ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
43

Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka tas, ka rīsi nav daļa no attiecīgajām precēm, nav noteicošais. Tā uzskata, ka, ja konkrētā sabiedrības daļa tiek vedināta domāt, ka minētās preces ir gatavotas no basmati rīsiem, lai gan tas tā neesot, ir īstenojies nosacījums par maldinošu izmantošanu. Ar vārdu “basmati” saistītais goodwill attiecas ne tikai uz basmati rīsiem, bet arī uz precēm, kuru sastāvā tie ir vai kuras gatavotas no šiem rīsiem un ir marķētas kā tādas, kas izriet arī no United Kingdom Intellectual Property Office (Apvienotās Karalistes Intelektuālā īpašuma birojs) 2016. gada 9. augusta lēmuma iebildumu procesā O‑378‑16 (turpmāk tekstā – “Basmati Bus lēmums”). Abos gadījumos esot saglabājušās basmati rīsiem piemītošās minimālās iezīmes, kas to padara par skaidri noteiktu rīsu šķirni. Iegādājoties preci, uz kuras norādīts, ka tā gatavota no basmati rīsiem vai ka tie ir tās sastāvā, konkrētā sabiedrības daļa sagaida, ka šo preču sastāvā patiešām ir šie rīsi, un no Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apelācijas tiesa (Anglija un Velsa) (Civillietu palāta), Apvienotā Karaliste) nolēmuma Taittinger SA pret ALLBEV LTD (1993) F.S. R. 641 (turpmāk tekstā “spriedums Taittinger”) un no Basmati Bus lēmuma skaidri izriet, ka nosacījums saistībā ar apzīmējuma maldinošu izmantošanu var īstenoties arī attiecībā uz dažāda veida precēm. Proti, saskaņā ar Apvienotās Karalistes judikatūru viena no tiesību normu, kas attiecas uz apzīmējuma uzurpāciju, galvenajām iezīmēm esot tāda, ka, lai pastāvētu maldinoša izmantošana, kas var būt pamats prasības celšanai vai radīt kaitējumu, precēm nav jābūt identiskām vai ar tādu pašu reputācijas apjomu un tikpat plašu goodwill.
5

Šajā ziņā Vispārējā tiesa 2017. gada 14. februāra sprieduma Kerstens/Komisija (T‑270/16 P, nav publicēts, EU:T:2017:74) 62.–70. punktā norādīja, ka disciplinārlieta CMS 12/063 tika uzsākta, neveicot iepriekšēju administratīvu izmeklēšanu, iepriekš neuzklausot prasītāju un pēc šādas izmeklēšanas pabeigšanas pienācīgi nesagatavojot izmeklēšanas ziņojumu, tādējādi pārkāpjot Komisijai noteiktos pienākumus. Minētā sprieduma 88. un 89. punktā no tā tika secināts, ka šī pienākumu neizpilde ir būtiski ietekmējusi disciplinārlietu, kas iecēlējinstitūcijai (turpmāk tekstā – “iecēlējinstitūcija”) bija jāizskata, pamatojoties uz šādu izmeklēšanu un nobeiguma ziņojumu pēc prasītāja uzklausīšanas, un līdz ar to nevar izslēgt, ka šīs procedūras iznākums varētu būt citāds, ja būtu ievēroti tai piemērojamie noteikumi un ja prasītājs būtu ticis uzklausīts. Līdz ar to Vispārējā tiesa atcēla 2014. gada 15. aprīļa lēmumu.
18

