ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

atzīt, ka Portugāles Republika nav izpildījusi Līguma par Eiropas Savienības darbību 49. pantā un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 31. pantā paredzētos pienākumus, pieņemot un atstājot spēkā tiesību normas, kas ietvertas Código portugués do Imposto sobre o Rendimento das pessoas Colectivas (Portugāles Sabiedrību ienākuma nodokļa kodekss, turpmāk tekstā — “CIRC”) 76.A., 76.B. un 76.C. pantā, saskaņā ar kurām gadījumā, ja sabiedrības juridiskā adrese un faktiskā vadības adrese tiek pārceltas uz citu dalībvalsti, pastāvīga uzņēmuma darbība Portugāle tiek izbeigta vai tā aktīvi no Portugāles tiek pārcelti uz citu dalībvalsti: — nodokļa bāzē tajā finanšu gadā, kurā piepildās kāds no šiem noteikumiem, jāiekļauj viss ar attiecīgajiem aktīviem saistītais nerealizētais ieguldījumu vērtības pieaugums, savukārt nerealizētais kapitāla vērtības pieaugums, kas saistīts ar vienīgi valsts ietvaros notikušiem darījumiem, nodokļa bāzē nav jāiekļauj; — sabiedrības, kuras juridiskā adrese un faktiskā vadības adrese tiek pārceltas ārpus Portugāles teritorijas, partneriem ir jāmaksā nodoklis par starpību starp sabiedrības apgrozāmajiem līdzekļiem (kas aprēķināti pārcelšanas dienā un vadoties no tirgus cenām) un attiecīgo akciju vai kapitāla daļu iegādes cenu;
3)

Ja atbilde uz otro jautājumu būtu noliedzoša: vai tas, ka kvalificējot banketu un svinību apkalpošanas uzņēmuma vienoto darījumu kā preču piegādi vai pakalpojumu sniegšanu sui generis, šīs kvalificēšanas nolūkā tiek ņemts vērā tikai pakalpojumu sniegšanai raksturīgo elementu skaits (divi vai vairāk) salīdzinājumā ar preču piegādēm raksturīgo elementu skaitu, ir saderīgi ar Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem […], 2. panta 1. punktu, skatot to kopā ar 5. panta 1. punktu un 6. panta 1. punktu, vai arī pakalpojumu sniegšanai raksturīgie elementi ir izvērtējami neatkarīgi no to skaita un, ja tā — saskaņā ar kādiem kritērijiem?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 51/19

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2009. gada 11. decembrī iesniedza Collège d'autorisation et de contrôle du Conseil supérieur de l'audiovisuel (Beļģija) — RTL Belgium SA (agrāk — TVI SA)

(Lieta C-517/09)

2010/C 51/30

Tiesvedības valoda — franču

Iesniedzējtiesa

Collège d'autorisation et de contrôle du Conseil supérieur de l'audiovisuel

Lietas dalībnieki pamata procesā

RTL Belgium SA (agrāk — TVI SA)

Prejudiciālais jautājums

Vai jēdzienu “efektīva kontrole gan attiecībā uz raidījumu izvēli, gan uz to organizāciju”, kas minēts 1989. gada 3. oktobra Direktīvas par dažu audiovizuālo mediju pakalpojumu sniegšanas noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos [kas grozīta ar Direktīvu 2007/65/EK] (“Audiovizuālo mediju pakalpojumu direktīva”) (1) 1. panta c) punktā, var interpretēt tādējādi, ka var uzskatīt, ka sabiedrība, kura ir reģistrēta dalībvalstī un saņēmusi šīs dalībvalsts valdības atļauju sniegt audiovizuālo mediju pakalpojumu, veic šādu efektīvu kontroli, lai gan tā pret nenoteiktu summu, kura ir vienāda ar kopējiem ienākumiem no reklāmas, kas gūti, pārraidot šo pakalpojumu, deleģē (ar iespējām tālāk deleģēt trešai sabiedrībai, kura ir reģistrēta citā dalībvalstī) visa šī pakalpojuma raidījumu pārraidīšanu un veidošanu, raidījumu programmas paziņošanu sabiedrībai, kā arī finansiālu un juridisku, personālvadības, infrastruktūras vadības un citu ar personālu saistītu pakalpojumu sniegšanu un ir skaidrs, ka lēmumi par raidījumu apvienošanu un izslēgšanu vai izmaiņām programmā, ko rada šie pasākumi, tiek izlemti un īstenoti šīs trešās sabiedrības juridiskajā adresē?

