Lieta C‑109/03

KPN Telecom BV

pret

Onafhankelijke Post en Telecommunicatie Autoriteit (OPTA)

(College van Beroep voor het bedrijfsleven lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Telekomunikācijas – Direktīva 98/10/EK – Balss telefona atvērtais tīkls – Informācijas sniegšana par abonentiem – Cenas noteikšana

Sprieduma kopsavilkums

1. Tiesību aktu tuvināšana – Telekomunikāciju nozare – Atvērtā tīkla pieejas (ONP) piešķiršana balss telefonam un vispārējie telekomunikāciju pakalpojumi – Direktīva 98/10 – Abonentu sarakstu pakalpojums – Vispārējo pakalpojumu sniedzēja pienākumi – Attiecīgas informācijas par abonentiem sniegšana – Termins “attiecīgā informācija”

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 98/10 6. panta 3. punkts)

2. Tiesību aktu tuvināšana – Telekomunikāciju nozare – Atvērtā tīkla pieejas (ONP) piešķiršana balss telefonam un vispārējie telekomunikāciju pakalpojumi – Direktīva 98/10 – Abonentu sarakstu pakalpojums – Vispārējo pakalpojumu sniedzēja pienākumi – Attiecīgas informācijas par abonentiem sniegšana – Rēķins par izmaksām – Ierobežojumi

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 98/10 6. panta 3. punkts)

1. 6. panta 3. punkts Direktīvā 98/10 par atvērtā tīkla noteikuma (ONP) attiecināšanu uz balss telefonijas un vispārējo sakaru pakalpojumu sniegšanu konkurences apstākļos ir jāinterpretē tādējādi, ka termins “attiecīga informācija” attiecībā uz abonentiem, kam ir jāsniedz pakalpojumu sniedzējam vispārējs pakalpojums, attiecas tikai uz to abonentu datiem, kuri nav tieši iebilduši pret to iekļaušanu publicētajā abonentu sarakstā un kas ir pietiekami, lai abonentu saraksta lietotājiem ļautu identificēt to meklēto abonentu. Principā šie dati ietver abonenta uzvārdu un adresi, ieskaitot pasta indeksu, kā arī citu tā telefona numuru vai numurus, kurus šī organizācija tam ir piešķīrusi. Tomēr dalībvalstis var paredzēt citu datu sniegšanu lietotājiem, ja īpašos valsts apstākļos tie ir nepieciešami abonenta identifikācijai.

(sal. ar 36. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

2. Vispārējo pakalpojumu sniedzēja pienākums sniegt attiecīgu informāciju par abonentiem trešajām personām pēc noteikumiem, kas ir atbilstīgi, ar izmaksām pamatoti un nediskriminējoši, ko paredz 6. panta 3. punkts Direktīvā 98/10/EK par atvērtā tīkla noteikuma (ONP) attiecināšanu uz balss telefonijas un vispārējo sakaru pakalpojumu sniegšanu konkurences apstākļos, ir jāinterpretē tā, ka attiecībā uz tādiem datiem kā personas uzvārds un adrese, un tai piešķirtais telefona numurs, vispārējo pakalpojumu sniedzējs var pieprasīt tikai tādu papildu izmaksu segšanu, kas ir faktiski radušās, paziņojot datus trešajām personām. Savukārt attiecībā uz papildu datiem, kuri šim pakalpojumu sniedzējam nav obligāti jāsniedz trešajām personām, tas drīkst pieprasīt tādu papildu izmaksu segšanu, kuras tam ir radušās, iegūstos šos datus, izņemot izmaksas par datu nodošanu, ar nosacījumu, ka trešās personas savstarpēji netiek diskriminētas.

(sal. ar 42. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)

TIESAS SPRIEDUMS (pirmā palāta)

2004. gada 25. novembrī ( )

Telekomunikācijas – Direktīva 98/10/CE – Balss telefona atvērtais tīkls – Informācijas sniegšana par abonentiem – Cenas noteikšana

Lieta C‑109/03

par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam,

ko College van Beroep voor het bedrijfsleven [Apelācijas tiesa tirdzniecības un rūpniecības jautājumos] (Nīderlande) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 8. janvārī un kas Tiesā reģistrēts 2003. gada 10. martā, tiesvedībā

KPN Telecom BV

pret

Onafhankelijke Post en Telecommunicatie Autoriteit (OPTA),

piedaloties

Denda Multimedia BV,

Denda Directory Services BV.

