LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 118/11

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2011. gada 24. novembra spriedumu lietā T-296/09 European Federation of Ink and Ink Cartridge Manufacturers (EFIM)/Eiropas Komisija 2012. gada 3. februārī iesniedza European Federation of Ink and Ink Cartridge Manufacturers (EFIM)

(Lieta C-56/12 P)

2012/C 118/18

Tiesvedības valoda — vācu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: European Federation of Ink and Ink Cartridge Manufacturers (EFIM) (pārstāvis — D. Ehle, advokāts)

Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija un Lexmark International Technology SA

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— pilnībā atcelt Vispārējās tiesas 2011. gada 24. novembra spriedumu lietā T-296/09 un pašai izspriest šī sprieduma pamatā esošo tiesību strīdu;

— apmierināt pirmajā instancē izvirzītos prasījumus un tādējādi atcelt Komisijas 2009. gada 20. maija lēmumu lietā C(2009) 4125 saistībā ar procesu atbilstoši EKL 82. pantam (LESD 102. pants);

— piespriest Komisijai un Lexmark International Technology SA atlīdzināt abās tiesu instancēs radušos tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Saistībā ar Vispārējās tiesas 2011. gada 24. novembra spriedumu apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza piecus apelācijas sūdzības pamatus. Tie attiecas uz Komisijas 2009. gada 20. maija lēmumā pausto Savienības intereses esamības un izmeklēšanas konkurences tiesību jomā procesa prioritātes tiesiski kļūdaino noliegumu.

Pirmkārt, Vispārējā tiesa, neatceļot Komisijas lēmumu, ciktāl tajā pierādījuma par tintes printeru ražotāju kolektīvo un individuālo dominējošo stāvokli attiecībā uz to lejupējiem tintes un tintes patronu tirgiem sniegšana ir atzīta par maziespējamu, esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošana.

Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet pierādījuma par printeru ražotāju dominējošo stāvokli attiecībā uz to tintes kartridžu tirgiem sniegšanas iespējamības tiesiski kļūdainu noliegumu.

Treškārt, Vispārējā tiesa esot acīmredzami tiesiski kļūdaini kvalificējusi prioritātes kritērija, kas ir noteicošs attiecībā uz lēmumu uzsākt izmeklēšanas procedūru, nozīmi. Šajā sakarā tā, pieļaujot kļūdu tiesību piemērošanā, neesot konstatējusi, ka apstrīdētajā lēmumā Komisija ir pārkāpusi saistību norādīt pamatojumu attiecībā uz pārkāpuma nozīmīguma, smaguma un ilguma vērtējuma kritēriju.

Ceturtkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka, tiesiski vērtējot Komisijas diskrecionāro lēmumu, aplūkojot no rīcības brīvības nepareizas izmantošanas viedokļa, spriedumā esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo apstrīdētais Komisijas lēmums tajā nav atcelts, lai gan Komisija izmeklēšanas procedūras uzsākšanu esot noraidījusi, nenorādot pamatojumu, aizbildinoties ar komplekso raksturu un vajadzīgo resursu nesamērību.

Visbeidzot, ar spriedumu esot pārkāpts 2004. gada 27. aprīļa paziņojums par kompetenci sūdzību konkurences jautājumos jomā un efektīvas tiesību aizsardzības tiesā princips kā Savienības intereses esamības vērtējuma daļa, kā arī Komisijas pienākums norādīt pamatojumu; rezultātā apstrīdētais Komisijas lēmums netika atcelts, lai gan Komisija, vērtējot Savienības intereses esamību, esot nonākusi pretrunā savam 2004. gada 27. aprīļa paziņojumam un neesot pamatojusi pietiekamas tiesību aizsardzības esamību valsts tiesās.