Eiropas Investīciju bankas izveidotās Apelācijas komitejas iespēja darbinieku novērtēšanas jomā atzīt par spēkā neesošu jebkuru apgalvojumu, kas ietverts novērtējuma veidlapā, proti, novērtējuma ziņojumā, nozīmē, ka minētā komiteja ir pilnvarota katram no šiem apgalvojumiem no jauna izvērtēt pamatotību, pirms tos aizliegt. Tādējādi šīs kompetences apjoms skaidri pārsniedz vienkāršu tiesiskuma kontroles pilnvaru un tiesību akta rezolutīvās daļas atcelšanas pilnvaru apjomu tiktāl, ciktāl tās ietver iespēju atzīt par spēkā neesošu pat tādu pamatojumu, kurš attaisno tā rezolutīvās daļas pieņemšanu, neatkarīgi no šī pamatojuma svarīguma minētā tiesību akta pamatojuma sistēmā. Šīs Apelācijas komitejas pilnīgas kontroles pilnvaras ir apstiprinātas ar tai skaidri atzīto kompetenci grozīt individuālos punktus un nopelnu punktus, kas izriet no apelācijas sūdzības iesniedzēja snieguma kopējā novērtējuma. Ieinteresētās personas nopelnu punktu grozīšana nozīmē, ka šī komiteja sīki pārbauda visus apstrīdētajā ziņojumā iekļautos nopelnu vērtējumus attiecībā uz to, vai pastāv iespējamas faktiskas vai tiesību piemērošanas kļūdas vērtējumā, un ka tā attiecīgā gadījumā var vērtētāja vietā no jauna izvērtēt šos nopelnus.

Pat pieņemot, ka tad, ja tiek apstrīdēts Eiropas Investīciju bankas izveidotās Apelācijas komitejas lēmums darbinieku novērtēšanas jomā, vēršanās Savienības tiesā automātiski notiek gan par šo lēmumu, gan novērtējuma ziņojumu, pats šis apstāklis neattaisno to, ka minētā tiesa izskata vienīgi prasījumus, kas vērsti pret šo ziņojumu, vai pat pilnībā atsakās pārbaudīt Apelācijas komitejas lēmuma pamatotību, jo šai komitejai ir piešķirtas pilnīgas kontroles pilnvaras, kas ļauj tai minētajā ziņojumā ietvertos vērtējumus aizstāt ar saviem vērtējumiem – pilnvaras, uz kādām Civildienesta tiesa, savukārt, atsaukties nevar. Gadījumā, ja Apelācijas komiteja kļūdaini atsakās no šādas pilnīgas kontroles, tas atbilst tam, ka ieinteresētajai personai tiek liegts kontroles process, kas paredzēts Bankas iekšējā tiesiskajā regulējumā, un tādējādi tas šai personai ir nelabvēlīgi, jo uz šo atteikšanos ir jāspēj attiecināt pirmās instances tiesas kontroli.

Apstāklis, ka Eiropas Investīciju bankas Personāla reglamentā, kurā definēti administratīvo tiesību aizsardzības līdzekļu veidi, atšķirībā no Civildienesta noteikumu 90. un 91. panta, nav paredzēta obligāta pirmstiesas procedūra, liedz tieši un vienkārši pārņemt civildienesta strīdu sistēmu, pat pielāgojot to ar šīs sistēmas elastīgu piemērošanu, lai nodrošinātu tiesisko noteiktību, ņemot vērā nenoteiktību, kāda saistīta ar Bankas personāla prasību pieņemamības nosacījumiem. Lai gan minētā reglamenta 41. pantā ir norādīts uz izlīguma procedūru, uzreiz ir precizēts, ka šāda procedūra norisinās neatkarīgi no Savienības tiesā ierosinātas lietas.

Šajā ziņā no tā izriet, ka Bankas Personāla reglaments un it īpaši tā 41. pants ir principā pilnīgs Bankas iekšējs tiesiskais regulējums, kura raksturs un ratio ir ļoti atšķirīgi no tiem, kādi ir Civildienesta noteikumiem, tostarp no 90. un 91. panta rakstura un ratio. Tādējādi tas vien, ka šis iekšējais tiesiskais regulējums pastāv, liedz – izņemot acīmredzamas nepilnības gadījumā, kas ir pretrunā augstāka spēka tiesību normām, kuras obligāti jāaizpilda, – rīkoties pēc analoģijas ar minētajiem Civildienesta noteikumiem. Tātad nav iespējams contra legem interpretēt nosacījumus, kas reglamentē iekšējo izlīguma procedūru, kura paredzēta Personāla reglamenta 41. pantā, lai pārveidotu to par obligātu procedūru. Šajā ziņā tieši šajā 41. pantā nav nepilnību, kuras būtu jāaizpilda ar citām normām, lai izpildītu prasības, kas izriet no svarīgākajiem tiesību principiem.

(skat. 75.–77. punktu)

Atsauces

Pirmās instances tiesa: 2001. gada 23. februāris, T-7/98, T-208/98 un T-109/99 De Nicola/EIB, Recueil FP, I-A-49. un II-185. lpp., 96., 97.–101. punkts; 2003. gada 17. jūnijs, T-385/00 Seiller/EIB, Recueil FP, I-A-161. un II-801. lpp., 50.–52., 65. un 73. punkts.