ĢENERĀLADVOKĀTES JULIANAS KOKOTES [JULIANE KOKOTT] SECINĀJUMI,

sniegti 2004. gada 30. septembrī ( )

Lieta C‑195/03





Merabi Papismedov u. c.

(Hof van Beroep te Antwerpen lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Kopienas Muitas kodekss – Muitas dienestu uzraudzības nosacījumi – Ievedmuitas parāda rašanās – Ar ievedmuitas nodokli apliekamo preču uzrādīšana muitai – Muitas deklarācijas, kurā norādīts nepareizs apzīmējums (“virtuves piederumi”, nevis “cigaretes”), sekas – Vēlāka izņemšana no muitas dienestu uzraudzības

I – Ievads

1. Šīs prejudiciālā nolēmuma tiesvedības pamatā esošos lietas faktiskos apstākļus sarunvalodā varētu apzīmēti kā “cigarešu kontrabanda”. Galvenokārt šeit tiek skatīts jautājums par tādu darbību, kad cigaretes pēc to ievešanas Kopienas muitas zonā tiek deklarētas kā “virtuves piederumi” (“cookware”) un vēlāk tiek izņemtas no muitas dienestu uzraudzības.

2. Šajā lietā Hof van Beroep te Antwerpen ( ) (turpmāk tekstā [saukta] arī – “iesniedzējtiesa”) apelācijas instancē izskata lietu, kas ierosināta pret Papismedova [Papismedov] kungu un citiem apsūdzētajiem par dažādiem noziegumiem muitas jomā. Šī kriminālprocesa sakarā iesniedzējtiesa uzdod Tiesai vairākus jautājumus par muitas dienestu uzraudzības jēdzienu un muitas parāda rašanos saskaņā ar Kopienas Muitas kodeksu ( ).

II – Atbilstošās tiesību normas

A – Kopienu tiesiskais regulējums

3. Muitas dienestu uzraudzība Muitas kodeksa 4. panta 13. punktā ir definēta šādi:

““muitas dienestu uzraudzība” nozīmē dienestu vispārējo darbīb[u], lai nodrošinātu, ka tiek ievēroti muitas noteikumi un – attiecīgos gadījumos – citi noteikumi, kas piemērojami precēm muitas uzraudzībā”.

4. Muitas deklarācija Muitas kodeksa 4. panta 17. punktā tiek skaidrota šādi:

““muitas deklarācija” nozīmē darbību, ar kuru persona noteiktajā veidā un kārtībā paziņo par savu vēlmi precēm piemērot noteiktu muitas procedūru”.

5. Muitas kodeksa 4. panta 19. punktā jēdzienam preču uzrādīšana muitai ir paredzēta šāda definīcija:

““Preču uzrādīšana muitai” nozīmē paziņošanu noteiktā kārtībā muitas dienestiem par preču nogādāšanu muitas iestādē vai citā muitas dienestu paredzētā vai akceptētā vietā. ”

6. Muitas dienestu uzraudzības sākums un beigas izriet no Muitas kodeksa 37. panta:

“1. Preces, kas ievestas Kopienas muitas teritorijā, no to ievešanas brīža atrodas muitas uzraudzībā. Tās var pakļaut muitas dienestu kontrolei saskaņā ar spēkā esošajiem noteikumiem.

2. Tām ir jāpaliek šādā uzraudzībā tik ilgi, cik vajadzīgs, lai noteiktu to statusu muitā, ja tas vajadzīgs, un, neskarot 82. panta 1. punktu, ārpuskopienas preču gadījumā – līdz to muitas statuss tiek nomainīts, tās nonāk brīvajā zonā vai brīvajā noliktavā vai tās ir atkal izvestas vai iznīcinātas saskaņā ar 182. pantu.”

7. Muitas kodeksa 38.–42. pantā ir regulēts jautājums par personas, kas pavada Kopienas muitas teritorijā ievestās preces, pienākumiem no robežas šķērsošanas brīža līdz uzrādīšanai muitai. Tajos ir noteikts šādi:

“38. pants

1. Kopienas muitas teritorijā ievestās preces pavada persona, kas tās nevilcinoties nogādā Kopienā pa muitas dienestu noteiktu maršrutu saskaņā ar šo dienestu norādījumiem, ja tādi ir doti:

a) muitas iestāžu norādītā muitas iestādē vai jebkurā citā šo dienestu norādītā vai atļautā vietā

[..].

40. pants

Preces, kuras tiek nogādātas muitas iestādē vai citā muitas dienestu norādītā vai atļautā vietā saskaņā ar 38. panta 1. punkta a) apakšpunktu, muitai uzrāda tā persona, kas ievedusi preces Kopienas muitas teritorijā, vai – attiecīgā gadījumā – persona, kas uzņemas atbildību par preču pārvadāšanu pēc šādas ievešanas.”

8. Muitas kodeksa 202. un turpmākie panti ietver noteikumus par muitas parāda rašanos, ja, ievedot preces Kopienas muitas teritorijā, netiek ievērots muitas tiesiskais regulējums. Šajā lietā īpaša nozīme ir šādiem pantiem:

“202. pants

1. Ievedmuitas parāds rodas:

a) pretlikumīgi Kopienas muitas teritorijā ievedot ar ievedmuitas nodokli apliekamās preces [..].

Šajā pantā “pretlikumīga ievešana” nozīmē jebkādu ievešanu, pārkāpjot 38.–41. pantu un 177. panta otro ievilkumu.

2. Muitas parāds rodas brīdī, kad preces tiek pretlikumīgi ievestas.

3. Parādnieks ir:

– jebkura persona, kas pretlikumīgi ievedusi šādas preces,

[..].

203. pants

1. Ievedmuitas parāds rodas:

– nelikumīgi izņemot no muitas uzraudzības ar ievedmuitas nodokli apliekamās preces.

2. Muitas parāds rodas brīdī, kad preces tiek izņemtas no muitas uzraudzības.

3. Parādnieki ir:

– persona, kas izņēmusi preces no muitas uzraudzības,

– jebkura persona, kas piedalījusies šādā izņemšanā vai apzinājusies, vai kurai būtu bijis jāapzinās, ka preces tikušas izņemtas no muitas uzraudzības,

– jebkura persona, kas ieguvusi vai valdījusi attiecīgās preces un preču iegūšanas vai saņemšanas brīdī apzinājusies, vai kurai būtu bijis jāapzinās, ka tās izņemtas no muitas uzraudzības, un

– attiecīgā gadījumā – persona, kam jāizpilda pienākumi, ko uzliek preču pagaidu glabāšana vai tās muitas procedūras piemērošana, kurā preces nodotas.

204. pants

1. Ievedmuitas parāds rodas:

a) neizpildot kādu no pienākumiem, ko uzliek ievedmuitas nodoklim pakļaujamo preču pagaidu glabāšana, vai tās muitas procedūras izmantošanu, kurā tās nodotas, vai

[..]

gadījumos, kas nav minēti 203. pantā, ja vien netiek konstatēts, ka neizpildīšana nav būtiski iespaidojusi attiecīgās pagaidu glabāšanas vai muitas procedūras pareizu norisi.

2. Muitas parāds rodas vai nu brīdī, kad pienākums, kura neizpildīšana rada muitas parādu, netiek vairs pildīts, vai brīdī, kad preces tiek nodotas attiecīgajā muitas procedūrā, ja pēcāk tiek konstatēts, ka faktiski nav bijis izpildīts kāds nosacījums, kas regulē preču nodošanu attiecīgajā procedūrā ar pazeminātas ievedmuitas nodokļa likmes vai nulles likmes piemērošanu sakarā ar preču galapatēriņu.

3. Parādnieks ir persona, kam atkarībā no apstākļiem vai nu jāpilda pienākumi, ko uzliek ievedmuitas nodoklim pakļaujamo preču pagaidu glabāšana vai tās muitas procedūras izmantošana, kurā tās nodotas, vai arī jāievēro nosacījumi preču nodošanai šajā procedūrā.”

B – Valsts tiesību akti

9. Beļģijas muitas tiesībās 1977. gada 18. jūlija vispārējā likumā par muitu un akcīzi (Algemene Wet inzake Douane en Accijnzen ( ), turpmāk tekstā – “A.W.D.A.”) 257. panta 3. punktā būtībā ir paredzēts, ka sods tiek piemērots tam, kurš bez muitas un akcīzes administrācijas iepriekšējas atļaujas nogādā preces citā vietā nekā tā, kas norādīta attiecīgajos muitas dokumentos.

