Attiecībā uz situāciju Ukrainā 2015. gada martā un septembrī, kā arī 2016. gada martā var uzskatīt, ka Krievijas Federācijas darbības veidoja “kara vai nozīmīga starptautiska saspīlējuma gadījumu, kas draud pārvērsties par bruņotu konfliktu” Partnerības un sadarbības nolīguma starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Krievijas Federāciju, no otras puses, 99. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē. Ņemot vērā, ka Savienībai un tās dalībvalstīm kā Ukrainas kaimiņvalstīm ir interese, lai situācija Ukrainā būtu stabila, var uzskatīt par nepieciešamu ieviest ierobežojošus pasākumus nolūkā radīt spiedienu uz Krievijas Federāciju, lai to piespiestu izbeigt darbības, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte vai neatkarība. Šajā ziņā jānorāda, ka Partnerības nolīgumā līgumslēdzējai pusei, kura vēlas veikt pasākumus uz šīs normas pamata, nav noteikts pienākums iepriekš informēt par to otru pusi, nedz arī ar to apspriesties vai norādīt tai pamatojumu.

Ņemot vērā to, cik svarīga loma mūsdienu sabiedrībā ir plašsaziņas līdzekļiem, it īpaši audiovizuālajiem plašsaziņas līdzekļiem, bija iespējams paredzēt, ka uz plašsaziņas līdzekļu vērienīgo atbalstu Krievijas valdības darbībām un politikai, ar ko tiek destabilizēta situācija Ukrainā, – atbalstu, ko it īpaši ļoti populāru raidījumu laikā sniedza persona, kuru prezidents Putins ar rīkojumu bija iecēlis amatā par preses aģentūras, kas ir kvalificēta kā Krievijas valsts “vienots uzņēmums”, vadītāju, var attiekties kritērijs, kas attiecas uz fiziskām personām, kuras aktīvi atbalsta darbību vai politiku, ar ko tiek grauta vai apdraudēta Ukrainas teritoriālā integritāte, suverenitāte un neatkarība.

Patiešām koncepcijas “aktīvs atbalsts” definīciju var saprast tikai tādējādi, ka tā attiecas uz personām, kuras, pašām neesot atbildīgām par Krievijas valdības darbību un politiku, ar ko tiek destabilizēta situācija Ukrainā, un pašām neveicot šīs darbības vai politiku, sniedza atbalstu šai politikai un darbībām. Konkrētais kritērijs neattiecas uz jebkāda veida atbalstu Krievijas valdībai, bet uz tādiem atbalsta veidiem, kuri, tā kā tie ir kvalitātes vai daudzuma ziņā būtisks atbalsts, ir veicinājuši tās darbības un politiku, ar ko tiek destabilizēta situācija Ukrainā. Ar konkrēto kritēriju, to Savienības tiesas uzraudzībā interpretējot, atbilstoši mērķim izdarīt spiedienu uz Krievijas valdību, lai tā pārtrauktu minētās darbības un politiku, objektīvā veidā tiek definēta to personu un vienību kategorija, kurām var tikt piemēroti līdzekļu iesaldēšanas pasākumi. Interpretējot šo kritēriju, jāņem vērā Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūra, kurā ir atzīta neiespējamība sasniegt absolūtu precizitāti tiesību aktu teksta formulējumā, it īpaši tajās jomās, kur situācija mainās atkarībā no sabiedrībā valdošajiem viedokļiem, un kurā ir akceptēts, ka nepieciešamība izvairīties no neelastības un nodrošināt to spēju pielāgoties konkrētai situācijai nozīmē, ka vairāki tiesību akti ir lielākā vai mazākā mērā plaši formulēti un to interpretācija un piemērošana ir atkarīga no prakses. Nosacījums, saskaņā ar kuru tiesību aktā ir skaidri jādefinē pārkāpumi, ir izpildīts, ja attiecīgā persona no atbilstošās normas formulējuma un, vajadzības gadījumā izmantojot tiesu sniegto šīs normas interpretāciju, var uzzināt, par kādām darbībām vai bezdarbību tai iestāsies atbildība.

(skat. 43. un 73.–76. punktu)