ĢENERĀLADVOKĀTES JULIANAS KOKOTES [JULIANE KOKOTT] SECINĀJUMI,

sniegti 2010. gada 6. maijā ( )

Lieta C‑343/09

The Queen pēc

Afton Chemical Limited pieprasījuma

pret

Secretary of State for Transport

(High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division, Administrative Court (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Direktīva 98/70/EK – Benzīna un dīzeļdegvielas kvalitāte – Direktīva 2009/30/EK – Metāla piedevu izmantošana degvielā – Metilciklopentadiēnilmangāna trikarbonila (MMT) robežvērtība – Spēkā esamība – Samērīgums – Piesardzības princips

I – Ievads

1. Metilciklopentadiēnilmangāna trikarbonils (turpmāk tekstā – “MMT”) ir tā sauktā metāla piedeva, ko pievieno transportlīdzekļu degvielai. Apstrīdētajā tiesiskajā regulējumā Eiropas Savienība ir noteikusi stingras robežvērtības MMT izmantošanai un metāla piedevu marķējumam, jo pastāv bažas par to, ka tās apdraud cilvēku veselību un kaitē transportlīdzekļu izpūtes gāzu samazināšanas ierīcēm.

2. Lielākais MMT ražotājs uzskata, ka šīs bažas ir acīmredzami nepamatotas. Tas turklāt apgalvo, ka šis tiesiskais regulējums pārkāpjot dažādus Savienības tiesību principus, it īpaši piesardzības principu, samērīguma principu un vienlīdzīgas attieksmes principu. Ar šiem iebildumiem tas vērsās High Court of Justice [Augstākajā tiesā], kura lūdz Tiesu izlemt, vai šis tiesiskais regulējums ir spēkā.

II – Tiesiskais regulējums

3. Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 13. oktobra Direktīvā 98/70/EK, kas attiecas uz benzīna un dīzeļdegvielu kvalitāti ( ), tika izdarīti grozījumi ar Direktīvu 2009/30/EK ( ).

4. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par ar Direktīvas 2009/30 1. panta 8. punktu Direktīvā 98/70 jaunieviesto 8.a pantu, ar kuru ierobežota MMT izmantošana un noteikti pienākumi metāla piedevu marķējumam:

“1. Komisija izvērtē risku veselībai un videi, ko rada metāla piedevu izmantošana degvielā, un šim nolūkam izstrādā testēšanas metodoloģiju. Komisija līdz 2012. gada 31. decembrim paziņo par saviem secinājumiem Eiropas Parlamentam un Padomei.

2. Kamēr nav izstrādāta 1. punktā minētā testēšanas metodoloģija, metālu piedevas metilciklopentadiēnilmangāna trikarbonila (MMT) saturs degvielā no 2011. gada 1. janvāra nedrīkst pārsniegt 6 mg Mn uz litru. No 2014. gada 1. janvāra šī robežvērtība ir 2 mg Mn uz litru.

3. MMT satura robežvērtība degvielai, kas minēta 2. punktā, tiks pārskatīta, pamatojoties uz novērtējuma rezultātiem, kas iegūti pēc testēšanas metodoloģijas, kura minēta 1. punktā. Ja riska novērtējumā būs attiecīgs pamatojums, to var samazināt līdz nullei. To nevar palielināt, ja riska pamatojumā nav attiecīga pamatojuma. Šo pasākumu, kas ir paredzēts, lai grozītu nebūtiskus šīs direktīvas elementus, pieņem saskaņā ar 11. panta 4. punktā minēto regulatīvo kontroles procedūru.

4. Dalībvalstis nodrošina, ka visās vietās, kur patērētājiem ir pieejama degviela ar metālu piedevām, ir izliktas norādes par metāla piedevas saturu degvielā.

5. Marķējuma teksts ir šāds: “Satur metālu piedevas”.

6. Šo marķējumu izvieto labi redzamā vietā kopā ar informāciju par degvielas tipu. Marķējuma un burtu izmēriem jābūt tādiem, lai tie būtu labi redzami un viegli salasāmi.”

5. Direktīvas 2009/30 preambulas 35. apsvērumā ir noteikts:

“Īpašu metāla piedevu izmantošana, [..] jo īpaši metilciklopentadiēnilmangāna trikarbonila (MMT) piedevu izmantošana, varētu palielināt kaitējumu cilvēka veselībai un bojāt transportlīdzekļu dzinēju un emisijas kontroles aprīkojumu. Daudzi transportlīdzekļu ražotāji iesaka neizmantot degvielu, kurā ir metāla piedevas, un tādas degvielas izmantošana var traucēt transportlīdzekļa garantijas atzīšan[u]. Tāpēc nemitīgi jāpārrauga MMT piedevu izmantošanas rezultāti degvielā, apspriežoties ar atbilstīgajām iesaistītajām pusēm. Līdz laikam, kamēr tiek veikta turpmākā pārskatīšana, jāveic nepieciešamie pasākumi, lai samazinātu visu iespējamo bojājumu smagās sekas. Tāpēc jānosaka MMT izmantošanas degvielā galīgais ierobežojums, kas balstīts uz pašlaik pieejamām zinātnes atziņām. Šo ierobežojumu varētu turpmāk pārskatīt tikai, ja var pierādīt, ka lielāks daudzums nerada pretēju rezultātu. Lai nepieļautu, ka patērētāji nezināšanas dēļ padara par spēkā neesošām savas transportlīdzekļu garantijas, jāpieprasa arī, lai metāla piedevas saturoša degviela tiktu marķēta.”

III – Lietas fakti, pamata lieta un lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu

6. Saskaņā ar iesniedzējtiesas norādīto prasītāja Afton Chemical Limited (turpmāk tekstā – “Afton”) ir Apvienotajā Karalistē reģistrēta sabiedrība, kas ietilpst Afton Chemical Group. Afton uzņēmumu grupa ražo un pārdod MMT tā izmantošanai visā pasaulē. Preču zīme “mmt” pieder Afton grupas uzņēmumam. Afton grupas uzņēmumiem pieder vairāki patenti un patentu pieteikumi attiecībā uz MMT. No vienas no Afton pamata lietā sniegtajām liecībām izriet, ka bez Afton MMT ražo vēl neliels skaits uzņēmumu Ķīnā ( ).

7. Iesniedzējtiesa dara zināmu, ka saskaņā ar Afton prasības pamatošanai iesniegtu liecinieku liecībām MMT ir metāla piedeva degvielai, kuras pamatā ir mangāns, kurš degvielai tiek piejaukts jau vairāk nekā 30 gadus. Tam ir divi galvenie izmantošanas nolūki, proti, lai palielinātu oktānskaitli bezsvina degvielā un lai aizsargātu pret ventiļa bojājumiem (tā sauktā “ventiļa recesija”) vecākās automašīnās, kuras tiek darbinātas ar benzīnu, kura saturā ir piedevas, kas darbojas kā svina aizstājējs.

8. Saskaņā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu MMT izmantošana bezsvina benzīnā lielākajā daļā pasaules valstu nav ierobežota. Pirms direktīvas pieņemšanas MMT izmantošanai nebija noteikti nekādi ierobežojumi Kopienas mērogā. Tāpat visā Savienībā nepastāvēja arī visaptverošas metālu piedevu vispār vai konkrēti MMT marķējuma prasības.

9. Kad Afton cēla prasību High Court, tā pēc Afton lūguma iesniedza Tiesai šādus jautājumus par Direktīvu 2009/30:

“1) Vai atbilstoši 1. panta 8. punkta daļai, ar kuru Direktīvā 98/70 ir ieviests jauns 8.a panta 2. punkts, ar kuru no 2011. gada 1. janvāra ierobežota metilciklopentadiēnilmangāna trikarbonila izmantošana degvielā līdz 6 mg Mn uz litru, bet no 2014. gada 1. janvāra – līdz 2 mg Mn uz litru, šādu robežvērtību noteikšana:

1) nav nelikumīga, jo tā ir pamatota ar acīmredzamu kļūdu vērtējumā;

2) nav nelikumīga, jo ir pretrunā piesardzības principa piemērošanas priekšnoteikumiem;

3) nav nelikumīga, jo ir nesamērīga;

4) nav nelikumīga, jo pārkāpj vienlīdzīgas attieksmes principu;

5) ir nelikumīga, jo pārkāpj tiesiskās drošības principu?

