ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2019. gada 17. septembra spriedums –

Īrija un Aughinish Alumina/Komisija

(apvienotās lietas T‑129/07 un T‑130/07)

Valsts atbalsts – Direktīva 2003/96/EK – Akcīzes nodoklis minerāleļļām – Minerāleļļas, ko izmanto kā kurināmo alumīnija oksīda ražošanai – Atbrīvojums no akcīzes nodokļa – Saikne ar vispārējo kopējo tirgu – 2001. gada Kopienas pamatnostādnes par valsts atbalstu vides aizsardzībai

1. Valsts atbalsts – Jēdziens – Saikne ar vispārējo kopējo tirgu – Atkāpe no vispārējās nodokļu sistēmas – Pamatojums ar sistēmas raksturu un uzbūvi – Pierādīšanas pienākums – Atbrīvojums no akcīzes nodokļa smagajai degvieleļļai, ko izmanto alumīnija oksīda ražošanā – Elementu, kas pierāda minēto pamatojumu, neesamība (EKL 87. panta 1. punkts) (skat. 55., 56., 60., 61., 65., 69.–72., 89.–93. punktu)

2. Tiesvedība – Pieteikums par lietas ierosināšanu – Formas prasības – Skaidrs un precīzs izvirzīto pamatu izklāsts – Līdzvērtīgas prasības attiecībā uz pamata pamatojumam izvirzītajiem iebildumiem – Vispārēja atsauce uz Padomes un Komisijas kopīgo paziņojumu Direktīvas pieņemšanas laikā – Pieņemamība (Tiesas statūtu 21. panta 1. daļa un 53. panta 1. daļa; 1991. gada Vispārējās tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (skat. 80.–86. punktu)

3. Valsts atbalsts – Aizliegums – Atkāpes – Atbalsts, ko var uzskatīt par saderīgu ar kopējo tirgu – Atbalsts vides aizsardzībai – Kopienas pamatnostādnes par valsts atbalstu vides aizsardzībai – Atbalsts atbrīvojuma no nodokļa veidā – Novērtēšanas kritēriji (EKL 6. pants un 87. panta 3. punkts; Komisijas paziņojuma 2001/C 37/03 51. panta 1. punkts) (skat. 102.–109. un 111. punktu)

Priekšmets

Prasības, kas ir pamatotas ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts pilnībā vai daļēji atcelt Komisijas lēmumu 2007/375/EK (2007. gada 7. februāris) saistībā ar Francijas, Īrijas un Itālijas īstenoto atbrīvojumu no akcīzes nodokļa minerāleļļām, ko attiecīgi Gardannā, Šenonas reģionā un Sardīnijā izmanto par kurināmo alumīnija oksīda ražošanā (C 78/2001 (ex NN 22/01), C 79/2001 (ex NN 23/01), C 80/2001 (ex NN 26/01)) (OV 2007, L 147, 29. lpp.), ciktāl ar to ir konstatēta valsts atbalsta esamība, ko Īrija esot piešķīrusi no 2004. gada 1. janvāra, pamatojoties uz atbrīvojumu no akcīzes nodokļa tām minerāleļļām, kas tiek izmantotas kā kurināmais alumīnija oksīda ražošanai Šenonā (Īrija), un uzdots Īrijai atgūt minēto atbalstu vai atcelt vai apturēt tā izmaksu.

Rezolutīvā daļa

1) Prasības noraidīt.

2) Īrija atlīdzina tiesāšanās izdevumus lietā T‑129/07.
Vienota mērķa jēdzienu nevar noteikt ar vispārēju norādi uz konkurences izkropļošanu tirgū, uz kuru attiecas pārkāpums, jo konkurences ietekmēšana gan kā priekšmets, gan kā sekas ir nedalāms elements jebkādām darbībām, kas ietilpst EKL 81. panta 1. punkta piemērošanas jomā. Šāda vienota mērķa jēdziena definīcija varētu liegt vienota un turpināta pārkāpuma jēdzienam tā nozīmi, ciktāl tās sekas būtu tādas, ka vairākas darbības, kas skar konkrētu ekonomikas nozari un ir aizliegtas ar EKL 81. panta 1. punktu, būtu sistemātiski jākvalificē kā apstākļi, kas veido vienotu pārkāpumu. Tādējādi, lai dažādas darbības kvalificētu kā vienotu un turpinātu pārkāpumu, ir jāpārbauda, vai tām ir papildinoša saikne tādā nozīmē, ka katra no tām ir vērsta pret vienu vai vairākām normālas konkurences sekām un mijiedarbojoties dod ieguldījumu visu pret konkurenci vērsto to seku īstenošanā, kuras vēlējušies pārkāpuma izdarītāji saistībā ar vispārējo plānu, kurā bija paredzēts vienots mērķis. Šajā ziņā ir jāņem vērā visi apstākļi, kas varētu pierādīt vai likt apšaubīt minēto saikni, tādi kā piemērošanas periods, saturs (tostarp izmantotās metodes) un atbilstoši – dažādo attiecīgo darbību mērķi.