(1) Padomes 1989. gada 3. oktobra Direktīva 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos (OV L 298., 23. lpp.).
1.

Kļūda tiesību piemērošanā, PIT uzskatot, ka konkrētajā gadījumā nav izņēmuma apstākļu, kas pamatotu tiesisko paļāvību par strīdīgā nodokļu pasākuma likumību, kura savukārt saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 (1) 14. panta 1. punktu saistībā ar tiesiskās paļāvības aizsardzības principu liedz izdot rīkojumu par atbalsta atgūšanu. Strīda priekšmeta sagrozīšana pirmajā instancē un pušu sacīkstes principa pārkāpums. Judikatūras par pienākumu norādīt pamatojumu pārkāpums. Ne strīdīgā nodokļu pasākuma formālā atšķirība no pasākuma, par kuru bija Lēmums 93/337 (2), ne apstāklis, ka Komisija būtu varējusi selektivitātes kritēriju pamatot ar citiem aspektiem, nevis tikai Lēmumā 93/337 īpaši norādīto, ne Lēmumā 93/337 rodamā nesaderības atzīšana nav juridiski pietiekami iemesli, lai PIT nekonstatētu tāda izņēmuma apstākļa esamību, kurš pats par sevi vai apvienojumā ar citiem šajā lietā esošajiem apstākļiem liedz Komisijai izdot rīkojumu par apstrīdētajā lēmumā minētā atbalsta atgūšanu. Nodokļu metodes un priekšrocību apmēra dēļ uzskatīdama, ka apvienotajās lietās no T-30/01 līdz T-32/01 un no T-86/02 līdz T-88/02 apstrīdētie pasākumi nav analoģiski strīdīgajam nodokļu pasākumam, PIT ir sagrozījusi lietas dalībnieku strīda būtību, nav ņēmusi vērā pušu sacīkstes principu un turklāt acīmredzami pārkāpusi noteiktu judikatūru par pienākumu norādīt pamatojumu. PIT ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatīdama, ka Komisijas nostāja jautājumā par 1993. gada atbrīvojumu no nodokļa, kā arī pret Likumā Nr. 22/1993 paredzētajām nodokļu priekšrocībām nav izņēmuma apstāklis, kas būtu varējis pamatot kādu tiesisko paļāvību jautājumā par strīdīgā nodokļu pasākuma likumību, kura saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 14. panta 1. punktu liegtu atbalstu atgūt tāpēc, ka tas būtu pretrunā tiesiskās paļāvības aizsardzības principam.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 37/4

Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (septītā palāta) 2009. gada 23. septembra spriedumu lietā T-493/07 The Wellcome Foundation Ltd/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2009. gada 23. novembrī iesniegusi The Wellcome Foundation Ltd

(Lieta C-461/09 P)

2010/C 37/06

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: The Wellcome Foundation Ltd (pārstāvis — R. Gilbey, avocat)

Pārējie lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Serono Genetics Institute S. A.

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— atzīt, ka, apstiprinot apstrīdēto Apelāciju padomes lēmumu, Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi Regulas Nr. 40/94 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunktā un 52. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētās prasības;

— atcelt pārsūdzēto spriedumu, ar kuru apstiprināts Apelāciju padomes lēmums, ar kuru noraidītas prasības atcelt visus ITSB un Pirmās instances tiesas lēmumus par tiesāšanās izdevumiem, un piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus

Pamati un galvenie argumenti

Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka balstoties uz lietas apstākļiem, kādi norādīti preču zīmju reģistrā un iesniegti ITSB, Pirmās instances tiesa bez juridiska pamata esot uzskatījusi, ka konkrētajai sabiedrības daļai esot bijusi augsta uzmanības pakāpe.

Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Pirmās instances tiesa esot atteikusies ņemt vērā apelācijas sūdzības iesniedzējas iesniegtos pierādījumus, ko, tā kā tie bija vienīgi izvērsums ITSB jau iesniegtajiem argumentiem un pierādījumiem, būtu bijis jāpieņem.

Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka, aprakstot preču līdzības pakāpi, Pirmās instances tiesa esot izmantojusi neskaidru un pretrunīgu terminoloģiju, tādējādi nesniedzot precīzus, skaidrus un atbilstošus pamatojumus spriedumam šajā lietā.

Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka, balstoties uz Pirmās instances tiesā iesniegtajiem apstākļiem, tā esot piemērojusi nepareizus, nepilnīgus un kļūdainus juridiskus kritērijus, lai nonāktu pie secinājuma, ka Apelāciju padome pamatoti konstatējusi, ka preču līdzības pakāpe ir zema.

Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Pirmās instances tiesa, balstoties uz tai iesniegtajiem apstākļiem, neesot piemērojusi pareizos kritērijus apzīmējumu visaptverošajam salīdzinājumam, konstatējot, ka preču līdzības pakāpe ir zema.

Visbeidzot, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka piemērojusi juridiski nepareizus, nepilnīgus vai kļūdainus standartus, nosakot konkrēto sabiedrības daļu, novērtējot preču līdzības pakāpi un novērtējot apzīmējumu līdzību, Pirmās instances tiesa savus secinājumus attiecībā uz sajaukšanas iespēju esot balstījusi uz nepareiziem, nepilnīgiem vai kļūdainiem juridiskiem kritērijiem.

(1) Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 11, 1. lpp.).
2)

Gadījumā, ja uz 1. jautājumu tiek sniegta noraidošā atbilde: a) vai katrā ziņā, lai pārtikas produktus uzskatītu par tādiem, kas Regulas (EK) Nr. 1829/2003 2. panta 10. punkta izpratnē ir “izgatavoti no ĢMO”, ir pietiekami, ka pārtikas produkti satur ģenētiski modificētu augu materiālu, kuram kādā agrākā brīdī ir bijusi konkrēti — individuālā reproducēšanas spēja? b) Ja atbilde uz šo jautājumu ir atstiprinoša: vai jēdziens “izgatavoti no ĢMO” Regulas (EK) Nr. 1829/2003 2. panta 10. punkta un 3. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka attiecībā uz ĢMO tajā netiek prasīts nekāds apzināts mērķtiecīgs ražošanas process un šis jēdziens aptver arī nevēlamus un nejaušus (agrāko) ĢMO piemaisījumus pārtikas produktā (šajā gadījumā — medus vai attiecīgi ziedputekšņi kā pārtikas piedeva)?
A)

Par atšķirību starp procesuālu kritēriju attiecībā uz to, kad sāk skaitīt termiņu prasības celšanai, un pārbaudi, ka ir izpildīti nosacījumi, lai iestātos atbildība: i) pretrunīgs pamatojums un ii) neatbilstība Kopienu judikatūrai Pārsūdzētā rīkojuma pamatojums ir acīmredzami pretrunīgs, jo, no vienas puses, rīkojumā ir izdarīta atsauce uz iedibinātu Kopienas judikatūru, saskaņā ar kuru termiņu, lai celtu prasības par Kopienas ārpuslīgumisko atbildību, sāk skaitīt tikai tad, ja ir izpildīti visi nosacījumi, kas vajadzīgi, lai rastos pienākums atlīdzināt kaitējumu, un it īpaši tad, ja kaitējums, par kuru tiek prasīta kompensācija, ir pastāvošs, savukārt, no otras puses, ar rīkojumu ir noraidīts apelācijas sūdzības iesniedzēju arguments par to, ka šajā lietā apspriestās vēstules iedarbība kļuva noteikta tikai pēc tam, kad tika pieņemts Komisijas 2006. gada 3. oktobra lēmums (1). Turklāt Pirmās instances tiesa neievēroja Kopienu judikatūru, sākumpunktu, no kura sāka skaitīt termiņu prasību celšanai, nosakot, atsaucoties uz apelācijas sūdzības iesniedzēju ciesto materiālo kaitējumu.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 11/18

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Court of Appeal (Civil Division) (England and Wales)2009. gada 28. oktobra rīkojumu — Generics (UK) Ltd/Synaptech Inc

(Lieta C-427/09)

2010/C 11/29

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

Court of Appeal (Civil Division) (England and Wales)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Generics (UK) Ltd

Atbildētāja: Synaptech Inc

Prejudiciālie jautājumi

1) vai Padomes Regulas Nr. 1768/92 (1) 13. panta 1. punkta izpratnē “pirmā atļauja laist produktu tirgū Kopienā” ir tāda pirmā atļauja laist produktu Kopienas tirgū, kas tika izsniegta saskaņā ar Padomes Direktīvu 65/65/EEK (2) (kuru tagad aizstāj Direktīva 2001/83/EK (3)), vai arī par to var būt jebkura atļauja, kas ļauj laist produktu Kopienas vai EEZ tirgū?

