ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Direktīvas 2006/112 par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 9. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka lauku inženiertehnisko būvju ekspluatācija, ko veic bezpeļņas komercsabiedrība, kas to dara tikai kā ieņēmumus radošu papildu nodarbi, ir saimnieciskā darbība šīs tiesību normas izpratnē, neraugoties uz apstākli, ka, pirmkārt, šie būvdarbi ievērojamā mērā tikuši finansēti no valsts atbalsta līdzekļiem un, otrkārt, to ekspluatācijas rezultātā tiek gūti tikai ieņēmumi no pieticīga apmēra maksas, ja vien šī maksa tās paredzētās iekasēšanas ilguma dēļ ir ilglaicīga.

Pirmkārt, šāda darbība ir uzskatāma par ietvertu saimnieciskās darbības jēdzienā, ja to veic, lai gūtu ilglaicīgus ienākumus. Šādi ieņēmumi ir tad, ja par sniegtajiem vai sniedzamajiem pakalpojumiem tiek vai tiks saņemta atlīdzība, noteiktu astoņus gadus ilgā laikposmā no attiecīgo zemesgabalu īpašniekiem iekasējot maksu par šo būvju ekspluatāciju, jo šāds laikposms šo maksu padara ilglaicīgu.

Otrkārt, ar apstākli, ka attiecīgie nodokļa maksātāji šo saimniecisko darbību varētu veikt tikai kā ieņēmumus radošu papildu nodarbi, ir tā, ka, pirmām kārtām, no Direktīvas 2006/112 9. panta 1. punkta otrās daļas izriet, ka, lai varētu uzskatīt, ka materiāla vai nemateriāla īpašuma izmantošana tiek veikta tālab, lai gūtu no tā ienākumus, nav nozīmes tam, vai šī izmantošana tiek veikta peļņas nolūkā vai ne. Otrām kārtām, tas, ka šī darbība tiek veikta papildu kārtā, neietekmē tās saimnieciskumu, jo sava ilguma dēļ minētā maksa ir ilglaicīga. Visbeidzot, tas, ka veiktās investīcijas esot lielā mērā finansētas no dalībvalsts un Savienības piešķirto atbalstu līdzekļiem, neietekmē to, vai šī darbība ir vai nav saimnieciska, jo saimnieciskās darbības jēdziens ir objektīvs un ir piemērojams neatkarīgi ne tikai no attiecīgo darījumu mērķiem un rezultātiem, bet arī no tā, kādu finansējuma veidu ir izvēlējies attiecīgais subjekts, ieskaitot arī valsts subsīdijas.

(sal. ar 28., 30., 31., 33.–35., 37., 38. un 51. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Kombinētā nomenklatūra, kas ir ietverta I pielikumā Regulai Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu redakcijā, kas izriet no Regulas Nr. 1006/2011, ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai noskaidrotu, vai šķidru, negaistošu, neapstrādātu augu eļļu maisījums, ko veido rapšu eļļa (88 %) un saulespuķu eļļa (12 %), ir klasificējams tās apakšpozīcijā 1517 90 91 kā pārtikas augu eļļu maisījums vai minētās nomenklatūras apakšpozīcijā 1518 00 31 kā nepārtikas augu eļļu maisījums, ir jāņem vērā visi atbilstošie šīs lietas apstākļi, ciktāl tie attiecas uz šim produktam raksturīgajām objektīvajām īpašībām un pazīmēm.

Kā viens no atbilstošajiem elementiem, kas var pamatot šāda maisījuma kvalifikāciju kā “nepārtikas” maisījumu, ir jānovērtē informācija, ko šī maisījuma ražotājs ir sniedzis muitas deklarācijā, saskaņā ar kuru tā ražošanas procesa īpatnību dēļ minētajā maisījumā nevar tikt izslēgta kaitīgu vielu klātbūtne. Šajā ziņā ar to vien, ka no šāda augu eļļu maisījuma ņemto paraugu analīzē nav atklājusies nekādu kaitīgu vielu klātbūtne tajā, nepietiek, lai atspēkotu attiecīgā maisījuma kvalifikāciju kā “nepārtikas” maisījumu. Šādas sekas nozīmē, ka pastāv citi atbilstoši pierādījumi, kas var atspēkot tās informācijas pareizību, kura attiecas uz konkrētā maisījuma ražošanas procesu, kuru ir sniedzis tā ražotājs un kura ir ietverta šajā deklarācijā saskaņā ar Regulas Nr. 2913/92 par Muitas kodeksa izveidi, kas grozīta ar Regulu Nr. 648/2005, 62., 68. un 71. panta noteikumiem.