III – Fakti, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu un process

10. 2001. gada 10. jūnijā Antverpenes ostā pienāca konteineru kuģis un tika atmuitots tur esošajos muitas dienestos. Šim mērķim kā pierādījums kalpojošie transporta dokumenti liecināja par to, ka vienā no izkrautajiem konteineriem bija jāatrodas 406 kastēm ar virtuves piederumiem (“cookware”). Šīs fraktējamās preces pirms kuģa ierašanās bija deklarētas elektroniskā veidā (“goederencomptabiliteit”). Atbilstoši šai deklarācijai runa bija par Ķīnas Tautas Republikā ražotām precēm, kas bija domātas saņēmējam Beļģijā.

11. Dienu vēlāk, 2001. gada 11. jūnijā konteineru pārbaudīja muitas dienesti. Izrādījās, ka tajā bija tikai 29 kastes ar virtuves piederumiem, proti, noliktavas telpas pirmajās divās rindās. Aiz tām atradās identiskas kastes, kurās katrā bija divi melni plastikāta maisi, un katrā no tiem bija iepakotas divas mazākas cigarešu kastes. Konteiners atkal tika aizslēgts, aizzīmogots un pakļauts novērošanai.

12. Tāpat 2001. gada 11. jūnijā preces tika deklarētas tā sauktajai Kopienas ārējā tranzīta procedūrai. Šim mērķim nepieciešamajā, tā sauktajā “T 1 dokumentā” kā konteinera krava atkārtoti tika deklarēti virtuves piederumi. Šīs procedūras galvenais atbildīgais bija sabiedrība Transocean System Transport B.V.B.A. Saskaņā ar šajā dokumentā minēto konteiners ar United Logistic Partners B.V.B.A. palīdzību bija jānogādā muitas noliktavā Merksem (Beļģijā) kā galamērķa muitas iestādē.

13. Konteiners tomēr nākamajā dienā ar viena no apsūdzēto palīdzību tika nogādāts Schoten (Beļģijā) – noliktavā, kas nebija noliktava, kur tiek uzglabātas muitas dienestu uzraudzībā esošas preces. Tur to pārtvēra Beļģijas muitas darbinieki, kas nemanīti bija sekojuši kravai. Veicot kravas pārbaudi, tika konfiscēta visa krava, cita starpā – tika konfiscētas 7 090 000 cigaretes.

14. Pret Papismedovu, kas bija klāt konteinera izkraušanas laikā Schoten, un pārējiem dalībniekiem šo darbību dēļ tika celta apsūdzība Rechtbank van eerste aanleg in Antwerpen. Viņiem cita starpā tika izvirzīta apsūdzība sakarā ar konfiscētajām cigaretēm, pamatojoties uz A.W.D.A. 257. panta 3. punktu. Dalībniekiem tika izvirzīta apsūdzība par cigarešu kontrabandu Kopienu muitas teritorijā tranzīta pārvadājuma ietvaros, preci izņemot no muitas dienestu uzraudzības.

15. Pirmās instances tiesa – Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen – šajā sakarā 2001. gada 30. jūlijā pasludināja spriedumu, piespriežot astoņiem apsūdzētajiem brīvības atņemšanu no sešiem līdz desmit mēnešiem. Turklāt apsūdzētajiem kā solidāri atbildīgiem tika piespriests naudassods desmitkārtīga muitas parāda, kas radies ievedot cigaretes, apmērā. Notiesāto starpā bija arī Papismedovs.

16. Iesniedzējtiesa lietā ir apelācijas instance. Tā uzskata, ka, lai varētu pieņemt nolēmumu par apelācijas sūdzību, tai ir jāzina, vai muitas parāds, ievedot cigaretes, ir radies saskaņā ar Muitas kodeksa 202., 203. vai 204. pantu. Tā kā pastāvēja šaubas par Kopienu tiesību interpretāciju, Hof van Beroep te Antwerpen ar 2003. gada 7. maija spriedumu uzdeva Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:

“1) Vai preces, attiecībā uz kurām tika iesniegta kopsavilkuma deklarācija ar kļūdainu apzīmējumu/tirdzniecības apzīmējumu (šajā gadījumā – virtuves piederumi cigarešu vietā), vai preces, kas tika deklarētas ar kļūdainu apzīmējumu/tirdzniecības apzīmējumu muitas procedūras (kā Kopienas ārējā tranzīta procedūra) vajadzībām, ir uzskatāmas par likumīgi ievestām Kopienas muitas teritorijā un līdz ar to par tādām, kas atrodas muitas uzraudzībā (pagaidu glabāšana vai muitas procedūra), neskatoties uz to, ka ar nodomu vai bez tā preces bija deklarētas ar kļūdainu apzīmējumu/tirdzniecības apzīmējumu?

2) Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša un gadījumā, ja preces, kas ar nodomu vai bez tā tika deklarētas ar kļūdainu apzīmējumu/tirdzniecības apzīmējumu, tika izņemtas no muitas uzraudzības, vai ir jāuzskata, ka muitas parāds ir pamatots saskaņā ar Kopienas Muitas kodeksa 203. pantu, un vai par parādnieku attiecībā uz muitas parādu ir uzskatāma arī persona, kam jāievēro saistības, kuras izriet no preču pagaidu glabāšanas vai muitas procedūras izmantošanas (kaut arī tās ir deklarētas ar kļūdainu apzīmējumu)?

3) Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša un gadījumā, ja muitas dienesti konstatē, ka muitas uzraudzībā esošās preces, ar nodomu vai bez tā, ir deklarētas ar kļūdainu apzīmējumu/tirdzniecības apzīmējumu, lai gan preces (vēl) nav izņemtas no muitas uzraudzības un muitas dienestiem joprojām bija pieeja precēm, vai ir jāuzskata, ka ar kļūdainu apzīmējumu/tirdzniecības apzīmējumu deklarētajām precēm saistītais muitas parāds izriet no Kopienas Muitas kodeksa 204. panta, vai arī ir jāuzskata, ka attiecībā uz šīm precēm muitas parāds vēl nav radies?

4) Gadījumā, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai ir jāuzskata, ka preces, kas ar nodomu vai bez tā deklarētas ar kļūdainu apzīmējumu/tirdzniecības apzīmējumu, Kopienas muitas teritorijā ir ievestas pretlikumīgi (tas ir, pārkāpjot Kopienas Muitas kodeksa 38.–41. pantu, kā arī 177. panta [pirmās daļas] otro ievilkumu) tādējādi, ka ar šīm precēm saistītais muitas parāds izriet no Kopienas Muitas kodeksa 202. panta, un vai ir jāuzskata, ka personu, kas iesniegusi kopsavilkuma deklarāciju vai deklarāciju nolūkā piemērot precēm muitas procedūru, norādot kļūdainu apzīmējumu/tirdzniecības apzīmējumu, var atzīt par muitas parādnieci tikai tad, ja tā atbilst Kopienas Muitas kodeksa 202. panta 3. punktā noteiktajai “parādnieka” jēdziena definīcijai?”

17. Procesā Tiesā savus rakstveida apsvērumus iesniedza apsūdzētais Papismedovs, Beļģijas valdība, Somijas valdība un Komisija.

IV – Tiesai iesniegto apsvērumu kopsavilkums

18. Apsūdzētais Papismedovs uzskata, ka ir jāpārformulē pirmais jautājums un tādējādi uz to ir jāatbild, ka, ja šīs preces ir deklarētas ar kļūdainu apzīmējumu vai tirdzniecības apzīmējumu, tā ir nelikumīga preču ievešana Kopienas muitas teritorijā Muitas kodeksa 202. panta izpratnē. Pakārtoti Papismedovs Tiesai iesaka uz pirmo jautājumu dot negatīvu atbildi, uz ceturto jautājumu dot pozitīvu atbildi, savukārt uz otro un trešo jautājumu neatbildēt vispār, jo tiem nav nekādas jēgas.

19. Somijas valdība un Komisija būtībā ir vienisprātis par to, ka tādos lietas apstākļos kā pamata prāvā muitas parāds ir radies saskaņā ar Muitas kodeksa 202. pantu.

20. Beļģijas valdība turpretī aizstāv viedokli, ka pienākums uzrādīt preces muitai neietver pienākumu tās deklarēt ar pareizu apzīmējumu un ka ar kļūdainu apzīmējumu deklarētas preces tomēr ir likumīgi ievestas Kopienas muitas teritorijā, kā rezultātā muitas parāds nav radies atbilstoši Muitas kodeksa 202. pantam. Ja pārbaudes rezultātā izrādītos, ka preces kopsavilkumā ir deklarētas ar kļūdainu apzīmējumu un pēc tam tika izņemtas no muitas dienestu uzraudzības, tad, pēc Beļģijas valdības domām, muitas parāds rastos saskaņā ar Muitas kodeksa 203. pantu. Šādos apstākļos uz ceturto jautājumu nebūtu jāatbild.

