ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

Tiesību aktu tuvināšana – Pasākumi, lai izveidotu un nodrošinātu elektroenerģijas iekšējā tirgus darbību – Direktīva 2003/54 – Trešo personu piekļuve elektroenerģijas pārvades un izplatīšanas sistēmai

(EKL 307. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/54)

Summary

Pienākumus, kuri valstij izriet no Direktīvas 2003/54 par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 96/92 atcelšanu, izpilda valsts, kuras elektroenerģijas tīkla operators pirms šīs dalībvalsts pievienošanās Kopienai ir noslēdzis ar sabiedrību, kas reģistrēta trešā valstī, preferenciālās piekļuves nolīgumu, saskaņā ar kuru šai sabiedrībai tiek piešķirtas tranzīta tiesības valsts augstsprieguma elektroenerģijas tīklā kā atlīdzība par tās finanšu ieguldījumu pārvades līnijas, kurā tai ir minētās tiesības, būvniecībā, jo preferenciālā attieksme, kas piešķirta attiecīgajai sabiedrībai, ir jāuzskata par investīciju, kuru aizsargā Nolīgums par investīciju savstarpējo veicināšanu un aizsardzību, kurš noslēgts starp attiecīgo trešo valsti un dalībvalsti pirms minētās dalībvalsts pievienošanās Kopienai, un nolīguma eventuāla laušana dalībvalsts starptautisko pienākumu aspektā izraisītu šīs dalībvalsts veiktu minētā nolīguma pārkāpumu.

EKL 307. panta pirmās daļas mērķis ir saskaņā ar starptautisko tiesību principiem, kādi it īpaši izriet no 1969. gada 23. maija Vīnes konvencijas par starptautisko līgumu tiesībām 30. panta 4. punkta b) apakšpunkta, precizēt, ka EK līguma piemērošana neietekmē attiecīgās dalībvalsts pienākumus ievērot trešo valstu tiesības, kas izriet no agrākas konvencijas, un izpildīt atbilstošos pienākumus.

Šajā ziņā, lai noteiktu, vai iepriekšēja starptautiska nolīguma dēļ var neievērot Kopienu tiesību normu, ir jāpārbauda, vai tas nosaka attiecīgajai dalībvalstij pienākumus, kuru izpildi vēl var prasīt trešās valstis, kas ir nolīguma slēdzējas puses.

Turklāt, lai gan EKL 307. panta ietvaros dalībvalstis var izvēlēties pasākumus, kas veicami, lai novērstu visas nesaderības starp nolīgumu, kas noslēgts pirms iestāšanās Eiropas Savienībā, un EK līgumu, ja dalībvalstij rodas grūtības, kuru dēļ nolīguma grozīšana nav iespējama, nevar izslēgt pienākumu denonsēt nolīgumu. Tomēr tā tas nav gadījumā, ja attiecīgajā nolīgumā nav nevienas klauzulas par šī nolīguma denonsēšanas iespēju un ja attiecīgā nolīguma laušanas sekas būtu tādas, ka sabiedrībai tiktu liegta samaksa, kas minētajā nolīgumā paredzēta kā atlīdzība par tās finanšu ieguldījumu pārvades līnijas būvniecībā; tad šāds pasākums apdraudētu sabiedrības tiesības un līdz ar to tam būtu tāda pati iedarbība kā ekspropriācijai, kura ir aizliegta Nolīgumā par investīciju savstarpējo veicināšanu un aizsardzību.

Šajos apstākļos, pat pieņemot, ka sabiedrībai piešķirtā preferenciālā piekļuve nav saderīga ar Direktīvu 2003/54, ir jāuzskata, ka šo preferenciālo piekļuvi aizsargā EKL 307. panta pirmā daļa.

