Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Aizliegtas vienošanās, uz kurām attiecas EOTK līguma juridiskā režīma materiālā piemērojamība un piemērojamība laikā – EOTK līguma darbības izbeigšanās – Kontrole, ko saglabā Komisija, rīkojoties atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 noteikumiem

(EOTKL 65. panta 1. punkts; Padomes Regula Nr. 1/2003)

2. Iestāžu akti – Piemērošana laikā – EOTK līguma darbības izbeigšanās – Komisijas lēmums, kurš attiecībā uz kādu uzņēmumu ir pieņemts pēc EOTK līguma darbības beigām un ir par faktiem, kas bijuši pirms minētā līguma darbības beigām – Noziedzīgu nodarījumu un sodu tiesiskuma princips – Tiesiskās paļāvības princips – Piemērojamība – Uzņēmumu atbildība par savu rīcību, ar kuru tiek pārkāpti konkurences noteikumi, saistībā ar EOTK līgumā paredzētā juridiskā režīma aizstāšanu ar EK līgumā paredzēto režīmu – Materiālo tiesību normas – Procesuālo tiesību normas

(EOTKL 65. panta 1. un 5. punkts; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 1. punkts; Padomes Regulas Nr. 1/2003 7. panta 1. punkts un 23. panta 2. punkts)

3. Prasība atcelt tiesību aktu – Spriedums, ar kuru tiek atcelts tiesību akts – Piemērojamība – “Res judicata” absolūtais spēks – Piemērojamība

4. Apelācija – Pamati – Sprieduma motīvu daļa, kurā pieļauts Savienības tiesību pārkāpums – Rezolutīvā daļa, kas balstīta uz citiem tiesību pamatiem – Noraidīšana

5. Konkurence – Savienības noteikumi – Pārkāpumi – Atzīšana par vainojamu – Pārkāpums, ko izdarījusi kāda pastāvēt nebeigusi saimnieciska vienība un kuru turpinājusi kāda cita tās saimniecisko darbību attiecīgajā tirgū pārņēmusi saimnieciska vienība – Šīs citas saimnieciskās vienības atzīšana par vainojamu visā šajā pārkāpumā

(EKL 81. panta 1. punkts un 230. panta ceturtā daļa)

6. Konkurence – Administratīvā procedūra – Noilgums lietu ierosināšanai – Tādas citas juridiskas personas vainošana pārkāpumā, kura nav par uzņēmuma darbību pārkāpuma laikā atbildīgā persona

(Padomes Regulas Nr. 1/2003 25. panta 1.–6. punkts; Vispārējā lēmuma Nr. 715/78 1. panta 1.–3. punkts)

7. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Naudas soda apmēra samazināšana par apsūdzētā uzņēmuma sadarbību – Nosacījumi

(Komisijas Paziņojums 96/C 207/04)

8. Apelācija – Pamati – Kļūdains faktu vērtējums – Nepieņemamība – Vispārējā tiesā izvirzīto faktu vērtējuma pārbaude Tiesā – Izslēgšana, izņemot sagrozīšanas gadījumu

(EKL 225. panta 1. punkts un 229. pants; Tiesas Statūtu 58. panta pirmā daļa; Padomes Regulas Nr. 1/2003 31. pants)

Summary

1. Saskaņā ar dalībvalstu tiesību sistēmām kopīgu principu, kura izcelsme ir saistīta jau ar romiešu tiesībām, tiesību aktu izmaiņu gadījumā, ja vien likumdevējs nav īpaši paudis pretēju gribu, ir jānodrošina tiesisko struktūru pēctecība. Šis princips ir piemērojams arī grozījumiem Savienības primārajos tiesību aktos.

