ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Ierobežojumi – Alkoholisko dzērienu reklāmas aizliegums sporta pasākumu televīzijas pārraižu laikā – Pamatojums ar sabiedrības veselības aizsardzību

[EK līguma 56. panta 1. punkts un 59. pants (jaunajā redakcijā pēc grozījumiem – EKL 46. panta 1. punkts un 49. pants)]

Summary

Pieprasot, lai valsts televīzijas kanāli, kas pārraida citā dalībvalstī notiekošus sporta pasākumus attiecīgajā dalībvalstī, televīzijas apraidē iepriekš novērš alkoholisko dzērienu reklāmu, dalībvalsts tomēr izpilda pienākumus, ko tai uzliek līguma 59. pants (jaunajā redakcijā pēc grozījumiem – EKL 49. pants).

Nav apstrīdams, ka šāds televīzijas reklāmas tiesiskais režīms veido pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumu EKL 59. panta izpratnē. No vienas puses, tas ietver pakalpojumu sniegšanas brīvību reklāmas jomā ierobežojumu, jo reklāmas stendu īpašniekiem preventīvi ir jānoraida visu alkoholisko dzērienu reklāma, ja pastāv iespēja, ka sporta pasākums tiks retranslēts attiecīgajā dalībvalstī. No otras puses, šis pats tiesiskais režīms kavē pakalpojumu sniegšanu, proti, televīzijas programmu pārraidi, jo šīs valsts raidītājiem ir jāatsakās no visu to sporta pasākumu retranslācijas, kuru laikā ir redzami reklāmas stendi, uz kuriem ir izvietota minētajā valstī tirgotu alkoholisko dzērienu reklāma, un sporta pasākumu organizētāji, kas darbojas ārvalstīs, nevar pārdot retranslācijas tiesības šiem raidītājiem, ja sporta pasākumiem veltītās televīzijas programmas pārraidē varētu parādīties netieša minēto alkoholisko dzērienu televīzijas reklāma.

Šāda televīzijas reklāmas tiesiskā režīma mērķis tomēr ir veselības aizsardzība līguma 56. panta 1. punkta (jaunajā redakcijā pēc grozījumiem – EKL 46. panta 1. punkta) izpratnē, līdz ar to pasākumi, kas ierobežo alkoholisko dzērienu reklāmu un kas veicina cīņu pret atkarību no alkohola, atbilst sabiedrības veselības aizsardzības mērķim.

Turklāt šāds reklāmas tiesiskais režīms var nodrošināt nosprausto sabiedrības veselības aizsardzības mērķu īstenošanu un nepārsniedz mērķa sasniegšanai vajadzīgo. Šis tiesiskais režīms tik tiešām ierobežo situācijas, kad alkoholisko dzērienu reklāmas stendi var parādīties televīzijā, un tādējādi tas var samazināt tādu ziņojumu pārraides gadījumu skaitu, kuros televīzijas skatītājs varētu tikt mudināts lietot alkoholiskos dzērienus.

(sal. ar 26., 30. līdz 31. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

Konvencija par jurisdikciju un spriedumu izpildi – Īpašā jurisdikcija – Jurisdikcija attiecībā uz “deliktu un kvazideliktu” – Vieta, kurā aizskārums ir noticis – Jēdziens – Vieta, kur ir prasītāja, kas cietis zaudējumus, ieguldot kapitālu citā Līgumslēdzējā valstī, domicils – Izslēgšana

(1968. gada 27. septembra Konvencijas 5. panta 3. punkts)

Summary

1968. gada 27. septembra Konvencijas par jurisdikciju un spriedumu izpildi civillietās un komerclietās 5. panta 3. punkts ar grozījumiem, kas izdarīti ar 1978. gada 9. oktobra Konvenciju par Dānijas Karalistes, Īrijas un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes pievienošanos, ar 1982. gada 25. oktobra Konvenciju par Grieķijas Republikas pievienošanos, ar 1989. gada 26. maija Konvenciju par Spānijas Karalistes un Portugāles pievienošanos un ar 1996. gada 29. novembra Konvenciju par Austrijas Republikas, Somijas Republikas un Zviedrijas Karalistes pievienošanos, ir interpretējams tādējādi, ka izteiciens “vietā, kurā aizskārums ir noticis” neattiecas uz prasītāja domicila vietu, kur atrodas “viņa mantisko attiecību centrs”, tikai tā iemesla dēļ, ka viņš tajā ir cietis finanšu kaitējumu, kas izriet no mantas daļas zaudēšanas, kura notika un tika ciesta citā Līgumslēdzējā valstī.

