ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
33

Jānorāda, ka pārsūdzētā sprieduma 36. punktā Vispārējā tiesa ir nospriedusi: “[..] Šajā ziņā no pamatregulas preambulas, konkrētāk, no tās [5.] apsvēruma, izriet, ka minētās regulas mērķis ir pēc iespējas pilnīgāk transponēt Savienības tiesībās jaunās un detalizētās normas, kas ir ietvertas antidempinga nolīgumā, kuru vidū ir it īpaši tās, kuras ir saistītas ar antidempinga starpības aprēķināšanu, un tas tā ir tāpēc, lai nodrošinātu atbilstošu un pārskatāmu minēto normu piemērošanu. Līdz ar to ir skaidrs, ka Kopiena pamatregulu ir pieņēmusi, lai izpildītu no antidempinga nolīguma izrietošās starptautiskās saistības [skat. Tiesas spriedumu Petrotub un Republica, C‑76/00 P, EU:C:2003:4, 53.–56. punkts un tajos minētā judikatūra], piemērojot iepriekš minētā nolīguma 18. panta 4. punktu [Vispārējās tiesas spriedums Chiquita Brands u.c./Komisija, T‑19/01, EU:T:2005:31, 160. punkts]. Turklāt ar šīs regulas 2. pantu, kura nosaukums ir “Dempinga konstatēšana”, Kopienas nodoms bija izpildīt īpašās saistības, kuras ir ietvertas šī nolīguma 2. pantā, kurš attiecas arī uz dempinga konstatēšanu.”
Ja dokuments par lietas ierosināšanu bija jānosūta izsniegšanai citā dalībvalstī un ja atbildētājs nav ieradies tiesā, Regulā Nr. 1393/2007 ir prasīts, kā tas it īpaši izriet no tās 19. panta 1. punkta, ka ir jāpārliecinās, ka attiecīgā persona faktiski un efektīvi ir saņēmusi dokumentu par lietas ierosināšanu, kas tādējādi tai ļauj uzzināt par tiesvedību, kas uzsākta pret to, kā arī noteikt prasības priekšmetu un pamatojumu, un ka tai ir bijis pietiekami daudz laika aizstāvības sagatavošanai. Šāds pienākums turklāt ir saderīgs ar Regulas Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 34. panta 2. punktā noteiktajām prasībām.

(sal. ar 86. punktu)
15

Parva Investitsionna Banka rīcībā ir vairāki ārpustiesas izpildu raksti attiecībā uz prasījumiem, kas izriet no šiem hipotekārajiem kredītiem. Šī sabiedrība iesniedza pieteikumu atbilstoši TZ 717.n pantam, prasot nekavējoties izpildīt šo izpildu rakstu saskaņā ar GPK 417. un 418. pantu. Tā prasīja samaksāt naudas summu, par kādu tika pārdoti maksātnespējas mantā ietilpstošie nekustamie īpašumi. Tā kā šos prasījumus it īpaši apstrīdēja parādnieku sabiedrības, Sindik na “Ear Proparti Developmant – v nesastoyatelnost” AD vērsās iesniedzējtiesā ar pieteikumu tostarp lemt par TZ 717.n panta piemērošanas nosacījumiem gadījumā, kad tiek prasīta apstrīdētā prasījuma piedziņa no maksātnespējas mantas.
17

Think Schuhwerk apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav ievērojusi tās tiesības tikt uzklausītai. Šajā ziņā tā norāda, ka, tā kā tiesvedībā Vispārējā tiesā ITSB nebija iesniedzis savus apsvērumus par prasības pieteikumu, Vispārējā tiesa noteica Think Schuhwerk termiņu, kurā tai bija jāiesniedz savi apsvērumi par procesa turpināšanu saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 122. pantā noteikto kārtību. Think Schuhwerk esot iesniegusi Vispārējā tiesā pieteikumu par aizmuguriska sprieduma taisīšanu. Taču Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā neesot lēmusi nedz par to, ka ITSB nav iesniedzis savus apsvērumus, nedz par Think Schuhwerk pieteikumu par aizmuguriska sprieduma taisīšanu. Turklāt Think Schuhwerk apgalvo, ka tai nav bijusi iespēja prasīt tiesas sēdes noturēšanu, lai tajā izklāstītu savu nostāju par reģistrācijai pieteiktās preču zīmes atšķirtspēju.
5