2) Vai atbilstoši 1. panta 8. punkta daļai, ar kuru Direktīvā 98/70 ieviests jauns 8.a panta 4. punkts, 5. punkts un 6. punkts, kuros prasīts marķēt visu metālu piedevas ietverošu degvielu ar uzrakstu “Satur metālu piedevas”, šāda marķējuma pienākuma noteikšana:

1) nav nelikumīga, jo tā ir pamatota ar acīmredzamu kļūdu vērtējumā;

2) nav nelikumīga, jo ir nesamērīga?”

10. Rakstveida procesā bez Afton piedalījās arī Vācijas Federatīvā Republika, Eiropas Parlaments, Eiropas Padome un Eiropas Komisija. Šie lietas dalībnieki, izņemot Vāciju, piedalījās arī 2010. gada 15. aprīļa tiesas sēdē.

IV – Juridiskais vērtējums

11. Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir izvirzīts jautājums par divu tiesisko regulējumu par MMT izmantošanu spēkā esamību. Tiek apstrīdētas, pirmkārt, MMT izmantošanas robežvērtības (par to B daļā) un, otrkārt, MMT saturošas degvielas marķēšanas pienākums (par to C daļā). Bet vispirms es pievērsīšos iebildumiem par lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību (A daļā).

A – Par lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību

12. Ir izvirzīti divi pamati, kāpēc lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu neesot pieņemams. Pirmkārt, saskaņā ar Parlamenta un Komisijas viedokli pamata lietā neesot īsts juridisks strīds, jo abām pusēm esot vienāds juridiskais viedoklis (par to 1. punktā). Otrkārt, Komisija apgalvo, ka Afton par apstrīdēto tiesisko regulējumu esot varējusi celt tiešu prasību saskaņā ar EKL 230. pantu un tāpēc tā vairs nevar citā tiesvedībā atsaukties uz šo tiesību normu spēkā neesamību (par to 2. punktā).

1. Par pamata lietu

13. Parlaments un Komisija iebilst, ka pamata lietā neesot strīda par to, vai attiecīgās tiesību normas ir spēkā. Tāpēc lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu esot teorētisks un nepieņemams.

14. Principā viens faktors liecina par to, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu nav teorētisks, bet gan ir svarīgs lēmuma pieņemšanai pamata lietā ( ). Proti, valsts tiesai, kurā radies jautājums par Eiropas Kopienu iestāžu pieņemto tiesību aktu spēkā esamību, ir jālemj, vai nolēmuma taisīšanai ir jānoskaidro šis jautājums un vai tāpēc ir jālūdz Tiesu to izlemt. Ja valsts tiesas uzdotie jautājumi ir par Kopienu tiesību normu spēkā esamību, Tiesai principā ir jāpieņem nolēmums ( ).

15. Tiesai tikai izņēmuma gadījumos, lai pārbaudītu savu kompetenci, ir jāpārbauda apstākļi, kādos valsts tiesa pie tās ir vērsusies ( ). No pastāvīgās judikatūras izriet, ka valsts tiesas lūgumu var noraidīt tikai tad, ja ir acīmredzams, ka lūgtajai Kopienu tiesību interpretācijai nav nekādas saistības ar pamata lietas faktiem vai priekšmetu, ja jautājums ir teorētisks vai ja Tiesai trūkst informācijas par faktiem un tiesībām, kura vajadzīga, lai sniegtu lietderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem ( ). Izņemot šādus gadījumus, Tiesai principā ir pienākums atbildēt uz prejudiciālajiem jautājumiem par Kopienu tiesību normu interpretāciju ( ). Šajā sakarā interpretācijas jēdziens aptver arī spēkā esamības pārbaudi ( ).

16. Šajā lietā Afton ieinteresētība apstrīdēto tiesību normu atzīšanā par spēkā neesošām ir acīmredzama. Tās ievērojami ierobežo MMT izmantošanas iespējas un līdz ar to Afton preces noietu. Arī Apvienotajai Karalistei, ko šajā gadījumā pārstāv atbildētāja Satiksmes ministrija, vismaz līdz šāda atzinuma pieņemšanai ir pienākums transponēt apstrīdētās tiesību normas, jo bez šāda atzinuma tiek prezumēta to spēkā esamība ( ). Saskaņā ar Afton informāciju ministrija šī iemesla dēļ, saņēmusi prasību, ir paziņojusi savu vēlmi ieviest regulējumu. Lai gan pati Satiksmes ministrija neceļ konkrētus iebildumus par Afton prasību, tā tomēr tāpēc oficiāli ir pretējā pozīcijā nekā Afton ( ). Tāpēc nevar būt nekādu šaubu par pamata lietas pastāvēšanu.

2. Par tiešas prasības celšanas iespēju

17. Komisija turklāt apgalvo, ka Afton esot varējusi par apstrīdētajām tiesību normām celt prasību saskaņā ar EKL 230. pantu.

18. Šis iebildums ir saistīts ar tā saukto “TWD judikatūru”. Saskaņā ar to tiesību aktu vairs nevar apstrīdēt persona, attiecībā uz kuru tas ir uzskatāms par individuālu lēmumu, kuru šī persona neapšaubāmi būtu varējusi apstrīdēt saskaņā ar EKL 230. pantu. Tādā gadījumā persona valsts tiesā vairs nevar pamatoties uz šī tiesību akta prettiesiskumu ( ).

19. Nav izslēgts, ka Afton šajā lietā varēja celt tiešu prasību. Saskaņā ar toreiz EKL 230. panta ceturtajā daļā paredzēto apstrīdētajām tiesību normām Afton bija jāskar tieši un individuāli, lai tās līdzinātos tai adresētam lēmumam. Daudz kas liecina par to, ka Afton tās īpašā stāvokļa MMT tirgū un atbilstošā intelektuālā īpašuma dēļ ir personificēta tik skaidri, ka īpašie noteikumi par MMT izmantošanu to skar individuāli ( ). Lai gan apstrīdētās tiesību normas ir jātransponē, tās tomēr nesniedz nekādu rīcības brīvību, tāpēc ir ļoti iespējams, ka Afton ir skarta individuāli ( ).

20. Tomēr saskaņā ar TWD judikatūru Afton uz apstrīdēto noteikumu spēkā neesamību valsts tiesvedībā nevarētu pamatoties tikai tad, ja būtu bijis pilnīgi skaidrs, ka uzņēmums varēja celt prasību atcelt tiesību aktu saskaņā ar EKL 230. pantu ( ). Līdz šim gan nebija neviena līdzīga precedenta, kas izslēgtu jebkādas šaubas. Individuāla skaršana varētu tikt apstrīdēta jau tāpēc vien, ka MMT bez Afton, acīmredzot, ražo arī Ķīnas uzņēmumi, tāpēc Afton tirgus pozīcija varētu būt vienkārši faktiskas dabas. Un, tā kā apstrīdētais tiesiskais regulējums ir ietverts direktīvā, pastāv šaubas arī par tiešu skaršanu. Tādējādi TWD judikatūra šajā lietā nav piemērojama.

21. Tomēr, ja Tiesa secinātu, ka Afton neapšaubāmi varēja celt prasību, šajā lietā būtu vajadzīgs vismaz viens izņēmums no TWD judikatūras. Šajā lietā nav iemeslu ieviest šādu tiesiskajā regulējumā skaidri neparedzētu tiesiskās aizsardzības pret Savienības tiesību aktiem ierobežošanu.

22. TWD judikatūrai ir jānovērš prasības celšanas termiņu apiešana ( ). Kad ir nokavēts prasības celšanas termiņš, attiecīgā persona, kas ir varējusi celt prasību Kopienu tiesās noteiktajā termiņā, nevar ar lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu tomēr panākt vēl vienu pasākuma izvērtēšanu.