Konkurences jomā tas, ka pierādījums par vienotu un turpinātu pārkāpumu netika iesniegts par konkrētiem laikposmiem, nav šķērslis, lai pārkāpumu uzskatītu par turpinātu kopējā laikposmā, kas ir plašāks nekā šie laikposmi, jo šāds konstatējums ir balstīts uz objektīvām un saskaņotām norādēm. Pārkāpuma vairāku gadu garumā ietvaros tam, ka aizliegtā vienošanās parādās dažādos laika posmos, kurus var nodalīt ar lielākiem vai mazākiem starpposmiem, nav ietekmes uz šīs aizliegtās vienošanās esamību, ar nosacījumu, ka šo pārkāpumu veidojošajām dažādajām darbībām ir viens mērķis un tās veido vienotu un turpinātu pārkāpumu.

Tādējādi, lai arī laikposms, kas atdala divus prettiesiskas rīcības izpausmes posmus, ir atbilstošs kritērijs, lai pierādītu, ka pārkāpums turpinājies, tomēr jautājums par to, vai minētais laika posms ir vai nav pietiekami ilgs, lai veidotu pārtraukumu pārkāpumā, nevar tikt izskatīts abstrakti. Tieši pretēji, tas ir jāizvērtē, ņemot vērā attiecīgās aizliegtās vienošanās darbību.

It īpaši atšķirībā no nolīguma, kurš attiecas uz cenu noteikšanu, kuru īstenojot dalībniekiem ir jārīko regulāras sanāksmes, lai, ņemot vērā tirgus attīstību, varētu pielāgot to rīcību šajā tirgū nolīguma [spēkā esamības] laikā, nolīgums par tirgu sadali pēc tā būtības nolīguma dalībniekiem ir jāievēro no tā noslēgšanas brīža un ik pa laikam to var pielāgot, vai nu grozot esošo nolīgumu, vai izmantojot citus nolīgumus.

Šajā kontekstā, tā kā pārkāpuma pierādījumi apliecina, ka ciešās attiecības, kuras attiecīgos uzņēmumus saistīja noteiktā laikposmā, ir turpinājušās un ka ik pa laikam šīs attiecības tika pielāgotas ar citiem nolīgumiem, Komisija leģitīmi varēja secināt, ka līgumslēdzējas puses ir vienojušās par kopēju plānu, kurš ierobežoja vai varēja ierobežot to komerciālo neatkarību, nosakot pamatnostādnes to kopējai rīcībai tirgū.

(sal. ar 149., 150. un 152.–154. punktu)
Lieta T-189/07

Frosch Touristik GmbH

pret

Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

“Kopienas preču zīme — Spēkā neesamības atzīšanas process — Kopienas vārdiska preču zīme “FLUGBÖRSE” — Atbilstošais datums absolūta spēkā neesamības pamata pārbaudei — Regulas (EK) Nr. 40/94 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad — Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunkts)”

Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2009. gada 3. jūnija spriedums II ‐ 1505

Sprieduma kopsavilkums

Kopienas preču zīme – Atteikšanās, atcelšana un spēkā neesamība – Absolūti spēkā neesamības pamati

(Padomes Regulas Nr. 40/94 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts)