(sal. ar 57. punktu un rezolutīvo daļu)
Šāds ikgadējais nodoklis neatbilst nevienam no darījumiem, kuriem saskaņā ar Direktīvas 69/335 4. pantu ir piemērojams kapitāla nodoklis un kuriem ir raksturīgs kapitāla vai aktīvu pārvedums kādai kapitālsabiedrībai aplikšanas ar nodokli dalībvalstī vai sabiedrību kapitāla vai aktīvu faktiska palielināšana, kas acīmredzami tā nav gadījumā ar kādā dalībvalstī pārdošanā piedāvāto sertifikātu neto vērtību. Šāds nodoklis nav arī to nodokļu vidū, kas ir aizliegti ar Direktīvas 69/335 10. pantu, ciktāl, pirmkārt, tas neatbilst nevienam no ar nodokli apliekamajiem darījumiem, kas ir uzskaitīti šīs direktīvas 4. pantā, uz kuru ir ietverta atsauce tās 10. panta a) un b) punktā, un, otrkārt, tam nav nekādas saiknes ar reģistrāciju vai kādām citām uzņēmējdarbības sākšanai vajadzīgām formalitātēm šīs pašas direktīvas 10. panta c) punkta izpratnē. Šis nodoklis arī nekādi neatbilst darījumiem, kas ir šīs pašas direktīvas 11. panta priekšmets. Līdz ar to šis ikgadējais nodoklis kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem neietilpst Direktīvas 69/335 piemērošanas jomā. Tādēļ šī direktīva neliedz aplikt ar šādu nodokli minētos saskaņā ar ārvalsts tiesībām dibinātos uzņēmumus.

EKL 293. panta mērķis nav izveidot tiesību normu, kas būtu iedarbīga pati par sevi, bet tajā ir tikai noteikts to sarunu ietvars, ko dalībvalstis var īstenot savā starpā atkarībā no vajadzības. Pat ja nodokļu dubultās uzlikšanas novēršana Savienībā tādējādi ir viens no Līguma mērķiem, no šī noteikuma teksta izriet, ka ar to kā tādu privātpersonām netiek piešķirtas tiesības, uz kurām tās varētu atsaukties valsts tiesās. Tāpat, EKL 10. pants, kurā ir noteikts vispārīgs dalībvalstu pienākums, nevar tikt interpretēts tādējādi, ka ar to šīm valstīm tiek radīts neatkarīgs pienākums, kas pārsniedz pienākumus, kuri tām var būt paredzēti atbilstoši EKL 49., 56. un 293. pantam.

(sal. ar 38. punktu)
LESD 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, izvērtējot ierobežojoša valsts tiesiskā regulējuma azartspēļu jomā samērīgumu, ir jāpamatojas ne tikai uz šī tiesiskā regulējuma mērķi tā pieņemšanas brīdī, bet arī uz minētā tiesiskā regulējuma sekām, kas novērtētas pēc tā pieņemšanas.

No 2014. gada 30. aprīļa sprieduma Pfleger u.c. (C‑390/12, EU:C:2014:281) izriet, ka LESD 56. pants nepieļauj valsts tiesisko regulējumu, ja šī tiesiskā regulējuma patiesais mērķis neatbilst rūpēm samazināt azartspēļu iespējas vai saskaņoti un sistemātiski apkarot ar šīm azartspēlēm saistīto noziedzību. No paša vārdkopas “saskaņoti un sistemātiski” lietojuma izriet, ka attiecīgajam tiesiskajam regulējumam ir jāatbilst rūpēm samazināt azartspēļu iespējas vai jāapkaro ar šīm azartspēlēm saistīto noziedzību ne tikai tā pieņemšanas brīdī, bet arī pēc tam. Analizējot samērīgumu, iesniedzējtiesai ir jāpārbauda it īpaši atļauto komersantu komercdarbības politikas attīstība un noziedzīgo un krāpniecisko darbību stāvoklis faktu norises laikā. No minētā izriet, ka ir jāuzskata, ka, izvērtējot samērīgumu, iesniedzējtiesas pieejai nav jābūt statiskai, bet gan dinamiskai tādā nozīmē, ka tai ir jāņem vērā apstākļi pēc minētā tiesiskā regulējuma pieņemšanas.