Rakstveida procesa laikā Apvienotās Karalistes valdība norādīja, ka aresta rīkojums ir ticis atcelts. Konkrētāk, no visiem Tiesai pieejamajiem lietas materiāliem izriet, ka to ar 2012. gada 12. jūlija nolēmumu par spēkā neesošu atzina rīkojumu izdevusī tiesa citā sastāvā, izskatot lietu pēc būtības. Apelācijas instancē šis nolēmums tika atstāts spēkā ar Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)2013. gada 19. jūnija nolēmumu. Supreme Court of the United Kingdom2013. gada 26. jūlijā par šo pēdējo minēto nolēmumu celto prasību noraidīja, tādēļ rīkojuma par aresta uzlikšanu atcelšana ieguva res judicata spēku.
12

Minister Finansów, pie kā Gmina Międzyzdroje vērsās ar lūgumu interpretēt Likumu par preču un pakalpojumu nodokli, redakcijā, kas piemērojama šim sporta halles iznomāšanas projektam pamatlietā, ar 2011. gada 21. septembra lēmumu konstatēja, ka atbilstoši šī likuma 91. panta 2., 3. un 7.a pantam PVN, ko šī kopiena bija samaksājusi saistībā ar sporta halles paplašināšanas būvdarbiem, atskaitīšanas tiesību koriģēšana ir jāveic desmit gadu laika posmā un katru gadu to veic vienas desmitdaļas apmērā no samaksātā PVN, ievērojot to, ka vienu desmito daļu no šīs summas nevar koriģēt, jo minētā sporta halle 2010. gadā tika izmantota darbībām, kas nerada tiesības uz atskaitīšanu.
21

ECB galvenokārt norāda, ka apelācijas sūdzība ir nepieņemama. Tā uzskata, ka, pirmkārt, apelācijas sūdzība neatbilst Eiropas Savienības Tiesas statūtu 21., 56. un 58. pantā un Reglamenta 169. pantā paredzētajām pamatprasībām. It īpaši, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas nenorāda precīzi nedz pārsūdzētā sprieduma motīvus, nedz tā punktus, kas tiek apšaubīti to apelācijas sūdzībā. Tas, ka to replikas rakstā šie punkti ir norādīti, nevar attaisnot šo pārkāpumu. Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzējas ir tikai norādījušas, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi vairākas kļūdas tiesību piemērošanā, neminot argumentus šī apgalvojuma atbalstam.
2)

Vai līguma noteikums par to, ka strīdi saistībā ar patērētāja un bankas starpā noslēgto aizdevuma līgumu, izņemot minētajā līgumā paredzētos gadījumus, ir izskatāmi tikai un vienīgi Pénz- és Tőkepiaci Állandó Választottbíróság trīs šķīrējtiesnešu sastāvā, saskaņā ar Direktīvas 93/13 3. panta 1. punktu ir uzskatāms par negodīgu, pat neraugoties uz to, ka aizdevuma līgumā ir izklāstīta vispārīga informācija par 1994. gada Likumā Nr. LXXI [..] paredzētā procesa atšķirībām no parastās tiesāšanas kārtības tiesās?”
16

Iesniedzējtiesa 2012. gada 19. aprīlī izdeva rīkojumu par izpildes apturēšanu, pamatojoties uz to, ka notariālais akts nav izpildāms, jo to ir parakstījusi viena un tā pati persona, kas vienlaikus pārstāv kreditoru un parādnieku, kas, pēc šās tiesas domām, neatbilstot piemērojamiem Slovākijas tiesību aktiem, it īpaši Civilkodeksa 22. panta 2. punktam.
17