2) vai gadījumā, ja Padomes Regulas (EEK) Nr. 1768/92 13. panta 1. punkta izpratnē “atļauja laist produktu tirgū Kopienā” bija jāizsniedz saskaņā ar Direktīvu 65/65/EEK (kuru tagad aizstāj Direktīva 2001/83/EK), atļauja, kas 1963. gadā tika izsniegta Austrijā saskaņā ar tajā laikā spēkā esošo valsts tiesisko regulējumu (kas neatbilda Direktīvas 65/65/EEK prasībām) un kas ne reizi netika grozīta, lai tā atbilstu Direktīvai 65/65/EEK, un visbeidzot 2001. gadā tika atsaukta, šajā sakarā ir jāpielīdzina atļaujai, kas izsniegta saskaņā ar Direktīvu 65/65/EEK?

(1) Padomes 1992. gada 18. jūnija Regula (EEK) Nr. 1768/92 par papildu aizsardzības sertifikāta izstrādi zālēm (OV L 182, 1. lpp.).

(2) Padomes 1965. gada 26. janvāra Direktīva 65/65/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu, kas attiecas uz zālēm (OV 22, 369. lpp.).

(3) Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīva 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV L 311, 67. lpp.).
1)

Vai EK līguma 56. un nākamie panti pieļauj tādu tiesisko regulējumu, kāds paredzēts Code général des impôts 990.D un nākamajos pantos, kas juridiskām personām ar vadības faktisko atrašanās vietu Francijā vai kopš 2008. gada 1. janvāra — kādā no Eiropas Savienības dalībvalstīm, piešķir iespēju saņemt atbrīvojumu no apstrīdētā nodokļa un kas — ciktāl tas attiecas uz juridiskām personām ar vadības faktisko atrašanās vietu trešās valsts teritorijā, — šādas iespējas izmantošanu padara atkarīgu no tā, vai starp Franciju un šo valsti ir noslēgts administratīvās sadarbības nolīgums par cīņu pret krāpšanu un izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, vai arī no tā, ka, piemērojot kādā nolīgumā ietvertu atrunu par nediskrimināciju pilsonības dēļ, šīm juridiskajām personām nav jāmaksā lielāks nodoklis nekā tas, kas jāmaksā juridiskām personām, kuru vadība faktiski atrodas Francijā?
1)

ir pieļāvusi tiesību kļūdu, piemērojot abus Regulas (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (1) (turpmāk tekstā — “pamatregula”) 7. panta 2. punkta c) apakšpunkta nosacījumus, proti, ka pieprasījumam par to, lai uzņēmumam tiktu atzīts uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statuss (turpmāk tekstā — “TEAS”), jāietver pietiekami pieradījumi par to, ka šajā normā uzskaitītie lēmumi tiek pieņemti, “reaģējot uz tirgus informāciju” un “bez nozīmīgas valsts iejaukšanās”, kā vienu nosacījumu, tādējādi otro nosacījumu padarot lieku;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 282/31

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Corte suprema di cassazione (Itālija) 2009. gada 25. septembra rīkojumu — Gennaro Curia/Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate

(Lieta C-381/09)

2009/C 282/53

Tiesvedības valoda — itāļu

Iesniedzējtiesa

Corte suprema di cassazione

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Gennaro Curia

Atbildētāja: Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate

Prejudiciālais jautājums

Vai saskaņā ar tādiem Kopienu tiesību principiem kā PVN neitralitātes princips un atbrīvojuma no nodokļiem princips, kas noteikti Sestajā direktīvā, atbilstoši dalībvalstu pieņemtiem noteikumiem, kas attiecas uz tādiem darījumiem kā kredītu piešķiršana un kredītu starpniecība, kā arī kredītu pārvalde, ko veic persona, kura piešķir kredītu, ar nodokli ir apliekami aizdevumi ar augstām procentu likmēm, kuru izsniegšana saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu ir noziedzīgs nodarījums, turklāt kuri no ekonomiskā aspekta konkurē ar attiecīgu likumīgu naudas aizdevumu piešķiršanu, kas saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir apliekama ar PVN, bet kas saskaņā ar šiem pašiem valsts tiesību aktiem ir atbrīvota no attiecīgā nodokļa tajos gadījumos, kad tā ir atzīstama par “finansēšanas darījumiem”?
1)

