Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Nolīgumi starp uzņēmumiem – Tirdzniecības starp dalībvalstīm ietekmēšana – Novērtējuma kritēriji – Potenciāla un nozīmīga ietekme – Aizliegta vienošanās, kas aptver visu dalībvalsts teritoriju – Valsts tirgu sadale – Nepieļaujamība

(EKL 81. un 82. pants)

2. Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Nolīgumi starp uzņēmumiem – Tirdzniecības starp dalībvalstīm ietekmēšana – Ievērojamība – Izvērtēšana, ņemot vērā pušu stāvokli un nozīmīgumu tirgū

(EKL 81. pants)

3. Konkurence – Pilnvaru sadalījums starp Komisiju un dalībvalstu konkurences iestādēm – Komisijas paziņojums par sadarbību Konkurences iestāžu tīklā – Uzņēmumu tiesības uz to, lai to lietu izskatītu konkrēta konkurences iestāde – Neesamība

(EKL 81. un 82. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 11. panta 6. punkts; Komisijas Paziņojuma 2004/C 101/03 8. un 31. punkts)

4. Eiropas Kopienas – Valodu lietojums – Dokumentu paziņošana valodā, kas nav procesa dalībnieku valoda – Procesa dalībnieku piekrišana – Pārkāpuma neesamība

(Padomes Regulas Nr. 1 3. pants)

5. Konkurence – Savienības tiesību normas – Pārkāpumi – Atzīšana par vainojamu – Mātessabiedrība un meitassabiedrības – Ekonomiska vienība – Novērtējuma kritēriji – Prezumpcija par mātessabiedrības īstenotu izšķirošu ietekmi uz tai pilnībā piederošām meitassabiedrībām

(EKL 81. un 82. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts)

6. Konkurence – Savienības tiesību normas – Pārkāpumi – Atzīšana par vainojamu – Mātessabiedrība un meitassabiedrības – Prezumpcija par mātessabiedrības īstenotu izšķirošu ietekmi uz tai pilnībā piederošām meitassabiedrībām

(EKL 81. un 82. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts)

7. Konkurence – Savienības tiesību normas – Pārkāpumi – Atzīšana par vainojamu – Mātessabiedrība un meitassabiedrības – Ekonomiska vienība – Novērtējuma kritēriji – Prezumpcija par mātessabiedrības īstenotu izšķirošu ietekmi uz tai pilnībā piederošām meitassabiedrībām – Sodu individualitātes principa pārkāpums – Neesamība – Nevainīguma prezumpcijas pārkāpums – Neesamība

(EKL 81. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts)

8. Konkurence – Savienības tiesību normas – Pārkāpumi – Atzīšana par vainojamu – Mātessabiedrība un meitassabiedrības – Ekonomiska vienība – Novērtējuma kritēriji – Prezumpcija par mātessabiedrības īstenotu izšķirošu ietekmi uz tai pilnībā piederošām meitassabiedrībām – Holdinga starpnieksabiedrībai piederošā meitassabiedrība – Apstāklis, ar kuru nepietiek, lai atspēkotu prezumpciju

(EKL 81. panta 1. punkts)

9. Iestāžu akti – Pamatojums – Pienākums – Piemērojamība – Lēmumi – Pamatojuma neesamības novēršana tiesvedības laikā – Nepieļaujamība

(EKL 253. pants)

10. Tiesvedība – Pierādījumu savākšanas pasākumi – Liecinieku nopratināšana

(Vispārējās tiesas Reglamenta 64. un 65. pants)

11. Konkurence – Naudas sodi – Komisijas lēmums, ar kuru konstatēts pārkāpums un kurš pieņemts pēc valsts konkurences iestādes pagaidu lēmuma par amnestiju pieņemšanas – “Ne bis in idem” principa pārkāpums – Neesamība

(EKL 81. pants; Konvencijas, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu, 54. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 5., 14. un 23. pants)

12. Konkurence – Naudas sodi – Komisijas lēmums, ar kuru konstatēts pārkāpums un kurš pieņemts pēc valsts konkurences iestādes pagaidu lēmuma par amnestiju pieņemšanas – Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums – Neesamība – Labas pārvaldības principa pārkāpums – Neesamība

(Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. pants)

13. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpuma smagums – Novērtējuma kritēriji

(EKL 81. un 82. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojuma 98/C 9/03 1.A punkts)

14. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Vairākiem uzņēmumiem noteikto summu saskaņotība

(EKL 81. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojuma 98/C 9/03 1.A punkts)

15. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpuma smagums – Uzņēmuma ekonomiskās spējas radīt kaitējumu ņemšana vērā

(EKL 81. un 82. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojuma 98/C 9/03 1.A punkts)

16. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Preventīvs raksturs

(Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojuma 98/C 9/03 1.A punkts)

17. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpuma smagums – Atbildību pastiprinoši apstākļi – Recidīvs – Jēdziens

(Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojuma 98/C 9/03 2. punkts)

18. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Naudas soda apmēra samazināšana par apsūdzētā uzņēmuma sadarbību – Nosacījumi – Attiecīgā uzņēmuma sniegto pierādījumu būtiska pievienotā vērtība

(Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojums 2002/C 45/03)

19. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Naudas soda apmēra samazināšana par apsūdzētā uzņēmuma sadarbību – Komisijas rīcības brīvība

(Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojums 2002/C 45/03)

20. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Naudas soda apmēra samazināšana par apsūdzētā uzņēmuma sadarbību – Nosacījumi – Naudas soda neuzlikšana vai samazināšana par faktu neapstrīdēšanu

(Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojums 96/C 207/04 un Paziņojums 2002/C 45/03)

21. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Naudas soda neuzlikšana vai samazināšana par apsūdzētā uzņēmuma sadarbību – Paziņojuma par sadarbību piemērošana – Samazinājums par neapstrīdēšanu ārpus minētā paziņojuma

(Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojums 96/C 207/04 un Paziņojums 2002/C 45/03)

22. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Naudas soda neuzlikšana vai samazināšana par apsūdzētā uzņēmuma sadarbību – Samazinājums par neapstrīdēšanu ārpus paziņojuma par sadarbību – Samērīgums

(Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojums 2002/C 45/03)

23. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Naudas soda neuzlikšana vai samazināšana par apsūdzētā uzņēmuma sadarbību – Samazinājumi, kas piešķirti, pirmkārt, atbilstoši paziņojumam par sadarbību un, otrkārt, par neapstrīdēšanu ārpus paziņojuma par sadarbību

(Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojums 2002/C 45/03)

24. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Attiecīgā uzņēmuma kopējais apgrozījums

(EKL 81. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojuma 98/C 9/03 5. punkta b) apakšpunkts)

25. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Samērīguma principa ievērošana – Nosacījumi

(Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts)

Summary

1. Par EKL 81. un 82. pantā paredzētā nosacījuma par ietekmi uz tirdzniecību starp dalībvalstīm interpretācijas un piemērošanas sākumpunktu ir jāuzskata šī nosacījuma mērķis – jautājumā par konkurences tiesisko regulējumu noteikt robežu starp jomu, uz kuru attiecas Savienības tiesības, un jomu, uz kuru attiecas dalībvalstu tiesības. Tādējādi Savienības tiesību jomā ietilpst jebkura aizliegta vienošanās vai prakse, kas var apdraudēt tirdzniecības brīvību starp dalībvalstīm tādā nozīmē, ka tā var traucēt vienota tirgus starp dalībvalstīm mērķu īstenošanu, it īpaši nodalot valstu tirgus vai mainot konkurences struktūru kopējā tirgū.