Atbilstošais datums pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu, kas pamatots ar Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 51. panta 1. punkta a) apakšpunktu, pārbaudei ir apstrīdētās preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas datums. Tas, ka judikatūra ļauj ņemt vērā apstākļus, kas ir vēlāki par šo datumu, nemaz neatspēko šo minētā panta interpretāciju, bet gan to nostiprina, jo šī ņemšana vērā ir iespējama tikai ar nosacījumu, ka šie apstākļi attiecas uz situāciju preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas dienā. Šī Regulas Nr. 40/94 51. panta 1. punkta a) apakšpunkta interpretācija ir vienīgā interpretācija, kas ļauj novērst, ka preču zīmes atbilstības reģistrācijas nosacījumiem zuduma iespējamība kļūst lielāka līdz ar reģistrācijas procesa ilguma palielināšanos. Savukārt saskaņā ar interpretāciju, ka paredzētajiem nosacījumiem ir jābūt izpildītiem reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas dienā un jāpaliek izpildītiem līdz preču zīmes reģistrācijas brīdim, preču zīmes reģistrācija būtu daļēji atkarīga no gadījuma rakstura notikuma, proti, no reģistrācijas procesa ilguma. Šajā sakarā ir jānorāda, ka šis apsvērums, kas saistīts ar reģistrācijas procesa ilgumu, ir viens no iemesliem, kāpēc Regulas Nr. 40/94 7. panta 3. punkts ticis interpretēts tādējādi, ka saskaņā ar šo normu atšķirtspējas iegūšanai izmantošanas rezultātā ir jānotiek pirms preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas.

(sal. ar 19. un 20. punktu)
Faktiski, no Regulas Nr. 40/94 55. panta 1. punkta sistēmas izriet, ka likumdevējs bija iecerējis atļaut visām fiziskām vai juridiskām personām vai grupām, kam ir procesuāla rīcībspēja, iesniegt tos pieteikumus par spēkā neesamības atzīšanu, kuri balstīti uz absolūtiem spēkā neesamības iemesliem, kamēr attiecībā uz tādiem pieteikumiem par spēkā neesamības atzīšanu, kuri balstīti uz relatīviem spēkā neesamības iemesliem, likumdevējs ir skaidri ierobežojis to personu loku, kas var iesniegt pieteikumus par spēkā neesamības atzīšanu.

Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 55. panta 1. punkta a) apakšpunkts, kas cita starpā attiecas uz tiem pieteikumiem par spēkā neesamības atzīšanu, kuri balstīti uz absolūtu spēkā neesamības iemeslu, kā prasību pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu pieņemamībai neizvirza prasību pierādīt intereses celt prasību pastāvēšanu. Tas izriet, pirmkārt, no minētās tiesību normas formulējuma, kurā nav ietverta nekāda norāde uz jebkādu interesi celt prasību, un, otrkārt, no minētā 55. panta 1. punkta sistēmas, kas paredz atšķirīgu virzību tiem pieteikumiem par spēkā neesamības atzīšanu, kuri balstīti uz absolūtiem spēkā neesamības iemesliem, un pieteikumiem, kas balstīti uz relatīviem spēkā neesamības iemesliem.

Preču zīme “COLOR EDITION” nedrīkstētu būt tikusi reģistrēta kā Kopienas preču zīme attiecībā uz Nicas nolīguma 3. klasē ietilpstošajām precēm “kosmētikas līdzekļi un grims”, jo pastāvēja Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzēts absolūts atteikuma pamatojums.

Faktiski, angļu vārds “color” norāda krāsu vai nokrāsu un tiek bieži izmantots kosmētikas jomā, lai apzīmētu preču mērķi vai iezīmes. Vārds “edition” norāda ne tikai uz literatūras vai preses pasauli, bet tāpat nozīmē arī preču sortimentu vienā vai vairākos variantos vai formās. Tieši tāpat kā vārds “color”, arī vārds “edition” tiek izmantots kosmētikas jomā. Tādējādi apzīmējums “COLOR EDITION” sniedz vēstījumu, ko galvenokārt angliski runājošā sabiedrība un pat sabiedrība, kas nav angliski runājoša, taču kurai ir pietiekamas angļu valodas zināšanas, nepastarpināti un tieši sapratīs, proti, kosmētikas līdzekļu vai grima sortimentu dažādu krāsu toņos. Turklāt vārdu “color” un “edition” asociācija ir nevis neparasta, bet gan ierasta konstrukcija, ievērojot angļu valodas leksikas veidošanas noteikumus. Tādējādi no konkrētās sabiedrības daļas viedokļa pieteiktā preču zīme nerada iespaidu, kas būtu pietiekami attālināts no iespaida, ko rada vienkārša to veidojošo elementu apvienošana, lai tādējādi tiktu mainīta tās nozīme vai apjoms. Līdz ar to nav nepieciešama intelektuāla piepūle, lai saprastu šo vēstījumu, un vienkārša attiecīgo vārdu apvienošana negroza apzīmējuma individuālo elementu aprakstošo raksturu.