V – Vērtējums

21. Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir pieskaitāms virknei Tiesā izskatīto lietu, kas it īpaši attiecās uz Muitas kodeksa 202. un turpmāko pantu interpretāciju ( ). Tomēr no Hof van Beroep te Antwerpen izklāstītajiem lietas apstākļiem izriet vairāki jautājumi, par kuriem Tiesa atsevišķi vēl nav paudusi savu viedokli. It īpaši iesniedzējtiesa interesējas par atsevišķu Muitas kodeksā minētu nodarījumu sastāvu nošķiršanu, kā rezultātā var rasties ievedmuitas parāds.

22. Parasti ievedmuitas parāds rodas, ja – sarunvalodā sakot – prece “atmuitota”, tas ir, Muitas kodeksa 201. panta 1. punkta a) apakšpunkta vārdiem sakot – kad brīvā apgrozībā tiek laistas ar ievedmuitas nodokli apliekamās preces ( ).

23. Turpretī ievedmuitas parāds saskaņā ar Muitas kodeksa 202.–205. pantu rodas tad, ja tiek pārkāptas noteiktas muitas tiesību normas. Atkarībā no lietas faktiskajiem apstākļiem šo pantu 2. un 3. punktā ir paredzēti dažādi laikposmi, kad muitas parāds rodas, un dažādi parādnieku veidi.

24. Tā kā apsūdzētie atsevišķi piedalījās nevis visā nodarījumā laikā no 2002. gada 10. līdz 12. jūnijam, bet gan tikai dažādās atsevišķās darbībās šajā laikposmā, tad šajā gadījumā tikai daži tiem ir par cigaretēm maksājamās ievedmuitas parādnieki. Tas ir atkarīgs no tā, kāda Muitas kodeksa tiesību norma ir piemērojama.

A – Par pirmo jautājumu: muitas dienestu uzraudzība

25. Ar pirmo jautājumu, kas ir pārējo jautājumu ievadjautājums, iesniedzējtiesa vēlas uzzināt, vai ievestās preces atrodas muitas dienestu uzraudzībā, ja tās kopsavilkuma deklarācijā vai muitas deklarācijā nolūkā piemērot precēm muitas procedūru ir tikušas apzīmētas ar kļūdainu apzīmējumu.

26. Lai atbildētu uz šo jautājumu, pirmkārt, ir jāatspoguļo muitas dienestu uzraudzību reglamentējošie nosacījumi. Tālāk ir jāizvērtē, vai kļūdaina muitas deklarācija var ietekmēt muitas uzraudzības pastāvēšanu.

1. Muitas dienestu uzraudzības nosacījumi

27. Saskaņā ar Muitas kodeksa 37. panta 1. punktu muitas uzraudzība aizsākas ar brīdi, kad preces tiek ievestas Kopienas muitas teritorijā.

28. Atšķirībā no muitas deklarācijas (Muitas kodeksa 4. panta 17. punkts) un preču uzrādīšanas muitai (Muitas kodeksa 4. panta 19. punkts), kad visos gadījumos tiek izvirzīta prasība iesniegt muitas dienestiem noteikta veida deklarāciju, preču ievešana Kopienas muitas teritorijā ir tikai darbība – fiziska darbība.

29. Tādēļ no muitas uzraudzības neizriet, ka noteiktas preces (šajā gadījumā: cigaretes) tiek ievestas apzināti, ne arī, ka tās tiek ievestas likumīgi.

30. Pirmkārt, nav svarīgi, vai preču ievešanā iesaistītās personas līdz sīkumam zināja, kādas preces tās ieveda Kopienas teritorijā. Muitas dienestu kompetence veikt pārbaudes nevar pastāvēt tikai gadījumā, kad ir notikusi apzināta attiecīgo preču ievešana, bet tieši pretēji – tai vēl jo vairāk ir jāpastāv tad, ja preces tiek neapzināti kontrabandas ceļā ievestas Kopienas ekonomiskajā apgrozībā, to darot labticīgām trešām personām – pārvadātajiem, izvairoties no ievedmuitas nodokļa samaksas ( ). Tāpat nav nozīmes tam, vai preču ievešanas laikā Kopienas muitas teritorijā muitas dienestiem vienā vai otrā veidā bija zināms par preču esamību. Parasti muitas dienesti uzzina par precēm tikai tad, kad tās tiek uzrādītas muitai (skat. Muitas kodeksa 4. panta 19. punktu un 40. pantu).

31. Šāda tīri objektīva Muitas kodeksa 37. panta 1. punkta interpretācija ir nepieciešama muitas uzraudzības jēgas un mērķa labad. Saskaņā ar Muitas kodeksa 4. panta 13. punktu muitas uzraudzība dod muitas dienestiem tiesības attiecībā uz Kopienas teritorijā ievestajām precēm veikt vispārējas darbības, lai nodrošinātu, ka tiek ievēroti muitas noteikumi un – attiecīgos gadījumos – citi noteikumi, kas piemērojami precēm muitas uzraudzībā (skat. arī Muitas kodeksa 37. panta 1. punkta otro teikumu). Šādai uzraudzībai lielākoties nebūtu praktiskas nozīmes, ja tā attiektos tikai uz apzināti ievestām precēm; tādējādi būtu izslēgta lietderīga ievešanas procedūras kontrole.

32. Otrkārt, muitas uzraudzības aizsākšanās pamats saskaņā ar Muitas kodeksa 37. panta 1. punktu nav arī likumīga preču ievešana Kopienas muitas teritorijā. Pretēji tam, ko savā pirmajā jautājumā, iespējams, ir pieņēmusi iesniedzējtiesa, starp likumīgu preču ievešanu Kopienas muitas teritorijā un muitas uzraudzības aizsākšanos nepastāv cēloņsakarība. No Muitas kodeksa 202. panta 1. punkta otrās daļas būtībā var izdarīt tieši pretēju secinājumu, ka preces muitas teritorijā ir ievestas likumīgi tikai tad, ja papildus to vienkāršai transportēšanai pāri robežai ir izpildīti arī no Muitas kodeksa 38.–41. panta izrietošie pienākumi. It īpaši precēm ir jābūt uzrādītām muitai Muitas kodeksa 40. panta izpratnē.

33. Tomēr ievestās preces ir pakļautas muitas uzraudzībai jau pirms to uzrādīšanas muitai. Tam it īpaši ir nozīme tad, ja kompetentā muitas iestāde neatrodas tieši pie Kopienu teritorijas ārējās robežas. Šādā gadījumā muitas uzraudzības ietvaros muitas dienestiem ir jābūt tiesībām kontrolēt, ka tiek ievēroti apstiprinātie transporta ceļi (piemēram, muitas ceļi) transportam no robežas šķērsošanas punkta līdz muitas iestādei ( ). Citādi muitas uzraudzībai atkal nebūtu praktiskas jēgas un nebūtu iespējams veikt adekvātu ievešanas darbību kontroli.

34. Kopsavilkuma deklarācija un deklarācija muitas procedūras piemērošanai nav būtiskāks priekšnoteikums muitas uzraudzības sākumam nekā preču uzrādīšana muitai. Tas izriet ne tikai no attiecīgo tiesību normu redakcijas, bet arī no Muitas kodeksa sistēmas. Būtībā gan kopsavilkuma deklarācijas, gan arī muitas noteikumu piemērošanas, piesakot preces [ārējam] tranzītam, priekšnoteikums saskaņā ar Muitas kodeksa 43. panta 1. punktu un 48. pantu ir preču uzrādīšana muitai, turpretī muitas uzraudzība, kā norādīts, ir saistīta ar preču ievešanu Kopienas muitas teritorijā, tātad tā sākas pat pirms preču uzrādīšanas muitai.

2. Kļūdainas deklarācijas ietekme uz muitas uzraudzības esamību

35. Atliek vēl pārbaudīt, vai kļūdaina preču deklarācija – kā tas ir noticis šajā lietā (“virtuves piederumi”, nevis “cigaretes”) – var ietekmēt muitas uzraudzības turpmāku pastāvēšanu un vai muitas uzraudzība tiek izbeigta kļūdainas deklarācijas dēļ.