TIESA (pirmā palāta)

šādā sastāvā: palātas priekšsēdājs P. Janns [P. Jann] (referents), tiesneši A. Ross [A. Rosas], K. Lēnartss [K. Lenaerts], S. fon Bārs [S. von Bahr] un K. Šīmans [K. Schiemann],

ģenerāladvokāts M. Pojarešs Maduru [M. Poiares Maduro],

sekretārs H. fon Holšteins [H. von Holstein], sekretāra palīgs,

ņemot vērā rakstveida procesu un tiesas sēdi 2004. gada 19. maijā,

ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:

– KPN Telecom BV vārdā – B. L. P. van Rēkens [B. L. P. van Reeken] un E. Pējnakers Hordejks [E. Pijnacker Hordijk], advocaten,

– Onafhankelijke Post en Telecommunicatie Autoriteit (OPTA) vārdā – A. B. van Reins [A. B. van Rijn] un B. J. Drējbers [B. J. Drijber], advocaten,

– Denda Multimedia BV vārdā – T. F. V. Overdējks [T. F. W. Overdijk], advocaat,

– Itālijas valdības vārdā – I. M. Bragulja [I. M. Braguglia], pārstāvis, kam palīdz P. Džentili [P. Gentili], avvocato dello Stato,

– Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – M. Šoters [M. Shotter] un V. Vilss [W. Wils], pārstāvji,

noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus tiesas sēdē 2004. gada 14. jūlijā,

pasludina šo spriedumu.

Spriedums

1 Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz to, kā interpretēt 6. panta 3. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 26. februāra Direktīvā 98/10/EK par atvērtā tīkla noteikuma (ONP) attiecināšanu uz balss telefonijas un vispārējo sakaru pakalpojumu sniegšanu konkurences apstākļos (OV L 101, 24. lpp., turpmāk tekstā – “Direktīva”).

2 Šis lūgums tika iesniegts prāvā starp KPN Telecom BV (turpmāk tekstā – “KPN”) un Onafhankelijke Post ne Telecommunicatie Autoriteit (Neatkarīgā pastu un telekomunikāciju pārvalde, turpmāk tekstā – “OPTA”) sakarā ar to, ka privātuzņēmējiem tika sniegta konkrēta informācija par KPN abonentiem ar mērķi palīdzēt šiem uzņēmumiem izveidot abonentu sarakstu.

Atbilstošās tiesību normas

3 Direktīvas 1. panta 1. punkts nosaka:

“Šī direktīva attiecas uz noteikumu saskaņošanu par atklātu un efektīvu piekļuvi fiksētajiem publiskajiem telefonu tīkliem un fiksētajiem publisko telefona sakaru pakalpojumiem un to izmantošanu atvērtos un konkurētspējīgos tirgos, ievērojot atvērtā tīkla noteikumu principus.

Tās mērķis ir visā Kopienā nodrošināt kvalitatīvu fiksēto publisko telefona sakaru pakalpojumu pieejamību un definēt pakalpojumu kopumu, kuri kā vispārējie pakalpojumi, ņemot vērā valstu īpašos nosacījumus, par pieejamu cenu būtu pieejami visiem lietotājiem, ieskaitot patērētājus.”

[Neoficiāls tulkojums]

4 Direktīvas 2. panta 2. punkta f) apakšpunktā “vispārējie pakalpojumi” ir definēti kā “noteikts konkrētas kvalitātes pakalpojumu minimālais kopums, kas ir pieejams visiem lietotājiem neatkarīgi no to ģeogrāfiskās atrašanās vietas un, ņemot vērā īpašus valsts nosacījumus, par pieejamu cenu”.

