LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 63/21

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2010. gada 13. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-166/07 un T-285/07 Itālijas Republika/Eiropas Komisija 2010. gada 2. decembrī iesniedza Itālijas Republika

(Lieta C-566/10 P)

2011/C 63/38

Tiesvedības valoda — itāļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Itālijas Republika (pārstāvji — G. Palmieri, pārstāvis, un P. Gentili, avvocato dello Stato)

Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Lietuvas Republika un Grieķijas Republika

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas Statūtu 56., 58. un 61. pantu atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2010. gada 13. septembrī pasludināto spriedumu apvienotajās lietās T-166/07 un T-285/07 Itālijas Republika/Eiropas Komisija saistībā ar Itālijas Republikas celtajām prasībām ar lūgumu atcelt: 1) paziņojumu par atklāto konkursu EPSO/AD/94/07, kas izsludināts, lai izveidotu 125 administratoru (AD 5) rezerves sarakstu informācijas, komunikāciju un plašsaziņas jomā; 2) paziņojumu par atklāto konkursu EPSO/AST/37/07, kas izsludināts, lai izveidotu 110 asistentu (AST 3) rezerves sarakstu informācijas un komunikāciju jomā, kas abi 2007. gada 28. februāra “Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša” C 45A numurā ir publicēti angļu, franču un vācu valodas versijās; 3) paziņojumu par atklāto konkursu EPSO/AD/95/07, kas izsludināts, lai izveidotu 20 administratoru (AD 5) rezerves sarakstu informācijas zinātņu nozarē (bibliotēka/dokumentācija), kas 2007. gada 8. maija “Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša” C 103 numurā ir publicēts tikai angļu, franču un vācu valodas versijās;

— tieši izlemt lietu, atceļot iepriekš norādītos paziņojumus;

— piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza septiņus pamatus.

Ar pirmo pamatu tā iebilst, ka ar pārsūdzēto spriedumu ir pārkāpta kompetences sistēma, ar ko nosaka lietojamās valodas, kas izriet no LESD 342. panta kopā ar 6. pantu Padomes Regulā (EEK) Nr. 1/58, ar ko nosaka lietojamās valodas (1). Ar Regulas Nr. 1/58 6. pantu Padome esot atzinusi iestādēm kompetenci savos reglamentos paredzēt noteikumus šī valodu lietojama piemērošanai. Vispārējā tiesa tomēr esot nelikumīgi atzinusi, ka Komisija var noteikt sava valodu lietojuma aspektus arī attiecībā uz vienkāršiem konkursa paziņojumiem.

Otrais pamats ir vērsts pret Vispārējās tiesas argumentiem, ar kādiem tā noraida to, ka būtu pārkāpts Regulas Nr. 1/58 1., 4. un 5. pants Apelācijas sūdzības iesniedzēja dažādos aspektos apstrīd domu, ka konkursa paziņojumi nav vispārēji piemērojami dokumenti 4. panta nozīmē un tādējādi uz tiem neattiecas vispārējā sistēma, kura paredzēta iepriekš minētajā regulā. Pēc apelācijas sūdzības iesniedzējas uzskatiem, šo Vispārējās tiesas domu netieši liek apšaubīt arī dažādi Civildienesta noteikumu elementi.

Ar trešo apelācijas pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja iebilst pret pārsūdzēto spriedumu daļā, kurā Vispārējā tiesa saistībā ar attiecīgo konkursa paziņojumu pilnu publikāciju tikai trijās valodās, noliedz to, ka būtu pārkāpts nediskriminācijas princips, kas paredzēts EKL 12. pantā (tagad — LESD 18. pants), kā arī daudzvalodības princips saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 22. pantu, LES 6. panta 3. punktu, Regulas Nr. 1/58 5. pantu, kā arī Civildienesta noteikumu III pielikuma 1. panta 2. un 3. punktu. Pēc apelācijas sūdzības iesniedzējas uzskatiem, ar vēlāko īsu paziņojumu publikāciju visās valodās ar norādi uz konkursa paziņojumu pilnu publikāciju franču, vācu un angļu valodā, nevarēja novērst diskrimināciju par sliktu kandidātiem ar citām valodām, izņemot minētās, kā, savukārt, apgalvo Vispārējā tiesa. Ņemdama vērā minēto paziņojumu vēlāko publicēšanu, Vispārējā tiesa turklāt esot pārkāpusi LESD 263. pantu, jo izskatāma tiesību akta tiesiskums esot jāizvērtē vienīgi saistībā ar šī akta formulējumu tā izdošanas brīdī, neņemot vērā vēlākus elementus.

Ceturtais apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzītais pamats attiecas uz to, vai ir tiesiski konkursam par “otro valodu” izvēlēties tikai trīs valodas. Ar Vispārējās tiesas apsvērumiem, kurus tā sniegusi, noliegdama to, ka Komisijas izdarītā izvēle būtu diskriminējoša un nepamatota, it īpaši esot pārkāpta virkne normu (Regulas Nr. 1/58 1. un 6. pants un Civildienesta noteikumu 1.d panta 1. un 6. punkts, 27. panta 2. punkts un 28. panta f) punkts), kurās nostiprināts daudzvalodības princips arī Savienības iestādēs. Apelācijas sūdzības iesniedzējai nebija — kā apgalvo Vispārējā tiesa, — jāpierāda tas, ka iespējamās atkāpes nav piemērojamas, bet gan Komisijai bija jāpamato sava izvēle šajā ziņā.

Ar piekto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Vispārējai tiesai, ka tā esot kļūdaini noraidījusi to, ka būtu pārkāpts tiesiskās paļāvības aizsardzības princips, noliegdama to, ka Komisijas daudzgadīgā prakse konkursu jomā varbūtēji ir radījusi iespējamiem kandidātiem tiesisko paļāvību attiecībā uz atsevišķiem konkursa noteikumiem.

Ar sesto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, — apliecinādama to, ka administrācijai apstrīdētajos konkursa paziņojumos nevajadzēja pamatot triju lietojamo valodu izvēli, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi LESD 296. panta 2. punktu, saskaņā ar kuru visos tiesību aktos ir jāsniedz to pieņemšanas pamatojums.

Visbeidzot, septītais pamats attiecas uz būtisku normu par konkursa paziņojumu raksturu un mērķi pārkāpumu, it īpaši Civildienesta noteikumu 1.d panta 1. un 6. punkta, 28. panta f) punkta un 27. panta 2. punkta pārkāpumu. Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, apliecinādama, ka izvērtēt kandidātu valodu prasmes nav tikai atlases komisijas pienākums, jo iestāde, kas izdod paziņojumu, jau iepriekš varētu veikt ieinteresēto kandidātu iepriekšēju atlasi, kas būtu pamatota vienīgi ar valodām.

(1) Padomes 1958. gada 15. aprīļa Regula (EEK) Nr. 1/58, ar ko nosaka Eiropas Ekonomikas kopienā lietojamās valodas (OV 17, 385. lpp.).