ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2

Direktīvas 2000/35 3. pantā ar nosaukumu “Procenti kavētu maksājumu gadījumā” noteikts: “1. Dalībvalstis nodrošina, ka: a) procenti saskaņā ar d) apakšpunktu ir maksājami no dienas, kas seko līgumā noteiktajai maksājumu dienai vai maksājumu laika beigu dienai; b) ja maksājumu diena vai maksājumu laika beigu diena līgumā nav noteikta, procenti ir maksājami automātiski bez vajadzības atgādināt: i) 30 dienas pēc tam, kad debitors saņēmis faktūrrēķinu vai līdzvērtīgu maksājuma pieprasījumu; vai ii) ja faktūrrēķina vai līdzvērtīga maksājuma pieprasījuma saņemšanas diena ir neskaidra — 30 dienas pēc preču vai pakalpojumu saņemšanas dienas; vai iii) ja debitors saņem faktūrrēķinu vai līdzvērtīgu maksājuma pieprasījumu agrāk nekā preces vai pakalpojumus — 30 dienas pēc preču vai pakalpojumu saņemšanas; vai iv) ja pieņemšanas vai pārbaudes procedūra, ar kuru ir jāpārbauda preču vai pakalpojumu atbilstība līgumam, ir paredzēta ar likumu vai līgumā un ja debitors saņem faktūrrēķinu vai līdzvērtīgu maksājuma pieprasījumu agrāk vai dienā, kad notiek šāda pieņemšana vai pārbaude — 30 dienas pēc šīs dienas; [..] 2. Dažām līgumu kategorijām, kas jādefinē valsts tiesību aktos, dalībvalstis laika posmu, pēc kura ir maksājami procenti, var noteikt ilgākais 60 dienas ar nosacījumu, ka tās vai nu aizkavē līgumslēdzējas puses no šā laika posma pārsniegšanas vai arī nosaka obligātu procentu likmi, kas būtiski pārsniedz obligāto [likumisko] likmi. 3. Dalībvalstis paredz, ka nolīgums par maksājuma dienu vai par kavēta maksājuma sekām, kas neatbilst 1. punkta b) līdz d) apakšpunkta un 2. punkta noteikumiem, nav jāizpilda vai tas ir par iemeslu prasībai par zaudējumu atlīdzību, ja, ņemot vērā visus lietas apstākļus, tai skaitā labu tirdzniecības praksi un ražojuma īpašības, nolīgums ir redzami netaisns pret kreditoru. Nosakot, vai līgums ir redzami netaisns pret kreditoru, ņem vērā, inter alia, vai debitoram ir objektīvs iemesls novirzīties no 1. punkta b) līdz d) apakšpunkta un 2. punkta noteikumiem. Ja ir noteikts, ka šāds nolīgums ir redzami netaisns, piemēro likumā noteiktos noteikumus, ja vien valsts tiesas nenosaka atšķirīgus un taisnīgus nosacījumus. 4. Dalībvalstis nodrošina to, ka kreditoru un konkurentu interesēs pastāv adekvāti un efektīvi līdzekļi, lai novērstu turpmāku tādu noteikumu izmantošanu, kas ir redzami netaisni 3. punkta nozīmē. [..]”
45

Lai precīzi noteiktu papildprotokola 41. panta 1. punkta piemērojamību tādā situācijā kā pamata prāvā apstrīdētā, vispirms jāatgādina, ka no pastāvīgās judikatūras izriet, ka šī tiesību norma ir tieši piemērojama. Tajā ir skaidri, precīzi un bez nosacījumiem minēta “standstill” klauzula, kurā ietverts pienākums, ko uzņēmušās līgumslēdzējas puses, kas juridiski nozīmē vienkārši atturēties no rīcības (skat. iepriekš minētos spriedumus lietā Savas, 46.–54. punkts un 71. punkta otrais ievilkums; apvienotajās lietās Abatay u.c., 58., 59. punkts un 117. punkta pirmais ievilkums, kā arī 2007. gada 20. septembra spriedumu lietā C-16/05 Tum un Dari, Krājums, I-7415. lpp., 46. punkts). Tādējādi uz tiesībām, kas minētajā tiesību normā ir piešķirtas Turcijas pilsoņiem, kuriem tā ir piemērojama, var atsaukties dalībvalstu tiesās (skat. it īpaši iepriekš minētos spriedumus lietā Savas, 54. punkts, kā arī lietā Tum un Dari, 46. punkts).
1)