Izskatāmajā lietā no lietas materiāliem, it īpaši no apstrīdētā lēmuma 14. punkta, izriet, ka persona, kas iestājusies lietā, procesā Apelācijas padomē pirmo reizi iesniedza 32.–34. pielikumu, lai pierādītu agrāka dizainparauga nodošanas atklātībā esamību. Konkrētāk, 32. pielikumā ir ietverta ar zvērestu apliecināta 2019. gada 18. februāra liecība, ko sniedzis etiķešu drukāšanas nozarē darbojošās sabiedrības direktors A, norādot, ka šī sabiedrība kopš 2003. gada ražo etiķetes ruļļus R5015 personai, kas iestājusies lietā, šai liecībai ir pievienoti rēķini un minēto ruļļu paraugi. 33. un 34. pielikumā ir ietvertas divas ar zvērestu apliecinātas liecības, kuru datums attiecīgi ir 2019. gada 11. februāris pirmajai liecībai, kuru sniedzis sabiedrības, kas laikposmā no 1999. līdz 2003. gadam ražojusi elastīgas presformas (flexible dies) personai, kas iestājusies lietā, vadības biroja loceklis B, un 2019. gada 19. februāris otrajai liecībai, kuru sniedzis personas, kas iestājusies lietā, inženieris mehāniķis C un kurai pievienoti tostarp personas, kas iestājusies lietā, izmantoto etiķešu ruļļu 8853 paraugi, un kura apstiprina A sniegto liecību.
50

Apelācijas padome ir aprobežojusies ar konstatējumu, ka nepastāv būtiskas atšķirības no nozarē pastāvošajiem standartiem un ierastā. Taču, lai gan saskaņā ar iepriekš šī sprieduma 19. punktā minēto judikatūru tas vien, ka forma ir viens no preču veida ierastās formas “variantiem”, nav pietiekami, lai konstatētu, ka minētā forma nav tāda, kurai nav atšķirtspējas, fakts, ka nozarei ir raksturīga ievērojama preču formu daudzveidība, nenozīmē, ka iespējamā jaunā forma noteikti tiks uztverta kā viena no tām. [..]
94

Jākonstatē, ka trīs mēnešu termiņš aptuveni 350 personu un organizāciju individuālo apstākļu pārbaudei tik tiešām ir salīdzinoši īss. Šādos apstākļos par tiesiski pamatotu ir uzskatāms tas, ja Padome nosaka pārskatīšanas pieteikuma iesniegšanas termiņu, lai nodrošinātu, ka attiecīgo personu un organizāciju iesniegtie apsvērumi un pierādījumi tiek saņemti pirms pārskatīšanas stadijas beigām un laikus, lai tā varētu tos pārbaudīt ar nepieciešamo rūpību. Divpadsmit dienu termiņš, kas izriet no galīgā datuma noteikšanas šajā lietā gan bija īss, jo šajā laikposmā prasītājam bija jānoskaidro paziņojuma par iekļaušanu sarakstā un tā pamatojuma saturs, jāformulē apsvērumi, kuriem var tikt pievienoti pierādījumi. Tomēr, pirmkārt, iesniedzot lūgumu par pārskatīšanu, nav nepieciešams ievērot nekādas formas prasības. Tāpat – pretēji prasītāja apgalvotajam – šāda pieteikuma iesniegšanai nav nepieciešams, ka pārstāvību nodrošina advokāts. Otrkārt, līdz ar pārskatīšanas pieteikuma iesniegšanu tiek sākts dialogs starp Padomi un attiecīgo personu vai organizāciju, kas nav ierobežots nedz laika ziņā, nedz savstarpējo vēstuļu skaita ziņā. No tā izriet, ka nekas neliedz noteiktajā termiņā iesniegt lūgumu par pārskatīšanu tikai kopsavilkuma veidā un pēc tam to papildināt ar papildu apsvērumiem vai pierādījumiem, ja tādi būtu, vēlākā dialogā ar Padomi, kurā tiktu ievērots sacīkstes princips. Tādēļ Padomes noteiktais 12 dienu termiņš lūguma par pārskatīšanu iesniegšanai, kas norādīts 13. punktā minētajā, 2020. gada 18. februārī Oficiālajā Vēstnesī publicētajā paziņojumā, pats par sevi vēl nedod iespēju izdarīt pieņēmumu, ka nebūtu ievērotas prasītāja tiesības tikt uzklausītam.
37