36. Jau no Muitas kodeksa 37. panta 2. punkta vien izriet, ka kļūdainai deklarācijai nav šādu seku un muitas uzraudzība turpina pastāvēt bez jebkādām izmaiņām. Saskaņā ar šo tiesību normu preču muitas uzraudzība būtībā pastāv tik ilgi, cik vajadzīgs, lai noteiktu to statusu muitā. Ārpuskopienas preču gadījumā muitas uzraudzība turpinās pat tik ilgi, līdz to muitas statuss tiek nomainīts, kas parasti nozīmē brīdi, kad tās tiek laistas brīvā apgrozībā (skat. Muitas kodeksa 4. panta 7. punkta otro ievilkumu un 79. un turpmākos pantus) ( ). Tikai ar paziņojumu par laišanu brīvā apgrozībā vien nepietiek, lai mainītu preču statusu ( ); tas mainās tikai ar muitas dienestu veikto preču izlaišanu Muitas kodeksa 4. panta 20. punkta, kā arī 73. un 74. panta izpratnē kopskatā ar 79. panta 2. punktu, tātad ar “laišanu brīvā apgrozībā” pēc muitas parāda nomaksas vai nodrošinājuma iesniegšanas ( ).

37. Šajā lietā pat nebija sasniegta stadija, kad preces tiek deklarētas laišanai brīvā apgrozībā. Turklāt tika veikta tikai ārējā tranzīta procedūra, tātad īpaša, no laišanas brīvā apgrozībā nošķirama procedūra (skat. Muitas kodeksa 4. panta 16. punkta a) un b) apakšpunktu), kas vēl nenozīmē, ka precēm tiek mainīts to muitas statuss. Šeit ir runa par neuzlikšanas režīmu, kas paredzēta, lai ļautu preces nogādāt galamērķa vietā un to “atmuitošanu” galamērķa vietā ( ); savukārt ārējā tranzīta procedūras mērķis ir preču uzrādīšana muitai un to muitas statusa noteikšana galamērķa muitas iestādē (skat. Muitas kodeksa 92., 40. un 42. pantu).

38. Tikai garāmejot tiks norādīts, ka kļūdaina preču deklarācija nenozīmē arī preču izņemšanu Muitas kodeksa 203. panta 1. punkta izpratnē, kuras rezultātā izbeigtos muitas uzraudzība. Saskaņā ar šajā laikposmā iedibināto judikatūru preču izņemšana no muitas uzraudzības ir tad, ja darbības vai bezdarbības rezultātā kompetentajiem muitas dienestiem kaut vai tikai īslaicīgi ir liegta piekļuve muitas uzraudzībā esošajām precēm, un tie nevar īstenot Muitas kodeksa 37. panta 1. punktā paredzēto kontroli ( ). Tikai tas fakts vien, ka preces ir kļūdaini deklarētas, nenozīmē, ka ir notikusi šāda veida izņemšana, jo tas neietekmē muitas dienestu faktiskās piekļuves iespēju ievestajām precēm.

3. Secinājums

39. Ņemot vērā minēto, Kopienas muitas teritorijā ievestas preces atrodas muitas uzraudzībā pat tad, ja tās – tīši vai netīši – muitas dienestiem ir tikušas kļūdaini apzīmētas.

B – Par ceturto jautājumu: Muitas kodeksa 202. pants

40. Būtu ieteicams ceturto jautājumu izvērtēt pirms otrā un trešā jautājuma, jo tāda secība atbilst [preču] ievešanas darbību norisei, kā arī atbilstošo tiesību normu izvietojumam Muitas kodeksā.

41. Ceturtais jautājums attiecas uz to pamata tiesvedības faktisko lietas apstākļu daļu, kurā preces (virtuves piederumi un cigaretes) tika ievestas Antverpenes ostā un viens no apsūdzētajiem tur esošajiem muitas dienestiem sniedza noteiktus paskaidrojumus par šīm precēm. Ar šo jautājumu, kas sastāv no divām daļām, iesniedzējtiesa būtībā vēlas uzzināt, vai, pirmkārt, ievedmuitas parāds rodas saskaņā ar Muitas kodeksa 202. panta 1. punkta a) apakšpunktu, ja preces pēc robežas šķērsošanas muitas dienestiem tiek apzīmētas kļūdaini, un, otrkārt, vai persona, kas šo kļūdaino apzīmējumu ir iesniegusi, ir uzskatāma par muitas nodokļa parādnieku.

42. Pretēji lēmuma par prejudiciāla jautājuma uzdošanu redakcijai šim jautājumam ir nozīme arī tad, ja uz pirmo jautājumu tiktu sniegta apstiprinoša atbilde. Preces jau ar to ievešanu Kopienas muitas teritorijā ir pakļautas muitas uzraudzībai ( ). Tomēr muitas uzraudzība nav nosacījums, kas vai nu pamato, vai izslēdz Muitas kodeksa 202. panta piemērošanu. Šīs tiesību normas ietvaros nav nozīmes tam, vai muitas uzraudzība pastāv, vai nē.

1. Ievedmuitas parāda rašanās atbilstoši Muitas kodeksa 202. pantam

43. Saskaņā ar Muitas kodeksa 202. panta 1. punkta a) apakšpunktu ievedmuitas parāds rodas, nelikumīgi Kopienas muitas teritorijā ievedot ar ievedmuitas nodokli apliekamās preces ( ). Muitas kodeksa 202. panta 1. punkta otrās daļas juridiskās definīcijas izpratnē “pretlikumīga ievešana” nozīmē jebkādu ievešanu, pārkāpjot Muitas kodeksa 38.–41. pantu un 177. panta otro ievilkumu.

44. Tādējādi atbilde uz ceturtā jautājuma pirmo daļu ir atkarīga no tā, vai kļūdaina preces apzīmējuma sniegšana muitas dienestiem (“virtuves piederumi”, nevis “cigaretes”) ir uzskatāma par Muitas kodeksa 38.–41. pantā minēto pienākumu pārkāpumu ( ).

45. Kļūdaina preces apzīmējuma sniegšana muitas dienestiem nav pretrunā ar Muitas kodeksa 38. pantu. Saskaņā ar šo tiesību normu preces pēc tam, kad tās šķērsojušas robežu, nevilcinoties pa muitas dienestu noteiktu maršrutu, ja tāds ir noteikts, ir jānogādā noteiktā vietā. Šī vieta parasti ir muitas iestāde, kurā var notikt preču identifikācija. Muitas kodeksa 38. pants tādējādi neparedz paskaidrojumu iesniegšanu, bet gan fiziskas darbības veikšanu, proti preču nogādāšanu atbilstoši zināmiem norādījumiem par laiku un vietu. Tādējādi savas būtības dēļ kļūdaina deklarācija neietilpst Muitas kodeksa 38. panta piemērošanas jomā.

46. Tāpat šajā lietā nav pamata secinājumam par Muitas kodeksa 39. panta pārkāpumu. Atšķirībā no Muitas kodeksa 38. panta ar šo tiesību normu neapšaubāmi ir paredzēts pienākums informēt muitas dienestus, ja neparedzamu apstākļu vai nepārvaramas varas dēļ pienākums nogādāt preces noteiktajā vietā nav izpildāms. Tomēr šeit ir runa par izņēmuma noteikumu, ar ko pienākums nogādāt preces noteiktajā vietā tiek aizstāts ar informēšanas pienākumu. Ja preces ir pienācīgi nogādātas Muitas kodeksa 38. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē, tad Muitas kodeksa 39. pantā paredzētais pienākums sniegt informāciju nepastāv.

47. Šajā gadījumā nav arī pamata atzīt Muitas kodeksa 41. panta pārkāpumu.

48. Tomēr pastāv iespēja, ka ir pārkāpts preču uzrādīšanas muitā pienākums atbilstoši Muitas kodeksa 40. pantam. Muitas kodeksa 40. pants nešaubīgi tiek pārkāpts, ja preces tiek ievestas un tās vispār netiek uzrādītas muitā. Turpretī rodas jautājums par to, vai tikai saturiska kļūda, apzīmējot preces, kas ir uzrādītas muitā, ir atzīstama par preču uzrādīšanas muitā pienākuma atbilstoši Muitas kodeksa 40. pantam neizpildi. Šie abi aspekti tiks izvērtēti turpmākajos punktos.

a) Preces, kas ir uzrādītas muitā, bet ar saturiski kļūdainu apzīmējumu

49. Attiecībā uz precēm, kas uzrādītas muitai ar saturiski kļūdainu apzīmējumu (“virtuves piederumi”, nevis “cigaretes”, tas ir, “virtuves piederumi”, nevis “virtuves piederumi un cigaretes”), Muitas kodeksa 40. panta pārkāpums ir tikai tad, ja pienākums uzrādīt preces muitā ietver arī preču pareizu apzīmējumu.

