ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
37

Tā kā pamatlietā aplūkotais saulespuķu eļļas un rapšu eļļas maisījums neietilpst KN pozīcijā 1516, jo to neveido dzīvnieku vai augu tauki un eļļas un to frakcijas, daļēji vai pilnīgi hidrogenētas, esterificētas, pāresterificētas vai elaidinētas, rafinētas vai nerafinētas, bet tālāk neapstrādātas, no tā ir jāsecina, ka tas ietilpst vai nu KN pozīcijā 1517, vai arī KN pozīcijā 1518, ciktāl šajās abās pozīcijās ir minēti augu eļļu maisījumi, jo tā klasifikācija vienā vai otrā pozīcijā ir atkarīga no tā, vai runa ir par maisījumu, kas ir lietojams pārtikā vai kas nav lietojams pārtikā, kā tas ir norādīts šī sprieduma 34. punktā. KN 15. nodaļā, faktiski tajā pārņemot HS 15. nodaļā noteikto nošķīrumu, augu eļļu maisījumi, kas ir lietojami pārtikā un kas ietilpst KN pozīcijā 1517, ir nošķirti no nepārtikas augu eļļu maisījumiem, kuri ietilpst KN pozīcijā 1518.
29

No pārsūdzētā sprieduma 101. punkta it īpaši izriet, ka prasītāja ir apstrīdējusi revīzijas ziņojumu, kas bija ar projektu “FutureNEM” saistīto maksājumu apturēšanas pamatā, šajā ziņā norādot uz daudzām kļūdām un neprecizitātēm. Turklāt no pārsūdzētā sprieduma 32. punkta izriet, ka prasītāja it īpaši uzsver, ka šī ziņojuma saturs esot bijis pretrunā noteikumiem par revīziju, it īpaši finanšu pamatnostādnēm.
10

C. Kohll un viņa sieva S. Kohll-Schlesser, kuriem abiem ir Luksemburgas pilsonība, pastāvīgi dzīvo Luksemburgā. C. Kohll saņem divas Nīderlandes pensijas attiecīgi no Shell International BV un Sociale Verzekeringsbank (sociālās apdrošināšanas aģentūra). S. Kohll-Schlesser arī saņem pensiju no pēdējās minētās.
4

Minētās direktīvas 4. pantā bija paredzēts: “1. Kapitāla nodokli uzliek šādiem darījumiem: a) kapitāla sabiedrības izveidošanai; b) tādu uzņēmējsabiedrību, apvienību vai juridisku personu, kas nav kapitāla sabiedrības, pārveidošanai par kapitāla sabiedrībām; c) kapitāla sabiedrības kapitāla palielināšanai ar jebkādu aktīvu iemaksām; d) kapitāla sabiedrības aktīvu palielināšanai ar jebkādu aktīvu iemaksām, kas nav uzņēmējsabiedrības kapitāla daļas vai aktīvi, bet ir tādas pašas tiesības kā dalībniekiem, piemēram, balsstiesības, tiesības uz peļņas daļu vai tiesības uz atlikuma daļu likvidācijas gadījumā; e) tādu uzņēmējsabiedrību, apvienību vai juridisku personu faktiskā vadības centra pārcelšanai no trešās valsts uz kādu dalībvalsti, kuru juridiskā adrese ir trešā valstī un kuras attiecīgā dalībvalstī, iekasējot kapitāla nodokli, uzskata par kapitāla sabiedrībām; f) tādu uzņēmējsabiedrību, apvienību vai juridisku personu juridiskās adreses pārcelšanai no trešās valsts uz kādu dalībvalsti, kuru faktiskais vadības centrs ir trešā valstī un kuras attiecīgā dalībvalstī, iekasējot kapitāla nodokli, uzskata par kapitāla sabiedrībām; g) tādu uzņēmējsabiedrību, apvienību vai juridisku personu faktiskā vadības centra pārcelšanai no vienas dalībvalsts uz citu, ja pēdējā minētajā, iekasējot kapitāla nodokli, tās uzskata par kapitāla sabiedrībām, bet par tādām neuzskata dalībvalstī, no kuras tās pārceļ; h) tādu uzņēmējsabiedrību, apvienību vai juridisku personu juridiskās adreses pārcelšanai no vienas dalībvalsts uz citu, kuru faktiskais vadības centrs ir trešā valstī, ja pēdējā minētajā, iekasējot kapitāla nodokli, tās uzskata par kapitāla sabiedrībām, bet par tādām neuzskata dalībvalstī, no kuras tās pārceļ. 2. Kapitāla nodokli joprojām var piemērot šādiem darījumiem, ja tiem 1984. gada 1. jūlijā ir bijis uzlikts nodoklis ar 1 % likmi: a) kapitāla sabiedrības kapitāla palielināšanai, kas notiek, kapitalizējot peļņu vai pastāvīgas vai pagaidu rezerves; b) kapitāla sabiedrības aktīvu palielinājumam, ko radījuši pakalpojumi, kurus sniedzis kāds dalībnieks un kuri automātiski neizraisa uzņēmējsabiedrības kapitāla pieaugumu, bet tomēr rada pārmaiņas kapitāla sabiedrības tiesībās vai var palielināt uzņēmējsabiedrības kapitāla daļu vērtību; c) kapitāla sabiedrības ņemtam aizņēmumam, ja kreditoram ir tiesības uz šīs uzņēmējsabiedrības peļņas daļu; d) kapitāla sabiedrības ņemtam aizņēmumam, ko piešķir dalībnieks, dalībnieka laulātais vai bērns, vai aizņēmumam, ko piešķir trešā persona, ja to garantē kāds dalībnieks, ar nosacījumu, ka šādiem aizņēmumiem ir tāda pati funkcija kā uzņēmējsabiedrības kapitāla palielinājumam. [..]”
19

