Lieta T-398/07

Spānijas Karaliste

pret

Eiropas Komisiju

“Konkurence — Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana — Spānijas platjoslas interneta piekļuves tirgi — Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 82. panta pārkāpums — Cenu noteikšana — Tarifu šķēres — Lojāla sadarbība — EKL 82. panta piemērošana ultra vires — Tiesiskā noteiktība — Tiesiskās paļāvības aizsardzība”

Sprieduma kopsavilkums

Runājot par attiecībām, kas izveidojas Komisijas vadītajos procesos par EKL 81. un 82. panta piemērošanu, no EKL 10. panta izrietošā lojālas sadarbības pienākuma, kas Komisijai ir saistošs attiecībās ar dalībvalstīm, īstenošanas kārtība ir it īpaši precizēta Regulas Nr. 1/2003 11.–16. pantā, kas ietilpst tās IV nodaļā ar virsrakstu “Sadarbība”. Šajās tiesību normās nav paredzēts ne Komisijas pienākums konsultēties ar valsts regulatīvajām iestādēm, ne iespēja Komisijai uzsākt ar tām vienotu rīcību tās īstenotajās procedūrās, piemērojot EKL 81. un 82. pantu. (sal. ar 47. punktu)

Nepastāvot skaidri izteiktai atkāpei par to, konkurences tiesību normas ir piemērojamas reglamentētajām nozarēm. Turklāt konkurences tiesību normu piemērojamība nav izslēgta, ja attiecīgās nozares tiesību normas pieļauj tādas konkurences iespēju, kas var tikt novērsta, ierobežota vai kropļota ar uzņēmumu autonomu rīcību. Katrā ziņā, pat pieņemot, ka nozares tiesiskais regulējums izrietētu no Savienības atvasināto tiesību aktiem, ņemot vērā tiesību normu hierarhiju regulējošos principus, šādi tiesību akti, nepastāvot nekādiem Līguma noteikumiem, kas to atļautu, nevar atkāpties ne no vienas Līguma tiesību normas, šajā gadījumā – EKL 82. panta. (sal. ar 50. un 55. punktu)

Pārbaudot konkurences tiesību normu ievērošanu telekomunikāciju tirgos, valsts regulatīvās iestādes īstenotai ex ante kontrolei un Komisijas īstenotai ex post kontrolei ir atšķirīgs priekšmets un mērķi, jo EK līgumā paredzētie konkurences noteikumi ar ex post kontroles palīdzību papildina tiesisko regulējumu, ko Savienības likumdevējs pieņēmis, lai ex ante reglamentētu minētos tirgus. Turklāt Komisijas vērtējums tiek veikts atkarībā no katras lietas apstākļiem, un lēmumi par citām lietām var būt tikai orientējoši, jo lietas faktiskie apstākļi nav identiski. Tādējādi Komisijas vērtējums par agrāku lietu faktiskajiem apstākļiem nav pārnesams no vienas lietas uz citu, jo fakti atšķiras. (sal. ar 56. un 57. punktu)

Lai gan Savienības tiesa vispār īsteno pilnīgu kontroli pār to, vai konkurences tiesību normu piemērošanas nosacījumi ir vai nav izpildīti, kontrole, ko tā veic par Komisijas izdarītiem sarežģītiem ekonomiskiem vērtējumiem, noteikti ir ierobežota ar pārbaudi par to, vai ir ievēroti procesuālie noteikumi un noteikumi par pamatojuma norādīšanu, kā arī faktu pareizību pēc būtības, acīmredzamu kļūdu vērtējumā un pilnvaru nepareizas izmantošanas fakta neesamību. Tāpat, ciktāl Komisijas lēmums ir sarežģītu tehnisku vērtējumu rezultāts, šie vērtējumi principā ir pakļauti ierobežotai tiesas pārbaudei, kas nozīmē, ka Savienības tiesa nevar aizstāt Komisijas veikto faktu vērtējumu ar savējo. Tomēr, lai arī Savienības tiesa atzīst Komisijai rīcības brīvību ekonomisko vērtējumu jomā, tas tomēr nenozīmē, ka tai būtu jāatturas no Komisijas veiktās šāda veida datu interpretācijas pārbaudīšanas. It īpaši Savienības tiesai ir jāpārbauda ne vien izvirzīto pierādījumu saturiskā precizitāte, ticamība un konsekvence, bet arī jākontrolē, vai šie pierādījumi veido visu atbilstošo datu kopumu, kas ir jāņem vērā, lai izvērtētu sarežģītu situāciju, un vai šo pierādījumu raksturs ļauj pamatot no tiem izdarītos secinājumus. (sal. ar 60.–62. punktu)

Lai noteiktu, vai dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums, piemērojot savu cenu politiku, ir ļaunprātīgi izmantojis šo stāvokli, ir jāizvērtē visi apstākļi, kā arī tas, vai šīs prakses dēļ pircējam netiek atņemtas vai ierobežotas iespējas izvēlēties iepirkumu avotus, konkurentiem liegta pieeja tirgum, tirdzniecības partneriem piemēroti atšķirīgi nosacījumi līdzvērtīgos darījumos vai arī netiek ar izkropļoto konkurenci pastiprināts dominējošs stāvoklis. It īpaši vertikāli integrēta dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma cenu politika, kura ir netaisnīga tādā ziņā, ka tā faktiski saspiež tā konkurentu maržas mazumtirdzniecības tirgū sakarā ar starpību starp šī uzņēmuma vairumtirdzniecības produktu cenām un mazumtirdzniecības produktu cenām, var būt EKL 82. pantam pretēja dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana. Proti, maržu saspiešana pati par sevi, ja tai nav nekāda objektīva attaisnojuma, ņemot vērā izstumjošo iedarbību, ko tā rada attiecībā pret konkurentiem, kuri ir vismaz tikpat efektīvi kā dominējošais uzņēmums, var būt ļaunprātīga izmantošana EKL 82. panta izpratnē. (sal. ar 66.–68. punktu)

