Lieta T-351/03

Schneider Electric SA

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

“Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība — Kaitējums, ko uzņēmums ir cietis sakarā ar pietiekami būtisku Kopienu tiesību pārkāpumu, kas ir pieļauts koncentrācijas saderīguma ar kopējo tirgu kontroles procedūras ietvaros”

Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2007. gada 11. jūlija spriedums II - 2251

Sprieduma kopsavilkums

Konkurence – Koncentrācija – To ierēdņu grupu pārklāšanās, kuras ir atbildīgas par dažādām uzņēmumu koncentrācijas kontroles stadijām, neraugoties uz to, ka šo dažādo stadiju laikā ir atcelts tiesību akts

Atbilstoši Tiesas Statūtu 21. panta pirmajai daļai, kas piemērojama procesam Pirmās instances tiesā saskaņā ar šo statūtu 53. panta pirmo daļu un Pirmās instances tiesas reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunktu, prasības pieteikumā ir jāietver strīda priekšmets un izvirzīto pamatu kopsavilkums. Šai norādei ir jābūt pietiekami skaidrai un precīzai, lai ļautu atbildētājam sagatavot savu aizstāvību un Pirmās instances tiesai spriest par prasību, vajadzības gadījumā, bez papildu informācijas. Lai garantētu tiesisko drošību un labu tiesas pārvaldību, ir nepieciešams, ka būtiskie faktiskie un tiesiskie apstākļi, ar kuriem prasība ir pamatota, izriet — vismaz kopsavilkuma veidā, bet loģiski un saprotami — no paša prasības pieteikuma teksta. Lai izpildītu šīs prasības, prasības pieteikumā par Kopienas iestādes radīto zaudējumu atlīdzību ir jāietver informācija, kas ļauj identificēt rīcību, kuru prasītājs pārmet iestādei, iemeslus, kuru dēļ tas uzskata, ka pastāv cēloņsakarība starp šo rīcību un kaitējumu, kuru, kā uzskata prasītājs, tas ir cietis, kā arī šī kaitējuma raksturu un apjomu. (sal. ar 92.–94. punktu)

Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība par tās iestāžu prettiesisku rīcību EKL 288. panta otrās daļas izpratnē ir pakļauta vairākiem nosacījumiem, proti, iestādei pārmestajai rīcībai jābūt prettiesiskai, zaudējumiem ir patiesi jāpastāv un ir jāpastāv cēloņsakarībai starp attiecīgo rīcību un zaudējumiem. Ja tiesību akta prettiesiskums ir minēts prasības par zaudējumu atlīdzību pamatā, šim prettiesiskumam, lai varētu radīt Kopienas ārpuslīgumisko atbildību, ir jāveido tiesību normas, kas piešķir tiesības privātpersonām, pietiekami būtisks pārkāpums. Izšķirošais kritērijs šajā sakarā ir tas, vai Kopienas iestāde ir acīmredzami un rupji pārkāpusi robežas, kuras tai ir jāievēro, īstenojot tai piešķirto rīcības brīvību. Kopienas ārpuslīgumiskās atbildības sistēmā it īpaši tiek ņemta vērā risināmo situāciju sarežģītība, grūtības tiesību aktu piemērošanā vai interpretācijā un it īpaši — rīcības brīvība, kāda ir apstrīdētā akta pieņēmējai. Ja attiecīgās iestādes rīcības brīvība ir ļoti ierobežota vai pat nepastāv vispār, vienkāršs Kopienu tiesību pārkāpums var būt pietiekams, lai konstatētu pietiekami būtiska Kopienu tiesību pārkāpuma pastāvēšanu. Tas ir tāpat, ja iestāde, kas ir atbildētāja, nav ievērojusi vispārējo pienācīgas rūpības pienākumu vai ir nepareizi piemērojusi atbilstošās materiālās vai procesuālās tiesību normas. (sal. ar 113.–118. punktu)