23. Tomēr šajā lietā Afton prasību High Court cēla jau 2009. gada 29. jūnijā, tas ir, neapšaubāmi termiņā, kas noteikts, lai celtu prasību saskaņā ar EKL 230. panta piekto daļu. Direktīva 2009/30 tika publicēta Oficiālajā Vēstnesī 2009. gada 5. jūnijā. Termiņš prasības celšanai tāpēc saskaņā ar Reglamenta 81. panta 1. punktu sākās 2009. gada 20. jūnijā. Ievērojot desmit dienu attāluma termiņu, tiešu prasību varēja celt līdz 2009. gada augusta beigām. Prasības celšanas termiņa apiešana šajā lietā tāpēc ir izslēgta. Tāpat nav nevienas tiesību normas, kurā Afton būtu paredzēts pienākums celt prasību tieši Savienības tiesās. Tādējādi nav vajadzības ierobežot Afton pamattiesības valsts tiesvedībā pamatoties uz apstrīdēto tiesisko regulējumu prettiesiskumu.

24. Tāpēc lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir pieņemams.

B – Par pirmo prejudiciālo jautājumu – MMT robežlielumu spēkā esamību

25. Piecos jautājumos sadalītais pirmais jautājums ir par MMT robežvērtībām. Es apskatīšu jautājuma daļas tādā kārtībā, kādā tās ir uzdotas. Centrālais jautājums ir par samērīguma principu, kura aspektā nozīme ir piesardzības principam, un daļēji arī jautājumam par acīmredzamu kļūdu vērtējumā.

1. Iebildums par acīmredzamu kļūdu vērtējumā

26. Vispirms tiks atbildēts uz jautājumu, vai robežvērtību noteikšanā ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā. Afton šajā sakarā norāda, ka ar MMT izmantošanu saistītie riski veselībai nav izpētīti un ka Komisija ir nonākusi pie secinājuma, ka zināšanas par videi radīto risku neattaisno MMT izmantošanas ierobežošanu.

27. Iebildums par acīmredzamu kļūdu vērtējumā attiecas uz iedibināto judikatūru par iespēju veikt pārbaudi plašas rīcības brīvības (diskrecionārās varas) gadījumā.

28. Tādā jomā kā šajā gadījumā, kur likumdevējam ir jāpieņem politiski, ekonomiski un zinātniski lēmumi un kur tam ir jāveic sarežģītas pārbaudes, tam ir plaša rīcības brīvība ( ). Tas var šajā sakarā pamatoties uz pārvaldes iestāžu, zinātnieku, interesentu grupu un sabiedrības ekspertīzi. Tiesvedībā šie resursi tik plašā veidā nav pieejami. Savienības tiesa tāpēc nevar ieņemt Savienības likumdevēja vietu ( ) un pārbaudīt tā politisko uzdevumu veikšanu ( ).

29. Tomēr šīs rīcības brīvības īstenošana nav pilnībā atbrīvota no pārbaudes tiesā. Kopienu iestādēm gadījumos, kad tām ir plaša rīcības brīvība, visi būtiskie konkrētās lietas aspekti ir jāizmeklē rūpīgi un objektīvi ( ). Un Kopienu tiesai ir jāpārbauda ne vien izvirzīto pierādījumu materiālā precizitāte, uzticamība un konsekvence, bet arī jāpārbauda, vai šie pierādījumi veido visu atbilstošo datu kopumu, kas ir jāņem vērā, lai izvērtētu sarežģītu situāciju, un vai tie ļauj pamatot no tiem izdarītos secinājumus ( ).

30. Tomēr pretēji Afton viedoklim ar kļūdu vērtējumā vien nepietiek, lai apstrīdētu tiesību akta spēkā esamību. Drīzāk tas ir atkarīgs no tā, vai kļūda vērtējumā ir svarīga no juridiskā viedokļa.

31. Tas, vai zināma zinātniska informācija pamato MMT izmantošanas ierobežošanu, attiecas uz likumdevēja no tā rīcībā esošās informācijas izdarītajiem secinājumiem. Samērīguma principa pārbaude attiecas uz šiem secinājumiem, un tie var ietekmēt arī vienlīdzīgas attieksmes principa pārbaudi. Tāpēc es šim jautājumam tuvāk pievērsīšos, runājot par šiem principiem.

32. Tomēr apgalvojums, ka nav izpētīti veselībai radītie riski, attiecas uz robežlielumu noteikšanas nosacījumiem. To noteikšana ir pamatota ar EKL 95. pantu, kurā ir paredzēta tādu normatīvu un administratīvu aktu tuvināšana, kuri attiecas uz kopējā tirgus izveidi vai darbību. Saskaņā ar EKL 95. panta 3. punktu Komisija priekšlikumos, kas attiecas uz veselības aizsardzību, drošību, vides aizsardzību un patērētāju tiesību aizsardzību, par galveno uzskata augstu aizsardzības līmeni, īpašu uzmanību pievēršot visiem atklājumiem, kas pamatoti ar zinātniskiem faktiem. Saskaņā ar attiecīgām pilnvarām arī Eiropas Parlaments un Padome tiecas sasniegt šo mērķi.

33. Tā kā saskaņā ar Direktīvas 2009/30 preambulas 35. apsvērumu robežvērtības it īpaši ir noteiktas veselības aizsardzības interesēs, likumdevējam bija jāpievērš īpaša uzmanība visiem jaunajiem atklājumiem, kas pamatoti zinātniskiem faktiem, par iespējamiem MMT veselībai radītiem riskiem ( ). Pieejamās informācijas par MMT izmantošanas veselībai radītajiem riskiem neņemšana vērā var pamatot acīmredzamu kļūdu vērtējumā EKL 95. panta piemērošanā.

34. Pienākums ņemt vērā jaunākos zinātnes atklājumus tomēr nepamato stingrus pierādīšanas noteikumus. Kopienu likumdevēja plašā rīcības brīvība, uz kuras izmantošanu attiecas ierobežota tiesas kontrole, ir saistīta ne tikai ar pieņemamo normu raksturu un piemērojamību, bet zināmā mērā arī ar pamata faktu konstatēšanu ( ).

35. Tiesas kontrolei, pat ja tā ir ierobežota, tomēr ir vajadzīgs, lai Kopienu iestādes spētu Tiesā pierādīt, ka tās tiesību akta pieņemšanā efektīvi īstenoja savu rīcības brīvību. Tas nozīmē, ka ir jābūt ņemtiem vērā visiem atbilstošajiem ar šo tiesību aktu paredzētās situācijas pierādījumiem un apstākļiem ( ).

36. Šim vērtējumam nav detalizēti jāizriet no attiecīgā tiesību akta pamatojuma. Ja no tiesiskā regulējuma lielās līnijās izriet Kopienu iestādes izvirzītais mērķis, būtu pārspīlēti prasīt īpašu pamatojumu dažādiem tehniskiem lēmumiem ( ). Turklāt parasti šaubas par pietiekamas zinātniskas informācijas trūkumu pamatojumā var tikt atspēkotas citādākā veidā.

37. Bieži tieši Komisija nosaka pieejamās zinātniskās informācijas pamatojuma bāzi, ar to pamatojot savu priekšlikumu veikt plašu izmeklēšanu. Parlaments un Padome vēlākajā likumdošanas procesā var tālāk attīstīt uz šīs bāzes izstrādāto pamatojumu.

38. Afton turklāt pareizi uzver, ka tas šajā lietā ir izslēgts. Kaut gan Komisija Direktīvas 2009/30 projektu kopumā pamatoja ar veselības aizsardzības apsvērumiem ( ), tā tomēr MMT radīto veselības risku pamatojumu atšķirībā no ar izpūtes gāzes samazināšanas sistēmas riska pamatojuma skaidri izslēdza ( ).