5 Direktīvas 6. pants paredz:

“1. Šā panta noteikumi attiecas uz attiecīgo tiesību aktu, piemēram, Direktīvas 95/46/EK un Direktīvas 97/66/EK prasībām par personas datu un privātās dzīves aizsardzību.

2. Dalībvalstis nodrošina, ka:

a) abonentiem ir tiesības tikt ierakstītiem publiski pieejamos abonentu sarakstos, ir tiesības šādu ierakstu labot vai pieprasīt tā izņemšanu no saraksta;

b) visu to abonentu saraksti, kuri nav izteikuši iebildumus pret viņu iekļaušanu sarakstos, kuros ir norādīti fiksētā, mobilā un personiskā tālruņa numuri, ir pieejami formātā, kuru apstiprinājusi valsts regulatīvā iestāde, iespiestā vai elektroniskā veidā, un tie tiek regulāri precizēti;

c) visiem lietotājiem, tostarp arī publisko taksofonu lietotājiem, ir pieejams vismaz viens telefonu uzziņu dienests par visiem sarakstā ietvertajiem abonentiem.

[Neoficiāls tulkojums]

3. Lai nodrošinātu 2. punkta b) un c) apakšpunktā minēto pakalpojumu sniegšanu, dalībvalstis nodrošina, ka visas organizācijas, kas piešķir numurus abonentiem, ievēro visus pamatotos lūgumus sniegt attiecīgo informāciju noteiktā formātā un pēc noteikumiem, kas ir atbilstīgi, ar izmaksām pamatoti un nediskriminējoši.

4. Dalībvalstis nodrošina, ka organizācijas, kas sniedz 2. punkta b) un c) apakšpunktā minētos pakalpojumus, savā rīcībā un informācijas sniegšanas veidā ievēro [nediskriminācijas] principu.”

6 Nīderlandē jautājumus, uz kuriem attiecas Direktīva, reglamentē 1988. gada 26. oktobra Wet op de telecommunicatievoorzieningen (likums par telekomunikācijām; Staatsblad 1988, 520. lpp., turpmāk tekstā – “WTV”), kā arī 1998. gada 10. novembra Besluit ONP huurlijnen en telefonie (noteikumi par iznomātām līnijām un ATP telefonizāciju; Staatsblad 1998, 639. lpp., turpmāk tekstā – “BOHT”), kas ir izdoti minētā likuma, it īpaši tā 7.1. panta un 7.5. panta, īstenošanai.

7 BOHT 43. pants paredz:

“Jebkurš, kas dara zināmu informāciju par numuriem [..], sniedz ziņas par šādiem numuriem un ar tiem saistīto informāciju saskaņotā formātā, pamatojoties uz taisnīgiem, uz ienākumiem vērstiem un nediskriminējošiem nosacījumiem, un ar mērķi sniegt informāciju tās iekļaušanai abonentu sarakstos un izziņu sniegšanai [..].”

Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi

8 KPN ir vispārējo balss telefonijas pakalpojumu sniedzējs Nīderlandē. Denda International vof, kas ir kļuvusi par Denda Multimedia BV (turpmāk tekstā – “Denda”), dibināta Nīderlandē, un Topware CD-Service AG (turpmāk tekstā – “Topware”), dibināta Vācijā, faktisko apstākļu rašanās laikā, attiecībā uz kuriem iesniedzējtiesai jālemj, nodarbojās ar telefona abonentu sarakstu izdošanu gan drukātā, gan elektroniskā formātā. Šie saraksti sākotnēji tika izlaisti CD-ROM formātā vēlākai ievietošanai internetā.

9 No iesniedzējatiesas rīkojuma izriet, ka Denta un Topware pieprasīja, lai PPT Telecom BV, kas līdz 1998. gadam bija KPN priekštecis, tiem paziņo attiecīgos šo balss telefona pakalpojuma abonentu datus, vēloties izveidot savus abonentu sarakstus. Papildus stingri noteiktiem pamata datiem, tādiem kā abonenta uzvārds, adrese, pilsēta un telefona numurs, ka arī, iespējams, abonenta pasta indekss un norāde uz faktu, ka numurs tiek lietots tikai kā telefona numurs, šie divi uzņēmumi bija jo īpaši ieinteresēti papildu datu, izņemot reklāmas sludinājumu, saņemšanā, kas tika ievietoti KPN priekšteča izdotajās baltajās abonentu saraksta lapās. Tas, piemēram, nozīmēja papildu norādi uz profesiju, citu uzvārdu, reģistrāciju citā pašvaldībā vai abonentu papildu mobilā telefona numurus.