(sal. ar 38., 41., 42., 44., 46., 48., 51. un 52. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Tiesību aktu tuvināšana – Autortiesības un blakustiesības – Direktīva 2001/29 – Dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošana informācijas sabiedrībā – Reproducēšanas tiesības – Izņēmums saistībā ar privātu kopēšanu – Taisnīga atlīdzība – Parādnieks

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/29 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts)

2. Tiesību aktu tuvināšana – Autortiesības un blakustiesības – Direktīva 2001/29 – Dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošana informācijas sabiedrībā – Reproducēšanas tiesības – Izņēmums saistībā ar privātu kopēšanu

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/29 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts)

Summary

1. Direktīva 2001/29 par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā, it īpaši tās 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts, ir jāinterpretē tādējādi, ka galalietotājs, kas privāti veic aizsargāta darba reproducēšanu, principā ir jāuzskata par minētajā 2. punkta b) apakšpunktā paredzētās taisnīgās atlīdzības parādnieku. Tomēr, ņemot vērā praktiskās grūtības identificēt privātos lietotājus, kā arī noteikt tiem pienākumu atlīdzināt autoriem kaitējumu, ko tie nodara, dalībvalstis drīkst noteikt nodevu par privāto kopēšanu personām, kuras nodod šī galalietotāja rīcībā digitālās reproducēšanas iekārtas, ierīces vai datu nesējus, jo šīm personām ir iespēja iekļaut šīs nodevas summu cenā, ko galalietotājs maksā par minēto nodošanu rīcībā.

(sal. ar 27. un 29. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

2. Direktīva 2001/29 par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā, it īpaši tās 5. panta 2. punkta b) apakšpunkts un 5. punkts, ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstij – kura ir ieviesusi sistēmu attiecībā uz nodevu par privāto kopēšanu, kas noteikta aizsargāto darbu reproducēšanai paredzēto informācijas nesēju ražotājam vai importētājam, un kuras teritorijā autoriem tiek nodarīts kaitējums ar to, ka pircēji, kuri tur dzīvo, lieto autoru darbus privātiem mērķiem, – ir jāgarantē, ka šie autori faktiski saņem taisnīgu atlīdzību, kas paredzēta, lai tiem atlīdzinātu šo kaitējumu. Šajā ziņā viens pats apstāklis, ka profesionālais digitālās reproducēšanas iekārtu, ierīču vai datu nesēju pārdevējs atrodas citā dalībvalstī, nevis tajā dalībvalstī, kurā dzīvo pircēji, neietekmē šo pienākumu sasniegt konkrētu rezultātu. Valsts tiesai gadījumā, ja nav iespējams nodrošināt taisnīgās atlīdzības iekasēšanu no pircējiem, ir jāinterpretē savas valsts tiesības tādējādi, lai šo atlīdzību varētu iekasēt no parādnieka, kurš rīkojas komersanta statusā.

(sal. ar 41. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Pakalpojumi iekšējā tirgū – Direktīva 2006/123 – Komerciāls paziņojums

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/123 4. panta 12. punkts un 24. pants)

2. Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Pakalpojumi iekšējā tirgū – Direktīva 2006/123 – Reglamentēto profesiju komerciāli paziņojumi

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/123 24. panta 1. un 2. punkts)

Summary

1. “Komerciāla paziņojuma” jēdziens, kas ir definēts Direktīvas 2006/123 par pakalpojumiem iekšējā tirgū 4. panta 12. punktā, ietver ne tikai klasisko reklāmu, bet arī citus reklāmas veidus un informācijas paziņojumus, kuru mērķis ir piesaistīt jaunus klientus.

Tādējādi sliekšņa darījumi ietilpst “komerciāla paziņojuma” jēdzienā Direktīvas 2006/123 4. panta 12. punkta un 24. panta nozīmē, jo tie ir informācijas paziņošanas veids jaunu klientu meklēšanai, tie ir saistīti ar personisku pakalpojumu sniedzēja un potenciālā klienta sazināšanos, lai pēdējo minēto iepazīstinātu ar pakalpojumu piedāvājumu, un tāpēc to var kvalificēt kā tiešo mārketingu.