Ar saviem četriem kopīgi izvērtējamajiem jautājumiem iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2006/112 9. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādu lauku inženiertehnisko būvju kā pamatlietā aplūkotās ekspluatācija, ko veic bezpeļņas komercsabiedrība, ir saimnieciskā darbība šīs tiesību normas izpratnē, neraugoties uz apstākli, ka, pirmkārt, šie būvdarbi ievērojamā mērā tikuši finansēti no valsts atbalsta līdzekļiem un, otrkārt, to ekspluatācijas rezultātā tiek gūti tikai ieņēmumi no pieticīga apmēra maksas. Tā vaicā arīdzan, vai minētās direktīvas 24. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka šī lauku inženiertehnisko būvju ekspluatācija ir pakalpojumu sniegšana, un vai šī pakalpojumu sniegšana ir tieši saistīta ar maksu, kas esot atlīdzība par to, neraugoties uz apstākli, ka tādējādi tiek pildīti likumiski pienākumi.
18

No regulas 23. panta 1. punkta pirmā teikuma, saskaņā ar kuru “17., 19. un 22. pantā minētās juridiskās darbības saistībā ar Kopienas preču zīmi visās dalībvalstīs rada sekas attiecībā uz trešajām personām tikai pēc šo darbību ievadīšanas reģistrā”, izriet, ka šīs minētās juridiskās darbības ir Kopienas preču zīmes nodošana, tiesību in rem nodibināšana uz to un licences piešķiršana. Šo teikumu lasot atsevišķi, tas varētu tikt interpretēts tādējādi, ka licenciāts, ja licence nav ievadīta reģistrā, attiecībā pret trešajām personām, tostarp pret preču zīmes pārkāpēju, nevar atsaukties uz tiesībām, kas ar to piešķirtas.
28

Pirmkārt, “video multipleksors” nodrošina video ierakstu un atskaņošanu, jo tas var, no vienas puses, uztvert signālus no sensoriem, kā arī attēlus un skaņas no kamerām, atskaņot šīs skaņas un parādīt attēlus uz ekrāniem.
15