(sal ar 33.–37. punktu un rezolutīvo daļu)
Otrais nosacījums ir saistīts ar prasību, lai Direktīvas 85/337 mērķi tiktu sasniegti likumdošanas procesā. No tā izriet, ka projekta pieņemšanas brīdī likumdevēja rīcībā ir jābūt pietiekamai informācijai. Šajā ziņā informācijai, kas attīstītājam ir jāsniedz, ir jāietver vismaz projekta apraksts, kurā ir iekļauta informācija par tā atrašanās vietu, koncepciju un apjomu, to pasākumu aprakstu, kas ir paredzēti, lai izvairītos no ievērojamām negatīvām sekām vai tās samazinātu un, ja iespējams, kompensētu, kā arī dati, kuri ir vajadzīgi, lai identificētu un novērtētu galvenās sekas, kas projektam var būt attiecībā uz vidi.

Pirmais nosacījums ir saistīts ar prasību, lai leģislatīvajam aktam būtu tādas pašas pazīmes kā attīstības piekrišanai [atļaujai] Direktīvas 85/337 1. panta 2. punkta izpratnē. Ar to it īpaši attīstītājam ir jāpiešķir tiesības īstenot projektu un tajā, tāpat kā atļaujā, ir jābūt norādītiem visiem likumdevēja vērā ņemtajiem projekta elementiem, kuriem ir nozīme ietekmes uz vidi novērtējumā. Tādējādi leģislatīvajā aktā ir jābūt apliecinājumam, ka saistībā ar attiecīgo projektu ir sasniegti Direktīvas 85/337 mērķi. Tas tā nav gadījumā, kad aktā nav ietverti vajadzīgie elementi, lai novērtētu atļaujas piešķiršanas šim projektam ietekmi uz vidi.

Direktīvas 85/337 par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 97/11, 1. panta 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to no šīs direktīvas piemērošanas jomas netiek izslēgts projekts, kas ir minēts tiesību normā, saskaņā ar kuru projekts, uz ko attiecas lēmums, kurš ir pieņemts, nepildot pienākumu veikt šī projekta ietekmes uz vidi novērtējumu, un attiecībā uz kuru ir beidzies termiņš prasības celšanai par tā atcelšanu, ir jāuzskata par likumīgi atļautu. Šāda tiesību norma, ciktāl tajā ir paredzēts, ka ir jāpieņem, ka šādam projektam ir veikts iepriekšējs ietekmes uz vidi novērtējums, ir pretrunā Savienības tiesībām.

Faktiski ar šo direktīvu nebūtu saderīga valsts tiesību norma, no kuras izrietētu, ka projekti, par kuru īstenošanai izsniegtām atļaujām vairs nevar tikt celta tieša prasība tiesā, jo ir beidzies valsts tiesību aktā paredzētais trīs gadu termiņš prasības celšanai, tiek gluži vienkārši uzskatīti par likumīgi atļautiem no pienākuma veikt ietekmes uz vidi novērtējumu viedokļa. Šajā ziņā Direktīva 85/337 kā tāda nepieļauj šāda veida tiesību normu jau tāpēc vien, ka pēdējās minētās tiesiskās sekas ir kompetento iestāžu atbrīvošana no pienākuma ņemt vērā, ka projekts šīs direktīvas izpratnē ir īstenots, neveicot tā ietekmes uz vidi novērtējumu, un rūpēties par to, lai šāds novērtējums tiktu veikts, ja būvdarbu vai ar šo projektu saistīto fizisko iejaukšanos īstenošanai būtu vajadzīga vēlāka atļaujas piešķiršana.

(skat. 43., 44. un 49. punktu un rezolutīvo daļu)
Tāda apelācijas sūdzība, kuras mērķis būtu vienīgi panākt pamatojuma, ko Vispārējā tiesa norādījusi šim nolēmumam, aizstāšanu, neprasot to pilnībā vai daļēji atcelt, saskaņā ar Tiesas Reglamenta 169. panta 1. punktu būtu uzskatāma par nepieņemamu.