(sal. ar 32., 33. un 38. punktu)

2. Direktīvas 2006/123 par pakalpojumiem iekšējā tirgū 24. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas nepieļauj valsts tiesisko regulējumu, ar kuru reglamentēto profesiju pārstāvjiem, piemēram, grāmatvedības ekspertiem, pilnībā aizliegts veikt sliekšņa darījumus. Tādējādi gan no 24. panta mērķa, gan no konteksta, kādā tas iekļaujas, izriet, ka Savienības likumdevēja nodoms bija likvidēt ne tikai absolūtus aizliegumus reglamentēto profesiju pārstāvjiem sniegt komerciālus paziņojumus neatkarīgi no to formas, bet arī likvidēt aizliegumus izmantot vienu vai vairākus komerciālo paziņojumu veidus Direktīvas 2006/123 4. panta 12. punkta nozīmē, proti, reklāmu, tiešo mārketingu vai sponsorēšanu. Ņemot vērā šīs direktīvas preambulas 100. apsvērumā iekļautos piemērus, par absolūtiem aizliegumiem, kas ir aizliegti ar šīs direktīvas 24. panta 1. punktu, ir jāuzskata arī profesionālie noteikumi, ar kuriem tiek aizliegts vienā vai vairākos konkrētos plašsaziņas līdzekļos sniegt informāciju par pakalpojumu sniedzēju vai tā darbību.

Tādējādi sliekšņa darījumu aizliegums, kas ir plašs, jo ar to ir aizliegti visi sliekšņa darījumi neatkarīgi no to veida, to satura vai izmantotajiem līdzekļiem, un kas ietver aizliegumu izmantot jebkādus saziņas līdzekļus, kuri ļauj izplatīt šāda veida komerciālus paziņojumus, ir jāuzskata par absolūtu komerciālu paziņojumu aizliegumu, kas ar Direktīvas 2006/123 24. panta 1. punktu ir aizliegts.

Tā kā šāds tiesiskais regulējums pilnībā aizliedz vienu komerciāla paziņojuma veidu un tāpēc ietilpst Direktīvas 2006/123 24. panta 1. punkta piemērošanas jomā, tas nav saderīgs ar šo direktīvu un nevar būt pamatots saskaņā ar minētās direktīvas 24. panta 2. punktu, pat ja tas ir nediskriminējošs, pamatots ar primāru vispārējo interešu apsvērumu un ir samērīgs.

(sal. ar 29., 41., 42., 45. un 46. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Tiesību aktu tuvināšana – Cilvēkiem paredzētas zāles – Direktīva 2001/83 – Reklāma – Piemērojamība

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/83, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2004/27, 87. panta 2. punkts)

2. Tiesību aktu tuvināšana – Cilvēkiem paredzētas zāles – Direktīva 2001/83 – Reklāma

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/83, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2004/27, 87. panta 2. punkts)

Summary

1. Direktīvas 2001/83 par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2004/27, 87. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas atteicas arī uz citātiem, kas ņemti no medicīnas žurnāliem vai zinātniskiem izdevumiem un kas ir iekļauti zāļu reklāmā, kura paredzēta personām, kas ir tiesīgas izrakstīt vai izplatīt zāles. Faktiski no Direktīvas 2001/83 87. panta vietas tās struktūrā, kā arī minētā 87. panta formulējuma un satura kopumā izriet, ka tā 2. punkts ir vispārīga tiesību norma, kas attiecas uz visu zāļu reklāmu, ieskaitot to, kas ir domāta personām, kurām ir tiesības tās izrakstīt vai izplatīt. Šo interpretāciju apstiprina Direktīvas 2001/83 mērķis. Kļūdaina vai nepilnīga informācija acīmredzami varētu apdraudēt personu veselību un tāpēc kavēt šīs direktīvas būtiskā mērķa sasniegšanu.