Šajā ziņā nekas neliecina, ka Savienības likumdevējs būtu gribējis, ka pēc EOTK līguma darbības beigām varētu izvairīties no jebkāda soda piemērošanas par slepenu, tajā aizliegtu rīcību veikšanu. Pēctecība EOTK līguma, EK līguma un LESD starpā nodrošina, ka, lai garantētu brīvu konkurenci, Komisija varēja un joprojām var sodīt par jebkuru EOTKL 65. panta 1. punktā paredzētajai objektīvajai pusei atbilstošu rīcību, kas veikta pirms EOTK līguma darbības beigām 2002. gada 23. jūlijā vai pēc tam.

Šādos apstākļos būtu pretēji Līgumu mērķiem un to saskaņotībai, kā arī nesavienojami ar Savienības tiesību sistēmas kontinuitāti, ja Komisija nespētu nodrošināt vienveidīgu EOTK līguma piemērošanu, jo šajā līgumā iekļautās tiesību normas turpina radīt tiesiskas sekas pat pēc tā darbības beigām. Tādēļ Vispārējā tiesa nepieļauj kļūdu tiesību piemērošanā, interpretēdama Regulu Nr. 1/2003 tādējādi, ka tajā Komisijai ir ļauts pēc EOTK līguma darbības beigām konstatēt aizliegtas vienošanās nozarēs, kas ietilpst EOTK līguma ratione materiæ un ratione temporis piemērošanas jomā, un sodīt par tām.

(sal. ar 72.–74., 77. un 78. punktu)

2. Noziedzīgu nodarījumu un sodu tiesiskuma princips, kas noteikts tostarp Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 1. punktā, prasa, lai Savienības tiesiskajā regulējumā tiktu skaidri definēti pārkāpumi un sodi. Turklāt tiesiskās drošības princips prasa, lai šāds tiesiskais regulējums ļautu ieinteresētajām personām precīzi zināt tajā noteikto saistību apjomu un lai šīs personas nepārprotami zinātu savas tiesības un pienākumus un spētu atbilstoši rīkoties. Šajā ziņā, tā kā līgumos ir skaidri noteikti konkurences noteikumu pārkāpumi, kā arī uzņēmumiem par šiem pārkāpumiem iespējami piemērojamo sodu veidi un bargums, tad ar noziedzīgu nodarījumu un sodu tiesiskuma principu un tiesiskās drošības principu uzņēmumiem nav paredzēts garantēt, ka gadījumā, ja vēlāk tiek veiktas izmaiņas juridiskajos pamatos un procesuālajās tiesību normās, šiem uzņēmumiem tiktu ļauts izvairīties no jebkāda soda par savu agrāko pārkāpjošo rīcību.

Jautājumā par Komisijas lēmumu saistībā ar pirms EOTK līguma darbības beigām galīgi iestājušos tiesisko situāciju, kas attiecībā uz uzņēmumu ticis pieņemts pēc minētā līguma darbības beigām, Vispārējā tiesa nekļūdās, secinādama, ka, pirmkārt, lai ievērotu principus, ar ko nosaka tiesību normu piemērošanu laikā, kā arī prasības, kas jāievēro saistībā ar tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principiem, EOTKL 65. panta 1. un 5. punktā paredzētās materiālo tiesību normas ir jāpiemēro faktiem, kas iestājušies pirms EOTK līguma darbības beigām un ietilpst šā līguma ratione materiæ un ratione temporis piemērošanas jomā. Šajā ziņā EOTKL 65. panta 1. un 5. punktā bija paredzēts skaidrs juridiskais pamats soda piemērošanai par konkurences noteikumu pārkāpumu, tādēļ pienācīgi rūpīgs uzņēmums nekādi nevarēja nezināt savas rīcības sekas, ne arī paļauties uz to, ka EOTK līguma aizstāšanas ar EKL sekas būs tādas, ka tas varēs izvairīties no jebkāda soda par agrāk izdarītajiem EOTKL 65. panta noteikumu pārkāpumiem.

