ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Ar Lisabonas līgumu Eiropadomei ir piešķirts Savienības iestādes statuss. Tādējādi, pretēji tam, ko iepriekš bija konstatējusi Savienības tiesa, šīs iestādes, kura saskaņā ar LES 15. pantu neveic likumdošanas funkciju un kuru veido dalībvalstu vai to valdību vadītāji, kā arī tās priekšsēdētājs un Komisijas priekšsēdētājs, pieņemtie tiesību akti vairs nav ārpus tiesiskuma pārbaudes, kas paredzēta saskaņā ar LESD 263. pantu.

Tāpēc akti, kurus pieņēmuši dalībvalstu pārstāvji, fiziski tiekoties kādas no Savienības iestādēm telpās un rīkojoties nevis Padomes locekļu vai Eiropadomes locekļu statusā, bet dalībvalstu vai to valdību vadītāju statusā, nav pakļauti tiesiskuma pārbaudei, ko īsteno Savienības tiesa. Šajā ziņā LESD 263. panta izriet, ka vispārīgi Savienības tiesas kompetencē nav lemt ne par tiesību akta, kuru pieņēmusi valsts iestāde, tiesiskumu, ne par tiesību akta, kuru pieņēmuši vairāku dalībvalstu valsts iestāžu pārstāvji, rīkojoties Savienības regulā paredzētas komitejas ietvaros, tiesiskumu. Tomēr nepietiek ar to, ka iestāde, kas prasībā tiek aplūkota kā atbildētāja, kvalificē aktu kā Savienības “dalībvalstu lēmumu”, lai šāds akts, proti, šajā lietā – Eiropadomes akti, varētu būt ārpus LESD 263. pantā paredzētās tiesiskuma pārbaudes. Šajā ziņā vēl ir jāpārbauda, vai attiecīgais akts, ņemot vērā tā saturu un visus apstākļus, kādos tas ir pieņemts, patiesībā nav Eiropadomes lēmums.

(skat. 44.–46. punktu)
Juridiskās personas ekonomiskā stāvokļa novērtējums, lai izlemtu, vai tai ir piešķirama juridiskā palīdzība, nevar tikt veikts, ņemot vērā tikai tās resursus, tos skatot atsevišķi, neatkarīgi no tās kapitāla tiešo vai netiešo turētāju stāvokļa.

Atbilstīgi Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta trešajai daļai juridiskā palīdzība tiek sniegta tiem, kuriem nav pietiekamu līdzekļu, ciktāl šī palīdzība ir nepieciešama, lai nodrošinātu efektīvu tiesiskuma īstenošanu. Reglamenta 146.–150. pantā minētie juridiskās palīdzības piešķiršanas nosacījumi jāskata šā principa, uz kuru var atsaukties juridiskas personas, gaismā.

Juridiska persona nevar tikt uzskatīta par tādu, kurai būtu liegta efektīva piekļuve tiesai Pamattiesību hartas 47. panta izpratnē, tikai tāpēc, ka tās kapitāla tiešie vai netiešie turētāji atsakās no viņu rīcībā esošo resursu izmantošanas, lai ļautu šai juridiskajai personai celt prasību tiesā. Šādos apstākļos no Savienības budžeta, izmantojot Vispārējās tiesas rīcībā nodotos līdzekļus, nav jāvērš par labu to personu bezdarbība, kuras kontrolē konkrēto juridisko personu un kuras faktiski ir tās tiesību aizsardzībā galvenās ieinteresētās personas.

Tādējādi, lai novērtētu juridiskas personas, kura lūdz juridisko palīdzību, ekonomisko stāvokli, ir jāņem vērā ne tikai tās pašas līdzekļi, bet arī resursi, kuri ir tās uzņēmumu grupas rīcībā kopumā, kurai tā tieši vai netieši pieder, un tās akcionāru un dalībnieku – juridisku vai fizisku personu – finanšu iespējas.