Valdības dekrēta Nr. 213/1996 8. panta 3. punktā ir paredzēts, ka procentu vai minimālās summas apmērs ir atkarīgs no tā, vai: — piedāvātais kompleksais ceļojums ir brauciens no Ungārijas uz ārvalstīm vai brauciens no vienas uz otru ārvalsti, vai braucieni valsts iekšienē; — kompleksajā ceļojumā, kas ir brauciens no Ungārijas uz ārvalstīm vai brauciens no vienas uz otru ārvalsti, vietas tiek rezervētas nevis regulāro lidojumu reisos, bet citos (“čarterreisu” lidojumos), un — saistību, kas izriet no nodrošinātā līguma, vērtība pārsniedz 25 % no apgrozījuma. Līgums ir uzskatāms par nodrošinātu, ja vairs nav iespējams atteikties sniegt nolīgtos pakalpojumus, tādējādi ceļojumu uzņēmums uzņemas pienākumu veikt periodiskus maksājumus.
14

Pārsūdzētā rīkojuma 46. punktā Vispārējās tiesas priekšsēdētājs noraidīja Komisijas izvirzītos pretargumentus. Šajā ziņā šī rīkojuma 47. punktā viņš norādīja, ka Komisijas piezīmei par to, ka Pilkington nav minējusi nevienu pamattiesību pārkāpumu, trūkst faktiskā pamata. Šī rīkojuma 48.–50. punktā viņš arī atzina, ka Komisijas argumentiem par to, ka strīdīgā publikācija paredzami izriet no Pilkington darbībām, proti, šī uzņēmuma pārkāpjošās rīcības, tāpēc šīs sekas nevarētu attiecināt uz tās pamattiesību pārkāpumu, kā arī par to, ka Eiropas Cilvēktiesību tiesa to ir atzinusi 2012. gada 3. aprīļa spriedumā lietā Gillberg pret Zviedriju (67. un 72. punkts), nevar piekrist, jo šī lieta attiecas uz konkrētas informācijas konfidencialitāti atšķirībā no tās, par kuru runa ir minētajā spriedumā.
13

Patent Office it īpaši uzskatīja, ka, ņemot vērā 2006. gada 4. maija spriedumu lietā C-431/04 Massachusetts Institute of Technology (Krājums, I-4089. lpp.), AS03, ciktāl šim adjuvantam nepiemīt pašam sava terapeitiska iedarbība, nav “aktīvā viela” Regulas Nr. 469/2009 1. panta b) apakšpunkta izpratnē – ne viena pati, ne kombinācijā ar zālēs Prepandrix sastāvā esošo antigēnu. AS03 pats par sevi nepiešķir imunitāti ne pret gripu, ne arī pret jebkādu citu slimību. Ar to, ka AS03 pastiprina antigēna terapeitisko iedarbību neatkarīgi no konkrēti iesaistītā antigēna un vajadzīgās imunoloģiskās aizsardzības, nepietiek, lai to pašu par sevi varētu uzskatīt par aktīvo vielu.
Regulas Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) noteikumi, it īpaši tās 61. un 62. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem faktiski nav ne likts, ne aizliegts pieņemt tādas valsts tiesību normas, kurās būtu paredzēts, ka vietējā rīcības grupa, kas atbilst visām attiecīgās regulas 62. panta 1. punktā noteiktajām prasībām, var īstenot savu darbību tikai noteiktā juridiskā formā. Tomēr iesniedzējtiesai ir jāpārliecinās, ka, ievērojot šo īpašo iezīmju kopumu, konkrētais regulējums netraucē attiecīgās regulas tieši piemērot un ka tajā ir noteikts, kā tiek izmantota ar minēto regulu dalībvalstīm piešķirtā rīcības brīvība, tomēr ievērojot tās noteikumu ietvarus. Tāpat tai ir arī jāpārliecinās, ka šis valsts tiesību regulējums atbilst Eiropas Savienības Pamattiesību hartā ietvertajām normām un vispārējiem Savienības tiesību principiem.