Ja pietiekami būtiska Kopienu tiesību pārkāpuma, kas ir priekšnosacījums, lai iestātos Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība, jēdzienu paplašinātu, iekļaujot tajā visas kļūdas, kuras, pat ja tās savā ziņā ir būtiskas, pēc savas dabas vai apmēra nav svešas parastai tādas iestādes rīcībai, kuras pienākums ir nodrošināt konkurences noteikumu, kas ir sarežģīti, delikāti un interpretējami, piemērošanu, tas varētu apdraudēt pilnvērtīgu konkurences regulatora funkcijas īstenošanu, kas būtu pretēji Kopienu vispārējām interesēm. Līdz ar to likumīga pienākuma neizpilde nav pietiekami būtisks Kopienu tiesību pārkāpums, lai iestātos Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība, ko, lai arī cik žēl tas nebūtu, var izskaidrot ar objektīviem ierobežojumiem, ko iestādei un tās darbiniekiem nosaka koncentrāciju kontroli reglamentējošie noteikumi. Savukārt tiesības uz iestādes rīcības rezultātā radušos zaudējumu atlīdzību pastāv, ja šī rīcība izpaužas tāda akta formā, kas acīmredzami ir pretējs tiesību normai un nodara būtisku kaitējumu iestādes trešo personu interesēm un šādu rīcību nevar nedz attaisnot, nedz izskaidrot ar īpašiem ierobežojumiem, kas objektīvi ir noteikti iestādes parastas darbības ietvaros. Šāda Kopienas ārpuslīgumiskās atbildības iestāšanās sliekšņa definēšana aizsargā rīcības robežas un vērtējuma brīvību, kam vispārējās interesēs ir jābūt Kopienas konkurences regulatoram gan tā lēmumu pamatojumā, gan tā atbilstošo primāro un atvasināto Kopienu tiesību normu interpretācijā un piemērošanā, neuzliekot trešām personām nastu par acīmredzamas un neattaisnojamas neizpildes sekām. (sal. ar 121.–125. punktu)

Principā ir iespējams, ka acīmredzami un nopietni trūkumi, kas ietekmē saskaņā ar konkurences politiku pieņemto lēmumu pamatā esošo ekonomisko analīzi, var radīt pietiekami būtiskus tiesību normu pārkāpumus, lai iestātos Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība. Tomēr, lai to noteiktu, vispirms ir jāpārbauda, vai ar kļūdainu analīzi pārkāptā norma piešķir tiesības privātpersonām. Lai arī atsevišķu principu un normu, ar kurām ir jābūt saderīgai konkurences analīzei, mērķis ir piešķirt tiesības personām, visas primāro vai sekundāro vai no judikatūras izrietošās tiesību normas, kuras ir jāievēro Komisijai savos ekonomiskajos vērtējumos, nevar uzreiz tikt uzskatītas par tādām, ar kurām personām tiek piešķirtas tiesības. Ekonomiskās analīzes, kas ir vajadzīgas, lai kvalificētu kādu situāciju vai kādu darījumu konkurences tiesībās, ir, vispārīgi raugoties, gan no faktu aspekta, gan no to apraksta izstrādātā pamatojuma aspekta apjomīgi un sarežģīti intelektuāli izklāsti, kuros var nemanot rasties atsevišķas nepilnības, kā, piemēram, neprecizitātes, pretrunas, pat daži izlaidumi, ņemot vērā iestādei noteiktā termiņa ierobežojumu. Tas it īpaši ir tad, kad, kā tas ir koncentrāciju kontroles gadījumā, analīzē ir iekļauts prospektīvais aspekts. Dokumentu vai loģikas nepietiekamības būtiskums šādos apstākļos ne vienmēr var būt pietiekams apstāklis, lai iestātos Kopienas atbildība. Visbeidzot, Komisijai ir rīcības brīvība, lai saglabātu Kopienas konkurences politikas kontroli, kas nozīmē, ka no tās nevar gaidīt pilnīgi konstantu un nemainīgu praksi atbilstošo noteikumu piemērošanā un tādējādi, ka tai ir noteikta brīvība, izvēloties tās rīcībā esošos ekonometriskos instrumentus, kā arī atbilstošo pieeju kāda fenomena izpētei, ja vien šī izvēle nav acīmredzami pretrunā ekonomikas zinātnes pieļautajiem noteikumiem un ja tā tiek piemērota konsekventā veidā. (sal. ar 129.–132. punktu)