Prasītāja uzskata, ka šie Apelācijas padomes vērtējumi ir kļūdaini. Tā norāda, ka preču, kas aptvertas ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi, no vienas puses, un ar agrāko preču zīmi aptverto alkoholisko dzērienu, no otras puses, raksturs atšķiras ar alkohola esamību un neesamību to sastāvā, kā arī ar to pamatsastāvdaļām, ražošanas veidu, krāsu, smaržu un garšu. Pretēji Apelācijas padomes nostājai prasītāja uzskata, ka šie jautājumi konkrētajam patērētājam ir svarīgāki pār iespējamiem kopīgiem funkcionālajiem uzdevumiem un izmantošanas metodēm. Attiecībā uz ūdeņu un bezalkoholisko dzērienu funkcionālo uzdevumu un izmantošanu prasītāja uzskata, ka alkoholisko dzērienu – pat ar vāju alkohola saturu – patēriņš neizslēdz bezalkoholisko dzērienu (ūdens) patēriņu un otrādi, bet kāda no šiem dzērieniem patēriņš ne vienmēr nozīmē arī otra patēriņu. Turklāt alkoholiskie dzērieni – pat ar vāju alkohola saturu – parasti ir domāti baudīšanai, nevis slāpju remdēšanai, vēl jo mazāk – cilvēka veselības uzturēšanai, savukārt bezalkoholiskie dzērieni, uz kuriem attiecas reģistrācijai pieteiktā preču zīme, parasti, vai minerālūdens un gāzētā ūdens gadījumā pat ekskluzīvi, ir domāti slāpju remdēšanai un cilvēka veselības uzturēšanai. Proti, patērētājs ūdeni patērē arvien vairāk ne tikai tāpēc, lai remdētu slāpes, bet arī moto “veselā miesā vesels gars” ietekmē. Visbeidzot, prasītājas ieskatā attiecīgajām precēm neesot nedz papildinošs, nedz konkurējošs raksturs.
25

Konkrētāk, runājot par dizainparauga individuālā rakstura vērtējumu atbilstoši Regulas Nr. 6/2002 25. panta 1. punkta b) apakšpunktam, lasot to kopsakarā ar tās 6. pantu, no minētās regulas 14. apsvēruma izriet, ka tam būtu jāietver konstatējums, vai informēta lietotāja kopējais iespaids, kas radies, aplūkojot dizainparaugu, skaidri atšķiras no iespaida, kas viņam radies no jau esoša dizainparauga veidojuma.
28

Šajā gadījumā nav apstrīdams, ka starp prasītāju un atbalsta saņēmēju pastāv konkurences attiecības. Prasītāja ir norādījusi – un tas nav ticis apstrīdēts –, ka tā ir piedalījusies gaisa pārvadājumu veikšanā Nīderlandē vairāk nekā divdesmit gadus, ka 2019. gadā tā no Nīderlandes vai uz to bija pārvadājusi 3 miljonus pasažieru un ka tai pieder aptuveni 5 % Nīderlandes tirgus, kas Nīderlandē to padara par trešo lielāko aviosabiedrību. Prasītāja arī uzsvēra, ka tās lidojumu plānojumā 2020. gada vasarai, kas tika izstrādāts vēl pirms Covid‑19 pandēmijas, bija 43 galamērķi no 3 Nīderlandes lidostām. Tādēļ prasītāja ir ieinteresētā puse, kurai ir interese panākt to procesuālo tiesību aizsardzību, kuras tai izriet no LESD 108. panta 2. punkta.
24

Šajā gadījumā nav apstrīdams, ka starp prasītāju un TAP Air Portugal pastāv konkurences attiecības. Tādējādi prasītāja apgalvoja – un tas nav ticis apstrīdēts –, ka kopš 2003. gada tā ir piedalījusies gaisa pārvadājumu veikšanā no un uz Portugāli un ka 2019. gadā maršrutos no Portugāles un uz to tā pārvadājusi 10,9 miljonus pasažieru. Lietas dalībnieki nav apstrīdējuši arī to, ka prasītāja ir visnozīmīgākā TAP Air Portugal konkurente un ka abas sabiedrības 2019. gadā tieši konkurēja 32 maršrutos. Prasītāja arī uzsvēra, ka tās lidojumu plānojumā 2020. gada vasarai, kas tika izstrādāts pirms veselības krīzes, bija 126 galamērķi no 5 Portugāles lidostām. Līdz ar to prasītāja ir ieinteresētā puse, kurai ir interese nodrošināt tādu procesuālo tiesību aizsardzību, kuras tai izriet no LESD 108. panta 2. punkta.
100