Skaidrojumā par HS 2309 pozīciju ir noteikts: “Šī pozīcija ietver dzīvnieku barību, kam pievienota melase vai cukurs, kā arī izstrādājumus barošanai no vairāku barības vielu maisījuma, kurus ir paredzēts: [..] 2) lai lauku saimniecībā saražotu barību papildinātu ar pievienotām konkrētām organiskām vai neorganiskām vielām (papildbarība) vai 3) lai izmantotu kompleksās barības vai papildbarības ražošanā. [..] B.– Izstrādājumi, kas paredzēti, lai līdzsvaroti papildinātu lauku saimniecībā saražotu barību (papildbarība) Lauku saimniecībā saražotā barībā parasti nav daudz olbaltumvielu, minerālvielu vai vitamīnu. Izstrādājumi, kas paredzēti šīs nepietiekamības novēršanai tā, lai dzīvnieki saņemtu līdzsvarotu uzturu, sastāv, pirmkārt, no šīm pēdējām minētajām vielām un, otrkārt, no papildus enerģijas avotiem (ogļhidrāti), kurus izmanto par citu maisījuma sastāvdaļu pamatu. Lai gan kvalitātes ziņā šo izstrādājumu sastāvs pēc būtības ir analogs A daļā minēto izstrādājumu sastāvam, tas tomēr atšķiras no pēdējiem minētajiem izstrādājumiem, ņemot vērā to samērā augsto vienas vai otras barības vielas līmeni to sastāvā. [..] C.– Izstrādājumi, kurus paredzēts izmantot iepriekš A un B daļā minētās kompleksās barības vai papildbarības ražošanā Šie preparāti, kas tirdzniecībā tiek norādīti kā premiksi, parasti ir kompleksi savienojumi, kas satur vielu kopumu (dažkārt saukti par piedevām), kuru īpašības un sastāvs tiek noteikti noteiktai zootehniskai ražošanai. [..] Šajā pozīcijā neietilpst: a) granulētas vielas (granulas), kuru sastāvā ir viena viela vai vielu maisījums un kuras ietilpst konkrētā pozīcijā, arī ar saistvielām (melase, cieti saturošas vietas, utt.), kuru masas saturs nepārsniedz 3 % (tostarp pozīcijas 07.14, 12.14, 23.01). [..] d) pozīcijā 23.08 minētie augu atkritumi, atliekas un blakusprodukti. [..]”
3

Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK par Eiropas Savienības pilsoņu un to ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV L 158, 77. lpp., un labojums – OV 2005, L 197, 34. lpp.), 27. pantā ir paredzēts: “1. Ievērojot šīs nodaļas noteikumus, dalībvalstis neatkarīgi no valstiskās piederības drīkst ierobežot Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu pārvietošanās un uzturēšanās brīvību sabiedriskās kārtības, valsts drošības vai sabiedrības veselības apsvērumu dēļ. Šādus apsvērumus neizmanto ekonomiskos nolūkos. 2. Pasākumi, ko veic sabiedriskās kārtības vai valsts drošības apsvērumu dēļ, atbilst proporcionalitātes principam un pamatojas tikai uz attiecīgā indivīda personisko darbību. Iepriekšējas kriminālas sodāmības pašas par sevi nav pamatojums šādu pasākumu veikšanai. Attiecīgā indivīda personiskajai darbībai jārada faktiski, attiecīgajā brīdī esoši un pietiekami nopietni draudi, kas skar vienu no sabiedrības pamatinteresēm. Nav pieņemami apsvērumi, kas atdalīti no konkrētā gadījuma iezīmēm vai pamatojas uz vispārējas profilakses apsvērumiem. 3. Lai noskaidrotu, vai attiecīgā persona rada draudus sabiedriskajai kārtībai vai valsts drošībai, izsniedzot reģistrācijas apliecību, vai, ja reģistrācijas sistēmas nav, ne vēlāk kā trīs mēnešu laikā no dienas, kad attiecīgā persona ieradusies uzņēmējas dalībvalsts teritorijā, vai no dienas, kad paziņots par viņa/viņas atrašanos attiecīgajā teritorijā, kā paredzēts 5. panta 5. punktā, vai izsniedzot uzturēšanās atļauju, uzņēmēja dalībvalsts, ja tā uzskata to par būtisku, var pieprasīt izcelsmes dalībvalstij un vajadzības gadījumā arī citām dalībvalstīm sniegt informāciju par jebkādiem iepriekšējiem likumpārkāpumiem, ko attiecīgā persona varētu būt izdarījusi. Šādi pieprasījumi nedrīkst būt regulāri. Dalībvalsts, kurai ir nosūtīts pieprasījums, sniedz atbildi divu mēnešu laikā. 4. Dalībvalsts, kas izdevusi pasi vai personas apliecību, ļauj šā dokumenta turētājam, kurš sabiedriskās kārtības, valsts drošības vai sabiedrības veselības apsvērumu dēļ izraidīts no citas dalībvalsts, ieceļot atpakaļ savā teritorijā, neievērojot formalitātes, pat tad, ja dokuments vairs nav derīgs vai tā turētāja valstiskā piederība tiek apstrīdēta.”
32