Jēdzienu “vietā, kurā aizskārums ir noticis” nevar interpretēt paplašināti tā, lai ietvertu ikvienu vietu, kur var izjust negatīvas tāda fakta sekas, kas ir izraisījis kaitējumu, kurš faktiski ir iestājies citā vietā. No vienas puses, šāda interpretācija nozīmētu, ka tiesas, kurai ir jurisdikcija, noteikšana tiek padarīta atkarīga no nenoteiktiem apstākļiem, tādiem kā vieta, kur ir cietušā “mantisko attiecību centrs”, un tātad tā būtu pretrunā Kopienā dzīvojošo un nodibināto personu tiesiskās aizsardzības pastiprināšanai, kas ir viens no Konvencijas mērķiem, ļaujot prasītājam viegli identificēt tiesu, kurā tas var vērsties, un atbildētājam – saprātīgi paredzēt, kurā tiesā viņu var iesūdzēt. No otras puses, šādi visbiežāk tiktu atzīta prasītāja domicila vietas tiesu jurisdikcija, ko Konvencija noliedz, izņemot noteikti paredzētus gadījumus.

(sal. ar 19.-21. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

Kopienu tiesības – Tieša iedarbība – Nodokļi vai nodevas, kas nav saderīgi ar Kopienu tiesībām – Atprasījums – Noteikumi – Valsts tiesību piemērošana – Nosacījumi – Līdzvērtības un efektivitātes principa ievērošana – 90 dienu noilguma termiņš – Pieļaujamība

Summary

Nepastāvot Kopienu tiesiskajam regulējumam jautājumā par prettiesiski iekasēto nodokļu vai nodevu atprasījumu, katras dalībvalsts tiesību sistēmai ir jānosaka kompetentās tiesas un tiesvedības procesuālie noteikumi, kam jānodrošina to tiesību aizsardzība, kuras lietas dalībniekiem piešķir Kopienu tiesības; tomēr, no vienas puses, šie noteikumi nedrīkst būt mazāk labvēlīgi par tiem, kas attiecas uz līdzīgām iekšēja rakstura prasībām (līdzvērtības princips), un, no otras puses, tie nedrīkst padarīt praktiski neiespējamu vai pārmērīgi grūtu to tiesību īstenošanu, kas izriet no Kopienu tiesību sistēmas (efektivitātes princips).

Attiecībā uz efektivitātes principu tiesiskās drošības interesēs, kam ir jāaizsargā gan attiecīgais nodokļu maksātājs, gan nodokļu administrācija, par saderīgu ar Kopienu tiesībām ir uzskatāma saprātīgu termiņu noteikšana, kuru neievērošanas gadījumā tiek zaudētas attiecīgās tiesības. Šajā sakarā valsts tiesībās noteikts 90 dienu noilguma termiņš, skaitot no nodokļa vai nodevas labprātīgas samaksas termiņa beigām, ir uzskatāms par saprātīgu, jo tas ir pietiekami ilgs, lai ļautu nodokļu maksātajam, zinot visus lietas apstākļus, nolemt celt prasību atzīt lēmumu par spēkā neesošu un apkopot visus vajadzīgos faktiskos un tiesiskos apstākļus.

No tā izriet, ka Kopienu tiesību efektivitātes princips neiestājās pret to, ka nodokļu vai nodevu, kas iekasētas, pārkāpjot Kopienu tiesības, atprasījuma prasībai tiek noteikts 90 dienu noilguma termiņš, skaitot no brīža, kad beidzies termiņš labprātīgai nodokļu vai nodevu samaksai.