(sal. ar 47.–50. punktu)
207

Visbeidzot, runājot par apgalvotajām grūtībām, kas izriet no Kopienas režīma attiecībā uz minerāleļļu aplikšanu ar nodokļiem attīstības un, it īpaši, no Direktīvas 2003/96 pieņemšanas, Komisijai nebija pamata uz tām atsaukties. I lēmums par alumīnija oksīdu attiecas uz juridisko situāciju, kuru regulēja nevis jaunais minerāleļļu aplikšanas ar nodokļiem režīms, kas izriet no Direktīvas 2003/96, kura kļuva piemērojama tikai no 2004. gada 1. janvāra, bet gan iepriekš piemērojamais minerāleļļu aplikšanas ar nodokļiem režīms. Līdz ar to Komisijas izvirzītajai Kopienu tiesiskā regulējuma attīstībai šajā ziņā nav nozīmes. To apstiprina apstāklis, ka I lēmumā par alumīnija oksīdu Komisija sāka jaunu formālo izmeklēšanas procedūru, kas attiecās uz atbrīvojumiem no akcīzes nodokļiem minerāleļļām, ko Gardannā, Šenonas reģionā un Sardīnijā izmanto par kurināmo alumīnija oksīda ražošanā, sākot no 2004. gada 1. janvāra, dienas, no kuras kļuva piemērojams no Direktīvas 2003/96 izrietošais jaunais minerāleļļu aplikšanas ar nodokļiem režīms. Katrā ziņā ir jānorāda, ka I lēmums par alumīnija oksīdu tika pieņemts gandrīz divus gadus pēc Direktīvas 2003/96 pieņemšanas. Ar Komisijas apgalvoto vajadzību I lēmumā par alumīnija oksīdu ņemt vērā jauno no Direktīvas 2003/96 izrietošo minerāleļļu aplikšanas ar nodokļiem režīmu vien nepietiek, lai pamatotu tik ilgu izmeklēšanu kā šajā lietā.
1)

atcelt Komisijas 2005. gada 30. novembra Lēmumu C(2005) 4634, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. pantu (Lieta COMP/F/38.354 – Rūpnieciskie maisi), ciktāl ar to FLSmidth & Co. A/S ir saukta pie atbildības par vienotu un turpinātu pārkāpumu, kas norādīts minētā lēmuma 1. panta 1. punktā, periodā no 1990. gada 31. decembra līdz 1991. gada 31. decembrim;
Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks:

zero Germany GmbH & Co. KG, agrāk – zero International Holding GmbH & Co. KG
11

Ar 2006. gada 19. jūlija elektroniskā pasta vēstuli F. kungs no FSA, precizējot, ka Komisija ir vēlējusies saņemt viņa komentārus vai priekšlikumus, tai nosūtīja šādu papildu paziņojuma projektu: “Lielbritānijas iestādes 2006. gada 20. jūnijā veica pilnīgu Bowland Dairy Products Ltd kontroli. Pēc šīs kontroles atpakaļ uz Apvienoto Karalisti no Vācijas tika atsūtītas divas krēmveida siera kravas, kuras bija ražotas no piena, kurš nebija piemērots lietošanai pārtikā, un, veicot kontroli, iznīcinātas 27. jūnijā. Turklāt tika konstatēts, ka ir jāveic korektīvi pasākumi, kā rezultātā tika uzlabota risku analīze un kritisko aspektu uzraudzība, kā arī kvalitātes kontrole un piena īpašību kontrole, to saņemot. Tādēļ Lielbritānijas iestādes atļauj Bowland ražotā krēmveida siera tirdzniecību.”
201

