LESD 34. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu rīkojumu kā pamatlietā, ar kuru valsts iestāde vēlas izslēgt iespēju, ka uzņēmējs varētu īstenot masu bilances sistēmu Direktīvas 2009/28 18. panta 1. punkta izpratnē attiecībā uz ilgtspējīgu biogāzi, kas transportēta savstarpēji savienotos valstu gāzes tīklos, atbilstoši šādas iestādes pieņemtai tiesību normai, saskaņā ar kuru šāda masu bilance jāveic “skaidri norobežotā vietā”, lai gan šī iestāde, pamatojoties uz šo tiesību normu, ļauj īstenot masu bilances sistēmu attiecībā uz ilgtspējīgu biogāzi, kas transportēta šīs iestādes dalībvalsts valsts gāzes tīklā.

Kas attiecas, pirmkārt, uz šķēršļa tirdzniecībai pastāvēšanu šī 34. panta nozīmē, jāatzīst, ka apstrīdētais rīkojums var kavēt, vismaz netieši un potenciāli, no citām dalībvalstīm nākušas ilgtspējīgas biogāzes importu uz Zviedriju šā sprieduma 44. punkta atgādinātās judikatūras nozīmē.

Kā secinājumu 75., 76. un 78. punktā norādījis ģenerāladvokāts, ar šo rīkojumu tiek liegts veikt masu bilanci ilgtspējīgai biogāzei, kas tiek importēta, izmantojot valstu savstarpēji savienotu gāzesvadu tīklu, un tādējādi tiek izslēgts, ka šī biogāze pēc tās ievešanas Zviedrijā varētu saglabāt tādas ilgtspējības īpašības, kas ļautu uz to attiecināt labvēlīgu nodokļu režīmu, kas šajā dalībvalstī ir piemērojams ilgtspējīgas biodegvielas patēriņam.

Tā kā ir konstatēts, ka šķērslis tirdzniecībai pastāv, otrkārt, ir jāpārbauda atbilstoši šā sprieduma 46. punktā atgādinātajai judikatūrai, vai šo šķērsli radījušais valsts pasākums tomēr nevar tikt pamatots ar kādu no LESD 36. panta uzskaitītajiem vispārējo interešu apsvērumiem vai obligātajām prasībām, tādām kā vides aizsardzība, un vai šis pasākums atbilst no samērīguma principa izrietošajām prasībām. Šajā ziņā, pirmkārt, jāatgādina, ka atjaunojamo enerģijas avotu izmantošana biogāzes ražošanai, ko cenšas sekmēt ar tādu valsts tiesisko regulējumu, kura daļa ir Enerģijas aģentūras 2011. gada Noteikumu 3. nodaļas 3. pants, principā ir noderīga vides aizsardzībai. Otrkārt, jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru valsts iestādēm ir jāpierāda, ka to paredzētais izņēmums no preču brīvas aprites principa ir vajadzīgs attiecīgo mērķu sasniegšanai un atbilst samērīguma principam.

Kā secinājumu 89. un 90. punktā norādījis ģenerāladvokāts, nešķiet – un Enerģijas aģentūra to nekādā veidā nav pierādījusi –, ka tai būtu neiespējami pārliecināties par tādas biogāzes ilgtspējību, kas importēta no citam dalībvalstīm, izmantojot savstarpēji savienotus valstu gāzes tīklus, attiecīgajiem uzņēmējiem pieprasot, lai tie sniedz valsts tiesībās pieprasīto informāciju, šajā ziņā ņemot vērā informāciju un dokumentus, kas eventuāli ir nākuši no attiecīgā biogāzes sūtījuma izcelsmes dalībvalstīs izveidotās masu bilances sistēmas, tajā pašā laikā pārliecinoties, ka šis sūtījums Direktīvas 2009/28 17. panta 1. punktā precizētajiem nolūkiem ir uzskatāms par tādu, kas no maisījuma vai maisījumiem ir ņemts tikai vienu reizi, kā to prasa ar šīs direktīvas 18. panta 1. punktu izveidotā masu bilances sistēma.

No iepriekš minētā izriet, ka Enerģijas aģentūra nav pierādījusi, ka apstrīdētais rīkojums, kas pieņemts, pamatojoties uz šīs aģentūras 2011. gada noteikumu 3. nodaļas 3. pantu, būtu nepieciešams, lai nodrošinātu no citām dalībvalstīm importētas biogāzes ilgtspējību Direktīvas 2009/28 17. panta 1. punktā minētajiem nolūkiem, tādējādi ar šo pasākumu nav ievērots samērīguma princips un līdz ar to tas nevar tikt pamatots.

(skat. 79., 80., 84., 85., 90., 98., 99. un 100. punktu un rezolutīvās daļas 3) punktu)