Keywords

Summary



Keywords

1. Prejudiciāli jautājumi – Tiesas kompetence – Robežas – Interpretācija, kas lūgta gadījumā, kad ir pieņemts Savienības tiesībām atbilstošs valsts tiesiskais regulējums attiecībā uz faktiem, kas neietilpst to piemērošanas jomā

(LES 35. pants)

2. Eiropas Savienība – Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Cietušo statuss kriminālprocesā – Pamatlēmums 2001/220 – Cietušais – Jēdziens – Juridiskas personas – Izslēgšana

(Padomes Pamatlēmuma 2001/220 1. panta a) punkts un 10. panta 1. punkts)

3. Eiropas Savienība – Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Cietušo statuss kriminālprocesā – Pamatlēmums 2001/220 – Valsts tiesiskajā regulējumā attiecībā uz noteiktiem pārkāpumiem skaidri paredzēts izlīgums

(Padomes Pamatlēmuma 2001/220 10. pants)

Summary

1. Ja pamata prāvas fakti neietilpst Savienības tiesību piemērošanas jomā, Tiesai ir kompetence atbildēt uz prejudiciālu jautājumu, kas uzdots saskaņā ar LES 35. pantu, arī tad, ja valsts tiesiskais regulējums attiecībā uz situācijām, kas nav norādītas Savienības tiesībās, atbilst situācijām, kas izriet no Savienības tiesībām. Ir acīmredzami, ka Savienības tiesību sistēmas interesēs ir panākt, lai katra Savienības tiesību norma neatkarīgi no tā, ar kādiem priekšnosacījumiem to būtu paredzēts piemērot, tiktu interpretēta vienveidīgi, lai tādējādi novērstu atšķirības.

(sal. ar 33. punktu)

2. Pamatlēmuma 2001/220 par cietušo statusu kriminālprocesā 1. panta a) punkts un 10. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka saistībā ar izlīgumu kriminālprocesā, kas norādīts minētā 10. panta 1. punktā, “cietušā” jēdziens neietver juridiskas personas.

No paša Pamatlēmuma 1. panta a) punkta teksta, kurā ir noteikts, ka cietušais šajā Pamatlēmumā ir definēts kā “fiziska” persona, kam nodarīts kaitējums, tostarp fizisks vai morāls kaitējums, morālas ciešanas vai mantisks kaitējums, ko tieši izraisījusi darbība vai bezdarbība, kas ir kādas dalībvalsts krimināltiesību pārkāpums, izriet, ka tikai fiziskām personām var tikt nodarīts kaitējums.

Apstāklis, ka dažas dalībvalstis ir paredzējušas izlīgumu kriminālprocesā, ja cietušais ir juridiska persona, nerada šaubas par šo secinājumu. Tā kā Pamatlēmumā nav pilnībā harmonizēta attiecīgā joma, ar to nedz tiek liegts, nedz arī noteikts pienākums dalībvalstīm piemērot tā noteikumus arī tad, ja cietušais ir juridiska persona. Interpretējot Pamatlēmumu tādējādi, ka tas attiecas tikai uz fiziskām personām, netiek diskriminētas arī juridiskas personas, jo Savienības likumdevējs varēja ieviest aizsargājošu režīmu arī par labu tikai fiziskām personām tāpēc, ka šīs personas atrodas situācijā, kas objektīvi atšķiras no juridiskajām personām, to ievainojamības dēļ un to interešu rakstura dēļ, kuras var aizskart tikai nodarījumi pret fiziskām personām, kā, piemēram, cietušā dzīvība un fiziskā neaizskaramība.

(sal. ar 26., 28.–31. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

3. Pamatlēmuma 2001/220 par cietušo statusu kriminālprocesā 10. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā dalībvalstīm nav noteikts pienākums atļaut prasīt izlīgumu visu noziedzīgo nodarījumu gadījumā, kuru būtiskās pazīmes, kas definētas valsts tiesiskajā regulējumā, būtībā atbilst to noziedzīgo nodarījumu būtiskajām pazīmēm, kuru gadījumā izlīgums šajā tiesiskajā regulējumā ir skaidri paredzēts.

Šajā tiesību normā ir tikai prasīts, lai dalībvalstis censtos veicināt izlīgumu krimināllietās par nodarījumiem, attiecībā uz kuriem tās šāda veida pasākumus uzskata par atbilstošiem, tādējādi dalībvalstīm ir rīcības brīvība izvēlēties noziedzīgos nodarījumus, par kuriem ir iespējams izlīgums. No minētā izriet, ka, izlemjot atļaut piemērot izlīguma procedūru tikai noziedzīgu nodarījumu pret personu, satiksmes drošību vai īpašumu gadījumā (izvēle, kas pamatā ir saistīta ar politiski juridiskiem motīviem), valsts likumdevējs nav pārsniedzis tam piešķirto rīcības brīvību.

(sal. ar 37., 38. un 40. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)