ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

atzīt, ka, tikai 2004. gada 1. augustā atceļot nosacījumu par dzīvesvietu, kas nepieļāva to Eiropas Savienības pilsoņu un EEZ valstu pilsoņu pensiju indeksāciju, kas dzīvo ārpus valsts, kura ar Beļģiju ir noslēgusi divpusēju nolīgumu, un nenovēršot diskrimināciju, no kā tie cietuši tādēļ, ka laika posmā pirms 2004. gada 1. augusta bija atvilkta daļa no šo personu pensijas, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulas (EK) Nr. 883/2004 (1) par sociālā nodrošinājuma sistēmu koordinēšanu 4. un 7. pantā, kā arī LESD 18. un 45. pantā, kuros ietverts aizliegums diskriminēt valstspiederības dēļ, paredzētos pienākumus;
—

noraidīt apelācijas sūdzības, ko Allergan, Inc. bija iesniegusi par Biroja Anulēšanas nodaļas 2007. gada 28. marta lēmumu lietā 1118 C (Helena Rubinstein SNC, “BOTOLIST”) un 2007. gada 4. aprīļa lēmumu lietā 1120 C (L’Oréal SA, “BOTOCYL”);
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 89/8

Prasība, kas celta 2010. gada 22. decembrī — Eiropas Komisija/Zviedrijas Karaliste

(Lieta C-607/10)

2011/C 89/15

Tiesvedības valoda — zviedru

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Alcover San Pedro un K. Simonsson)

Atbildētāja: Zviedrijas Karaliste

Prasītājas prasījumi:

— atzīt, ka, neveicot vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka tās kompetentās iestādes, izmantojot atļaujas saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 15. janvāra Direktīvas 2008/1/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli (1) (turpmāk tekstā — “PINK direktīva”) 6. un 8. pantu vai attiecīgā gadījumā pārskatot un vajadzības gadījumā atjauninot nosacījumus, panāk, ka esošās iekārtas tiek ekspluatētas saskaņā ar 3., 7., 9., 10. un 13. pantā, 14. panta a) un b) apakšpunktā, kā arī 15. panta 2. punktā noteiktajām prasībām ne vēlāk kā no 2007. gada 30. oktobra, Zviedrijas Karaliste nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

— piespriest Zviedrijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

No PINK direktīvas 5. panta 1. punkta izriet, ka dalībvalstīm ir jāveic vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu, ka to kompetentās iestādes, izmantojot atļaujas saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 15. janvāra Direktīvas 2008/1/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli 6. un 8. pantu vai attiecīgā gadījumā pārskatot un vajadzības gadījumā atjauninot nosacījumus, panāk, ka esošās iekārtas tiek ekspluatētas saskaņā ar 3., 7., 9., 10. un 13. pantā, 14. panta a) un b) apakšpunktā, kā arī 15. panta 2. punktā noteiktajām prasībām ne vēlāk kā no 2007. gada 30. oktobra. Pēc Komisijas domām šis pienākums esot jāsaprot tādējādi, ka tas attiecas uz visām esošajām iekārtām attiecīgajā dalībvalstī.

Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru jautājums par to, vai ir pārkāpti Līgumi, ir vērtējams, ņemot vērā situāciju, kāda attiecīgajā dalībvalstī ir pēc argumentētajā atzinumā norādīta termiņa beigām. No Zviedrijas atbildes uz argumentēto atzinumu izriet, ka atbildes sniegšanas brīdī PINK direktīvas prasībām neatbilda 33 esošās iekārtas.

Turklāt no Zviedrijas papildu atbildes uz argumentēto atzinumu pielikuma ir skaidrs, ka 2010. gada oktobrī, gandrīz trīs gadus pēc PINK direktīvā noteiktā perioda beigām, bija palikušas 23 esošās iekārtas, kuras neatbilda direktīvas prasībām.