Turklāt, lai gan apstrīdētā lēmuma 3. punktā patiešām ir minēti Dānijas Karalistes, Zviedrijas Karalistes un Norvēģijas Karalistes 2020. gada aprīlī un maijā pieņemtie ierobežojumi un ieteikumi pārvietošanās jomā, pirmām kārtām, ir jānorāda, ka attiecīgā pasākuma mērķis, kas minēts šī lēmuma 5. punktā, ir daļēji atlīdzināt SAS kaitējumu, kurš radies sakarā ar lidojumu atcelšanu vai pārplānošanu pēc tam, kad Covid‑19 pandēmijas kontekstā tika noteikti pārvietošanās ierobežojumi, šos ierobežojumus precīzi neidentificējot. Līdz ar to no apstrīdētā lēmuma nav secināms, ka SAS ciestais kaitējums bija tikai tas, kas izriet no šī lēmuma 3. punktā minētajiem ierobežojumiem, nevis iespējamiem ierobežojumiem, kas varētu tikt pieņemti arī Covid‑19 pandēmijas kontekstā pēc minētā lēmuma pieņemšanas. Otrām kārtām, ir jākonstatē, ka apstrīdētajā lēmumā nav izslēgts, ka šī lēmuma 3. punktā minētie ierobežojumi var ietekmēt gaisa satiksmi pat pēc to atcelšanas saskaņā ar šā sprieduma 31. punktā atgādinātajām Komisijas prognozēm. Līdz ar to ir jānorāda, ka nebija pretrunu vienlaikus uzskatīt, ka SAS ciestais kaitējums izriet no pārvietošanās ierobežojumiem Covid‑19 pandēmijas kontekstā un ka šis kaitējums var materializēties līdz 2021. gadam.
40

No vienas puses, pieņemot, ka ir pierādīts fakts, ka agrākā dizainparauga reģistrācijas datumā hanteles struktūrai līdzīgā forma, kas tiek izmantota dzērienu pudelei, attiecīgajā ražošanas nozarē bija pilnībā jauna, šādas formas unikālais raksturs nepiešķir agrākajam dizainparaugam plašāku aizsardzību nekā to, kas tam piešķirta saskaņā ar Regulu Nr. 6/2002. No otras puses, dizainparauga reģistrācijai nepieciešamais individuālais raksturs ir piemērojams apstrīdētajam dizainparaugam salīdzinājumā ar agrāko dizainparaugu, un pēdējā minētā iespējamais neparastums vai tā veidola oriģinalitāte nekādi neietekmē apstrīdētā dizainparauga individuālā rakstura vērtējumu. Tātad prasītājas argumenti šajā ziņā ir jānoraida.
67

Saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu “[..] var uzskatīt par saderīgu ar iekšējo tirgu [..] atbalstu, kas [..] novērš nopietnus traucējumus kādas dalībvalsts tautsaimniecībā”. No šīs tiesību normas formulējuma izriet, ka tās autori ir uzskatījuši, ka visas Savienības interesēs ir, lai kāda no tās dalībvalstīm spētu pārvarēt lielu, pat būtisku krīzi, kas var tikai būtiski ietekmēt visu citu dalībvalstu ekonomiku vai tās daļu un tātad Savienību kā tādu. Šo LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunkta formulējuma gramatisko interpretāciju apstiprina tā salīdzinājums ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu, kurš attiecas uz “atbalstu, kas veicina konkrētu saimniecisko darbību vai konkrētu tautsaimniecības jomu attīstību, ja šādam atbalstam nav tāds nelabvēlīgs iespaids uz tirdzniecības apstākļiem, kas ir pretrunā kopīgām interesēm”, ciktāl šīs pēdējās minētās tiesību normas formulējumā ir ietverts tāds nosacījums par to, ka ir jāpierāda, ka kopīgām interesēm pretrunīgā veidā netiek izmainīti tirdzniecības apstākļi, kāds nav ietverts LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 22. septembris, Austrija/Komisija, C‑594/18 P, EU:C:2020:742, 20. un 39. punkts).
2)

