ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Subject of the case

Rezolutīvā daļa



Keywords

Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Pagaidu pasākumi – Noteikšanas nosacījumi – “Fumus boni juris” – Steidzamība – Būtisks un neatgriezenisks kaitējums – Kumulatīvs raksturs – Visu attiecīgo interešu izsvēršana – Izmeklēšanas kārtība un pārbaudes veids – Pagaidu noregulējuma tiesneša rīcības brīvība (LESD 256. panta 1. punkts, 278. pants un 279. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 104. panta 2. punkts) (sal. ar 17. un 18. punktu)

2. Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Noteikšanas nosacījumi – Steidzamība – Būtisks un neatgriezenisks kaitējums – Pierādīšanas pienākums – Finansiāls kaitējums – Situācija, kas varētu apdraudēt prasītājas sabiedrības pastāvēšanu – Novērtēšana, ņemot vērā sabiedrības grupas stāvokli (LESD 278. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 104. panta 2. punkts) (sal. ar 38.–50. punktu)

3. Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Noteikšanas nosacījumi – Steidzamība – Būtisks un neatgriezenisks kaitējums – Pierādīšanas pienākums – Finansiāls kaitējums – Situācija, kas varētu apdraudēt prasītājas sabiedrības pastāvēšanu – Novērtēšana, ņemot vērā sabiedrības grupas stāvokli (LESD 278. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 104. panta 2. punkts) (sal. ar 51.–55. punktu)

4. Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Noteikšanas nosacījumi – Būtisks un neatgriezenisks kaitējums – Komisijas lēmums par valsts atbalsta atgūšanu – Valsts izpildes pasākumi – Iekšējie tiesību aizsardzības līdzekļi – Ietekme (LESD 278. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 104. panta 2. punkts) (sal. ar 57. punktu)

5. Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Noteikšanas nosacījumi – Steidzamība – Būtisks un neatgriezenisks kaitējums – Finansiāls kaitējums – Kaitējums, kas var tikt pilnībā atlīdzināts prasības par zaudējumu atlīdzību ietvaros – Neatgriezeniska rakstura neesamība (LESD 268. pants, 278. pants un 340. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 104. panta 2. punkts) (sal. ar 58. punktu)

6. Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Pagaidu pasākumi – Noteikšanas nosacījumi – Visu attiecīgo interešu izsvēršana – Lēmums valsts atbalsta atgūšanas jomā – Komisijas aizstāvētās vispārējās intereses un atbalsta saņēmēja intereses – Ārkārtas apstākļu neesamība – Vispārējo interešu pārākums (EKL 88. panta 2. punkts; LESD 278. pants un 279. pants) (sal. ar 61.–64. punktu)

Subject of the case

Priekšmets

Pieteikums apturēt Komisijas 2009. gada 19. novembra Lēmuma C(2009) 8112, galīgā redakcija, par valsts atbalstu Nr. C 38/A/2004 (ex NN 58/2004) un Nr. C 36/B/2006 (ex NN 38/2006), ko Itālijas Republika īstenojusi par labu Alcoa Trasformazioni , piemērošanu

Rezolutīvā daļa

Rezolutīvā daļa:

1) pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

2) lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.
Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2012. gada 26. janvāra rīkojums – Mojo Concerts un Amsterdam Music Dome Exploitatie /Komisija

(lieta T-90/09)

“Valsts atbalsts — Prasība atcelt tiesību aktu — Gemeente Rotterdam ieguldījums kompleksā Ahoy’ — Lēmums, ar kuru konstatēta valsts atbalsta neesamība — Individuālas skaršanas neesamība — Nepieņemamība”

Prasība atcelt tiesību aktu — Fiziskas vai juridiskas personas — Tiesību akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli — Komisijas lēmums, ar ko izbeidz procedūru atbalsta jomā — Ar atbalsta saņēmēju uzņēmumu konkurējošs uzņēmums — Tiesības celt prasību — Nosacījumi (EKL 88. panta 2. punkts un 230. panta ceturtā daļa) (sal. ar 30.-34. punktu)

Priekšmets

Prasība atcelt Komisijas 2008. gada 21. oktobra Lēmumu C(2008) 6018, galīgā redakcija, par Gemeente Rotterdam ieguldījumu kompleksā Ahoy’ (Valsts atbalsts C 4/2008 (ex N 97/2007, ex CP 91/2007))