(1) OV L 24, 29.01.2008., 8. lpp.
5)

Zviedrijas sistēmu, kas paredz, ka nodokļa uzrēķini tiek noteikti un atbildība par nodokļu likumu pārkāpumiem tiek izvērtēta nošķirtās tiesvedībās, pamato virkne vispārējo interešu iemeslu, kas konkrētāk aprakstīti tālāk. Ja atbilde uz 2. jautājumu ir apstiprinoša, vai tāda sistēma kā Zviedrijā pastāvošā atbilst ne bis in idem principam, ja būtu iespējams izveidot sistēmu, kas neietilptu ne bis in idem principa piemērošanas jomā bez nepieciešamības atturēties vai nu no nodokļa uzrēķina noteikšanas vai lemšanas par atbildību par nodokļu likumu pārkāpumiem, gadījumā, ja ir nozīme atbildībai par nodokļu likumu pārkāpumiem, Skatteverket un, atbilstošā gadījumā, administratīvajām tiesām, nododot lēmumu par nodokļa uzrēķinu parastajām tiesām saistībā ar to, ka tās izskata apsūdzību par nodokļu likumu pārkāpumiem?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 30/17

Prasība, kas celta 2010. gada 29. oktobrī — Eiropas Komisija/Francijas Republika

(Lieta C-515/10)

()

2011/C 30/27

Tiesvedības valoda — franču

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — G. Rozet un A. Marghelis)

Atbildētāja: Francijas Republika

Prasītājas prasījumi:

— atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka azbesta cementa atkritumi tiktu apstrādāti piemērotos poligonos, Francijas Republika nav izpildījusi Padomes 1999. gada 26. aprīļa Direktīvas 1999/31/EK par atkritumu poligoniem (1) 2. panta e) punktā, 3. panta 1. punktā un 6. panta d) punktā un Padomes 2002. gada 19. decembra Lēmuma 2003/33/EK, ar ko nosaka kritērijus un procedūras atkritumu pieņemšanai poligonos saskaņā ar Direktīvas 1999/31/EK 16. pantu un II pielikumu (2), pielikuma noteikumos paredzētos pienākumus;

— piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Komisija savas prasības pamatojumam izvirza tikai vienu iebildumu attiecībā uz Direktīvas 1999/31/EK noteikumu un it īpaši jēdziena “atkritumi” nepareizu interpretāciju.

Prasītāja apstrīd Francijas iestāžu interpretāciju, saskaņā ar kuru atkritumi varot vienlaikus būt inerti atkritumi un bīstami atkritumi. Pēc Komisijas domām, direktīvā savukārt esot noteiktas trīs nošķirtas atkritumu kategorijas — “bīstami”, “nebīstami” un “inerti” atkritumi, kurus raksturo dažādi pienākumi un kuri ir precīzi nošķirti attiecībā uz nosacījumiem dažādu atkritumu pieņemšanai poligonos. Tādējādi azbesta cementa atkritumi esot jāuzskata par “bīstamiem atkritumiem” atbilstoši atkritumu sarakstam, kas izveidots ar Lēmumu 2000/532/EK (3), kurš grozīts ar Lēmumu 2001/573/EK (4), un to apglabāšanai esot jāpiemēro īpaša piesardzība. Līdz ar to valsts tiesiskais regulējums, ar kuru azbesta cementa atkritumi tiek kvalificēti kā inerti un tiek atļauta to glabāšana inerto atkritumu poligonos, neatbilstot direktīvas prasībām.

(1) OV L 182, 1. lpp.

(2) OV L 11, 27. lpp.

(3) Komisijas 2000. gada 3. maija lēmums, ar kuru aizstāj Lēmumu 94/3/EK, ar ko izveido atkritumu sarakstu saskaņā ar 1.a pantu Padomes Direktīvā 75/442/EEK par atkritumiem un Padomes Lēmumu 94/904/EK, ar ko izveido bīstamo atkritumu sarakstu saskaņā ar 1. panta 4. punktu Padomes Direktīvā 91/689/EEK par bīstamajiem atkritumiem (OV L 226, 3. lpp.).

