ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4.

Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka prasītāja individuālais skārums saistībā ar apgalvoto Eiropadomes atturēšanos rīkoties, lai novērstu Čehijas premjerministra A. Babiš apgalvoto interešu konfliktu, izriet no: i. konstitucionāla pienākuma kontrolēt pareizu ES tiesību aktu, tostarp ES budžeta (daudzgadu finanšu shēma 2021.–2027. gadam), pieņemšanu; ii. konstitucionāla pienākuma, kas rada tiesības kontrolēt Čehijas premjerministra darbību Eiropadomē, un tostarp no pienākuma atbildīgi īstenot īpašās Senāta komisijas, kurai ir uzticēta Čehijas premjerministra A. Babiš apgalvotā interešu konflikta izmeklēšana, locekļa funkciju; iii. prasītāja ievēlēšanas Čehijas Senātā 2018. gadā, konkurējot ar kandidātiem no Čehijas premjerministra kontrolētās “ANO 2011”. Prasītājs apgalvo, ka Vispārējās tiesas atteikums pieņemt šo lietu būtu pielīdzināms taisnīguma liegšanai, kas izraisītu faktisku neiespējamību valstu parlamentu locekļiem kontrolēt savu valdību locekļus attiecībā uz to īstenoto darbību Eiropadomē vai Padomē.
5.

Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka pat pieņemot, ka aplūkojamie CFC pasākumi prima facie ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, apstrīdētajā lēmumā esot kļūdaini secināts, ka nepastāv attaisnojums, kuru varētu piemērot, lai aizstāvētu konkrēto pasākumu saderību ar ES noteikumiem par valsts atbalstu. Turklāt apstrīdētais lēmums esot neracionāls un nekonsekvents, jo Komisija esot pareizi piekritusi tam, ka Apvienotās Karalistes 2010. gada Nodokļu politikas (starptautiskie un citi noteikumi) likuma [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir attaisnojamas gadījumos, kad vienīgais iemesls piemērot CFC maksājumu atbilstoši minētās 9.A sadaļas 5. nodaļā norādītajai iespējai ir “Apvienotās Karalistes saistītā kapitāla” tests, pamatojoties uz to, ka šis tests var būt pārmērīgi grūti īstenojams praksē, bet vienlaikus, un nesniedzot pienācīgu pamatojumu, Komisija apgalvo, ka minētā 9. nodaļa nekad nav attaisnojama gadījumos, ja CFC maksājums ir jāpiemēro būtiska personāla funkciju testa rezultātā atbilstoši šai 5. nodaļai. Proti, būtiska personāla funkciju testu ir pārmērīgi grūti piemērot praksē, tādēļ Komisijai bija jāsecina, ka minētā 9. nodaļa ir attaisnojama arī šī testa apstākļos, un tādējādi jāsecina, ka valsts atbalsts nepastāv.
3.

Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka ar uzņēmumu grupu finansēšanas atbrīvojumu netiek dota priekšroka konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai. Komisija esot kļūdījusies (i) definējot atsauces sistēmu pārāk šauri kā Apvienotās Karalistes 2010. gada Likuma par nodokļiem (starptautiskie un citi noteikumi) 9.A daļas normas un nevis kā plašāku Apvienotās Karalistes uzņēmuma ienākuma nodokļa sistēmu; (ii) nesaprotot, ka minētā 9.A daļas 9. nodaļa nav atkāpe no tās 5. nodaļas; un (iii) neatzīstot, ka, pat ja minētā 9. nodaļa būtu atkāpe no 5. nodaļas, to attaisno minētās 9.A daļas raksturs vai vispārējā struktūra.
2.

Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, izvēloties nepareizu pieeju CFC sistēmas analīzei. Komisija esot pieļāvusi kļūdu, uzskatot, ka 2010. gada Nodokļu politikas (starptautiskie un citi noteikumi) [Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļu – kas ietver grupu finansēšanas atbrīvojumu – par atkāpi no 2010. gada Nodokļu politikas (starptautiskie un citi noteikumi) likuma 9.A sadaļas 5. nodaļā noteiktā vispārējā nodokļu samaksas pienākuma.
C 45/80

Prasība, kas celta 2019. gada 19. novembrī – etc-gaming un Casino-Equipment/Komisija

(Lieta T-803/19)

(2020/C 45/66)

Tiesvedības valoda – vācu

Lietas dalībnieki

Prasītājas: etc-gaming GmbH (Vīne, Austrija) un Casino-Equipment Vermietungs GmbH (Vīne) (pārstāvis – A. Schuster, advokāts)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasījumi

Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

— piespriest Eiropas Savienībai, kuru pārstāv Eiropas Komisija, atlīdzināt zaudējumus 110 836 927,73 EUR apmērā, kurus tā prettiesiski un vainojami ir nodarījusi prasītāju mantai, neizveidojot nepieciešamo tiesību aizsardzības līdzekli ECPAK 6. panta 1. punkta un 13. panta, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. panta izpratnē;

— pakārtoti, piespriest Eiropas Savienībai, ko pārstāv Eiropas Komisija, principā atlīdzināt zaudējumus, kurus tā prettiesiski un vainojami ir nodarījusi prasītāju mantai vai kuri vēl radīsies tādēļ, ka nav izveidots nepieciešamais tiesību aizsardzības līdzeklis ECPAK 6. panta 1. punkta un 13. panta, kā arī Hartas 47. panta izpratnē;

— piespriest Eiropas Savienībai, ko pārstāv Eiropas Komisija, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā.

Pamati un galvenie argumenti

Prasība ir pamatota ar šādu pamatu:

Savienība, neīstenojot ECPAK un Hartas prasības par efektīva tiesību aizsardzības līdzekļa izveidi, prasītajām prettiesiski un vainojami esot nodarījusi zaudējumus vismaz 110 836 927,73 EUR apmērā. Šie zaudējumi esot radušies saistībā ar to, ka prasītājam – tāpēc, ka nepastāv tiesību aizsardzības līdzeklis, kas ļautu pārbaudīt to, ka valsts tiesa, kurai ir šāds pienākums, nav uzdevusi prejudiciālu jautājumu Tiesai – juridiski nav iespējams nodrošināt Savienības tiesību īstenošanu un līdz ar to Savienības tiesību pārākuma principa rezultātā panākt tādu Glücksspielgesetz [Azartspēļu likuma] nodokļu normu nepiemērošanu, kuru dēļ rodoties nodokļu saistības apmērā, kas vairākkārt pārsniedz apgrozījumu tajā pašā laikposmā.
2.

Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētā lēmuma 1. punkts esot prettiesisks šādu iemeslu dēļ, ciktāl tas attiecas uz konstatējumu, ka GFE ir selektīva priekšrocība LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, kas tostarp izrietot no šādiem faktiem: i. Attiecībā uz atbilstošo atsauces sistēmu: a. No tā, ka Komisija esot kļūdaini identificējusi atsauces sistēmu kā tādu, kuru veido tikai CFC normas un/vai tikai 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) [Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] likuma 9.A sadaļas 5. nodaļa; b. no Komisijas kļūdaini noteiktā atsauces sistēmas mērķa, proti, tikai nodokļa uzlikšana ienākumiem, kuri rodas no darbībām AK, un aktīviem, kas samāksloti ir tikuši aizvadīti no AK, pienācīgi neņemot vērā to, vai atbilstošie mērķpārskaitījumi faktiski izraisa AK nodokļu bāzes izzušanu. ii. Attiecībā uz atkāpes no atsauces sistēmas noteikšanu: a. no Komisijas kļūdainā būtiska personāla funkciju atbilstības un svarīguma novērtējuma; b. no Komisijas kļūdainā novērtējuma par Kvalificējošo aizdevuma attiecību un aizdevumu salīdzināmību (i) attiecībā uz ar AK rezidentiem saistītām personām un (ii) trešajām personām; c. no Komisijas prettiesiskās balstīšanās uz Padomes Direktīvu (ES) 2016/1164; (1) d. no fakta, ka Komisijas vērtējums par salīdzināmiem riskiem atbrīvoto un neatbrīvoto kategoriju uzņēmējdarbības brīvības pārkāpšanai bija kļūdains. iii. Attiecībā uz iespējamās atkāpes pamatojumu: a. no Komisijas nepareizā lēmuma, ka pamatojums saistībā ar nepieciešamību sistēmai būt pārvaldāmai un administrējamai neattiecās uz būtiska personāla funkcijām; b. no Komisijas nepareizā lēmuma, ka GFE nebija pamatots ar atsauci uz atbilstību uzņēmējdarbības brīvībai.
8.