(sal. ar 30., 31., 34. un 35. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

2. Direktīvas 2001/83 par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2004/27, 87. panta 2. punktā ir aizliegts zāļu reklāmā personām, kuras ir tiesīgas tās izrakstīt vai izplatīt, ietvert apgalvojumus, kas ir pretrunā zāļu aprakstā minētajām ziņām, bet netiek prasīts, lai visi šajā zāļu reklāmā paustie apgalvojumi būtu iekļauti zāļu aprakstā vai arī būtu no tā izsecināmi. Šādā reklāmā var iekļaut apgalvojumus, kas papildina minētās direktīvas 11. pantā paredzētās ziņas, ar nosacījumu, ka šie apgalvojumi

– apstiprina vai precizē šajā aprakstā ietvertās ziņas, tās nesagrozot;

– atbilst šīs direktīvas 87. panta 3. punktā un 92. panta 2. un 3. punktā paredzētajām prasībām.

Tādējādi šāda informācija, pirmkārt, nevar būt maldinoša un tai ir jāveicina zāļu racionāla izmantošana, iepazīstinot ar to objektīvi un nepārspīlējot to īpašības, un, otrkārt, tai ir jābūt precīzai, nenovecojušai, pārbaudāmai un pietiekami pilnīgai, lai saņēmējs pats varētu spriest par attiecīgo zāļu ārstniecisko vērtību. Visbeidzot, citātiem, tabulām un citiem uzskates materiāliem no medicīnas žurnāliem vai zinātniskiem izdevumiem ir jābūt skaidri identificējamiem, norādot precīzu informācijas avotu, lai veselības aprūpes speciālists par tiem būtu informēts un varētu tos pārbaudīt.

(sal. ar 50. un 51. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Eiropas Savienības pilsonība – Tiesības uz brīvu pārvietošanos un uzturēšanos dalībvalstu teritorijā – Nekustamā īpašuma pirkuma nodoklis

(EKL 18., 39. un 43. pants; EEZ līguma 28. un 31. pants)

2. Eiropas Savienības pilsonība – Vienlīdzīga attieksme – Diskriminācija pilsonības dēļ – Aizliegums – Valsts noteikts nekustamā īpašuma pirkuma nodoklis

(EKL 12., 18., 39. un 43. pants; EEZ līguma 4., 28. un 31. pants)

Summary

1. Dalībvalsts, kura no nekustamā īpašuma pirkuma nodokļa atbrīvo tikai valsts pastāvīgos rezidentus, lai gan no šī nodokļa nav atbrīvoti nerezidenti, kuriem ir nodoms šajā teritorijā apmesties nākotnē, nav izpildījusi tai EKL 18., 39. un 43. pantā, kā arī Eiropas Ekonomikas zonas līguma 28. un 31. pantā paredzētos pienākumus.

Tiesību normas par vienlīdzīgu attieksmi aizliedz ne tikai acīmredzamu diskrimināciju pilsonības dēļ, bet arī jebkura veida netiešu diskrimināciju, kas, piemērojot citus nošķiršanas kritērijus, faktiski noved pie tā paša rezultāta. Tomēr tas tā ir tāda pasākuma gadījumā, ar kuru tiek paredzēts veikt nošķiršanu, pamatojoties uz domicila vai parastās dzīvesvietas kritēriju, ciktāl pastāv iespēja, ka šis pasākums galvenokārt negatīvi ietekmēs citu dalībvalstu pilsoņus, jo personas, kuru domicils nav valsts teritorijā, tāpat kā nerezidenti, visbiežāk nav pilsoņi. Šādu pastāvīgās dzīvesvietas nosacījumu nevar pamatot ar attiecīgās dalībvalsts norādītajiem mērķiem atvieglot pirmā mājokļa iegādi, novērst jebkādas spekulācijas ar nekustamo īpašumu un atbalstīt ģimenes ar zemiem vai vidējiem ienākumiem un tas nav nepieciešams, lai ierobežotu krāpšanu nodokļu jomā un izvairītos no ļaunprātīgas izmantošanas, apejot atbrīvojuma mērķi.