(4) Padomes 2001. gada 23. jūlija lēmums, kas groza Komisijas Lēmumu 2000/573/EK par atkritumu sarakstu (OV L 203, 18. lpp.).
c)

Ja atbilde uz 2. punkta a) apakšpunktā ietverto jautājumu ir noliedzoša, — vai šajā lietā pieņemt aizmugurisku spriedumu saskaņā ar Vācijas Zivilprozessordnung 331. pantu, tātad, izpildes rīkojumu neapstrīdētiem prasījumiem saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) 805/2004, ar ko izveido Eiropas izpildes rīkojumu neapstrīdētiem prasījumiem (turpmāk tekstā — “Regula 805/2004”), — tiktāl, ciktāl ir prasīts piespriest samaksāt morālā kaitējuma atlīdzību vismaz EUR 20 000,00 apmērā, kā arī procentus un advokāta izmaksas EUR 1 419,19 apmērā, kā arī procentus, — nepieļauj 26. panta 2. punkts Padomes 2000. gada 22. decembra Regulā (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (turpmāk tekstā — “Regula 44/2001”) (2)? Ikviens no turpmākajiem jautājumiem ir uzdots ar nosacījumu, ka prasītāja atbilstoši EKT atbildēm uz 2. punktā, no a) līdz c) apakšpunktam ietvertajiem jautājumiem var turpināt prāvu[.]
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 317/18

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 13. septembrī iesniedza Tribunal Judicial de Vieira do Minho (Portugāle) — Manuel Afonso Esteves/Axa — Seguros de Portugal SA

(Lieta C-437/10)

()

2010/C 317/33

Tiesvedības valoda — portugāļu

Iesniedzējtiesa

Tribunal Judicial de Vieira do Minho

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Manuel Afonso Esteves

Atbildētāja: Axa — Seguros de Portugal SA

Prejudiciālais jautājums

Vai transportlīdzekļu sadursmes gadījumā, kurā nav vainojams neviens no autovadītājiem un kas radīja miesas bojājumus un materiālos zaudējumus vienam no vadītājiem (cietušais, kurš lūdz kompensāciju), iespēja sadalīt atbildību par risku (Código Civil 506. panta 1. un 2. punkts), kas tieši ietekmē cietušajam piešķiramās kompensācijas apmēru par materiālo un nemateriālo zaudējumu, kas radies no miesas bojājumiem (jo šī atbildības par risku sadalījuma rezultātā tiks samērīgi samazināts kompensācijas apmērs), ir pretrunā Kopienu tiesībām, konkrētāk, Pirmās direktīvas (Direktīvas 72/166/EEK) (1) 3. panta 1. punktam, Otrās direktīvas (Direktīvas 84/5/EEK) (2) 2. panta 1. punktam un Trešās direktīvas (Direktīva 90/232/EEK) (3) 1. pantam atbilstoši tam, kā šos noteikumus ir interpretējusi Eiropas Kopienu Tiesa?

(1) Padomes 1972. gada 24. aprīļa Direktīva 72/166/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un attiecībā uz kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību, OV L 103, 1. lpp.

(2) Padomes 1983. gada 30. decembra Otrā direktīva 84/5/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu, OV L 8, 17. lpp.

(3) Padomes 1990. gada 14. maija Trešā Direktīva 90/232/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības obligāto apdrošināšanu, OV L 129, 33. lpp.
C 288/19

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 21. jūlijā iesniedza Tribunal Judicial de Póvoa de Lanhoso (Portugāle) — Maria de Jesus Barbosa Rodrigues/Companhia de Seguros Zurich SA

(Lieta C-363/10)

()

(2010/C 288/31)

Tiesvedības valoda — portugāļu

Iesniedzējtiesa

Tribunal Judicial de Póvoa de Lanhoso

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Maria de Jesus Barbosa Rodrigues