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt kā nepieņemamu;

2) Mojo Concerts BV un Amsterdam Music Dome Exploitatie BV sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijai, Gemeente Rotterdam un Ahoy’ Rotterdam NV radušos tiesāšanās izdevumus;

3) Nīderlandes Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2012. gada 26. janvāra rīkojums – Mojo Concerts un Amsterdam Music Dome Exploitatie /Komisija

(lieta T-90/09)

“Valsts atbalsts — Prasība atcelt tiesību aktu — Gemeente Rotterdam ieguldījums kompleksā Ahoy’ — Lēmums, ar kuru konstatēta valsts atbalsta neesamība — Individuālas skaršanas neesamība — Nepieņemamība”

Prasība atcelt tiesību aktu — Fiziskas vai juridiskas personas — Tiesību akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli — Komisijas lēmums, ar ko izbeidz procedūru atbalsta jomā — Ar atbalsta saņēmēju uzņēmumu konkurējošs uzņēmums — Tiesības celt prasību — Nosacījumi (EKL 88. panta 2. punkts un 230. panta ceturtā daļa) (sal. ar 30.-34. punktu)

Priekšmets

Prasība atcelt Komisijas 2008. gada 21. oktobra Lēmumu C(2008) 6018, galīgā redakcija, par Gemeente Rotterdam ieguldījumu kompleksā Ahoy’ (Valsts atbalsts C 4/2008 (ex N 97/2007, ex CP 91/2007))

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt kā nepieņemamu;

2) Mojo Concerts BV un Amsterdam Music Dome Exploitatie BV sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijai, Gemeente Rotterdam un Ahoy’ Rotterdam NV radušos tiesāšanās izdevumus;
22

Savā 2000. gada 24. oktobra paziņojumā, kura mērķis bija sagatavot starpdienestu sanāksmi un kurš tika nosūtīts informācijai TC, Komisijas ĢD “Personāls un administrācija” ģenerāldirektors norādīja: “[Agrākajos] Civildienesta noteikumos sākotnēji bija paredzēta pensiju programma personālam, uz kuru attiecas Civildienesta noteikumi un kuru darba devējs saņēma līdzekļus tikai no [Kopienu] budžeta. [Agrākajos] Civildienesta noteikumos nebija skaidri paredzēts, ka pensijas programmu finansētu darba devējs, kurš netiek finansēts no [Kopienu] budžeta. Var pamatoti jautāt, vai no [Kopienu] budžeta būtu jāfinansē šādas organizācijas personāla izmaksu daļa — šajā gadījumā pensijas. No savas puses, regulā par TC izveidi nav skaidri paredzēta šādas iemaksas veikšana programmā, bet ir paredzēts, ka TC var finansēt no [Kopienu] budžeta tikai pirmos trīs tā pastāvēšanas gadus, līdz ar to skaidri norādot uz pašfinansēšanos pēc tam. Līdz ar to būtu neloģiski, ka pašfinansētai organizācijai būtu nepieciešamas subsīdijas no [Kopienu] budžeta personāla izmaksu daļai, kura attiecas uz pensijām, kaut gan pārējās personāla izmaksas tā sedz no sava budžeta. Līdz ar to un, tā kā ne [agrākajos] Civildienesta noteikumos, ne regulā [Nr. 2965/94] nav skaidras norādes, šķiet loģiski, ka TC kā darba devējs veic iemaksu [Kopienu] budžetā, lai atbrīvotos no savām saistībām pensiju jomā un tās pārnestu uz [Kopienu] budžetu. Šie ir tādi paši apstākļi kā divu pašfinansētu organizāciju (ITSB un KAŠB) gadījumā, kad tām, lai zināmos apstākļos programma segtu pensiju izmaksas, [Kopienu] budžetā bija jāveic darba ņēmēja iemaksas pensiju programmā (dubultā apmērā nekā darba ņēmējiem). Problēmu rada tas, ka TC uzskata, ka pašreizējais juridiskais pamats nav saistošs. Komisijas juridiskais dienests ir apstiprinājis, ka no juridiskā viedokļa ir jāsecina, ka nepastāv neviena norma, ar kuru aģentūrām būtu skaidri noteikts pienākums veikt vispārējā budžetā “darba devēja” iemaksas, un tas vien, ka tās minētas budžeta ieņēmumu sadaļā, nav pietiekami. Tādējādi diskusijām jābūt par atbilstoša juridiskā pamata izveidi, ar kuru varētu noteikt šādu pienākumu, un ir iespējams atsaukties tikai uz pašiem Civildienesta noteikumiem un/vai regulu, ar kuru izveidots TC. Grozījumi [agrākajos] Civildienesta noteikumos, protams, ir apsvērti un varētu tikt sagatavoti [..]. Tomēr ļoti vēlami un pietiekami varētu būt arī grozījumi regulā [Nr. 2965/94], lai apstiprinātu, ka šī organizācija ir pilnībā pašfinansēta, un tas pats attiecas uz tās personāla izmaksām. Tas dotu juridisku pamatu TC iemaksu veikšanai [Kopienu] budžetā.”
Keywords