Lēmumā, ar kuru koncentrācija ir atzīta par nesaderīgu ar kopējo tirgu, esošie trūkumi, kuri nav ietekmējuši procedūras norisi un kuri uzņēmumiem, kas piedalās koncentrācijas darījumā, nav atņēmuši iespēju saņemt darījuma realizēšanai labvēlīgu lēmumu, nav paši par sevi pietiekami, lai dalībniekiem radītu īpašu kaitējumu un līdz ar to, lai iestātos Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība. (sal. ar 134., 138. un 139. punktu)

Tādiem uzņēmumiem, kas ir Kopienas līmeņa koncentrācijas dalībnieki un kuriem ir adresēti publisko tiesību iestādes lēmumi, kas ievērojami ietekmē to intereses, ir jādod iespēja izteikt savu viedokli un tāpēc tiem ir jābūt laikus tieši informētiem par visiem iebildumiem, kurus Komisija ir izvirzījusi pret to paziņoto koncentrāciju. Paziņojums par iebildumiem šajā sakarā ir ļoti svarīgs, ņemot vērā, ka tā mērķis ir ļaut attiecīgajiem uzņēmumiem reaģēt uz regulatora iestādes izteiktajām bažām, pirmkārt, izsakot savu viedokli par šīm bažām un, otrkārt, plānojot iesniegt Komisijai pasākumus, lai labotu paziņotās koncentrācijas negatīvo ietekmi. Šī garantija, kas ir viena no pamatgarantijām, kuras Kopienu tiesiskajā kārtībā papildina administratīvā procesa norisi, ir īpaši svarīga attiecībā uz uzņēmumu koncentrāciju kontroli. Par acīmredzamu un būtisku Regulas Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrācijas kontroli 18. panta 1. un 3. punkta pārkāpumu ir atzīstams tas, ka Komisija ir sagatavojusi paziņojumu par iebildumiem tādā veidā, ka uzņēmums nevarēja zināt, ka, neiesniedzot atbilstošus korektīvos pasākumus, tam nebūs nekādu iespēju panākt, ka koncentrācija tiek atzīta par saderīgu ar kopējo tirgu. Šo tiesību uz aizstāvību pārkāpumu nedz pamato, nedz izskaidro īpašie ierobežojumi, kas objektīvi ir noteikti Komisijas dienestiem. (sal. ar 147.–149., 152., 154. un 170. punktu)

To ierēdņu grupu pilnīga vai daļēja pārklāšanās, kas ir atbildīgas par dažādām koncentrācijas kontroles stadijām, nav pietiekami būtisks Komisijas pieļauts tādas tiesību normas, kas piešķir tiesības privātpersonām, pārkāpums. Lai arī personu tiesību uz to, lai to lietu izskata neatkarīgā un objektīvā tiesā, ievērošanu garantē Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. panta 1. punkts, uz kuru atsaucas Līguma par Eiropas Savienību 6. panta 2. punkts un ko vēlreiz apstiprina Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta otrā daļa, un lai arī tiesības uz taisnīgu tiesu acīmredzami ir noteikums, ar kuru privātpersonām tiek piešķirtas tiesības, konvencijas 6. panta 1. punkts neaizliedz tādu administratīvo iestāžu iepriekšēju iejaukšanos, kuras neatbilst visiem priekšnosacījumiem, kas ir piemērojami procesam tiesās, tiktāl, ciktāl tiek garantētas tiesības uz objektīvu tiesu. Koncentrāciju kontroles jomā EKL 230. pantā paredzētā iespēja celt prasību atcelt Komisijas pieņemtos lēmumus saskaņā ar Regulas Nr. 4064/89 8. panta 3. un 4. punktu ir tiesību aizsardzības līdzeklis, kas sniedz konvencijas 6. panta 1. punktā prasītās garantijas. Turklāt nav tādas tiesību normas vai principa, kas nepieļautu, ka Komisija uztic tiem pašiem ierēdņiem vēlreiz izvērtēt koncentrāciju, kas tiek veikta, izpildot spriedumu, ar kuru atcelts lēmums, ar kuru šī koncentrācija ir atzīta par nesaderīgu ar kopējo tirgu. Visbeidzot, no vispārējā objektivitātes pienākuma principa nevar pieņemt, ka administratīvai vai tiesu iestādei pēc pirmā lēmuma atcelšanas ir pienākums nosūtīt lietu atpakaļ citai iestādei vai citai šīs iestādes struktūrvienībai. (sal. ar 181.–186. un 188. punktu)