Turklāt no Regulas Nr. 44/2001 preambulas otrā un vienpadsmitā apsvēruma izriet, ka šī regula ir paredzēta jurisdikciju kolīziju normu vienādošanai civillietās un komerclietās ar ļoti skaidri nosakāmu jurisdikcijas noteikumu palīdzību. Regulas Nr. 44/2001 mērķis līdz ar to ir tiesiskās drošības nodrošināšana, kas nozīmē Savienībā reģistrēto personu tiesiskās aizsardzības pastiprināšanu, vienlaikus ļaujot prasītājam viegli noteikt tiesu, kurā tas var vērsties, un atbildētājam – saprātīgi paredzēt tiesu, kurā to var iesūdzēt (spriedums Falco Privatstiftung un Rabitsch, C‑533/07, EU:C:2009:257, 21. un 22. punkts).
8

Paskaidrojošās piezīmes attiecībā uz HS pozīciju 8519 ir formulētas šādi: “Šajā preču pozīcijā ietverti visi skaņas ierakstīšanas vai reproducēšanas aparāti un to kombinācijas. Vispārīgā veidā skaņu ieraksta uz vai reproducē no iekšējās atmiņas ierīces vai datu nesēja (magnētiskā lente, optiskais datu nesējs, pusvadītāju ierīce vai cits datu nesējs no pozīcijas 8523). Skaņas ieraksta ierīces izmaina ieraksta nesēju, lai skaņas reproducēšanas ierīces pēc tam varētu reproducēt sākotnējo skaņas vilni (balss, mūzika utt.). Ierakstīšanas process ietver ierakstu, kā pamatā ir skaņas viļņa uztveršana vai citas metodes, kā skaņas datņu lejuplāde ar datu automātiskās apstrādes ierīci no interneta vietnes vai kompaktdiskiem digitālās audio ierīces (piemēram, MP3 datņu lasītāja) iekšējā atmiņā (piemēram, zibatmiņā). Ierīces, ar kurām ieraksta skaņu digitāla koda veidā, parasti nav paredzētas skaņas reproducēšanai, ja vien tajās nav ietverta funkcija digitālā koda pārvēršanai analogā kodā. [..] IV– Citas ierīces, kurās izmantoti magnētiskie, optiskie vai pusvadītāju datu nesēji Šīs grupas ierīces var būt pārnēsājamas. Tām arī var būt akustiskas ierīces (skaļruņi, austiņas) un elektrisks pastiprinātājs, vai arī var būt paredzēts tās ar šīm ierīcēm savienot. [..] C) Ierīces, kurās izmantots pusvadītāja datu nesējs Šajā grupā ietilpst ierīces, kurās izmantoti pusvadītāju datu nesēji (piemēram, energoneatkarīgas atmiņas ierīces). Skaņu ieraksta digitāla koda veidā, kas uz ieraksta datu nesēja pārveidots no mainīgas intensitātes pastiprinātas strāvas (analogais signāls). Skaņu reproducē, lasot no šī datu nesēja. Pusvadītāja datu nesēju ierīcē var uzstādīt pastāvīgi vai kā pievienojamu energoneatkarīgu datu nesēju. Kā piemērus šāda veida ierīcēm var minēt audioatskaņotājus ar zibatmiņu (daži MP3 lasītāji, piemēram), kas ir pārnēsājamas ierīces ar barošanu no baterijas [akumulatora], kuri sastāv galvenokārt no karkasa, kurā ir zibatmiņa (iebūvēta vai pieliekama), mikroprocesors, elektroniska sistēma, kas ietver audio frekvences elektrisko pastiprinātāju, šķidro kristālu displeju un izvēlnes taustiņus. Mikroprocesors ir programmēts, lai izmantotu MP3 vai līdzīga formāta datnes. Ierīci var pieslēgt automātiskas datu apstrādes iekārtai, lai lejuplādētu MP3 vai cita formāta datnes.”
10

