ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja katrā ziņā esot pārkāpusi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/1036 (2016. gada 8. jūnijs) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis, 8. panta 1., 9. un 10. punktu un 10. panta 5. punktu, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/1037 (2016. gada 8. jūnijs) par aizsardzību pret subsidētu importu no valstīm, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis, 13. panta 1., 9. un 10. punktu un 16. panta 5. punktu, kad tā atzina uzņēmuma rēķinus par nederīgiem un pēc tam uzdeva muitas iestādēm iekasēt maksājumus, tā, it kā vispār nebūtu tikuši izdoti derīgi uzņēmumu rēķini un iesniegti muitas iestādēm laikā, kad preces tika deklarētas laišanai brīvā apgrozībā. Tādēļ prasītājas izvirza iebildi par prettiesiskumu attiecībā uz Padomes Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1238/2013 (2013. gada 2. decembris), ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē noteikto pagaidu maksājumu par Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vai no tās nosūtīta kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un galveno sastāvdaļu (proti, elementu) importu, 3. panta 2. punktu, Komisijas Īstenošanas regulas (ES) 2017/367 (2017. gada 1. marts), ar kuru nosaka galīgo antidempinga maksājumu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vai no Ķīnas Tautas Republikas nosūtītu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (proti, elementu) importam, 2. panta 2. punktu, Padomes Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1239/2013 (2013. gada 2. decembris), ar ko nosaka galīgo kompensācijas maksājumu tādu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (proti, elementu) importam, kuru izcelsme ir Ķīnas Tautas Republikā vai kurus nosūta no Ķīnas Tautas Republikas, 2. panta 2. punktu un Komisijas Īstenošanas regulas (ES) 2017/366 (2017. gada 1. marts), ar kuru nosaka galīgos kompensācijas maksājumus Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vai no Ķīnas Tautas Republikas nosūtītu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (proti, elementu) importam, 2. panta 2. punktu, ar ko Komisijai ir piešķirtas pilnvaras atzīt rēķinus par nederīgiem un uzdot muitas iestādēm iekasēt maksājumus par importu, kas pagātnē laists brīvā apgrozībā.
1.

Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka tiesiskais pamats, uz ko EASME atsaukusies, izbeidzot nolīgumu, nav piemērojams un ka līdz ar to šis EASME lēmums nav spēkā. — EASME savu lēmumu par dotācijas nolīgumu izbeigšanu ir pieņēmusi, atsaucoties tikai uz noteikumu, ka dotācijas nolīgumu var izbeigt, ja “saņēmējs vai jebkura fiziska persona, kam ir pilnvaras to pārstāvēt vai pieņemt lēmumus tā vārdā, ir atzīti par vainīgu profesionālās darbības pārkāpumā, kas pierādīts ar jebkādiem līdzekļiem”. — Tā kā nedz saņēmēja, proti, VERIGRAFT, nedz kāda fiziska persona, kas ir pilnvarota to pārstāvēt vai pieņemt lēmumus tās vārdā, nav atzīta par vainīgu profesionālās darbības pārkāpumā, šis tiesiskais pamats nav piemērojams un līdz ar to lēmums par izbeigšanu nav spēkā.
—

runājot par būtību, tiek apgalvots, ka pastāv pamats izslēgšanai no Kopienas dizainparauga aizsardzības atbilstoši Regulas par Kopienas dizainparaugiem 8. pantam. Tiek lūgts apstrīdēto dizainparaugu atzīt par spēkā neesošu tāpēc, ka uz to attiecas 8. panta 1. un 2. punktā noteiktais aizliegums, jo dizainparauga izskatu nosaka vienīgi tā tehniskā funkcija, un atzīt par spēkā neesošu tādēļ, ka uz to attiecas absolūtais Regulas par Kopienas dizainparaugiem 4. pantā paredzētais aizliegums, jo tas ir kompleksa ražojuma sastāvdaļa;
C 363/19

Prasība, kas celta 2019. gada 26. jūlijā – TestBioTech/Komisija

(Lieta T-534/19)

(2019/C 363/27)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Prasītājs: TestBioTech eV (Minhene, Vācija) (pārstāvis: K. Smith, QC)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasījumi

Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

— atcelt Komisijas 2019. gada 20. maija lēmumu, kurā ir atteikts atsaukt vai grozīt Komisijas Īstenošanas lēmumu 2018/2046 (2018. gada 19. decembris) (1);

— piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasības pamatojumam prasītājs izvirza trīs pamatus.

