ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 253/13

Tiesas (virspalāta) 2014. gada 27. maija spriedums (Oberlandesgericht Nürnberg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – krimināllieta pret Zoran Spasic

(Lieta C-129/14 PPU) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Steidzamības prejudiciāla nolēmuma tiesvedība - Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 50. un 52. pants - Princips ne bis in idem - Konvencija, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu - 54. pants - Jēdzieni “sods jau ir izciests” un “to izcieš”)

2014/C 253/17

Tiesvedības valoda – vācu

Iesniedzējtiesa

Oberlandesgericht Nürnberg

Pamatlietas puse

Zoran Spasic

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Oberlandesgericht Nürnberg – Konvencijas, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu, 54. panta interpretācija saistībā ar Pamattiesību hartas 50. pantu – Princips “ne bis in idem” – Nosacījums, ka sods ir izciests, to izcieš vai to vairs nevar izpildīt atbilstīgi tās Līgumslēdzējas Puses tiesību aktiem, kurā spriedums pieņemts – Persona, kura notiesāta un sodīta ar brīvības atņemšanas sodu un naudas sodu par tiem pašiem nodarījumiem citā dalībvalstī, bet nav izcietusi brīvības atņemšanas sodu

Rezolutīvā daļa:

1) Konvencijas, ar ko īsteno 1985. gada 14. jūnija Šengenas nolīgumu starp Beniluksa Ekonomikas savienības valstu valdībām, Vācijas Federatīvās Republikas valdību un Francijas Republikas valdību par pakāpenisku kontroles atcelšanu pie kopīgām robežām, kas parakstīta Šengenā 1990. gada 19. jūnijā un stājās spēkā 1995. gada 26. martā, 54. pants, kurā ne bis in idem principa piemērošana ir pakļauta nosacījumam, ka notiesājoša sprieduma gadījumā sods “jau ir izciests” vai “to izcieš”, ir saderīgs ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 50. pantu, kurā garantēts šis princips;

2) minētās konvencijas 54. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas, ka ir samaksāts tikai naudas sods, ko notiesātajam ar to pašu galīgo spriedumu, ar kuru tam piespriests brīvības atņemšanas sods, kurš savukārt nav ticis izpildīts, uzlikusi citas dalībvalsts tiesa, neļauj uzskatīt, ka sods ir ticis izciests vai to izcieš šīs tiesību normas izpratnē.

(1) OV C 151, 19.5.2014.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 26/8

Tiesas (astotā palāta) 2014. gada 20. novembra spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Direction générale des douanes et droits indirects, Chef de l'agence de poursuites de la Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières, Direction régionale des douanes et droits indirects de Lyon/Utopia SARL

(Lieta C-40/14) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Muitas savienība un kopējais muitas tarifs - Atbrīvojums no ievedmuitas nodokļiem - Dzīvnieki, kas ir īpaši sagatavoti izmantošanai laboratorijā - Publisko tiesību iestāde vai sabiedriskā labuma iestāde, vai privāta iestāde, kas saņēmusi atļauju - Importētājs, kura klienti ir šādas iestādes - Iepakojums - Būri dzīvnieku pārvadāšanai)

(2015/C 026/10)

Tiesvedības valoda – franču

Iesniedzējtiesa

Cour de cassation

Pamatlietas puses

Prasītāji: Direction générale des douanes et droits indirects, Chef de l'agence de poursuites de la Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières un Direction régionale des douanes et droits indirects de Lyon

Atbildētāja: Utopia SARL

Rezolutīvā daļa:

1) Padomes 1983. gada 28. marta Regulas (EEK) Nr. 918/83, ar kuru izveido Kopienas sistēmu atbrīvojumiem no muitas nodokļiem, kurā grozījumi ir izdarīti ar Aktu par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā, 60. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja dzīvnieki, kas ir īpaši sagatavoti izmantošanai laboratorijā un kurus importētājs ieved Savienības teritorijā, ir paredzēti publisko tiesību iestādei vai sabiedriskā labuma iestādei, vai privātai iestāde, kura saņēmusi atļauju, kas galvenokārt nodarbojas ar izglītības jautājumiem vai zinātnisko pētniecību, šis importētājs, lai gan tas pats nav šāda iestāde, var izmantot šajā pantā attiecībā uz šo preču veidu paredzēto atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļiem;

2) Kombinētās nomenklatūras, kas ietverta Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kurā grozījumi ir izdarīti ar Komisijas 2003. gada 11. septembra Regulu (EK) Nr. 1789/2003, I pielikumā, vispārīgo interpretācijas noteikumu 5. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka būri, ko izmanto laboratoriskiem pētījumiem paredzētu dzīvu dzīvnieku pārvadāšanai, neietilpst iepakojuma kategorijā, kas ir klasificējams kopā ar šajā iepakojumā ietvertajām precēm.