50. Saskaņā ar Muitas kodeksa 4. panta 19. punktu preču uzrādīšana muitai nozīmē paziņošanu noteiktā kārtībā muitas dienestiem par preču nogādāšanu muitas iestādē vai citā muitas dienestu paredzētā vai akceptētā vietā. Uzrādot preces muitai, muitas dienestu uzmanība pirmoreiz tiek vērsta uz to, ka ievestās preces atrodas Kopienas muitas teritorijā. Šajā stadijā vēl nav nepieciešams, lai persona, kurai ir pienākums informēt muitas dienestus, precizētu ievesto preču veidu un daudzumu. Saskaņā ar iepriekšminēto definīciju preču uzrādīšana muitā nav paziņojums muitas dienestiem par to, kādas preces atrodas muitas iestādē. Ir tikai jādara zināms, ka preces ir tur nogādātas. It īpaši skaidri tas izriet, piemēram, no Muitas kodeksa 4. panta 19. punkta angļu valodas un portugāļu valodas versijas, saskaņā ar kuru preču uzrādīšana muitā ir “notification...of the arrival of goods ” vai, attiecīgi, “communicação…da chegada de mercadorias”.

51. Muitas kodeksa sistēma apstiprina šo interpretāciju. Tādējādi Kopienu likumdevējs ir uzskatījis par piemērotu atsevišķi formulēt noteikumus par preču uzrādīšanu muitā, no vienas puses, un kopsavilkuma deklarācijas iesniegšanu, no otras puses, un tos ietvert dažādas nodaļās ( ), kā arī paredzēt dažādus noteikumus, kas reglamentē muitas parāda rašanos nelikumīgas rīcības gadījumā ( ).

52. No Muitas kodeksa 43. panta acīmredzami izriet, ka abi paziņojumi ir saistīti gan saturiskā, gan arī laika ziņā; arī praksē parasti tie tiek iesniegti kopā vai kā viens paziņojums. Šādi tas, izskatās, ir noticis arī pamata lietas gadījumā.

53. No juridiskā viedokļa abi paziņojumi tomēr ir viens no otra jānošķir, un tas ir tikai loģiski, ka attiecībā uz katru no tiem ir savas saturiskās prasības. Kopsavilkuma deklarācijā ( ), kā arī pēc tam muitas deklarācijā obligāti ir jānorāda precīzs ievesto preču apzīmējums. Turpretī preču uzrādīšanas muitā stadijā pietiek tikai ar vispārēju paziņojumu muitas dienestiem par to, ka ievestās preces atrodas noteiktā vietā.

54. Šāda atšķirība saturiskajās prasībās attiecībā uz preču uzrādīšanu muitā un kopsavilkuma deklarāciju atspoguļojas arī paziņojumu attiecīgajos mērķos. Kopsavilkuma deklarācija ir domāta preču identifikācijai, un tā ir palīglīdzeklis muitošanā gadījumā, ja preces pēc to uzrādīšanas muitā tiek izņemtas no muitas uzraudzības. Turpretī preču uzrādīšanas muitā mērķis ir tikai sākotnēji nodrošināt, ka muitas dienesti savlaicīgi var uzraudzīt ievešanas procesu un var turpināt uzraudzību pēc preču ierašanās muitas iestādē, veicot konkrētu pārbaudi.

55. Ievešanas procesa uzraudzībā un kontrolē ir nepieciešams, bet arī pietiekami, ja iestāde tikai zina, ka preces – neatkarīgi no to veida un daudzuma – ir ievestas un kur ievestās preces atrodas. Kļūdains preču apzīmējums, tās uzrādot muitā, neko nemaina tajā apstāklī, ka ievestās preces atrodas norādītajā vietā un ir pieejamas muitas dienestiem ( ).

56. Arī no norādes Muitas kodeksa 4. panta 19. punktā uz “noteikto kārtību” nevar izsecināt, ka par ievesto preci, to uzrādot muitā, ir jāiesniedz papildu (saturiski pareiza) informācija. Kopienu tiesībās, it īpaši Muitas kodeksa īstenošanas regulā ( ), nav noteikts nekas tuvāk par preču uzrādīšanu muitā formu un saturu. Ciktāl ar attiecīgiem valsts īstenošanas noteikumiem netiek izvirzītas papildu prasības, preču uzrādīšanu muitā var veikt jebkādā formā, pat ar konkludentām darbībām.

57. Tā rezultātā ir jāsecina, ka pienākums uzrādīt preces muitā saskaņā ar Muitas kodeksa 40. pantu neietver pienākumu norādīt saturiski pareizu šo preču apzīmējumu. Līdz ar to tiktāl, ciktāl tas attiecas uz precēm, kas tikušas uzrādītas muitā, ja arī tām ir norādīts kļūdains apzīmējums, Muitas kodeksa 40. pants nav pārkāpts.

b) Preces, kas vispār nav uzrādītas muitā

58. No tikko izvērtētās situācijas ir jānošķir gadījumi, kuros preces (piemēram, cigaretes) vispār netiek uzrādītas muitā, vienalga, vai šīs preces ir ievedis labticīgs pārvadātājs, neko par to nezinot, vai arī šo preču esamība apzināti tika noklusēta, lai izvairītos no ievedmuitas maksāšanas.

59. Spriedumā lietā Viluckas Tiesa atzina, ka Kopienu muitas teritorijā ievestu preču uzrādīšana muitā Muitas kodeksa 4. panta 19. punkta izpratnē attiecas uz visām precēm un tai skaitā uz tādām, kas paslēptas šim nolūkam īpaši ierīkotos slēpņos, un ka pienākums preces uzrādīt muitā uz kravas automašīnas, ar kuru šīs preces ir ievestas Kopienas muitas teritorijā, šoferiem un līdzbraucējiem attiecas arī tad, ja preces, viņiem to nezinot, ir tikušas paslēptas transportlīdzeklī ( ). Ja šīs preces muitā netiek uzrādītas, tad tās Muitas kodeksa 202. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē Kopienas muitas teritorijā ir ievestas nelikumīgi ( ).

60. Tādēļ katrā atsevišķā gadījumā ir jāpārbauda, vai preces, kas nav skaidri minētas paziņojumā par preču uzrādīšanu muitā, tomēr ir ietvertas šajā preču uzrādīšanā muitā, tas ir, vai tās vispār ir bijušas paziņojuma par preču uzrādīšanu muitā priekšmets ( ). Protams, Tiesa EKL 234. panta procedūras ietvaros pati nav kompetenta piemērot Kopienu tiesisko regulējumu pamata prāvai. Tomēr tā ir kompetenta sniegt iesniedzējtiesai visus norādījumus par Kopienu tiesību interpretāciju, kas tai dotu iespēju novērtēt, vai preces – kā pamata lietā konfiscētās cigaretes, kas netika tieši deklarētas muitas dienestiem – ir ietvertas paziņojumā par preču uzrādīšanu muitā.

61. Šim nolūkam kā kritēriju no sprieduma lietā Viluckas var atvasināt to, ka (nekonkretizēts) paziņojums par preču uzrādīšanu muitā vienmēr attiecas tikai uz precēm, kas atrodas parastajās preču uzglabāšanai paredzētajās vietās transportlīdzeklī ( ). Tas atbilst preču uzrādīšanas muitā jēgai un mērķim. Tikai attiecībā uz tādām precēm muitas dienesti var pienācīgi realizēt tiem ar Kopienu tiesībām piešķirtās kontroles pilnvaras ( ) un nodrošināt efektīvu ievešanas procedūras uzraudzību ( ).

62. Tādā situācijā kā Viluckas lietā muitas dienesti nekādā ziņā nevar efektīvi īstenot savas kontroles pilnvaras, jo šajā gadījumā kontrabandas cigaretes atradās atsevišķi no īstās kravas telpas, īpaši ierīkotā slēpnī kravas automašīnas jumtā ( ). Tādēļ noteikti nevarēja sagaidīt, ka muitas dienesti tās varētu atklāt ikdienišķas pārbaudes ietvaros. Līdzīgi tas ir gadījumā, ja preces ir paslēptas, piemēram, transportlīdzekļa motortelpā, sēdekļos vai aiz tā riteņiem.

63. Savukārt tādā situācijā kā šajā lietā muitas dienestiem atrast nedeklarētas vai nepareizi deklarētas preces ir daudz vieglāk. Šajā gadījumā cigaretes tika uzglabātas tieši turpat, kur virtuves piederumi, kā arī bija iesaiņotas tajās pašās (lai arī precei neatbilstošās) kartona kastēs. Cigaretes nebija nomaskētas ar īpašu ierīču palīdzību vai ievietotas neredzamā vietā, kur prece parasti netiek uzglabāta.

