Par juridisku personu LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē ir uzskatāma organizācija, kas ir puse starptautiskā strīdā par teritorijas, kurai nav savas pārvaldes, likteni, kas – kā šā strīda puse – ir saukta vārdā uz to attiecināmos tekstos, tostarp Eiropas Parlamenta rezolūcijās, un kam nav iespējams formāli izveidoties kā juridiskai personai atbilstīgi attiecīgās teritorijas, kurai nav savas pārvaldes, tiesībām, jo šādu tiesību pagaidām nav. Šajā ziņā, lai gan minētā organizācija, protams, varētu izveidoties kā juridiska persona atbilstīgi kādas trešās valsts tiesībām, taču no tās nevar tikt prasīts, lai tā to darītu. Ņemot vērā šos tik īpašos apstākļus, minētā organizācija ir tiesīga celt prasību atcelt tiesību aktu Savienības tiesā, jo tai varētu būt juridiskas personas statuss tikai atbilstīgi konkrētās teritorijas, kurai nav savas pārvaldes, tiesībām, tomēr šī teritorija nav Savienības un tās dalībvalstu atzīta valsts un tai nav pašai savu tiesību.

Saistībā ar Lēmumu 2012/497 par Eiropas Savienības un Marokas Karalistes nolīguma noslēgšanu vēstuļu apmaiņas veidā par savstarpējiem liberalizācijas pasākumiem attiecībā uz lauksaimniecības produktiem, pārstrādātiem lauksaimniecības produktiem, zivīm un zivsaimniecības produktiem, 1., 2. un 3. protokola un šo protokolu pielikumu aizstāšanu un grozījumiem Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgumā, ar kuru izveido asociāciju starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Marokas Karalisti, no otras puses, veicot interpretāciju atbilstoši Vīnes konvencijas 31. pantam, ir jāsecina, ka nolīgums, kura noslēgšana ir apstiprināta ar Lēmumu 2012/497, to aplūkojot tā kontekstā, ir piemērojams arī Rietumsahāras teritorijā vai, precīzāk, tās teritorijas lielākajā daļā, ko kontrolē Marokas Karaliste.

Nolīgums ar trešo valsti, kuru Padome ir noslēgusi saskaņā ar LESD 217. un 218. pantu, ciktāl tas skar Savienību, ir uzskatāms par aktu, kuru pieņēmusi Savienības iestāde LESD 267. panta pirmās daļas b) apakšpunkta izpratnē. No šāda nolīguma spēkā stāšanās brīža tā noteikumi kļūst par Eiropas tiesību sistēmas neatņemamu sastāvdaļu, un atbilstīgi šai tiesību sistēmai Savienības tiesu kompetencē ir lemt par šā nolīguma interpretāciju. Šajā ziņā nolīgumu, kas noslēgts divu starptautisko publisko tiesību subjektu starpā, regulē starptautiskās tiesības un – it īpaši tā interpretācijas ziņā – starptautiskās līgumtiesības. Šajā kontekstā ir piemērojami Vīnes 1969. gada 23. maija Konvencijā par starptautisko līgumu tiesībām ietvertie noteikumi, ciktāl tie atspoguļo vispārējās starptautisko paražu tiesību normas.

Nosacījums, ka tiesību aktam, kas ir saskaņā ar LESD 263. pantu celtas prasības priekšmets, fiziska vai juridiska persona ir jāskar tieši, prasa, lai būtu izpildīti divi kumulatīvi kritēriji, proti, pirmkārt, lai apstrīdētais pasākums tieši ietekmētu attiecīgās personas tiesisko stāvokli un, otrkārt, nepieļautu nekādu rīcības brīvību šā pasākuma adresātiem, kuri ir atbildīgi par tā īstenošanu, kas ir pavisam automātiska un izriet tikai no Savienības tiesiskā regulējuma, nepiemērojot citus starpnoteikumus. Šajā ziņā, runājot par prasību, kas celta par lēmumu par Savienības un tās dalībvalstu ar trešo valsti noslēgtā starptautiska nolīguma noslēgšanu, ir jāsecina, ka šāda nolīguma noteikumam ir tieša iedarbība, ja, ņemot vērā tā formulējumu, kā arī šā nolīguma mērķi un raksturu, noteikums paredz skaidru un precīzu pienākumu, kura īstenošana vai iedarbība nav atkarīga no jebkāda tālāka akta pieņemšanas.

Saistībā ar prasību, kas celta par Lēmumu 2012/497 par Eiropas Savienības un Marokas Karalistes nolīguma noslēgšanu vēstuļu apmaiņas veidā par savstarpējiem liberalizācijas pasākumiem attiecībā uz lauksaimniecības produktiem, pārstrādātiem lauksaimniecības produktiem, zivīm un zivsaimniecības produktiem, 1., 2. un 3. protokola un šo protokolu pielikumu aizstāšanu un grozījumiem Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgumā, ar kuru izveido asociāciju starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Marokas Karalisti, no otras puses, ir jāsecina, ka atbilstīgi apstrīdētajam lēmumam noslēgtajā nolīgumā ir iekļauti noteikumi par skaidriem un precīziem pienākumiem, kuru īstenošana vai iedarbība nav atkarīga no jebkāda tālāka pasākuma veikšanas. Šiem noteikumiem ir ietekme uz visas teritorijas, kurā ir piemērojams nolīgums, tiesisko stāvokli un tādējādi uz Rietumsahāras teritoriju, kuru kontrolē Marokas Karaliste, tajā ziņā, ka tie nosaka nosacījumus, atbilstīgi kuriem lauksaimniecības un zivsaimniecības produktus no šīs teritorijas var eksportēt uz Savienību un no Savienības var importēt attiecīgajā teritorijā.

Šī ietekme tieši skar ne vien Marokas Karalisti, bet arī Front Polisario, Rietumsahāras tautas neatkarības kustību, jo šīs teritorijas galīgais starptautiskais statuss vēl nav noteikts un tas jānosaka Marokas Karalistes un tieši Front Polisario sarunu procedūrā, kas notiek Apvienoto Nāciju Organizācijas (ANO) paspārnē. Tā paša iemesla dēļ Front Polisario ir uzskatāma par tādu, kuru Lēmums 2012/497 skar individuāli. Proti, šie apstākļi veido faktisko situāciju, kas Front Polisario atšķir no visām citām personām un tai piešķir īpašu statusu. Šajā ziņā Front Polisario ir vienīgais to sarunu partneris, kuras notiek ANO paspārnē starp to un Marokas Karalisti, lai noteiktu galīgo Rietumsahāras starptautisko statusu.

(sal. ar 105., 107.–111. un 113. punktu)