(1) OV C 102, 7.4.2014.
1)

Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1991. gada 16. decembra Direktīvu 91/680/EEK, 13. panta B daļas d) punkta 6. apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādas ieguldījumu sabiedrības kā pamatlietā aplūkotās sabiedrības, kurās ir sakopots vairāku ieguldītāju kapitāls, kuri uzņemas risku saistībā ar tajā sakopoto aktīvu pārvaldīšanu, lai iegādātos, turētu, pārvaldītu un pārdotu nekustamo īpašumu, gūstot no tā peļņu, kas tiks izmaksāta visiem daļu turētājiem dividenžu veidā, pēdējiem minētajiem gūstot labumu arī no to daļu vērtības pieauguma, var tikt uzskatītas par “ieguldījumu fondiem” šīs normas izpratnē, ar nosacījumu, ka attiecīgā dalībvalsts piemēro šīm sabiedrībām īpašu valsts uzraudzību;
3)

tādā situācijā kā pamatlietās dalībvalstu tiesas nevar paļauties uz spriedumiem, kuros Eiropas Savienības tiesa ir atcēlusi regulu, ar ko noteikti antidempinga maksājumi, ciktāl tā skāra noteiktus ražotājus un eksportētājus, uz kuriem attiecās šī regula, lai uzskatītu, ka nav likumisks pienākums Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 236. panta 1. punkta izpratnē veikt maksājumus, kas uzlikti to citu ražotāju un eksportētāju precēm, uz kuriem attiecas šī regula un kuri atrodas tādā pašā situācijā kā ražotāji un eksportētāji, attiecībā uz kuriem šī regula tika atcelta. Tā kā šādu regulu nav atcēlušas iestādes, kas to pieņēma, un Savienības tiesa vai Tiesa to nav atzinusi par spēkā neesošu, ciktāl ar to tiek noteikti maksājumi šo citu ražotāju un eksportētāju precēm, minētie maksājumi paliek likumīgā spēkā šīs normas izpratnē;
3)

Regulas Nr. 44/2001 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja ir divas prasības, kuras celtas pret vairākiem atbildētājiem, kurām ir atšķirīgs priekšmets un pamats un kuras nav savstarpēji pakārtotas vai nesaderīgas, nepietiek ar to, ka, atzīstot vienu no tām par pamatotu, tas varētu ietekmēt to tiesību apjomu, kuru aizsardzība tiek prasīta otrajā prasībā, lai rastos nesavienojamu spriedumu risks šīs normas izpratnē.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 311/3

Tiesas (piektā palāta) 2015. gada 16. jūlija spriedums (Cour de cassation (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Directeur général des finances publiques/Mapfre asistencia compañia internacional de seguros y reaseguros SA un Mapfre warranty SpA/Directeur général des finances publiques

(Lieta C-584/13) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Apgrozījuma nodoklis - Piemērošanas joma - Atbrīvojums no nodokļa - “Apdrošināšanas darījumu” jēdziens - “Pakalpojumu sniegšanas” jēdziens - Vienota summa garantijai lietota automobiļa bojājumu gadījumā)

(2015/C 311/03)

Tiesvedības valoda – franču

Iesniedzējtiesa

Cour de cassation

Pamatlietas puses

Prasītāji: Directeur général des finances publiques, Mapfre warranty SpA

Atbildētāji: Mapfre asistencia compañia internacional de seguros y reaseguros SA, Directeur général des finances publiques

Rezolutīvā daļa:

Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma, kas ir grozīta ar Padomes 1991. gada 16. decembra Direktīvu 91/680/EEK, 13. panta B daļas a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka atbrīvots apdrošināšanas darījums šīs tiesību normas izpratnē ir pakalpojumu sniegšana, kuru gadījumā no lietotu automobiļu tālākpārdevēja neatkarīgs saimnieciskās darbības subjekts garantē par vienotas summas samaksu mehānisko bojājumu novēršanu, kas var skart noteiktas šī automobiļa detaļas. Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai, ievērojot pamatlietas īpašos apstākļus, pamatlietā aplūkotā pakalpojumu sniegšana ir šāds pakalpojums. Šāda pakalpojuma sniegšana un automobiļa pārdošana principā ir jāuzskata par atsevišķiem un neatkarīgiem pakalpojumiem, kas pievienotās vērtības nodokļa mērķiem ir jāaplūko atsevišķi. Iesniedzējtiesai ir jānosaka, vai, ievērojot pamatlietas īpašos apstākļus, lietota automobiļa pārdošana un garantija, ko ir sniedzis no šī automobiļa tālākpārdevēja neatkarīgs saimnieciskās darbības subjekts attiecībā uz tādu mehānisku bojājumu, kas var skart noteiktas tā detaļas, ir savstarpēji saistītas tādējādi, ka tās ir jāuzskata par vienotu darījumu vai, tieši otrādi, tās ir neatkarīgi darījumi.

(1) OV C 31, 1.2.2014.
2)

Itālijas Republika samaksā Eiropas Komisijai kavējuma naudu EUR 1 20 000 apmērā par katru nokavējuma dienu to pasākumu īstenošanā, kas ir vajadzīgi, lai izpildītu spriedumu Komisija/Itālija (C-297/08, EU:C:2010:115), sākot no šī sprieduma pasludināšanas dienas līdz pilnīgai sprieduma Komisija/Itālija izpildei (C-297/08, EU:C:2010:115), ieskaitot to kontā “Eiropas Savienības pašu resursi”,
2)

Inuit Tapiriit Kanatami, Nattivak Hunters’ and Trappers’ Organisation, Pangnirtung Hunters’ and Trappers’ Organisation, Jaypootie Moesesie, Allen Kooneeliusie, Toomasie Newkingnak, David Kuptana, Karliin Aariak, Canadian Seal Marketing Group, Ta Ma Su Seal Products Inc., Fur Institute of Canada, NuTan Furs Inc., GC Rieber Skinn AS, Inuit Circumpolar Council Greenland (ICC-Greenland), Johannes Egede, Kalaallit Nunaanni Aalisartut Piniartullu Kattuffiat (KNAPK), William E. Scott & Son, Association des chasseurs de phoques des Îles-de-la-Madeleine, Hatem Yavuz Deri Sanayi iç Ve Diş Ticaret Ltd Şirketi un Northeast Coast Sealers’ Co-Operative Society Ltd sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 279/8

Tiesas (virspalāta) 2015. gada 16. jūnija spriedums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Presidenza del Consiglio dei Ministri u.c./Rina Services SpA, Rina SpA, SOA Rina Organismo di Attestazione SpA

(Lieta C-593/13) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - LESD 49., 51. un 56. pants - Brīvība veikt uzņēmējdarbību - Dalība valsts varas īstenošanā - Direktīva 2006/123/EK - 14. pants - Organizācijas, kurām ir jāpārbauda un jāapliecina, ka uzņēmumi, kuri veic publiskos būvdarbus, ievēro likumā noteiktās prasības - Valsts tiesiskais regulējums, kurā tiek prasīts, lai šo organizāciju juridiskā adrese ir Itālijā)

(2015/C 279/09)

Tiesvedības valoda – itāļu

Iesniedzējtiesa

Consiglio di Stato

Pamatlietas puses

Prasītāji: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Consiglio di Stato, Consiglio Superiore dei Lavori Pubblici, Autorità per la Vigilanza sui Contratti Pubblici di lavori, servizi e forniture, Conferenza Unificata Stato Regioni, Ministero dello Sviluppo Economico delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero per le Politiche europee, Ministero dell'Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare, Ministero per i beni e le attività culturali, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Ministero degli Affari esteri

Atbildētājas: Rina Services SpA, Rina SpA, SOA Rina Organismo di Attestazione SpA

Rezolutīvā daļa:

1) LESD 51. panta pirmā daļa jāinterpretē tādējādi, ka tiesību veikt uzņēmējdarbību izņēmums, kas ir noteikts šajā normā, neattiecas uz sertifikācijas darbībām, kuras veic sabiedrības, kas ir kvalitātes sertifikācijas organizācijas;

2) Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīvas 2006/123/EK par pakalpojumiem iekšējā tirgū 14. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kurā ir noteikts, ka sabiedrībām, kas ir kvalitātes sertifikācijas organizācijas, ir jābūt juridiskai adresei valsts teritorijā.