Subject of the case

Rezolutīvā daļa



Keywords

Prasība atcelt tiesību aktu – Interese celt prasību – Lēmums, ar kuru tiesvedības laikā aizstāj apstrīdēto lēmumu – Prasītāja atteikums attiecīgi grozīt savus prasījumus – Prasības priekšmeta zudums – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas (LESD 263. pants; Vispārējās tiesas Reglament 114. pants) (sal. ar 34.–39. punktu)

2. Tiesvedība – Tiesāšanās izdevumi – Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas – Prasības priekšmeta zudums apstrīdētā lēmuma atcelšanas un aizstāšanas dēļ – Lēmums, kurā pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā vai nav pietiekams pamatojums – Tiesāšanās izdevumu piespriešana atbildētājai iestādei (Vispārējās tiesas Reglamenta 87. panta 6. punkts) (sal. ar 41. un 43.–46. punktu)

Subject of the case

Priekšmets

Prasība atcelt Komisijas 2006. gada 7. jūnija Lēmumu 2007/254/EK par valsts atbalstu C 25/05 ( ex NN 21/05), ko īstenojusi Slovākijas Republika attiecībā uz Frucona Košice a.s. (OV L 112, 14. lpp.)

Rezolutīvā daļa

Rezolutīvā daļa:

1) izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;

2) piespriest Eiropas Komisijai segt savus, kā arī atlīdzināt Frucona Košice a.s. tiesāšanās izdevumus;

3) St. Nicolaus – trade a.s. sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.
Keywords

Subject of the case

Rezolutīvā daļa



Keywords

Pagaidu noregulējums – Pieņemamības nosacījumi – Galvenās prasības pieņemamība – Neatbilstība – Ierobežojumi (EKL 242. un 243. pants; Pirmās instances tiesas reglamenta 104. panta 1. punkta pirmā daļa) (sal. ar 27. punktu)

2. Prasība atcelt tiesību aktu – Fiziskas vai juridiskas personas – Akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli (EKL 230. panta ceturtā daļa; Padomes Regulas Nr. 1164/94 12. panta 1. punkta h) apakšpunkts; Komisijas Regulas Nr. 1831/94 5. panta 2. un 7. punkts) (sal. ar 34.–37., 41., 43. un 47. punktu)

3. Eiropas Kopienas – Iestāžu aktu tiesiskuma pārbaude tiesā (EKL 10. pants, 230. panta ceturtā daļa un 234. pants) (sal. ar 45. un 46. punktu)

4. Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Noteikšanas nosacījumi – Steidzamība – Būtisks un neatgriezenisks kaitējums (EKL 242. pants; Pirmās instances tiesas reglamenta 104. panta 2. punkts) (sal. ar 51., 52. un 55. punktu)

Subject of the case

Priekšmets

Pieteikums par Komisijas 2006. gada 16. augusta Lēmuma C (2006) 3782 par tāda līdzfinansējuma atcelšanu, kas ar Komisijas 1995. gada 18. decembra Lēmumu C (95) 3281 piešķirts projektam Nr. 95/10/61/017 – Grand‑Porto / sud sanācija – Gondomaras apakšsistēma no Kohēzijas fonda, piemērošanas apturēšanu

Rezolutīvā daļa

Rezolutīvā daļa:

1) pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

2) lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.
Keywords

Summary



Keywords

Kopienas preču zīme – Apelācija – Prasība, kas iesniegta par preču zīmes reģistrācijas pieteikuma noraidījumu pēc iebildumu iesniegšanas – Iebilduma atsaukšana – Atsaukšanas pieļaujamība jebkurā laikā – Prasītāja atteikšanās no prasības – Izslēgšana no reģistra