(sal. ar 17., 18., 21., 22., 26. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Personu brīva pārvietošanās – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Sabiedrības – Direktīva 84/253 – Personu apstiprināšana grāmatvedības obligāto revīziju veikšanai – Pārejas noteikumi – Noteiktu speciālistu kategoriju apstiprināšana bez profesionālās gatavības pārbaudījuma (15. pants) – Nosacījumi – Termiņš šādas apstiprināšanas iespējas izmantošanai

(Padomes Direktīvas 84/253 15. pants)

2. Personu brīva pārvietošanās – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Sabiedrības – Direktīva 84/253 – Personu apstiprināšana grāmatvedības obligāto revīziju veikšanai – Personu apstiprināšana, kas ir savu kvalifikāciju daļēji vai pilnībā ieguvušas citā dalībvalstī (11. pants) – Nosacījumi

(Padomes Direktīvas 84/253 11. pants)

Summary

1. Astotās direktīvas 84/253, kas pamatojas uz EEK līguma 54. panta 3. punkta g) apakšpunktu un attiecas uz personu apstiprināšanu grāmatvedības dokumentu obligāto revīziju veikšanai, 15. pants visām dalībvalstīm ļauj apstiprināt personas, kas atbilst šajā pantā noteiktajiem nosacījumiem, proti, kuras attiecīgajā dalībvalstī ir kvalificējušās 1. panta 1. punktā noteikto dokumentu obligāto revīziju veikšanai un kuras to veica vienu gadu pēc to valsts tiesību normu stāšanās spēkā, ar ko transponē Astoto direktīvu, neuzliekot tām par pienākumu iepriekš nokārtot profesionālās gatavības pārbaudījumu un neatkarīgi no tā, vai valsts tiesiskais regulējums pirms Astotās direktīvas pieņemšanas īpašai speciālistu kategorijai paredzēja vai neparedzēja pienākumu nokārtot pārbaudījumu.

Tomēr minētais 15. pants iestājas pret to, ka dalībvalsts izmanto šajā pantā noteiktās tiesības pēc viena gada termiņa izbeigšanās, skaitot no to valsts tiesību normu spēkā stāšanās datuma, ar ko transponē Direktīvu, kas ir datums, kurš nedrīkst būt vēlāks par 1990. gada 1. janvāri.

(sal. ar 35., 37., 44., 52.–53. punktu, rezolutīvās daļas 1) punktu)

2. Astotās direktīvas 84/253, kas pamatojas uz EEK līguma 54. panta 3. punkta g) apakšpunktu un attiecas uz personu apstiprināšanu grāmatvedības dokumentu obligāto revīziju veikšanai, 11. pants uzņemošajai dalībvalstij ļauj apstiprināt grāmatvedības obligāto revīziju veikšanai speciālistus, kas jau ir apstiprināti citā dalībvalstī, neuzliekot tiem par pienākumu nokārtot profesionālās gatavības pārbaudījumu, ja šīs uzņemošās dalībvalsts kompetentās iestādes saskaņā ar minēto direktīvu atzīst viņu kvalifikāciju par līdzvērtīgu tai kvalifikācijai, ko pieprasa šo iestāžu valsts tiesību akti.

Nepastāvot īpašiem noteikumiem, kas nosaka līdzvērtīguma izvērtējumu, kompetento iestāžu pienākums ir veikt minēto izvērtējumu, ievērojot pienākumus, kurus dalībvalstīm uzliek Līguma noteikumi un jo īpaši noteikumi par brīvību veikt uzņēmējdarbību.

(sal. ar 62., 67. punktu, rezolutīvās daļas 2) punktu)
19

Papildus tam, ka konceptuālā līdzība balstās uz elementu “gas”, kā to norādīja Apelāciju padome 20. punkta turpinājumā, Pirmās instances tiesa norāda, ka, pirmkārt, prasītājas kritika par to, ka Iebildumu nodaļa nonāk pretrunās, pieņemot, ka vārds “gas” nozīmē degvielu iekšdedzes dzinējam, bet nepiekrītot, ka tas nozīmē benzīnu, ir atrodama apstrīdētā lēmuma 6. punktā. Otrkārt, Apelāciju padome konstatēja, ka apstrīdētā lēmuma 24. punktā vārdam “gas” ir īpaša nozīme un ka “jautājums par tā tiešo nozīmi, kādu tam piedēvēs itališki runājošais patērētājs (“degviela”, “dzinēja degviela”) nav būtisks”. Līdz ar to prasītāja varēja vienkārši atsaukties uz apstrīdētā lēmuma 20. un 24. punktu, lai kritizētu Pirmās instances tiesā Apelāciju padomes viedokli par to, ka attiecīgie apzīmējumi ir konceptuāli līdzīgi neatkarīgi no vārda “gas” nozīmes.
1)

atcelt Eiropas Komisijas 2013. gada 22. novembra lēmumu, kāds tas izriet no Individuālo tiesību pārvaldības un aprēķināšanas biroja šīs pašas dienas paziņojuma, grozīt ar atpakaļejošu spēku no 2010. gada 1. augusta pensijas, kas attiecīgi piešķirtas H. Bulté un T. Krempa kā miruša bijušā ierēdņa tiesību pārņēmējiem, un atgūt summas, kas viņiem laikposmā no 2010. gada 1. augusta līdz 2013. gada novembrim tikušas samaksātas nepamatoti;
2)