(sal. ar 16.–19. punktu)
20

Jānorāda, ka pirmajā prasības pamatā bija izvirzīts no Savienības tiesību skatpunkta nozīmīgs jautājums, kam piemīt zināma faktiska un juridiska sarežģītība un kas prasa padziļinātu vērtējumu, kā uz to norāda prasītājas. Proti, šis pamats bija par pamatregulas 2. panta 5. punkta piemērošanu, kas būtībā paredz dažādus variantus, uz kuriem pamatojoties iestādes var ņemt vērā izmaksas, kuras saistītas tostarp ar preces, kas ir izmeklēšanas priekšmets, ražošanu un pārdošanu, lai aprēķinātu līdzīgas preces normālo vērtību šīs regulas izpratnē. Šajā gadījumā prasītājas apgalvoja, ka Padome būtībā bija pārkāpusi pamatregulas 2. panta 5. punktu tādēļ, ka, aprēķinot līdzīgas preces normālo vērtību pamatregulas izpratnē, tā neesot izmantojusi izejvielu cenas, kas norādītas prasītāju uzskaites dokumentācijā. Tās it īpaši pārmeta Padomei, ka tā ir kļūdaini piemērojusi 2013. gada 7. februāra spriedumu Acron un Dorogobuzh/Padome (T‑235/08, nav publicēts, EU:T:2013:65). No tā izriet, ka attiecībā uz šo prasības pamatu bija nepieciešams padziļināts vērtējums, jo tajā izvirzītais jautājums ir licis Vispārējai tiesai it īpaši lemt par pierādīšanas pienākumu un novērtējuma brīvību, kāda Savienības iestādēm ir, aprēķinot līdzīgas preces normālo vērtību pamatregulas izpratnē (šajā nozīmē un pēc analoģijas skat. rīkojumu, 2019. gada 19. decembris, Unitec Bio u.c./Padome, C‑602/16 P‑DEP, nav publicēts, EU:C:2019:1148, 30.–32. punkts).
29

Pirmkārt, ja Vispārējā tiesa atzītu apstrīdētā paziņojuma likumību, tas tiešā veidā ietekmētu IPPF finansiālās intereses, jo šis paziņojums juridiski nodrošinātu, ka tās aktivitātes netiek pakļautas pilnīgam finansēšanas aizliegumam no Savienības puses. Turpretim, ja prasība tiktu apmierināta un ja Komisijai tiktu uzdots pārskatīt apstrīdētajā paziņojumā pausto nostāju, IPPF saskartos ar risku zaudēt būtiskus finansēšanas avotus. Pat ja apstrīdētā paziņojuma atcelšanas tūlītējas sekas nebūtu IPPF un tās biedru finansējuma samazināšanās, šāda atcelšana nenovēršami tiešā veidā ietekmētu to intereses sakarā ar diskusijas atjaunošanu par to potenciālo finansēšanu no Savienības puses nākotnē. Turklāt, ja prasība tiktu apmierināta, IPPF un tās biedriem būtu no jauna jāaizstāv sava misija un jāattaisno to darbs, kas prasītu ievērojamas izmaksas.
Keywords

Summary



Keywords

1. Tiesvedība – Iestāšanās lietā – Ieinteresētās personas – Pārstāvoša apvienība, kuras mērķis ir tās biedru aizstāvēšana – Pieņemamība lietās, kas attiecas uz nozīmīgiem jautājumiem, kuri var ietekmēt šos biedrus – Nosacījumi – Plaša interpretācija

(Tiesas statūtu 40. panta otrā daļa un 53. panta pirmā daļa)

2. Tiesvedība – Iestāšanās lietā – Ieinteresētās personas – Pārstāvošas apvienības biedrs, kam atļauts iestāties lietā – Pieņemamība – Nosacījums – No apvienības intereses par lietas risinājumu atšķirīga interese

(Tiesas statūtu 40. panta otrā daļa un 53. panta pirmā daļa)

Summary

1. Skat. nolēmuma tekstu.

(sal. ar 22., 23. un 69. punktu)

2. Ar tādu papildu pieteikumu iestāties lietā akceptēšanu, kuri ir par to pašu tēmu un no tiem pašiem biedriem, tiek prezumēts, ka šie biedri norāda, ka to intereses strīda atrisināšanā ir atšķirīgas no to pārstāvošās apvienības interesēm, kurām ir atļauts iestāties lietā un kuru biedri tie ir.