Savienības tiesībām principā pretrunā nav tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka vietējās rīcības grupas drīkst īstenot savu darbību, tikai piemērojot noteiktu juridisko formu, nosakot viena gada pārejas periodu vietējām rīcības grupām, kas tikušas atbilstoši izveidotas citā juridiskā formā atbilstoši agrākajam valsts tiesību regulējumam, kaut arī rit atbalsta programmas un ar to saistītais plānošanas laikposms. Tā tas ir tikai tiktāl, ciktāl, ņemot vērā attiecīgo valsts secīgo tiesību aktu attiecīgās iezīmes un to konkrēto ietekmi, jaunā regulējuma piemērošana šīm vietējām rīcības grupām tiek noteikta, izmantojot ar Regulu Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) dalībvalstīm piešķirto rīcības brīvību, nepārkāpjot tās noteikumus, un tiek paredzēts, ka tas atbilst Eiropas Savienības Pamattiesību hartā ietvertajām normām, kā arī vispārējiem Savienības tiesību principiem.

(sal. ar 37. un 79. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Lieta C‑555/13

Merck Canada Inc.

pret

Accord Healthcare Ltd u.c.

(Tribunal Arbitral necessário lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Valsts tiesas jēdziens LESD 267. panta izpratnē – Tribunal Arbitral necessário – Pieņemamība – Regula (EK) Nr. 469/2009 – 13. pants – Papildu aizsardzības sertifikāts zālēm – Sertifikāta derīguma termiņš – Ekskluzīvo tiesību maksimālais termiņš

Kopsavilkums – Tiesas (astotā palāta) 2014. gada 13. februāra rīkojums

1. Prejudiciāli jautājumi – Vēršanās Tiesā – Valsts tiesa LESD 267. panta izpratnē – Jēdziens

(LESD 267. pants)

2. Tiesību aktu tuvināšana – Vienveidīgi tiesību akti – Rūpnieciskais un komercīpašums – Patenta tiesības – Papildu aizsardzības sertifikāts zālēm – Sertifikāta derīguma termiņš – Ekskluzīvo tiesību maksimālais termiņš

(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 469/2009 preambulas 9. apsvērums un 13. pants)

1. Ir jāuzskata par tiesu LESD 267. panta izpratnē Tribunal Arbitral, kas ir izveidots uz likuma pamata, kam ir pastāvīga obligāta kompetence pirmajā instancē izskatīt strīdus par rūpnieciskām īpašumtiesībām attiecībā uz konkrētām atsauces zālēm un ģenēriskām zālēm, piemērojot valsts tiesību normas intelektuālā īpašuma jomā, kas ievēro vienlīdzības un sacīkstes principus attiecībā pret lietas dalībniekiem, piemēro procesuālās normas definējošos un regulējošos valsts tiesību aktus, kura pieņemtajiem nolēmumiem ir tādas pat sekas kā parasto tiesu pieņemtajiem nolēmumiem un, visbeidzot, kura arbitri ir pakļauti tādiem pašiem pienākumiem attiecībā un neatkarību un objektivitāti, kā parastām tiesām piederošie tieneši.

(sal. ar 19., 23.–25. punktu)

2. Regulas Nr. 469/2009 par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm 13. pants, to lasot kopā ar šīs regulas preambulas 9. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj to, ka persona, kas ir gan patenta, gan papildus aizsardzības sertifikāta īpašniece, atsaucas uz kopējo šāda sertifikāta derīguma termiņu, to aprēķinot atbilstoši 13. pantam, situācijā, kad šāda termiņa dēļ tai rastos ekskluzīvās tiesības attiecībā uz aktīvo vielu ilgāk par 15 gadiem no pirmās atļaujas laist tirgū izsniegšanas dienas Eiropas Savienībā zālēm, kuras veido šī aktīvā viela vai kuru sastāvā tā ir.