Jindal Saw Ltd un Jindal Saw Italia SpA sedz tiesāšanās izdevumus.
Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2021. gada 17. novembra spriedums –

Société des produits Nestlé/EUIPO – Amigüitos pets & life (“THE ONLY ONE by alphaspirit wild and perfect”)

(lieta T‑616/20)

Eiropas Savienības preču zīme – Iebildumu process – Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “THE ONLY ONE by alphaspirit wild and perfect” reģistrācijas pieteikums – Agrāka Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “ONE” – Relatīvi atteikuma pamati – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts (tagad Regulas (ES) 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts) – Lēmums, kas pieņemts pēc Vispārējās tiesas iepriekšējā nolēmuma atcelšanas – Regulas (ES) 2017/1001 72. panta 6. punkts – Res judicata spēks

1. Prasība atcelt tiesību aktu – Spriedums, ar kuru tiek atcelts tiesību akts – Sekas – Pienākums veikt izpildes pasākumus – Apjoms – Gan sprieduma pamatojuma, gan rezolutīvās daļas ņemšana vērā (LESD 266. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2017/1001 72. panta 6. punkts) (skat. 36., 37. punktu)

2. Eiropas Savienības preču zīme – Apelācijas process – Prasība Savienības tiesā – Vispārējās tiesas tiesības grozīt apstrīdēto lēmumu – Robežas Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2017/1001 72. pants) (skat. 48. punktu)

3. Tiesvedība – “Res judicata” spēks – Apjoms (skat. 51. punktu)

Priekšmets

Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2020. gada 29. jūlija lēmumu lietā R 424/2020‑5 attiecībā uz iebildumu procesu starp Société des produits Nestlé un Amigüitos pets & life.

Rezolutīvā daļa

1) Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas piektās padomes 2020. gada 29. jūlija lēmumu lietā R 424/2020‑5.

2) EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina Société des produits Nestlé SA tiesāšanās izdevumus tiesvedībā Vispārējā tiesā.
2.

Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana – Absolūti atteikuma pamati – Preču zīmes, kuras sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kas var kalpot, lai apzīmētu preces vai pakalpojuma īpašības – Vārdiska preču zīme “made of wood” (Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (skat. 26., 27., 30., 31., 35., 47., 51., 53. punktu)
1)

Atcelt Eiropas Parlamenta ģenerālsekretāra 2019. gada 17. decembra lēmumu par 61423,40 euro, kas nepamatoti izmaksāti kā parlamentārā palīdzība, atgūšanu no Robert Rochefort un attiecīgo 2020. gada 22. janvāra paziņojumu par parādu, ciktāl tie attiecas uz summām, kas samaksātas laikposmā no 2010. gada aprīļa līdz jūnijam, 2011. gada februārī, jūnijā un jūlijā un, visbeidzot, laikposmā no 2012. gada 21. maija līdz 27. jūlijam.
4.

Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana – Absolūti atteikuma pamati – Preču zīmes, kuras sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kas var kalpot, lai apzīmētu preces vai pakalpojuma īpašības – Preču zīme, kas veidota no vairākiem elementiem – Kompetentās iestādes iespēja veikt katra preču zīmes elementa pārbaudi – Nepieciešamība ņemt vērā kopējo iespaidu, ko kombinācija radījusi konkrētai sabiedrības daļai (Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (skat. 26., 32. punktu)
Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2021. gada 20. janvāra spriedums –

Oatly/EUIPO (“IT’S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS”)

(lieta T‑253/20)

Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “IT’S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS” reģistrācijas pieteikums – Absolūts atteikuma pamats – Atšķirtspēja – Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts

1. Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana – Absolūti atteikuma pamati – Preču zīmes, kam nav atšķirtspējas – Jēdziens – Vērtēšanas kritēriji (Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts) (skat. 20.–22. punktu)

2. Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana – Absolūti atteikuma pamati – Preču zīmes, kam nav atšķirtspējas – Preču zīmes, ko veido reklāmas saukļi – Atšķirtspēja – Speciālu novērtēšanas kritēriju piemērošana – Nepieļaujamība (Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts) (skat. 23., 24. punktu)

3. Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana – Absolūti atteikuma pamati – Preču zīmes, kam nav atšķirtspējas – Preču zīmes, ko veido reklāmas saukļi – Atšķirtspēja – Vērtēšanas kritēriji (Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts) (skat. 25.–28. punktu)

4. Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana – Absolūti atteikuma pamati – Preču zīmes, kam nav atšķirtspējas – Vārdiska preču zīme “IT’S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS” (Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts) (skat. 33.–35., 44.–49. punktu)

Priekšmets

Prasība par EUIPO Apelācijas piektās padomes 2020. gada 7. februāra lēmumu lietā R 2446/2019‑5 attiecībā uz pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “IT’S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.

Rezolutīvā daļa

1) Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas piektās padomes 2020. gada 7. februāra lēmumu lietā R 2446/2019‑5 attiecībā uz pieteikumu par Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “IT’S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju.
43

Šajā gadījumā no lietas materiāliem izriet, ka pēc 2015. gada 10. aprīlī pieņemtā lēmuma par procedūras sākšanu publicēšanas Komisija ar Helsinku pilsētas 2015. gada 24. jūnija vēstuli tika informēta par bijušās HelB uzņēmējdarbības pārdošanas procedūras īstenošanu. Šai vēstulei bija pievienots 2015. gada aprīļa memorands par pārdošanas projektu, sauktu par “Viima projektu”. 2015. gada 5. novembrī Somijas Republika tostarp nosūtīja Komisijai pirkuma līgumu, kas bija jānoslēdz ar prasītāju. Komisija iesniedza jautājumus Somijas Republikai par šo pārdošanu, konkrēti 2016. gadā. Komisija līdz ar to uzskatīja, ka ir atbilstoši apstrīdētajā lēmumā lemt par to, vai atbalsts, kas izriet no strīdīgajiem pasākumiem, pēc šīs pārdošanas tika nodots prasītājai, un konstatēja, ka starp bijušo un jauno HelB pastāv saimnieciskā pēctecība. Šādi rīkojoties un, kā Komisija apstiprināja tiesas sēdē, Komisija uzskatīja, ka prasītāja ir kļuvusi par attiecīgā atbalsta faktisko saņēmēju un tādējādi – par to, kam, iespējams, ir pienākums atmaksāt atbalstu.
131

Šajā lietā nav strīda par to, ka procedūras ilgums pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas galvenokārt ir saistīts ar to, ka Grieķijas Republika nav paziņojusi par [atbalsta] shēmām un ka par to pastāvēšanu Komisijai tika darīts zināms tikai septiņus gadus pēc 2007. gadā notikušajiem ugunsgrēkiem.
331

Ja šī prasība ir izpildīta, non bis in idem princips aizliedz no jauna izvērtēt pārkāpuma faktus pēc būtības, ja šī jaunā vērtējuma rezultātā: – vai nu tiktu piemērota otra sankcija, kas papildinātu pirmo gadījumā, ja notiktu atkārtota saukšana pie atbildības; – vai arī tiktu piemērota pirmā sankcija gadījumā, ja ar otro lēmumu tiktu nolemts saukt pie atbildības, kura pirmajā lēmumā nav atzīta (spriedums, 2002. gada 15. oktobris, Limburgse Vinyl Maatschappij u.c./Komisija, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, no C‑250/99 P līdz C‑252/99 P un C‑254/99 P, EU:C:2002:582, 61. punkts).
199