(Pirmās instances tiesas Reglamenta 99. pants; Padomes Regulas Nr. 40/94 43. panta 5. punkts)

Summary

Iebildumu procesā, kas uzsākts saistībā ar Kopienas preču zīmes reģistrāciju, iebildumu var atsaukt jebkurā laikā. Līdz ar to, ja iebildumi tiek atsaukti pirms pieteikuma galīgā noraidījuma saskaņā ar 43. panta 5. punktu Padomes 1993. gada 20. decembra Regulā (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi, iebildumu nodaļas lēmums, kā arī Apelāciju padomes lēmums par šiem iebildumiem zaudē savu priekšmetu un nevar būt par šķērsli preču zīmes reģistrācijai.

Ja šajā gadījumā prasītājs rakstveidā informē Pirmās instances tiesu par to, ka viņš vēlas atteikties no prasības, priekšsēdētājs izdod rīkojumu par lietas izslēgšanu no reģistra atbilstoši Reglamenta 99. pantam.

(sal. ar 3.–4. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

Prasība atcelt tiesību aktu – Fiziskas vai juridiskas personas – Tiesību akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli – Dalībvalstij adresēts Komisijas lēmums, ar ko pilnībā izbeidz Eiropas Reģionālās attīstības fonda finansiālo palīdzību – Reģionālas iestādes celta prasība – Tiešas iedarbības neesamība – Nepieņemamība

(EKL 230. panta ceturtā daļa)

Summary

Tādu teritoriālo valsts iestādi, kāda ir reģionālā iestāde, tieši neskar dalībvalstij adresēts Komisijas lēmums par Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF) finanšu atbalstu, ar ko noraidīts dalībvalsts iesniegtais lūgums pagarināt pieteikumu galīgo maksājumu saņemšanai iesniegšanas termiņu un ar ko pilnībā slēgts finanšu atbalsts, pamatojoties tikai uz izdevumiem, kas radušies līdz šim termiņam.

Šāds lēmums tieši skar minētās iestādes tiesisko stāvokli tikai tad, ja, attiecīgās dalībvalsts rīcībā šajā sakarā neesot diskrecionārai varai, šai iestādei, no vienas puses, nav pārskaitītas vēlāk atsauktās summas, kas ir līdzvērtīgas no ERAF konkrētā atbalsta ietvaros vēl nesaņemtajām summām un kas tādēļ pēc šī lēmuma pieņemšanas turpmāk būtu attiecināmas uz nepamatotiem izdevumiem, un, no otras puses, ir jāatmaksā nepamatoti saņemtās summas, kas līdzvērtīgas minētā atbalsta ietvaros jau saņemtajām summām, kas izmaksātas, lai segtu izdevumus, kuri atzīti par nepamatotiem. Šādas sekas neizriet ne no Komisijas lēmuma par ERAF finanšu atbalsta pārtraukšanu, ne no kādiem citiem Kopienu tiesību noteikumiem, kuru mērķis būtu reglamentēt šāda lēmuma iedarbību. Iespējamais lūgums atmaksāt valsts teritoriālai iestādei izmaksātos Kopienu līdzekļus ir nevis Komisijas lēmuma, bet saskaņā ar valsts tiesību aktiem dalībvalsts šajā nolūkā veikto darbību tiešs rezultāts ar mērķi izpildīt pienākumus, kas izriet no Kopienu tiesību aktiem šajā jomā.

(sal. ar 54., 57.–58. un 70. punktu)
43

Tomēr, pirmkārt, no Regulas Nr. 1049/2001 3. panta a) punktā ietvertās jēdziena “dokuments” plašās definīcijas, kā arī no paša izņēmuma saistībā ar tiesvedību aizsardzību formulējuma un no tā, ka šāds izņēmums vispār pastāv, izriet, ka Savienības likumdevējs iestāžu darbības saistībā ar tiesvedību nav vēlējies izslēgt no pilsoņu tiesībām piekļūt dokumentiem, bet ka tas šajā sakarā ir paredzējis, ka šīs iestādes atsakās publiskot dokumentus saistībā ar tiesvedību, ja šāda publiskošana varētu kaitēt procesam, uz kuru attiecas šie dokumenti (skat. spriedumu, 2015. gada 27. februāris, Breyer/Komisija, T‑188/12, EU:T:2015:124, 43. punkts un tajā minētā judikatūra).
11