Ņemot vērā to, ka Padomei bija grūtības sniegt pierādījumus Sīrijā valdošā karastāvokļa dēļ, tā ir izpildījusi savu pierādīšanas pienākumu, ja Savienības tiesā tā sniedz pietiekami konkrētu, precīzu un saskaņotu netiešu pierādījumu kopumu, kas ļauj konstatēt, ka pastāv pietiekama saikne starp personu, uz kuru attiecas līdzekļu iesaldēšanas pasākums, un Sīrijas režīmu.

Ņemot vērā Padomes izvirzīto pieradījumu elementu kontekstu, Vispārējā tiesa varēja uzskatīt, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja stāvoklis Sīrijas ekonomikā un viņa nozīmīgās funkcijas – bijušās un tagadējās – Homsas pilsētas Tirdzniecības un rūpniecības kamerā, kā arī Sīrijas Tirdzniecības un rūpniecības kameru administrācijas padomē veidoja pietiekami konkrētu, precīzu un saskaņotu netiešo pierādījumu kopumu, kas ļauj konstatēt, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs sniedza ekonomisku atbalstu Sīrijas režīmam vai guva labumu no šī režīma. Nevar izslēgt, ka citi pietiekami konkrēti un precīzi netieši pierādījumi var būt pamats apšaubīt to, vai apelācijas sūdzības iesniedzējs patiešām ir sniedzis ekonomisko atbalstu šim režīmam vai guvis no šī režīma labumu.

Vispārējās tiesas pienākums pārbaudīt pierādījumus nevis izolēti, bet gan to kontekstā neliedz Vispārējai tiesai dažādu apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirzīto apgalvojumu patiesumu pārbaudīt individuāli, ciktāl, pārbaudot katru no tiem un vērtējot tos vispārīgi kā netiešu pierādījumu kopumu, tiek ņemts vērā konteksts, ko veido īpašā situācija Sīrijā.

No tā izriet, ka, tā kā Vispārējā tiesa ir pārbaudījusi personas iekļaušanas to personu sarakstos, kurām piemērojami ierobežojošie pasākumi, pamatotību, pamatodamās uz norāžu kopumu par viņa situāciju, funkcijām un attiecībām Sīrijas režīma kontekstā, un attiecīgā persona tos nav atspēkojusi, pārsūdzētajā spriedumā izmantotā atsauce uz prezumpciju par atbalstu minētajam režīmam – kaut arī Vispārējā tiesā apstrīdētie tiesību akti par ierobežojošiem pasākumiem saistībā ar situāciju Sīrijā šādu prezumpciju nerada – neietekmē pārsūdzētā sprieduma tiesiskumu, jo no Vispārējās tiesas konstatētā izriet, ka tā ir juridiski pietiekami pārbaudījusi, vai pastāv pietiekami stabils faktiskais pamats, lai minēto personu ietvertu attiecīgajos sarakstos.

(sal. ar 61., 62., 65., 79., 80. un 82. punktu)
Eiropas Banku iestādes (EIB) lēmumam, lai to varētu pārsūdzēt Eiropas Uzraudzības iestāžu Apelācijas padomē, ir jābūt, vai nu vienam no Regulas Nr. 1093/2010, ar ko izveido Eiropas Uzraudzības iestādi, 17.–19. pantā minētajiem lēmumiem vai arī lēmumam, kas ir pieņemts atbilstoši Savienības tiesību aktiem, kas norādīti šis regulas 1. panta 2. punktā.

Tas tā nav EBI lēmuma gadījumā, ar kuru ir noraidīta sūdzība, lūdzot uzsākt izmeklēšanu par apgalvoto Direktīvas 2006/48 par kredītiestāžu darbības sākšanu un veikšanu pārkāpumu, kurā minētā iestāde nav lēmusi par to, via kompetentās iestādes vai norādītā kredītiestāde ir pārkāpušas direktīvu vai nav to pārkāpušas. Šāds lēmums acīmredzami nav viens no Regulas Nr. 1093/2010 18. un 19. pantā minētajiem lēmumiem, ar kuriem EBI var uzdot kompetentajām valstu uzraudzības iestādēm veikt īpašus pasākumus, lai attiecīgi novērstu ārkārtas situāciju vai izšķirtu iespējamās pārrobežu domstarpības starp šīm iestādēm. Šis secinājums ir pareizs vēl jo vairāk tādēļ, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja nav viena no Regulas Nr. 1093/2010 17. panta 2. punktā tieši norādītajām iestādēm, kas var iesniegt EBI lūgumu uzsākt izmeklēšanu par Savienības tiesību pārkāpumu vai to nepiemērošanu. Turklāt konstatējumu, saskaņā ar kuru apelācijas sūdzības iesniedzēja nav viena no Regulas Nr. 1093/2010 17. panta 2. punktā tieši norādītajām iestādēm, nekādi nemainīja tas, ka EBI var uzsākt izmeklēšanu pati pēc savas iniciatīvas.