1. Pirmais pamats attiecas uz tiesību kļūdu, jo Komisija attiecīgās kukurūzas vērtējumu veica saskaņā ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 641/2004 (2).

2. Otrais pamats attiecas uz acīmredzamām kļūdām zinātniskajā vērtējumā.

3. Trešais pamats attiecas uz to, ka Komisija prettiesiski nepieprasīja konkrētajam gadījumam atbilstošu pēcreģistrācijas monitoringa plānu.

(1) Komisijas Īstenošanas Lēmums (ES) 2018/2046 (2018. gada 19. decembris), ar ko atļauj laist tirgū produktus, kas satur ģenētiski modificētu kukurūzu MON 87427 × MON 89034 × 1507 × MON 88017 × 59122 un ģenētiski modificētu kukurūzu, kurā kombinēti divi, trīs vai četri vienkāršie transformācijas notikumi MON 87427, MON 89034, 1507, MON 88017 un 59122, sastāv no tās vai ir ražoti no tās, un ar ko atceļ Lēmumu 2011/366/ES (izziņots ar dokumenta numuru C (2018) 8238) (OV 2018, L 327, 70. lpp.).

(2) Komisijas Regula (EK) Nr. 641/2004 (2004. gada 6. aprīlis) par sīki izstrādātiem Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1829/2003 īstenošanas noteikumiem attiecībā uz jaunas ģenētiski modificētas pārtikas un barības atļauju pieteikumiem, paziņošanu par esošajiem produktiem un tāda ģenētiski modificēta materiāla nejaušu vai tehniski nenovēršamu klātbūtni, par ko saņemts labvēlīgs riska novērtējums (OV 2004, L 102, 14. lpp.).
4.

Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpti Regulas Nr. 1303/2013 61. panta 8. punkts un 69. panta 3. punkta c) apakšpunkts. Prasītāja norāda, ka konkrētais projekts tiek līdzfinansēts no ERAF kā valsts atbalsts. Tādējādi to nevarot uzskatīt par ieņēmumus radošu projektu.
—

atcelt iepriekš minēto Parlamenta Prezidija 2018. gada 10. decembra lēmumu, ar ko groza Eiropas Parlamenta deputātu nolikuma īstenošanas noteikumus, ciktāl ar to ir grozīti Īstenošanas noteikumu 76. pants (iepriekš minētā lēmuma 5. un 6. apsvērums, 1. panta 7. punkts un 2. pants, ciktāl tas attiecas uz Īstenošanas noteikumu 76. pantu), vai, ciktāl ar to tiek paredzēta piemaksas 5 % apmērā iekasēšana no pensijām, kas maksājamas sākot no 2019. gada 1. janvāra, vai, ja iepriekš minētās daļas netiktu uzskatītas par nodalāmām no pārējā apstrīdētā tiesību akta, pilnībā atcelt iepriekš minēto lēmumu;
—

atcelt Komisijas 2018. gada 16. novembra Lēmumu C(2018) 7424, kas paziņots 2018. gada 19. novembrī un ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (1), daļā, kurā ar to no Eiropas Savienības finansējuma ir izslēgta summa 8 703 417,29 EUR apmērā saistībā ar izmaksām, ko Portugāles Republika ir pieteikusi savstarpējās atbilstības jomā 2014. līdz 2016. finanšu gadā.
—

atzīt, ka 2018. gada 16. aprīļa paziņojumā par parādu Nr. 3241804913 ietvertais atbildētājas lūgums, lai prasītāja atmaksā daļu no atbalsta, kas saņemts rīcībai ENHSA (European Network of Heads of Schools of Architecture), nav pamatots attiecībā uz summu 77 169,78 EUR apmērā, un atzīt, ka šī summa atbilst pieļaujamajām izmaksām;
2.