Iecēlējinstitūcija atgādināja, ka it īpaši saskaņā ar Komisijas 2015. gada 17. decembra lēmuma par tāldarba ieviešanu savos dienestos 9. panta 3. punktu tāldarbinieks sedz interneta abonēšanas un komunikāciju izmaksas, kas radušās tāldarbā, un ka Civildienesta noteikumu 71. pantā paredzētās tiesības uz darba izdevumu atlīdzināšanu tiek īstenotas saskaņā ar Civildienesta noteikumu VII pielikumā paredzētajiem nosacījumiem, kurā šie izdevumi nav minēti. Tā arī norādīja, ka, pirmkārt, daži Eiropas Savienības iestāžu ierēdņi saņem finansiālu atbalstu saistībā ar attiecīgajiem izdevumiem, izmantojot nodokļa samazinājumu, kas paredzēts Padomes Regulas (EEK, Euratom, EOTK) Nr. 260/68 (1968. gada 29. februāris), ar ko paredz Eiropas Kopienu nodokļa piemērošanas nosacījumus un procedūru (OV 1968, L 56, 8. lpp.), 3. panta 4. punktā, kurā noteikts nodokļa bāzes 10 % samazinājums saistībā ar darba izdevumiem un, otrkārt, ka prasītājai esot piemērots šis samazinājums. Iecēlējinstitūcija uzskatīja, ka atteikums atlīdzināt pieprasīto summu nekādi neapdraud vienlīdzīgu attieksmi pret ierēdņiem – nedz atkarībā no to amata pakāpes, nedz atkarībā no piekļuves internetam nosacījumiem, un ka tas nekādi neapdraudot prasītājas iespējamo līgumisko saistību izmantot viņas interneta abonementu tikai privātiem mērķiem izpildi.
33

Turklāt no judikatūras izriet, ka šī pati prezumpcija neļauj agrākajai valsts preču zīmei turpināt pastāvēt kā tādai un ka attiecīgā apzīmējuma iespējamā izmantošana pēc šīs pēdējās minētās preču zīmes izslēgšanas no reģistra šādā gadījumā ir jāuzskata par Eiropas Savienības preču zīmes izmantošanu, nevis no reģistra izslēgtas agrākas valsts preču zīmes izmantošanu (spriedums, 2018. gada 19. aprīlis, Peek & Cloppenburg, C‑148/17, EU:C:2018:271, 30. punkts). Tas apstiprina, ka apmierināta pieteikuma par pretendēšanu uz agrāku izcelsmi sekas nav tādas, ka attiecīgā agrākā valsts preču zīme tiek paturēta spēkā vai pat tikai tiek saglabātas noteiktas ar to saistītas tiesības neatkarīgi no Eiropas Savienības preču zīmes, kurai par labu ir ticis apmierināts pieteikums par pretendēšanu uz agrāku izcelsmi.
67

Attiecībā uz EIB trešo argumentu ir jākonstatē, ka, lai gan dokumentu “Invaliditātes komisijas 2018. gada 9. novembra atzinums” faktiski ir parakstījis tikai ārsts D, tajā ir atsauce uz visu Invaliditātes komisiju un tās attiecīgajā sadaļā ir norādīts šādi: “Komisijas sastāvs: Dr [C], Dr [A], Dr [D]”. Taču saskaņā ar RTRP 15‑2. pantu Invaliditātes komisija pati regulē savu procedūru. Tā kā EIB nav iesniegusi nevienu noteikumu, no kura izrietētu, ka Invaliditātes komisijas atzinums ir jāparaksta katram tās loceklim, šo dokumentu nevar noraidīt, pamatojoties uz to, ka to parakstījis tikai Invaliditātes komisijas priekšsēdētājs, jo pārējie locekļi to varēja pilnvarot šai darbībai. EIB nav iesniegusi nevienu pierādījumu par to, ka citi Invaliditātes komisijas locekļi, izņemot tās priekšsēdētāju, būtu distancējušies no šī dokumenta satura un no medicīniskās ekspertīzes ziņojuma.
1