10 KPN priekštecis atteicās iesniegt šo papildu informāciju Denda un Topware. Tāpat tas atteicās paziņot arī pamata datus par cenu, kas ir zemāka par NLG 0,85 par vienību, kas, pēc šo uzņēmumu domām, bija stipri pārspīlēta. Tādēļ uzņēmumi iesniedza OPTA sūdzību ar lūgumu konstatēt, ka KPN priekštecis ir pārkāpis WTV un BOHT normas.

11 Ar 1999. gada 29. septembra lēmumu OPTA nolēma, ka, no vienas puses, KPN nebija pienākuma sniegt Denda un Topware papildu datus, ko tās vēlējās iegūt, un, no otras puses, ka KPN pieprasītajai cenai par datu piegādi bija jābūt zemākai nekā NLG 0,005 par informācijas vienību.

12 KPN, kā arī Denda un Topware iesniedza sūdzību par šo OPTA lēmumu. Ar diviem 2000. gada 4. decembra lēmumiem OPTA grozīja savu sākotnējo lēmumu un nolēma, ka KPN jāsniedz arī papildu dati, kas attiecas uz vienu vai vairākiem mobilā telefona numuriem, abonenta profesiju un uz iespējamām norādēm par šo abonentu citās pašvaldībās.

13 KPN un Denda savukārt pārsūdzēja šos lēmumus Arrondissementsrechtbank te Rotterdam (Roterdamas Apgabala tiesa, Nīderlande), bet minētās prasības tika noraidītas kā nepamatotas. College van Beroep voor het bedrijfsleven, kurā šīs sabiedrības cēla apelācijas sūdzību, apšaubīja, ka minēto WTV un BOHT normu interpretācija ir veikta saskaņā ar Direktīvu.

14 Ņemot vērā to, ka Direktīvas 6. panta 3. punkta interpretācija ir nepieciešama, lai atrisinātu strīdu, College van Beroep voor het bedrijfsleven nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:

“1) Vai vārdi “attiecīgā informācija” Direktīvas 98/10/EK [..] 6. panta 3. punktā jāinterpretē tādējādi, ka tie nozīmē tikai attiecīgo organizāciju piešķirtos telefona numurus ar personas, kurai numurs ir piešķirts, uzvārdu, adresi, pilsētu un pasta indeksu, kā arī iespējamo norādi uz to, ka numurs tiek lietots (tikai) kā telefaksa numurs, vai šie vārdi nozīmē arī citus datus, kuri ir minētās organizācijas rīcībā, tādus kā papildu norāde uz profesiju, uz citu uzvārdu, citu pašvaldību vai mobilā telefona numuriem?

2) Vai izteiciens “ievēro visus pamatotos lūgumus [..] pēc noteikumiem, kas ir atbilstīgi, ar izmaksām pamatoti un nediskriminējoši”, kas ir iekļauts pirmajā jautājumā minētajā normā, ir jāinterpretē tādējādi, ka:

a) personas, kurai numurs ir piešķirts, numurus kopā ar uzvārdu, adresi, pilsētu un pasta indeksu izsniedz pret atlīdzību, kuras apmērs nosedz marginālās izmaksas, ko radījusi faktiska datu publiskošana,

b) dati, izņemot tos, kas ir iekļauti a) apakšpunktā, ir jāpublisko par samaksu, kas ir paredzēta, lai segtu izmaksas, kuras šo datu sniedzējs deklarē kā tādas, kas radušās šo datu iegūšanas vai sniegšanas rezultātā?”

Par pirmo jautājumu

15 Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa pēc būtības jautā, kuri ir tie dati, uz kuriem attiecas Direktīvas 6. panta 3. punkta termins “attiecīga informācija”.