Taisnība, ka no bilancēm par rīsiem, kas pievienotas prasītāju procesuālajiem rakstiem, izriet, ka dati saistībā ar krājumiem perioda beigās, kuri ir norādīti vispārējā informatīvā dokumenta 36. apsvērumā un pārņemti apstrīdētās regulas 52. apsvērumā, atbilst starpībai starp krājumu perioda sākumā, izmantojamās produkcijas un importa summu, no vienas puses, un kopējo iekšējo patēriņu un eksportu, no otras puses. Tomēr, lai gan šī grāmatvedības formula ļauj aprēķināt krājumus perioda beigās, Komisija to detalizēti ir izklāstījusi tikai procesuālajos rakstos, kuri iesniegti Vispārējā tiesā. Savukārt tā nekādi neizriet no vispārējā informatīvā dokumenta, un Komisija neapgalvo, ka tā būtu to darījusi zināmu prasītājām administratīvās procedūras laikā.
15

2018. gada 28. jūnijā prokurore, kas atbildīga par šī sprieduma 14. punktā minēto izmeklēšanu, izvirzīja A apsūdzību. Apsūdzības rakstā, kas papildināts 2019. gada 24. maijā, bija ietvertas trīs apsūdzības. Pirmā apsūdzība attiecās uz to, ka 2010. gadā viņš bija piekritis tāda kukuļa piedāvājumam, kuru piedāvāja citas Latvijas bankas, kas nav prasītāja, uzraudzības padomes priekšsēdētājs, un bija pieņēmis arī pašu kukuli, un pateicībā par to A šai bankai esot devis padomus par to, kā izvairīties no FKTK veiktās uzraudzības, un neesot piedalījies FKTK sēdēs, kurās tika izskatīti ar šīs bankas uzraudzību saistīti jautājumi. Otrā izvirzītā apsūdzība attiecās uz to, ka, pirmkārt, pēc 2012. gada 23. augusta viņš bija piekritis pieņemt kukuli, ko piedāvāja tās pašas bankas valdes viceprezidents kā atlīdzību par A padomiem par to, kā panākt FKTK noteikto darbības ierobežojumu atcelšanu un citu ierobežojumu nepiemērošanu, un, otrkārt, A bija pieņēmis pusi no piedāvātā kukuļa. Trešā izvirzītā apsūdzība attiecās uz noziedzīgi iegūtu finanšu līdzekļu legalizēšanu, lai maskētu tās naudas izcelsmi, kustību un piederību, kura A tika samaksāta kā otrajā apsūdzībā minētais kukulis.
117

Attiecībā uz normām, ar kurām transponēts Direktīvas 2013/36 74. pants, BWG 39. panta 2. punktā ir paredzēts, ka: “Kredītiestādēm jābūt ieviestiem administratīviem, grāmatvedības un kontroles mehānismiem attiecībā uz izņemšanu, novērtēšanu, pārvaldību un to risku uzraudzību, kas izriet no banku darījumiem, kā arī attiecībā uz to politiku un atlīdzības praksi. Šie mehānismi ir jāpielāgo veikto banku darījumu veidam, apmēram un sarežģītībai. Organizatoriskā struktūra, kā arī administratīvie, grāmatvedības un kontroles mehānismi ir jādokumentē rakstveidā un saprotami. Cik vien iespējams, administratīvajiem, grāmatvedības un kontroles mehānismiem ir jāietver arī riski, kas izriet no banku darījumiem, kā arī riski, kas izriet no politikas un kādi, iespējams, varētu izrietēt no atlīdzības prakses. Organizatoriskajai struktūrai ir jānovērš interešu un kompetenču konflikti, nosakot ierobežojumus struktūras un procesa organizēšanā, kuri der kredītiestādes darbībai. Šo procedūru atbilstība un to piemērošana ir jāpārbauda iekšējās revīzijas struktūrvienībai vismaz reizi gadā.”
82

Kā izriet no Regulas Nr. 1303/2013 69. panta 3. punkta c) apakšpunkta un kā norādīts šā sprieduma 52.–61. punktā, PVN neattiecināšana uz ERAF ieguldījumu attiecas tikai uz gadījumu, kad saņēmējs, kuram jāmaksā šis nodoklis, to var atgūt saskaņā ar valsts tiesību aktiem par PVN, nevis – pretēji tam, ko apgalvo Komisija, – gadījumā, kad PVN ir atgūstams jebkādā veidā.