(1) OV C 61, 1.3.2014.
2)

Regulas Nr. 73/2009 137. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka lauksaimnieks, kurš līdz 2010. gada 1. janvārim bija informēts par to, ka viņa tiesības uz maksājumiem ir tikušas īstenotas nepamatoti, nevar atsaukties uz šo pantu, lai šajās tiesībās veiktu korekcijas. Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regulas (EK) Nr. 796/2004, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai ieviestu savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu, kura paredzēta Regulā (EK) Nr. 1782/2003, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2005. gada 23. decembra Regulu (EK) Nr. 2184/2005, 73. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka lauksaimnieks ir uzskatāms par tādu, kas loģiski ir varējis atklāt, ka viņš nav bijis tiesīgs saņemt attiecīgo atbalstu par platībām, saistībā ar kurām viņam lauksaimniecisku darbību veikšanai nav nekādas rīcības brīvības un/vai kurās viņš nav bijis spējīgs šādu darbību veikt tādu ierobežojumu dēļ, kas izriet no darbības, kas nav saistīta ar lauksaimniecību un kas tiek veikta šajās pašās platībās. Lai novērtētu, vai šis lauksaimnieks varēja loģiski šo kļūdu atklāt, par izejas punktu ir jāpieņem atbalsta samaksas brīdis. Vērtējums atbilstoši Regulas Nr. 796/2004 73. panta 4. punktam ir jāveic par katru attiecīgo gadu atsevišķi. Regulas Nr. 796/2004, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 2184/2005, 73. panta 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos kā pamatlietas apstākļos lauksaimnieks ir jāuzskata par labticīgu, ja viņš ir bijis patiesi pārliecināts, ka par attiecīgajām platībām varēja pretendēt uz atbalstu. Šī lauksaimnieka labticības novērtējums atbilstoši Regulas Nr. 796/2004 73. panta 5. punktam ir jāveic atsevišķi par katru attiecīgo gadu, un šai labticībai ir jāturpinās vēl četrus gadus no atbalsta samaksas dienas.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 213/5

Tiesas (virspalāta) 2015. gada 5. maija spriedums – Spānijas Karaliste/Eiropas Savienības Padome

(Lieta C-147/13) (1)

(Prasība atcelt tiesību aktu - Ciešākas sadarbības īstenošana - Vienotais patents - Regula (ES) Nr. 1260/2012 - Tulkošanas kārtība - Nediskriminācijas princips - LESD 291. pants - Pilnvaru deleģēšana organizācijām ārpus Eiropas Savienības - LESD 118. panta otrā daļa - Juridiskais pamats - Savienības tiesību autonomijas princips)

(2015/C 213/08)

Tiesvedības valoda – spāņu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Spānijas Karaliste (pārstāves – E. Chamizo Llatas un S. Centeno Huerta)

Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – T. Middleton, F. Florindo Gijón, M. Balta un L. Grønfeldt)

Personas, kas iestājušās lietā atbildētājas prasījumu atbalstam: Beļģijas Karaliste (pārstāvji – C. Pochet, J.-C. Halleux un T. Materne), Čehijas Republika (pārstāvji – M. Smolek un J. Vláčil), Dānijas Karaliste (pārstāvji – C. Thorning un M. Wolff), Vācijas Federatīvā Republika (pārstāvji – T. Henze, M. Möller un J. Kemper), Francijas Republika (pārstāvji – G. de Bergues, F.-X. Bréchot, D. Colas un N. Rouam), Luksemburgas Lielhercogiste, Ungārija (pārstāvji – M. Fehér un K. Szíjjártó), Nīderlandes Karaliste (pārstāvji – M. Bulterman un J. Langer), Zviedrijas Karaliste (pārstāves – A. Falk un C. Meyer-Seitz), Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste (pārstāvji – M. Holt, pārstāvis, kam palīdz J. Stratford, QC, un T. Mitcheson, barrister), Eiropas Parlaments (pārstāvji – M. Gómez-Leal, M. Dean un U. Rösslein) un Eiropas Komisija (pārstāvji – I. Martínez del Peral, T. van Rijn, B. Smulders un F. Bulst)