Ar astoto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā, nospriežot, ka apgalvotā atkāpe nav jāattaisno saistībā ar nodokļa uzlikšanu netirdzniecības finansiālajai peļņai no pieļaujamām aizdevuma attiecībām, kurām prima facie ir piemērojams 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma [Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] 371IB pants. Komisijas lēmums arī esot prettiesisks attiecībā uz “pieļaujamo līdzekļu” un “saskaņotu procentu” atbrīvojumiem, jo tajā neesot norādīts nekāds to attaisnojuma vai attaisnojuma neesamības pamatojums.
1.

Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārkāpusi LESD 107. panta 1. punktu, nospriežot, ka apgalvotais atbalsta pasākums sniedz selektīvu priekšrocību a) uzņēmumiem, kuri izmanto atbrīvojumu 75 % apmērā zema riska pieļaujamām aizdevuma attiecībām, jo Komisija esot: — kļūdaini noteikusi AK CFC režīmu kā atsauces sistēmu; — pieļāvusi tiesību kļūdu, secinot, ka atbrīvojums 75 % apmērā ir atkāpe no atsauces nodokļu sistēmas, pamatojoties uz to, ka: (i) atkāpes konstatējums ir kļūdaini pamatots ar reglamentējošo mehānismu; (ii) būtiska personāla funkciju tests nav galvenais tests AK CFC režīmā, un (iii) pieļaujamās un nepieļaujamās aizdevuma attiecības neatrodas vienādā tiesiskā un faktiskā situācijā, un jebkurā gadījumā tā esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot pēc analoģijas vai nepamatoti pamatojoties uz Padomes Direktīvas (ES) 2016/1164 normām. (1) — pieļāvusi faktu un tiesību kļūdu, secinot, ka atbrīvojums 75 % apmērā nav pamatots ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru tādā pat veidā kā grupas finansēšanas atvieglojums, kurš ir piemērojams netirdzniecības finansiālai peļņai, kurai ir piemērojams 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma [Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] 371EC pants (kapitāla ieguldījumi no AK). b) uzņēmumiem, kuri izmanto saskaņotu procentu un pieļaujamo līdzekļu atbrīvojumu, jo tā esot: — kļūdaini noteikusi AK CFC režīmu kā atsauces sistēmu; — pieļāvusi tiesību kļūdu, secinot, ka saskaņotu procentu un pieļaujamo līdzekļu atbrīvojumi veido atkāpi no atsauces nodokļu sistēmas, pamatojoties uz to, ka: (i) atkāpes konstatējums ir kļūdaini pamatots ar reglamentējošo mehānismu un būtiska personāla funkciju tests nav galvenais tests AK CFC režīmā; (ii) nodokļu maksātāji, kas kvalificējas saskaņotu procentu un pieļaujamo līdzekļu atbrīvojumiem neatrodas tādā pašā tiesiskā un faktiskā situācijā kā tie nodokļu maksātāji, kuri tiem nekvalificējas. — pieļāvusi faktu un tiesību kļūdu, secinot, ka saskaņotu procentu un pieļaujamo līdzekļu atbrīvojumi nav pamatoti ar nodokļu sistēmas raksturu un vispārējo struktūru.
C 10/51

Prasība, kas celta 2019. gada 15. novembrī – Tirreno Power/Komisija

(Lieta T-793/19)