Ja uzņēmumu koncentrācija jau ir tikusi īstenota brīdī, kad Komisija konstatē tās nesaderību ar kopējo tirgu, Regulas Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrācijas kontroli 8. panta 4. punkts ļauj iestādei uzdot veikt jebkādu atbilstošu darbību, lai atjaunotu efektīvu konkurenci. Lai noteiktu, vai, pieprasot abu uzņēmumu, kuri ir dalībnieki koncentrācijas darījumā, sadalīšanu, kas nodrošina mērķa uzņēmuma neaizskaramību un aizliedz jebkādu turpmāku komercdarbības pārdošanu, Komisija acīmredzami un būtiski pārkāpa šo noteikumu, ir jāpārbauda sadalīšanas kārtību, it īpaši ņemot vērā uzņēmumu, kuri paziņoja par koncentrāciju, stāvokli attiecīgajos tirgos, starpību, kas atdala to tirgus daļas no to tuvāko konkurentu daļām, to preču zīmju reputācija šajos tirgos, un jāpārbauda, vai lēmuma par sadalīšanu izpildes termiņš nebija acīmredzami pārāk īss. (sal. ar 199.–203. un 209. punktu)

Komisija, izmantojot savu pārbaudes kompetenci, kura ir tās rīcībā, lai lemtu par Kopienu līmeņa koncentrāciju saderību ar kopējo tirgu, nevar abstrahēties no nolīgumiem, kas saista dalībniekus, kuri ir paziņojuši par koncentrāciju, tiktāl, ciktāl to saistības ir likumīgas saskaņā ar piemērojamām valsts tiesībām. (sal. ar 221. punktu)

Pietiek ar nopietnām šaubām par koncentrācijas saderību ar kopējo tirgu, lai pieņemtu lēmumu par detalizētas pārbaudes stadijas uzsākšanu saskaņā ar Regulas Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrācijas kontroli 6. panta 1. punkta c) apakšpunktu, lai arī pierādījums par dominējošā stāvokļa rašanos vai nostiprināšanos tiek prasīts no Komisijas saskaņā ar šīs regulas 2. panta 3. punktu, ja tā atzīst koncentrāciju par nesaderīgu ar kopējo tirgu, pamatojoties uz 8. panta 3. punktu. (sal. ar 235., 249. un 250. punktu)

Uzņēmumu koncentrācijas kontroles jomā, lai arī tiesības uz aizstāvību ir jāievēro pirms jebkāda lēmuma, kas var būt nelabvēlīgs attiecīgajiem uzņēmumiem, pieņemšanas, lēmums par detalizētas pārbaudes stadijas uzsākšanu nav nelabvēlīgs akts, kura tiesiskums ir atkarīgs no šo tiesību ievērošanas. (sal. ar 240. punktu)