(sal. ar 45., 46., 59. un 63. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

2. Dalībvalsts, kura pirmā mājokļa šīs valsts teritorijā iegādes laikā, ievērojot atsevišķus nosacījumus, atbrīvo no nekustamā īpašuma pirkuma nodokļa tikai savus valsts pilsoņus vai šīs valsts izcelsmes personas, nav izpildījusi tai EKL 12., 39. un 43. pantā, kā arī EEZ līguma 4., 28. un 31. pantā paredzētos pienākumus.

Šāda attieksme, ar kuru valsts pilsoņi tiek nošķirti no citu dalībvalstu pilsoņiem, kuri vēlas apmesties attiecīgajā dalībvalstī, pamatojoties tikai un vienīgi uz viņu pilsonību, ir uzskatāma par tiešu diskrimināciju, kura ir aizliegta saskaņā ar minētajām tiesību normām. Mērķi, pirmkārt, atvieglot mājokļa iegādi minētās dalībvalsts pilsoņiem emigrantiem un šīs pašas valsts izcelsmes personām, kā arī veicināt viņu atgriešanos, ņemot vērā, ka šī dalībvalsts ir piedzīvojusi nozīmīgu iedzīvotāju skaita samazināšanos saistībā ar ievērojamu emigrāciju uz ārvalstīm, un, otrkārt, saglabāt saikni starp minētajiem emigrantiem un viņu izcelsmes valsti, nepierāda objektīvu, no attiecīgo personu pilsonības neatkarīgu apstākļu pastāvēšanu, ar ko varētu attaisnot diskrimināciju, kāda izriet no minētā atbrīvojuma, ciktāl to pamatā ir attiecīgo personu pilsonība.

(sal. ar 69.–71. un 75. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Tiesību aktu tuvināšana – Mehāniskie transportlīdzekļi – Kopienas tipa apstiprināšanas procedūra – Direktīva 92/61 un Direktīva 2002/24

(Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/24; Padomes Direktīva 92/61)

2. Preču brīva aprite – Kvantitatīvie ierobežojumi – Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību

(LESD 34. un 36. pants)

Summary

1. Direktīva 92/61, kas attiecas uz divriteņu vai trīsriteņu mehānisko transportlīdzekļu tipa apstiprinājumu, kā arī Direktīva 2002/24, kas attiecas uz divriteņu vai trīsriteņu mehānisko transportlīdzekļu tipa apstiprinājumu un ar ko atceļ Direktīvu 92/61, ir interpretējamas tādējādi, ka, ja transportlīdzeklim vai ar to saistītai detaļai vai atsevišķai tehniskai vienībai nav piemērojama ar šīm direktīvām ieviestā tipa apstiprinājuma procedūra, īpaši tāpēc, ka tie neietilpst to piemērošanas jomā, to noteikumi pieļauj, ka attiecībā uz minēto transportlīdzekli, detaļu vai atsevišķu tehnisku vienību dalībvalsts valsts tiesībās ievieš analogu citās dalībvalstīs veikto pārbaužu atzīšanas mehānismu. Tādējādi, ņemot vērā pašreiz spēkā esošās Savienības tiesību normas, Savienības mēroga tipa apstiprinājuma mehānismu nevar piemērot detaļai vai atsevišķai tehniskai vienībai, kuras mērķis ir izmainīt mopēda tehniskos parametrus tādā veidā, ka tas vairs neatbilst definīcijai, kas sniegta Direktīvā 92/61 un Direktīvā 2002/24, it īpaši saistībā ar tā jaudu.

Katrā ziņā šādā tiesiskajā regulējumā ir jāievēro Savienības tiesības, it īpaši LESD 34. un 36. pants.