(2020/C 10/62)

Tiesvedības valoda – itāļu

Lietas dalībnieces

Prasītāja: Tirreno Power SpA (Roma, Itālija) (pārstāvji: A. Clarizia, T. Ferrario, M. Vasari, P. Ziotti un M. Pagliarulo, advokāti)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasījumi

Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

— atcelt apstrīdēto lēmumu, ar kuru Komisija nolēma neizteikt iebildumus attiecībā uz “Grozījumu izdarīšanu kārtībā, kādā atlīdzina resursu pieejamību, lai nodrošinātu [elektroenerģijas] pietiekamību. Prasību vides jomā ieviešana”, Valsts atbalsts SA.53821 (2019/N);

— piespriest atbildētajai atlīdzināt prasītājai šajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Ar šo prasību prasītāja lūdz atcelt 2019. gada 14. jūnija Lēmumu C(2019) 4509, ar kuru Eiropas Komisija – saņēmusi no Itālijas valsts informāciju par grozījumu izdarīšanu elektroenerģijas ražošanas jaudas (“jaudas tirgus”) pieejamības atlīdzināšanas kārtībā, kura ir atļauta ar 2018. gada 7. februāra Lēmumu C(2018) 617 un vēl nav uzsākta – nolēma neizteikt iebildumus attiecībā uz jauno paziņoto pasākumu, uzskatot to par saderīgu ar iekšējo tirgu LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē, neveicot jau atļautajā pasākumā veikto grozījumu atbilstošu novērtējumu.

Prasības pamatošanai prasītāja izvirza divus pamatus.

1. Ar pirmo pamatu tiek apgalvots tās no LESD 108. panta 2. punkta izrietošo procesuālo tiesību pārkāpums, jo saistībā ar formālo izmeklēšanas procedūru, kas konkrētajā gadījumā nebija uzsākta, tā nav tikusi aicināta iesniegt apsvērumus saistībā ar vēlmi paplašināt jaudas tirgus dalībnieku darbības jomu, jēdzienā “jaunā jauda” līdzās jaunajām ražošanas vienībām, kurām jau ir izsniegtas visas licences iekārtu uzstādīšanai un ekspluatācijai, ietverot arī jaunas ražošanas vienības, kuras ir tikai uzsākušas administratīvās procedūras attiecīgo atļauju saņemšanai. — Šajā ziņā tā norāda, ka lēmums esot prettiesisks, jo tas acīmredzami pieņemts, neveicot izmeklēšanu un pārkāpjot samērīguma principu, ciktāl Komisija nav atbilstoši izvērtējusi sekas, kas izriet no šādiem 2018. gadā apstiprinātajā kārtībā par pastāvošo iekārtu darbību veiktajiem grozījumiem.
1.

Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētā lēmuma 1. punkts esot prettiesisks šādu iemeslu dēļ: a. Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu un acīmredzamas kļūdas vērtējumā, nosakot, ka grupu finansēšanas atbrīvojums (GFE) ir (ekonomiska) priekšrocība LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, tostarp tādēļ, ka: i. tā nav ņēmusi vērā vēsturisko kontekstu, kāds bija kontrolētu ārvalstu uzņēmumu (CFC) normu ieviešanai AK uzņēmuma ienākuma nodokļa sistēmā; AK noteiktos ierobežojumus ES tiesību, it īpaši brīvības veikt uzņēmējdarbību, piemērošanas laikā; CFC normu struktūras, kas no 2013. gada 1. janvāra ieviesta ar 2010. gada Nodokļu politikas (starptautiskie un citi noteikumi) likuma [Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] teritoriālos un politiskos iemeslus un dalībvalstu, tostarp Apvienotās Karalistes, nodokļu suverenitātes apmēru CFC normu izveidē; ii. tā apgalvoja, ka pieteikumam, kurš balstīts uz 2010. gada Nodokļu politikas (starptautiskie un citi noteikumi) likuma [Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] 9.A sadaļas 9. nodaļu, esot fakultatīvs raksturs, kas veido priekšrocības rašanās pamatā esošo labvēlīgo attieksmi. b. Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu un acīmredzamas kļūdas vērtējumā, nosakot, ka grupu finansēšanas atbrīvojums (GFE) ir (ekonomiska) priekšrocība LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, it īpaši: i. Attiecībā uz atbilstošo atsauces sistēmu: 1. kļūdaini identificējot atsauces sistēmu kā tādu, ko veidojot tikai CFC normas un/vai tikai 2010. gada Nodokļu politikas (starptautiskie un citi noteikumi) likuma [Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] 9.A sadaļas 5. nodaļa; 2. kļūdaini nosakot atsauces sistēmas mērķi kā tikai nodokļa uzlikšanu ienākumiem, kuri rodas no darbībām AK, un aktīviem, kas samāksloti ir tikuši aizvadīti no AK, pienācīgi neņemot vērā to, vai atbilstošie mērķpārskaitījumi faktiski rada AK nodokļu bāzes izzušanu. ii. Attiecībā uz atkāpes no atsauces sistēmas noteikšanu: 1. kļūdaini novērtējot būtiska personāla funkciju atbilstību un svarīgumu; 2. kļūdaini novērtējot “kvalificējošo aizdevuma attiecību” un aizdevumu salīdzināmību attiecībā (i) uz ar AK rezidentiem saistītām personām un (ii) uz trešajām personām; 3. prettiesiski balstoties uz Padomes Direktīvu (ES) 2016/1164; (1) 4. kļūdaini novērtējot salīdzināmos riskus atbrīvoto un neatbrīvoto CFC kategoriju uzņēmējdarbības brīvības pārkāpšanai. iii. Attiecībā uz iespējamās atkāpes pamatojumu: 1. nepareizi nolemjot, ka pamatojums saistībā ar nepieciešamību sistēmai būt pārvaldāmai un administrējamai neattiecās uz būtiska personāla funkcijām; 2. nepareizi nolemjot, ka grupu finansēšanas atbrīvojums nebija pamatots ar atsauci uz atbilstību uzņēmējdarbības brīvībai.
5.

Ar piekto prasības pamatu tiek apgalvots, ka pat pieņemot, ka aplūkojamie CFC pasākumi prima facie ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, apstrīdētajā lēmumā esot kļūdaini secināts, ka nepastāv attaisnojums, kuru varētu piemērot, lai aizstāvētu konkrēto pasākumu saderību ar Eiropas Savienības noteikumiem par valsts atbalstu. Turklāt apstrīdētais lēmums esot neracionāls un nekonsekvents, jo Komisija esot pareizi piekritusi tam, ka AK 2010. gada Nodokļu politikas (starptautisko un citu noteikumu) likuma [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act 2010] 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir attaisnojamas gadījumos, kad vienīgais iemesls piemērot CFC maksājumu atbilstoši minētās 9.A sadaļas 5. nodaļā norādītajā hipotētiskajā situācijā ir “AK saistītā kapitāla” tests, pamatojoties uz to, ka šis tests var būt pārmērīgi grūti īstenojams praksē, bet vienlaikus, un nesniedzot pienācīgu pamatojumu, Komisija apgalvo, ka minētā 9. nodaļa nekad nav attaisnojama gadījumos, ja CFC maksājums ir jāpiemēro būtiska personāla funkciju (SPF) testa rezultātā atbilstoši šai 5. nodaļai. Proti, tā kā būtiska personāla funkciju testu ir pārmērīgi grūti piemērot praksē, tādēļ Komisijai esot bijis jāsecina, ka minētā 9. nodaļa ir attaisnojama arī šī testa apstākļos, un tādēļ jāsecina, ka valsts atbalsts nepastāv.
2.

Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot LESD 107. panta 1. punktu un/vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā vai vērtējumā, izvēloties kļūdainu pieeju CFC sistēmas analīzei. Apstrīdētā lēmuma (124.) līdz (126.) apsvērumā Komisija esot kļūdaini uzskatījusi, ka AK 2010. gada Likuma par nodokļiem (starptautiskie un citi noteikumi) [UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 9. nodaļas normas ir atkāpe no tā 5. nodaļā noteiktā vispārējā nodokļu samaksas pienākuma.
C 10/34

Prasība, kas celta 2019. gada 11. oktobrī – Compass Overseas Holdings u.c./Komisija

(Lieta T-702/19)

(2020/C 10/46)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāji: Compass Overseas Holdings Ltd (Chertsey, Apvienotā Karaliste), Compass Overseas Holdings No.2 Ltd (Chertsey), Hospitality Holdings Ltd (Chertsey) (pārstāvji: A. von Bonin, O. Brouwer un A. Pliego Selie, lawyers)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasījumi

Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

— atcelt Komisijas Lēmumu C(2019) 2526 final (2019. gada 2. aprīlis) par valsts atbalstu SA.44896, ko īstenojusi Apvienotā Karaliste attiecībā uz kontrolētu ārvalstu uzņēmumu grupu finansēšanas atbrīvojumu;

— piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasības pamatošanai prasītāji izvirza četrus pamatus.

1. Ar pirmo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdas un/vai acīmredzamas kļūdas vērtējumā un apstrīdētajā lēmumā identificējot atsauces sistēmu neesot pienācīgi norādījusi pamatojumu.

2. Ar otro prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdas un/vai acīmredzamas kļūdas vērtējumā un, apstrīdētajā lēmumā nepareizi raksturojot grupas finansēšanas atvieglojumu kā atkāpi no normālas atsauces sistēmas darbības, neesot pienācīgi norādījusi pamatojumu.

3. Ar trešo prasības pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi tiesību kļūdas un/vai acīmredzamas kļūdas vērtējumā, jo apstrīdētajā lēmumā esot konstatēts, ka grupas finansēšanas atvieglojums diskriminē tirgus dalībniekus.
8.

Ar astoto pamatu tiek pausta iebilde par prettiesiskumu attiecībā uz 2002. gada Finanšu regulas 103. pantu, ciktāl šajā pantā nav ievērots vispārējais nepamatotas iedzīvošanās aizlieguma princips. Proti, 2002. gada Finanšu regulas 103. pants dodot iestādei iespēju piedzīt visas naudas summas, kas samaksātas visā līguma izpildes laikā, pat ja līgumslēdzējs to būtu izpildījis pilnā apmērā. Tādējādi no 2002. gada Finanšu regulas 103. panta izriet, ka iestāde var izmantot jebkādus līgumslēdzēja sniegtus pakalpojumus bez nepieciešamības tam samaksāt. 103. pants esot jāatzīst par prettiesisku, ciktāl ar to iestādei ir atļauts neattaisnojami uzlabot savu mantisko stāvokli uz līgumslēdzēja rēķina.
C 10/47

Prasība, kas celta 2019. gada 4. novembrī – Clouds Sky/EUIPO – The Cloud Networks (“Wi-Fi Powered by The Cloud”)

(Lieta T-738/19)

(2020/C 10/57)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Clouds Sky GmbH (Ķelne, Vācija) (pārstāvji: C. Weil, advokāts)

Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: The Cloud Networks Ltd (Londona, Apvienotā Karaliste)

Informācija par procesu EUIPO

Strīdus preču zīmes īpašniece: otra procesa Apelācijas padomē dalībniece

Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Wi-Fi Powered by The Cloud” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 9 436 817

Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2019. gada 2. septembra lēmums lietā R 696/2019-5

Prasījumi

Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

— atcelt apstrīdēto lēmumu;

— piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Izvirzītie pamati:

— Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

— Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums;
—

iepriekš minēto Parlamenta Prezidija 2018. gada 10. decembra lēmumu atzīt par nepiemērojamu atbilstoši LESD 277. pantam, ciktāl ar to ir izdarīti grozījumi Eiropas Parlamenta Deputātu nolikuma īstenošanas noteikumu 76. pantā un it īpaši ciktāl ar to ir ievesta īpašā nodeva 5 % apmērā no (brīvprātīgo) papildu pensijas nominālvērtības, kas piemērojama no 2019. gada 1. janvāra;
—