Lēmums, vienošanās vai darbības var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm tikai tad, ja, ņemot vērā faktisko un juridisko apstākļu kopumu, var ar pietiekamu iespējamības pakāpi paredzēt, ka tie tieši vai netieši, faktiski vai potenciāli var ietekmēt tirdzniecības plūsmas starp dalībvalstīm tādējādi, ka tas var negatīvi ietekmēt vienotā, starp dalībvalstīm izveidotā tirgus mērķu īstenošanu. Turklāt šāda ietekme nevar būt maznozīmīga. Tādējādi ietekme uz Kopienas iekšējo tirdzniecību parasti izriet no vairāku apstākļu apvienojuma, kuriem, katram atsevišķi ņemtam, nav noteikti jābūt noteicošiem. Aizliegta vienošanās, kas attiecas uz visu kādas dalībvalsts teritoriju, būtībā nostiprina valsts mēroga tirgu sadalījumu, tādējādi kavējot Līgumā paredzēto ekonomisko mijiedarbību.

(sal. ar 55.–57. un 60. punktu)

2. Ietekme, kāda nolīgumam vai saskaņotām darbībām var būt uz tirdzniecību starp dalībvalstīm, tiek izvērtēta, tostarp ņemot vērā nolīguma pušu stāvokli un nozīmīgumu attiecīgo preču tirgū. Ja uzņēmumi, kas ir aizliegtas vienošanās dalībnieki, kopā pārstāv lielāko daļu attiecīgo preču piedāvājuma konkrētā tirgū, šo aizliegto vienošanos var uzskatīt par tādu, kas varētu ievērojami ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm.

Turklāt Komisijai nav pienākuma pierādīt, ka pret konkurenci vērstajai praksei ir ievērojama iedarbība uz tirdzniecību starp dalībvalstīm. EKL 81. panta 1. punktā ir tikai prasīts, lai nolīgumi un saskaņotās darbības, kas ierobežo konkurenci, varētu ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm.

(sal. ar 67.–69. punktu)

3. No Regulas Nr. 1/2003 normām izriet, ka Komisija saglabā dominējošu lomu Savienības konkurences tiesību normu pārkāpumu izmeklēšanā un konstatēšanā; to neietekmē paralēlā kompetence, kāda ir valstu konkurences iestādēm atbilstoši minētajai regulai. Proti, saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 11. panta 6. punktu Komisija ir tiesīga – pēc apspriešanās ar valsts iestādi – sākt procesu, lai pieņemtu lēmumu, pat ja valsts iestāde jau izskata lietu. Turklāt saskaņā ar minēto normu tas, ka Komisija sāk procesu, atbrīvo valstu konkurences iestādes no to kompetences piemērot Savienības konkurences tiesību normas šādā lietā.

Turklāt saskaņā ar Komisijas paziņojuma par sadarbību Konkurences iestāžu tīklā 31. punktu šis paziņojums iesaistītajiem uzņēmumiem nepiešķir individuālas tiesības uz to, lai attiecīgo lietu izskatītu konkrēta iestāde. Tādējādi uzņēmumam nav pamata apgalvot, ka tam ir bijušas tiesības vai likumīgas cerības, ka konkrētu pārkāpumu izmeklēs valsts konkurences iestādes, nevis Komisija.

Turklāt minētā paziņojuma 8. punktam nav saistošas iedarbības, jo tā formulējums liecina, ka tajā norādītā vienkāršā iespēja sadalīt uzdevumus nerada Komisijai pienākumu neizskatīt lietu, ja izpildīti minētajā punktā izvirzītie nosacījumi.

(sal. ar 76., 77. un 80. punktu)

4. Komisija ir daudzvalodu iestāde, kura uzskatāma par spējīgu strādāt visās Kopienas oficiālajās valodās. Prasītājs uzņēmums nevar apgalvot, ka paziņojuma par iebildumiem un lēmuma, ar kuru noslēgts administratīvais process, paziņošana kādā konkrētā oficiālajā valodā, lai gan tas administratīvajā procesā ir lietojis divas citas oficiālās valodas, būtu traucējusi tam izmantot savas tiesības uz aizstāvību, ja tas atzīst, ka ir piekritis dokumentu paziņošanai minētajā valodā.

(sal. ar 86. un 414. punktu)

5. Meitassabiedrības rīcībā var vainot mātessabiedrību tostarp tad, ja – lai gan tā ir atsevišķa juridiska persona – šī meitassabiedrība savu rīcību tirgū nenosaka patstāvīgi, bet gan galvenokārt pilda mātessabiedrības dotus norādījumus, ievērojot īpaši ekonomiskās, organizatoriskās un juridiskās saites, kas apvieno šīs abas juridiskās vienības. Proti, šādā situācijā mātessabiedrība un tās meitassabiedrība ir vienas ekonomiskas vienības daļas un tātad veido vienu uzņēmumu. Tādējādi tas, ka mātessabiedrība un tās meitassabiedrība ir viens uzņēmums EKL 81. panta izpratnē, ļauj Komisijai adresēt mātessabiedrībai lēmumu, ar kuru tiek uzlikts naudas sods, un netiek prasīts pierādīt pēdējās personisku līdzdalību pārkāpumā.

Īpašajā gadījumā, kad mātessabiedrībai pieder viss tās meitassabiedrības, kas ir izdarījusi Savienības konkurences tiesību normu pārkāpumu, kapitāls, pirmkārt, šī mātessabiedrība var īstenot izšķirošu ietekmi uz šīs meitassabiedrības rīcību un, otrkārt, pastāv atspēkojama prezumpcija, ka minētā mātessabiedrība faktiski īsteno izšķirošu ietekmi uz tās meitassabiedrības rīcību.