Otrais pamats, pakārtots, attiecas uz LESD 107. panta 1. punkta pārkāpumu saistībā ar pasākuma selektivitāti. — Šajā saistībā tiek apgalvots, ka atlīdzība, kas piešķirta ogļu termoelektrostacijām, lai tās turpinātu atbalstīt ieguldījumus, nekādi nevar būt selektīvs, jo attiecīgā atlīdzība tikai radot vienlīdzīgus nosacījumus visiem ieguldījumiem pēc 1998. gada – neatkarīgi no tehnoloģijām un/vai tā, vai attiecīgās spēkstacijas ir CCGT vai ogļu spēkstacijas, un tiekot aprēķināta atkarībā no šo staciju nozīmīguma. — Katrā ziņā, pat pieņemot, ka Komisijas secinājumi apstrīdētajā lēmumā ir pareizi, quod non, prasītāja konstatē, ka, ņemot vērā tās ekonomiskos apstākļus un tās tiesisko stāvokli, ogļu spēkstacijas nav faktiskā un tiesiskā situācijā, kas būtu salīdzināma ar to spēkstaciju situāciju, kas izmanto cita veida enerģiju. Proti, ogļu spēkstacijas esot vienīgās, kas tikušas izveidotas pirms 1998. gada un kurām bija nepieciešami būtiski ieguldījumi, lai tās turpinātu darboties, un ka tad, ja nebūtu attiecīgās atlīdzības, tās būtu bijis jāslēdz, apdraudot Spānijas elektroenerģijas sistēmas padeves drošumu.
—

pakārtoti, atcelt apstrīdēto lēmumu tādēļ, ka tas nav konsekvents un ar to ir pārkāptas prasītāja tiesības uz aizstāvību un tiesisko noteiktību, ciktāl tam ir skaidri tikusi liegta iespēja iesniegt pretstatītās prioritārās preču zīmes pilnīgu tulkojumu apelācijas lietā R 1095/2017–4, tādējādi kavējot vienu no pamatmērķiem, kas ticis izvirzīts, nododot lietu atpakaļ EUIPO apelācijas padomēm atbilstoši Vispārējās tiesas 2016. gada 13. decembra spriedumam lietā T-548/15, un no jauna nodot lietu EUIPO apelācijas padomēm, lai tiktu atļauts veikt šādu trūkumu novēršanu un attiecīgi tiktu pieņemts lēmums par apelācijas sūdzību.
—

atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to no Eiropas Savienības finansējuma ir izslēgti noteikti Grieķijas Republikas izdevumi tiešā atbalsta jomā 2014. pieprasījuma gadā, kas veido 5 % no kopējiem izdevumiem atbalstam ganībām, kura bruto summa ir 18 583 893,42 EUR (neto summa ir 12 482 555,68 EUR);
1.

Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisijai nebija pilnvaru noteikt, ka Lufthansa var no iznomātājiem trešajām personām iegādāties gaisa kuģus, ko šie iznomātāji bija iznomājuši NIKI vai tās mātesuzņēmumam Air Berlin ar nosacījumu, ka Lufthansa šos gaisa kuģus darīs pieejamus NIKI vai alternatīvam pircējam, kas iegādātos NIKI, ja NIKI darījums kaut kādu iemeslu dēļ neizdotos (“nosacījums”), atbilstoši tirgus noteikumiem, saskaņā ar Apvienošanās regulas (1) 7. panta 3. punktu, jo gaisa kuģu iegādes neesot daļēja [koncentrācijas] īstenošana. Prasītāja norāda, ka Komisijai pilnīgi nebija pilnvaru saskaņā ar Apvienošanās regulas 7. panta 3. punktu paredzēt nosacījumu, jo Lufthansa gaisa kuģa iegāde no trešajām personām nebija saistīta ar NIKI darījumu (2) un nebija daļēja plānotās NIKI iegādes “īstenošana”, kuras dēļ būtu bijis jāizdara atkāpe no Apvienošanās regulas 7. panta 1. punktā ietvertā “atturēšanās no jebkādas darbības” noteikuma.
2.

