No minētā izriet, ka Monreālas konvencijas 31. panta 2. un 3. punkts, skatot tos kopā, ir interpretējami tādējādi, ka tajos ir noteikts, ka sūdzība gaida pārvadātājam ir jāiesniedz rakstveidā minētā 31. panta 2. punktā paredzētajos termiņos. Turklāt, ņemot vērā īpašo saikni Monreālas konvencijas 31. panta 2. un 3. punkta starpā, kas tika precizēta iepriekš šī sprieduma 26. punktā, šī panta 4. punktā izpratnē sūdzība noteiktajos termiņos gaisa pārvadātājam ir atzīstama par iesniegtu tikai tad, ja tā ir tikusi noformēta rakstveidā, kā prasīts šī paša panta 3. punktā.

Šajā ziņā vispirms jānorāda, ka no Monreālas konvencijas 31. panta 2. punkta tostarp izriet, ka zaudējumu gadījumā personai, kurai ir tiesības uz piegādi, jāsūdzas pārvadātājam tūlīt pēc bojājumu atklāšanas ne vēlāk kā termiņos, kas šajā normā attiecīgi paredzēti bagāžai un kravai. Turklāt saskaņā ar šīs konvencijas 31. panta 3. punktu ikviena sūdzība ir jāsastāda rakstiski un jāiesniedz vai jānosūta tam paredzētajos termiņos.

Līdz ar to īpašības vārds “rakstiski” minētās konvencijas 31. panta nozīmē ir saprotams kā jebkāds grafisku zīmju kopums ar attiecīgu nozīmi, neatkarīgi no tā, vai tas ir rakstīts rokrakstā, izdrukāts uz papīra vai arī sastādīts elektroniskā formātā.

Taču nevar arī noliegt, ka pasažiera un gaisa pārvadātāja, pie kā strādā minētais darbinieks, intereses ir atšķirīgas, pat pretējas. Proti, pirmais apgalvo, ka ir bojāta tā bagāža, par ko otrajam minētajam ir jāuzņemas atbildība. Katrā ziņā mērķis nodrošināt patērētāju interešu aizsardzību starptautiskos gaisa pārvadājumos, kā arī nepieciešamība garantēt, lai darbinieks uzticami un lojāli pārraksta pasažiera mutvārdos sniegto paziņojumu, ir pietiekami sasniedzami, nodrošinot, ka attiecīgais pasažieris pirms Monreālas konvencijas 31. panta 2. punktā paredzētā termiņa beigām var pārliecināties par darbinieka rakstveidā sastādītās un informācijas sistēmā ievadītās sūdzības teksta pareizību un attiecīgā gadījumā to var grozīt, papildināt vai aizstāt.

Lai gan pienākums iesniegt sūdzību ir vienīgi pasažierim, no Monreālas konvencijas 31. panta teksta neizriet, ka tam sūdzības iesniegšanas nolūkā būtu liegts izmantot citu personu palīdzību. Pasažierim dotā iespēja izmantot citu personu palīdzību viņam ļauj, kā tas bija arī pamatlietā, izmantot gaisa pārvadātāja darbinieku palīdzību, lai pārrakstītu mutvārdos sniegto paziņojumu un to ievadītu minētā gaisa pārvadātāja šim nolūkam paredzētajā informācijas sistēmā.

Konvencijas par dažu starptautisko gaisa pārvadājumu noteikumu unifikāciju, kas noslēgta Monreālā 1999. gada 28. maijā, 31. panta 2. un 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā, ja prasība par rakstveida formu ir atzīstama par izpildītu, ja gaisa pārvadātāja darbinieks ar pasažiera ziņu paziņojumu par bojājumu noformē rakstiski – vai nu papīra, vai elektroniskā veidā, ievadot to šī pārvadātāja informācijas sistēmā –, ja pasažieris līdz šīs konvencijas 31. panta 2. punktā paredzētā termiņa beigām var pārliecināties par rakstveidā sastādītās un informācijas sistēmā ievadītās sūdzības teksta pareizību un vajadzības gadījumā to grozīt, papildināt vai aizstāt.

Konvencijas par dažu starptautisko gaisa pārvadājumu noteikumu unifikāciju, kas noslēgta Monreālā 1999. gada 28. maijā, 31. pants ir interpretējams tādējādi, ka tajā sūdzībai nav izvirzītas vēl arī citas materiāltiesiskas prasības papildus tai, ka par radītajiem zaudējumiem ir jāpaziņo pārvadātājam.

No šī teksta izriet, ka tādas gaisa pārvadātājam adresētas sūdzības kā pamatlietā mērķis ir paziņot tam, ka reģistrētā bagāža nav tikusi piegādāta labā stāvoklī un saskaņā ar pārvadājuma dokumentu vai reģistrāciju, kas saglabāta ar šīs konvencijas 3. panta 2. punktā minētajiem citiem līdzekļiem.

Turpinājumā, runājot par kontekstu, kurā ietilpst Monreālas konvencijas 31. panta 1. punkts, ir jānorāda, ka saskaņā ar šīs konvencijas 17. panta 2. punkta pirmā teikuma pirmo daļu pārvadātājs ir atbildīgs par zaudējumiem, kādi nodarīti reģistrētas bagāžas iznīcināšanas, nozaudēšanas vai bojāšanas gadījumā.

No tā izriet, ka Monreālas konvencijas 31. panta 1. punkts, lasot to kopā ar šīs konvencijas 17. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tādas attiecīgā pasažiera sūdzības, kāda tika iesniegta pamatlietā, mērķis principā ir informēt gaisa pārvadātāju par radītajiem bojājumiem. Tomēr, kā izriet arī no atbildes uz pirmo un otro jautājumu, tā kā Monreālas konvencijas 31. panta 2.–4. punktā ir tikai precizēti, pirmkārt, termiņi, kādos dažādu veidu sūdzības ir jāiesniedz gaisa pārvadātājam, otrkārt, kādā veidā un formā šīs sūdzības pārvadātājam ir jāiesniedz un, treškārt, visu šo prasību neievērošanas sekas, šajā pantā minētajām sūdzībām nav izvirzītas nekādas materiāltiesiskas prasības.

(skat. 50.–54. un rezolutīvās daļas 4) punktu)