Keywords

Summary



Keywords

1. Valsts atbalsts – Jēdziens – Labvēlīga nodokļu režīma piešķiršana atsevišķiem uzņēmumiem, ko veic valsts iestādes – Iekļaušana – Nodokļu atvieglojums, kas uzskatāms par vispārēju pasākumu, kurš bez izņēmuma piemērojams visiem saimnieciskās darbības subjektiem – Izslēgšana

(EKL 87. panta 1. punkts)

2. Valsts atbalsts – Jēdziens – Pasākuma selektīvais raksturs – Aplikšana ar nodokļiem, kas atkarīga no tā, vai nodokļu maksātājs gūst ienākumus, un ierobežota, ievērojot noteiktus kritērijus – Neesamība

(EKL 87. panta 1. punkts)

3. Valsts atbalsts – Jēdziens – Pasākuma selektīvais raksturs – Novērtējums, kurā tiek ņemta vērā vienīgi izmantotā regulējuma metode – Izslēgšana

(EKL 87. panta 1. punkts)

4. Valsts atbalsts – Jēdziens – Pasākuma selektīvais raksturs – Nodokļu režīms, kas sabiedrību grupai tās statusa dēļ ļauj izvairīties no nodokļu bāzēm – Iekļaušana

(EKL 87. panta 1. punkts)

5. Valsts atbalsts – Izmeklēšana, ko veic Komisija – Atbalsta shēmas pārbaude kopumā – Pieļaujamība

(EKL 87. un 88. pants)

6. Valsts atbalsts – Izmeklēšana, ko veic Komisija – Atbalsta saderība ar kopējo tirgu – Novērtējums pēc paziņojuma par valsts atbalstu nodokļu jomā – Piemērojamība

(EKL 87. un 88. pants; Komisijas Paziņojums 98/C 384/03)

7. Valsts atbalsts – Aizliegums – Atkāpes – Atbalsts, ko var uzskatīt par saderīgu ar kopējo tirgu – Novērtējums, ņemot vērā EKL 87. pantu – Agrākas prakses ņemšana vērā – Izslēgšana

(EKL 87. panta 1. punkts)

8. Valsts atbalsts – Jēdziens – Uzņēmumu diferenciācija tiem uzlikto nodevu jomā – Izslēgšana – Nosacījums

(EKL 87. panta 1. punkts)

9. Valsts atbalsts – Aizliegums – Atkāpes – Dalībvalsts, kura vēlas piemērot atkāpi, pienākums sadarboties

(EKL 87. panta 2. punkts)

10. Savienības tiesības – Principi – Tiesības uz aizstāvību – Komisijas sākto administratīvo procesu piemērošana – Atbalsta projektu izskatīšana – Piemērojamība

(EKL 88. panta 2. punkts)

Summary

1. Atbalsta jēdziens ir vispārīgāks nekā subsīdijas jēdziens, ņemot vērā, ka tas ietver ne tikai pozitīvu palīdzību, kas ir subsīdijas pašas par sevi, bet arī valsts pasākumus, kas dažādos veidos atvieglo izmaksas, kuras parasti ir jāsedz no uzņēmuma budžeta, un kas, kaut gan tie nav subsīdijas šī vārda šaurākajā nozīmē, ir tām identiski pēc rakstura un rada tādas pašas sekas.

No tā izriet, ka pasākums, ar kuru valsts iestādes atsevišķiem uzņēmumiem piešķir labvēlīgu nodokļu režīmu, kas, kaut arī nav valsts līdzekļu piešķiršana, nostāda saņēmējus finansiāli izdevīgākā stāvoklī nekā pārējos nodokļu maksātājus, ir uzskatāms par valsts atbalstu EKL 87. panta 1. punkta izpratnē.

Turpretī priekšrocības, kas izriet no vispārēji piemērojama pasākuma, kurš bez izņēmuma piemērojams visiem saimnieciskās darbības subjektiem, nevar uzskatīt par valsts atbalstu EKL 87. panta izpratnē.