(sal. ar 66. punktu)
Keywords

Subject of the case

Rezolutīvā daļa



Keywords

Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Pagaidu pasākumi – Noteikšanas nosacījumi – “Fumus boni juris” – Steidzamība – Būtisks un neatgriezenisks kaitējums – Kumulatīvs raksturs – Visu attiecīgo interešu izsvēršana – Pagaidu noregulējuma tiesneša novērtējuma brīvība (LESD 256. panta 1. punkts un 278. un 279. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 104. panta 2. punkts) (sal. ar 6.–8. punktu)

2. Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Pagaidu pasākumi – Noteikšanas nosacījumi – Steidzamība – Būtisks un neatgriezenisks kaitējums – Pierādīšanas pienākums – Finansiāls kaitējums – Pienākums iesniegt konkrētas un precīzas norādes, kas ir pamatotas ar detalizētiem un dokumentāriem pierādījumiem – Situācija, kas varētu apdraudēt prasītājas sabiedrības pastāvēšanu vai kas neatgriezeniski maina tās pozīciju tirgū – Uzņēmuma lieluma ņemšana vērā (LESD 278. un 279. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 104. panta 2. punkts) (sal. ar 13., 14. un 16. punktu)

3. Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Pagaidu pasākumi – Noteikšanas nosacījumi – Steidzamība – Komisijas lēmums, ar kuru uzdots atgūt valsts atbalstu – Lēmums, kas adresēts dalībvalstij, nevis atbalsta saņēmējam – Valsts īstenošanas pasākumu ņemšana vērā – Pasākumi, kas nav ierobežojoši – Steidzamības neesamība (LESD 278. un 279. pants un 288. panta ceturtā daļa; Vispārējās tiesas Reglamenta 104. panta 2. punkts) (sal. ar 18.–21., 23. un 24. punktu)

4. Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Noteikšanas nosacījumi – Visu attiecīgo interešu izsvēršana – Komisijas lēmums, ar kuru uzdots atgūt valsts atbalstu – Komisijas aizstāvētās vispārējās intereses un atbalsta saņēmēja intereses – Ārkārtas apstākļu neesamība – Vispārējo interešu pārākums (LESD 108. panta 2. punkts un 278. pants; Padomes Regulas Nr. 659/1999 7. pants) (sal. ar 27.–29. un 32. punktu)

Subject of the case

Priekšmets

Pieteikums par Komisijas 2012. gada 19. septembra Lēmuma C (2012) 6345, galīgā redakcija, saistībā ar uzņēmuma Elan d.o.o. labā īstenotajiem pasākumiem ((SA.26379) (C 13/2010) (ex NN 17/2010)) izpildes apturēšanu

Rezolutīvā daļa

Rezolutīvā daļa:

1) pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt;

2) lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.
3

2006. gada lēmumā Komisija bija konstatējusi EKL 81. panta pārkāpumu, kuru bija izdarījušas prasītājas Akzo Nobel, Akzo Nobel Chemicals Holding un Eka Chemicals, kā arī 14 citi uzņēmumi laikposmā no 1994. un 2000. gadam Eiropas Ekonomiskajā zonā (EEZ) attiecībā uz ūdeņraža peroksīdu un perborātu. Tā kā viena no prasītājām, Eka Chemicals, bija otrais uzņēmums, kas 2003. gada martā vērsās Komisijā, piemērojot tās Paziņojumu par atbrīvojumu no sodanaudas [naudas soda] un sodanaudas [..] samazināšanu karteļu gadījumos (OV 2002, C 45, 3. lpp.; turpmāk tekstā – “Paziņojums par sadarbību”), un tā kā tā iesniedza pierādījumus, kam ir būtiska pievienotā vērtība salīdzinājumā ar pierādījumiem, kuri jau bija Komisijas rīcībā, tad naudas sods, kas tai citādi būtu uzlikts, tika samazināts par 40 %. Līdz ar to trim prasītājām solidāri tika uzlikts naudas sods EUR 25,2 miljonu apmērā.
2)