39. Šāda riska pārbaudes ierobežošana atbilst pārbaudes uzdevumam, kas bija noteikts Direktīvā 2003/17/EK ( ), kura bija Direktīvas 2009/30 projekta pamatā attiecībā uz degvielas metālu piedevām. Saskaņā ar Direktīvas 98/70 9. panta f) punktu, kas tika ieviests jauns ar Direktīvu 2003/17, Komisijai, pārskatot degvielas specifikācijas, it īpaši ir jāapsver jaunās izpūtes gāzu samazināšanas tehnikas efektīvā darbība un metāla piedevu iedarbība uz šo darbību. Šajā sakarā par veselības riskiem nebija ne runas.

40. Tam atbilstoši Komisija pieņēma, ka MMT radītie riski veselībai nākotnē tiks novērtēti ( ) atbilstoši paziņojumam saskaņā ar Regulu Nr. 1907/2007 (turpmāk tekstā – “REACH regula”) ( ).

41. Atsauce uz piesardzības mērķi, nevis veselībai radītajiem riskiem tāpēc nozīmē, ka pieejamo zinātnisko informāciju vēlāk izvērtēja pārējās likumdošanā iesaistītās iestādes.

42. It īpaši Parlaments un Padome tiesvedībā ir atbilstoši plaši aprakstījuši likumdošanas procesā, kā apgalvots, vērā ņemto zinātnes atziņu attīstības stadiju MMT izmantošanas radīto veselības risku jomā. Ar šādu aprakstu principā pietiek, lai pamatotu pieņēmumu, ka sniegtā informācija likumdošanas procesā faktiski tika izvērtēta ( ).

43. Afton tomēr atspēko šādu pieņēmumu. Uzņēmums 2008. gada 29. decembrī, pamatojoties uz Regulu [EK] Nr. 1049/2001 ( ), Parlamentam, Padomei un Komisijai pieprasīja zinātniskos dokumentus un pierādījumus, kuri tika ņemti vērā, pieņemot lēmumu par MMT robežvērtībām. Parlaments tam deva iespēju iepazīties ar trim dokumentiem par biodegvielu, kas ir cits Direktīvas 2009/30 regulēšanas priekšmets, Padome – ar vairākiem iekšējiem dokumentiem. Saskaņā ar Afton ziņām, kas nav atspēkotas, nevienā no šiem dokumentiem nav zinātniskas informācijas par riskiem, kas saistīti ar MMT izmantošanu.

44. Parlaments un Padome šajā sakarā uzsver, ka apstrīdētā zinātniskā informācija nebija attiecīgo iestāžu rīcībā, bet gan parlamentāro ziņotāju, proti, dalībvalstu, rīcībā.

45. Attiecībā uz Parlamentu šis apgalvojums nav pārliecinošs, jo ziņotāja ir šīs iestādes locekle. Tās rīcībā esošie dokumenti, kas attiecas uz likumdošanas procesu, tāpēc principā ir jāuzskata par tādiem, kas atrodas Parlamenta rīcībā ( ).

46. Turpretim Padome pārliecinoši apgalvo, ka dalībvalstu pārstāvji parasti atsevišķi neziņo par sava balsojuma zinātnisko pamatu, bet viņu lēmumi tomēr vienmēr ir pamatoti ar valsts pārvaldes iestāžu ekspertīzi. Tādu dokumentu trūkums Padomē, kuros būtu dokumentēts tās lēmuma zinātniskais pamats, arī rada šaubas par to, vai lēmums tiešām ir zinātniski pamatots.

47. Šādos apstākļos vairs nav iespējams, tikai pamatojoties uz tiesas sēdē minēto, pieņemt, ka Parlaments un Padome likumdošanas procesā ir ņēmuši vērā zinātnisku informāciju par MMT izmantošanas veselībai radītajiem riskiem.

48. Tomēr 2008. gada jūnijā Komisija iesniedza tā saukto “non‑paper” par MMT ( ), kurš bija izmantots likumdošanas procesā. Afton šis dokuments bija zināms un tā ar to pamatoja savu viedokli par citiem jautājumiem. Šajā “non‑paper” uz pusotras lapaspuses ir apkopotas ziņas par zinātniskās izpētes stadiju saistībā ar iespējamajiem MMT izmantošanas degvielā riskiem veselībai. Nav nekādu norāžu par to, ka šis apkopojums būtu nepareizs vai nepilnīgs.

49. Tādējādi, lai gan ir žēl, ka Parlaments un Padome atbildē uz lūgumu iepazīties ar dokumentiem sniedza maldinošu informāciju, tomēr pretēji to radītajam iespaidam likumdošanas procesā tika ņemta vērā pieejamā zinātniskā informācija par MMT izmantošanas veselībai radītajiem riskiem.

50. Tāpēc iebildums par acīmredzamu kļūdu vērtējumā saistībā ar robežlielumu pieņemšanai vajadzīgās informācijas izpēti nav pieņemams.

2. Par piesardzības principu

51. Jautājuma otrā daļa ir par to, ka nebija izpildīti piesardzības principa piemērošanas priekšnosacījumi.

52. Piesardzības princips pamato ierobežojošu pasākumu ieviešanu, ja veikto pētījumu rezultātu nepietiekamības, nepārliecinošā rakstura vai neprecizitātes dēļ nav iespējams skaidri noteikt novērtējamā riska esamību vai pakāpi, bet gadījumā, ja risks iestātos, pastāv iespējamība, ka var rasties reāls kaitējums cilvēku vai dzīvnieku veselībai vai arī videi ( ).

53. Piesardzības princips kopā ar Komisijas izpildvaras kompetencēm ir konkretizēts dažādās sekundāro tiesību normās. Šajā sakarā ir izstrādāta judikatūra ( ), kuru Afton galvenokārt min, lai pamatotu savu iebildumu par piesardzības principa pārkāpumu.

54. Direktīva 2009/30 tomēr ir tieši balstīta uz EKL 95. pantu. Šādu likumdošanas pasākumu nevar izvērtēt tieši saistībā ar to, vai tajā ir ievērots piesardzības princips. Piesardzības principa izvērtēšana drīzāk ir jāveic, pārbaudot samērīguma principa ievērošanu ( ). Es to tuvāk izvērtēšu šajā aspektā.

3. Par samērīguma principu

55. Jautājuma trešā daļa ir par robežlielumu samērīgumu.

56. Samērīguma princips ir viens no vispārīgajiem Savienības tiesību principiem, kas jāievēro likumdevējam ( ). Tāpēc iestāžu rīcība nedrīkst pārsniegt to, kas ir atbilstošs un nepieciešams, lai sasniegtu attiecīgajā tiesiskajā regulējumā atbilstoši noteiktos mērķus. Šajā sakarā, ja ir iespējams izvēlēties starp vairākiem piemērotiem pasākumiem, ir jāizvēlas mazāk ierobežojošais, un turklāt radītajām neērtībām jābūt samērīgām salīdzinājumā ar sasniedzamajiem mērķiem ( ).

57. Tomēr arī šajā ziņā likumdevējam ir plaša rīcības brīvība (diskrecionāra vara) ( ). Pasākums, kas ir veikts, izmantojot šo rīcības brīvību, pārkāpj samērīguma principu tikai tad, ja tas ir acīmredzami nepiemērots atbilstošās iestādes izvirzītā mērķa sasniegšanai ( ) (par to b) punktā), ja ir iespējami acīmredzami mazāk ierobežojoši pasākumi ar tādu pašu iedarbību ( ) (par to c) punktā) vai ja veiktie pasākumi acīmredzami nav samērīgi salīdzinājumā ar sasniedzamajiem mērķiem ( ) (par to attiecīgi d) punktā). Vispirms tomēr ir jānoskaidro, vai robežvērtības kalpo tādiem mērķiem, kas ir atzīti Savienības tiesībās (par to a) punktā) ( ).

a) Par robežlielumu mērķiem

58. MMT robežlielumu mērķi saskaņā ar Direktīvas 2009/30 preambulas 35. apsvērumu ir balstīti uz to, ka šīs vielas izmantošana varētu kaitēt cilvēka veselībai, bojāt transportlīdzekļu dzinējus un emisijas kontroles (labāk – emisiju samazināšanas) ierīces. Pēdējais izvirzītais mērķis – pēc pirmā iespaida –, šķiet, attiecas uz patērētāju tiesību aizsardzību. Kā ir līdzīgi norādījuši lietas dalībnieki, tie vismaz netieši attiecas uz vides aizsardzību, jo emisiju samazināšanas ierīču, piemēram, izpūtes gāzu attīrīšanas katalizatoru, bojājumi var radīt lielākas emisijas un tādējādi – lielāku vides piesārņojumu ( ).