Prasītāja apgalvo, ka atbildētāja neesot pierādījusi, ka katrā gadījumā, kad ir lūgts piemērot GFE, ir bijusi priekšrocība. Tālāk prasītāja apgalvo, ka tā ir izvēlējusies lūgt GFE atbrīvojumu, neizvērtējot to, vai tās atbildība būtu varējusi būt mazāka, ja tā būtu veikusi analīzi atbilstoši būtiska personāla funkciju testam (turpmāk tekstā – “SPF tests”) saskaņā ar AK 2010. gada Likuma par nodokļiem (starptautiskie un citi noteikumi) [UK Taxation (International and Other Provisions) Act] likuma 9.A sadaļas 5. nodaļas 371.EB pantu.
—

atbilstoši LESD 277. pantam atzīt par nepiemērojamu iepriekš minēto Parlamenta Prezidija 2018. gada 10. decembra lēmumu, ciktāl ar to tiek grozīts Eiropas Parlamenta deputātu nolikuma īstenošanas noteikumu 76. pants un, precīzāk, ciktāl ar to tiek ieviesta īpašā nodeva 5 % apmērā no tādas papildu (brīvprātīgās) pensijas nominālās vērtības, kura ir maksājama no 2019. gada 1. janvāra;
Komisija esot piemērojusi visbargāko no sankcijām, kas ir paredzētas Regulas Nr. 966/2012 106. panta 14. punkta c) apakšpunktā, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu 2015/1929, un kas ir arīdzan visbargākā no Finanšu regulas 139. pantā paredzētajām sankcijām. Ievērojot visus faktiskos lietas apstākļus un to, ka jautājums, vai prasītāja ir smagi pārkāpusi līgumu, joprojām atrodas sub iudice un vēl nav noskaidrots, visbargākās no Regulas Nr. 966/2012 106. panta 14. punkta c) apakšpunktā paredzētajām sankcijām piemērošana rada Pamattiesību hartas 49. panta 3. punktā nostiprinātā samērīguma principa pārkāpumu.
—

pirmkārt, pieņemt lēmumu par Eiropas Savienības pilsonības saglabāšanu britu prasītājiem, kuriem privātā un ģimenes dzīve norit citās Eiropas Savienības dalībvalstīs un kuriem nav bijušas balsstiesības lemt par viņu izcelsmes valsts izstāšanos no Eiropas Savienības tikai tā iemesla dēļ, ka viņi izmantojuši pārvietošanās brīvību (“15 year rule” [15 gadu noteikums]) – neatkarīgi no tā, vai tiks noslēgts līgums par Apvienotās Karalistes izstāšanos no Eiropas Savienības;
Valsts Kredītrīkotāja biroja sadarbībai starp Mozambikas Republiku un ES (turpmāk tekstā - “Kredītrīkotāja birojs”) veiktā prasītājas sniegto galvojumu piedziņa, par kuru ir šis strīds un kuras rezultātā tika pieņemts apstrīdētais Komisijas lēmums, esot uzskatāma par acīmredzamu labticības principa pārkāpumu un klaju tiesību ļaunprātīgu izmantošanu. Prasītājai atsakoties maksāt Kredītrīkotāja biroja nelikumīgi piedzītos galvojumus, Eiropas Komisija pieņēma apstrīdēto lēmumu, ar kuru prasītāja tiek uz trīs gadiem izslēgta no dalības publiskā iepirkuma procedūrās, kas reglamentētas Padomes Regulā (ES) 2018/1877 un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES, Euratom) 2018/1046, liedzot tai iespēju tikt izraudzītai Savienības finansējuma apgūšanai, pamatojoties uz to, ka tā it kā esot izdarījusi smagu pārkāpumu saistībā ar profesionālo rīcību, pieļaudama būtiskus trūkumus saistībā ar būtisku prasību ievērošanu, pildot no Savienības vispārējā budžeta finansētu līgumu.