Aparicio un pārējie prasītāji, kuru uzvārdi ir pievienoti pielikumā ar numuriem no viens līdz astoņpadsmit, atlīdzina tiesāšanās izdevumus lietā F-20/08, bet ar numuriem no deviņpadsmit līdz četrdesmit seši — lietā F-75/08. Simon atlīdzina tiesāšanās izdevumus lietā F-34/08 un vienu četrdesmit sesto daļu no tiesāšanās izdevumiem lietā F-75/08. Prasītāji, kuru uzvārdi ir pievienoti pielikumā ar numuriem no deviņpadsmit līdz četrdesmit un no četrdesmit divi līdz četrdesmit seši, atlīdzina divdesmit sešas četrdesmit sestās daļas no tiesāšanās izdevumiem lietā F-75/08.
—

piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt prasītājam tam nodarīto morālo kaitējumu, to provizoriski nosakot uz ex aequo et bono pamata EUR 20 000 apmērā;
—

samaksāt katram prasītājam kā atlīdzību par materiālajiem zaudējumiem (i) algas starpību, kas atbilst ikgadējai algu pielāgošanai 2015. gadā, proti, palielinājumu par 0,4 % par laikposmu no 2015. gada 1. janvāra līdz 2015. gada 31. decembrim; (ii) algas starpību, kas atbilst sekām, kas izriet no ikgadējās algu pielāgošanas 1,2 % apmērā piemērošanas 2015. gadā, no to algu summas, kas tiks izmaksāta no 2016. gada janvāra; (iii) nokavējuma procentus no algu starpības, kas jāmaksā, līdz maksājamās summas tikt samaksātas pilnībā, nokavējuma procentu likmi aprēķinot, pamatojoties uz Eiropas Centrālās bankas noteikto likmi galvenajām refinansēšanas operācijām, kas piemērojama attiecīgajā laikposmā, pieskaitot trīs punktus, un (iv) zaudējumus par pirktspējas samazināšanos, kas provizoriski katram prasītājam noteikti EUR 30 000 apmērā;
—

piespriest Komisijai samaksāt prasītājam šādas summas: 1) EUR 504,67 ar procentiem 10 % gadā un ikgadējo kapitalizāciju no 2013. gada 1. maija līdz faktiskai šīs summas samaksas dienai; 2) EUR 504,72 ar procentiem 10 % gadā un ikgadējo kapitalizāciju no 2013. gada 1. jūnija līdz faktiskai šīs summas samaksas dienai; 3) EUR 508,38 ar procentiem 10 % gadā un ikgadējo kapitalizāciju no 2013. gada 1. jūlija līdz faktiskai šīs summas samaksas dienai; 4) EUR 508,38 ar procentiem 10 % gadā un ikgadējo kapitalizāciju no 2013. gada 1. augusta līdz faktiskai šīs summas samaksas dienai; 5) EUR 508,38 ar procentiem 10 % gadā un ikgadējo kapitalizāciju no 2013. gada 1. septembra līdz faktiskai šīs summas samaksas dienai; 6) EUR 508,38 ar procentiem 10 % gadā un ikgadējo kapitalizāciju no 2013. gada 1. oktobra līdz faktiskai šīs summas samaksas dienai;
—

piespriest EASA samaksāt konkrētu naudas summu, šo summu nosakot ex aequo et bono EUR 500,00 apmērā par katru dienu laika posmā no 2010. gada 31. maija līdz dienai, kad tiek pieņemts lēmums par visu zaudējumu pilnīgu atlīdzināšanu, kuri radušies šīs iestādes darbinieku īstenotās uzmākšanās dēļ, pieskaitot šai summai procentus pēc likumā noteiktās likmes sākot no brīža, kad šī summa bija jāsamaksā;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 174/31

Prasība, kas celta 2012. gada 29. martā — ZZ/Komisija

(Lieta F-28/12)

2012/C 174/50

Tiesvedības valoda — itāļu

Lietas dalībnieki

Prasītājs: ZZ (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Strīda priekšmets un apraksts