(skat. 35., 37., 38., 40. un 41. punktu)
Direktīvas 2011/92 par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu I pielikuma 7. punkta c) apakšpunkts nevar tikt interpretēts tādējādi, ka šī tiesību norma attiecas uz ceļa pārbūves projektu, kurš, lai arī tas attiecas uz ceļa posmu, kas ir īsāks par 10 km, ietver esoša četru vai vairāku joslu ceļa paplašināšanu vai pārbūvi.

No Direktīvas 2011/92 I pielikuma 7. punkta c) apakšpunkta noteikumiem skaidri izriet, ka Savienības likumdevējs ir vēlējies noteikt dalībvalstu pienākumu attiecināt uz dažiem ceļu pārbūves projektiem sistemātisku to ietekmes uz vidi novērtējumu tikai saistībā ar tiem projektiem, kuri skar ievērojama garuma ceļa posmus, kas šajā gadījumā ir vismaz 10 km garumā. Šajā ziņā, lai arī Direktīvas 2011/92 piemērošanas joma ir plaša un tās mērķis ir ļoti plašs, pamatojoties uz šīs direktīvas teleoloģisko interpretāciju, nevar tomēr neievērot Savienības likumdevēja skaidri izteikto gribu.

(skat. 22., 23. un 26. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Direktīvas 2000/35 par maksājumu kavējumu novēršanu komercdarījumos 2. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka fiziska persona, kurai ir atļauja veikt darbību neatkarīga individuālā darba veicēja statusā, ir uzskatāma par “uzņēmumu” šīs tiesību normas izpratnē un tās noslēgtais darījums par “komercdarījumu” šīs pašas tiesību normas izpratnē, ja, lai gan šis darījums nav saistīts ar minētajā atļaujā paredzēto darbību, tas ir daļa no neatkarīgas strukturētas un pastāvīgas saimnieciskās vai profesionālās darbības veikšanas, ko, ievērojot visus attiecīgajā lietā pastāvošos apstākļus, ir jāizvērtē valsts tiesai.

Būtībā ar to, ka persona noslēdz darījumu, kas ir saistīts ar saimniecisku darbību, kā, piemēram, īpašuma iznomāšana trešai personai, nav pietiekami, lai uz to būtu attiecināma jēdziena “uzņēmums” piemērošanas joma un lai šis darījums būtu kvalificējams kā “komerciāls” Direktīvas 2000/35 2. panta 1. punkta izpratnē. Šai personai vēl ir arī jārīkojas kā organizācijai saistībā ar šo darbību vai neatkarīgu profesionālu darbību. Šī prasība nozīmē, ka minētā persona neatkarīgi no tā, kāda ir tās juridiskā forma un statuss atbilstoši valsts tiesībām, veic šo darbību strukturēti un pastāvīgi un šī darbība tādējādi nevar būt ierobežota ar vienreizēju un atsevišķu pakalpojumu, un attiecīgais darījums ir minētās darbības sastāvdaļa. Savukārt, pirmkārt, no Direktīvas 2000/35 2. panta 1. punkta neizriet, ka attiecīgajai darbībai obligāti būtu jābūt attiecīgās personas galvenajai saimnieciskajai vai profesionālajai darbībai vai būtu jābūt saistītai ar šo pēdējo minēto darbību. Otrkārt, personas kvalificēšana par uzņēmumu šīs tiesību normas izpratnē nevar būt atkarīga no tā, vai kompetentās valsts iestādes ir izsniegušas atļauju attiecīgās darbības veikšanai.