Šādos apstākļos pietiek ar to, ka Komisija pierāda, ka viss meitas sabiedrības kapitāls pieder tās mātessabiedrībai, lai prezumētu, ka pēdējā minētā īsteno izšķirošu ietekmi uz šīs meitassabiedrības komercdarbības politiku. Tādējādi Komisija varēs uzskatīt mātessabiedrību par solidāri atbildīgu par tās meitassabiedrībai uzliktā naudas soda samaksu, ja vien šī mātessabiedrība, kurai ir jāatspēko šī prezumpcija, neiesniedz pietiekamus pierādījumus, ka tās meitassabiedrība rīkojas tirgū patstāvīgi.

(sal. ar 94.–97. un 310.–313. punktu)

6. Īpašajā gadījumā, kad mātessabiedrībai pieder viss tās meitassabiedrības, kas ir izdarījusi Savienības konkurences tiesību normu pārkāpumu, kapitāls, pastāv atspēkojama prezumpcija, ka minētā mātessabiedrība faktiski īsteno izšķirošu ietekmi uz tās meitassabiedrības rīcību. Ja organizatoriskās, ekonomiskās un juridiskās saites starp minētajiem uzņēmumiem var parādīt, ka pastāv mātessabiedrību ietekme uz to meitassabiedrību stratēģiju, tas ir pamats tās uzskatīt par vienu ekonomisku vienību.

Savukārt apstāklis, ka prasītāji uzņēmumi ir patstāvīgi piedalījušies administratīvajā procesā un ir snieguši individuālu atbildi uz paziņojumu par iebildumiem, nevar atspēkot prezumpciju par mātessabiedrību atbildību par to meitassabiedrību rīcību. Proti, lai gan fakts, ka mātessabiedrība uzstājas kā vienīgā Komisijas sarunu biedre jautājumā par attiecīgo pārkāpumu, var liecināt par to, ka tiek faktiski īstenota izšķiroša ietekme uz meitassabiedrības rīcību, tomēr tas, ka grupas meitassabiedrības savas atbildes uz paziņojumu par iebildumiem sniedz atsevišķi, nevar būt pierādījums tam, ka minētās meitassabiedrības ir patstāvīgas.

(sal. ar 96. un 125.–127. punktu)

7. Atbilstoši sodu un sankciju individualitātes principam, kas ir piemērojams ikvienā administratīvajā procesā, kura rezultātā atbilstoši Savienības konkurences tiesību normām var tikt piemērotas sankcijas, uzņēmums drīkst tikt sodīts tikai par faktiem, kuri tam ir individuāli inkriminēti. Tomēr šis princips ir jāsaskaņo ar uzņēmuma jēdzienu. Komisijas tiesības adresēt sabiedrību grupas mātessabiedrībai lēmumu, ar kuru uzliek naudas sodus, izriet nevis no tā, ka mātessabiedrība būtu pamudinājusi savu meitassabiedrību izdarīt pārkāpumu, vai – vēl jo mazāk – no mātessabiedrības dalības minētajā pārkāpumā, bet gan no apstākļa, ka tās veido vienu uzņēmumu EKL 81. panta izpratnē. Turklāt agrāku Komisijas lēmumpieņemšanas praksi nevar pārņemt konkrētā lietā. Lēmumi attiecībā uz citām lietām var būt tikai orientējoši, jo lietu faktiskie apstākļi nav identiski.

Nevainīguma prezumpcijas princips, kāds tas izriet tostarp no Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. panta 2. punkta, ir daļa no pamattiesībām, kuras ir atzītas Savienības tiesību sistēmā, un turklāt ir apstiprināts LES 6. panta 2. punktā, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 48. pantā. Ņemot vērā attiecīgo pārkāpumu raksturu, kā arī ar tiem saistīto sodu raksturu un smagumu, nevainīguma prezumpcijas princips it īpaši ir piemērojams procesos par uzņēmumiem piemērojamu konkurences tiesību normu pārkāpumiem, kuru rezultātā var tikt noteikts naudas sods vai kavējuma nauda.

Šajā kontekstā tāda tiesību norma par vainojamību pārkāpumā kā prezumpcija par mātessabiedrības īstenotu izšķirošu ietekmi uz tai pilnībā piederošām meitassabiedrībām nevar pārkāpt minēto nevainīguma prezumpciju. Eiropas Cilvēktiesību tiesa ir uzskatījusi, ka Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. pants pieļauj faktu vai tiesību prezumpcijas, kas atrodamas represīvo tiesību likumos, bet liek tās iekļaut saprātīgās robežās, ņemot vērā izskatāmās lietas smagumu un saglabājot tiesības uz aizstāvību. Tādējādi nevar pastāvēt nevainīguma prezumpcijas pārkāpums, ja konkurences procesos no esošās pieredzes tiek izdarīti zināmi secinājumi, ar nosacījumu, ka attiecīgajiem uzņēmumiem saglabājas iespēja šos secinājumus atspēkot.

(sal. ar 106.–108., 112. un 114. punktu)

8. Iespēja piemērot gala mātessabiedrībai sankciju par tās meitassabiedrības pārkāpjošo rīcību neliedz sankciju piemērot holdinga starpnieksabiedrībai vai pašai meitassabiedrībai, ja vien Komisija ir varējusi uzskatīt, ka minētās sabiedrības veido vienu uzņēmumu. Tātad šādā situācijā, ja ir izpildīti nosacījumi attiecībā uz vainojamību, Komisijai ir izvēle – piemērot sankciju meitassabiedrībai, kura piedalījusies pārkāpumā, mātes starpnieksabiedrībai, kura to šajā laikposmā kontrolējusi, un sabiedrību grupas gala mātessabiedrībai. Šajā ziņā sabiedrību grupas kontekstā holdings ir sabiedrība, kuras mērķis ir apvienot kapitāldaļas dažādās sabiedrībās un kuras uzdevums ir nodrošināt šo sabiedrību vienotu vadību.

(sal. ar 119. un 122. punktu)

9. Kaut gan Komisijai nav pienākuma tāda lēmuma pamatojumā, kuru tā pieņēmusi, lai nodrošinātu konkurences tiesību normu piemērošanu, izklāstīt visus faktiskos un tiesību jautājumus, kā arī apsvērumus, kas tai likuši pieņemt šādu lēmumu, tomēr saskaņā ar EKL 253. pantu tai vismaz ir jānorāda fakti un apsvērumi, kuriem ir būtiska nozīme tās lēmuma struktūrā, lai šādā veidā dotu iespēju Savienības tiesai un ieinteresētajām personām uzzināt tās veiktās Līguma piemērošanas apstākļus. Turklāt, ja vien nepastāv īpaši apstākļi, lēmuma galvenajā daļā ir jāietver pamatojums un to nedrīkst pirmo reizi izskaidrot tikai a posteriori tiesā. Tādējādi pamatojums ieinteresētajai personai principā ir jāpaziņo vienlaicīgi ar tai nelabvēlīgo lēmumu.