EKL 82. pants attiecas tikai uz pret konkurenci vērstām darbībām, kuras uzņēmumi veic pēc savas iniciatīvas. Ja veikt pret konkurenci vērstu rīcību uzņēmumam ir uzlikts valsts tiesību aktos vai ja to izraisa tiesiskais regulējums, ar kuru tiek izslēgta jebkāda iespēja rīkoties atbilstoši konkurencei, EKL 82. pants nav piemērojams. Šādā situācijā konkurences ierobežojumam pamatā nav uzņēmuma patstāvīgā rīcība, kā to netieši nosaka šis noteikums. Savukārt EKL 82. pants var tikt piemērots, ja tiek konstatēts, ka valsts tiesību aktos ir paredzēta konkurences iespēja, kas var tikt novērsta, ierobežota vai izkropļota ar uzņēmumu patstāvīgo rīcību. Lai gan ir šādu tiesību aktu esamība, ja dominējošā stāvoklī esošam vertikāli integrētam uzņēmumam ir rīcības brīvība grozīt kaut vai tikai savas mazumtirdzniecības cenas, tikai šī iemesla dēļ vien to var vainot attiecīgajā maržu saspiešanā. (sal. ar 70.–72. punktu)

Priekšnosacījumi ļaunprātīgā pakalpojumu sniegšanas atteikuma konstatēšanai nav obligāti piemērojami arī tad, kad tiek novērtēts, vai rīcība – attiecinot uz pakalpojumu sniegšanu vai preču piegādi nelabvēlīgus vai tādus noteikumus, kuri būtu pircējam neinteresanti, – nav ļaunprātīga. Proti, šāda rīcība pati par sevi varētu būt no pakalpojuma atteikuma neatkarīgs un atšķirīgs ļaunprātīgas izmantošanas veids. Pretēja interpretācija nozīmētu, ka, lai dominējošā uzņēmuma rīcību saistībā ar tā tirdzniecības nosacījumiem varētu uzskatīt par ļaunprātīgu, vienmēr būtu jāpieprasa, lai būtu izpildīti prasītie nosacījumi pakalpojumu atteikuma pastāvēšanai, kas nepamatoti pavājinātu EKL 82. panta lietderīgo iedarbību. (sal. ar 74. un 75. punktu)

Aizliedzot ļaunprātīgi izmantot dominējošo stāvokli, ciktāl ar to var tikt ietekmēta tirdzniecība starp dalībvalstīm, EKL 82. pants attiecas uz dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma rīcību, ar ko tirgū, kurā tieši tādēļ, ka tajā pastāv attiecīgais uzņēmums, konkurences līmenis jau ir vājāks, tiek rādīti šķēršļi – ar citiem līdzekļiem, nevis tiem, kas reglamentē normālu preču vai pakalpojumu konkurenci, pamatojoties uz uzņēmēju veikumu, – tirgū joprojām pastāvošā konkurences līmeņa saglabāšanai vai šās konkurences attīstībai. Šī ietekme ne obligāti attiecas uz attiecīgās ļaunprātīgās rīcības, par kuru sūdzas, konkrēto ietekmi. Lai konstatētu EKL 82. panta pārkāpumu, pietiek pierādīt, ka dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma ļaunprātīga rīcība tiecas ierobežot konkurenci jeb, citiem vārdiem runājot, ka rīcība var vai varētu radīt šādas sekas. Tādējādi attiecīgās cenu prakses pret konkurenci vērstai ietekmei uz tirgu ir jāpastāv, bet nav obligāti jābūt konkrētai, jo pietiek pierādīt, ka pastāv potenciālas konkurencei negatīvas sekas, kas var izspiest konkurentus, kuri ir vismaz tikpat efektīvi kā dominējošajā stāvoklī esošais uzņēmums. Tā kā EKL 82. pants attiecas ne tikai uz tādu rīcību, kura patērētājiem var nodarīt tūlītēju kaitējumu, bet arī uz rīcību, kura tiem nodara kaitējumu ar to, ka tiek apdraudēta konkurence, dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam ir īpaša atbildība ar savu rīcību neapdraudēt efektīvu un neizkropļotu konkurenci kopējā tirgū. No tā izriet, ka EKL 82. pants it īpaši aizliedz to, ka dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums realizē cenu praksi, kurai ir izslēdzoša iedarbība attiecībā pret tikpat efektīviem esošiem vai potenciāliem konkurentiem, t.i., praksi, kas šādiem konkurentiem iekļūšanu tirgū var padarīt daudz grūtāku vai pat neiespējamu, kā arī padarīt tā līgumslēdzējiem daudz grūtāk vai pat neiespējami izvēlēties starp dažādiem piegādes avotiem vai komercpartneriem, tādējādi nostiprinot dominējošo stāvokli ar līdzekļiem, kas neietilpst konkurences pēc nopelniem ietvaros. Tādēļ no šī skatpunkta ne visa konkurence, kas notiek, balstoties uz cenu, var tikt uzskatīta par leģitīmu. (sal. ar 89., 90., 92. un 93. punktu)