(sal. ar 40. un 48. punktu un rezolutīvo daļu)

2. Vispārējs aizliegums pārdot vai izmantot aprīkojumu, kas ļauj palielināt mopēdu jaudu un/vai ātrumu, var radīt šķēršļus preču brīvai apritei. Šāds šķērslis ir aizliegts ar LESD 34. pantu, ja to nevar pamatot ar kādu no LESD 36. pantā uzskaitītajiem vispārējo interešu iemesliem vai ar obligātām prasībām. Kaut arī šāds aizliegums varētu būt pamatots ar mērķi nodrošināt ceļu satiksmes drošību, šādam pasākumam vēl arī ir jābūt piemērotam, lai nodrošinātu izvirzītā mērķa sasniegšanu, un tas nedrīkst pārsniegt to, kas ir vajadzīgs tā sasniegšanai. Tā kā vispārējs aizliegums pārdot un izmantot aprīkojumu, kas ļauj palielināt tādu mopēdu jaudu un/vai ātrumu, kuri piedalās satiksmē uz publiskiem ceļiem, noteikti rada šķēršļus to izmantošanai, piemēram, ar sportu saistītiem mērķiem ārpus satiksmes pa publiskiem ceļiem, ir jānoskaidro, vai nav neviena pasākuma, kas būtu mazāk ierobežojošs nekā vispārējs aizliegums un kas ļautu tikpat efektīvi nodrošināt ceļu satiksmes drošību, un tas ir jāpārbauda valsts tiesai.

(sal. ar 44.–47. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Apgrozījuma nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma – Pārejas noteikumi tirdzniecības starp dalībvalstīm aplikšanai ar nodokļiem

(Padomes Direktīvas 2006/112 2. panta 1. punkta b) apakšpunkta ii) punkts, 20. panta pirmā daļa un 138. panta 1. punkts)

2. Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Apgrozījuma nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma – Pārejas noteikumi tirdzniecības starp dalībvalstīm aplikšanai ar nodokļiem

(Padomes Direktīvas 2006/112 2. panta 2. punkta b) apakšpunkts)

Summary

1. Direktīvas 2006/112 par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 20. panta pirmā daļa un 138. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka darījuma atzīšana par piegādi vai iegādi Kopienas iekšienē nevar būt atkarīga no tā, vai ir ievērots konkrēts laiks, kurā jāsākas vai jābeidzas attiecīgās preces transportēšanai no piegādes dalībvalsts uz galamērķa dalībvalsti. Tomēr, lai varētu veikt šādu atzīšanu un noteikt konkrētu iegādes vietu, jānosaka temporāla un materiāla saikne starp attiecīgās preces piegādi un tās transportēšanu, kā arī turpinātību darījuma norisē.

Īpašajā jauna transportlīdzekļa iegādes gadījumā šīs direktīvas 2. panta 1. punkta b) apakšpunkta ii) punkta izpratnē tas, vai darījums ir noticis Kopienas iekšienē, ir jānosaka, kopā izvērtējot visus objektīvos apstākļus, kā arī pircēja nodomu, ar nosacījumu, ka šo nodomu pamato objektīvi apstākļi, kas ļauj identificēt dalībvalsti, kurā ir plānota attiecīgās preces gala patērēšana. Šajā ziņā papildus attiecīgās preces transportēšanas norisei laikā viens no apstākļiem, kurš var būt svarīgs, ir arī vieta, kurā šī prece ir reģistrēta un kurā to parasti izmanto, pircēja dzīvesvieta, kā arī tas, vai pircējam ir vai nav saiknes ar dalībvalsti, no kuras ir notikusi piegāde, vai kādu citu dalībvalsti. Īpašajā jahtas iegādes gadījumā nozīmīga var būt arī jahtas karoga dalībvalsts, kā arī vieta, kurā jahta parasti tiks novietota vai noenkurota un kurā tā pārziemos.