(sal. ar 133., 146. un 399. punktu)

10. Attiecībā uz to, kā pirmās instances tiesa izvērtē lietas dalībnieka iesniegtos pieteikumus par procesa organizatoriskajiem pasākumiem vai pierādījumu savākšanas pasākumiem, – vienīgi Vispārējā tiesa var spriest par iespējamo nepieciešamību papildināt informāciju, kas ir tās rīcībā par lietām, kuras tā izskata.

Šajā ziņā nevar apmierināt prasītāja uzņēmuma pieteikumu par liecinieku nopratināšanu, ja liecības, ko tas paredz iegūt ar šādu nopratināšanu Vispārējā tiesā, ir jau tikušas sniegtas Komisijai un tā ir uzskatījusi, kas šīs liecības nav atbalstītas ar dokumentāriem pierādījumiem un pat ir pretrunā noteiktiem lietas materiāliem.

Lūgums iesniegt kādu agrāku Komisijas lēmumu nevar tikt uzskatīts par nepieciešamu, jo agrāka Komisijas lēmumpieņemšanas prakse nevar tikt izmantota kā naudas sodu tiesiskais regulējums konkurences jomā.

(sal. ar 151.–153. un 211. punktu)

11. Princips non bis in idem , kas ir nostiprināts arī Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 7. protokola 4. pantā, ir vispārējs Savienības tiesību princips, kura ievērošanu nodrošina tiesa. Savienības konkurences tiesību jomā šis princips aizliedz Komisijai kādu uzņēmumu atkārtoti sodīt vai atkārtoti uzsākt pret to procesu sakarā ar pret konkurenci vērstu rīcību, kuras dēļ tam ir ticis uzlikts sods vai attiecībā uz kuru ir ticis atzīts, ka šis uzņēmums nav par to atbildīgs, ar agrāku nepārsūdzamu Komisijas lēmumu. Tādējādi nosacījums principa non bis in idem piemērošanai ir tāds, ka ir lemts par pārkāpuma faktu vai ir pārbaudīts par to sniegtā vērtējuma tiesiskums. Tādējādi saskaņā ar principu non bis in idem ir aizliegts tikai pēc būtības sniegt jaunu vērtējumu par pārkāpuma faktu, kā rezultātā tiktu vai nu piemērota otra sankcija, kas papildinātu pirmo gadījumā, ja notiktu jauna saukšana pie atbildības, vai arī tiktu piemērota pirmā sankcija gadījumā, ja ar otro lēmumu tiktu nolemts saukt pie atbildības, kura pirmajā lēmumā nav atzīta.

Jautājumā par to, vai valsts konkurences iestādes lēmums var liegt Komisijai kādu uzņēmumu atkārtoti sodīt vai pret to uzsākt procesu, principa non bis in idem piemērošanai ir izvirzīti trīs nosacījumi: fakti ir vienādi, likumpārkāpējs ir viens un tas pats un aizsargātās tiesiskās intereses ir vienas un tās pašas. Šis princips tādējādi aizliedz sodīt vienu un to pašu personu vairāk nekā vienu reizi par vienu un to pašu prettiesisko rīcību, lai aizsargātu vienu un to pašu tiesisko interesi.

Šajā ziņā valsts konkurences iestādes pagaidu lēmums par amnestiju, ar kuru nav galīgi izbeigts publisko tiesību process par konkurences tiesību pārkāpumu, neliedz Komisijai konstatēt šo pārkāpumu un sodīt par to.

Turklāt, pat ja pieņemtu, ka uz Konvencijas, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu, 54. pantu, kurā pausts vispārējs Savienības tiesību princips, proti, princips non bis in idem , var atsaukties Savienības konkurences tiesību jomā, ir jākonstatē, ka katrā ziņā nevar uzskatīt, ka uz valsts konkurences iestādes pieņemto pagaidu lēmumu par amnestiju attiektos šī tiesību norma. Konkrēti, pagaidu atbrīvojuma piešķiršana neatbilst nosacījumam par publisko tiesību procesa izbeigšanas galīgo raksturu, kas prasīts minētajā tiesību normā.

(sal. ar 158.–161., 166., 167. un 174.–176. punktu)

12. Saistībā ar Komisijas lēmumu, ar kuru uzlikts sods par Savienības konkurences tiesību normu pārkāpumu un kas pieņemts pēc valsts konkurences iestāžu pieņemtajiem pagaidu lēmumiem par amnestiju, prasītājs uzņēmums nevar atsaukties uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, ja tas nav izvirzījis nevienu pierādījumu, no kura izrietētu, pirmkārt, ka Komisija tam būtu devusi precīzus solījumus, ka ar minēto iestāžu lēmumiem tas būtu pasargāts no jebkāda procesa uzsākšanas un jebkāda soda, un, otrkārt, ka tas būtu saņēmis šo šīm iestādēm precīzus solījumus, ka to pieņemtie akti liegs Komisijai konstatēt minēto pārkāpumu un sodīt par to.

Tas, ka Komisija neņem vērā valsts konkurences iestāžu pieņemtos pagaidu lēmumus par amnestiju, tāpat nav atzīstams par labas pārvaldības principa pārkāpumu. Lai gan Komisijai saskaņā ar taisnīguma principu ir pienākums ņemt vērā sankcijas, kuras jau tikušas piemērotas šim pašam uzņēmumam par šo pašu faktu, ja jautājums ir par sankcijām, kas noteiktas par kādas dalībvalsts aizliegtās vienošanās reglamentējošo tiesību pārkāpumu, kurš tādējādi izdarīts Savienības teritorijā, šādas situācijas nav, ja minētās valsts iestādes nav piemērojušas prasītājam uzņēmumam nekādas sankcijas.

(sal. ar 181., 185. un 186. punktu)

13. Savienības konkurences tiesību pārkāpumu smagums jānoskaidro, pamatojoties uz ļoti daudziem apstākļiem, tostarp, piemēram, īpašajiem lietas apstākļiem, tās kontekstu un naudas sodu preventīvo iedarbību, kaut arī nav izstrādāts saistošs vai izsmeļošs to kritēriju saraksts, kuri būtu obligāti jāņem vērā. Šajā ziņā konkrētā tirgus lielums principā nav obligāts elements, bet ir tikai būtisks elements citu elementu vidū pārkāpuma smaguma noteikšanai, un turklāt Komisijai nav pienākuma norobežot konkrēto tirgu vai izvērtēt tā lielumu, ja attiecīgajam pārkāpumam ir pret konkurenci vērsts mērķis. Pamatnostādnēs sodanaudas [naudas soda] noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, nav paredzēts, ka naudas sodu apmērs tiktu aprēķināts atkarībā no kopējā apgrozījuma vai apgrozījuma, ko uzņēmumi guvuši attiecīgajā tirgū. Tomēr minētās pamatnostādnes naudas soda apmēra noteikšanā arī neliedz ņemt vērā šādu apgrozījumu, lai tiktu ievēroti vispārējie Savienības tiesību principi un ja to prasa lietas apstākļi.