(sal. ar 34. punktu un rezolutīvo daļu)
Pagaidu noregulējuma tiesvedības mērķis ir nodrošināt pilnīgu galīgā nākotnes lēmuma efektivitāti, lai izvairītos no nepilnībām Tiesas nodrošinātajā tiesiskajā aizsardzībā. Lai sasniegtu šo mērķi, steidzamība ir jāizvērtē attiecībā pret nepieciešamību pieņemt pagaidu lēmumu, lai izvairītos no tā, ka lietas dalībnieks, kas lūdz pagaidu noregulējumu, cieš būtisku un neatgriezenisku kaitējumu. Šim lietas dalībniekam ir jāiesniedz pierādījumi, ka tas nevar gaidīt pamattiesvedības iznākumu, neciešot šāda veida kaitējumu. Pat ja ir taisnība, ka, pierādot būtiska un neatgriezeniska kaitējuma esamību, nav nepieciešams pieprasīt, lai kaitējuma rašanās tiktu pilnīgi droši pierādīta, un pietiek, ja tā ir paredzama ar pietiekamu iespējamību, tomēr lietas dalībniekam, kas prasa pagaidu pasākumu, ir pienākums pierādīt faktus, ar kuriem ir pamatota šāda būtiska un neatgriezeniska kaitējuma paredzamā rašanās.

Apgalvojumu, ka kaitējums likumsakarīgi ir neatgriezenisks, jo tas attiecas uz pamattiesību jomu, nevar pieņemt, tāpēc ka nepietiek abstrakti atsaukties uz pamattiesību pārkāpumu, lai pierādītu, ka tā radītais kaitējums ir obligāti neatgriezenisks. Atsevišķu pamattiesību, piemēram, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 4. pantā noteiktais spīdzināšanas un necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās vai sodu aizlieguma pārkāpums, neievēroto tiesību dabas dēļ pats par sevi var radīt būtisku un neatgriezenisku kaitējumu. Tomēr lietas dalībniekam, kas prasa noteikt pagaidu pasākumu, tik un tā ir jāizklāsta un jāpierāda, ka konkrētajā gadījumā ir iespējama šāda kaitējuma rašanās.

Tādējādi, konstatējumu par šāda kaitējuma esamību nevar secināt no pieņēmuma, ka pieprasīto dokumentu izrediģētajā versijā aizklātā informācija faktiski ir konfidenciāla saskaņā ar sabiedrību, kas neatbalsta minēto piekļuvi, apgalvojumiem. Nevar piekrist, ka iespējamais šo sabiedrību pamattiesību uz dienesta noslēpuma aizsardzību, kas noteiktas LESD 339. pantā, Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (turpmāk tekstā – “ECPAK”) 8. pantā un Hartas 7. pantā, un šo sabiedrību pamattiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, kas noteiktas ECPAK 6. pantā un Hartas 47. pantā, aizskārums pats par sevi ir pietiekams, lai pierādītu būtiska un neatgriezeniska kaitējuma rašanos. Turpretī tas, cik lielā mērā šādas informācijas izpaušana rada būtisku un neatgriezenisku kaitējumu, ir atkarīgs no apstākļu kopuma, tostarp profesionālas un komerciālas informācijas nozīmīguma uzņēmumam, kas to sniedz, un minētās informācijas lietderības citiem uzņēmumiem, kas ar to var iepazīties un to turpmāk izmantot.

(sal. ar 40. un 42.–45. punktu)
22

Tādu tirdzniecības ar zaudējumiem darbību, kādas ir pamatlietā, kuras, kā to norāda iesniedzējtiesa, darbojas kā reklāmas kampaņas, mērķis ir ievilināt patērētājus tirgotāja tirdzniecības telpās un mudināt minētos patērētājus veikt pirkumus. Tādējādi tās ietilpst uzņēmēja komercstratēģijā un tieši attiecas uz tā pārdošanas veicināšanu un noietu. No tā izriet, ka tā ir komercdarbība Negodīgas komercprakses direktīvas 2. panta d) punkta izpratnē un līdz ar to ietilpst tās materiālās piemērošanas jomā (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Mediaprint Zeitungs- und Zeitschriftenverlag, 18. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī iepriekš minēto rīkojumu lietā Wamo, 31. punkts).
Tiesas (septītā palāta) 2014. gada 6. marta rīkojums – Northern Ireland Department of Agriculture and Rural Development/Komisija

(lieta C–248/12 P)

“Apelācija — ELVGF, ELGF un ELFLA — Izdevumi, kas ir izslēgti no Eiropas Savienības finansējuma — Prasības atcelt tiesību aktu pieņemamība — Prasītāja, kuru apstrīdētais lēmums tieši neskar, situācija”