EKL 25. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to nav pieļauts likumdošanas pasākums, saskaņā ar kuru iekšzemes elektroenerģijas pircējiem jāmaksā papildmaksa to tīkla pārvaldītājam par elektroenerģijas daudzumiem, kas saražoti dalībvalstī un importēti un kas pārvadīti šiem pircējiem, ja šī papildmaksa minētajam pārvaldītājam jānodod sabiedrībai, kuru likumdevējs izraudzījies šajā nolūkā, jo šī sabiedrība ir četru valsts elektroenerģijas ražotāju uzņēmumu kopīgs meitas uzņēmums un agrāk arī visas saražotās un importētās elektroenerģijas izmaksu pārvaldītājs, un ja šī papildmaksa pilnībā jāizlieto, lai segtu neatbilstošās tirgus izmaksas, kas šai sabiedrībai personīgi ir jāsedz, kā rezultātā summas, kuras saņēmusi šī sabiedrība, pilnībā kompensē izdevumus, kas radušies saistībā ar valsts pārvadīto elektrību. Tāpat tas ir gadījumā, ja valsts elektroenerģijas ražošanas uzņēmumiem ir jāuzņemas šīs izmaksas un ja pastāvošo vienošanos dēļ, maksājot dalībvalstī saražotās elektroenerģijas pirkuma cenu, maksājot dividendes dažādiem valsts elektroenerģijas ražotājiem uzņēmumiem, kuru meitas uzņēmums ir izraudzītā sabiedrība, vai ar jebkādiem citiem līdzekļiem, priekšrocību, ko radīja papildmaksa, izraudzītā sabiedrība varēja pilnībā novirzīt valsts elektroenerģijas ražotājiem uzņēmumiem. EKL 90. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to nav pieļauts tāds pats likumdošanas pasākums apstākļos, kad par elektroenerģijas veikto pārvadi iekasēto maksājumu rezultātā gūtie ienākumi tikai daļēji tiek izmantoti, lai segtu neatbilstošās tirgus izmaksas, proti, ja summa, ko iekasējusi izraudzītā sabiedrība, kompensē tikai daļu no izdevumiem, kas radušies saistībā ar valsts pārvadīto elektrību;
78

Galu galā saskaņā ar EKL 249. pantu dalībvalstīm ir jātransponē Direktīva 2005/35 to attiecīgajā tiesību sistēmā. Līdz ar to pati šīs direktīvas 4. pantā minēto pārkāpumu un piemērojamo sodu definīcija izriet no dalībvalsts pieņemtajām tiesību normām.
159

Ceturtkārt, saistībā ar jautājumu par to, vai La Poste kā SFMI-Chronopost akcionāra rīcība ir komerciāli pamatota, ņemot vērā investora, kurš darbojas tirgus ekonomikā, principu, un līdz ar to neslēpj sevī finanšu palīdzību, ko var atzīt par valsts atbalstu, Komisija, kā tas izriet no apstrīdētā lēmuma, ir pārbaudījusi, vai iekšējās atdeves koeficents no La Poste kā akcionāra ieguldījuma pārsniedz kopējās SFMI-Chronopost kapitālizmaksas, proti, parasto kapitālatdeves koeficentu, ko līdzīgos apstākļos vēlētos saņemt privātinvestors.
27

No Tiesas judikatūras izriet, ka ierobežojumu brīvībai veikt uzņēmējdarbību var pieļaut tikai tad, ja to pamato primāri vispārējo interešu iemesli. Tāpat šādā gadījumā ir nepieciešams, lai tas būtu piemērots attiecīgā mērķa sasniegšanai un lai tas nepārsniegtu to, kas nepieciešams šī mērķa sasniegšanai (skat. 2005. gada 13. decembra spriedumu lietā C-446/03 Marks & Spencer, Krājums, I-10837. lpp., 35. punkts; iepriekš minēto spriedumu lietā Cadbury Schweppes un Cadbury Schweppes Overseas, 47. punkts, kā arī iepriekš minēto spriedumu lietā Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, 64. punkts).
12