16 Vispirms jāatzīst, ka Direktīvas 6. panta 3. punkts nesniedz nekādu termina “attiecīga informācija” definīciju attiecībā uz abonentiem, par kuriem organizācijām, kas piešķīra telefona numurus, ir jāsniedz informācija trešām personām. Tādējādi šis termins ir jāinterpretē tā kontekstā, ņemot vērā Direktīvas mērķi.

17 Tādējādi no Direktīvas 1. panta 1. punkta otrās daļas izriet, ka tās mērķi ir visā Kopienā nodrošināt kvalitatīvu fiksēto publisko telefona sakaru pakalpojumu pieejamību un definēt pakalpojumu kopumu, kuri kā vispārējie pakalpojumi, ņemot vērā valstu īpašos nosacījumus, par pieejamu cenu būtu pieejami visiem lietotājiem, ieskaitot patērētājus, un kā izriet no Direktīvas nosaukuma – “konkurences apstākļos”.

18 Tādējādi Direktīva ir vērsta uz to, lai līdzsvarotu vispārējo pakalpojumu sniedzēja īpašās intereses ar uzņēmumu, kas darbojas šajā konkurences sektorā, kā arī lietotāju, tostarp patērētāju, interesēm.

19 Vispirms, attiecībā uz vispārējiem pakalpojumiem ir jāatgādina, ka tie ir definēti Direktīvas 2. panta 2. punkta f) apakšpunktā kā noteikts konkrētas kvalitātes pakalpojumu minimālais kopums, kas ir pieejams visiem lietotājiem neatkarīgi no to ģeogrāfiskās atrašanās vietas un, ņemot vērā īpašus valsts nosacījumus, par pieejamu cenu.

20 Tādējādi, kā Komisija pareizi uzskata, no vārdiem “lai nodrošinātu 2. punkta b) un c) apakšpunktā minēto pakalpojumu sniegšanu”, kas ir Direktīvas 6. panta 3. punkta sākumā, ir skaidrs, ka dalībvalstu pienākums ir nodrošināt, lai organizācijas, kuras piešķir telefona numurus abonentiem, atbilstu visām saprātīgām prasībām par attiecīgas informācijas sniegšanu un iekļaujas vispārējo pakalpojumu sniegšanas kontekstā.

21 Tādējādi ir jāizlemj, kuri ir tie dati, kas ir nepieciešami šāda pakalpojuma sniegšanas nodrošināšanai.

22 Šajā sakarā Direktīvas 6. panta 2. punkta b) apakšpunkts min tikai to, ka sarakstiem, lai tie būtu pieejami lietotājiem, ir jāsatur visi dati par abonentiem, kuri nav izteikuši iebildumus pret viņu iekļaušanu sarakstos, ieskaitot to fiksētos, mobilos un personīgos tālruņa numurus. Kā KPN to ir pareizi uzsvērusi, no tā izriet, ka citi dati, kas nav minēti šajā normā, nav nepieciešami, lai izveidotu abonentu sarakstus vispārējo pakalpojumu ietvaros.

23 Tomēr ir jāiztirzā jautājums, vai šāds datu ierobežojums kontekstā, kad jāsniedz informācija vispārējo pakalpojumu sniedzēja konkurentiem, atbilst telekomunikāciju tirgus liberalizācijas prasībām, kas ir Direktīvas izdošanas pamatā. OPTA un Denda to stipri apšauba un norāda, ka vienīgi plaša iesniedzamo datu jēdziena interpretācija nodrošina taisnīgu konkurences līmeni.

24 KPN uzskata, ka Direktīva tomēr nav domāta tam, lai trešās personas gūtu labumu no vispārējo pakalpojumu sniedzēja centieniem, tādiem kā papildu datu izmaksu ziņā dārgā vākšana, jo tādi centieni neietilpst šo pakalpojumu sniegšanas pienākumos šaurā nozīmē. Jebkura cita Direktīvas interpretācija novestu pie izkropļotas to uzņēmumu savstarpējās konkurences, kuri izdod abonentu sarakstus, jo vienam no viņiem būtu jāpalīdz saviem konkurentiem, bet tiem šajā sakarā nerastos nekādas saistības.