Prasība atcelt lēmumu, ar kuru netieši noraidīts prasītāja lūgums, pirmkārt, izsvītrot no 2008. gada 28. februāra medicīniskā atzinuma vienu teikumu, otrkārt, nosūtīt šo attiecīgi izlaboto medicīnisko atzinumu prasītāja izvēlētam ārstam un, treškārt, vispārīgi izsvītrot no lietas materiāliem attiecībā uz darbā notikušo nelaimes gadījumu visu informāciju attiecībā uz faktu, kurš, kā atkārtoti uzsver prasītājs, ir kļūdains un atbilstoši kuram gala rezultātā tika konstatēts, ka pūderveida viela, ar kuru prasītājs bija nonācis saskarsmē, bija balta pūderveida viela no kāda prasītāja abonētā laikraksta eksemplāra

Prasītāja prasījumi:

— atcelt lēmumu, ar kuru noraidīti 2010. gada 23. decembrī formulētie prasītāja prasījumi;

— tiktāl, ciktāl nepieciešams, atcelt lēmumu, ar kuru noraidīta 2011. gada 10. jūlija sūdzība par lēmumu, ar kuru tika noraidīts ar 2010. gada 23. decembri datētais lūgums;
—

atcelt lēmumu, ar kuru iecēlējinstitūcija ir noteikusi jaunu summu Civildienesta noteikumos paredzētajiem prasītāju atalgojumiem, pensijām un citiem pabalstiem, kā tas ir it īpaši izklāstīts ieinteresēto personu atalgojuma lapās R6/2009 un 01/2010, un atcelt lēmumu, ar kuru 2010. gada 24. jūnijā iecēlējinstitūcija ir noraidījusi prasītāju 2010. gada 29. marta sūdzību, tiktāl, ciktāl ar minētajiem lēmumiem prasītājiem tiek atteikts paaugstināt viņu atalgojumus, pensijas un citus pabalstus 3,70 % apmērā no to sākotnējās summas un tiek noraidīts viņu lūgums piešķirt procentus no summas, saistībā ar kuru tie ir kreditori, atbilstoši fiksētajai likmei, kuru Eiropas Centrālā banka ir noteikusi galvenajiem refinansēšanas darījumiem un kurai pieskaitīti divi punkti, no datuma, kurā bija jāmaksā galvenās pieprasītās summas, līdz to pilnīgai samaksai;
—

atzīt, ka prasītājiem nav jāatmaksā nekādi maksājumi, kurus veicis Ispras norēķinu birojs un līdz ar to uzdot Komisijai atsaukt prasību atmaksāt naudas summu EUR 41 833 apmērā vai jebkādu citu prasīto naudas summu un atturēties no šīs naudas summas apmēra automātiskas a tskaitīšanas no prof. de Pretis Cagnodo pensijas, jo ir bijis apstiprināts un atzīts, ka Trampuz k-dzei nekādā veidā nevar pārmest tādu atrašanās slimnīcā izmaksu aprēķināšanu un apmaksu, kuras pieprasīja slimnīca, kurā viņa tika uzņemta, ka slimība, kuras dēļ viņa bija jāievieto slimnīcā, un viņai taisītā ķirurģiskā operācija ir uzskatāma par “nopietnu” un ka laika ilgums, kuru viņa pavadīja slimnīcā, ir uzskatāms par nepieciešamu un ārstnieciski atbilstošu;
—

atcelt Eiropas Investīciju bankas lēmumus, tostarp attiecībā uz prasītāju algas aprēķiniem par 2010. gada februāri, ar kuriem ir paaugstinātas prasītāju iemaksas pensiju shēmā, paaugstinot, pirmkārt, minēto iemaksu aprēķina bāzi (alga, no kuras tiek veikti atvilkumi), un, otrkārt, aprēķināšanas koeficientu, kas izteikts procentos no minētās algas, no kuras tiek veikti atvilkumi;
—

atcelt 2009. gada 13. augusta lēmumu noraidīt prasītāja lūgumu saņemt uzturēšanās atļauju vietā, kurā neatrodas viņa darba vieta, slimības atvaļinājuma laikā no 2009. gada 3. augusta līdz 3. septembrim un it īpaši laikposmā no 2009. gada 13. augusta līdz 30. augustam;
—

