Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurence – Naudas sodi – Kopienu sankcijas un trešā valstī uzliktās sankcijas par valsts konkurences tiesību pārkāpumu

(EKL 3. panta 1. punkta g) apakšpunkts; Padomes Regulas Nr. 17 15. pants

2. Apelācija – Pamati – Kļūdains faktu vērtējums – Nepieņemamība – Pierādījumu vērtējuma kontrole Tiesā – Izslēgšana, izņemot sagrozīšanas gadījumu

(EKL 225. panta 1. punkts; Tiesas Statūtu 58. panta pirmā daļa)

3. Konkurence – Administratīvais process – Paziņojums par iebildumiem – Nepieciešamais saturs – Tiesību uz aizstāvību ievērošana

(Padomes Regulas Nr. 17 19. panta 1. punkts)

4. Konkurence – Administratīvais process – Tiesību uz aizstāvību ievērošana

5. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji

(Padomes Regula Nr. 17; Komisijas Paziņojums 96/C 207/04)

6. Apelācija – Tiesas kompetence

(Padomes Regulas Nr. 17 15. pants)

7. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Attiecīgā uzņēmuma finansiālais stāvoklis

(Padomes Regulas Nr. 17 15. pants)

8. Konkurence – Naudas sodi – Komisijas rīcības brīvība

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts)

Summary

1. Attiecībā uz aizliegtu vienošanos starptautiskā kontekstā, ko it īpaši raksturo trešo valstu juridisko sistēmu iesaistīšanās to attiecīgajās teritorijās, šo valstu iestāžu, kuru pienākums ir brīvas konkurences aizsardzība, pilnvaru izmantošana saskaņā ar to teritoriālo kompetenci ir pakļauta šo valstu atbilstīgajām prasībām. Ja šo valstu iestādes konkurences tiesību jomā ir konstatējušas piemērojamo normu pārkāpumus, elementi, kas ir citu valstu tiesību sistēmas pamatā konkurences tiesībās, ietver ne tikai īpašu lietderību un mērķus, bet noved pie īpašu materiālo normu pieņemšanas, kā arī ļoti atšķirīgām tiesiskajām sekām administratīvo tiesību, krimināltiesību vai civiltiesību jomā.

No tā izriet, ka, ja Komisija soda par kāda uzņēmuma neatļautu darbību, pat ja tā rodas starptautiskas aizliegtas vienošanās dēļ, tās mērķis ir aizsargāt brīvu konkurenci kopējā tirgū, kas saskaņā ar EKL 3. panta 1. punkta g) apakšpunktu ir Kopienas pamatmērķis. Saistībā ar juridisko tiesību aizsardzības Kopienu līmenī īpatnībām Komisijas veiktais vērtējums saskaņā ar tās kompetenci šajā jomā var būtiski atšķirties no trešo valstu iestāžu vērtējuma.

Tādēļ non bis in idem princips, kas ir paredzēts Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 7. protokola 4. pantā, neattiecas uz situācijām, kurās saskaņā ar to kompetenci ir iesaistītas trešo valstu tiesību sistēmas un konkurences iestādes.

(sal. ar 24.–30. punktu)

2. Pirmās instances tiesa ir vienīgā instance, kuras kompetencē ir, no vienas puses, konstatēt faktus, izņemot gadījumu, kad šo konstatējumu materiālā neprecizitāte izriet no šai tiesai iesniegtiem lietas materiāliem, un, no otras puses, veikt šo faktu vērtējumu. No tā izriet, ka Pirmās instances tiesā iesniegto pierādījumu izvērtējums, ja vien nav sagrozīta šo pierādījumu jēga, nav tiesību jautājums, kas jāpārbauda Tiesai.

No tā izriet, ka nav pieņemams apelācijā izvirzīts pamats, kura mērķis ir likt Tiesai pārbaudīt tāda Pirmās instances tiesas konstatējuma pamatotību, kas veikts pēc detalizētas faktisko apstākļu pārbaudes un saskaņā ar kuru uzņēmums ir bijis aizliegtas vienošanās līderis, un šāda loma uzskatāma par atbildību pastiprinošu apstākli.

(sal. ar 41., 42. un 48. punktu)

3. Tā kā Komisija paziņojumā par iebildumiem norāda galvenos faktiskos un tiesiskos apstākļus, kas var izraisīt naudas soda uzlikšanu, piemēram, iespējamā pārkāpuma smagumu un ilgumu, kā arī apstākli, ka tas ir izdarīts tīši vai nolaidības dēļ, Komisija izpilda savu pienākumu ievērot uzņēmumu tiesības tikt uzklausītiem.