59. Tā kā EKL 95. panta 3. punktā ir prasīts ievērot augstu aizsardzības līmeni veselības, drošības, vides aizsardzības un patērētāju tiesību aizsardzības jomā, robežlielumu mērķi ir ne vien atzīti, bet arī tie ir ļoti svarīgi.

60. Ja būtu noskaidrots, ka MMT izmantošana kaitē cilvēku veselībai un bojā transportlīdzekļu izpūtes gāzu ierīces, ierobežojumus varētu pamatot ar preventīvas darbības principu (EKL 174. panta 2. punkts). Nav šaubu, kas šis nav tāds gadījums.

61. Saskaņā ar lietas materiāliem šajā lietā drīzāk ir zinātnisks strīds par to, vai MMT izmantošana degvielā ir saistīta ar risku cilvēku veselībai, vai transportlīdzekļu izpūtes gāzu samazināšanas ierīcēm. Tie nav ne konstatējami, ne izslēdzami.

62. Šāda neskaidrība ietekmē samērīguma principa piemērošanas veidu. Šādos apstākļos saskaņā ar piesardzības principu aizsardzības pasākumus var veikt negaidot, līdz tiks noskaidroti šo risku esamība un apmērs ( ).

63. Afton tomēr uzskata, ka preventīvus pasākumus var veikt tikai izņēmuma apstākļos, kad ir nopietnas un pārliecinošas norādes par attiecīgo kaitējuma risku. Ja tās nenovērš nenoteiktību zinātniskā aspektā, tām ir jādod iemesls pamatotām šaubām un jāatbilst zinātnisku atzinumu augstas profesionālas kompetences principam un objektivitātes principam. It īpaši esot svarīgi, lai pasākumi būtu vajadzīgi vai, ievērojot riska apmēru, ko attiecīgā iestāde uzskata par sabiedrībai nepieņemamu, būtu būtiski.

64. Attiecībā uz dalībvalstu veiktiem pasākumiem, piemēram, preču aprites ierobežojumiem, Tiesa faktiski ir lēmusi, ka aizsardzības pasākumus saskaņā ar piesardzības principu var veikt tikai tad, ja tie ir pamatoti ar pēc iespējas plašāku riska novērtējumu, kurā ir ņemti vērā konkrētā gadījuma īpašie apstākļi un kas norāda, ka šie pasākumi ir nepieciešami, lai nodrošinātu, ka attiecīgās preces neapdraud cilvēku veselību ( ). It īpaši riska novērtējumu nedrīkst pamatot tikai ar teorētiskiem apsvērumiem ( ).

65. Afton, atsaucoties uz zināmiem Pirmās instances tiesas ( ) spriedumiem, ko Tiesa strīdīgo jautājumu aspektā nav pārbaudījusi, norāda, ka tādas pašas prasības ir izvirzāmas arī Savienības tiesību aktiem.

66. Lai gan attiecīgie Pirmās instances tiesas apgalvojumi ir vispārīgi formulēti, šīs lietas bija par Padomes vai Komisijas lēmumiem, kas bija pieņemti uz attiecīgo sekundāro tiesību normu pamata. Tie ietver speciālas prasības zinātniskajam pamatojumam ( ), ar kuru konkretizēts piesardzības princips. Parlaments pareizi norāda, ka šādas prasības bija izvirzāmas jau tāpēc, ka runa bija par tādu atļauju atsaukšanu, kas bija izdotas, pamatojoties uz zinātnisku procesu.

67. Šīs prasības nevar attiecināt uz likumdošanu saskaņā ar Līgumu, jo tajā nav konkrēti noteiktas nekādas papildu prasības piesardzības principa piemērošanai. Tālāk aprakstītā judikatūra liecina drīzāk par to, ka Savienība piesardzības nolūkos, neveicot visaptverošu riska novērtējumu, var noteikt aizliegumus, kas ir spēkā vismaz tik ilgi, kamēr riski nav izslēgti.

68. Spriedums lietā Alliance for Natural Health u.c. bija par uztura bagātinātāju brīvas aprites regulējumu. Direktīvā 2002/46/EK ( ) tā bija paredzēta tikai vielām, par kurām direktīvas pieņemšanas laikā kompetentajām zinātnes institūcijām Eiropas mērogā bija pietiekami un atbilstoši zinātniski dati, lai ar tiem pamatotu labvēlīgu novērtējumu. Šis brīvas aprites ierobežojums bija papildināts ar iespēju atbilstoši zinātniskiem un tehniskiem atklājumiem pieļaut jaunus uztura bagātinātājus. Tiesa tajā saskatīja saprātīgu līdzsvaru starp funkcionējoša iekšējā tirgus mērķiem un cilvēku veselības aizsardzību ( ).

69. Tādējādi šajā gadījumā ierobežojuma attaisnojumam pietika ar to, ka trūka visaptveroša kompetento Eiropas iestāžu riska novērtējuma.

70. Līdzīga situācija ir teritorijas aizsardzības gadījumā saskaņā ar [Padomes 1992. gada 21. maija] Direktīvas 92/43[/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību] ([OV L 206, 7. lpp.;] turpmāk tekstā – “Dzīvotņu aizsardzības direktīva”) 6. panta 3. punktu – saskaņā ar tā otro teikumu kompetentās valsts iestādes izdod atļauju projekta veikšanai tikai tad, kad tās ir pārliecinājušās, ka tas nekaitēs aizsargātajai teritorijai. Tā tas ir tad, ja no zinātniskā viedokļa nepastāv pamatotas šaubas par šādas ietekmes neesamību ( ). Tādējādi uz visaptverošu riska novērtējumu ir balstīts nevis pasākumu aizliegums, bet gan vispirms to atļauja.

71. Šajā sakarā neko nemaina Dzīvotņu aizsardzības direktīvas 6. panta 4. punktā paredzētā iespēja piešķirt atļauju izņēmuma kārtā. Tai arī katrā ziņā ir paredzēta regulāra projekta teritorijai radītā riska novērtēšana ( ).

72. Visbeidzot, ar Regulā Nr. 1907/2007 (REACH) ( ) paredzēto reģistrēšanas pienākumu arī tiek īstenots piesardzības princips ( ), nosakot vielu pārdošanas aizliegumu, kas ir spēkā līdz zināmu risku novērtējuma veikšanai ( ). Tiesa šādu tiesiskā regulējuma metodi neapstrīdēja, izlemjot jautājumu par monomēru reģistrācijas pienākumu ( ).

73. Norādītā judikatūra ir loģiskas sekas rīcības brīvībai, kas likumdevējam ir samērīguma un preventīvas darbības principu piemērošanā, kā arī uz tiem attiecošos pamata datu izvēlē gadījumos, kad ir jāpieņem sarežģīts tiesiskais regulējums.

74. Principā līdzīgi apsvērumi attiecas arī uz dalībvalstu pasākumiem ( ). Tas, ka Tiesa tos tomēr bieži pakļauj stingrākām prasībām, ir saistīts ar attiecīgajām regulēšanas jomām ( ). Preču aprites jomā tā ir savstarpējas atzīšanas idejas izpausme. Ja dalībvalstis atļauj laist tirgū noteiktas preces, tiek pieņemts, ka risks ir novērtēts. Tāpēc citu dalībvalstu stingrākiem ierobežojumiem ir nepieciešams lielāks pamatojums. Ja turpretim Savienība noteiktu risku pārvaldību Savienības mērogā regulē vienveidīgi un tādējādi integrē visu dalībvalstu pieredzi, ir jābūt iespējamam noteikt aizsardzības pasākumus, katrā atsevišķā gadījumā iepriekš neveicot visaptverošu risku novērtējumu. Šāda novērtējuma laikā jau var rasties novēršamais kaitējums.