Pri SA prasījumus, kuri ietverti vēstulē, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegta 2013. gada 13. septembrī, par to, lai Vispārējā tiesa, pirmkārt, norādītu uz atteikšanos no iebildumiem, otrkārt, atsauktu Iebildumu nodaļas 2010. gada 7. decembra lēmumu, ciktāl ar to daļēji noraidīti iebildumi, un, treškārt, uzdotu preču zīmes “PRONOKAL”“reģistrāciju pilnā apjomā”, noraidīt kā nepieņemamus;
Tādējādi nav pieņemams pieteikums par pagaidu noregulējumu, ciktāl ar to ir gribēts panākt, pirmkārt, lai tiktu apturēta Komisijas lēmuma, ar kuru ir noraidīts lūgums par konfidencialitātes ievērošanu informācijai, kas ietverta kādā no tās lēmumiem, ar kuru konstatēts EKL 81. panta pārkāpums, piemērošana tiktāl, ciktāl tajā saskaņā ar Regulu Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem ir atļauta piekļuve pilnam minētā lēmuma tekstam, un, otrkārt, lai tiktu piespriests Komisijai atturēties atļaut šādu piekļuvi.

Dažādu pastāvošo interešu līdzsvarošana nozīmē, ka pagaidu noregulējuma tiesnesis nosaka, vai lietas dalībnieka, kurš prasa noteikt pagaidu pasākumus un panākt to piemērošanu, intereses ir vai nav pārākas par interesēm tūlītēji piemērot strīdīgo aktu, it īpaši viņš pārbauda, vai iespējamā šī akta atcelšana, ko veiks Tiesa, izskatot lietu pēc būtības, ļaus mainīt situāciju, ko varētu radīt tūlītēja šī akta izpilde, un otrādi, vai minētā akta piemērošanas apturēšana liks šķēršļus tā mērķu sasniegšanai, ja prasība pamatlietā tiktu noraidīta.

Pagaidu noregulējuma tiesvedībā nosacījums par fumus boni juris ir izpildīts tad, ja vismaz viens no prasītāja pamatprasības pamatojumam izvirzītajiem pamatiem prima facie šķiet nozīmīgs un katrā ziņā nešķiet nepamatots, jo liecina par to, ka pastāv sarežģīti juridiski jautājumi, kuru risinājums nav acīmredzams no paša sākuma un attiecībā uz kuriem tātad būtu jāveic padziļināta izvērtēšana, ko nevar veikt pagaidu noregulējuma tiesnesis, bet kas jāizskata pamatlietā, vai arī ja strīds pušu starpā atklāj, ka pastāv nozīmīga juridiska pretruna, kuras risinājums nav skaidrs no paša sākuma.

Saistībā ar pieteikumu apturēt Komisijas lēmuma piemērošanu, ar kuru Komisija ir noraidījusi prasītāju pieteikumu nepublicēt konfidenciālu informāciju, kas ir ietverta kādā no tās lēmumiem, nosacījums par fumus boni juris sākotnēji ir izpildīts attiecībā uz lietu, kurā ir jāatrisina sarežģīti tiesību jautājumi, kas sākotnēji nešķiet neatbilstoši, bet kuru risinājums prasa padziļinātu pārbaudi saistībā ar tiesvedību pamatlietā.

Prasītāja argumentācijā ir izvirzīts judikatūrā vēl neatrisināts jautājums par to, vai ar apstrīdēto lēmumu tiek pārkāptas prasītāja tiesības uz profesionālo noslēpumu, kas ir garantētas LESD 339. pantā, Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 8. pantā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. pantā, jo Komisijas iecerētā publikācija ietver norādes, ko prasītājs tai ir paziņojis saskaņā ar paziņojumu par sadarbību un kuras to izcelsmes un satura dēļ tādējādi ir konfidenciālas un aizsargājamas no publicēšanas.