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt;

2) Spānijas Karaliste sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus;

3) Beļģijas Karaliste, Čehijas Republika, Dānijas Karaliste, Vācijas Federatīvā Republika, Francijas Republika, Luksemburgas Lielhercogiste, Ungārija, Nīderlandes Karaliste, Zviedrijas Karaliste, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, Eiropas Parlaments un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

(1) OV C 171, 15.6.2013.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 138/14

Tiesas (virspalāta) 2015. gada 24. februāra spriedums (Bundesfinanzhof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Finanzamt Dortmund-Unna/Josef Grünewald

(Lieta C-559/13) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kapitāla brīva aprite - Tiešie nodokļi - Ienākuma nodoklis - Iespēja atskaitīt uzturlīdzekļu maksājumus, kas samaksāti kā atlīdzība par dāvinājumu paredzamas mantošanas ietvaros - Izņēmums attiecībā uz nodokļu maksātājiem nerezidentiem)

(2015/C 138/17)

Tiesvedības valoda – vācu

Iesniedzējtiesa

Bundesfinanzhof

Pamatlietas puses

Prasītāja: Finanzamt Dortmund-Unna

Atbildētājs: Josef Grünewald

Rezolutīvā daļa:

LESD 63. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru nodokļu maksātājam nerezidentam, kurš šajā dalībvalstī ir saņēmis komercienākumus no tādas sabiedrības kapitāldaļām, ko tam atbilstīgi dāvinājumam paredzamas mantošanas ietvaros ir nodevis viens no vecākiem, ir liegts atskaitīt no šiem ienākumiem uzturlīdzekļu maksājumus, ko tas ir samaksājis šim vecākam kā atlīdzību par šo dāvinājumu, lai gan saskaņā ar minēto tiesisko regulējumu nodokļu maksātājs rezidents ir tiesīgs veikt šādu atskaitījumu.

(1) OV C 45, 15.2.2014.
1)

Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīvas 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 11. decembra Direktīvu 2007/66/EK, 1. panta 1. punkta trešā daļa, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, 2. pants, 44. panta 1. punkta pirmā daļa un 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem principā nav pretrunā, ka pretendentu piedāvājumu novērtēšanas prettiesiskums tiek konstatēts, pamatojoties tikai uz vienīgo apstākli, ka izraudzītajam pretendentam ir bijusi būtiska saikne ar līgumslēdzējas iestādes ieceltajiem ekspertiem, kuri novērtēja pieteikumus. Līgumslēdzējai iestādei katrā ziņā ir jāpārbauda, vai pastāv iespējami interešu konflikti, un ir jāveic pasākumi, lai nepieļautu un atklātu interešu konfliktus, kā arī novērstu to sekas. Izskatot prasību atcelt lēmumu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu ekspertu neobjektivitātes dēļ, noraidītajam pretendentam nevar tikt prasīts, lai tas konkrēti pierādītu ekspertu rīcības neobjektivitāti. Principā valsts tiesībās ir jānosaka, vai un kādā mērā kompetentajām administratīvajām un tiesu iestādēm ir jāņem vērā apstāklis, vai ekspertu iespējamai neobjektivitātei ir vai nav bijusi ietekme uz lēmumu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu. Direktīvas 89/665, kas grozīta ar Direktīvu 2007/66, 1. panta 1. punkta trešā daļa, kā arī Direktīvas 2004/18 2. pants, 44. panta 1. punkts un 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajos ir paredzēts, ka pietiekami informētam un samērā rūpīgam pretendentam, kurš uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu nosacījumus ir varējis saprast tikai brīdī, kad līgumslēdzēja iestāde pēc piedāvājumu novērtēšanas bija iesniegusi izsmeļošu informāciju par sava lēmuma pamatojumu, ir jābūt tiesībām celt prasību par uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu likumību pēc tam, kad beidzies valsts tiesībās paredzētais termiņš. Šādas tiesības celt prasību var pastāvēt līdz brīdim, kad beidzas prasības, kas attiecas uz lēmumu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, celšanai noteiktais termiņš;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 118/3