Otrkārt, jautājumā par piemērojamajām procesuālo tiesību normām Vispārējā tiesa ir pareizi secinājusi, ka Komisijas kompetencē ir veikt procedūru saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 7. panta 1. punktu un 23. panta 2. punktu. Proti, tiesību normai, kas ir akta juridiskais pamats un kas pilnvaro Savienības iestādi pieņemt attiecīgo aktu, ir jābūt spēkā šā akta pieņemšanas brīdī, un procesuālās normas parasti ir piemērojamas no to spēkā stāšanās brīža.

(sal. ar 79.–83. punktu un 86.–88. punktu)

3. Principam par res judicata spēku ir fundamentāla nozīme gan Savienības tiesību sistēmā, gan valstu tiesību sistēmās. Res judicata spēks attiecas tikai uz faktu un tiesību jautājumiem, kas faktiski ir tikuši izspriesti vai ir noteikti izspriežami attiecīgajā tiesas nolēmumā.

Ja Savienības tiesai ir vienīgi jānoskaidro kāda uzņēmuma izdarīta paziņojuma saturs, lai varētu konstatēt, ka ar minēto paziņojumu ir paredzēts kāda uzņēmuma atbildību par pārkāpumu nodot kādam citam uzņēmumam, spriest par šo darbību ir Savienības tiesā izskatāmās lietas robežas pārsniedzošs obiter dictum , kurā nav ne faktiski izspriests, ne arī noteikti izspriežams kāds tiesību jautājums. Tādēļ tas nevar būt apveltīts ar res judicata spēku.

(sal. ar 123., 131. un 132. punktu)

4. Ja Vispārējās tiesas sprieduma pamatojumā ir atklāts Savienības tiesību pārkāpums, bet tā rezolutīvā daļa ir balstīta uz citu tiesisko pamatojumu, apelācijas sūdzība ir jānoraida.

(sal. ar 136. punktu)

5. Fiziskai vai juridiskai personai, kas vadījusi uzņēmumu laikā, kad izdarīts konkurences noteikumu pārkāpums, principā ir pienākums atbildēt par šo pārkāpumu pat tad, ja laikā, kad pieņemts lēmums, ar kuru tiek konstatēts pārkāpums, tā vairs neatbild par attiecīgā uzņēmuma vadīšanu. Jautājumā par to, kādos apstākļos saimniecisku vienību, kas nav izdarījusi pārkāpumu, var tomēr sodīt par to, jānorāda, ka šāds gadījums ir tad, ja saimnieciska vienība, kas ir izdarījusi pārkāpumu, ir beigusi pastāvēt juridiski vai saimnieciski, jo sods, kas piemērots uzņēmumam, kas vairs neveic saimniecisku darbību, var zaudēt savu preventīvo iedarbību.

Ja uzņēmums, kas izveidots, apvienojot divu sabiedrību darbību, ar paziņojumu īpaši apstiprina vēlmi kā aizliegtajā vienošanās iesaistīto saimniecisko darbību turpinošs uzņēmums uzņemties atbildību par kādai no šim sabiedrībām piederīgas saimnieciskās vienības pārkāpjošo rīcību saistībā ar naudas sodu, ko Komisija var tai piemērot minētās aizliegtās vienošanās dēļ veiktajās procesuālajās darbībās, atbildības, ko uzņēmums ar šo paziņojumu uzņēmies, nodošanas tiesiskās sekas ir pilnīgi skaidras un tam paredzamas.

Uzņēmums, kas uzņēmies šo atbildību, vairs nevar prasīt sava paziņojuma atsaukšanu brīdī, kad Komisija uz šīs atbildības pamata tam faktiski ir piemērojusi naudas sodu. Tomēr šā paziņojuma vēlākā neatsaucamība minētajam uzņēmumam neliedz, iesniedzot prasību Savienības tiesā, apstrīdēt paziņojumā teiktā interpretāciju vai Komisijas administratīvā procesa laikā tieši vai netieši veikto faktisko vai tiesisko apstākļu atzīšanu, jo ar šo neatsaucamību nevar ierobežot šo saskaņā ar EKL 230. panta ceturto daļu fiziskām vai juridiskām personām esošo tiesību iesniegt prasību Vispārējā tiesā pašu izmantošanu.