Piemērojot minētā 93. panta 5. punktu, līgumslēdzējai iestādei visiem noraidītajiem pretendentiem vai piedāvājuma iesniedzējiem, kuri to pieprasa, piecpadsmit dienu laikā no pieprasījuma saņemšanas dienas ir jāpaziņo to kandidatūras vai piedāvājuma noraidīšanas iemesli, kā arī uzvarējušā līgumslēdzēja piedāvājuma raksturiezīmes, kam bijusi izšķiroša nozīme, tam piešķirot līgumu.
3

Turpretim Kopienu tiesiskais regulējums pastāv attiecībā uz apstiprinājumu neplīstošam stiklojumam, kas tiek ierīkots no paša sākuma, citiem vārdiem, pirms šo automašīnu lietošanas uzsākšanas, it īpaši tas attiecas uz stiklojuma krāsošanu. Šis tiesiskais regulējums ietver Padomes 1992. gada 31. marta Direktīvu 92/22/EEK par mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju neplīstošo stiklojumu un stiklojuma materiāliem (OV L 129, 11. lpp.), kas grozīta ar Komisijas 2001. gada 30. oktobra Direktīvu 2001/92/EK (OV L 291, 24. lpp.; turpmāk tekstā — “Direktīva 92/22”).
14

Samierināšanas iestāžu darbību regulē Karaļa 1979. gada 23. novembra dekrēts 2756/1979 (BOE Nr. 291, 5.12.1979., 28015. lpp.), kas nosaka Instituto de Mediación, Arbitraje y Conciliación (Starpniecības, arbitrāžas un samierināšanas centrs) uzdevumus. Minētā Karaļa dekrēta 5., 8., 10. un 11. pants nosaka: “5. pants 1. Samierināšana notiek Starpniecības, arbitrāžas un samierināšanas centrā atbilstoši pakalpojuma sniegšanas vietai vai ieinteresēto personu dzīvesvietai vai pēc prasītāja izvēles. 2. Samierināšana notiek, piedaloties direktoram, arbitrāžas tiesas priekšsēdētājam, sekretāram vai jebkuram citam Centra darbiniekam, ar nosacījumu, ka tiem ir pabeigta juridiskā izglītība (“Licenciatura”). Samierināšanas procedūras pusēm ir jābūt tādai pašai procesuālajai rīcībspējai, kāda tiek prasīta pusēm darba strīdu iztiesāšanas procesā. [..] 8. pants 1. Pēc prasības saņemšanas un reģistrēšanas to pārbauda, lai noteiktu, vai ir izpildīti prasītie nosacījumi. Vajadzības gadījumā tiek prasīti nepieciešamie precizējumi, lai pareizi uzaicinātu ieinteresētās personas. Pienācīgi datētu un apzīmogotu kopiju pret parakstu izsniedz uzaicinātajai personai, to informējot par samierināšanas norises vietu, datumu un laiku, kam ir jānotiek likumā noteiktajā termiņā. Gadījumā, ja uzaicinātā persona nav lūguma iesniedzējs un noraida uzaicinājumu, tad tas tiek paziņots tādā pašā veidā kā pārējām ieinteresētajām personām. [..] 10. pants Uzsākot sēdi, samierinātājs vispirms izsauc puses, kas var ierasties kopā ar uzticības personu, pārbauda to identitāti, to rīcībspēju un pārstāvības tiesības un ar lūguma iesniedzēja piekrišanu dod tām vārdu, lai tas paskaidrotu savas prasības un pamatus, savukārt iepazīstināšana ar dokumentiem un citiem pierādījumiem ir fakultatīva. Pēc tam viņš uzaicina ieinteresētās personas vienoties, vajadzības gadījumā ar uzticības personu palīdzību, dodot tiem vārdu tik reižu, cik ir vajadzīgs un vajadzības gadījumā piedāvājot taisnīgus risinājumus. Viņš nodrošina kārtību diskusijas laikā, un viņam ir pienākums to pārtraukt, ja kārtība tiek traucēta vai izrādās, ka nav iespējams vienoties, abos minētajos gadījumos tiek uzskatīts, ka procedūra ir noslēgusies, nepanākot izlīgumu. Samierinātājs sagatavo sēdes protokolu un pēc iespējas skaidrāk apkopo ieinteresēto personu starpā panākto mierizlīgumu. Ja nav noslēgts nekāds mierizlīgums, viņš to skaidri konstatē. Aktu paraksta ieinteresētās personas un samierinātājs un, ja viens no tiem neprot vai nevar to parakstīt, to ieraksta protokolā un uzticības persona var to parakstīt šīs personas vārdā. Atteikums parakstīt, kā arī atteikuma pamatojums, ja tas ir zināms, tiek tieši norādīts un tiek uzskatīts, ka procedūra ir noslēgusies, nepanākot izlīgumu. Pēc samierināšanas procesa samierinātājs nekavējoties nodod ieinteresētajām personām apliecinātu protokola kopiju. 11. pants Starpniecības, arbitrāžas un samierināšanas centra lēmumi ir izpildu spēks. Par to izpildi ir atbildīgas darba tiesas. [..]”
7