Šajā kontekstā, ja Komisija nav noteikusi par pārkāpumu, kas attiecas uz kādu dalībvalsti, naudas soda vispārējo summu, pamatojoties uz konkrētā tirgus lielumu, bet ir pamatojusi savu lēmumu ar šā pārkāpuma raksturu un ģeogrāfisko apjomu, apsvērums, ka vispārīgajai naudas soda sākumsummai, kas noteikta par aizliegto vienošanos šajā dalībvalstī, esot jāatspoguļo konkrētā tirgus, iespējams, ierobežotais lielums, ir balstīts uz kļūdainu pieņēmumu un ar Komisijas lēmumu nav pārkāpts samērīguma princips.

Tas pats attiecas uz pārkāpuma konkrētas ietekmes uz tirgu neņemšanu vērā. Saskaņā ar minēto pamatnostādņu 1.A punkta pirmo daļu Komisijai, novērtējot pārkāpuma smagumu, pārbaude par pārkāpuma konkrēto ietekmi uz tirgu ir jāveic tikai tad, ja izrādās, ka šo ietekmi ir iespējams noteikt. Lai novērtētu šo ietekmi, Komisijai par atskaites punktu jāpieņem konkurence, kāda parastos apstākļos būtu pastāvējusi, ja pārkāpums nebūtu bijis izdarīts. Tomēr, ja Komisija uzskata, ka bija neiespējami noteikt pārkāpuma precīzu ietekmi uz tirgu, un attiecīgie uzņēmumi nav pierādījuši pretējo, un Komisija pamato savu lēmumu ar pārkāpuma smagumu un tā ģeogrāfisko apjomu, neņemot vērā pārkāpuma ietekmi uz tirgu, tā acīmredzami nepārsniedz tai piešķirto rīcības brīvību sodu par konkurences tiesību normām noteikšanā.

(sal. ar 193., 208.–211., 215., 216., 218.–220., 226.–230., 239., 240. un 243. punktu)

14. Pat pieņemot, ka tad, ja Komisija vienā lēmumā konstatē vairākus sevišķi smagus pārkāpumus, tai ir jāievēro zināma saskaņotība starp vispārējām naudas sodu sākumsummām un dažādo skarto tirgu lielumu, nekas neliecina par to, ka vispārējās sākumsummas, kas noteiktas par vairākās dalībvalstīs izdarītajiem pārkāpumiem nebūtu saskaņotas vai ka tajās būtu pieļauta atkāpe no iespējamā aprēķina veida, ja Komisija ir noteikusi lielākas vispārējās sākumsummas atbilstoši tam, cik ievērojams bija tirgus lielums, tomēr neizmantodama precīzu matemātisku formulu, kas tai katrā ziņā arī nebija jādara.

(sal. ar 235. un 236. punktu)

15. Aprēķinot atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punktam uzlikto naudas sodu apmēru, diferencēta pieeja attiecīgajiem uzņēmumiem ir raksturīga to pilnvaru izmantošanai, kas Komisijai ir piešķirtas saskaņā ar šo normu. Saistībā ar savu rīcības brīvību Komisijai ir jāindividualizē sods atkarībā no attiecīgo uzņēmumu rīcības un raksturīgajām īpašībām, lai katrā atsevišķā gadījumā nodrošinātu Savienības konkurences tiesību normu pilnīgu efektivitāti. Tādējādi saskaņā ar Pamatnostādnēm sodanaudas [naudas soda] noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, par konkrēta smaguma pārkāpumiem, ja pārkāpumā iesaistīti vairāki uzņēmumi – piemēram, karteļi –, var būt nepieciešams izsvērt vispārīgo sākumsummu, lai noteiktu konkrētu sākumsummu, ņemot vērā katra uzņēmuma īpatsvaru un tādējādi katra uzņēmuma pārkāpjošās rīcības reālo ietekmi uz konkurenci, it īpaši gadījumos, kad uzņēmumi, kuri izdarījuši vienāda rakstura pārkāpumus, būtiski atšķiras pēc mēroga. It īpaši jāņem vērā pārkāpuma izdarītāju faktiskā ekonomiskā spēja radīt būtisku kaitējumu pārējiem tirgus dalībniekiem, tostarp patērētājiem.

Turklāt saskaņā ar šo pašu pamatnostādņu 1.A punkta septīto daļu diferenciācijā starp uzņēmumiem, kuri piedalījušies vienā pārkāpumā, nav jāievēro aritmētisks aprēķins. No samērīguma principa un vienlīdzīgas attieksmes principa neizriet prasība, lai naudas soda sākumsumma visiem aizliegtas vienošanās dalībniekiem atbilstu vienādai procentuālai daļai no to individuālā apgrozījuma. Tādējādi, lai pārbaudītu, vai aizliegtās vienošanās dalībnieku iedalījums kategorijās atbilst vienlīdzīgas attieksmes un samērīguma principiem, Vispārējai tiesai, pārbaudot Komisijai šajā jautājumā piešķirtās rīcības brīvības izmantošanas tiesiskumu, ir vienīgi jāpārbauda, vai šis iedalījums ir viendabīgs un objektīvi pamatots. Ja uzņēmums ir piedalījies tikai kādā pārkāpuma daļā, tā spējas radīt būtisku kaitējumu konkurencei līmenis ir zemāks. Līdz ar to Komisijas lēmums, ar kuru konkrētā sākumsumma šādam uzņēmumam ir noteikta atšķirīgā veidā, nav atzīstams par diskriminējošu.

Turklāt tas, ka naudas soda sākumsumma ne vienmēr visiem aizliegtas vienošanās dalībniekiem atbilst vienādai procentuālai daļai no to attiecīgā apgrozījuma, ir raksturīgs metodei, saskaņā ar kuru uzņēmumi tiek iedalīti kategorijās, un tādējādi visiem vienā kategorijā ietilpstošiem uzņēmumiem tiek piemērota vienota sākumsummas likme. Principā nevar aizliegt izmantot šādu metodi, lai arī tās rezultātā netiek ņemtas vērā atšķirības starp vienā kategorijā ietilpstošu uzņēmumu lielumu.