25 Tādējādi ir jākonstatē, ka Direktīva vairākkārt uzsver savu mērķi, kas ir – veicināt konkurētspējīga tirgus attīstību telekomunikāciju jomā. Kas attiecas it īpaši uz abonentu sarakstiem, septītais Direktīvas apsvērums norāda, ka “uzziņu pakalpojumu sniegšana ir konkurējoša darbība”. Turklāt, ciktāl tas paredz uzziņu par abonentiem sniegšanu konkurējošiem uzņēmumiem, Direktīvas 6. panta 3. punkts apstiprina šo mērķi.

26 Fakts, ka attiecīgajā dalībvalstī pastāv citi uzņēmumi, kas izdod abonentu sarakstus, nevis tikai tādi vispārējo pakalpojumu sniedzēji kā Denda un Topware, liecina, ka faktiski veiksmīgi ir attīstījies konkurētspējīgs abonentu sarakstu tirgus.

27 Tomēr nevar izslēgt, ka atteikums sniegt minētos datus, par ko tiek spriests pamata prāvā, var ietekmēt apstākļus, kuros šāds konkurētspējīgs abonentu sarakstus piedāvājošo uzņēmumu tirgus varētu attīstīties. Kas attiecas uz šiem apstākļiem, Direktīvas 6. panta 3. punkts paredz, ka tiem jābūt “atbilstīgiem, ar izmaksām pamatotiem un nediskriminējošiem”. Tādējādi, ja vispārējo pakalpojumu sniedzējs ievēro prasības, kas ir paredzētas šajā normā, tam nav obligāti jāsniedz visi konkurenta pieprasītie papildu dati.

28 No tā izriet, ka atteikums sniegt trešām personām datus, kas nav minēti Direktīvas 6. panta 2. punkta b) apakšpunktā, ir saderīgs ar telekomunikāciju tirgus liberalizāciju, kas ir viens no Direktīvas mērķiem.

29 Visbeidzot, kas attiecas uz īpašām lietotāju, ieskaitot patērētāju, interesēm, šīs galvenokārt ir tās personas, kurām būtu jāgūst labums no konkurētspējīgiem nosacījumiem attiecīgajā tirgū saskaņā ar Direktīvas 1. panta 1. punkta otro daļu. Direktīvas septītais apsvērums nosaka, ka lietotāji un patērētāji “vēlas saņemt pilnīgus abonentu sarakstus un izziņu pakalpojumus par visiem telefona abonentiem un viņu tālruņu numuriem, (ieskaitot fiksētā tīkla, mobilā telefona un personisko tālruņa numurus)”, un šis formulējums tiek pārņemts minētās Direktīvas 6. panta 2. punkta b) apakšpunktā.

30 Tomēr lietotāju nepieciešamībai saņemt šādu informāciju atbilst viņu tiesības saskaņā ar Direktīvas 6. panta 2. punkta a) apakšpunktu, proti, ne tikai tikt ierakstītiem publiski pieejamos abonentu sarakstos, bet arī pieprasīt, lai šis ieraksts tiktu labots vai pilnīgi vai daļēji izņemts no saraksta. Līdzīgi kā uz to pareizi ir norādījusi arī Komisija, Direktīvas 6. panta 1. punkts nepārprotami norāda uz noteiktiem Kopienas noteikumiem par personas datu un privātās dzīves aizsardzību.

31 Turklāt, kā Tiesa jau ir nospriedusi citā kontekstā attiecībā uz Direktīvas 6. panta 2. punkta piemērošanu, no šī noteikuma izriet princips, ka katrs operators saglabā tādu savu abonentu sarakstu, kuri nevēlas tikt iekļauti vispārējā sarakstā, un neziņo šo abonentu uzvārdus vispārējā telefona abonentu saraksta izdevējiem (2001. gada 6. decembra spriedums lietā C‑146/00 Komisija/Francija, Recueil, I‑976. lpp., 68. punkts).