Atbildētāja: Companhia de Seguros Zurich SA

Prejudiciālais jautājums

Vai transportlīdzekļu sadursmes gadījumā, kad neviens no vadītājiem nav vainojams nelaimes gadījumā, kura rezultātā viens no vadītājiem iet bojā, iespēja sadalīt atbildību par risku (Código Civil 506. panta 1. un 2. punkts), kas tieši ietekmē zaudējumu atlīdzības apmēru, kas ir maksājama personām, kurām uz to ir tiesības, proti, cietušā vecākiem, jo ietver šī apmēra samazinājumu vienādā proporcijā, ir pretrunā Kopienu tiesībām un konkrēti Pirmās direktīvas (Direktīvas 72/166/EEK) (1) 3. panta 1. punktam, Otrās direktīvas (Direktīvas 84/5/EEK) (2) 2. panta 1. punktam un Trešās direktīvas (Direktīva 90/232/EEK) (3) 1. pantam, kā šīs tiesību normas ir interpretējusi Eiropas Kopienu Tiesa?

(1) Padomes 1972. gada 24. aprīļa Direktīva 72/166/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un attiecībā uz kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību (OV L 103, 1. lpp.).

(2) Padomes 1983. gada 30. decembra Direktīva 84/5/EEK Otrā direktīva par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu (OV 1984, L 8, 17. lpp.).

(3) Padomes 1990. gada 14. maija Direktīva 90/232/EEK Trešā direktīva par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības obligāto apdrošināšanu (OV L 129, 33. lpp.).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 274/7

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 6. jūlijā iesniedza Curtea de Apel Craiova (Rumānija) — Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Târgu-Jiu, Administrația Fondului pentru Mediu/Victor Vinel Ijac

(Lieta C-336/10)

()

2010/C 274/11

Tiesvedības valoda — rumāņu

Iesniedzējtiesa

Curtea de Apel Craiova

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāji: Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Târgu-Jiu, Administrația Fondului pentru Mediu

Atbildētājs: Victor Vinel Ijac

Prejudiciālais jautājums

Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 110. panta pirmā daļa (bijušais EKL 90. pants) ir interpretējama tādējādi, ka ar to dalībvalstij tiek liegts ieviest tādu nodokli, kuram ir dabas resursu nodoklim raksturīgas iezīmes un kas tiek regulēts ar valdības steidzamības kārtībā pieņemto Dekrētu Nr. 50/2008, ar kuru dabas resursu nodoklis tiek piemērots lietotiem citās Eiropas Savienības dalībvalstīs reģistrētiem transportlīdzekļiem, reģistrējot tos Rumānijā, bet tajā pašā laikā šis nodoklis netiek attiecināts uz Rumānijā reģistrētiem lietotiem transportlīdzekļiem, kuri tiek pārdoti un līdz ar to no jauna reģistrēti, kā rezultātā attiecīgais nodoklis varētu izrādīties iekšējais nodoklis, kas tiek piemērots citu dalībvalstu izcelsmes precēm, un ir netieši diskriminējošs, jo tas netiek piemērots attiecībā uz vietējām precēm?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 179/20

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 15. aprīlī iesniedza Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Tural Oguz/Secretary of State for the Home Department

(Lieta C-186/10)

2010/C 179/32

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Tural Oguz

Atbildētājs: Secretary of State for the Home Department

Prejudiciālais jautājums

Vai Turcijas pilsonis, kuram ir uzturēšanās atļauja Apvienotajā Karalistē ar nosacījumu, ka viņš neuzsāks nekādu uzņēmējdarbību vai profesionālo darbību un kurš uzsāk darbību kā pašnodarbinātais, pārkāpjot šo nosacījumu un pēc tam lūdz valsts iestādēm turpmākas uzturēšanās atļauju, pamatojoties uz uzņēmējdarbību, ko viņš šobrīd ir uzsācis, ir tiesīgs izmantot savā labā Eiropas Ekonomikas kopienas un Turcijas Asociācijas līguma Papildu protokola 41. panta 1. punktu?
1)