(sal. ar 34., 46. un 56. punktu)
Pagaidu noregulējuma procedūrā nosacījums par fumus boni juris ir izpildīts tad, ja vismaz viens no prasītāja pamatprasības pamatojumam izvirzītajiem pamatiem sākotnēji šķiet tāds, kam ir nozīme, un katrā ziņā šķiet pamatots. Tam pietiek, ja šis pamats rada sarežģītus un sensitīvus jautājumus, kurus sākotnēji nevar noraidīt kā acīmredzami neatbilstošus, bet kuri ir padziļināti jāpārbauda, ko veic kompetentā tiesa, lai lemtu par lietas būtību, vai arī ja no iesaistīto lietas dalībnieku formulētajiem argumentiem pamattiesvedībā izriet, ka pastāv būtiskas juridiskas pretrunas, kuru risinājums nav skaidrs no paša sākuma.

(sal. ar 40. punktu)
Dažādu pastāvošo interešu līdzsvarošana nozīmē, ka pagaidu noregulējuma tiesnesim būs jānosaka, vai lietas dalībnieka, kas prasa pagaidu noregulējumu, intereses, lai tiktu noteikts pagaidu noregulējums, ir vai nav svarīgākas par interesēm nekavējoties piemērot apstrīdēto aktu, it īpaši, ja tas, ka tiesa, kas izskata lietu, iespējams, atceltu šo aktu, apvērstu situāciju, kas radusies tā nekavējošas izpildes rezultātā, kā arī, tieši otrādi, ja minētā akta izpilde varētu būt šķērslis tā pilnīgai iedarbībai gadījumā, ja prasība pamatlietā tiek noraidīta. Šādos apstākļos pagaidu noregulējuma tiesai ir jāņem vērā trešo personu intereses.

Šajā ziņā pagaidu noregulējuma procedūras mērķis ir tikai garantēt nākotnes lēmuma, ar kuru lieta tiks izlemta pēc būtības, efektivitāti. Līdz ar to šai procedūrai ir tikai papildu raksturs salīdzinājumā ar pamattiesvedību, kuru tā papildina, jo pagaidu noregulējuma tiesas pieņemtajam lēmumam ir jābūt pagaidu raksturam tādējādi, ka ar to netiek iepriekš noteikts nākotnes lēmuma pēc būtības saturs, ne arī tas padarīts iluzors, atņemot tam lietderīgo iedarbību. No tā obligāti izriet, ka intereses, ko viena puse aizstāv pagaidu noregulējuma procedūrā, nav jāaizsargā, jo šī puse pagaidu noregulējuma tiesnesim lūdz pieņemt lēmumu, kam nav pagaidu rakstura un kas iepriekš noteiktu nākotnes lēmuma pēc būtības saturu un padarītu to iluzoru, atņemot tam lietderīgo iedarbību.

Tādējādi runa ir par strīdu pagaidu noregulējuma tiesā par to, lai iestāde nosūtītu valsts tiesai dokumentus, kas ietver komercnoslēpumus un ko tā ir saņēmusi konkurences procedūrā. Ja lūgums par pagaidu noregulējumu tiktu noraidīts un līdz ar to dokumenti tiktu nosūtīti valsts tiesai, tā varētu lemt pirms Savienības tiesas lēmuma pieņemšanas pamattiesvedībā. Tādējādi pagaidu noregulējuma pieteikuma noraidījuma sekas būtu tālākā nolēmuma pēc būtības ietekmēšana, proti, prasības atcelt tiesību aktu noraidīšana.

Līdz ar to tādā gadījumā ir jāatliek lēmuma par minēto dokumentu nodošanu izpilde, lai līdzsvarotu Savienības tiesību normu efektīvu piemērošanu konkurences jomā ar pagaidu noregulējuma procedūras pagaidu raksturu.