75. Tāpēc robežlielumu pamatošana nav pirmām kārtām atkarīga no Tiesas veikta risku novērtējuma. Likumdevēja pienākums ir izdarīt secinājumus no zinātniska strīda. Tiesa Savienības likumdevēja viedokli saturiski var apšaubīt tikai tad, ja ir acīmredzams, ka nekāda riska nav vai ka tas ir acīmredzami nepareizi novērtēts. Par to tomēr vismaz tiesiskā regulējuma mērķu pārbaudes aspektā, ņemot vērā zinātnisko strīdu par abiem izvirzītajiem riskiem, nevar būt ne runas.

76. Secinot jākonstatē, ka piesardzība saistībā ar MMT izmantošanas cilvēku veselībai un videi radītajiem mērķiem ir atzīstams robežlielumu mērķis.

b) Par piemērotību

77. Robežvērtības nav acīmredzami nepiemērotas piesardzības veicināšanai saistībā ar MMT izmantošanas risku. Robežvērtības dabiski samazina plašāku MMT izmantošanu un tādējādi – MMT daudzumu, kas varētu radīt kaitējumu.

78. Afton apgalvo, ka nav bijis iespējams konstatēt, vai degvielā ietilpstošais mangāns nāk no MMT. No tā Afton secina, ka robežvērtības neesot praktiski īstenojamas un tāpēc tās esot nepiemērotas MMT izmantošanas radīto risku novēršanai.

79. Šis secinājums tomēr nav pārliecinošs. Pat ja (pagaidām) nav nevienas metodes, lai tieši pierādītu, ka mangāns degvielā nāk no MMT, šādas norādes tomēr ir iegūstamas netieši. Piemēram, pieļaujamā mangāna daudzuma pārsniegšana varētu būt pietiekams izejas punkts, lai pieņemtu, ka MMT izmantošana ir nepieļaujama, kas ir atspēkojams. Vācija ir pareizi uzsvērusi, ka Afton nav pierādījusi, kā gan citādi mangāns nonāk degvielā.

80. Tāpēc nav nekādu pārliecinošu šaubu, ka robežvērtības var tikt īstenotas un ir piemērotas to mērķu sasniegšanai.

c) Par robežlielumu vajadzību

81. Nākamajā samērīguma pārbaudes stadijā ir jāizpēta, vai robežvērtības var atzīt par vismaigāko līdzekli to mērķu sasniegšanai. Pirmajā acumirklī nešķiet, ka būtu kādas norādes par to, ka citi aizsardzības pasākumi būtu tikpat efektīvi kā tagad noteiktie.

82. Afton tomēr uzsver, ka saskaņā ar Komisijas ietekmes novērtējumu (tā sauktais “impact assessment”) brīvprātīgi pasākumi riskus varētu novērt tieši tikpat labi kā piespiedu pasākumi ( ). Pēc sākotnējā Komisijas viedokļa tāpēc piespiedu pasākumi neesot bijuši maigākie līdzekļi.

83. Šajā sakarā Afton acīmredzami uzskata, ka šāds viedoklis noteikti izriet no Komisijas rīcībā esošās zinātniskās informācijas un tas tāpēc ir saistošs arī citām likumdošanas procesā iesaistītajām iestādēm.

84. Tas tomēr tā nav.

85. Komisija drīzāk, izdarot secinājumus no pieejamās informācijas, ir izmantojusi savu rīcības brīvību. Šīs rīcības brīvības izmantošana neliedz citām likumdošanas procesā iesaistītājām iestādēm no pieejamās informācijas izdarīt citādākus secinājumus. Likumdevēja plašā rīcības brīvība attiecas ne tikai uz Komisiju, bet arī visām likumdošanas procesā iesaistītajām iestādēm un to dalībvalstīm.

86. Kurš viedoklis beigās ir izšķirošais, ir atkarīgs no katra procesa. Šajā gadījumā tika izmantota koplēmuma procedūra saskaņā ar EKL 251. pantu. Ar to tiek īstenots demokrātijas princips, kas LES 6. panta 1. punktā ir skaidri noteikts par pamatu Eiropas Savienībai ( ). Saskaņā ar to paredzētajā demokrātiskajā lēmumu pieņemšanas procedūrā tiek prasīts, lai Komisija vispirms sniegtu savu priekšlikumu, tomēr tajā Direktīvas 2009/30 pieņemšanai bija paredzēts kvalificēts vairākums Padomē un absolūts vairākums nodoto balstu Parlamentā. Šim vairākumam acīmredzami bija citādāks viedoklis nekā Komisijai. Šādu viedokļa dažādību nav iespējams apstrīdēt tiesas ceļā, jo tad tiktu apstrīdēts iestāžu pilnvaru līdzsvars likumdošanas procesā.

87. Turklāt ir jānorāda, ka beigās pieņemtais regulējums ir pamatots ar jau minēto informāciju par riskiem veselībai, kuru Komisija savā novērtējumā skaidri nebija ņēmusi vērā. Jau šis papildus vērā ņemtais risks liek sagaidīt no sākotnējā risinājuma atšķirīgu iznākumu.

88. Tādējādi atkāpšanās tiesiskajā regulējumā no Komisijas priekšlikuma neļauj secināt, ka robežvērtību noteikšana acīmredzami nav maigākais līdzeklis.

d) Par robežlielumu atbilstību

89. Pārbaudot atbilstību, ir jānoskaidro, vai apstrīdētā tiesiskā regulējuma radītie apgrūtinājumi ir atbilstoši izvirzītajiem mērķiem. Tādējādi ir jāveic izsvēršana.

90. Šajā lietā veselības un vides aizsardzība, no vienas puses, ir pretstatīta ekonomiskajām interesēm MMT izmantošanā, no otras puses. Ir acīmredzams, ka pirmās principā ir pārākas.

91. Afton tomēr apstrīd, ka MMT izmantošanas riski ir lielāki par ierobežojuma radītajiem apgrūtinājumiem.

92. Šajā sakarā Afton it īpaši pamatojas uz to, ka Komisija likumdošanas procesā riskus neuzskatīja par pietiekamiem, lai ierobežotu MMT izmantošanu. Kā jau minēts, Komisijas viedoklis tomēr nevar būt saistošs Parlamentam un Padomei.

93. Turklāt nav nekādu pārliecinošu norāžu par to, ka Parlamenta un Padomes veiktais risku novērtējums būtu acīmredzami kļūdains. Ir taisnība, ka līdz šim bija pieejami relatīvi maz zinātnisku datu par prezumētajiem riskiem, tomēr Afton atzīst, ka saskaņā ar iesniegtajiem pētījumiem riskus arī nav iespējams droši izslēgt.

Par piesardzības principu

94. Tieši šī situācija ir piesardzības principa pamatā. Saskaņā ar to veselība un vide netiek aizsargātas kā preventīvas darbības principa izpratnē no kaitējuma, kas var iestāties noteikti. Piesardzības pasākumi drīzāk ir pieļaujami tādu risku gadījumā, kuru apmērs ir apstrīdēts. Šajā sakarā likumdevējs var veselības vai vides aizsardzības mērķim piesardzības aspektā piešķirt prioritāti pār citu interešu ierobežošanu.

95. Šāda izvērtēšana ir jāveic likumdevējam, nevis tiesai. Tā it īpaši nevar izlemt risku samazināt vai pilnībā izslēgt ar ierobežojošu pasākumu palīdzību. Pretējā gadījumā tai būtu jārēķinās, ka riski varētu iestāties un faktiski tikt nodarīts novēršamais kaitējums. It īpaši saistībā ar piesardzību attiecībā uz cilvēka veselībai radītiem riskiem likumdevējam principā nevar pārmest, ka tas būtu veicis acīmredzami pārspīlētus pasākumus.