Vai Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvas 89/104/EEK (1), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 7. panta 2. punkts un ar to saistītā judikatūra, it īpaši Tiesas spriedumi lietā 102/77 Hoffmann-La Roche/Centrafarm (2), lietā 1/81 Pfizer/Eurim-Pharm (3) un apvienotajās lietās C-427/93, C-429/93 un C-436/93 Bristol-Myers Squibb e.a./Paranova (4), ir interpretējami tādējādi, ka preču zīmes īpašnieks var paļauties uz šiem noteikumiem, lai novērstu to, ka paralēlā importētāja tirdzniecības uzņēmums, kas ir zāļu tirdzniecības atļaujas turētājs dalībvalstī, pārdod šo produktu ar norādi, ka produktu ir pārsaiņojis tirdzniecības uzņēmums, kaut gan tirdzniecības uzņēmums fizisko pārsaiņošanu ir licis veikt citam uzņēmumam — pārsaiņošanas uzņēmumam —, kuram tirdzniecības uzņēmums sniedz norādījumus par produkta iepirkšanu un pārsaiņošanu, par produkta iesaiņojuma dizainu un citus norādījumus saistībā ar produktu, un kuram ir pārsaiņošanas atļauja un kurš pārsaiņošanas gaitā uz jaunā iesaiņojuma no jauna attēlo preču zīmi?
—

atcelts Komisijas 2003. gada 16. decembra lēmuma (C 2003/4367) par valsts atbalstu uzņēmumam EDF un elektroenerģijas un gāzes rūpniecībai (C 68/2002, N 504/2003 un C 25/2003) 3. un 4. pants;
1)

Vai var uzskatīt, ka ar Padomes Direktīvas 96/34/ΕK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu attiecībā uz bērna kopšanas atvaļinājumu 2.1. klauzulu, lasot to kopā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 24. pantu, kas attiecas uz bērnu tiesībām, un ņemot vērā augsto aizsardzības pakāpi, kas šīm tiesībām tiek piešķirta saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartu, tiesības uz bērna kopšanas atvaļinājumu rodas atkarībā no bērnu skaita, kā rezultātā, viena bērna kopšanas atvaļinājuma laikposma piešķiršana dvīņu piedzimšanas gadījumā ir uzskatāma par Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 21. panta pārkāpumu, jo tiek radīta diskriminācija atkarībā no dzimušo skaita un pretēji samērīguma principam tiek ierobežotas piedzimušo dvīņu tiesības?
1)

Vai Direktīva 2001/29 (1) un Direktīva 2004/48 (2), lasot kopā ar Direktīvu 95/46 (3), Direktīvu 2000/31 (4) un Direktīvu 2002/58 (5), it īpaši, interpretējot tās attiecībā uz Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 8. un 10. pantu, ļauj dalībvalstīm atļaut valsts tiesai, kurā notiek tiesvedība pēc būtības un pamatojoties vienīgi uz likumu normu, kurā ir paredzēts, ka: “viņš [valsts tiesa] var arī izdot izbeigšanas izpildrakstu attiecībā pret starpniekiem, kuru pakalpojumus trešā persona izmanto, lai pārkāptu autortiesības vai blakustiesības”, piespriest interneta piekļuves nodrošinātājam (saīsināti — IPN) attiecībā uz visiem klientiem in abstracto un preventīvi izveidot visu — gan saņemto, gan nosūtīto elektronisko komunikāciju, kas tiek sūtītas, izmantojot tā pakalpojumus — it īpaši izmantojot peer to peer programmas, filtrēšanas sistēmu, kuras izmaksas pilnībā sedz šis IPN, un bez ierobežojuma laikā, lai tā tīklā identificētu tādu elektronisko datņu apriti, kuros ir muzikāls, kinematogrāfisks vai audiovizuāls darbs, uz ko, kā apgalvo lūguma iesniedzējs, tam ir tiesības, un pēc tam bloķēt šo datņu pārsūtīšanu vai nu pieprasījuma laikā vai tās sūtot?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 100/17