Šajā pēdējā minētajā ziņā, lai arī apstākli, ka attiecīgā persona ir noslēgusi darījumu saistībā ar darbību, attiecībā uz kuru tā ir saņēmusi atļauju, līdztekus citiem faktoriem var ņemt vērā, lai izvērtētu, vai šī persona ir darbojusies kā uzņēmums Direktīvas 2000/35 2. panta 1. punkta izpratnē, šis apstāklis nevar būt izšķirošs. Citu apstākļu, kas var tikt ņemti vērā, vidū tostarp ir tas, ka attiecīgā persona ir darbojusies, izmantojot savu komercnosaukumu vai profesionālo nosaukumu, un tas, ka noslēgtais darījums ir bijis pamats rēķina izrakstīšanai.

(skat. 33.–36., 40., 42. un 44. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Ikviens izņēmums no pienākuma piemērot atbilstošajās direktīvās paredzētos noteikumus par publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrām ir interpretējams šauri. Izņēmumu attiecībā uz tā saukto “in house” līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu atzīšanu pamato īpaša iekšējā saikne, kas šādā gadījumā pastāv starp līgumslēdzēju iestādi un izraudzīto uzņēmumu, pat ja pēdējais minētais ir no pirmā minētā juridiski nošķirta vienība. Šādos gadījumos var uzskatīt, ka līgumslēdzēja iestāde faktiski izmanto pati savus līdzekļus un ka izraudzītais uzņēmums gandrīz vai veido daļu no tās iekšējiem dienestiem.

Lai šo nosacījumu varētu piemērot, ne tikai līgumslēdzējai iestādei izraudzītais uzņēmums ir jākontrolē tāpat, kā tā kontrolē savus dienestus, bet arī ir nepieciešams, lai šis uzņēmums lielāko darbības daļu veiktu līgumslēdzējas iestādes vai līgumslēdzēju iestāžu, kam tas pieder, labā. Tādēļ ir nepieciešams, lai izraudzītā uzņēmuma darbība galvenokārt tiktu veltīta pašvaldībai vai pašvaldībām, kurām tas pieder, un jebkādai citai darbībai var būt tikai maznozīmīgs raksturs. Lai izvērtētu, vai šis ir tāds gadījums, kompetentajai tiesai ir jāņem vērā visi lietas apstākļi – kā kvalitatīvie, tā arī kvantitatīvie. Šajā ziņā atbilstošais apgrozījums ir tas, ko šis uzņēmums ir guvis saistībā ar šīs kontrolējošās iestādes vai iestāžu pieņemtajiem lēmumiem par publisko līgumu piešķiršanu.

(skat. 28.–32. punktu)
Lai novērtētu preču vai pakalpojumu līdzību, ir jāņem vērā visi atbilstošie faktori, kas raksturo saikni starp šīm precēm vai šiem pakalpojumiem. Šie faktori it īpaši ietver to raksturu, funkcionālo uzdevumu, izmantošanu, kā arī to konkurējošo vai papildinošo raksturu.

Lai gan attiecīgo preču papildinošais raksturs ir tikai viens no vairākiem citiem faktoriem, saistībā ar kuriem var vērtēt preču līdzību, tomēr runa ir par autonomu kritēriju, kas pats par sevi var pamatot šādas līdzības esamību. Turklāt Vispārējai tiesai, ja vien ir ievēroti vispārējie tiesību principi un procesuālās normas par pierādīšanas pienākumu un pierādījumu iegūšanu un nav sagrozīti pierādījumi, nav pienākuma tieši pamatot savus vērtējumus attiecībā uz katra tai iesniegtā pierādījuma vērtību, it īpaši tad, ja tā uzskata, ka šie pierādījumi nav svarīgi vai tiem nav nozīmes lietas izlemšanai. No tā izriet, ka Vispārējā tiesa nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, apstiprinot Apelācijas padomes vērtējumu, atbilstoši kuram konkrētās preces ir līdzīgas to papildinošā rakstura dēļ, neveicot šajā nolūkā minēto preču izcelsmes, tirgvedības, izplatīšanas kanālu un tirdzniecības vietu analīzi.