Par iespēju pielāgot robežvērtības

96. Līdzsvarošanā ir arī jāņem vērā, ka ierobežojošie piesardzības pasākumi principā ir pagaidu rakstura. Tie ir atceļami, kad jauni pierādījumi atspēko bažas ( ). Tādējādi atbilstoši samērīguma principam tiek nodrošināts, ka ierobežojumi netiek piemēroti ilgāk nekā vajadzīgs. Kā uzsver Komisija, tas vienlaikus mudina šādu preču ražotājus un lietotājus atbilstoši principam “piesārņotājs maksā” izpētīt to sekas. Tā kā likumdevējam turpretim ir jāpierāda riski, lai pamatotu ierobežojumus, šīm personām ir pretējas intereses kavēt šādu risku zinātnisku izpēti.

97. Atbilstoši tam ierobežojumi galu galā ir noteikti kā aizliegums, ko ir iespējams atcelt. Direktīvas 98/70 8.a panta 1. un 3. punktā ir skaidri paredzēts, ka riski tiks tālāk pētīti un Komisija robežvērtības eventuāli pielāgos. Šāda iespēja ir skaidri minēta direktīvas preambulas 35. apsvērumā. Ja Afton izdotos sniegt atbilstošu zinātnisku informāciju, Komisijai būtu pienākums pārdomāt MMT regulējumu ( ).

98. Šādu pierādījumu – ja tie ir iespējami – iezīmes ir izstrādes procesā. Afton sadarbībā ar Amerikas Savienoto Valstu Environmental Protection Agency [Vides aizsardzības aģentūru] ( ) šobrīd veic veselībai radīto risku izpēti, kas, kā Komisija ir norādījusi, notiek arī saskaņā ar REACH regulu. Vēl Komisija saskaņā ar Direktīvas 98/70 8.a panta 1. punktu veic metāla piedevu izmantošanas degvielā veselībai un videi radīto risku novērtējumu un šajā sakarā izstrādā testēšanas metodi. Tā savus secinājumus Eiropas Parlamentam un Padomei iesniegs vēlākais 2012. gada 31. decembrī.

Par robežlielumu apmēru un to ietekmi uz MMT izmantošanu

99. Izsverot pasākuma mērķus un to sekas, tomēr ir jāņem vērā arī robežvērtību ietekme uz MMT izmantošanu. Tā ir cieši saistīta ar robežvērtību lielumu.

100. Afton šajā sakarā lielā mērā neapstrīdēti izvirza trīs argumentus.

101. Pirmkārt, neesot nekāda īpaša zinātniska pamata noteikt no 2011. gada maksimālo vērtību 6 mg mangāna uz litru un to no 2014. gada samazināt līdz 2 mg.

102. Otrkārt, piemērojot robežlielumus, MMT vairs nevarot izmantot aizsardzībai pret ventiļa bojājumiem (tā saukto ventiļa recesiju). Tas attiecas uz zināmiem vecākiem transportlīdzekļiem, kuru degvielā ir jāpiemaisa konkrētas piedevas, lai novērstu ventiļa bojājumus. Pēc Afton ziņām, piemērojot robežvērtības, MMT daļa degvielā nav pietiekama, lai veiktu šo funkciju. Tāpēc šī mērķa aspektā robežvērtībām esot tādas pašas sekas kā MMT izmantošanas aizliegumam.

103. Afton faktiski norāda, ka MMT robežvērtību piemērošana liegtu attiecīgo vecāko transportlīdzekļu izmantošanu. Šim argumentam tomēr nevar piekrist, jo ir citas degvielas piedevas, kas arī var tikt izmantotas kā svina aizvietotājas ( ). Tāpēc šajā sakarā šī mērķa aspektā līdzsvarošanā vērā ir jāņem tikai Afton ekonomiskās intereses MMT pārdošanā.

104. Treškārt, saskaņā ar Afton teikto 2014. gadā spēkā esošās 2 mg mangāna robežvērtības gadījumā MMT vairs neesot nekādas praktiskas ietekmes, tāpēc šī robežvērtība esot vienlīdzīga pilnīgam aizliegumam. Šis iebildums ir par MMT galveno funkciju – palielināt degvielas tā saukto oktānskaitli. Ja robežvērtība 6 mg apmērā vēl ļaujot sasniegt ievērojamu palielinājumu, 2 mg robežvērtības gadījumā tas esot izslēgts.

105. Afton viedokļa pamatā ir precīzs izejas punkts: likumdevēja lēmuma par regulējuma atbilstību priekšnoteikums principā ir tāds, ka tā trūkumi ir jāsalīdzina ar tā mērķiem. Tāpēc likumdevējam bija jāizpēta ieplānotā regulējuma negatīvās sekas. Ja regulējumam būtu likumdošanas procesā pilnīgi ignorētas sekas, likumdevēja rīcības brīvība varētu nebūt izmantota pareizi.

106. Likumdošanas procesā tiešām par apstrīdētajiem aspektiem nav sniegti nekādi pierādījumi. Iestādes par šiem iebildumiem neko nav minējušas pat rakstveida procesā Tiesā. Tāpat ar Afton argumentiem netiek apstrīdēta robežlielumu atbilstība.

107. Tas, ka robežvērtībām trūkst zinātniska pamatojuma, ir raksturīgi zināšanu daudzumam par risku. Tā kā nav skaidrs, vai MMT izmantošana vispār rada kaitējumu, trūkst zinātniskas informācijas par to, vai zināmas robežvērtības var novērst kaitējumu.

108. Afton arguments šajā aspektā tāpēc galvenokārt nozīmē, ka MMT izmantošanas riski nav skaidri un paredzētie ierobežojumi lielā mērā izslēdz MMT izmantošanu. Šie aspekti ietekmēja likumdošanas procesu vismaz tiktāl, ciktāl runa bija par MMT regulējumu, un tāpēc acīmredzami tika ņemti vērā. Kopš pirmā lasījuma Parlamentā bija diskusija par pilnīgu MMT aizliegumu, kura gadījumā būtu jāveic līdzīga izsvēršana.

109. Tādējādi nevar konstatēt, ka likumdevējs attiecībā uz robežlielumu atbilstību nebūtu izmantojis savu rīcības brīvību vai būtu to izmantojis kļūdaini.

110. Turklāt arī robežlielumu seku ziņā šī izsvēršana nav acīmredzami nepareiza. Ievērojot it īpaši nedrošību par risku veselībai, principā būtu iespējams iedomāties arī pilnīgu aizliegumu. Kā apliecina Komisija, turpretim paredzētās laika ziņā pakāpeniskās robežvērtības ir maigāks līdzeklis un tāpēc tās nav acīmredzami neatbilstošas.

e) Starpsecinājums

111. Direktīvas 98/70 8.a panta 2. punkta pārbaudē tāpēc nav konstatēts samērīguma principa pārkāpums.

4. Par vienlīdzīgas attieksmes principu

112. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru vienlīdzīgas attieksmes jeb nediskriminācijas princips paredz, ka līdzīgas situācijas nevar tikt aplūkotas atšķirīgi un dažādas situācijas – vienādi, ja vien šādai pieejai nav objektīva pamata ( ). Tāpat kā samērīguma principa gadījumā, arī pārbaudot diskriminācijas aizliegumu, jāņem vērā, ka Kopienu likumdevējam ir rīcības un lēmumu pieņemšanas brīvība (“diskrecionārā vara”) ( ).

113. Afton apgalvo, ka esot nepamatoti noteikt MMT robežvērtības, bet neierobežot citu metāla piedevu izmantošanu. MMT esot līdzīga funkcija kā citām metāla piedevām un tas neradot nekādus papildu riskus. Pastāvot vismaz vēl viena piedeva uz mangāna bāzes – ciklopentadiēnilmangāna trikarbonils (CMT), kuras izmantošana netika ierobežota.

114. Parlaments par to pamatoti iebilst, ka MMT radītie riski ir vairāk izpētīti nekā citu metāla piedevu riski. Dažāda zinātniska informācija pamato dažādu preventīvu pasākumu veikšanu.