64. Kopumā ņemot, preču uzrādīšanas muitā pienākums attiecas arī uz noslēptām vai ar īpašu ierīču palīdzību nobēdzinātām precēm. Šādas preces ir paziņojuma par preču uzrādīšanu muitā priekšmets tikai tad, ja tās tajā ir vai nu tieši minētas vai arī atrodas parastajās preču uzglabāšanai domātajās vietās transportlīdzeklī. Pretējā gadījumā ir pārkāpts Muitas kodeksa 40. pants.

c) Secinājumi

65. Tādējādi uz ceturtā jautājuma pirmo daļu būtu jāatbild šādi:

Muitas parāds nav radies saskaņā ar Muitas kodeksa 202. panta 1. punkta a) apakšpunktu, ja preces ir uzrādītas muitas dienestiem, kaut arī tās ir apzīmētas ar saturiski kļūdainu apzīmējumu.

Paslēptas vai nobēdzinātas preces, par kuru esamību muitas dienesti netika skaidri informēti un kuras neatrodas parastajās preču uzglabāšanai domātajās vietās transportlīdzeklī, tomēr nav paziņojuma par preču uzrādīšanu muitā priekšmets Muitas kodeksa 40. panta izpratnē kopskatā ar 4. panta 19. punktu; ievedmuitas nodokļa parāds attiecībā uz šādām precēm rodas saskaņā ar Muitas kodeksa 202. panta 1. punkta a) apakšpunktu.

2. Muitas parādnieks Muitas kodeksa 202. panta 3. punkta izpratnē

66. Ar ceturtā jautājuma otro daļu iesniedzējtiesa vēlas uzzināt, pirmkārt, vai persona, kas ir iesniegusi saturiski kļūdainu kopsavilkuma deklarāciju vai kļūdainu muitas deklarāciju, ir uzskatāma par parādnieku un, otrkārt, vai persona ir “muitas parādniece tikai tad, ja tā var tikt uzskatīta par parādnieku saskaņā ar Muitas kodeksa 202. panta 3. punktu”.

67. Muitas kodeksa 202. panta 3. punktā ir ietverts diferencēts tiesiskais regulējums par to personu loku, kas var tikt uzskatītas par parādniekiem attiecībā uz ievedmuitas nodokli, kas iekasējams saskaņā ar Muitas kodeksa 202. panta 1. punktu. Ja paralēli 202. panta 3. punktam ņem vērā atbilstošos Muitas kodeksa 203. panta 3. punkta, 204. panta 3. punkta un 205. panta 3. punkta noteikumus, tad ir skaidrs, ka runa ir par izsmeļošu iespējamo parādnieku uzskaitījumu atkarībā no attiecīgās tiesību normas saturiskā pielietojuma. Tādējādi muitas pārvalde saistībā ar Muitas kodeksa 202. panta 1. punkta a) apakšpunkta neizpildi par parādniekiem var atzīt tikai tās personas, kas atbilst Muitas kodeksa 202. panta 3. punkta nosacījumiem ( ).

68. Tam, ka persona ir iesniegusi kļūdainu kopsavilkuma deklarāciju vai deklarāciju par muitas procedūras piemērošanu, pašam par sevi Muitas kodeksa 202. panta ietvaros nav nekādas nozīmes. Uz šāda veida deklarācijām neattiecas tās tiesību normas, uz kurām ir atsauce Muitas kodeksa 202. panta 1. punkta otrajā daļā. Parādnieks Muitas kodeksa 202. panta 3. punkta pirmā ievilkuma izpratnē drīzāk ir persona, kas ievedusi preces Kopienas muitas teritorijā, pārkāpjot preču nogādāšanas pienākumu saskaņā ar Muitas kodeksa 38. panta 1. punkta a) apakšpunktu vai preču uzrādīšanas muitāpienākumu saskaņā ar Muitas kodeksa 40. pantu.

69. Jebkurā gadījumā, kā jau minēts iepriekš ( ), kopsavilkuma deklarācijas iesniegšana laika ziņā tieši sakrīt ar preču uzrādīšanu muitā (skat. arī Muitas kodeksa 43. panta 2. punkta pirmo teikumu) vai tas pat notiek vienlaicīgi. Tādējādi, ja saturiski kļūdainas kopsavilkuma deklarācijas iesniegšana vienlaicīgi ir saistīta ar preču uzrādīšanas muitā pienākuma pārkāpumu saskaņā ar Muitas kodeksa 40. pantu – kas notiek tādā gadījumā, kad par paslēptu vai nobēdzinātu preci muitas iestādei nemaz netiek ziņots un tā arī netiek uzrādīta muitā ( ) –, tad persona, kas ir iesniegusi kopsavilkuma deklarāciju, ir parādniece Muitas kodeksa 202. panta 3. punkta pirmā ievilkuma izpratnē. Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai minētais attiecas uz tās izskatāmo gadījumu.

C – Par otro un trešo jautājumu: Muitas kodeksa 203. un 204. pants

70. Ar savu otro un trešo jautājumu iesniedzējtiesa vēlas ne tikai uzzināt, kā interpretēt Muitas kodeksa 203. un 204. pantu; papildus tam abi jautājumi skar šo tiesību normu savstarpējo saikni. Tādēļ šo abu tiesību normu nošķiršanai ir praktiska nozīme, jo tikai Muitas kodeksa 204. panta pirmā punkta beigās ir paredzēts attaisnojums, ja tiek konstatēts, ka muitas noteikumu neizpildīšana nav būtiski iespaidojusi attiecīgās pagaidu glabāšanas vai muitas procedūras pareizu norisi.

1. Par trešo jautājumu: Muitas kodeksa 204. panta materiālā piemērošanas joma

71. Trešais jautājums atkārtoti attiecas uz to pamata lietas apstākļu daļu, kur viens no apsūdzētajiem muitas dienestiem iesniedza noteiktus paziņojumus par ievesto preci (“virtuves piederumi”). Ar šo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas uzzināt, vai muitas parāds rodas saskaņā ar Muitas kodeksa 204. pantu, ja muitai uzrādītās preces ir deklarētas saturiski kļūdaini, bet tās tomēr turpina atrasties muitas uzraudzībā.

72. Saskaņā ar Muitas kodeksa 204. panta 1. punkta a) apakšpunktu ievedmuitas parāds rodas, neizpildot kādu no pienākumiem, ko uzliek ievedmuitas nodoklim pakļaujamo preču pagaidu glabāšana, vai tās muitas procedūras izmantošanu, kurā tās nodotas.

73. Preču pagaidu glabāšana aizsākas ar to uzrādīšanu muitā (skat. Muitas kodeksa 50. pantu). Kopsavilkuma deklarācijas iesniegšana saskaņā ar Muitas kodeksa 43. pantu ir viens no preču pagaidu glabāšanas izrietošiem pienākumiem. Kā izklāstīts iepriekš ( ), kopsavilkuma deklarācijā atšķirībā no preču uzrādīšanas muitā preces ir jāapzīmē konkrēti. Ja kopsavilkuma deklarācijā ir deklarēts kas cits, nevis preces, kas faktiski tiek ievestas (aliud, piemēram, “virtuves piederumi”, nevis “cigaretes”, tas ir, “virtuves piederumi”, nevis “virtuves piederumi un cigaretes”), tādā gadījumā nav izpildīts no Muitas kodeksa 43. panta izrietošais pienākums.

74. Attiecīgās preces pārkāpuma izdarīšanas brīdī saskaņā ar Muitas kodeksa 204. panta 1. punkta a) apakšpunktu, protams, joprojām atrodas muitas uzraudzībā; ar šo tiesību normu būtībā tiek sankcionēta pienākumu neizpilde saistībā ar preču pagaidu glabāšanu vai muitas procedūras izmantošanu – tātad tādu pienākumu neizpilde, kas ietilpst laikposmā, kad pastāv muitas uzraudzība (Muitas kodeksa 37. pants).

75. Tomēr nav nepieciešams, lai pienākuma neizpildes rezultātā Muitas kodeksa 204. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē (piemēram, saturiski kļūdainas kopsavilkuma deklarācijas rezultātā) šī muitas uzraudzība tiek ietekmēta. Tas izriet no salīdzinājuma ar Muitas kodeksa 203. pantu. Kā Tiesa jau ir nolēmusi spriedumā lietā Hamann International ( ), Muitas kodeksa 203. un 204. pantam ir dažādas piemērošanas jomas. Ja pirmais no šiem pantiem attiecas uz darbībām, kuru rezultātā prece tiek nelikumīgi izņemta no muitas uzraudzības, tad otrais attiecas uz to pienākumu neizpildi, kuri neietekmēja muitas uzraudzību.