Šajā gadījumā prasītājas apgalvo, ka būtībā tās tika informētas novēloti par iemesliem, kuru dēļ tika veikta korekcija pamatregulas 2. panta 10. punkta i) apakšpunkta ietvaros. Tomēr ir jāuzskata, ka konkrētām lietas dalībniecēm antidempinga procedūrā ir tiesības tikt informētām ne tikai par to, ka salīdzinājuma starp normālo vērtību un eksporta cenu ietvaros ir veikta korekcija atbilstoši pamatregulas 2. panta 10. punktam, bet arī par iemesliem, kuru dēļ korekcija ir veikta. Faktiski informācija par korekciju un iemesliem, kuru dēļ tā ir veikta, ir būtiska tiktāl, ciktāl šāds korekcijas pasākums tieši ietekmē antidempinga maksājumu apmēru. Šajā sakarā ir jānorāda, ka vienkāršs paziņojums konkrētajiem lietas dalībniekiem par to, ka ir veikta korekcija, nepaskaidrojot iemeslus, ņemot vērā iepriekš 64. un 146. punktā minēto judikatūru, nevar tikt uzskatīts par pietiekamu. Faktiski no šīs judikatūras izriet, ka Kopienu iestādēm konkrētajiem uzņēmumiem ir jāsniedz lietderīgas norādes to interešu aizstāvībai (iepriekš 64. punktā minētais spriedums lietā Al-Jubail Fertilizer Company u.c./Padome, 17. punkts). Aprobežojoties ar to, ka prasītājām tiek norādīts, ka ir veikta korekcija, nenorādot to no Komisijas viedokļa attaisnojošus iemeslus, šāda korekcija nevar ļaut tām aizstāvēt savas intereses, it īpaši paskaidrojot, kādā ziņā šie iemesli ir nelikumīgi.
Prasība atcelt Komisijas 2006. gada 23. marta Lēmumu C(2006) 1171 par finanšu atbalsta samazināšanu, kas no Eiropas Sociālā fonda (ESF) piešķirts Sicīlijas reģiona operatīvajai programmai, kura ir daļa no Kopienas atbalsta Kopienas strukturālajiem pasākumiem “Mērķa Nr. 1” ietvaros Itālijā (laika periodā no 1994. līdz 1999. gadam)
104

Antidempinga līguma 11. panta 3. punkta un antisubsīdiju vienošanās 21. panta 3. punkta mērķis ir paredzēt attiecīgo nodevu automātisku atcelšanu piecus gadus pēc to ieviešanas, ja vien nav uzsākta to pārskatīšana. Faktiski, kā to savos procesuālajos rakstos pareizi apgalvo Komisija, klauzula, kas paredz iespēju atstāt spēkā pastāvošās nodevas pēc pārskatīšanas saistībā ar antidempinga un kompensācijas pasākumu termiņa, kas ietverts antidempinga līguma 11. panta 3. punktā un antisubsīdiju vienošanās 21. panta 3. punktā, beigām uzsākšanas, tika ieviesta Urugvajas sarunu kārtas laikā, lai kompensētu tā sauktās “automātiskās dzēšanas” klauzulas, kas atbilst antidempinga un kompensācijas pasākumu termiņa automātiskām beigām piecus gadus pēc to ieviešanas, paredzēšanu.
57

Komisija apgalvo, ka [kukurūzas] “zirga zoba” veids, ko galvenokārt audzē Ungārijā, rada kukurūzas graudu, kas atbilstoši klimatiskajiem nosacījumiem var sasniegt ļoti dažādu īpatnējo svaru, un ka intervences iepirkumam noteiktais minimālais īpatnējais svars (71 kg/hl) ir visumā sasniegts atkarībā no pārdošanas gada. Prasītāja tostarp pati precizē, ka šis veids rada kukurūzas graudu ar īpatnējo svaru, kas svārstās starp 68 un 74 kg/hl. Kukurūzas sēklu katalogos trūkstot specifikācijai par katras no pārdotajām sēklām īpatnējo svaru, tā ir norāde uz to, ka šis kritērijs nav galvenokārt saistīts ar izvēlēto [sēklas] veidu un to, ka tas attīstās līdzīgās proporcijās visiem [sēklu] veidiem. No novāktās kukurūzas ražas laika posmā no 2001. līdz 2006. gadam konstatētajiem veidiem, kādi tie izriet no prasības pieteikuma A.12. pielikumā minētās tabulas, ir redzams, ka ražas vidējais īpatnējais svars ir galvenokārt atkarīgs no klimatiskajiem apstākļiem.
No Paziņojuma par atbrīvojumu no sodanaudas [naudas soda] un sodanaudas [naudas soda] samazināšanu karteļu gadījumos 7., 21. un 22. punkta izriet, ka Komisijai ir jāizvērtē faktiskais katra uzņēmuma ieguldījums – gan attiecībā uz tā kvalitāti, gan iesniegšanas datumu – pārkāpuma pierādīšanā un ka jēdziens “būtiska pievienotā vērtība” norāda uz to, cik lielā mērā sniegtie pierādījumi, ņemot vērā to raksturu un precizitātes pakāpi, stiprina Komisijas spēju pierādīt pārkāpuma sastāvu. Līdz ar to Komisija piešķir īpašu vērtību pierādījumiem, kas varētu tai ļaut – kopā ar citiem tās rīcībā jau esošajiem pierādījumiem – pierādīt aizliegtās vienošanās esamību, vai pierādījumiem, kas tai ļautu apstiprināt jau esošos pierādījumus, vai arī pierādījumiem, kas tieši ietekmē aizliegtās vienošanās smagumu vai ilgumu. Savukārt izšķirošs kritērijs attiecas ne tikai uz jautājumu, vai uzņēmums “ir atvieglojis Komisijas uzdevumu”.