piespriest Komisijai samaksāt prasītājam naudas summu, ko veido starpība starp tiem medicīniskajiem izdevumiem, kuri viņam ir radušies laika posmā no 2000. gada 1. decembra līdz 2009. gada 17. martam, ieskaitot, un par kuriem laika posmā no 2000. gada 1. decembra līdz 2009. gada 17. martam ir iesniegti daudzi lūgumi tos atmaksāt, un tiem izdevumiem, kuri viņam līdz šim ir atmaksāti no Kopējās veselības apdrošināšanas sistēmas, vai arī tādu summu, kādu Civildienesta tiesa šajā sakarā uzskatīs par pareizu un taisnīgu, kurai pieskaitīti procenti no iepriekš minētās starpības, vai arī no tādas summas, kādu Civildienesta tiesa uzskatīs par pareizu un taisnīgu, sākot no piektā mēneša, kas seko pēc dienas, kad 2009. gada 17. marta lūgums bija darīts zināms tā adresātam, pirmās dienas, 10 % apmērā gadā un ar ikgadēju kapitalizāciju, vai arī tādā apmērā, ar tādu kapitalizāciju un no tādas dienas, kādu Civildienesta tiesa uzskatīs par pareizu un taisnīgu;
—

piespriest ITSB atlīdzināt prasītājai radītos materiālos zaudējumus, kurus veido starpība starp: — pirmkārt, atalgojumu, ko tā faktiski saņēma, formāli būdama līgumdarbinieces statusā saskaņā ar Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 3.a pantu laika posmā no 2005. gada 1. novembra līdz 2008. gada 31. oktobrim, un bezdarbnieka pabalstu, ko tā saņēmusi, sākot no 2008. gada 1. novembra līdz šodienai, un — otrkārt, atalgojumu, uz kuru tai bija tiesības kā pagaidu darbiniecei saskaņā ar Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 2. panta a) punktu laika posmā no 2005. gada 1. novembra līdz 2008. gada 31. oktobrim, un bezdarbnieka pabalstu, uz kuru tai bija tiesības no 2008. gada 1. novembra līdz šodienai un kas aprēķināts, ņemot vērā atbilstoši Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 2. panta a) punktam izmaksājamo atalgojumu par 2008. gada oktobri, — kā arī atlīdzināt no tā izrietošos zaudējumus saistībā ar izdienas pensiju un citiem maksājumiem, atalgojumu un priekšrocībām, attiecīgi ņemot vērā paaugstināšanu amatā, kas, ievērojot viņas nopelnus, būtu notikusi līdz 2008. gada 1. aprīlim, — un — tiktāl, ciktāl tas ir nepieciešams prasīto zaudējumu atlīdzībai — atcelt ITSB 2009. gada 6. maija un 2009. gada 4. decembra lēmumus;
—

piespriest prasītāja ciestā morālā kaitējuma atlīdzināšanu, kas pagaidām ex aequo et bono lēšams EUR 5 000 apmērā, saglabājot iespēju to palielināt vai samazināt tiesvedības ietvaros;
—

piespiest Komisijai samaksāt visas pienākošās finansiālās tiesības saistībā ar prasītāja līguma turpināšanu (tostarp, pamatalgu, atskaitījumus no izmaksātā bezdarbnieka pabalsta, pabalstus, maksājumus, kas aprēķināti, pamatojoties uz līguma trīs gadu ilgumu, ceļojuma izdevumus no dienesta vietas uz izcelsmes vietu), pieskaitot nokavējuma procentus no brīža, kurā jebkuras no šīm tiesībām bija jāmaksā un līdz to samaksai pilnībā, aprēķinot, pamatojoties uz Eiropas Centrālās bankas noteiktās likmes refinansējuma pamatoperācijām, kas piemērojama attiecīgajā laikposmā, palielinot par trīs punktiem;
Tiesības pieprasīt tiesiskās paļāvības aizsardzību paredz trīs nosacījumu izpildi. Pirmkārt, Savienības iestādei ir jābūt sniegušai ieinteresētajai personai konkrētas, beznosacījumu un saskanīgas garantijas no pilnvarotiem un ticamiem avotiem. Otrkārt, šīm garantijām ir jābūt tādām, kas var radīt pamatotas cerības personai, kurai tās ir adresētas. Treškārt, sniegtajām garantijām ir jāatbilst piemērojamām tiesību normām. Tā kā šie nosacījumi ir kumulatīvi, ar viena no tiem neievērošanu pietiek, lai radītu šķērsli tiesībām uz tiesiskās paļāvības aizsardzību.