Tiesības uz aizstāvību tiek ievērotas tādēļ, ka attiecīgajam uzņēmumam ir sniegta iespēja izteikt savus apsvērumus par izdarītā pārkāpuma ilgumu, smagumu un raksturu. Komisijai nav pienākuma paziņojumā par iebildumiem izskaidrot, kādā veidā tā varētu izmantot katru no šiem apstākļiem, nosakot naudas soda apmēru.

Tā kā paziņojumā par iebildumiem bija norādīts, ka attiecīgais uzņēmums ir rīkojies kā pārkāpuma līderis un iniciators, tas bija brīdināts, ka šis apstāklis var tikt ņemts vērā, nosakot naudas sodu. Fakts, ka lēmumā par soda noteikšanu attiecīgais uzņēmums atzīts par aizliegtas vienošanās vienīgo līderi, negroza šī uzņēmuma stāvokli tādā mērā, lai aizskartu tā tiesības uz aizstāvību, jo paziņojuma par iebildumiem būtība ir tāda, ka tas ir provizorisks un Komisija to var labot, veicot vēlāku izvērtējumu, pamatojoties uz pušu iesniegtajiem apsvērumiem un citiem faktu konstatējumiem.

(sal. ar 56.–58., 60. un 62. punktu)

4. Tiesību uz aizstāvību ievērošana īpaši prasa, lai izmeklējamais uzņēmums administratīvajā procesā varētu lietderīgi darīt zināmu savu viedokli par apgalvoto faktu patiesumu un atbilstību, kā arī par Komisijas rīcībā esošajiem dokumentiem. Aizliegtas vienošanās izmeklēšanas grupas locekļa valodu zināšanas pašas par sevi nav izšķirošas, lai novērtētu, vai Komisija ir pārkāpusi tiesības uz aizstāvību.

(sal. ar 71. un 73. punktu)

5. Komisijai ir plaša rīcības brīvība attiecībā uz naudas soda apmēra noteikšanas metodi un tā šajā sakarā var ņemt vērā vairākus faktorus, tostarp attiecīgo uzņēmumu sadarbību izmeklēšanā, ko veic šīs iestādes dienesti. Uzņēmuma sadarbība ar Komisiju var pamatot naudas soda samazinājumu saskaņā ar Paziņojumu par naudas sodu neuzlikšanu vai to apmēra samazināšanu lietās par aizliegtu vienošanos vienīgi tad, ja tas efektīvi ļauj Komisijai izpildīt tās pienākumu konstatēt pārkāpumu un to izbeigt. Komisijai ir plaša rīcības brīvība, izvērtējot uzņēmuma sadarbības kvalitāti un noderīgumu, īpaši salīdzinājumā ar citu uzņēmumu ieguldījumu.

(sal. ar 81., 83. un 88. punktu)

6. Tiesa taisnīguma apsvērumu dēļ apelācijas ietvaros nedrīkst ar savu novērtējumu aizstāt Pirmās instances tiesas novērtējumu, kura, īstenojot savu neierobežoto kompetenci, lemj par tādu naudas sodu apmēru, kas uzlikti uzņēmumiem par Kopienu konkurences tiesību normu pārkāpumu. Pamats, ar ko tiek apšaubīts uzliktā naudas soda samērīgums, ir jāatzīst par nepieņemamu, jo tā mērķis ir panākt faktu novērtējuma pārskatīšanu, kas apelācijas ietvaros nav Tiesas kompetencē.

(sal. ar 98. un 99. punktu)

7. Komisijai, nosakot naudas soda apmēru, nav jāņem vērā attiecīgā uzņēmuma ekonomiskais stāvoklis, jo šāda pienākuma atzīšana nozīmētu nepamatotu konkurences priekšrocību piešķiršanu uzņēmumiem, kas nav tik veiksmīgi pielāgojušies tirgus apstākļiem.

(sal. ar 100. punktu)

8. Komisijai atbilstoši Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktam piešķirtās pilnvaras ietver tiesības noteikt naudas sodu samaksas termiņu, no kura tiek aprēķināti procenti, kā arī to likmi un detalizētus noteikumus sava lēmuma ieviešanai. Līdz ar to Komisijai ir tiesības kā izejas punktu pieņemt augstāku likmi nekā tirgū piemēroto – tādu, kādu piedāvā vidusmēra aizņēmējam, atbilstīgi vajadzībai atturēt no vilcināšanās samaksāt naudas sodu.

(sal. ar 109.–111. punktu)