Turklāt uzņēmuma sadarbības nepārtrauktību Komisija nevar ņemt vērā sniegto pierādījumu būtiskas pievienotās vērtības izvērtēšanas posmā, jo saskaņā ar paziņojuma par sadarbību 23. punktu uzņēmuma sadarbības apjoms un nepārtrauktība tiek ņemti vērā vienīgi konkrēta naudas soda samazinājuma līmeņa zināmu diapazonu ietvaros noteikšanas posmā – tad, kad Komisija ir jau secinājusi, ka sniegtajiem pierādījumiem ir būtiska pievienotā vērtība.

Turklāt paziņojuma par sadarbību 22. punkta, kas piedāvā “pievienotās vērtības” jēdziena definīciju, vienīgais mērķis ir sniegt paskaidrojumu par 21. punktu, kurā ir norāde uz “būtiskas pievienotās vērtības” jēdzienu. Jau pats “pievienotās vērtības” jēdziens liecina, ka Komisijai – neatkarīgi no administratīvā procesa stadijas – ir jāizvērtē sniegto pierādījumu vērtība salīdzinājumā ar citiem pierādījumiem, kas jau nonākuši tās rīcībā – vai nu pārbaužu rezultātā, vai arī tāpēc, ka tos Komisijai iesnieguši citi uzņēmumi. Iespējamajai iesniegto pierādījumu pievienotās vērtības atzīšanai provizoriskajā stadijā katrā ziņā nebūtu nekādas ietekmes uz Komisijas galīgo vērtējumu un uz uzņēmumam piešķirto samazinājuma līmeni, kas tiek noteikts tikai tajā brīdī.

(sal. ar 65., 66. un 74. punktu)
No tā izriet, ka, tiklīdz Tiesa ar spriedumu, kas pasludināts atbilstoši EKL 226. pantam, ir konstatējusi, ka dalībvalsts nav izpildījusi savus pienākumus, sarunu starp šo dalībvalsti un Komisiju turpināšanas mērķis vairs nav pienākumu neizpildes fakts — ko jau skaidri ir konstatējusi Tiesa —, bet jautājums par to, vai ir īstenojušies apstākļi, kas nepieciešami, lai celtu prasību saskaņā ar EKL 228. pantu.

EK līgumā nav noteikta kārtība, kādā tiek izpildīts spriedums, ko Tiesa pasludinājusi EKL 228. pantā paredzētā procesa iznākumā, it īpaši, ja ir noteikta kavējuma nauda. Lai gan ir taisnība, ka EKL 226. un 228. pantā paredzētajiem procesiem ir viens un tas pats mērķis, proti, nodrošināt efektīvu Savienības tiesību piemērošanu, tomēr tās ir divas dažādas tiesvedības, ar kurām šis mērķis tiek sasniegts atšķirīgi. Ar EKL 226. pantu iedibinātā procesa mērķis ir konstatēt un izbeigt dalībvalsts rīcību, ar kuru tiek pārkāptas Savienības tiesības, turpretim EKL 228. pantā paredzētā procesa mērķis ir daudz šaurāks, tas ir vērsts vienīgi uz to, lai mudinātu pienākumus neizpildošo dalībvalsti izpildīt spriedumu, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde.