(sal. ar 71.–73. punktu)

2. EKL 87. panta 1. punktā ir paredzēts pienākums noteikt, vai valsts pasākums konkrētajā tiesiskajā režīmā var radīt priekšrocību “konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai”, salīdzinot ar pārējiem, kas, ņemot vērā minētā režīma mērķi, faktiskā un juridiskā ziņā atrastos līdzīgā situācijā.

Pasākums, ar kuru paredzēts, ka aplikšana ar nodokli atkarībā no algotu darbinieku skaita un telpu izmantošanas uzņēmējdarbībai tiek veikta tikai tad, ja nodokļu maksātājs gūst peļņu, un aplikšana ar nodokli tiek ierobežota atbilstoši šīm nodokļu bāzēm, nerada selektīvas priekšrocības, ciktāl nosacījums par peļņas gūšanu un ierobežojums ienākumu aplikšanai ar nodokli paši par sevi ir vispārēji pasākumi, kas bez izņēmuma tiek piemēroti visiem saimnieciskās darbības subjektiem un tādējādi nevar radīt selektīvas priekšrocības.

(sal. ar 75., 77. un 80. punktu)

3. EKL 87. panta 1. punktā nav paredzēts nodalījums atkarībā no tā, kādi ir valsts intervences pasākuma iemesli vai mērķi, bet šie pasākumi ir definēti, ņemot vērā to radītās sekas, un tādējādi neatkarīgi no lietotajām metodēm.

Attiecīgi, izvērtējot nodokļu reformas projekta selektivitāti, pieeja, kura ir balstīta tikai uz izmantotās regulējuma metodes ņemšanu vērā, neļauj izvērtēt attiecīgā nodokļu pasākuma sekas un a priori izslēdz jebkādu iespēju kvalificēt nodokļu nepiemērošanu atsevišķiem nodokļu maksātājiem kā “selektīvu priekšrocību”.

Šiem apsvērumiem galvenokārt ir nozīme nodokļu sistēmā, kurā tā vietā, lai visiem uzņēmumiem tiktu paredzēti vispārēji noteikumi, no kuriem ir noteiktas atkāpes atsevišķu uzņēmumu interesēs, tiek radīts identisks rezultāts, pielāgojot un apvienojot nodokļu noteikumus tādā veidā, ka pati to piemērošana rada atšķirīgus nodokļu maksājumus dažādiem uzņēmumiem.

(sal. ar 87., 88. un 93. punktu)

4. Atšķirīgie nodokļi, kas ir noteikti, piemērojot “vispārējo” nodokļu režīmu, paši par sevi nav pietiekami, lai rastos aplikšanas ar nodokļiem selektivitāte EKL 87. panta 1. punkta izpratnē. Tādējādi arī nodokļu sistēmā izmantojamiem kritērijiem, kas veido nodokļu bāzi, lai varētu atzīt, ka tie rada selektīvas priekšrocības, ir jābūt tādiem, kas raksturotu saņēmēju uzņēmumus saistībā ar īpašībām, kas tiem ir raksturīgas kā privileģētai kategorijai, tādējādi ļaujot šādu režīmu kvalificēt kā tādu, kas piešķir priekšrocības “konkrētiem” uzņēmumiem vai “konkrētu” preču ražošanai EKL 87. panta 1. punkta izpratnē.