2000. gada 10. februāraloi no 2000‑108 relative à la modernisation et au développement du service public de l’électricité [Likuma Nr. 2000‑108 par elektroenerģijas sabiedriskā pakalpojuma modernizēšanu un attīstīšanu] (2000. gada 11. februāraJORF, 2143. lpp.) mērķis ir veicināt atjaunojamo energoresursu attīstību Francijas teritorijā. Šajā nolūkā ar minēto likumu tika ieviests pirkuma pienākums, kurš tika pārņemts code de l’énergie [Enerģētikas kodeksa] L.314‑1. un nākamajos pantos un saskaņā ar kuru Électricité de France (EDF) un 1946. gada 8. aprīļaloi no 46‑628 sur la nationalisation de l’électricité et du gaz [Likuma Nr. 46‑628 par elektrības un gāzes nacionalizāciju] 23. pantā minētajiem nenacionalizētajiem piegādātājiem ir pienākums, ja ieinteresētie ražotāji to pieprasa, noslēgt līgumu uz 20 gadiem par tādas elektrības pirkumu, kura ražota no atjaunojamiem energoresursiem, ieskaitot fotoelementu enerģiju, par cenu, kas ir noteikta ar ministrijas rīkojumu par tarifiem. Līdz 2015. gada 31. decembrim saskaņā ar 2004. gada 28. janvāradécret no 2004‑90 relatif à la compensation de charges de service public d’électricité [Dekrētu Nr. 2004‑90 par sabiedrisko elektroapgādes pakalpojumu sniedzēju izmaksu kompensēšanu] izmaksas, kas radās EDF un Likuma Nr. 46‑628 23. pantā minētajiem nenacionalizētajiem piegādātājiem pirkuma pienākuma dēļ, bija iekļautas visaptverošā kompensācijas mehānismā, ko finansēja no maksājuma par elektroenerģijas sabiedrisko pakalpojumu, kurš iekasēts no elektroenerģijas patērētājiem. Kopš 2016. gada 1. janvāra šīs izmaksas kompensē no īpaša konta enerģētikas pārkārtošanai, ko finansē no nodokļiem par energoproduktu patēriņu.
96

Turklāt ir jānoraida prasītājas arguments, saskaņā ar kuru Iebildumu nodaļa ir apgalvojusi, ka programmatūru izmantošanas mērķis ir ļoti atšķirīgs. Proti, pēdējā minētā norādīja, ka, lai gan to specifiskie izmantošanas mērķi nav vieni un tie paši (their specific purpose of use is not the same), tās visas parasti tiek izmantotas datu apstrādei (data processing), turklāt to izmantošanas metode (ar datora starpniecību) ir vienāda. Tātad no šiem lēmumiem izriet arī programmatūru adresātu pārklāšanās, jo tās visas ļauj veikt datu apstrādi. [..]
73

Spānijas Karaliste būtībā uzskata, ka prasība ir nepieņemama, pamatojoties uz to, ka prasītāju minētās apgalvotās aktu nelabvēlīgās sekas neizriet no minētajiem aktiem, bet no Spānijas iestāžu lēmumiem.
20

Banca delle Marche noregulējums, ko uzdeva Itālijas Banka, sastāvēja no šīs bankas aktīvu un saistību nodošanas jaunizveidotai pagaidu bankai, proti, Nuova Banca delle Marche SpA (turpmāk tekstā – “pagaidu banka”), uz kuras kapitālu bija parakstījies jaunizveidots noregulējuma fonds, izmantojot banku nozares veiktās iemaksas, lai dotu iespēju turpināt tās būtisko darbību – līdz tās pārdošanai atklātā un nediskriminējošā procedūrā. Līdztekus tam bija paredzēta, pirmkārt, pagaidu bankas samazinātas vērtības aktīvu – ienākumus nenesošo kredītu – turpmāka atsavināšana jaunai, speciālai aktīvu pārvaldības sabiedrībai vai aktīvu pārvaldības struktūrai (bad bank), proti, REV – Gestione Crediti SpA, ko kontrolē noregulējuma fonds, par pirkuma cenu, kas atbilst apmēram 18 % no sākotnējās vērtības, otrkārt, rezervju un pamatkapitāla vērtības samazināšana pilnā apmērā, kuras rezultātā tika dzēstas tiesības piedalīties pārvaldībā un īpašumtiesības (write down), un, treškārt, atteikšanās no subordinētajām obligācijām “vecās”Banca delle Marche pasīvā, kas kļuvusi par “tukšu čaulu”, un turētājiem vairs nav iespējams atgūt savus prasījumus. Atbalstā, ar ko bija paredzēts īstenot šīs Banca delle Marche noregulējuma darbības, ietilpa, pirmkārt, “pirmais pasākums”, kas sastāvēja no kapitāla iepludināšanas nolūkā segt pagaidu bankas negatīvo pašu kapitālu 1,005 miljardu EUR apmērā un no šīs bankas rekapitalizācijas 1,041 miljardu EUR apmērā, un, otrkārt, “otrais pasākums”, kas sastāvēja no samazinātas vērtības aktīvu 916 miljonu EUR apmērā nodošanas aktīvu pārvaldības struktūrai.
54