1990. gada 7. septembra Likuma par ienākuma nodokli (Einkommensteuergesetz) (BGBl. 1990 I, 1898. lpp., turpmāk tekstā — EstG) 2.a panta 3. punkts ir formulēts šādi: “Gadījumā, kad, piemērojot konvenciju par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu, nodokļu maksātāja, kuram nodoklis tiek uzlikts neierobežotā veidā, ienākumi no ārvalstī reģistrētas pastāvīgās pārstāvniecības rūpnieciskās vai komercdarbības ir atbrīvojami no [..] ienākumu nodokļa, zaudējumi, kas radušies saistībā ar šo ienākumu gūšanu saskaņā ar Vācijas nodokļu tiesību normām, pēc nodokļu maksātāja pieteikuma, nosakot kopējo ienākumu apjomu, ir jāatskaita tādā apmērā, kādā nodokļu maksātājs tos varētu kompensēt vai samazināt, ja ienākumi nebūtu atbrīvojami no nodokļa un tādā apmērā, kādā šie zaudējumi pārsniedz pozitīvos ienākumus, kas, piemērojot šo konvenciju, atbrīvojami no nodokļa un kas radušies citu tajā pašā ārvalstī atrodošos pastāvīgo pārstāvniecību rūpnieciskās vai komercdarbības rezultātā. [..] Ja vēlākas taksācijas gados ienākumi, kas radušies šajā ārvalstī reģistrēto pastāvīgo pārstāvniecību rūpnieciskās vai komercdarbības rezultātā, ir kopumā pozitīva summa, kas atbilstoši šai konvencijai, ir atbrīvojama no nodokļiem, tad summa, kas atskaitīta, pamatojoties uz pirmo un otro teikumu, ir atkārtoti ņemama vērā attiecībā uz konkrēto taksācijas periodu, veicot kopējo ienākumu aprēķināšanu. [..]”
52

Apelācijas sūdzības iesniedzēja 2003. gada 4. jūnija lūgums bija vērsts, no vienas puses, uz to, lai apstrīdētais atskaitījums netiktu veikts, un, no otras puses, lai Parlaments viņam atlīdzinātu summas, kas iepriekš tika ieturētas no viņa atalgojuma. Lai gan saskaņā ar tā redakciju 2003. gada 26. jūnija lēmums attiecas tikai uz laikposmu no 2003. gada 1. jūlija, šajā kontekstā tas ir jāsaprot kā tāds, ar ko noraida arī apelācijas sūdzības iesniedzēja 2003. gada 4. jūnija lūgumu par iepriekš no viņa atalgojuma ieturēto summu atlīdzināšanu. Apelācijas sūdzības iesniedzēja 2003. gada 4. jūnija lūgums ar 2003. gada 26. jūnija lēmumu tādējādi tika kopumā noraidīts.
5