(sal. ar 143., 144., 149., 150. un 153.–155. punktu)

6. Gan Vispārējā lēmuma Nr. 715/78 par noilgumu attiecībā uz procesuālām darbībām un izpildi Eiropas Ogļu un tērauda kopienas dibināšanas līguma piemērošanas jomā 1. panta 1. punktā, gan Regulas Nr. 1/2003 25. panta 1. punktā Komisijas pilnvaras piemērot naudas sodu par konkurences tiesību normu pārkāpšanu ir pakļautas piecu gadu noilguma termiņam. Šis termiņš saskaņā ar Lēmuma Nr. 715/78 1. panta 2. punktu un Regulas Nr. 1/2003 25. panta 2. punktu sākas dienā, kad pārkāpums ir izdarīts vai izbeigts, un saskaņā ar Lēmuma Nr. 715/78 2. un 3. pantu un Regulas Nr. 1/2003 25. panta 3.–6. punktu var tikt pārtraukts un apturēts.

Saistībā ar Komisijas lēmumu piemērot naudas sodu par konkurences noteikumu pārkāpumu uzņēmumam, kurš saimniecisko vienību iegādājušās personas statusā uzņēmies atbildību par minētās saimnieciskās vienības pārkāpjošo rīcību, noilgums ir izvērtējams tikai attiecībā uz atbildību uzņēmušos uzņēmumu, jo Komisijas lēmumā naudas sods ir piemērots vienīgi tam. Proti, lai arī ir tiesa, ka noteiktas pārņemtās saimnieciskās vienības darbības joprojām var radīt sekas attiecībā uz šo atbildību uzņēmušos uzņēmumu un ka noilgums, kas iestājies attiecībā uz šo saimniecisko vienību, nevarētu būt izslēgts, nododot atbildību, no tā tomēr neizriet, ka noilgums būtu jāizvērtē attiecībā uz minēto saimniecisko vienību.

(sal. ar 166.–168. punktu)

7. Par konkurences noteikumu pārkāpumiem piemērota naudas soda apmēra samazinājums, pamatojoties uz Komisijas paziņojumu par naudas sodu neuzlikšanu vai to apmēra samazināšanu aizliegtu vienošanos lietās, ir pamatots tikai tad, ja attiecīgā uzņēmuma sniegto informāciju un rīcību var uzskatīt par patiesas sadarbības pierādījumu.

(sal. ar 176. punktu)

8. Spriezdama, ka Komisija pareizi ir uzskatījusi, ka uzņēmumam nevajadzētu saņemt naudas soda samazinājumu par vairāk nekā jau noteiktajiem 20 %, Vispārējā tiesa, īstenojot savu neierobežoto kompetenci, ar kuru saskaņā ar EKL 229. pantu to apvelta Regulas Nr. 1/2003 31. pants, veic faktu vērtējumu, kuru kā tādu Tiesa apelācijas instancē nepārbauda.

Šajā ziņā no EKL 225. panta un Tiesas Statūtu 58. panta pirmās daļas izriet, ka Vispārējā tiesa ir vienīgā instance, kuras kompetencē ir, pirmkārt, konstatēt faktus, izņemot gadījumu, kad šo konstatējumu materiālā neprecizitāte izriet no šai tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem, un, otrkārt, veikt šo faktu vērtējumu. Ja Vispārējā tiesa ir konstatējusi vai novērtējusi faktus, tad Tiesai saskaņā ar EKL 225. pantu ir kompetence pārbaudīt šo faktu juridisko kvalifikāciju un tiesiskās sekas, ko no tās secinājusi Vispārējā tiesa. Faktu novērtēšana, izņemot Vispārējai tiesai iesniegto pierādījumu sagrozīšanas gadījumu, nav tiesību jautājums, kuru kā tādu pārbauda Tiesa.

(sal. ar 179. un 180. punktu)