Lai Kopienas ārpuslīgumiskās atbildības ietvaros noteiktu zaudējumus, kas ir radušies Kopienu iestādes kļūdainas rīcības rezultātā, ir jāņem vērā tādas pienākuma neizpildes sekas, kas ir radījusi atbildības iestāšanos, nevis akta, kurā šī neizpilde ir iekļauta, sekas tiktāl, ciktāl iestāde varēja pieņemt vai tai bija jāpieņem akts ar tādām pašām sekām, nepārkāpjot tiesību normu. Citiem vārdiem, cēloņsakarības saiknes vērtējums nevar izrietēt no nepareiza uzskata, saskaņā ar kuru prettiesiska akta neesamības gadījumā iestāde nerīkotos vai pieņemtu pretēju aktu, kas no tās puses arī varētu būt prettiesiska rīcība, bet šādā vērtējumā ir jāsalīdzina kļūdainas rīcības rezultātā radusies situācija attiecībā pret konkrēto trešo personu ar situāciju, kas tai būtu radusies ar iestādes rīcību, kas ievēro tiesību noteikumu. Ja kļūda, kas pamato prasību par zaudējumu atlīdzību, ir pieļauta lēmumā, ar ko kādam pieteikuma iesniedzējam atsaka piešķirt atļauju vai jebkādu citu labvēlīgu lēmumu, nevar, izvērtējot kļūdas un salīdzinājuma starp patieso situāciju un juridiski rekonstruēto situāciju sekas, pieņemt, ka identificētās kļūdas neesamības gadījumā pieteikuma iesniedzējs uzreiz saņems atļauju vai citu labvēlīgu lēmumu, kuru tas prasīja. Tiesību uz aizstāvību pārkāpuma gadījumā, kas ietekmē lēmumu, ar kuru par nesaderīgu ar kopējo tirgu ir atzīta uzņēmumu koncentrācija, tādā pašā veidā ir nevis jāapgalvo, ka šāda pārkāpuma neesamības gadījumā paziņotā koncentrācija tiktu tieši vai netieši atzīta par saderīgu, bet gan jāizvērtē, kādas sekas identificētā kļūda varēja atstāt uz lēmuma būtību. Tādējādi zaudējumi, par kuriem ir atbildīga Kopiena, nevar izrietēt no salīdzinājuma starp situāciju, ko radīja lēmums par nesaderību, un situāciju, ko raksturo koncentrācijas tieša vai klusējot izteikta atļauja, izņemot gadījumu, kad Kopienu tiesa var atzīt, ka Komisija atzina nesaderību tieši un nepārprotami sakarā ar pierādītu savu likumīgo pienākumu neievērošanu. Turklāt, pat ja ir iespējams, ka nepastāv tiesības uz koncentrācijas atzīšanu par saderīgu ar kopējo tirgu, dalībniekiem varēja būt atņemtas nopietnas iespējas saņemt labvēlīgu lēmumu, jo šādas iespējas īstenošana var būt saistīta ar pārāk nedrošiem parametriem, lai varētu runāt par pārliecinošu zaudējumu apmēru un prasīt zaudējumu atlīdzību. Tādējādi nepastāv pietiekami cieša cēloņsakarība starp uzņēmuma, kas ir koncentrācijas dalībnieks, tiesību uz aizstāvību pārkāpumu un iespējamā lēmuma par koncentrācijas saderību pieņemšanas iespējas atņemšanu, lai varētu iestāties Kopienas atbildība sakarā ar uzņēmumam uzlikto pienākumu pārdot savus aktīvus, kuri tam pieder mērķa uzņēmumā, un lai līdz ar to tiktu atzīti zaudējumi, par kuriem vainojama Kopiena un kas ir vienādi ar vispārējo vērtības zudumu, kuru šie aktīvi cieta laikā starp to iegādi un to vēlāk notikušo pārdošanu. (sal. ar 263.–267., 278., 280., 282., 283., 286. un 292. punktu)

Regulā Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrācijas kontroli nav paredzēta nekāda prezumpcija par paziņotas koncentrācijas saderību ar kopējo tirgu, un Komisijai katrā lietā ir jāsniedz nepārprotams viedoklis par šo saderību un attiecīgi jāpieņem lēmums. Koncentrācija klusējot tiek uzskatīta par saderīgu ar kopējo tirgu, ja Komisija nav pieņēmusi lēmumu par detalizētas pārbaudes stadijas uzsākšanu Regulas 10. panta 1. punktā paredzētajā mēneša laikā un ja tā nav lēmusi par koncentrācijas saderību ar kopējo tirgu 10. panta 3. punktā noteiktajā četru mēnešu termiņā. (sal. ar 275. un 276. punktu)