Pamatlēmuma 23. pantā ir paredzēts: “1. Pieprasīto personu nodod iespējami ātri dienā, par kuru vienojas iesaistītās iestādes. 2. To nodod ne vēlāk kā 10 dienas pēc galīgā lēmuma pieņemšanas par Eiropas apcietināšanas ordera izpildi. 3. Ja pieprasītās personas nodošanu 2. punktā minētajā termiņā traucē apstākļi, ko nekontrolē neviena dalībvalsts, tad izpildes un izsniegšanas tiesu iestādes nekavējoties savstarpēji sazinās un vienojas par jaunu nodošanas dienu. Šajā gadījumā nodošana notiek 10 dienu laikā no dienas, par kuru panākta jaunā vienošanās. 4. Nodošanu izņēmuma gadījumā var uz laiku atlikt nopietnu humānu iemeslu dēļ, piemēram, ja ir pamatoti iemesli domāt, ka tas acīmredzami apdraudētu pieprasītās personas dzīvību vai veselību. Eiropas apcietināšanas ordera izpilde notiek iespējami drīz pēc tam, kad šie iemesli beidz pastāvēt. Izpildes tiesu iestāde par to nekavējoties informē izsniegšanas tiesu iestādi un vienojas par jaunu nodošanas dienu. Šajā gadījumā nodošana notiek 10 dienu laikā no dienas, par kuru panākta jaunā vienošanās. 5. Beidzoties termiņiem 2. līdz 4. punktā minētajiem termiņiem, ja persona joprojām atrodas apcietinājumā, to atbrīvo.”
27

Šajā ziņā “vecāku atbildības” jēdzienam Regulas Nr. 2201/2003 2. panta 7. punktā ir dota plaša definīcija tādējādi, ka ar to saprot visas tiesības un pienākumus attiecībā uz bērna personu vai bērna īpašumu, kurus piešķir fiziskai vai juridiskai personai ar nolēmumu, likumu vai spēkā esošu nolīgumu (spriedums C, C‑435/06, EU:C:2007:714, 49. punkts, un spriedums C., C‑92/12 PPU, EU:C:2012:255, 59. punkts). Turklāt, lai gan šīs regulas 1. panta 2. punktā ir dots jomu uzskaitījums, uz kurām attiecas šī regula “vecāku atbildības” ietvaros, šis uzskaitījums ir nevis visaptverošs, bet tikai norādošs, kā to parāda vārdu “jo īpaši” lietojums (spriedums C, C‑435/06, EU:C:2007:714, 30. punkts, un spriedums C., C‑92/12 PPU, EU:C:2012:255, 63. punkts).
19

Finanzgericht Hamburg (Hamburgas Finanšu tiesa) noraidīja BP Europa pret šo nodokļa uzlikšanu celto prasību. Tā būtībā uzskatīja, ka gāzeļļas iztrūkuma iemesls ir bijis pārkāpums, kurš ir uzskatāms par izdarītu teritoriālajā nodokļu apgabalā un kura dēļ šī prece ir tikusi nodota patēriņam. Bundesfinanzhof (Federālā Finanšu tiesa), kurai iesniegta “Revision” sūdzība, jautā, vai šis lietas juridiskais vērtējums, kas izriet no to valsts tiesību aktu piemērošanas, kuros ir transponēta Direktīva 2008/118, atbilst šīs direktīvas prasībām, it īpaši tām, kas saistītas ar akcīzes nodokļa iekasējamību un tās dalībvalsts noteikšanu, kuras kompetencē ietilpst šo nodokļu iekasēšana, ja galamērķī nav piegādāta tikai daļa no atliktās nodokļa maksāšanas režīmā pārvietotajām precēm.
Brīvība veikt uzņēmējdarbību–Pakalpojumu sniegšanas brīvība–Finanšu instrumentu tirgi–Direktīva 2004/39/EK–Regulēts tirgus–Jēdziens–Sistēma, kas balstīta uz to, ka tajā piedalās, no vienas puses, starpnieki, kuri pārstāv ieguldītājus, un, no otras puses, “atvērta tipa” ieguldījumu fondu aģenti, kuriem ir pienākums izpildīt ar viņu fondiem saistītos rīkojumus–Iekļaušana

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/39 4. panta 1. punkta 14) apakšpunkts)
Pirmkārt, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/9/EK (1997. gada 3. marts) par ieguldītāju kompensācijas sistēmām normas un, otrkārt, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 94/19/EK (1994. gada 30. maijs) par noguldījumu garantiju sistēmām, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/14/EK (2009. gada 11. marts), normas ir jāinterpretē tādējādi, ka uz prasījumiem saistībā ar līdzekļiem, kas ir norakstīti no kontiem, kuru īpašnieki kredītiestādē bijuši fiziskās personas, un ieskaitīti šīs iestādes vārdā atvērtos kontos kā samaksa par nākotnes pārvedamiem vērtspapīriem, kuri šai pēdējai minētajai kredītiestādei bija jāemitē, tādos apstākļos, kuros šo vērtspapīru emisija galu galā netika īstenota minētās iestādes bankrota dēļ, attiecas gan Direktīvā 97/9 paredzētās kompensāciju ieguldītājiem sistēmas, gan Direktīvā 94/19 paredzētās noguldījumu garantiju sistēmas.

