Šajā ziņā LESD 118. panta pirmajā daļā Savienības likumdevējam ir ļauts noteikt pasākumus, lai ieviestu Eiropas intelektuālā īpašuma tiesības apliecinošus dokumentus, kuri nodrošinātu vienotu intelektuālā īpašuma tiesību aizsardzību visā Savienībā. Šajā noteikumā, kurš LESD ir ticis iekļauts ar Lisabonas līgumu, ir ietverta īpaša atsauce uz iekšējā tirgus izveidi un darbību, kas ir viena no jomām, uz kuru saskaņā ar LESD 4. pantu attiecas Savienības un dalībvalstu dalītā kompetence. Turklāt saistībā ar šajā tiesību normā ietverto formulējumu “visā Savienībā”, tā kā ar šo pantu piešķirtā kompetence tiek īstenota, piemērojot ciešāku sadarbību, šādi izveidotais Eiropas īpašuma tiesības apliecinošais dokuments un ar to piešķirtā vienotā aizsardzība būs spēkā nevis visā Savienībā, bet tikai to dalībvalstu teritorijā, kuras iesaistās šajā ciešākajā sadarbībā.

Regulas Nr. 1257/2012, ar ko īsteno ciešāku sadarbību attiecībā uz vienotas patentaizsardzības izveidi, kas ir pamatota ar LESD 118. panta pirmo daļu, mērķis ir vienotas patentaizsardzības izveide, un ar tās noteikumiem ir tikusi pausta Savienības likumdevēja vēlme nodrošināt vienotu aizsardzību visu iesaistīto dalībvalstu teritorijā. No tā izriet, ka ar šajā regulā paredzēto vienoto patentaizsardzību var tikt novērstas atšķirības patentaizsardzības nosacījumos iesaistītajās dalībvalstīs un tādējādi tās mērķis ir vienotas aizsardzības nodrošināšana LESD 118. panta pirmās daļas izpratnē. Līdz ar to šī tiesību norma ir atbilstošs juridiskais pamats Regulas Nr. 1257/2012 pieņemšanai.

Regulas Nr. 1257/2012, ar ko īsteno ciešāku sadarbību attiecībā uz vienotas patentaizsardzības izveidi, 9. panta 2. punktā paredzētā valsts ikgadējo Eiropas patentu spēkā uzturēšanas maksu lieluma un to sadalījuma noteikšana ir tiesiski saistoša Savienības tiesību akta īstenošana LESD 291. panta 1. punkta izpratnē. Minētajai ikgadējai maksai ir jāsedz Eiropas Patentu iestādes izdevumi, kas tai rodas, pildot tai iesaistīto dalībvalstu uzticētos papildu uzdevumus Konvencijas par Eiropas patentu piešķiršanu 143. panta izpratnē. Tomēr šie uzdevumi ir cieši saistīti ar Regulā Nr. 1257/2012 paredzēto vienoto patentaizsardzību.

Turklāt nevar pamatoti apgalvot, ka vienoti īstenošanas nosacījumi ir nepieciešami, lai varētu īstenot Regulas Nr. 1257/2012 9. panta 2. punktu, kā dēļ ar īstenošanas pilnvaru piešķiršanu iesaistītajām dalībvalstīm tiktu pārkāpts LESD 291. panta 2. punkts. Lai arī minētās regulas 9. panta 1. punkta e) apakšpunktā būtībā ir paredzēts, ka iesaistītās dalībvalstis var uzticēt Eiropas Patentu iestādei uzdevumu iekasēt un administrēt ikgadējās maksas par Eiropas patenta uzturēšanu spēkā, ne no viena šīs regulas noteikuma neizriet, ka šo ikgadējo spēkā uzturēšanas maksu lielumam ir jābūt vienotam visās iesaistītajās dalībvalstīs. Turklāt no Regulas Nr. 1257/2012 kvalificēšanas par īpašu līgumu Konvencijas par Eiropas patentu piešķiršanu 142. panta izpratnē un no tā apstākļa, ka ikgadējo spēkā uzturēšanas maksu lieluma noteikšana un to sadalījums ir jāveic Eiropas Patentu organizācijas Administratīvās padomes izraudzītai komitejai, nenovēršami izriet, ka tieši iesaistītajām dalībvalstīm, nevis Komisijai vai Padomei ir jāveic visi pasākumi, kas ir vajadzīgi, lai īstenotu minētās regulas 9. panta 2. punktu, jo Savienība atšķirībā no tās dalībvalstīm nav minētās konvencijas dalībniece.

(sal. ar 73.–75., 78. un 81.–83. punktu)