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Linköpings tingsrätt (Zviedrija) 2010. gada 19. janvāra rīkojumu — Lotta Andersson/Staten genom Kronofogdemyndigheten i Jönköping, Tillsynsmyndigheten

(Lieta C-30/10)

2010/C 100/26

Tiesvedības valoda — zviedru

Iesniedzējtiesa

Linköpings tingsrätt

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Lotta Andersson

Atbildētājs: Staten genom Kronofogdemyndigheten i Jönköping, Tillsynsmyndigheten

Prejudiciālais jautājums

Vai valsts tiesību norma, kura liedz darbiniekam prioritāras tiesības, pamatojoties uz to, ka viņš pats vai kopā ar viņa tuviem radiniekiem mazāk nekā sešus mēnešus pirms pieteikuma par maksātnespējas atzīšanu iesniegšanas, bijis darba devēja uzņēmuma vai komercdarbības būtiskas daļas īpašnieks un viņam ir bijusi ievērojama ietekme uz tā darbībām, atbilst Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 23. septembra Direktīvas 2002/74/EK (1), ar ko groza Padomes Direktīvu 80/987/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā (2), 10. panta c) apakšpunktam?

(1) OV L 270, 10. lpp.

(2) OV L 283, 23. lpp.
1)

Vai saskaņā ar 3. panta b) punktu, 4. panta 2. punktu, 5. pantu un 17. panta otro daļu Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Regulā (EK) Nr. 998/2003 (1) par dzīvnieku veselības prasībām, kas piemērojamas lolojumdzīvnieku nekomerciālai pārvietošanai, un ar kuru groza Padomes Direktīvu 92/65/EEK, un saskaņā ar Komisijas 2003. gada 26. novembra Lēmuma 2003/803/EK (2), ar ko ievieš pases paraugu suņu, kaķu un balto sesku pārvadāšanai Kopienā, pantiem un pielikumiem ir aizliegts, ka valsts tiesiskajā regulējumā par kaķu un (balto) sesku pasēm daļēji atsaucas uz ar iepriekš minēto Komisijas 2003. gada 26. novembra lēmumu noteikto paraugu un papildprasībām, bet papildus nosaka, ka katrā pasē ir jābūt unikālam numuram no 13 cipariem, proti, Beļģijas ISO kodam “BE”, kam seko izdevēja atpazīšanas numurs no diviem cipariem un numurs no 9 cipariem?
9)

Apstiprinošas atbildes uz septīto jautājumu gadījumā, vai Direktīvas 1999/70/EK 5. klauzula pati par sevi vai kopā ar 2. un 4. klauzulu un vienlīdzīgas attieksmes [un] nediskriminācijas principu pieļauj tādu tiesību noteikumu kā Likumdošanas dekrēta Nr. 368/01 2. panta 1.a punktu, ar kuru darba līgumā saistībā ar attiecīgu darbinieku tiek atļauts bez jebkāda pamatojuma iekļaut nosacījumu, tādējādi atbrīvojot šo subjektu — pretēji ierobežojumiem, kuri parasti noteikti valsts tiesības (Likumdošanas dekrēta Nr. 68/01 1. pants), — no pienākuma rakstveidā norādīt un strīda gadījumā konstatēt tehniska rakstura iemeslus vai iemeslus, kuri ir saistīti ar darbinieku pieņemšanu darbā, organizēšanu vai aizvietošanu, kas pamatoja attiecīgā nosacījuma iekļaušanu darba līgumā, ņemot vērā, ka ir iespējams pagarināt pirmo noslēgto līgumu, ja to pamato objektīvi iemesli un ja runa ir par to pašu darbu, par kuru bija noslēgts līgums uz noteiktu laiku?
a)