Ar otro pamatu tiek apgalvots tiesību uz sacīkstes principā balstītu procesu pārkāpums, kas izriet no tā, ka prasītājiem tika atteikta piekļuve lietas materiāliem un liegta iespēja tikt uzklausītiem pirms galīgā lēmuma pieņemšanas, Hartas 41. pantā paredzēto pamattiesību uz labu pārvaldību pārkāpums, vispārējā sacīkstes principa un Regulas Nr. 2015/1589 24. panta 2. punkta pārkāpums, kā arī pamatojuma neesamība šajā lietā. — sūdzību iesniegušās personas bija lūgušas piekļuvi dokumentiem, kurus Komisijai bija iesniegušas Slovēnijas iestādes, un iespēju tikties ar Komisijas dienestiem, lai sniegtu visus vajadzīgos paskaidrojumus, it īpaši saistībā ar apstrīdēto pasākumu ietekmi uz konkurenci un tirdzniecību starp dalībvalstīm. Komisija pieņēma apstrīdēto lēmumu, iepriekš nenosūtīdama pieprasītos dokumentos un netiekoties ar sūdzību iesniegušajām personām. Šādi rīkodamās, tā ir pārkāpusi Regulas Nr. 2015/1589 24. panta 2. punktu, interpretējot to atbilstoši Hartas 41. pantam un vispārējam sacīkstes principam; — sūdzību iesniegušo personu iespēja atbilstoši 24. panta 2. punktam iesniegt apsvērumus par Komisijas sākotnējo vērtējumu neizbēgami nozīmē to, ka tām ir tiesības piekļūt lietas materiāliem un lūgt Komisijai iespēju tikties. Šīs tiesības faktiski esot cieši saistītas ar šīm pašām pamattiesībām. Šajā lietā šo tiesību atteikums neesot ticis pamatots.
—

Šajā ziņā prasītājas apgalvo, ka Banco Popular novērtējums, kas ir noregulējuma shēmas ietverto īstenoto noregulējuma darbību pamatā, neesot bijis godīgs, piesardzīgs vai uzticams un esot bijis neatbilstošs principam “neviens kreditors nav sliktākā situācijā”; tādējādi to nevarētu uzskatīt par precīzu, ticamu un pamatotu pierādījumu, ar ko varētu pamatot attiecīgās noregulējuma shēmas pieņemšanu, un līdz ar to par tādu, ar ko varētu attaisnot apstrīdētā lēmuma pieņemšanu. Turklāt un to pašu iemeslu dēļ attiecīgā noregulējuma shēma (kā arī apstrīdētais lēmums) esot bijis acīmredzami nesamērīgs, pārsniedzot nepieciešamo pasākumu robežas noregulējuma mērķu sasniegšanai.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 318/14

Prasība, kas celta 2017. gada 10. jūlijā – Fruit of the Loom/EUIPO – Takko (“FRUIT”)

(Lieta T-424/17)

(2017/C 318/19)

Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Fruit of the Loom, Inc. (Bowling Green, Kentucky, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvji – S. Malynicz, QC, un V. Marsland, Solicitor)

Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Takko Holding GmbH (Telgte, Vācija)

Informācija par procesu EUIPO

Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “FRUIT” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 5 077 508

Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 25. aprīļa lēmums lietā R 2119/2016-4

Prasītājas prasījumi:

— atcelt apstrīdēto lēmumu;

— piespriest EUIPO un otrai procesa dalībniecei segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

Izvirzītie pamati:

— Regulas Nr. 207/2009 15. panta 1. punkta pārkāpums;
2.

Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētājs ir pārkāpis prasītāja tiesības un nav ievērojis viņa tiesisko paļāvību, viņu izslēgdams no konkursa lietuviešu valodas juristu lingvistu pienākumu pildīšanai. — Prasītājs apgalvo, ka atbildētājs 2017. gada 4. aprīļa lēmumā, ņemdams vērā pieteikumā norādīto poļu valodas zinašanu līmeni, viņu ir nepamatoti izslēdzis no konkursa, jo atbildētajam ir zināms prasītāja patiesais poļu valodas zināšanu līmenis, pamatojoties uz cita konkursa (EPSO/AD/328/16) pieteikumā ietverto informāciju un rezultātiem. Prasītājs norāda, ka saskaņā ar Vispārējās tiesas judikatūru atlases komisija ir atbildīga par katra kandidāta iesniegto diplomu vai profesionālās kompetences atbilstošu novērtēšanu, savukārt tās lēmums izslēgt kandidātu no konkursa ir uzskatāms par personai nelabvēlīgu aktu, kā noteikts Civildienesta noteikumu 91. panta 1. punktā.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 277/53

Prasība, kas celta 2017. gada 3. jūlijā – Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO – Papouis Dairies (“fino”)

(Lieta T-416/17)

(2017/C 277/77)

Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (Nikosija, Kipra) (pārstāvji – S. Malynicz, QC, un V. Marsland, Solicitor)

Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Papouis Dairies LTD (Nikosija, Kipra)

Informācija par procesu EUIPO

Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece

Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības krāsainā grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “fino” – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 180 791

Process EUIPO: iebildumu process

Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 20. aprīļa lēmums lietā R 2759/2014-4

Prasītājas prasījumi:

— atcelt apstrīdēto lēmumu;

— piespriest EUIPO un otrai procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniecei segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

Izvirzītais pamats:
—

atcelt vai, pakārtoti, atzīt, ka dotācijas nolīgums atbilstoši Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumenta (EISI) – Transporta nozare Nr. INEA/CEF/TRAN/M2015/1138714, ko noslēgusi Inovācijas un tīklu izpildaģentūra un České přístavy, a.s. (Čehijas ostas) (attiecībā uz akciju 2015-CZ-TM-0406-W “Intermodal Terminal Melnik, Phases 2 and 3”) nav spēkā no pieņemšanas datuma vai piespriest INEA izbeigt minēto dotācijas nolīgumu attiecībā uz Melnik;
2.

Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdas faktos un tiesību piemērošanā, nepareizi interpretējot pret prasītājām iesniegtos pierādījumus, nepareizi piemērojot attiecīgos noteikumus un nesniedzot pienācīgu pamatojumu, kad esot konstatējusi, ka prasītājas bija piedalījušās ar degvielas piemaksām saistītā pārkāpumā. — Prasītājas apgalvo, ka Komisija neesot pienācīgi pierādījusi to, ka tās bija piedalījušās iespējamajā pārkāpumā saistībā ar degvielas piemaksām. — Prasītājas papildus norāda, ka no saņemtajiem paziņojumiem presei tām neesot bijis iespējams izsecināt par iespējamo aizliegtās vienošanās esamību. — Visbeidzot prasītājas apgalvo, ka ierobežots pierādījumu klāsts, kas attiecas uz to saziņu ar pārvadātājiem, neesot pietiekams, lai pierādītu jebkādu prasītāju pretkonkurences rīcību vai arī parādītu, ka tās bija zinājušas vai būtu varējušas paredzēt citu piegādātāju pretkonkurences rīcību.
1.

Pirmais pamats: līgumu, kā arī to īstenošanā piemērojamo tiesību normu pārkāpums — Prasītājs norāda, ka saskaņā ar Regulas (ES, EURATOM) Nr. 966/2012 (1) 134. panta 2. punktu, kā arī ar Deleģētās regulas (ES) Nr. 1268/2012 (2) 206. panta 1. punktu mazas vērtības dotāciju gadījumā garantijas vispār nedrīkstētu pieprasīt. — Turklāt nepastāvot atbildētāja nodrošinājuma interese, jo pret “Alliance for Peace and Freedom” (turpmāk tekstā – “APF”) vērstajam revīzijas pieprasījumam neesot nekādas nozīmes un tas acīmredzami ir nepamatots. — Turklāt atbildētājs pret APF uzsākto revīzijas procedūru vairāk nekā pusgada garumā apzināti esot novilcinājis un līdz ar to pats radījis apgalvoto vajadzību pēc nodrošinājuma. — Tālāk pasākumi esot nesamērīgi, jo prasītājs nespējot sniegt nodrošinājumu, un viņam finansiālā atbalsta nepiešķiršanas dēļ draudot ekonomiskās eksistences beigas, kas radot politiskās konkurences izkropļojumu. Tā, savukārt, esot nopietna iejaukšanās prasītāja pamattiesībās uz vārda un biedrošanās brīvību (Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 11. un 12. pants).
2.

Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot acīmredzami pārsniegusi savas rīcības brīvības robežas, pieņemot saistības attiecībā uz to, kā reaģēt uz konkurences problēmām, kuras tā nebija izteikusi savā sākotnējā vērtējumā. Šis pamats ir sadalīts divās daļās. — Pirmā daļa ir balstīta uz to, ka apstrīdētais lēmums bija piemērojams saistībām, kas attiecās uz visiem līgumiem, kas bija noslēgti ar televīzijas raidorganizācijām EEZ, kaut arī sākotnējais vērtējums attiecās vienīgi uz līgumiem par ekskluzīvām tiesībām Apvienotajā Karalistē un Īrijā. — Otrā daļa ir balstīta uz tādu saistību izstrādi, kuru rezultātā tika izslēgta to piemērošana Apvienotajā Karalistē, tiklīdz pēdējā minētā izstāsies no Eiropas Savienības, kaut arī šīs saistības turpinās piemērot citiem tirgiem, kas netika minēti Paziņojumā par iebildumiem un kurus Komisija nebija analizējusi.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 22/41

Prasība, kas celta 2016. gada 14. novembrī – N & C Franchise/EUIPO – Eschenbach Optik (“ojo sunglasses”)

(Lieta T-792/16)

(2017/C 022/56)

Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: N & C Franchise Ltd (Nicosia, Kipra) (pārstāvji – C. Chrysanthis, P.-V. Chardalia un A. Vasilogamvrou, advokāti)

Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: Eschenbach Optik GmbH (Nirnberga, Vācija)

Informācija par procesu EUIPO

Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

Attiecīgā strīdus preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “ojo sunglasses” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 13 224 761

Process EUIPO: iebildumu process

Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 9. septembra lēmums lietā R 32/2016–5

Prasītājas prasījumi:

— atcelt apstrīdēto lēmumu;

— piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Izvirzītais pamats:
—

uzdot Eiropolam vērsties pie Grieķijas apelācijas instances prokurora un noskaidrot, kurš apelācijas instances prokurors ir uzdevis no 2016. gada 23. maija turpināt EAO darbību un tādējādi patvaļīgo brīvības atņemšanu prasītājai, un kurš no abiem valsts apcietināšanas orderiem (EAO ir abu minēto kopija) ir juridiski spēkā. Šai personai ir arī jāpaskaidro, kā ir iespējams, ka, lai gan EAO ir norādīta prasītājas adrese Vācijā, abi valsts apcietināšanas orderi (EAO ir abu minēto kopija) pret prasītāju ir izdoti, jo Grieķijas tiesām it kā neesot bijusi zināma prasītājas adrese;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 392/47

Prasība, kas celta 2016. gada 2. septembrī – Remag Metallhandel un Jaschinsky/Komisija

(Lieta T-631/16)

(2016/C 392/62)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāji: Remag Metallhandel GmbH (Šteire [Steyr], Austrija) un Werner Jaschinsky (St. Ulrich bei Steyr, Austrija) (pārstāvis – M. Lux, advokāts)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasītāju prasījumi:

Ievērojot, ka OLAF – neiesniedzis nekādus vai arī iesniedzis nepietiekamus pierādījumus tam, ka silīcijam, kuru Remag importējusi no Taivānas, būtu Ķīnas izcelsme, – tomēr ir lūdzis un neatlaidīgi uzstājis, lai dalībvalstu iestādes atgūtu antidempinga maksājumus par visiem no Taivānas uz ES eksportētajiem silīcija metāla sūtījumiem saskaņā ar Padomes 2004. gada 2. marta Regulu (EK) Nr. 398/2004, ar ko piemēro galīgu antidempinga maksājumu par Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes silīcija importu (OV 2004, L 66, 15. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 11. nod., 50. sēj., 40. lpp.) un Padomes 2010. gada 25. maija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 467/2010, ar ko nosaka galīgu antidempinga maksājumu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes silīcija importam un piemēro to no Korejas Republikas sūtītam silīcija importam neatkarīgi no tā, vai silīcija izcelsme ir vai nav deklarēta Korejas Republikā (OV 2010, L 131, 1. lpp.), prasītāji lūdz Tiesu:

— piespriest atbildētājai samaksāt prasītājiem prasības pieteikumā norādīto atlīdzinājumu kopā ar nokavējuma procentiem pēc likmes 8 % gadā un

— piespriest atbildētajai atlīdzināt Vispārējā tiesā notiekošās tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasības pamatošanai prasītāji izvirza piecus pamatus.

1. Pirmkārt, pieprasot dalībvalstīm atgūt antidempinga maksājumus, pirms vēl izmeklēšanā tiek apstiprināta preču izcelsme, to darot tālab, lai novērstu, ka šiem it kā maksājamajiem maksājumiem iestājas noilgums, OLAF valstu iestādēm gan uzdeva, gan tās pamudināja pārkāpt Kopienas Muitas kodeksa (KMK) 220. panta 1. punktu un 221. panta 1. punktu.

2. Otrkārt, savā prasībā veikt piedziņu atstādama bez ievērības apstākli, ka silīcija pārkraušana Ķīnā nepierāda to, ka silīcijs būtu Ķīnas izcelsmes, OLAF esot pārkāpis labas pārvaldības principu un nav izpildījis pienākumu izdarīt secinājumus, balstoties uz pierādītiem apstākļiem.

3. Treškārt, apgalvojot, ka visas no Taivānas eksportētās silīcija kravas attiecoties uz Ķīnas izcelsmes precēm, OLAF neesot ievērojis noteikumus par nepreferenciālas izcelsmes pierādīšanas pienākumu.

4. Ceturtkārt, OLAF – neņemot vērā pārstrādātā silīcija izmantošanu, apgalvodams, ka Taivānā notikusī pārstrāde nav pietiekama, lai rastos Taivānas izcelsme, – neesot ievērojis Eiropas Savienības Tiesas skaidrotos izcelsmes noteikumus.
1.

Ar pirmo pamatu tiek apgalvots taisnīgas tiesas nodrošināšanas principa, nevainīguma prezumpcijas principa un tiesību uz aizstāvību pārkāpums, ciktāl atbildētāja ir piedēvējusi Pometon noteiktu rīcību saistībā ar 2014. gada 2. aprīļa Lēmumu C(2014) 2074 final (turpmāk tekstā – “izlīguma lēmums”), kas tika pieņemts attiecībā uz Ervin Industries Inc. un Ervin Amasteel, Winoa SA un WHA Holding SAS, Metalltechnik Schmidt GmbH & Co. KG un Eisenwerk Würth GmbH (turpmāk tekstā – “puses”), un tādējādi ir pieņēmusi apstrīdēto lēmumu, nepastāvot iespējai objektīvi un bez ārējas ietekmes izvērtēt Pometon nostāju un tās aizstāvībai izvirzītos argumentus. — izlīguma lēmumā – un tātad pirms Pometon bija iespēja sevi aizstāvēt – Komisija ir tieši piedēvējusi prasītājai to pašu rīcību kā tā, kuru tā bija inkriminējusi citām pusēm, kurām šajā pašā izlīguma lēmumā tieši iepriekš minētās rīcības dēļ tika inkriminēts konkrēts LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums. Tas esot nenovēršami un neizbēgami samazinājis Komisijas spēju veikt patiesi objektīvu novērtējumu attiecībā uz prasītāju.