Tas vien, ka pagātnē norēķinu birojs apmierināja pieteikumus par iepriekšējas atļaujas piešķiršanu ieinteresētās personas kopšanas pakalpojumu sniegšanai, nav uzskatāms par informāciju, kas uzskatāma par solījumu piešķirt iepriekšēju atļauju nākotnē, un tātad kā ekvivalentu norēķinu biroja konkrētām, beznosacījumu un saskanīgām garantijām.

Proti, no Noteikumu par Eiropas Savienības ierēdņu apdrošināšanu slimības gadījumiem 27. panta, ko lasa kopā ar Komisijas pieņemto Vispārējo īstenošanas noteikumu medicīnisko izdevumu atmaksai II sadaļas 3. nodaļas 2. punktu, izriet, ka katrs pieteikums par iepriekšējas atļaujas piešķiršanu slimnieku kopšanas pakalpojumu sniegšanai ir jāizvērtē atsevišķi. Šāda pieteikuma izskatīšana nozīmē, ka ir jāpārbauda, vai ir izpildīti visi minēto vispārējo īstenošanas noteikumu II sadaļas 3. nodaļas 2. punktā paredzētie nosacījumi, it īpaši, vai lietas materiāli, kas tikuši iesniegti pieteikuma par atļaujas piešķiršanu pamatojumam, ir pilnīgi un ietver visus vajadzīgos precizējumus par apdrošinātā veselības stāvokli, kā arī par struktūrvienību vai personu, kura sniedz attiecīgo aprūpi. Turklāt no iepriekš minēto vispārējo īstenošanas noteikumu II sadaļas 3. nodaļas 2.2. punkta izriet, ka norēķinu birojs iepriekšēju atļauju ilgstošu slimnieku kopšanas pakalpojumu sniegšanai var piešķirt tikai uz noteiktu laikposmu, kura maksimālais ilgums ir divpadsmit mēneši.

Visbeidzot, tas, ka administrācija izmaksā finansiālu pabalstu – pat ja tas ir vairāku gadu garumā, pats par sevi nevar tikt uzskatīts par konkrētu, beznosacījumu un saskanīgu garantiju judikatūras izpratnē. Proti, pretējā gadījumā jebkuru administrācijas lēmumu, ar kuru nākotnē un, iespējams, ar atpakaļejošu spēku tiek atteikts izmaksāt kādu pabalstu, kas ieinteresētajai personai ticis nepamatoti maksāts vairākus gadus, Savienības tiesa sistemātiski atceltu tiesiskās paļāvības principa pārkāpuma dēļ un tā rezultātā tostarp lielākoties zustu jēga Civildienesta noteikumu 85. pantam par nepamatotu maksājumu atgūšanu.

(skat. 53.–55. un 57. punktu)

Atsauces

Pirmās instances tiesa: spriedums, 2002. gada 7. novembris, G/Komisija,T‑199/01, EU:T:2002:271, 38. punkts.

Civildienesta tiesa: spriedumi, 2007. gada 1. marts, Neirinck/Komisija,F‑84/05, EU:F:2007:33, 79. punkts; 2010. gada 1. jūlijs, Mandt/Parlaments,F‑45/07, EU:F:2010:72, 125. punkts; 2012. gada 5. jūnijs, AW/Komisija,F‑14/11, EU:F:2012:74, 58. punkts, un 2015. gada 7. jūlijs, Kur/Komisija,F‑53/14, EU:F:2015:81, 64. punkts.
Runājot par brīža, kad ir pieņemts nelabvēlīgais akts, noteikšanu, tas ir, nosakot datumu, no kura ir aprēķināms sūdzības iesniegšanas termiņš, ir jānorāda, ka [darba] līgums stājas spēkā no tā parakstīšanas datuma un tādējādi spēj nelabvēlīgi ietekmēt attiecīgo pagaidu darbinieku, tādēļ termiņš, kurā sūdzība ir iesniedzama noteiktā laikā atbilstoši Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktam, principā ir jāaprēķina, skaitot no minētā parakstīšanas datuma.

(skat. 36. punktu)

Civildienesta tiesa: spriedumi Scheefer/Parlaments, F‑105/09, EU:F:2011:41, 48. punkts un tajā minētā judikatūra, un Davids/Komisija, F‑105/11, EU:F:2012:84, 54. punkts.