76. Muitas kodeksa 204. pantam tiktu liegta tā praktiskā iedarbība, ja to varētu piemērot tikai saistībā ar to pienākumu neizpildi, kas ietekmē muitas uzraudzību. Tādā gadījumā šī tiesību norma būtu tikai deklaratīva. Ja pārkāpumam Muitas kodeksa 204. panta 1. punkta izpratnē ir tādas sekas, ka preces vienlaicīgi tiek izņemtas no muitas uzraudzības, tad tik un tā ir izpildīti Muitas kodeksa 203. panta 1. punkta piemērošanas nosacījumi, un 203. pants atbilstoši Muitas kodeksa redakcijai ( ) salīdzinājumā ar 204. pantu būtu jāpiemēro kā lex specialis.

77. Pienākumu neizpildes iespējamajai ietekmei uz muitas uzraudzību labākajā gadījumā var būt nozīme attaisnojošāsklauzulas ietvaros, kas ietverta Muitas kodeksa 204. panta 1. punkta beigās: tādējādi no Muitas kodeksa īstenošanas regulas 859. panta, kas satur izsmeļošu attaisnojošu gadījumu uzskaitījumu ( ), izriet, ka attaisnojums nav piemērojams, ja ir bijis mērķis nelikumīgi izņemt preces no muitas uzraudzības ( ). Tas savukārt nozīmē, ka pat to pienākumu neizpilde, kas neietekmē vai nemēģina ietekmēt muitas uzraudzību, ietilpst Muitas kodeksa 204. panta 1. punkta paredzētajos gadījumos (bet kura tomēr var tikt attaisnota).

78. Kopumā ņemot, ievedmuitas parāds saskaņā ar Muitas kodeksa 204. pantu rodas, kļūdaini apzīmējot preci, neatkarīgi no tā, vai šī pārkāpuma rezultātā tiek ietekmēta muitas uzraudzība.

2. Par otrā jautājuma otro daļu: Muitas kodeksa 203. panta piemērojamība attiecībā uz personām

79. Otrais jautājums attiecas uz to pamata lietas apstākļu daļu, kur preces tika aiztransportētas no Antverpenes ostas un nogādātas uz citu vietu nekā transporta dokumentā kā galamērķa muitas iestāde norādītā noliktava.

80. Ar sava otrā jautājuma otro daļu iesniedzējtiesa būtībā vēlas uzzināt, vai persona, kurai ir jāizpilda pienākumi attiecībā uz preču pagaidu glabāšanu vai muitas procedūras izmantošanu, arī var tikt atzīta par ievedmuitas parāda, kas radies saskaņā ar Muitas kodeksa 203. panta 1. punktu, parādnieku. Šim jautājumam ir nozīme tad, ja, piemēram, – tāpat kā pamata lietā – galvenais atbildīgais tranzīta procedūrā, kas šai procedūrai ir deklarējis preces, nav tā pati persona, kas preču nosūtīšanas vai izkraušanas laikā izņēma tās no muitas uzraudzības.

81. Vispirms ir jākonstatē, ka saskaņā ar Muitas kodeksa 203. panta 3. punkta pirmajiem trim ievilkumiem par parādniekiem tiek uzskatīti: pirmkārt, persona, kas izņēmusi preces no muitas uzraudzības, otrkārt, jebkura persona, kas piedalījusies šādā izņemšanā, un visbeidzot jebkura persona, kas ieguvusi vai valdījusi attiecīgās preces.

82. Turklāt muitas parādniece “attiecīgā gadījumā – [ir arī] persona, kam jāizpilda pienākumi, ko uzliek preču pagaidu glabāšana vai tās muitas procedūras piemērošana, kurā preces nodotas” (Muitas kodeksa 203. panta 3. punkta ceturtais ievilkums). Līdz ar to Muitas kodekss paredz sākotnēji viennozīmīgu noteikumu, saskaņā ar kuru arī pēdējā minētā persona paralēli iepriekš uzskaitītajām personām ir ievedmuitas parādniece. Atšķirībā no iepriekšējiem Muitas kodeksa 203. panta 3. punkta ievilkumiem šajā noteikumā ir paredzēts papildinājums: persona, kam jāizpilda pienākumi, ko uzliek preču pagaidu glabāšana vai tās muitas procedūras piemērošana, kurā preces nodotas, ir parādniece tikai attiecīgā gadījumā. Tomēr no Muitas kodeksa nav viegli saprast, kas ar to ir domāts.

83. Manuprāt, vārdi “attiecīgā gadījumā” ( ) neietver papildu ierobežojošu nosacījumu, kas reglamentē muitas parāda rašanos attiecībā uz konkrētām personām. Jautājums drīzāk ir tikai par vienkāršu paskaidrojumu, saskaņā ar kuru ceturto ievilkumu var piemērot tikai gadījumā, ja šīs tiesību normas izpratnē šāda “persona” vispār eksistē. Tas attiecas uz gadījumu, kad – tāpat kā pamata lietā – no muitas uzraudzības izņemtās preces pirms tam muitai bija uzrādījusi vai deklarējusi cita persona, tas ir, preču uzrādīšanu vai deklarēšanu un to izņemšanu no muitas uzraudzības nav veikusi viena un tā pati persona ( ). Ja turpretī preču uzrādīšanu muitai vai deklarēšanu un to izņemšanu no muitas uzraudzības ir veikusi viena un tā pati persona, tad nav jāatsaucas uz Muitas kodeksa 203. panta 3. punkta ceturto ievilkumu, jo šai personai jebkurā gadījumā ir piemērojams pirmais ievilkums. Tikpat nenozīmīgi ir atsaukties uz Muitas kodeksa 203. panta 3. punkta ceturto ievilkumu, ja preces nemaz nav uzrādītas vai deklarētas muitā brīdī, kad tās tika izņemtas no muitas uzraudzības, piemēram, ja preču izņemšana no muitas uzraudzības tika veikta jau pirms muitas iestādes sasniegšanas, piemēram, novirzoties no paredzētā pārvadājuma maršruta (piemēram, muitas ceļa); pēdējā gadījumā persona, kam jāizpilda pienākumi, ceturtā ievilkuma izpratnē nemaz nepastāv.

84. Šai vārdu “attiecīgā gadījumā” vien kā paskaidrojuma un nevis ierobežojuma interpretācijai atbilst Muitas kodeksa 202. un turpmāko pantu jēga un mērķis. Ievērojot Kopienas nodokļu intereses, muitas parādnieku lokam ir jābūt iespējami plašam, lai pēc iespējas labāk nodrošinātu muitas nodevu iekasēšanu.

85. Tādos apstākļos kā pamata lietā, kur persona, kas deklarējusi preces Kopienu ārējā tranzīta procedūrai, nav tā pati persona, kas preces vēlāk transportējusi vai izkrāvusi, Muitas kodeksa 203. panta 3. punkta ceturtajam ievilkumam ir neatkarīga piemērošanas joma, jo ar to tiek izvirzīta prasība par otra parādnieka esamību, uz kuru neattiecas iepriekšējie ievilkumi.

86. Kopumā ir jākonstatē: tādos apstākļos kā pamata lietā saskaņā ar Muitas kodeksa 203. panta 3. punkta ceturto ievilkumu muitas maksājuma, kas izriet no Muitas kodeksa 203. panta 1. punkta, parādniece ir arī persona, kurai bija jāizpilda pienākumi, ko uzliek preču, kas apliekamas ar ievedmuitas nodokli, pagaidu glabāšana vai attiecīgās muitas procedūras piemērošana.

3. Par Muitas kodeksa 203. panta un 204. panta savstarpējo saikni

87. Ar otrā jautājuma pirmo daļu iesniedzējtiesa vēlas uzzināt tikai to, ko jau bez grūtībām var izsecināt no Muitas kodeksa redakcijas: ievedmuitas parāds Muitas kodeksa 203. panta 1. punkta izpratnē rodas tad, ja ar ievedmuitas nodokli apliekamās preces tiek nelikumīgi izņemtas no muitas uzraudzības. Šajā kontekstā iesniedzējtiesa ir pareizi pieņēmusi, ka Kopienas ārējā tranzīta procedūrai paredzētās preces faktiski tiek izņemtas no muitas uzraudzības, ja – tāpat kā pamata lietā – preces tiek nogādātas citā vietā, kas nav noliktava, kas transporta dokumentos minēta kā galamērķa muitas iestāde ( ).