Visbeidzot, Savienības tiesībās nav vispārpiemērojama principa, saskaņā ar kuru sodam jābūt samērīgam ar uzņēmuma nozīmīgumu preču, kuras ir pārkāpuma priekšmets, tirgū.

(sal. ar 247., 248., 253., 254., 259., 260., 263., 274. un 277. punktu)

16. Ievērojot nepieciešamību naudas sodam nodrošināt pietiekamu preventīvo iedarbību, ja tā nav pamats palielināt naudas sodu vispārīgo līmeni saistībā ar konkurences politikas īstenošanu, naudas soda apmērs ir jāpielāgo, lai ņemtu vērā iecerēto ietekmi uz uzņēmumu, kuram tas tiek uzlikts, un tas tiek darīts, lai netiktu noteikts niecīgs vai, gluži pretēji, pārmērīgs naudas sods, it īpaši ņemot vērā attiecīgā uzņēmuma finansiālo spēju atbilstoši prasībām, kas attiecas, pirmkārt, uz nepieciešamību nodrošināt naudas soda efektivitāti un, otrkārt, uz samērīguma principa ievērošanu.

Šajā ziņā Komisija ir tiesīga pieņemt katra uzņēmuma, kas bijis aizliegtās vienošanās dalībnieks, kopējo apgrozījumu par atbilstošo kritēriju, nosakot preventīvo reizināšanas koeficientu. Tādējādi uzņēmuma lielums un kopējie resursi ir atbilstošie kritēriji, ievērojot izvirzīto mērķi, proti, nodrošināt naudas soda efektivitāti, pielāgojot tā apmēru, ņemot vērā uzņēmuma kopējos resursus un tā spēju mobilizēt līdzekļus, kas nepieciešami minētā naudas soda samaksai. Naudas soda sākumsummas palielinājuma koeficienta noteikšana, lai naudas sodam nodrošinātu pietiekamu preventīvo iedarbību, vairāk ir vērsta uz to, lai garantētu naudas soda efektivitāti, nevis uz to, lai liktu apzināties pārkāpuma kaitīgumu normālai konkurencei un tātad minētā pārkāpuma smagumu.

Turklāt sākumsummas palielināšana nolūkā nodrošināt naudas soda preventīvo iedarbību ir attaisnota, jo līdz ar to vienas un tās pašas aizliegtās vienošanās dalībniekiem tiek piemērota diferencēta pieeja, lai ņemtu vērā to, kā tos reāli ietekmē naudas sods. Šāda palielināšana neveido vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu tādēļ vien, ka Komisija atsaucas uz dalībnieku kopējo apgrozījumu, nevis uz apgrozījumu, kas gūts Savienībā vai arī attiecīgajā valsts tirgū, izvērtējot nepieciešamību palielināt naudas sodu apmēru, lai nodrošinātu to preventīvo iedarbību.

(sal. ar 285., 287., 292., 294. un 295. punktu)

17. Recidīva jēdziens, kāds tas ir iekļauts vairākās valstu tiesību sistēmās, nozīmē, ka persona ir izdarījusi jaunus pārkāpumus pēc tam, kad ir bijusi sodīta par līdzīgiem pārkāpumiem. Turklāt Pamatnostādņu sodanaudas [naudas soda] noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, 2. punktā recidīvs, ko izdarījis viens un tas pats uzņēmums vai vieni un tie paši uzņēmumi attiecībā uz viena un tā paša veida pārkāpumu, ir īpaši minēts paraugam sniegtajā sarakstā ar atbildību pastiprinošiem apstākļiem, kas var būt pamats naudas soda pamatsummas palielinājumam.

Šajā ziņā nevar atzīt, ka Komisija saistībā ar recidīva kā atbildību pastiprinošā apstākļa pierādīšanu varētu uzskatīt, ka uzņēmums ir jāsauc pie atbildības par agrāku pārkāpumu, par kuru tas nav sodīts ar Komisijas lēmumu un kuru pierādot šim uzņēmumam nav bijis adresēts paziņojums par iebildumiem, jo procesā, kura rezultātā pieņemts lēmums, kurā konstatēts agrākais pārkāpums, šim uzņēmumam nav dota iespēja sniegt savus argumentus, lai – tiktāl, ciktāl tas attiecas uz šo uzņēmumu – apstrīdētu, ka, iespējams, pastāv ekonomiska vienība ar citiem uzņēmumiem.

Šāds secinājums vēl jo vairāk ir jāizdara tāpēc, ka, lai gan saskaņā ar samērīguma principu laiks, kāds pagājis no iepriekšējās konkurences tiesību neievērošanas līdz attiecīgajam pārkāpumam, ir jāņem vērā, izvērtējot uzņēmuma tendenci neievērot šos noteikumus, Komisijai nevar būt saistošs iespējamais noilguma termiņš konstatējuma par recidīvu izdarīšanai.

Tāpat, lai gan, protams, ir atļauts pamatoti uzskatīt, ka mātessabiedrība faktiski zina par iepriekšējo lēmumu, ko Komisija adresējusi tās meitassabiedrībai, kurā šai mātessabiedrībai pieder gandrīz viss kapitāls, šāda zināšana nevar labot to, ka iepriekšējā lēmumā nav konstatēta ekonomiska vienotība starp šo mātessabiedrību un tās meitassabiedrību, lai sauktu minēto mātessabiedrību pie atbildības par agrāko pārkāpumu un palielinātu tai piemērojamo naudas sodu apmēru recidīva dēļ.

(sal. ar 308., 319., 320. un 322. punktu)

18. Paziņojums par atbrīvojumu no sodanaudas [naudas soda] un sodanaudas [naudas soda] samazināšanu karteļu gadījumos ir instruments, kura mērķis, ievērojot tiesību normas ar augstāku spēku, ir precizēt kritērijus, kurus Komisija paredz piemērot, īstenojot savu rīcības brīvību par Savienības konkurences tiesību normu pārkāpumiem uzlikto naudas sodu apmēra noteikšanā. Tādējādi Komisija pati ir ierobežojusi šo rīcības brīvību, bet šis fakts nav pretrunā tam, ka Komisijai ir saglabājusies būtiska rīcības brīvība.

Tādējādi Komisijai ir plaša rīcības brīvība, izvērtējot, vai pierādījumi, ko sniedzis uzņēmums, kurš paudis vēlmi, lai tam tiktu piemērots Paziņojums par sadarbību, rada būtisku pievienoto vērtību minētā paziņojuma 21. punkta izpratnē.