Tiesas (piektā palāta) 2015. gada 12. februāra spriedums (First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Raytek GmbH, Fluke Europe BV/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Lieta C-134/13) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējais muitas tarifs - Tarifu klasifikācija - Kombinētā nomenklatūra - Infrasarkano staru termogrāfi)

(2015/C 118/03)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Pamatlietas puses

Prasītāji: Raytek GmbH, Fluke Europe BV

Atbildētāji: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Rezolutīvā daļa:

Izskatot prejudiciālo nolēmumu, nav atklājies neviens apstāklis, kas varētu ietekmēt Komisijas 2011. gada 30. marta Regulas (ES) Nr. 314/2011 par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā spēkā esamību.

(1) OV C 141, 18.5.2013.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 138/17

Tiesas (otrā palāta) 2015. gada 5. marta spriedums (Tribunal do Comércio de Lisboa (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Estado português/Banco Privado Português SA, likvidācijas procesā, Massa Insolvente do Banco Privado Português SA, likvidācijas procesā

(Lieta C-667/13) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Valsts atbalsts - Ar aizdevumu saistīta valsts garantija - Lēmums 2011/346/ES - Jautājumi par spēkā esamību - Pieņemamība - LESD 107. panta 1. punkts - Pamatojums - Ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm - LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunkts - Nopietns traucējums dalībvalsts tautsaimniecībā)

(2015/C 138/21)

Tiesvedības valoda – portugāļu

Iesniedzējtiesa

Tribunal do Comércio de Lisboa

Pamatlietas puses

Prasītājs: Estado português

Atbildētājas: Banco Privado Português SA, likvidācijas procesā, Massa Insolvente do Banco Privado Português SA, likvidācijas procesā

Rezolutīvā daļa:

Tribunal do Comércio de Lisboa (Portugāle) uzdoto prejudiciālo jautājumu pārbaudē nav atklāti nekādi fakti, kas varētu ietekmēt Komisijas 2010. gada 20. jūlija Lēmuma 2011/346/ES par valsts atbalstu C 33/09 (ex NN 57/09, CP 191/09), ko valsts garantijas veidā attiecībā uz BPP īstenojusi Portugāle, spēkā esamību.

(1) OV C 93, 29.3.2014.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 138/13

Tiesas (trešā palāta) 2015. gada 5. marta spriedums (Tallinna Ringkonnakohus (Igaunija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Tallinna Ettevõtlusamet/Statoil Fuel & Retail Eesti AS

(Lieta C-553/13) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Netiešie nodokļi - Akcīzes nodoklis - Direktīva 2008/118/EK - 1. panta 2. punkts - Šķidrais kurināmais, kas ir akcīzes prece - Pārdošanas mazumtirdzniecībā nodoklis - Jēdziens “īpašs nolūks” - Iepriekš noteikts mērķis - Sabiedriskā transporta organizēšana pilsētas teritorijā)

(2015/C 138/16)

Tiesvedības valoda – igauņu

Iesniedzējtiesa

Tallinna Ringkonnakohus

Pamatlietas puses

Prasītājs: Tallinna Ettevõtlusamet

Atbildētāja: Statoil Fuel & Retail Eesti AS

Rezolutīvā daļa:

Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīvas 2008/118/EK par akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu, ar ko atceļ Direktīvu 92/12/EEK, 1. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neļauj uzskatīt, ka tādam nodoklim, kāds ir pamatlietā, ciktāl tas attiecas uz šķidrā kurināmā, kas ir akcīzes prece, pārdošanu mazumtirdzniecībā, ir īpašs nolūks šīs tiesību normas izpratnē, ja tas ir paredzēts sabiedriskā transporta finansēšanai tās pašvaldības teritorijā, kas uzliek nodokli, un šai pašvaldībai neatkarīgi no minētā nodokļa pastāvēšanas ir pienākums veikt un finansēt šo darbību pat tad, ja ieņēmumi no šī nodokļa tiek izmantoti tikai šīs darbības īstenošanai. Līdz ar to minētā tiesību norma ir jāinterpretē tādējādi, ka tā liedz tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds ir aplūkots pamatlietā, ar kuru ir ieviests šāds šķidrā kurināmā, kas ir akcijas prece, pārdošanas mazumtirdzniecībā nodoklis.

(1) OV C 15, 18.1.2014.