“Iegrāmatošana” Regulas Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 217. panta 1. punkta nozīmē ir jānošķir no konstatētās nodokļa summas ierakstīšanas pašu resursu kontos, kas ir noteikta Regulas Nr. 1150/2000, ar ko īsteno Lēmumu 94/728 par Kopienu pašu resursu sistēmu, 6. pantā. Tā kā Regulas Nr. 2913/92 217. pants neparedz ne “iegrāmatošanas” praktisku kārtību šī noteikuma izpratnē, ne attiecīgi tehniskas vai formas minimālās prasības, šāda iegrāmatošana, ko var veikt, minēto summu ierakstot protokolā, kurā ir konstatēts muitas tiesību aktu pārkāpums, ir jāveic tā, lai nodrošinātu kompetento muitas iestāžu precīzu ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summas, kas izriet no muitas parāda, ierakstu uzskaites dokumentos vai jebkurā citā līdzvērtīgā dokumentā, lai attiecīgo summu iegrāmatošana tiktu veikta skaidri, tostarp arī attiecībā uz parādnieku.

Līdz ar to, ja kādā noteiktā lietā valsts tiesa konstatē, ka pienākuma pierādīt šāda parāda neiegrāmatošanu uzlikšana muitas parādniekam var padarīt neiespējamu vai pārmērīgi grūtu šāda pierādījuma iesniegšanu it īpaši tādēļ, ka tas attiecas uz datiem, kuri nevar būt šāda parādnieka rīcībā, valsts tiesai, lai nodrošinātu efektivitātes principa ievērošanu, ir pienākums izmantot visus procesuālos līdzekļus, kas tai ir pieejami saskaņā ar valsts tiesībām, ieskaitot rīkojuma izdošanu par vajadzīgajiem pierādījumu savākšanas pasākumiem, tostarp attiecībā uz kādu lietas dalībnieku vai trešo personu par akta vai pierādījuma iesniegšanu.

Nepastāvot Kopienu tiesiskajam regulējumam noteiktā jomā, katras dalībvalsts tiesību sistēmā ir jānosaka kompetentās tiesas un prasību procesuālie noteikumi, kam jānodrošina to tiesību aizsardzība, kuras attiecīgajām personām rodas no Kopienu tiesību tiešas iedarbības, ar nosacījumu, ka, pamatojoties uz līdzvērtības principu, šie noteikumi nedrīkst būt mazāk labvēlīgi par tiem, kas attiecas uz līdzīgām valsts rakstura prasībām, un, pamatojoties uz efektivitātes principu, tie nedrīkst padarīt praktiski neiespējamu vai pārmērīgi grūtu to tiesību īstenošanu, kas izriet no Kopienu tiesību sistēmas. Šie apsvērumi attiecas arī uz pierādīšanas kārtību, it īpaši noteikumiem par pierādīšanas pienākuma sadali, kas ir piemērojami prasībām tiesvedībās saistībā ar Kopienu tiesību pārkāpumu.

Regulas Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 221. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pirms piedzenamās nodokļa summas paziņojuma attiecīgās dalībvalsts muitas iestādēm šī summa ir jāiegrāmato un ka, ja šī summa nav iegrāmatota saskaņā ar šīs regulas 217. panta 1. punktu, šīs iestādes to nevar piedzīt, tomēr tās saglabā iespēju izdot jaunu paziņojumu par to pašu summu, ievērojot minētās regulas 221. panta 1. punktā paredzētos nosacījumus un noilguma noteikumus, kas ir spēkā datumā, kad radies muitas parāds.

Lai arī ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summa Regulas Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 236. panta 1. punkta pirmās daļas nozīmē ir “pēc likuma maksājama”, pat ja šī summa ir tikusi paziņota parādniekam, iepriekš to neiegrāmatojot atbilstoši šīs regulas 221. panta 1. punktam, tomēr, ja šāda paziņošana vairs nav iespējama šīs regulas 221. panta 3. punktā noteiktā termiņa izbeigšanās dēļ, minētajam parādniekam principā ir jābūt iespējai saņemt šīs summas atmaksu no dalībvalsts, kas to iekasējusi.

Ja nav Kopienu tiesiskā regulējuma jautājumā par nepamatoti iekasētu nodokļu atmaksāšanu, katras dalībvalsts tiesību sistēmā ir jānosaka kompetentās tiesas un tiesvedības procesuālie noteikumi, kam jānodrošina to tiesību aizsardzība, kuras attiecīgajām personām piešķir Kopienu tiesības, ar nosacījumu, ka, pirmkārt, šie noteikumi nedrīkst būt mazāk labvēlīgi par tiem, kas attiecas uz līdzīgām valsts rakstura prasībām (līdzvērtības princips), un, otrkārt, tie nedrīkst padarīt praktiski neiespējamu vai pārmērīgi grūtu to tiesību īstenošanu, kas izriet no Kopienu tiesību sistēmas (efektivitātes princips).

(sal. ar 40.–47. punktu un rezolutīvās daļas 6) punktu)