumu lēmumam, kas ir šā lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pamatā. Turklāt no Likuma par CNMC izveidi 20. panta pirmās daļas 13. punkta un no CNMC statūtu 15. panta 2. punkta b) apakšpunkta izriet, ka CNMC priekšsēdētāja ziņā ir ierosināt tās Padomei iecelt amatā un atcelt no amata vadības personālu, kura starpā ir arī Konkurences direkcijas vadības personāls.
2)

tabakas atkritumi (atliekas no tabakas lapām un blakusprodukti, kas iegūti no tabakas apstrādes vai no tabakas izstrādājumu ražošanas), kas iepakoti mazumtirdzniecībai un kas nav [kvalificējami kā cigāri, cigarillas vai cigaretes], ja tie ir smēķējami.”