(sal. ar 29.–31., 36., 37., 39. un 42. punktu)
10

Šajā sakarā, pirmkārt, EBTA Uzraudzības iestāde norāda, ka strīds tostarp attiecas uz Padomes 2002. gada 16. decembra Regulas (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [EKL] 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.), Eiropas Savienības Pamattiesību hartas, kas pasludināta Nicā 2000. gada 7. decembrī (OV C 364, 1. lpp.), un Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas, kas parakstīta Romā 1950. gada 4. novembrī (turpmāk tekstā – “ECPAK”), interpretāciju. Otrkārt, tā norāda, ka pret konkurenci vērstu darbību uzraudzība ietilpst vienā no EEZ līguma piemērošanas jomām, jo EEZ līguma 53. un 54. panta noteikumi būtībā atbilst LESD 101. panta un LESD 102. panta noteikumiem un EEZ līguma 55. pantā ir paredzēts pienākums EBTA Uzraudzības iestādei pārbaudīt pret konkurenci vērstas darbības tādā pašā veidā, kā to Savienībā dara Komisija. Tāpat Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi 4. protokola II nodaļa būtībā atbilst Regulai Nr. 1/2003. Tā piebilst, ka no EBTA Tiesas judikatūras izriet, ka EEZ līguma noteikumi ir jāinterpretē, ņemot vērā pamattiesības, tādēļ ECPAK un Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūra ir būtiski interpretācijas avoti.
33

Pirmkārt, no šī iepriekš minētā sprieduma lietā Comitato“Venezia vuole vivere” u.c./Komisija punkta pirmā un otrā teikuma, tos lasot kopsakarā ar 55. punktu, izriet, ka Tiesa ir vērtējusi vienīgi attiecīgo gadījumu šajā spriedumā, kurā apstrīdētajā aktā attiecībā uz prasītāju bija paredzēts atgūšanas pienākums. Tiesa pirmajā teikumā konstatē, ka atgūšanas rīkojums individuāli attiecas uz visiem attiecīgās shēmas atbalsta saņēmējiem, tiem esot pakļautiem riskam, ka saņemtais atbalsts būs jāatgriež, un otrajā teikumā izslēdz situācijas, kurā Komisijas lēmums neietver atgūšanas rīkojumu, vērtēšanu. Otrkārt, no iepriekš minētā sprieduma lietā Comitato“Venezia vuole vivere” u.c./Komisija 56. punkta trešā teikuma, to lasot kopā ar šī paša sprieduma 55. punktu, izriet, ka ar šādu atgūšanas pienākumu, kas attiecas uz prasītāju, pietiek, lai to individualizētu, nepastāvot vajadzībai vērtēt, vai valsts līmenī šim pienākumam ir kādas sekas (iepriekš minētais rīkojums lietā Modelo Continente Hipermercados/Komisija, 29. punkts).
46

Proti, kā Vispārējā tiesa atgādināja iepriekš 31. punktā, no pastāvīgās judikatūras izriet, ka termiņu prasības celšanai nenosaka ne tiesa, ne lietas dalībnieki. Kā arī tas izriet no 2012. gada 4. maija un 29. jūnija vēstulēm, no prasītāju sarakstes ar Komisiju izsecinot, ka netiešais lēmums par atteikumu Regulas Nr. 1049/2001 8. panta 3. punkta izpratnē esot veidojies 2011. gada 22. aprīlī, prasītājas acīmredzami vēlējās panākt, ka tām ir laiks celt prasību atcelt tiesību aktu, pārceļot minētā lēmuma veidošanās datumu un līdz ar to datumu, no kura attiecībā uz tām tiek skaitīts termiņš minētās prasības celšanai, kā arī datumu, kurā tas beidzas.
29