1986. gada 11. oktobra Likuma Nr. 713 par tiesību normām, ar kurām tiek izpildītas Eiropas Ekonomiskās Kopienas direktīvas attiecībā uz kosmētikas līdzekļu ražošanu un tirdzniecību (norme per l’attuazione delle direttive della Comunità economica europea sulla produzione e la vendita dei cosmetici, 1986. gada 30. oktobraGURI Nr. 253 kārtējais pielikums), kas ir grozīts ar 1997. gada 24. aprīļa Dekrētu-likumu Nr. 126 (1997. gada 16. maijaGURI Nr. 112; turpmāk tekstā — “Likums Nr. 713/86”), 10. pantā noteikts: “[..] 3.a Par kosmētikas līdzekļu importu no valstīm, kuras nav Eiropas Savienības dalībvalstis, atbildību uzņemas eksperts, kas izpilda 1. un 2. punktā minētos nosacījumus. Viņam ir jāizvērtē līdzekļu ražošanā izmantotā metode. 4. Labu kosmētikas līdzekļu ražošanas praksi, kura pamatojas arī uz Kopienu noteikumiem, nosaka un atjauno ar dekrētu, ko izdod veselības aizsardzības ministrs, rīkojoties kopā ar rūpniecības, tirdzniecības, amatniecības un darba un labklājības ministriem. 5. Ikviens, kas vēlas pats sev vai trešām personām ražot vai iepakot 1. pantā minētos kosmētikas līdzekļus, iesniedz rakstveida paziņojumu Veselības aizsardzības ministrijai un Reģionam vismaz 30 dienas pirms šīs darbības uzsākšanas. 6. Paziņojumā ir jāietver: a) uzņēmuma un ražošanas struktūrvienības nosaukums un juridiskā adrese; b) telpu un aprīkojuma apraksts, kas ļauj konstatēt, ka tām ir tehniskā un higiēniskā spēja, kas ir vajadzīga attiecīgajam ražošanas veidam, kā arī dokumenti, kas apliecina šī aprīkojuma iegādi vai līzingu; c) tehniskā direktora identitāte un kvalifikācija; d) pilnīgs un detalizēts komercapgrozībā laistajā līdzeklī izmantoto un iekļauto vielu saraksts. 7. Par jebkādām izmaiņām 6. punkta a), b) un c) apakšpunktā minētajā informācijā ir jāiesniedz jauns iepriekšējs paziņojums. 8. Tādu pašu paziņojumu, kas attiecas tikai un vienīgi uz 6. punkta a) un d) apakšpunktu, iesniedz iepakotu, tirdzniecībai gatavu un no Eiropas Savienības dalībvalstīm ievestu kosmētikas līdzekļu importētāji, un šo līdzekļu importētājiem, kas ir no valstīm, kuras nav Eiropas Savienības dalībvalstis, ir jāpaziņo arī 3.a punktā minētā eksperta identitāte un kvalifikācija. [..]”
13

TabStG 22. panta “Atbrīvojums no nodokļa, nodokļa atmaksa” 1.–3. punktā precizēts: “1. Atbrīvojums no nodokļa vai tā atmaksa pēc pieprasījuma notiek, ja tabakas izstrādājumi ir pieņemti akcīzes preču noliktavā vai ar fiskālo uzraudzību transportēti vai eksportēti no fiskālās teritorijas uz citu dalībvalsti kā galapunktu. Tāpat atbrīvojumu no nodokļa vai tā atmaksu saņem importētāji un pilnvaroti saņēmēji, kas nav glabātāji, ja tabakas izstrādājumi, ko viņi ir importējuši vai saņēmuši, ir fiskālā uzraudzībā iznīcināti vai padarīti par nepiemērotiem patēriņam. 2. Ja nodoklis ir samaksāts, lietojot nodokļu markas, no tā var atbrīvot vai to var atmaksāt tikai tad, ja nodokļu markas tikušas iznīcinātas vai anulētas fiskālā uzraudzībā un paciņas vēl ir pilnas. 3. 1. punkts ir piemērojams mutatis mutandis attiecībā uz summu, kas maksājama par nodokļu markām, ja vēl neapzīmogotas nodokļu markas ir atdotas Hauptzollamt vai ja apzīmogotas nodokļu markas ir iznīcinātas vai anulētas fiskālā uzraudzībā un nodoklis vēl nav maksājams.”
5