Vai Social Security Contributions and Benefits Act 1992 71.-76. pantā paredzētais iztikas pabalsta invalīdiem mobilitātes elements — laika periodā, kad bija piemērojama Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 versija, kas bija spēkā no 2005. gada 5. maija saskaņā ar Padomes 2005. gada 13. aprīļa Regulu (EK) Nr. 647/2005 (2)– var tikt kvalificēts atsevišķi no iztikas pabalsta invalīdiem, skatot to kopumā, kā sociālā nodrošinājuma pabalsts minētās regulas 4. panta 1. punkta izpratnē, vai kā speciāls no iemaksām neatkarīgs pabalsts šīs pašas regulas 4. panta 2. a punkta izpratnē, vai arī tas jākvalificē citādi?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 37/22

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)2009. gada 2. decembra rīkojumu — Nokia Corporation/Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

(Lieta C-495/09)

2010/C 37/26

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Nokia Corporation

Atbildētāji: Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

Prejudiciālais jautājums

Vai trešās valsts preces, uz kā izvietota Kopienas preču zīme un kuras ir pakļautas dalībvalsts muitas uzraudzībai un ir tranzītā no trešās valsts uz citu trešo valsti, var būt “viltotas preces” Regulas Nr. 1383/2003/EK (1) 2. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē, ja nav pierādījumu, kas liktu domāt, ka šīs preces tiks izvietotas tirgū EK vai nu saskaņā ar muitas procedūru vai izmantojot prettiesisku novirzīšanu?

(1) Padomes 2003. gada 22. jūlija Regula (EK) Nr. 1383/2003 par muitas rīcību attiecībā uz precēm, par kurām ir aizdomas, ka tās pārkāpj atsevišķas intelektuālā īpašuma tiesības, un pasākumiem, ko veic attiecībā uz precēm, kas ir pārkāpušas šādas tiesības (OV L 196, 7. lpp.).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 37/20

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Tribunal da Relação do Porto (Portugāle) 2009. gada 30. novembra rīkojumu — Manuel Carvalho Ferreira Santos/Companhia Europeia de Seguros, S.A.

(Lieta C-484/09)

2010/C 37/21

Tiesvedības valoda — portugāļu

Iesniedzējtiesa

Tribunal da Relação do Porto

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Manuel Carvalho Ferreira Santos

Atbildētāja: Companhia Europeia de Seguros, S.A.

Prejudiciālais jautājums

Vai transportlīdzekļu sadursmes gadījumā, kurā nav vainojams neviens no autovadītājiem un kas radīja miesas bojājumus un materiālos zaudējumus vienam no vadītājiem (cietušais, kurš lūdz kompensāciju), iespēja sadalīt atbildību par risku (Código Civil 506. panta 1. un 2. punkts), kas tieši ietekmē cietušajam piešķiramo kompensācijas apmēru par materiālo un nemateriālo zaudējumu, kas radies no miesas bojājumiem (jo šī atbildības par risku sadalījuma rezultātā tiks samērīgi samazināts kompensācijas apmērs), ir pretrunā Kopienu tiesībām, konkrētāk, Pirmās direktīvas (Direktīvas 72/166/EEK (1)) 3. panta 1. punktam, Otrās direktīvas (Direktīvas 84/5/EEK (2)) 2. panta 1. punktam un Trešās direktīvas (Direktīvas 90/232/EEK (3)) 1. pantam atbilstoši tam, kā šos noteikumus ir interpretējusi Tiesa?

(1) Padomes 1972. gada 24. aprīļa Direktīva 72/166/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un attiecībā uz kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību (OV L 103, 1. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā: Nodaļa 06, Sējums 01, 10.– 12. lpp.).

(2) Padomes 1983. gada 30. decembra Otrā direktīva 84/5/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu (OV 1984, L 8, 17. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā: Nodaļa 06, Sējums 07, 3. — 6. lpp.).

(3) Padomes 1990. gada 14. maija Trešā Direktīva 90/232/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības obligāto apdrošināšanu (OV L 129, 33. lpp.)