a) Vai EKL 43 un 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem nepieļauj tādu tiesisko regulējumu kā Austrijas azartspēļu likuma 3. pantu kopā ar 14. un turpmākajiem pantiem un 21. pantu, saskaņā ar kuriem — loteriju (piem., loterijām, elektroniskajām loterijām utt.) organizēšanas licenci licences pieteicējam uz 15 gadiem var piešķirt, ja tas tostarp ir kapitālsabiedrība ar atrašanās vietu Austrijā, kurai nevar būt meitas sabiedrības ārpus Austrijas, kuras apmaksātais pamatkapitāls, respektīvi, pamatkapitāls ir vismaz EUR 109 000 000 un no kuras, ņemot vērā apstākļus, federālā valdība var sagaidīt vislielākos nodokļu maksājumus, — kazino licenci maksimums divpadsmit koncesionāriem uz 15 gadiem var piešķirt tikai personai, kas tostarp ir akciju sabiedrības ar atrašanās vietu Austrijā, kurām nevar būt meitas sabiedrības ārpus Austrijas, kuru apmaksātais pamatkapitāls ir EUR 22 000 000 un no kurām, ņemot vērā apstākļus, pašvaldības var sagaidīt vislielākos nodokļu maksājumus? Šie jautājumi radušies tāpēc, ka Casinos Austria AG ir visu divpadsmit kazino koncesiju īpašniece, kas 1991. gada 18. decembrī tika piešķirtas uz maksimālo laiku 15 gadi un tostarp tika pagarinātas bez publiskas konkursa procedūras vai publiska paziņojuma. b) Ja atbilde uz šiem jautājumiem ir pozitīva, vai šādu tiesisko regulējumu ar vispārējām interesēm saistītu interešu dēļ var pamatot ar konkurences ierobežojumu, ja koncesiju īpašnieki gandrīz monopola struktūrā intensīvas reklāmas kampaņas ceļā azartspēļu nozarē īsteno ekspansīvu politiku? c) Ja atbilde uz jautājumu ir apstiprinoša, vai, izvērtējot šāda regulējuma samērīgumu, kura mērķis ir izvairīties no kriminālpārkāpumu izdarīšanas tādējādi, ka šajā nozarē aktīvie uzņēmēji tiek pakļauti kontrolei un azartspēļu bizness tiek vadīts tā, lai tas arī tiktu pakļauts kontrolei, iesniedzējtiesai ir jāņem vērā, ka ar šo regulējumu tiek aptverti arī pārrobežu pakalpojumu sniedzēji, kuri katrā ziņā ir pakļauti dalībvalsts, kurā tie veic uzņēmējdarbību, ar koncesiju saistītiem noteikumiem un kontrolei?
1)

Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīvas 2008/115/EK par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (1), 15. panta 5. un 6. punkts ir interpretējami tādejādi, ka: a) ja dalībvalsts valsts tiesībās pirms minētās direktīvas prasību transponēšanas nebija paredzēts nedz maksimālais termiņš aizturēšanai, nedz iemesli aizturēšanas [termiņa] pagarināšanai un, transponējot direktīvu, netika paredzēts, ka jaunās normas būs ar atpakaļejošu spēku, šīs direktīvas prasības ir piemērojamas tikai no to transponēšanas dalībvalsts valsts tiesībās un tās skar tikai šo laikposmu? b) aizturēšanai specializētā centrā izraidīšanas nolūkā paredzētajos termiņos minētās direktīvas izpratnē netiek ieskaitīts termiņš, kurā atbilstoši skaidrai normai izraidīšanas no dalībvalsts [teritorijas] lēmuma izpilde ir atlikta sakarā ar to, ka pēc trešās valsts pilsoņa iesniegtā pieteikuma tiek īstenota procedūra par patvēruma tiesību piešķiršanu, lai gan šīs procedūras laikā ārzemnieks turpināja uzturēties šajā pašā specializētajā izmitināšanas centrā, ja to atļauj dalībvalsts valsts tiesību akti?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 267/44

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) 2009. gada 26. augusta rīkojumu — Afton Chemical Limited/Secretary of State for Transport

(lieta C-343/09)