(sal. ar 21. un 23.–25. punktu)
Lieta C‑124/15

Salutas Pharma GmbH

pret

Hauptzollamt Hannover

(Finanzgericht Hamburg lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kopējais muitas tarifs — Tarifu klasifikācija — Kombinētā nomenklatūra — Pozīcija 3004 — Putojošas tabletes, kas satur 500 mg kalcija — Vielas daudzums ieteicamajā dienas devā, kas ir ievērojami lielāks par rekomendēto dienas devu vispārējai veselības vai labsajūtas uzturēšanai”

Kopsavilkums – Tiesas (pirmā palāta) 2016. gada 17. februāra spriedums

Muitas savienība — Kopējais muitas tarifs — Tarifu pozīcijas — Interpretācija — Kombinētās nomenklatūras skaidrojumi — Piezīme attiecībā uz 30. nodaļu — Interpretācija — Putojošas tabletes ar 500 mg kalcija daudzumu katrā tabletē, kuras lieto kalcija trūkuma profilaksei un ārstēšanai, kā arī īpašās terapijās osteoporozes profilaksei un ārstēšanai — Maksimālā dienas deva –1500 mg — Klasifikācija pozīcijā 3004

(Padomes Regulas Nr. 2658/87 I pielikums)

Kombinētā nomenklatūra, kas ietverta Regulas Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu I pielikumā – tā redakcijā, kas izriet no Regulas Nr. 1006/2011 –, ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds produkts kā putojošās tabletes ar 500 mg kalcija daudzumu katrā tabletē, kuras tiek lietotas kalcija trūkuma profilaksei un ārstēšanai, kā arī īpašās terapijās osteoporozes profilaksei un ārstēšanai un uz kuru etiķetes ieteiktā maksimālā dienas deva pieaugušajiem ir 1500 mg, ietilpst šīs nomenklatūras pozīcijā 3004.

Paskaidrojošajā piezīmē attiecībā uz Kombinētās nomenklatūras 30. nodaļu kritērijs “ievērojami lielāks”, kas noteikts minētās nodaļās 1. papildu piezīmē, ir skaidrots, norādot, ka tas attiecas uz ieteicamo dienas devu, kurā vitamīnu vai minerālu daudzums ir “daudz lielāk[s] [..], parasti trīs reizes augstāk[s] nekā rekomendētā dienas deva”.

Pirmkārt, minētajā paskaidrojošajā piezīmē, kurai nav saistoša juridiska spēka, ir paredzēts, ka uz produktu, kura ieteicamajā dienas devā vitamīnu vai minerālvielu daudzums ir trīs reizes lielāks par ieteicamo dienas devu, šī nodaļa attiecas tad, ja ir izpildīti arī visi pārējie nosacījumi. Otrkārt, un ņemot vērā vārda “parasti”, kas ietverts šajā pašā piezīmē, lietojumu, ar to no Kombinētās nomenklatūras 30. nodaļas netiek izslēgti produkti tikai tādēļ, ka to ieteicamajā dienas devā vitamīnu vai minerālvielu daudzums nav trīs reizes lielāks par ieteicamo dienas devu.

Līdz ar to paskaidrojošā piezīme attiecībā uz Kombinētās nomenklatūras 30. nodaļu nebūtu interpretējama tādējādi, ka, lai produktus varētu klasificēt Kombinētās nomenklatūras pozīcijā 3004, vitamīnu vai minerālvielu daudzumam produktu, kas satur šīs aktīvās vielas, ieteicamajā dienas devā noteikti ir jābūt trīs reizes lielākam par ieteicamo dienas devu.

Ja vitamīnu, minerālvielu, neaizstājamo aminoskābju vai taukskābju daudzums produkta ieteicamajā dienas devā, kas veido Kombinētās nomenklatūras pozīcijas 3004 formulējumā minētās objektīvās pazīmes un īpašības, ir būtiski lielāks par to, kas nepieciešams vai ieteicams parastām uztura vajadzībām, tas ir jāklasificē šajā pozīcijā.

(sal. ar 34.–37. un 40. punktu un rezolutīvo daļu)
30

No Likuma, ar ko grozīts SEL, travaux préparatoires, kas izklāstīti šī sprieduma 8. punktā, izriet, ka pamatlietā apskatāmais atbrīvojums no nodokļa tika ieviests, lai izvairītos no tā, ka mātesuzņēmumi rezidenti Dānijā netiek aplikti ar nodokļiem attiecībā uz procentiem, ko saņēmuši to meitasuzņēmumi par aizdevumiem no šiem mātesuzņēmumiem, ja minētie meitasuzņēmumi nav tiesīgi atskaitīt pilnībā vai daļēji atbilstošos izdevumus saistībā ar šiem procentiem saskaņā ar tiesisko regulējumu par procentu atskaitīšanas ierobežojumu nepietiekamas kapitalizācijas gadījumā.