Atbilstoši Direktīvas 69/335 4. panta 1. un 3. punktam: “1. Kapitāla nodokli uzliek šādiem darījumiem: a) kapitāla sabiedrības izveidošanai; [..] c) kapitāla sabiedrības kapitāla palielināšanai ar jebkādu aktīvu iemaksām; [..] g) tādu uzņēmējsabiedrību, apvienību vai juridisku personu faktiskā vadības centra pārcelšanai no vienas dalībvalsts uz citu, ja pēdējā minētajā, iekasējot kapitāla nodokli, tās uzskata par kapitāla sabiedrībām, bet par tādām neuzskata dalībvalstī, no kuras tās pārceļ; [..] 3. Izveidošana 1. punkta a) apakšpunkta nozīmē neparedz nekādas pārmaiņas kapitāla sabiedrības dibināšanas dokumentā vai nolikumā, un it īpaši: [..] b) tādas uzņēmējsabiedrības, apvienības vai juridiskas personas faktiskā vadības centra vai juridiskās adreses pārcelšanu no vienas dalībvalsts uz citu, ja, uzliekot kapitāla nodokli, abās dalībvalstīs to uzskata par kapitāla sabiedrību; [..].”
12

Vēl Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 37. punktā uzskatīja, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja darbu publiskās kapitālsabiedrībās, kas ir viens no uzņēmējsabiedrību veidiem, vēl jo vairāk nevar uzskatīt par “darbu, kas veikts kādas valsts labā”. Šādas publiskas uzņēmējsabiedrības, akciju sabiedrības vai sabiedrības ar ierobežotu atbildību, to rakstura dēļ nav daļa no valsts pārvaldes iestādēm, pat ja to kompetencē ir administrēt un pārstāvēt zināmas publiskās intereses vai ja tās ir pilnvarotas veikt uzdevumus publiskās interesēs.
24

Lämmerzahl šo lēmumu pārsūdzēja Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen (Brēmenes Hanzas Augstākā apgabaltiesa). Sūdzības pamatojumā tā apgalvoja, ka pretēji Iepirkumu uzraudzības padomes viedoklim no paziņojuma par līgumu nebija iespējams secināt, ka izvēlētā procedūra neatbilda tiesībām publisko iepirkumu jomā. Brēmene uz to atbildēja, ka Lämmerzahl, ņemot vērā tās pieredzi, esot bijis jāsaprot, ka robežvērtība bija pārsniegta. Lämmerzahl atkārtoja arī savus apgalvojumus par to, ka testēšana nebija veikta pareizi, un apgalvoja, ka pieņemtais piedāvājums ietvēra nelikumīgu kombinēto aprēķinu, kura dēļ piedāvājums esot bijis jānoraida. Brēmene apstrīdēja abu šo apgalvojumu pamatotību.
32

No šī lēmuma motīvu daļas 54. punkta izriet, ka Komisija šīs summas noteica pēc Francijas iestāžu 2003. gada 15. maija vēstules par FT nodokļu samazinājumu saskaņā ar profesijas nodokļa režīmu laikā no 1994. līdz 2002. gadam. Atbilstoši motīvu daļas 58. punktam pirmā no šīm summām ietverta šo iestāžu 2004. gada 16. jūlija vēstulē. Kā izriet no tabulām, kas iekļautas šajos punktos, šīs abas summas tika sadalītas pa gadiem par laika posmu no 1994. līdz 2002. gadam.
Aizliegtas vienošanās aizsācēja kvalifikācija būtiski ietekmē šādi kvalificējamam uzņēmumam piemērojamā naudas soda apmēru. Tādējādi saskaņā ar Pamatnostādņu [naudas soda] noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, 2. punktu runa ir par atbildību pastiprinošu apstākli, kas ir pamats naudas soda pamatsummas būtiskam palielinājumam. Tāpat arī saskaņā ar paziņojuma par naudas sodu neuzlikšanu vai to apmēra samazināšanu lietās, kas skar aizliegtas vienošanās, B iedaļas e) punktu šāda kvalifikācija jau sākotnēji izslēdz ļoti liela samazinājuma piemērošanu naudas sodam, kaut arī uzņēmums, kas kvalificēts kā aizliegtas vienošanās aizsācējs, būtu izpildījis visus tajā minētos nosacījumus, lai varētu saņemt šādu samazinājumu.