Turpinot, ir jāatgādina, ka Civildienesta noteikumu 2. pantā ir noteikts, ka “[k]atra iestāde nosaka, kurš tajā īsteno pilnvaras, ko iecēlējinstitūcijai piešķir [..] Civildienesta noteikumi”, un ka “viena vai vairākas iestādes var uzticēt kādai no tām vai iestāžu struktūrai atsevišķu vai visu to pilnvaru izpildi, ko piešķīrusi iecēlējinstitūcija un kas nav lēmumi attiecībā uz ierēdņu iecelšanu amatā, paaugstināšanu amatā vai pārcelšanu amatā”. Līdz ar to kompetentā institūcija ir jānosaka šīs “iestādes ietvaros”, un tādējādi šīs pilnvaras principā varētu tikt deleģētas tikai vienai vai vairākām no tās atkarīgām personām. Vienīgais Civildienesta noteikumos atļautais izņēmums attiecas uz gadījumu, kad viena vai vairākas iestādes nolemj deleģēt minētās pilnvaras kādai no tām vai starpiestāžu struktūrai, kas nekādā gadījumā nedrīkst attiekties uz lēmumiem saistībā uz ierēdņu iecelšanu amatā, paaugstināšanu amatā vai pārcelšanu amatā.
134

Otrkārt, naudas soda neuzlikšana neizriet no tieša atbrīvojuma no pienākuma iekasēt VerpackV ietverto depozīta maksu, ko būtu pieņēmis šī tiesiskā regulējuma autors. Proti, no lietas materiāliem neizriet, ka Vācijas kompetentajām reģionālajām iestādēm būtu pilnvaras grozīt VerpackV – kuru ir pieņēmušas federālās iestādes –, lai tajā ieviestu atkāpes no pienākuma piemērot depozīta maksu. Gluži pretēji, no lietas materiāliem izriet, ka reģionālajām iestādēm attiecībā uz pienākumu piemērot depozīta maksu ir tikai sodu piemērošanas kompetence. Turklāt Vācijas kompetentās reģionālās iestādes nav pieņēmušas nekādus rakstveida standartus vai norādījumus, kuros būtu atzīts, ka pastāv atkāpe no pienākuma iekasēt depozīta maksu. Depozīta maksas neiekasēšana un attiecīgi naudas soda neuzlikšana neizriet no atbrīvojuma tiesiskajā regulējumā, pretēji pasākumam, par kuru Tiesa ir lēmusi 2011. gada 8. septembra spriedumā Komisija/Nīderlande (C‑279/08 P, EU:C:2011:551), bet gan tikai no spēkā esošā tiesiskā regulējuma interpretācijas, kuru praksē ir atzinušas kompetentās Vācijas reģionālās iestādes.
56

Replikā prasītāja precizē, ka pretēji Reģionu komitejas apgalvojumiem apstrīdētais lēmums satur nevis “atbrīvojumu no dienesta pienākumiem”, bet gan atstādināšanas pasākumu. Šajā ziņā viņa uzsver, ka saskaņā ar judikatūru “atbrīvojums no dienesta pienākumiem” norāda uz atļauju nedarīt to, kas ir noteikts. Taču apstrīdētajā lēmumā viņai esot noteikts pienākums nepildīt savus amata pienākumus iepriekšējas paziņošanas termiņa laikā. Turklāt prasītāja apgalvo, ka viņas algas saglabāšanai uzteikuma termiņa laikā šajā ziņā nav nozīmes. Prasītāja uzskata, ka ir acīmredzams, ka viņai noteiktais atbrīvojums no dienesta nekādā ziņā neatšķiras no atstādināšanas no amata uz laiku.