Turklāt pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, no iepriekšminētā sprieduma lietā Comitato “Venezia vuole vivere” u.c./Komisija 56. punkta nevar secināt, ka Tiesa neapšaubāmi apstiprina, ka maksājuma atgūšana nav sine qua non nosacījums, lai prasītāju uzskatītu kā individuāli skartu. Patiešām šajā punktā Tiesa apgalvo, ka atgūšanas rīkojums vien jau skar individuāli visus attiecīgās shēmas labuma guvējus, jo jau no strīdīgā lēmuma pieņemšanas brīža viņi ir pakļauti riskam, ka viņu saņemtās priekšrocības tiks atgūtas, un tāpēc ir ietekmēts viņu tiesiskais stāvoklis, un nav jāizvērtē papildu nosacījumi attiecībā uz gadījumiem, kuros Komisijas lēmumā nav ietverts atgūšanas rīkojums. Turklāt Tiesa šajā pašā punktā precizē, ka iespējamība, ka vēlāk par nelikumīgiem atzītie maksājumi no saņēmējiem netiktu atgūti, neliegtu šos saņēmējus uzskatīt par individuāli skartiem. Tādējādi Tiesa vienīgi norāda, ka, lai individualizētu attiecīgā atbalsta guvējus, pietiek ar strīdīgajā lēmumā ietverto atgūšanas rīkojumu un nav jāizvērtē, vai šis rīkojums radīs sekas valsts līmenī.
Keywords



Keywords

Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Pieteikuma noraidīšana – Iespēja iesniegt jaunu pieteikumu – Nosacījums – Jauni fakti – Jēdziens – Pagaidu pasākuma noteikšanas nosacījumi – Jaunu faktu atbilstība vērtējumu, kas noteica pirmā pieteikuma noraidīšanu, apstrīdēšanai (LESD 278. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 109. pants) (sal. ar 17.–19. un 22. punktu)

2. Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Noteikšanas nosacījumi – Steidzamība – Būtisks un neatgriezenisks kaitējums – Kaitējums, kas var ietekmēt vispārēju saimniecības nozari – Privātpersonas, nevis publisko tiesību subjekta celta prasība – Pienākums atsaukties uz individuālu kaitējumu (LESD 278. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 104. panta 2. punkts) (sal. ar 52.–54., 59., 61. un 62. punktu)

3. Pagaidu noregulējums – Pieņemamības nosacījumi – Prasības pieteikums – Formas prasības – Pamatu, kuri sākotnēji šķietami pamato prasītos pasākumus, izklāsts (LESD 278. un 279. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 104. panta 2. un 3. punkts) (sal. ar 63. un 64. punktu)

4. Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Noteikšanas nosacījumi – Steidzamība – Būtisks un neatgriezenisks kaitējums – Pierādīšanas pienākums – Finansiāls kaitējums – Tirgus daļu neatgriezeniska grozīšana – Iekļaušana – Nosacījumi – Izvērtēšana, ņemot vērā uzņēmuma lielumu un tās grupas, kurā tas ietilpst, stāvokli (LESD 278. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 104. panta 2. punkts) (sal. ar 68. punktu)

5. Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Noteikšanas nosacījumi – Steidzamība – Būtisks un neatgriezenisks kaitējums – Finansiāls kaitējums – Situācija, kas varētu apdraudēt prasītājas sabiedrības pastāvēšanu – Novērtēšana, ņemot vērā sabiedrības grupas stāvokli – Piemērošana attiecībām starp bezpeļņas apvienību un tās locekļiem – Pieļaujamība – Nosacījumi (LESD 278. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 104. panta 2. punkts) (sal. ar 70. punktu)

6. Pagaidu noregulējums – Piemērošanas apturēšana – Pagaidu pasākumi –Noteikšanas nosacījumi – Steidzamība – Būtisks un neatgriezenisks kaitējums – Neiespējamība inuītu tautai veikt savu saimniecisko darbību Regulā Nr. 1007/2009 noteiktā tirdzniecības ar izstrādājumiem no roņiem aizlieguma dēļ – Īstenošanas regula, ar kuru ir paredzēts izņēmums no šī aizlieguma inuītu kopienas interesēs – Pierādījumu par minētās īstenošanas regulas neizpildāmības raksturu neesamība – Tāda kaitējuma rašanās, kas atkarīgs no nekonkrētiem notikumiem nākotnē – Steidzamības neesamība (LESD 278. un 279. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Regula Nr. 1007/2009; Komisijas Regula Nr. 737/2010) (sal. ar 84.–90. punktu)