Direktīvas 97/9 2. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā situācijā, kurā uz prasījumiem attiecas gan Direktīvā 94/19 paredzētās noguldījumu garantiju sistēmas, gan Direktīvā 97/9 paredzētās kompensāciju ieguldītājiem sistēmas un kurā valsts likumdevējs nav noteicis, ka uz šādiem prasījumiem attiecas viena vai otra no šīm divām direktīvām, lietu izskatošā tiesa, pamatojoties uz šo normu, nevar pati izlemt, kuru no šīm sistēmām var izmantot personas, kuras izvirzījušas šos prasījumus. Turpretim tādā situācijā personām, kas izvirzījušas šos prasījumus, ir jāizvēlas atbilstoši kurai no abām valsts tiesībās paredzētajām sistēmām, ar ko tiek īstenotas šīs abas direktīvas, tie vēlas saņemt kompensāciju.

(skat. 105. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Pienākumus, kas tai paredzēti Regulas Nr. 3950/92, ar ko ievieš papildmaksājumus piena un piena produktu nozarē, 1. un 2. pantā, Regulas Nr. 1788/2003, ar ko ievieš maksājumus piena un piena produktu nozarē, 4. pantā, Regulas Nr. 1234/2007, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (“Vienotā TKO regula”), 79., 80. un 83. pantā, Regulas Nr. 536/93, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par papildmaksājuma piemērošanu pienam un piena produktiem, 7. pantā, Regulas Nr. 1392/2001, ar ko nosaka sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Regulai Nr. 3950/92, 11. panta 1. un 2. punktā, kā arī Regulas Nr. 595/2004, ar ko nosaka sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Regulai Nr. 1788/2003, ar grozījumiem, kuri izdarīti ar Regulu Nr. 1468/2006, 15. un 17. pantā, neizpilda dalībvalsts, kura nenodrošina, ka summa, kas iekasējama kā papildmaksājums pienam par tirdzniecības gadiem, kuros šis papildmaksājums faktiski ir piemērots, tiek faktiski iekasēta no individuālajiem ražotājiem, kuri veicinājuši katru attiecīgo ražošanas pārprodukciju, to, ka tiešo pārdevumu gadījumā pircējs vai ražotājs, saņemot paziņojumu par maksājamo summu, samaksā minēto maksājumu atbilstošā termiņā, vai, ja maksājums nav samaksāts noteiktajā termiņā, tas tiek reģistrēts un, ja iespējams, iekasēts piespiedu kārtā no šiem pircējiem vai ražotājiem.

Proti, pirmkārt, saskaņā ar Regulas Nr. 3950/92 2. panta 1. punktu papildmaksājums, kas noteikts šīs regulas 1. pantā, tiek sadalīts starp ražotājiem, kas ir veicinājuši references daudzumu pārsniegšanu. Šāda papildmaksājuma sadalīšana ir paredzēta arī Regulas Nr. 1788/2003 4. pantā, kā arī Regulas Nr. 1234/2007 79., 80. un 83. pantā. Otrkārt, atbilstoši Regulas Nr. 536/93 7. pantam, Regulas Nr. 1392/2001 11. panta 1. un 2. punktam, kā arī Regulas Nr. 595/2004 15. un 17. pantam dalībvalstīm ir noteikts pienākums veikt visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu maksājuma, tostarp procentu, kuri iekasējami maksājuma termiņa neievērošanas gadījumā, pareizu iekasēšanu un lai to maksātu ražotāji, kas ir atbildīgi par pārsniegumu. Apstāklis, ka papildmaksājuma pienam sistēma esot izraisījusi juridiskas un politiskas grūtības Savienības mērogā un ka šī sistēma beigās ir tikusi aizstāta, nekādi neattaisno to, ka dalībvalstis neveic visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu šīs sistēmas efektivitāti valsts mērogā.