115. Runājot it īpaši par citām piedevām uz mangāna bāzes, iestādes ir neapstrīdami pierādījušas, ka tās Savienībā netiek izmantotas. Tas saskaņā ar Komisijas viedokli it īpaši nozīmē, ka šīs piedevas pirms to laišanas tirgū ir jāreģistrē saskaņā ar REACH regulu, kas ļauj veikt riska novērtējumu. Šajā sakarā šobrīd nav iemesla noteikt robežvērtības šīm piedevām.

116. Tādējādi vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums nav konstatējams.

5. Par tiesiskās drošības principu

117. Vispārīgais tiesiskās drošības princips, kas ir Kopienu tiesību pamatprincips, it īpaši prasa, lai tiesību akti būtu skaidri un precīzi, lai tiesību subjekti varētu nepārprotami zināt savas tiesības un pienākumus un attiecīgi rīkoties ( ). Tiesiskās drošības princips tomēr neprasa, lai tiesību norma izslēgtu jebkādas šaubas par tās interpretāciju. Drīzāk jautājums ir par to, vai attiecīgais tiesību akts nav tik neskaidrs, ka ar pietiekamu pārliecību nav izslēdzamas iespējamas šaubas par apstrīdētā regulējuma piemērojamību vai saturu ( ).

118. Afton uzskata, ka neesot skaidrs, vai robežvērtības ir spēkā arī pēc tam, kad ir noteikta testēšanas metode. Direktīvas 98/70 8.a panta 2. punkta pirmajā teikumā ir paredzēts no 2011. gada 1. janvāra ierobežot MMT saturu līdz 6 mg Mn uz litru, “kamēr nav izstrādāta [..] testēšanas metodoloģija”. Saskaņā ar otro teikumu šī robežvērtība no 2014. gada 1. janvāra tiek samazināta līdz 2 mg Mn uz litru.

119. Var piekrist Afton, ka Direktīvas 98/70 8.a panta 2. punkts, lasot to atsevišķi, var tikt pārprasts. Tomēr, lasot to kontekstā ar preambulas 35. apsvērumu un 8.a panta 1. un 3. punktu, ir acīmredzams, ka testēšanas metodoloģijas izstrāde vien nevar robežvērtības padarīt nepiemērojamas. 8.a panta 3. punkta pirmajā teikumā ir skaidri teikts, ka “MMT satura robežvērtība degvielai, kas minēta 2. punktā, tiks pārskatīta, pamatojoties uz novērtējuma rezultātiem, kas iegūti pēc testēšanas metodoloģijas, kura minēta 1. punktā”.

120. Tādējādi nevar konstatēt tiesiskās drošības principa pārkāpumu.

C – Par otro jautājumu – marķēšanas pienākuma spēkā esamību

121. Otrais jautājums ir par to, vai pienākums marķēt degvielu, kurai pievienots MMT, ir likumīgs. Konkrēti tiek jautāts, vai šis regulējums nav pamatots ar acīmredzamu kļūdu vērtējumā un vai ar to netiek pārkāpts samērīguma princips. Tā kā par kļūdu vērtējumā izvirzītie argumenti attiecas uz samērīguma principu, es tos izpētīšu šajā aspektā.

122. Saskaņā ar Direktīvas 98/70 8. panta 4.–6. punktu, kas ieviesti jauni ar Direktīvu 2009/30, degvielas uzpildes stacijām, ja tās piedāvā degvielu ar šādām piedevām, ir skaidri redzamā veidā jānorāda paziņojums “Satur metālu piedevas”.

123. Saskaņā ar preambulas 35. apsvēruma pēdējo teikumu marķēšanas pienākums ir domāts, lai nepieļautu, ka patērētāji nezināšanas dēļ padara par spēkā neesošām savas transportlīdzekļu garantijas. Jo šādas degvielas izmantošana saskaņā ar šī apsvēruma otro teikumu var traucēt transportlīdzekļa garantijas atzīšanu. Tam iemesls ir tur arī minētie riski transportlīdzekļu motoriem un emisijas kontroles ierīcēm. Marķēšanas pienākums tāpēc ir domāts patērētāju tiesību aizsardzībai, kas saskaņā ar EKL 153. pantu ir viens no Savienības mērķiem. Šis mērķis it īpaši ir jāsasniedz, veicinot patērētāja tiesības uz informāciju.

124. Afton tomēr apšauba, ka marķēšana bez norādes uz transportlīdzekļa garantiju var sasniegt tās mērķi. Patērētāji parasti nelasot tik rūpīgi, lai tiem kļūtu zināmas iespējamās degvielas ar metāla piedevām izmantošanas sekas.

125. Šīs šaubas ir visnotaļ nepārliecinošas. Marķēšanas pienākumu varētu formulēt skaidrāk. Tomēr tas tāpēc nav nepiemērots, lai veicinātu patērētāju tiesību aizsardzību.

126. Informācija par preču saturu ir mazākais priekšnosacījums, lai patērētājs varētu aktīvi novērst riskus. Vismaz tie patērētāji, kuri zina par šiem riskiem, var ņemt vērā metāla piedevas degvielas iegādē. Tas būtu izslēgts, ja par piedevām netiktu sniegta informācija.

127. Afton uzskata, ka marķēšanas pienākums nav arī maigākais līdzeklis. Pirmkārt, Komisija to esot atzinusi savā seku novērtējumā un, otrkārt, esot pietiekami ar MMT robežvērtībām.

128. Runājot par Komisijas viedokli, kā jau minēts, tas nav saistošs pārējām likumdošanas procesā iesaistītajām iestādēm. Tās savu rīcības brīvību attiecībā uz dažādu tiesisko regulējumu iespēju efektivitāti var izmantot citādi nekā Komisija.

129. Par to, vai aizsardzība ar robežvērtībām ir pietiekama, ir skaidri runāts preambulas 35. apsvērumā. Atbilstoši tam robežvērtības neizslēdz visus ar MMT izmantošanu saistītos riskus, bet tikai pagaidām ierobežo iespējamo kaitējumu. Tāpēc, pēc likumdevēja domām, tomēr pastāv zināms risks, kas ir novēršams ar marķēšanas pienākumu. Turklāt marķēšanas pienākums attiecas arī uz citām metāla piedevām, kurām nav noteiktas robežvērtības.

130. Maigāks līdzeklis tāpēc nebūtu jāparedz.

131. Visbeidzot, Afton marķēšanas pienākumu uzskata par nepiemērotu, jo tas praktiski līdzinoties metāla piedevu aizliegumam. Degvielas uzpildes stacijām degviela ar piedevām būtu jāglabā un jāpiedāvā atsevišķi. Šādas pūles tās tomēr neuzņemšoties.

132. Nevar izslēgt, ka šis paredzējums ir pareizs. Tomēr tas nav tieši pamatots ar marķēšanas pienākumu, bet gan ar degvielas ar piedevām nepievilcību salīdzinājumā ar degvielu bez šīm piedevām. Ja piedevas būtu pievilcīgākas, degvielas uzpildes stacijas vai nu vairāk papūlētos vai arī atteiktos no degvielas bez piedevām. Nekādā ziņā nevar pamatot patērētāja pakļaušanu bez brīdinājuma riskam, ka tas varētu zaudēt ražotāja garantiju, tikai lai veicinātu lielāku risku radošās preces noietu.

V – Secinājumi

133. Tāpēc es iesaku Tiesai uz lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbildēt šādi:

Prejudiciālo jautājumu izvērtēšanā nav atklāts nekas, kas varētu apstrīdēt 1. panta 8. punkta spēkā esamību Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 23. aprīļa Direktīvā 2009/30/EK, ar ko groza Direktīvu 98/70/EK attiecībā uz benzīna, dīzeļdegvielas un gāzeļļas specifikācijām un ievieš mehānismu autotransporta līdzekļos lietojamās degvielas radītās siltumnīcefekta gāzu emisijas kontrolei un samazināšanai, groza Padomes Direktīvu 1999/32/EK attiecībā uz tās degvielas specifikācijām, kuru lieto iekšējo ūdensceļu kuģos, un atceļ Direktīvu 93/12/EEK.