Tāpat Komisijai pēc tam, kad tā konstatējusi, ka pierādījumiem ir būtiska pievienotā vērtība Paziņojuma par sadarbību 21. punkta izpratnē, ir rīcības brīvība, nosakot precīzu naudas soda samazinājuma līmeni, kāds piešķirams attiecīgajam uzņēmumam. Paziņojuma par sadarbību 23. punkta b) apakšpunkta pirmajā daļā ir paredzētas kategorijas saistībā ar naudas soda samazinājumu dažādajām norādīto uzņēmumu kategorijām. Ņemot vērā šo rīcības brīvību, Savienības tiesa var veikt pārbaudi tikai attiecībā uz acīmredzamu šīs rīcības brīvības robežu pārsniegšanu.

Šajos apstākļos Komisija nepieļauj acīmredzamu kļūdu vērtējumā, nosakot atbilstoši Paziņojumam par sadarbību naudas soda apmēra samazinājumu zemākā šādas kategorijas līmenī, ja uzņēmuma sniegtā informācija jau bija zināma Komisijai vai neattiecās uz Komisijai iepriekš nezināmiem faktiem, un, lai gan tā ir varējusi palielināt Komisijas spēju pierādīt pārkāpumu, tai nebija būtiskas pievienotās vērtības. Tāpat uzņēmums nevar pretendēt uz naudas soda, ko tam uzlikusi Komisija, papildu samazinājumu, pamatojoties uz tā iesniegto dokumentu, kas sagatavots pārkāpuma laikā, ja šis dokuments jau bija Komisijas rīcībā un ja uzņēmums vienkārši ir sniegusi papildu paskaidrojumus par tā nozīmi.

Turklāt Komisija, izvērtējot aizliegtās vienošanās dalībnieku sadarbību, nedrīkst neievērot vienlīdzīgas attieksmes principu. Nav atzīstams, ka šis princips nav ievērots, gadījumā, ja, pirmkārt, atbilstoši Paziņojumam par sadarbību iesniegtā pieteikuma pievienotā vērtība tiek izvērtēta atkarībā no pierādījumiem, kas jau ir Komisijas rīcībā, un ja, otrkārt, viens no attiecīgajiem uzņēmumiem ir sniedzis aktuālus dokumentāros pierādījumus, kam ir būtiska pievienotā vērtība, kamēr cits uzņēmums ir sniedzis tikai vienu aktuālu pierādījumu, un tādējādi, tā kā šie divi uzņēmumi neatrodas salīdzināmā situācijā, tiem piemērotā atšķirīgā attieksme ir attaisnota.

(sal. ar 332., 333., 335., 337., 350., 355., 357., 361., 363. un 367.–369. punktu)

19. Prasītāja sabiedrība, kurai uzlikts sods par Savienības konkurences tiesību normu pārkāpumu, nevar pamatoties uz principu in dubio pro reo , lai prasītu piemērot labvēlīgāku procentuālo likmi attiecībā uz naudas soda, ko tai uzlikusi Komisija, samazinājumu, saistībā ar apgalvojumu par šaubām, kas pastāv lēmuma, kas attiecas uz šīs procentuālās likmes noteikšanu, pamatojumā. Proti, minētais princips attiecas uz pierādījumu sniegšanu par pārkāpuma esamību un tā mērķis ir noteikt, vai faktu konstatējumi, ko Komisija veikusi apstrīdētajā lēmumā, ir atbalstīti ar tās sniegtajiem pierādījumiem.

(sal. ar 343. punktu)

20. Pretēji 1996. gada Paziņojuma par naudas sodu nepiemērošanu vai to apmēra samazināšanu karteļu gadījumos D punkta 2. apakšpunkta otrajam ievilkumam 2002. gada Paziņojumā par atbrīvojumu no sodanaudas [naudas soda] un sodanaudas [naudas soda] samazināšanu karteļu gadījumos nav paredzēts nekāds naudas soda apmēra samazinājums par labu uzņēmumam, kurš pēc tam, kad saņēmis paziņojumu par iebildumiem, pēc būtības neapstrīd faktus, ar kuriem Komisija pamato savu apsūdzību. Saistībā ar šo pēdējo paziņojumu, lai varētu pretendēt uz naudas soda apmēra samazinājumu, uzņēmumam ir jāiesniedz Komisijai tādi pierādījumi par iespējamo pārkāpumu, kas rada būtisku pievienoto vērtību attiecībā pret pierādījumiem, kas jau ir Komisijas rīcībā.

Šajā ziņā saskaņā ar 2002. gada Paziņojuma par sadarbību 21. un 22. punktu Komisija, novērtējot uzņēmuma sniegto pierādījumu pievienoto vērtību, ņem vērā ne tikai pierādījumu raksturu un/vai detalizētības pakāpi, bet arī pierādījumus, kas jau ir tās rīcībā brīdī, kad attiecīgais uzņēmums iesniedzis pieteikumu. Līdz ar to Komisija veic savu izvērtēšanu, ņemot vērš gan attiecīgā uzņēmuma sadarbības kvalitāti, gan attiecīgo pievienoto vērtību salīdzinājumā ar pierādījumiem, kas jau ir Komisijas rīcībā.

(sal. ar 378., 379., 382., 393. un 398. punktu)

21. Tiesības atsaukties uz tiesiskās paļāvības aizsardzību ir ikvienai privātpersonai, kas atrodas situācijā, no kuras izriet, ka Savienības administrācija, dodot precīzus solījumus, tai ir radījusi pamatotas cerības. Turpretī, persona nevar atsaukties uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu, ja nepastāv precīzi solījumi, ko tai sniegusi administrācija. Par šādiem solījumiem uzskata precīzas, beznosacījuma un saskanīgas ziņas, ko snieguši pilnvaroti un uzticami avoti.

Saistībā ar par Savienības tiesību normu pārkāpumu uzliktā naudas soda apmēra noteikšanu paziņojumā par iebildumiem ietvertais apgalvojums, ka Komisija paredz piešķirt naudas soda samazinājumu ārpus Paziņojuma par atbrīvojumu no sodanaudas [naudas soda] un sodanaudas [naudas soda] samazināšanu karteļu gadījumos, nevar tikt uzskatīts par precīzu solījumu attiecībā uz samazinājuma, kas attiecīgā gadījumā tiktu piešķirts iesaistītajiem uzņēmumiem, mērogu vai likmi. Līdz ar to šāds apgalvojums šajā ziņā nekādā gadījumā nevarēja radīt nekādu tiesisko paļāvību.

Agrāka Komisijas lēmumpieņemšanas prakse nevar tikt izmantota kā naudas sodu tiesiskais regulējums konkurences jomā.

(sal. ar 421.–425. punktu)

22. Atbilstoši samērīguma principam Savienības iestāžu tiesību akti nedrīkst pārsniegt to, kas ir atbilstošs un nepieciešams, lai sasniegtu attiecīgā tiesiskā regulējumā noteiktos leģitīmos mērķus, ņemot vērā, ka, ja ir iespēja izvēlēties starp vairākiem piemērotiem pasākumiem, ir jāizvēlas vismazāk apgrūtinošais un tā radītie traucējumi nedrīkst būt nesamērīgi ar sasniedzamajiem mērķiem.