Prasība atcelt tiesību aktu — Fiziskas vai juridiskas personas — Tiesību akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli — Tieša ietekme — Kritēriji — Komisijas lēmums, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz ELVGF, ELGF un ELFLA — Prasība, ko cēlusi minēto finansējumu saņēmusī reģionālā iestāde, kura rīkojas kā saņemto līdzekļu pārvaldītāja iestāde — Tiešas ietekmes neesamība — Nepieņemamība (LESD 263. panta ceturtā daļa) (sal. ar 21. 26., 32.–34. un 40. punktu)

Priekšmets

Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2012. gada 6. marta rīkojumu lietā T-453/10 Northern Ireland Department of Agriculture and Rural Development/Komisija, ar kuru Vispārējā tiesa kā nepieņemamu ir noraidījusi prasību daļēji atcelt Komisijas 2010. gada 15. jūlija Lēmumu 2010/399/ES (izziņots ar dokumenta numuru C (2010) 4894), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), ciktāl ar to ir izslēgti noteikti Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes izdevumi (OV L 184, 6. lpp.)

Rezolutīvā daļa:

1) apelācijas sūdzību noraidīt;
Keywords

Subject of the case

Rezolutīvā daļa



Keywords

Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Netiešie nodokļi, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai – Darījumi, kam neuzliek netiešos nodokļus – Ikgadējā nodeva, kas ir jāmaksā ikvienam uzņēmumam par tā reģistrāciju uzņēmumu reģistrā – Pieļaujamība (Padomes Direktīvas 2008/7 5. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (sal. ar 18., 19. un 23.–26. punktu un rezolutīvo daļu)

2. Prejudiciāli jautājumi – Pieņemamība – Jautājumi, kas uzdoti, nepietiekami precizējot faktiskos apstākļus un tiesisko regulējumu – Jautājumi, kuri ir uzdoti kontekstā, kas neļauj sniegt lietderīgu atbildi – Acīmredzama nepieņemamība (LESD 267. pants; Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts un 93. panta a) punkts) (sal. ar 29.–33. punktu)

Subject of the case

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tribunale Ordinario di Cosenza – Padomes 2008. gada 12. februāra Direktīvas 2008/7/EK par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai (OV L 46, 11. lpp.), 5. panta interpretācija – Ikgadējas nodevas uzlikšana par reģistrāciju uzņēmumu reģistrā, ko ir izveidojušas vietējās tirdzniecības palātas – Ikgadējās nodevas apmērs, kas individuālajiem uzņēmumiem, lauksaimniecības sabiedrībām (“societá semplici”) un advokātu sabiedrībām ir labvēlīgāks nekā citām kapitālsabiedrībām

Rezolutīvā daļa

Rezolutīvā daļa:

Padomes 2008. gada 12. februāra Direktīvas 2008/7/EK par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai, 5. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka tas pieļauj tādas ikgadējas nodevas iekasēšanu, kāda ir aplūkota pamatlietā un ko tirdzniecības, rūpniecības, amatniecības un lauksaimniecības palātām maksā ikviens uzņēmums, kurš ir ierakstīts vai minēts to reģistrā, un kas principā ir aprēķināta atkarībā no to apgrozījuma, bet pēc vienotas likmes ir noteikta atsevišķām uzņēmumu kategorijām un it īpaši uzņēmumiem, kas pieder vai ko individuāli pārvalda fiziskas personas.
Tiesas (sestā palāta) 2013. gada 7. marta rīkojums – Sindicato dos Bancários do Norte u.c.