32 Tādējādi ir jākonstatē, ka personas datu un privātās dzīves aizsardzība ir svarīgākais faktors, kas jāņem vērā, nosakot tos datus, kurus operatoram obligāti ir jāsniedz trešai konkurējošai personai. Faktiski, plašāka pieeja, kas pieprasa visu operatoram piederošo datu sniegšanu neatkarīgi no to veida, jebkurā gadījumā izņemot tos datus, kas attiecas uz abonentiem, kuri nevēlas nekādā gadījumā figurēt publicētā sarakstā, nav saderīga nedz ar šo datu aizsardzību, nedz arī ar šo personu privātās dzīves aizsardzību.

33 Tādējādi arī šo pakalpojumu lietotāju, ieskaitot patērētāju, īpašo interešu ievērošana nepamato termina “attiecīga informācija” paplašinātu interpretāciju.

34 No visiem šiem minētajiem apsvērumiem attiecībā uz dažādām skartajām interesēm izriet, ka termins “attiecīga informācija”, kas ir iekļauts Direktīvas 6. panta 3. punktā, ir jāinterpretē šauri. Tādējādi organizācijām, kuras piešķir telefona numurus, jāpaziņo trešām personām tikai to abonentu dati, kuri nav tieši iebilduši pret to iekļaušanu publicētajā abonentu sarakstā un kas ir pietiekami, lai abonentu saraksta lietotājiem ļautu identificēt to meklēto abonentu. Principā šie dati ietver abonentu uzvārdu un adresi, ieskaitot pasta indeksu, kā arī citus to telefona numurus, kurus tiem ir piešķīrusi attiecīga organizācija.

35 Ņemot to visu vērā, kā uzskata Komisija un kā ir norādījis ģenerāladvokāts savu secinājumu 28. punktā, valsts līmenī var pastāvēt atšķirības balss telefonijas pakalpojumu lietotāju pieprasījumā. Tiktāl, cik tas attiecas uz terminu “attiecīga informācija”, Direktīva netiecas pēc visu kritēriju, kuri var šķist vajadzīgi abonentu identificēšanai, harmonizēšanas, dalībvalstis saglabā pilnvaras noteikt, vai īpašos valsts apstākļos noteikti, konkrēti papildu dati ir sniedzami trešām personām.

36 Tādējādi atbilde uz pirmo jautājumu ir – Direktīvas 6. panta 3. punkts ir jāinterpretē tā, ka termins “attiecīga informācija” attiecas tikai uz to abonentu datiem, kuri nav tieši iebilduši pret to iekļaušanu publicētajā abonentu sarakstā un kas ir pietiekami, lai abonentu saraksta lietotājiem ļautu identificēt to meklēto abonentu. Principā, šie dati ietver abonenta uzvārdu un adresi, ieskaitot pasta indeksu, kā arī citus tā telefona numurus, kurus šī organizācija tam ir piešķīrusi. Tomēr dalībvalstis var paredzēt citu datu sniegšanu lietotājiem, ja īpašos valsts apstākļos tie ir nepieciešami abonenta identifikācijai.

Par otro jautājumu

37 Otrajā jautājumā iesniedzējtiesa pēc būtības jautā, kuras ar datu vākšanu un informācijas par abonentiem sniegšanu saistīto darbu izmaksas var iekļaut datu sniegšanas cenā Direktīvas 6. panta 3. punkta izpratnē.

38 Šajā ziņā ir tikai jākonstatē, kā to pareizi uzskata OPTA un Denda, ka abonentu pamata datu, piemēram, uzvārds, adrese un telefona numurs, iegūšana ir nesaraujami saistīta ar telefona pakalpojumiem un neprasa papildu piepūli no vispārējo pakalpojumu sniedzēja puses.

39 Kā ģenerāladvokāts uzsver savu secinājumu 49. punktā, datu iegūšanas vai sniegšanas izmaksas atšķirībā no izmaksām, kas rodas, sniedzot datus trešām personām, jebkurā gadījumā ir jāsedz balss telefonijas pakalpojuma sniedzējam un tās jau ir iekļautas šāda pakalpojuma izmaksās un ieņēmumos. Šādos apstākļos, pieprasot papildu maksu ar mērķi segt ar datu ieguvi saistītos izdevumus no personām, kas pieprasa pieeju datiem, novestu pie nepamatotas šo izmaksu pārmērīgas kompensēšanas.