Tomēr iegādes Kopienas iekšienē ietvaros nevar tikt prasīts, lai transportlīdzekļa transportēšana notiktu uzreiz pēc tā piegādes, lai tā netiktu pārtraukta un lai attiecīgā prece netiktu nekādā veidā izmantota pirms minētās transportēšanas vai tās laikā. Patiesībā svarīgi ir noteikt, kurā dalībvalstī notiks attiecīgā transportlīdzekļa gala un ilgstoša izmantošana. Šajā ziņā tā izmantošana transportēšanas laikā, pat izklaidei, notiek vienīgi īslaicīgi salīdzinājumā ar transportlīdzekļa izmantošanas ilgumu vispārīgi.

(sal. ar 33., 45., 46., 48., 50. un 51. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

2. Novērtējums par to, vai Kopienas iekšienē iegādāts transportlīdzeklis ir jauns Direktīvas 2006/112 par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 2. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē, ir jāveic brīdī, kad pārdevējs attiecīgo preci piegādā pircējam, proti, brīdī, kad no pārdevēja pircējam tiek nodotas tiesības rīkoties ar šo lietu kā īpašniekam.

(sal. ar 55. un 57. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Keywords

Summary



Keywords

Personu brīva pārvietošanās – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Darba ņēmēji – Diplomu un kvalifikāciju apliecinošu dokumentu atzīšana – Direktīva 89/48 – Reglamentēta profesionālā darbība – Profesionālā pieredze – Jēdziens

(EKL 39. un 43. pants; Padomes Direktīvas 89/48 1. panta e) punkts un 4. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

Summary

Par citā dalībvalstī iegūto profesionālo kvalifikāciju atzīšanu atbildīgajai valsts iestādei, nosakot iespējamos kompensējošos pasākumus, lai novērstu būtiskās atšķirības starp pieteikuma iesniedzēja iegūto izglītību un uzņemošajā dalībvalstī prasīto izglītību, saskaņā ar EKL 39. un 43. pantu ir jāņem vērā visa praktiskā darba pieredze, kas pilnībā vai daļēji var izlīdzināt šīs atšķirības.

Kaut arī pieredze, ko pieteikuma iesniedzēji ir ieguvuši pirms tā diploma iegūšanas, kas dod tiem tiesības strādāt attiecīgajā profesijā kādā dalībvalstī, neietver šādas reglamentētas profesionālās darbības veikšanu un kaut arī no Direktīvas 89/48 par vispārēju sistēmu tādu augstākās izglītības diplomu atzīšanai, ko piešķir par vismaz trīs gadu profesionālo izglītību, 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta otrās daļas neizriet pienākums ņemt vērā tādu praktiskā darba pieredzi, kas nav uzskatāma par profesionālo pieredzi šīs direktīvas 1. panta e) punkta izpratnē, tomēr saskaņā ar Savienības tiesībām veiktajiem pasākumiem ir jāatbilst vispārējiem Savienības tiesību principiem, un it īpaši samērīguma principam. Šajā ziņā EKL 39. un 43. pantā garantēto pamatbrīvību faktiska īstenošana var tikt nepamatoti ierobežota, ja kompetentās valsts iestādes, kas ir atbildīgas par citā dalībvalstī iegūto izglītību apliecinošo dokumentu atzīšanu, neņem vērā tās atbilstošās zināšanas un kvalifikācijas, ko jau ir ieguvis pieteikuma iesniedzējs, kurš vēlas valsts teritorijā strādāt profesijā, piekļuve kurai saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu ir atkarīga no diploma vai noteiktas profesionālās kvalifikācijas esamības. Konkrētā praktiskā darba pieredzei, kas var būt lietderīga tās profesijas veikšanai, pieeja kurai tiek lūgta, piešķiramā nozīme kompetentajai iestādei ir jānosaka, ņemot vērā konkrētos veiktos pienākumus, šo pienākumu izpildē iegūtās un lietotās zināšanas, kā arī attiecīgajai personai uzticēto atbildību un tai piešķirto neatkarības pakāpi.

(sal. ar 61., 64.–66., 69. un 72. punktu un rezolutīvo daļu)