(skat. 40., 41. un 57. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Par apstrīdamiem tiesību aktiem LESD 263. panta izpratnē tiek uzskatīti visi Savienības iestāžu pieņemtie noteikumi neatkarīgi no to formas, kuru mērķis ir radīt saistošas tiesiskas sekas.

Tā tas nav dalībvalstij adresētas Komisijas direktorāta direktora vēstules gadījumā, kurā pēdējais minētais, pirmkārt, ir paudis sava direktorāta viedokli, ka minētā dalībvalsts tiek uzskatīta par atbildīgu par citā dalībvalstī radītiem pašu resursu zaudējumiem, un, otrkārt, ir izklāstījis savu viedokli par minēto zaudējumu tiesiskajām sekām un pienākumiem, kas, viņaprāt, no tām izriet adresātei dalībvalstij, vienlaikus aicinot minēto dalībvalsti nodot attiecīgās summas. Vispirms ne vienkāršs juridiska viedokļa izklāsts, ne vienkāršs aicinājums nodot attiecīgās summas nevar izraisīt tiesiskas sekas. Turklāt tas vien, ka strīdīgajā vēstulē ir noteikts termiņš šo summu nodošanai, vienlaikus norādot, ka kavējuma gadījumā var būt jāmaksā nokavējuma procenti, ņemot vērā šīs vēstules saturu kopumā, neļauj uzskatīt ne to, ka Komisijas nodoms ir bijis nevis paust savu viedokli, bet gan pieņemt aktus, kas rada saistošas tiesiskas sekas, ne arī līdz ar to piešķirt minētajai vēstulei apstrīdama tiesību akta raksturu.

Turpinājumā, runājot par kontekstu, tādas vēstules kā strīdīgā vēstule nosūtīšana bija Komisijas ierasta prakse, kuras mērķis bija iesākt tādas neformālas diskusijas par Savienības tiesību ievērošanu no dalībvalsts puses, kam varētu sekot procedūras sakarā ar pienākumu neizpildi pirmstiesas stadijas uzsākšana. Tomēr, ņemot vērā Komisijas rīcības brīvību uzsākt procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi, argumentēts atzinums nevar radīt saistošas tiesiskas sekas. Tas vēl jo vairāk attiecas uz vēstulēm, kas var tikt analizētas kā vienkārša neformāla saziņa pirms prasības sakarā ar pienākumu neizpildi pirmstiesas stadijas uzsākšanas. Visbeidzot, runājot par Komisijas pilnvarām, šīs iestādes kompetencē nebūt nav pieņemt saistošus tiesību aktus, nosakot dalībvalstij pienākumu nodot attiecīgās summas.

(skat. 47. un 60.–66. punktu)
Ciktāl noteikumi par to, kādā veidā Savienības iestādes izsaka savu gribu, ir paredzēti Līgumos un nav ne dalībvalstu, ne arī pašu iestāžu ziņā, tikai Līgumos un tikai īpašos gadījumos iestādei var tikt piešķirtas tiesības grozīt Līgumos noteikto lēmumu pieņemšanas procedūru. Šādā kontekstā ar iestāžu praksi un tostarp ar apgalvotu pastāvīgu praksi saistībā ar Savienības nostājas izstrādāšanu atbilstoši LESD 218. panta 9. punktam secinājumu veidā nevar grozīt Līgumu noteikumus, kas iestādēm ir jāievēro. Padomes prakse vien nav pietiekama, lai atkāptos no Līguma noteikumiem, un līdz ar to tā nevar radīt Savienības iestādēm saistošu precedentu.

Fakts, ka Savienības iestāde atkāpjas no Līgumos paredzētās juridiskās formas, ir būtisks procedūras noteikumu pārkāpums, kura sekas var būt attiecīgā akta atcelšana, jo šādas atkāpes dēļ pastāv risks radīt neskaidrības par šī akta veidu vai procedūru, kas jāievēro tā pieņemšanai, šādi apdraudot tiesisko noteiktību. Tas tā ir tad, ja attiecīgajā aktā izmantotais formulējums vairo šo neskaidrību, jo tas nav savienojams ar saistošo spēku, kādam ir jāpiemīt Savienības iestādes lēmumam saskaņā ar LESD 288. pantu, un ne no viena minētā akta elementa neizriet, ka dalībvalstīm būtu pienākums ieņemt nostāju Savienības vārdā pretēji tam, kas ir noteikts LESD 218. panta 9. punktā.

(skat. 41., 42., 44. un 46. punktu)