Izdevumi par juridisko, nodokļu un banku padomdevēju konsultācijām un citi administratīvie izdevumi, kas radušies uzņēmumam, īstenojot Komisijas lēmumu, ar kuru ir noteikta abu uzņēmumu, kas ir koncentrācijas dalībnieki, sadalīšana un kas ir atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu, nav atzīstami par tādiem, kas radušies Komisijas nelikumības rezultātā, pieņemot lēmumu par nesaderību. Lēmuma par nesaderību prettiesiskums un līdz ar to arī lēmuma par sadalīšanu prettiesiskums nenozīmē, ka koncentrācija ir jāatzīst par saderīgu, kā arī ka uzņēmumi varēja turpināt darbību kā apvienots uzņēmums. Līdz ar to nevar pieņemt, ka uzņēmumam radušies administratīvie izdevumi, lai īstenotu aktīvu sadalīšanu, tam nebūtu radušies, ja iestāde būtu pieņēmusi tiesisku lēmumu. Savukārt izdevumi par honorāriem saistībā ar konsultācijām un dažāda veida administratīvajiem izdevumiem, kas radušies uzņēmumam, lai piedalītos atkārtotā koncentrācijas kontroles procedūrā — ko prasīja Komisijas lēmuma, ar ko šī koncentrācija ir atzīta par nesaderīgu ar kopējo tirgu, atcelšana, — ar tiešu un noteiktu cēloņsakarības saikni ir saistīti ar iestādes kļūdaino rīcību. Visbeidzot, izdevumus, kas radušies Kopienu tiesas kompetencē esošajā tiesas kontroles procedūrā, nosaka lēmumi par tiesāšanās izdevumiem, ko saskaņā ar īpašiem procesuāliem noteikumiem, kas ir piemērojami šāda veida izdevumiem, pieņem lēmumos, ar kuriem izbeidz tiesvedību un īpašo procedūru, kas ir paredzētas, ja tiek apstrīdēts tiesāšanās izdevumu apmērs, beigās. Šīs procedūras ir paredzētas vienīgi tādu pašu summu vai summu, kas radušās viena un tā paša iemesla dēļ tādas prasības ietvaros, ar kuru tiek apstrīdēta Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība, pieprasīšanai, ieskaitot no tādu personu puses, kurām, ņemot vērā, ka tām spriedums nav bijis labvēlīgs, ir jāatlīdzina tiesāšanās izdevumi. (sal. ar 293., 294. un 297.–302. punktu)

Ja būtisks Kopienu tiesību pārkāpums, kas ir pieļauts lēmumā, ar kuru koncentrācija ir atzīta par nesaderīgu ar kopējo tirgu, pietiekami tiešas cēloņsakarības dēļ ir saistīts ar aktīvu, kuri pārdevējam pieder pārdodamā uzņēmuma kapitālā, pārdošanas cenas samazināšanu, Kopienai ir jāatlīdzina zaudējumi, kurus šajā sakarā ir cietis pārdevējs. Zaudējumi var būt starpība starp pārdošanas cenu, par kuru bija panākta vienošanās, un to cenu, kuru pārdevējs būtu varējis saņemt no prasītāja, ja tā rīcībā pirmās koncentrācijas kontroles procedūras noslēgumā būtu bijis tiesisks lēmums par koncentrācijas saderību. (sal. ar 316., 317. un 322. punktu)

Ja uzņēmums iegūst kontroli pār citu uzņēmumu publiskā apmaiņas piedāvājuma veidā, izmantojot Regulas Nr. 4064/89 7. panta 3. punktā paredzēto atkāpi no koncentrācijas apturēšanas principa — pilnībā ievērojot gan valsts, gan Kopienu konkurences tiesības, — šis uzņēmums tomēr uzņemas risku, ka koncentrācijas kontrole beigsies regulā noteiktajos termiņos ar lēmumu, ar ko atzīta koncentrācijas nesaderība ar kopējo tirgu, un ar savstarpēja pienākuma noteikšanu sadalīt jau apvienoto uzņēmumu aktīvus. Lai arī uzņēmums, ņemot vērā koncentrācijas raksturu, nevarēja neņemt vērā, ka īstenotā apvienošanās varēja vismaz radīt vai nostiprināt dominējošo stāvokli ievērojamā kopējā tirgus daļā un ka šī iemesla dēļ Komisija to aizliegs, pamatojoties uz minētās regulas 2. panta 3. punktu, no tā izriet, ka šis uzņēmums pats veicināja savu zaudējumu rašanos, uzņemoties reālu risku, ka tiesībām atbilstoša koncentrācija vēlāk tiks atzīta par nesaderīgu un līdz ar to, ka var būt iespējams, ka iegādātie aktīvi tiks pārdoti piespiedu kārtā. Šādos apstākļos uzņēmums var tikt atzīts par esam atbildīgu par vienu trešdaļu no atlīdzināmajiem zaudējumiem, kurus tas cieta pircējam piešķirtā pārdošanas cenas samazinājuma dēļ. (sal. ar 328.–330., 332. un 334. punktu)