40 No tā izriet, ka, sniedzot šos datus konkurējošiem uzņēmumiem abonentu sarakstu izdevēju tirgū, vispārējo pakalpojumu sniedzējs var pieprasīt tikai papildu izmaksu segšanu saistībā ar šo datu paziņošanu, neieskaitot izmaksas par šo datu ieguvi.

41 Tomēr risinājums būs savādāks to papildu datu iegūšanas gadījumā, par kuru ieguvi vispārējo pakalpojumu sniedzējam jau bija jāuzņemas papildu izmaksas. Tādā gadījumā, ja vispārējo pakalpojumu sniedzējs nolemj sniegt šos datus trešām personām, pat ja to nepieprasa Direktīva, neviens Direktīvas noteikums neiebilst pret to, ka var pieprasīt tikai šādu papildu izmaksu segšanu ar nosacījumu, ka trešās personas savstarpēji netiek diskriminētas.

42 Tādējādi atbilde uz otro jautājumu ir – Direktīvas 6. panta 3. punkts tiktāl, cik tas paredz attiecīgas informācijas sniegšanu trešām personām saskaņā ar noteikumiem, kas ir atbilstīgi, ar izmaksām pamatoti un nediskriminējoši, ir jāinterpretē šādi:

– attiecībā uz tādiem datiem kā personas uzvārds un adrese, un tai piešķirtais telefona numurs, vispārējo pakalpojumu sniedzējs var pieprasīt tikai tādu papildu izmaksu segšanu, kas ir faktiski radušās, paziņojot datus trešām personām;

– attiecībā uz papildu datiem, kuri šim pakalpojumu sniedzējam nav obligāti jāsniedz trešām personām, tas drīkst pieprasīt tādu papildu izmaksu segšanu, kuras tam ir radušās, iegūstos šos datus, izņemot izmaksas par datu nodošanu, ar nosacījumu, ka trešās personas savstarpēji netiek diskriminētas.

Par tiesāšanās izdevumiem

43 Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, kas nav lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:

1) 6. panta 3. punkts 1998. gada 26. februāra Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 98/10/EK par atvērtā tīkla noteikuma (ONP) attiecināšanu uz balss telefonijas un vispārējo sakaru pakalpojumu sniegšanu konkurences apstākļos ir jāinterpretē tādējādi, ka termins “attiecīga informācija” attiecas tikai uz to abonentu datiem, kuri nav tieši iebilduši pret to iekļaušanu publicētajā abonentu sarakstā un kas ir pietiekami, lai abonentu saraksta lietotājiem ļautu identificēt to meklēto abonentu. Principā šie dati ietver abonenta uzvārdu un adresi, ieskaitot pasta indeksu, kā arī citus tā telefona numurus, kurus šī organizācija tam ir piešķīrusi. Tomēr dalībvalstis var paredzēt citu datu sniegšanu lietotājiem, ja īpašos valsts apstākļos tie ir nepieciešami abonenta identifikācijai.

2) Direktīvas 6. panta 3. punkts, tiktāl, cik tas paredz attiecīgas informācija sniegšanu trešām personām pēc noteikumiem, kas ir atbilstīgi, ar izmaksām pamatoti un nediskriminējoši, ir jāinterpretē šādi:

– attiecībā uz tādiem datiem kā personas uzvārds un adrese, un tai piešķirtais telefona numurs, vispārējo pakalpojumu sniedzējs var pieprasīt tikai tādu papildu izmaksu segšanu, kas ir faktiski radušās, paziņojot datus trešām personām;

– attiecībā uz papildu datiem, kuri šim pakalpojumu sniedzējam nav obligāti jāsniedz trešām personām, tas drīkst pieprasīt tādu papildu izmaksu segšanu, kuras tam ir radušās, iegūstos šos datus, izņemot izmaksas par datu nodošanu, ar nosacījumu, ka trešās personas savstarpēji netiek diskriminētas.

[Paraksti]