88. Ja tomēr otrā jautājuma pirmo daļu skata kopā ar citiem jautājumiem, it īpaši ar trešo jautājumu, tad izriet, ka iesniedzējtiesa papildus skar arī saistību starp Muitas kodeksa 203. un 204. pantu un konkrēti vēlas uzzināt, saskaņā ar kuru no abām tiesību normām rodas ievedmuitas parāds, ja – tāpat kā šajā lietā – sākotnēji saskaņā ar Muitas kodeksa 204. panta 1. punktu nav ievēroti muitas noteikumi un vēlāk preces tiek arī izņemtas no muitas uzraudzības. Būtībā ir jāizvērtē, vai ir jāpiemēro Muitas kodeksa 203. vai 204. pants, vai arī abi divi, ja pirms preču izņemšanas no muitas uzraudzības (šajā gadījumā: nogādāšanas citā vietā, nevis paredzētajā muitas noliktavā) Muitas kodeksa 204. panta 1. punkta izpratnē jau bija izdarīts pārkāpums, kurš tomēr nekādā veidā neietekmēja muitas uzraudzību (šajā gadījumā: muitas dienestiem paziņots neatbilstošs preču apzīmējums “virtuves piederumi”, nevis “cigaretes”, tas ir, “virtuves piederumi”, nevis “virtuves piederumi un cigaretes”) ( ).

89. Šajā sakarā vispirms ir jākonstatē, ka Muitas kodeksa 204. panta 1. punktā ir ietverta tieša atsauce uz abu šo tiesību normu konkurējošām attiecībām. Līdz ar to muitas parāds rodas saskaņā ar Muitas kodeksa 204. pantu tikai gadījumos, kas nav minēti 203. pantā. Spriedumā lietā Hamann International Tiesa tādēļ konstatēja, ka abām tiesību normām ir atšķirīga piemērošanas joma un ka lēmums par ievedmuitas parāda rašanās pamatu ir atkarīgs no tā, vai attiecīgās darbības ir uzskatāmas par preču izņemšanu no muitas uzraudzības Muitas kodeksa 203. panta 1. punkta izpratnē. Tikai tad, ja tas tā nav, būtu jāpiemēro Muitas kodeksa 204. pants ( ).

90. Šajā savstarpēji konkurējošajā sistēmā Muitas kodeksa 203. pantam piešķirtā priekšrocība ir spēkā vienmēr, kad ir jāizvērtē tā pati faktiskā situācija. Turpretī rodas šaubas, vai Muitas kodeksa 203. pants kā speciāla tiesību norma prevalē pār Muitas kodeksa 204. pantu arī tad, kad ir jāizvērtē dažādas faktiskās situācijas, kur vienai no tām ir jāpiemēro Muitas kodeksa 204. pants, bet otrai – Muitas kodeksa 203. pants.

91. Apjoms, kurā Muitas kodeksa 203. pants ir prevalējošs, ir atkarīgs no tā, kas tiek saprasts ar gadījumu Muitas kodeksa 204. panta 1. punkta izpratnē. Manuprāt, šis jēdziens būtu jāsaprot kā norāde uz attiecīgu faktisko situāciju, nevis kā vispārīgs norādījums, kas attiecas uz visu kopējo muitas procedūru ( ).

92. Pirmkārt, kā uz to norāda Muitas kodeksa 204. panta redakcija, ir runa par 203. pantā minēto gadījumu. 203. panta pirmajā daļā tomēr ir aprakstīta tikai viena faktiskā situācija, proti, nelikumīga preču izņemšana no muitas uzraudzības.

93. Otrkārt, Muitas kodeksa 204. panta piemērošanas joma un tādējādi arī praktiskā iedarbība tiktu ievērojami ierobežota, ja šo tiesību normu pastāvīgi nepiemērotu vēlākas preču izņemšanas no muitas uzraudzības gadījumā. Tiesības vērsties pret visiem parādniekiem Muitas kodeksa 203. panta 3. punkta un 204. panta 3. punkta izpratnē solidāri un atsevišķi ( ) būtu pretrunā Kopienas fiskālajām interesēm.

94. Treškārt, ir jāatceras, ka vēlāk sekojoša preču izņemšana no muitas uzraudzības nenozīmē, ka iepriekš izdarītais pārkāpums saskaņā ar Muitas kodeksa 204. pantu nav noticis, bet gan to pastiprina: jo pēc šādas izņemšanas muitas dienesti ar kontroles palīdzību vairs nevar konstatēt pienākumu neizpildi saskaņā ar Muitas kodeksa 204. pantu, piemēram, kļūdainu deklarēšanu.

95. Viss minētais apstiprina pieņēmumu, ka Muitas kodeksa 204. panta 1. punktā esošais konkurējošais noregulējums neattiecas uz gadījumiem, kuros 203. un 204. panta piemērošanas nosacījumi tiek izpildīti, veicot atšķirīgas, laika ziņā secīgas darbības. Šādos gadījumos Muitas kodeksa 203. pants neizslēdz 204. panta piemērošanu ( ).

96. Šeit ir jānošķir jautājums par faktisko muitas nodokļu samaksu. Pats par sevi saprotams, ka, neskatoties uz vairākiem tiesiskiem pamatiem muitas parāda izcelsmei, muitas nodokli vienmēr var iekasēt un samaksāt tikai vienu reizi. Ja par viena muitas parāda samaksu atbild vairākas personas, tās par šo parādu atbild solidāri un atsevišķi (Muitas kodeksa 213. pants).

97. Kopumā ņemot, ievedmuitas parāds rodas gan saskaņā ar Muitas kodeksa 203. panta 1. punktu, gan arī saskaņā ar 204. panta 1. punkta a) apakšpunktu, ja, veicot atšķirīgas, laika ziņā secīgas darbības, netiek izpildīts kāds no pienākumiem, ko uzliek preču pagaidu glabāšana vai muitas procedūras izmantošana un pēc tam ar ievedmuitas nodokli apliekamās preces tiek izņemtas no muitas uzraudzības.

VI – Secinājumi

98. Pamatojoties uz iepriekš minētajiem apsvērumiem, es Tiesai iesaku uz Hof van Beroep te Antwerpen uzdotajiem prejudiciāliem jautājumiem atbildēt šādi:

1) par pirmo jautājumu:

Kopienas muitas teritorijā ievestas preces atrodas muitas uzraudzībā pat tad, ja tās – tīši vai netīši – muitas dienestiem ir kļūdaini apzīmētas.

2) par otro un trešo jautājumu:

Muitas parāds rodas gan saskaņā ar Muitas kodeksa 203. panta 1. punktu, gan arī saskaņā ar 204. panta 1. punkta a) apakšpunktu, ja, veicot atšķirīgas, laika ziņā secīgas darbības, netiek izpildīts kāds no pienākumiem, ko uzliek preču pagaidu glabāšana vai muitas procedūras izmantošana, un vēlāk ar ievedmuitas nodokli apliekamās preces tiek izņemtas no muitas uzraudzības.

Tādos apstākļos kā pamata lietā saskaņā ar Muitas kodeksa 203. panta 3. punkta ceturto ievilkumu no Muitas kodeksa 203. panta 1. punkta izrietošās ievedmuitas parādnieces ir arī tās personas, kurām bija jāizpilda pienākumi, ko uzliek ievedmuitas nodoklim pakļaujamo preču pagaidu glabāšana vai tās muitas procedūras izmantošana, kurā tās nodotas.

Ievedmuitas parāds saskaņā ar Muitas kodeksa 204. pantu rodas tad, ja preces tiek saturiski kļūdaini deklarētas, neatkarīgi no tā, vai šis pārkāpums ir ietekmējis muitas uzraudzību.

3) par ceturto jautājumu:

Ievedmuitas parāds saskaņā ar Muitas kodeksa 202. panta 1. punkta a) apakšpunktu nerodas, ja preces ir uzrādītas muitas iestādēm, kaut arī tās ir apzīmētas ar saturiski kļūdainu apzīmējumu.

Paslēptas vai nobēdzinātas preces, par kuru esamību skaidri netika darīts zināms muitas dienestiem un kuras neatrodas parastajās preču uzglabāšanai domātajās vietās transportlīdzeklī, tomēr nav paziņojuma par preču uzrādīšanu muitā Muitas kodeksa 40. panta izpratnē kopskatā ar 4. panta 19. punktu priekšmets; un attiecībā uz šādām precēm ievedmuitas parāds rodas saskaņā ar Muitas kodeksā 202. panta 1. punkta a) apakšpunktu.

Ja, iesniedzot saturiski kļūdainu kopsavilkuma deklarāciju, vienlaicīgi netiek izpildīts pienākums preces uzrādīt muitā saskaņā ar Muitas kodeksa 40. pantu, tad persona, kas iesniegusi deklarāciju, ir muitas parādniece Muitas kodeksa 202. panta 3. punkta pirmā ievilkuma izpratnē.