(lieta C-128/12)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Reglamenta 53. panta 2. punkts — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru atsevišķiem publiskā sektora darba ņēmējiem noteikts algas samazinājums — Savienības tiesību piemērošanas neesamība — Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība”

Prejudiciāli jautājumi — Tiesas kompetence — Ierobežojumi — Lūgums interpretēt Savienības Pamattiesību hartu — Valsts tiesiskais regulējums, kas nav Savienības tiesību īstenošanas pasākums — Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība (LES 6. panta 1. punkts, LESD 267. pants, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 51. panta 1. punkts) (sal. ar 9.–14. punktu un rezolutīvo daļu)

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tribunal do Trabalho do Porto – ES Pamattiesību hartas (OV 2000, C 364, 1. lpp.) 20. panta, 21. panta 1. punkta un 31. panta 1. punkta interpretācija – Vienlīdzīgas attieksmes principa un nediskriminācijas principa, kā arī tiesību uz taisnīgiem un līdztiesīgiem darba apstākļiem ievērošana – Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru atsevišķiem publiskā sektora darba ņēmējiem noteikts algas samazinājums

Rezolutīvā daļa:

Eiropas Savienības Tiesai acīmredzami nav kompetences lemt par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Tribunal do trabalho do Porto (Portugāle) ir iesniegusi ar 2012. gada 6. janvāra lēmumu.

Tiesas (sestā palāta) 2013. gada 7. marta rīkojums – Sindicato dos Bancários do Norte u.c.

(lieta C-128/12)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Reglamenta 53. panta 2. punkts — Eiropas Savienības Pamattiesību harta — Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru atsevišķiem publiskā sektora darba ņēmējiem noteikts algas samazinājums — Savienības tiesību piemērošanas neesamība — Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība”

Prejudiciāli jautājumi — Tiesas kompetence — Ierobežojumi — Lūgums interpretēt Savienības Pamattiesību hartu — Valsts tiesiskais regulējums, kas nav Savienības tiesību īstenošanas pasākums — Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība (LES 6. panta 1. punkts, LESD 267. pants, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 51. panta 1. punkts) (sal. ar 9.–14. punktu un rezolutīvo daļu)

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tribunal do Trabalho do Porto – ES Pamattiesību hartas (OV 2000, C 364, 1. lpp.) 20. panta, 21. panta 1. punkta un 31. panta 1. punkta interpretācija – Vienlīdzīgas attieksmes principa un nediskriminācijas principa, kā arī tiesību uz taisnīgiem un līdztiesīgiem darba apstākļiem ievērošana – Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru atsevišķiem publiskā sektora darba ņēmējiem noteikts algas samazinājums

Rezolutīvā daļa:

Eiropas Savienības Tiesai acīmredzami nav kompetences lemt par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Tribunal do trabalho do Porto (Portugāle) ir iesniegusi ar 2012. gada 6. janvāra lēmumu.
24

Tāpat no pastāvīgās judikatūras izriet, ka, nepastāvot Savienības tiesību normām attiecībā uz tarifiem vai darbam nepieciešamo laiku, Tiesai ir brīvi jānovērtē attiecīgā informācija, ņemot vērā lietas priekšmetu un raksturu, tā nozīmi no Savienības tiesību viedokļa, kā arī lietas sarežģītību, darba apjomu, ko tiesvedība varēja radīt lietā iesaistītajiem pārstāvjiem vai padomdevējiem, un strīdā iesaistītās lietas dalībnieku ekonomiskās intereses (skat. it īpaši 1994. gada 30. novembra rīkojumu lietā C-294/90 DEP British Aerospace/Komisija, Recueil, I-5423. lpp., 13. punkts; 2013. gada 16. maija rīkojumu lietā C‑498/07 P‑DEP Deoleo/Aceites del Sur‑Coosur, 20. punkts, un 2012. gada 10. jūlija rīkojumu lietā C‑191/11 P‑DEP Norma Lebensmittelfilialbetrieb/Yorma’s, 17. punkts).
18

Kā izriet no lēmuma par prejudiciālu jautājumu uzdošanu, saskaņā ar Slovākijas tiesību aktiem maksātnespējīga uzņēmuma administrators ir atbrīvots no tiesas nodevu samaksas. Gadījumā, ja tā celtā prasība netiek apmierināta, patērētājam radušos izdevumus faktiski nav iespējams atgūt. Līdz ar to patērētāji varētu nebūt ieinteresēti celt prasību pret maksātnespējīgiem uzņēmumiem, kā arī apmaksāt advokāta pakalpojumus, kas tādējādi ietekmētu to tiesību aizsardzību.