2009/C 267/76

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Afton Chemical Limited

Atbildētājs: Secretary of State for Transport

Prejudiciālie jautājumi

Attiecībā uz noteikumiem par metālu piedevām Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2009/30/EK, ar ko groza Direktīvu 98/70/EK attiecībā uz benzīna, dīzeļdegvielas un gāzeļļas specifikācijām un ievieš mehānismu autotransporta līdzekļos lietojamās degvielas radītās siltumnīcefekta gāzu emisijas kontrolei un samazināšanai, groza Padomes Direktīvu 1999/32/EK attiecībā uz tās degvielas specifikācijām, kuru lieto iekšējo ūdensceļu kuģos, un atceļ Direktīvu 93/12/EEK (turpmāk tekstā — “Direktīva”) (1):

1. Vai, šajā sakarā atsaucoties uz 1. panta 8. punktu, kas Direktīvā 98/70 (2) ievieš jaunu 8.a panta 2. punktu, ierobežojot metilciklopentadiēnilmangāna trikarbonila izmantošanu degvielā līdz 6 mg Mn uz litru no 2011. gada 1. janvāra un līdz 2 mg no 2014. gada 1. janvāra, šādu ierobežojumu noteikšana: 1) ir nelikumīga, jo tā ir pamatota ar acīmredzamu kļūdu vērtējumā? 2) ir nelikumīga, jo ir pretrunā ar piesardzības principa prasībām? 3) ir nelikumīga, jo nav samērīga? 4) ir nelikumīga, jo ir pretrunā ar vienlīdzīgas attieksmes principu? 5) ir nelikumīga, jo ir pretrunā ar tiesiskās drošības principu?

2. Vai, šajā sakarā atsaucoties uz 1. panta 8. punktu, kas Direktīvā 98/70 ievieš jaunu 8.a panta 4. punktu, 8.a panta 5. punktu un 8.a panta 6. punktu, kuri prasa marķēt visu to degvielu, kas satur metālu piedevas, ar uzrakstu “Satur metālu piedevas”, šādas marķējuma prasības noteikšana: 1) ir nelikumīga, jo tā ir pamatota ar acīmredzamu kļūdu vērtējumā? 2) ir nelikumīga, jo nav samērīga?

(1) OV L 140, 88. lpp.

(2) Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 13. oktobra Direktīva 98/70/EK, kas attiecas uz benzīna un dīzeļdegvielu kvalitāti un ar ko groza Padomes Direktīvu 93/12/EEK, OV L 350, 58. lpp.
9.

Ja pietiek ar to, ka šādai izmantošanai ir piemērojams Preču zīmju direktīvas 5. panta 1. punkta a) apakšpunkts un KPZ regulas 9. panta 1. punkta a) apakšpunkts un nav piemērojams Preču zīmju direktīvas 7. panta 1. punkts un KPZ regulas 13. panta 1. punkts, lai sludinājums vai tirdzniecības piedāvājums būtu vērsts uz patērētājiem teritorijā, uz kuru attiecas preču zīme: a. vai šāda izmantošana nozīmē vai tā iekļauj “pakalpojuma saņēmēja piedāvātās informācijas glabāšanu” [Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvas 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū] (turpmāk tekstā — “Direktīva par elektronisko tirdzniecību”) 14. panta 1. punkta nozīmē? b. ja izmantošana nav tikai un vienīgi darbības, kam ir piemērojams Direktīvas par elektronisko tirdzniecību 14. panta 1. punkts, bet tā iekļauj šādas darbības, vai tiešsaistes tirgus dalībnieks nav saucams pie atbildības tiktāl, ciktāl izmantošana sastāv no šādām darbībām, un ja tas tā ir, vai zaudējumu atlīdzību vai citu finansiālu atlīdzību var piešķirt attiecībā uz šādu izmantošanu tiktāl, ciktāl tā nav atbrīvota no atbildības iestāšanās? c. gadījumā, ja tiešsaistes tirgus dalībnieks zina, ka preces tā interneta vietnē tiek reklamētas, piedāvātas pārdošanai un pārdotas, pārkāpjot reģistrētas preču zīmes, un ka šādu reģistrētu preču zīmju pārkāpumi, iespējams, turpināsies, tiem pašiem vai citiem interneta vietnes lietotājiem reklamējot, piedāvājot pārdošanai un pārdodot tādas pašas vai līdzīgas preces, vai tas ir uzskatāms par “faktiskām zināšanām” vai “ziņu iegūšanu” Direktīvas par elektronisko tirdzniecību 14. panta 1. punkta nozīmē?