Tādējādi Komisijai paziņojumā par iebildumiem ir jānorāda apstākļi, ko tā uzskata par atbilstošiem, lai apsūdzētais uzņēmums, ko var kvalificēt kā aizliegtas vienošanās aizsācēju, varētu atbildēt uz šādu iebildumu. Tomēr, ņemot vērā, ka šāds paziņojums ir viens no posmiem galīgā lēmuma pieņemšanā un ka tādējādi tas nav atzīstams par Komisijas galīgo nostāju, nevar prasīt, lai Komisija jau šajā stadijā veiktu to apstākļu juridisko kvalifikāciju, ar kuriem tā pamato savu galīgo lēmumu, lai uzņēmumu kvalificētu kā aizliegtas vienošanās aizsācēju. Paziņojumā par iebildumiem Komisijai nav jānorāda veids, kādā tā izmanto faktiskos apstākļus, lai noteiktu naudas soda apmēru, ne arī īpaši tas, vai tā, pamatojoties uz šiem faktiem, ir paredzējusi kādu uzņēmumu kvalificēt kā aizliegtas vienošanās aizsācēju. Komisijai tomēr vismaz ir jānorāda šie faktiskie apstākļi. Ja dokumentus un pierādījumus, no kuriem ir iegūti fakti, ar kuriem ir pamatota aizliegtas vienošanās aizsācēja kvalifikācija, veido liecības, ko sniegušas personas, kuru rīcība apšaubīta pārkāpuma procedūrā, un tādējādi tām piemīt subjektīvs aspekts, tas, ka šie dokumenti ir pievienoti paziņojumam par iebildumiem, šos faktus tieši neminot pašā paziņojuma tekstā, neļauj attiecīgajam uzņēmumam ne novērtēt ticamību, ko Komisija piešķir katram no apstākļiem, kas ir darīts zināms minētajos dokumentos, ne tos apstrīdēt, ne arī pienācīgi aizstāvēt savas tiesības. Tādējādi šādā situācijā, uzņēmumu kvalificējot par aizliegtas vienošanās aizsācēju, pamatojoties uz apstākļiem, kas ir norādīti paziņojuma par iebildumiem pielikumā, bet kas nav minēti šajā paziņojumā, Komisija pārkāpj šī uzņēmuma tiesības uz aizstāvību un tādējādi nevar pamatoties uz šiem apstākļiem, lai to kvalificētu kā aizliegtas vienošanās aizsācēju. Paziņojumā par iebildumiem, nepastāvot citiem apstākļiem, kas ļauj izdarīt šādu kvalifikāciju, Komisija nevar nepiemērot paziņojuma par sadarbību B iedaļu tāpēc, ka uzņēmumam bija aizliegtas vienošanās aizsācēja loma.

(sal. ar 70.–72., 80., 89., 90., 93.–95., 112., 133. un 136. punktu)
Lieta C-452/06

The Queen, pēc

Synthon BV lūguma

pret

Licensing Authority of the Department of Health

(High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Kopienas kodekss, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm — Tirdzniecības atļauja — Pēc būtības līdzīgas zāles — Saīsinātā procedūra — Savstarpējās atzīšanas procedūra — Atteikuma pamatojums — Dalībvalsts atbildība — Būtisks Kopienu tiesību pārkāpums”

Ģenerāladvokāta Īva Bota [Yves Bot] secinājumi, sniegti 2008. gada 10. jūlijā I ‐ 7684

Tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 16. oktobra spriedums I ‐ 7713

Sprieduma kopsavilkums

Tiesību aktu tuvināšana – Zāles – Tirdzniecības atļauja – Savstarpējās atzīšanas pieprasījums (Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/83 10. panta 1. punkts, 28. un 29. pants) Tiesību aktu tuvināšana – Zāles – Tirdzniecības atļauja – Savstarpējās atzīšanas pieprasījums (Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/83 10. panta 1. punkts, 28. un 29. pants)