Ja, izpildot spriedumu par pienākumu neizpildi, Tiesa, pamatojoties uz EKL 228. pantu, nospriež noteikt fiksētu kavējuma naudu, kas ir iekasējama pēc katra sešu mēnešu laikposma, sākot no sprieduma pasludināšanas līdz brīdim, kad spriedums par pienākumu neizpildi pilnībā būs izpildīts, no tā jāsecina, ka daļēja minētā sprieduma izpilde nedod tiesības uz naudas soda summas samazinājumu. Ja Tiesa tieši nosaka “fiksētu kavējuma naudu”, nevis “degresīvu kavējuma naudu”, tad, tā kā Komisijai Tiesas spriedums ir saistošs, tai nav kompetences samazināt šīs kavējuma naudas summu.

Turklāt, kas attiecas uz iespējamo Vispārējās tiesas neierobežoto jurisdikciju samazināt kavējuma naudas summu, ir jākonstatē, ka iespējamā kavējuma naudas un tās summas noteikšana lietā par sprieduma, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde, neizpildi ietilpst Tiesas ekskluzīvā kompetencē. Līdz ar to, ja Vispārējā tiesa to samazinātu saistībā ar prasību par tiesību akta atcelšanu, tas būtu pretrunā Līguma saskaņotībai. Visbeidzot, EKL 229. pantā ir izvirzīta prasība, lai šī kompetence būtu tieši noteikta. To nevar secināt nedz no EKL 226., nedz 228. panta noteikumiem.

(sal. ar 81. punktu)
Tā kā saskaņā ar Tiesas Statūtu I pielikuma 12. pantu apelācijas sūdzības iesniegšana Pirmās instances tiesā neaptur attiecīgā akta piemērošanu, tas vien, ka iestāde, kura ir izdevusi atcelto aktu, ir veikusi pasākumus Civildienesta tiesas sprieduma izpildei, nenozīmē, ka tā atsakās no tiesībām iesniegt apelācijas sūdzību. Katrā ziņā atteikšanās no tiesību aizsardzības līdzekļa dēļ, ja tā rada tiesību zaudējumu, prasība var kļūt nepieņemama tikai gadījumā, ja atteikšanās var tikt konstatēta skaidri un beznosacījumu kārtā.

Pienākuma norādīt pamatojumu mērķis ir, pirmkārt, sniegt ieinteresētajai personai pietiekamu norādi par to, vai lēmums ir pamatots vai arī tajā ir kļūda, kas ļauj apstrīdēt tā likumību, un, otrkārt, ļaut tiesai pārbaudīt lēmuma likumību. Tiesa nevar pārbaudīt likumību pēc būtības lēmumam, kuram nav nekāda pamatojuma — nedz no paša satura, nedz arī teksta vai konteksta, kurā tas varēja tikt pieņemts, viedokļa, lai arī kāds būtu šīs pārbaudes apjoms. Ja lēmuma autoram nebūtu pienākuma norādīt tā pieņemšanas iemeslus, tiktu apdraudēta tiesas spēja izpildīt uzdevumu, kas tai ir uzticēts — pēc būtības pārbaudīt aktu, kas tai jāizskata, likumību, kā arī lietas dalībnieku tiesību aizsardzība tiesā — un šī pārbaude un aizsardzība būtu atkarīga no minētā lēmuma autora rīcības brīvības. Prasība iestādei norādīt savu lēmumu pamatojumu tātad nav atdalāma no tiesas pilnvarām pārbaudīt minēto lēmumu pamatotību, kas tiesiskā sabiedrībā ir jāgarantē vienlīdzīgos apstākļos visiem lietas dalībniekiem, kuri izmanto savas tiesības uz tiesību aizsardzību tiesā.

Līdz ar to Pirmās instances tiesa nevar nospriest, ka institūcijai, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, pilnīgi nav jāpamato lēmumi par ar pagaidu darbinieku uz nenoteiktu laiku noslēgtu līgumu laušanu, pamatojoties uz to, ka šajā gadījumā ir piemērojami tikai Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 47. panta c) punkta i) apakšpunktā paredzētie līguma laušanas paziņošanas nosacījumi.

(sal. ar 108.–110. punktu)