Šajā ziņā samērīguma princips nav pārkāpts ar Komisijas lēmumu, kurā ir piešķirta tikai minimālais samazinājums par 1 % no naudas soda apmēra par faktu neapstrīdēšanu, ņemot vērā sadarbības, kas sniegta pēc paziņojuma par iebildumiem, mazo vērtību, ja šis samazinājums papildina samazinājumus, kas jau tikuši piešķirti Paziņojuma par atbrīvojumu no sodanaudas [naudas soda] un sodanaudas [naudas soda] samazināšanu karteļu gadījumos ietvaros.

(sal. ar 428., 432. un 449. punktu)

23. Komisija, izvērtējot aizliegtās vienošanās dalībnieku sadarbību, nedrīkst neievērot vienlīdzīgas attieksmes principu. Tomēr papildus tam, ka naudas sodu samazinājumi, kas piešķirti saistībā ar Paziņojumu par atbrīvojumu no sodanaudas [naudas soda] un sodanaudas [naudas soda] samazināšanu karteļu gadījumos, un samazinājumi, kas piešķirti ārpus minētā paziņojuma, veido divus nošķirtus naudas sodu noteikšanas posmus, uzņēmumi, kuri ir sadarbojušies gan saistībā ar minēto paziņojumu, gan ārpus šī paziņojuma, no vienas puses, un uzņēmumi, kuri sadarbojušies vienīgi ārpus minētā paziņojuma, no otras puses, neatrodas salīdzināmās situācijās. Līdz ar to Komisija drīkst naudas soda apmēra samazinājumu par sadarbību ārpus paziņojuma par sadarbību piemērot, no vienas puses, tieši kopējai naudas soda summai, kas noteikta uzņēmumiem, kuri nav sadarbojušies minētā paziņojuma ietvaros, un, otrkārt, summai, kas jau samazināta atbilstoši minētajam paziņojumam, uzņēmumiem, kas ir sadarbojušies šī paziņojuma ietvaros.

(sal. ar 435.–437. punktu)

24. Saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punktu attiecībā uz katru uzņēmumu un uzņēmumu apvienību, kas piedalās pārkāpumā, naudas sods nepārsniedz 10 % no tā kopējā apgrozījuma iepriekšējā finanšu gadā. Ar šajā tiesību normā minēto apgrozījumu tiek saprasts attiecīgā uzņēmuma kopējais apgrozījums. Tādējādi šajā tiesību normā paredzētā augstākā robeža 10 % apjomā ir jāaprēķina, pamatojoties uz visu sabiedrību, kuras veido ekonomisko vienību, kas rīkojas uzņēmuma statusā EKL 81. panta izpratnē, kumulatīvo apgrozījumu.

(sal. ar 443. un 444. punktu)

25. Saskaņā ar samērīguma principu – par Savienības konkurences tiesību normu pārkāpumiem uzlikto naudas sodu apmēra noteikšanā – naudas sodi nedrīkst būt nesamērīgi ar sasniedzamajiem mērķiem, proti, ar konkurences tiesību normu ievērošanu, un uzņēmumam par pārkāpumu konkurences jomā uzliktā naudas soda apmēram ir jābūt samērīgam ar pārkāpumu, novērtējot to kopumā un tostarp ņemot vērā tā smagumu. Turklāt, nosakot naudas sodu apmēru, Komisija var pamatoti ņemt vērā nepieciešamību nodrošināt naudas sodiem pietiekami preventīvu iedarbību.

Šajā ziņā, pirmkārt, aizliegtās vienošanās, ko galvenokārt veido slepena kolūzija starp konkurentiem, kura vērsta uz to, lai savstarpēji sadalītu tirgus vai iesaldētu tirgus daļas, savstarpēji sadalot jaunu liftu un/vai eskalatoru pārdošanas un ierīkošanas projektus, un lai nekonkurētu attiecībā uz liftu un eskalatoru apkopi un modernizāciju, ir pārkāpumi, kas jau paša to rakstura dēļ ietilpst vissmagākajos EKL 81. panta pārkāpumos. Šajā ziņā konkrēto preču tirgus salīdzinoši mazajam apjomam, pieņemot, ka tas ir pierādīts, ir tikai neliela nozīme salīdzinājumā ar citu pārkāpuma smagumu apliecinošo apstākļu kopumu.

Otrkārt, princips par naudas sodu samērīgumu attiecībā pret konkrētu ekonomisko vienību – kuras rīkojas uzņēmumu statusā EKL 81. panta izpratnē – lielumu un ekonomisko varu, nav pārkāpts, ja tie nepārsniedz Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punktā minēto augstāko robežu, kuras mērķis ir novērst to, ka naudas sodi ir nesamērīgi attiecībā pret uzņēmuma nozīmīgumu.

Treškārt, aprēķinot naudas sodu apmēru, Komisija tostarp var ņemt vērā ekonomiskās vienības, kura rīkojas uzņēmuma statusā EKL 81. panta izpratnē, lielumu un ekonomisko varu. Tomēr attiecīgais uzņēmums, kurš jāņem vērā, nav katra meitassabiedrība, kas piedalījusies pārkāpumā, bet to veido mātessabiedrība un tās meitassabiedrības.

Ceturtkārt, Komisijai, nosakot naudas sodu apmēru atkarībā no konkrētā pārkāpuma smaguma un ilguma, nav jānodrošina, lai gadījumā, ja naudas sodi tiek piemēroti vairākiem uzņēmumiem, kas iesaistīti vienā un tajā pašā pārkāpumā, naudas sodu galīgās summas, kas aprēķinātas attiecīgajiem uzņēmumiem, atspoguļotu visas atšķirības šo uzņēmumu starpā saistībā ar to kopējo apgrozījumu vai to apgrozījumu tirgū, uz kuru attiecas pārkāpums. Proti, naudas soda galīgā summa a priori nav piemērots elements, lai novērtētu iespējamo naudas soda nesamērīgumu atbilstoši aizliegtās vienošanās dalībnieku nozīmīgumam. Minētā galīgā summa, konkrēti, tiek noteikta atbilstoši vairākiem apstākļiem, kas saistīti ar attiecīgā uzņēmuma individuālu rīcību – piemēram, pārkāpuma ilgumu, atbildību pastiprinošu vai mīkstinošu apstākļu esamību un minētā uzņēmuma sadarbības pakāpi –, nevis saistībā ar tā tirgus daļu vai tā apgrozījumu.

(sal. ar 450.–456. punktu)