Tā tas ir gadījumā, ja apstāklis, ka atsevišķas tā sauktās ārzonas sabiedrības netiek apliktas ar nodokli, nav attiecīgā režīma nejaušas sekas, bet gan neizbēgami izriet no tā, ka nodokļu bāzes tiek īpaši aprēķinātas tā, ka šīm ārzonas sabiedrībām, kurās to statusa dēļ netiek nodarbināti algoti darbinieki un tās neizmanto telpas uzņēmējdarbības veikšanai, nav summu, kas apliktas ar nodokli nodokļu reformas projektā izmantoto nodokļu bāzu izpratnē. Tādējādi apstāklis, ka minētās sabiedrības, kuras nodokļu reformas projektā izmantoto nodokļu bāzu izpratnē ir sabiedrību grupa, netiek apliktas ar nodokli tieši šai grupai raksturīgu īpašu pazīmju dēļ, ļauj uzskatīt, ka šīs sabiedrības gūst selektīvas priekšrocības.

(sal. ar 103.–107. punktu)

5. Ja runa ir par valsts atbalstu, Komisija var tikai izpētīt attiecīgā režīma vispārējās raksturiezīmes un tai nav pienākuma izvērtēt katru atsevišķo piemērošanas gadījumu, lai pārbaudītu, vai šajā režīmā ir atbalsta elementi.

(sal. ar 122. punktu)

6. Paziņojums par valsts atbalstu nodokļu jomā kā pārvaldes iestādes veikts iekšējās kārtības pasākums nevar tikt kvalificēts kā tiesību norma. Tajā ir paredzēta uzvedības norma, kurā norādīta prakse, kas jāievēro un no kuras Komisija atsevišķā gadījumā nevar atkāpties, nenorādot iemeslus, kuri būtu saderīgi ar vienlīdzīgas attieksmes principu.

(sal. ar 128. punktu)

7. Atsevišķa pasākuma valsts atbalsta raksturs ir jānovērtē tikai saistībā ar EKL 87. panta 1. punktu, nevis ievērojot iespējamu Komisijas agrāku lēmumu pieņemšanas praksi.

(sal. ar 136. punktu)

8. Valsts atbalsta jēdziens neietver valsts pasākumus, kuri rada diferenciāciju starp uzņēmumiem, un tādējādi ir a priori selektīvi, ja šāda diferenciācija izriet no sistēmas, kurā tie ietilpst, rakstura vai struktūras.

Dalībvalstij, kas ir ieviesusi šādu uzņēmumu diferenciāciju nodevu jomā, ir jāpierāda, ka tā faktiski ir pamatota ar attiecīgās sistēmas raksturu un struktūru.

(sal. ar 145. un146. punktu)

9. Dalībvalstij, kura lūdz atļauju piešķirt atbalstu, atkāpjoties no Līguma noteikumiem, ir pienākums sadarboties ar Komisiju. Saskaņā ar šo pienākumu tai tostarp ir pienākums iesniegt visu informāciju, kuras raksturs ļautu šai iestādei pārbaudīt, ka prasīto atkāpju nosacījumi ir izpildīti.

(sal. ar 147. punktu)

10. Tiesību uz aizstāvību ievērošana oficiālās izmeklēšanas procedūras saskaņā ar EKL 88. panta 2. punktu laikā prasa, ka attiecīgajai dalībvalstij ir jāļauj lietderīgi paust savu viedokli par apgalvoto faktu un apstākļu patiesumu un to nozīmīgumu, kā arī par dokumentiem, uz kuriem Komisija balsta savu apgalvojumu par Savienības tiesību pārkāpuma pastāvēšanu, kā arī par apsvērumiem, kurus trešās ieinteresētās personas iesniegušas atbilstoši EKL 88. panta 2. punktam. Ciktāl dalībvalstij nav bijusi iespēja iesniegt komentārus par šiem apsvērumiem, Komisija tos nevar izmantot savā lēmumā pret šo valsti.

Citas ieinteresētās personas, izņemot attiecīgo dalībvalsti, valsts atbalsta pārbaudes procedūrā vienīgi var paziņot Komisijai visu informāciju, lai paskaidrotu savu rīcību nākotnē. Tās nevar pašas iesaistīties sacīkstes procesā ar Komisiju, uz kuru ir tiesības minētajai dalībvalstij.

(sal. ar 165. un 181. punktu)