ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
26.

Tajā pašā apelācijas tiesvedībā Beļģijas Karaliste atsaucās uz vēl otru iebildi par nepieņemamību, kas arī izriet no intereses celt prasību neesamības, it īpaši uzsverot, ka gadījumā, ja rīkojums atstāt valsts teritoriju tiktu atcelts, nebūtu citas iespējas kā vēlreiz pieņemt to pašu lēmumu. Būtībā tiesiskais regulējums pamatlietā liktu brīdī, kad CGRA būtu noraidījis patvēruma pieteikumu, pieņemt rīkojumu atstāt valsts teritoriju, neatkarīgi no tā, vai šis noraidījums būtu vai nebūtu galīgs. S. Gnandi iebilst, ka, piemērojot prasību atstāt valsts teritoriju brīdī, kad noraidīts patvēruma pieteikums un tādējādi – pirms izmantotas visas tiesības celt prasību tiesā pret šo noraidījumu, tiek pārkāptas Savienības tiesības un, konkrēti, tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību, kā arī neizraidīšanas princips. Iesniedzējtiesa uzskata, ka, ja Savienības tiesības būtu pretrunā tam, ka rīkojums atstāt valsts teritoriju tiek izdots, pirms tiek pilnībā izbeigts patvēruma pieteikums, prasītājam būtu nepieciešamā interese iesniegt kasācijas sūdzību par pārsūdzēto spriedumu.
4.

No juridiskā viedokļa šī lieta varētu būt nākamais solis pēc Tiesas nolēmuma lietā Zuchtvieh-Export ( 5 ) par, tā sacīt, Regulas Nr. 1/2005 ratione loci piemērojamību attiecībā uz pārvadājuma daļu, kas norisinās trešajās valstīs. Taču atšķirībā no šās lietas šī tiesvedība ir saistīta ar eksporta kompensācijām. Tāpēc jautājums ir ne tik lielā mērā par to, vai ES noteikumi par dzīvnieku labturību pārvadāšanas laikā ir piemērojami, bet drīzāk par to, ko Savienība var prasīt no dzīvnieku eksportētājiem par sniegto finansiālo palīdzību gan “mājās” Savienības teritorijā, gan “ārvalstīs” trešajās valstīs.
142.

Tādējādi, pirmkārt, no Savienības tiesu procesa sacīkstes rakstura un no tā, ka, lai tiktu ievērotas Hartas 47. pantā garantētās tiesības, obligāti nav jānotiek visa apstrīdētā lēmuma kontrolei pēc savas ierosmes, izriet, ka ar šīm tiesībām ir saderīga tiesas kontroles sistēma, kas ir balstīta uz dispozitivitātes principu, saskaņā ar kuru noteikt strīda priekšmetu, lai tiesa nevarētu pārsniegt to nospraustās robežas, ir lietas dalībnieku uzdevums. Tātad nav pretrunā efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principam, ka pilnīgā kontrole, kura ir jāveic Savienības tiesai un kas ietver pilnvaras atcelt apstrīdēto lēmumu, tiek ierobežota ar lietas dalībnieku lūgumiem, kādi tie formulēti to prasījumos.
13.

Casertana Costruzioni šo lēmumu apstrīdēja Tribunale amministrativo regionale per la Campania (Administratīvā apgabaltiesa, Kampānija, Itālija; turpmāk tekstā – “TAR Campania”), apgalvojot, ka uzvarējušais pretendents būtu bijis jāizslēdz no konkursa procedūras. Consorzio Stabile Infratech iestājās lietā un iesniedza pretprasību, apgalvojot, ka RTI Casertana Costruzioni – Qatar Costruzioni būtu bijis jāizslēdz no konkursa procedūras, jo šīs procedūras laikā Consorzio Stabile GAP (galvenā uzņēmuma Qatar Costruzioni papildu uzņēmums) vairs nevarēja tikt klasificēts OS 22. kategorijas VII klasē. Ar 2015. gada 27. marta spriedumu TAR Campania apmierināja Consorzio Stabile Infratech iesniegto pretprasību un tādējādi noraidīja Casertana Costruzioni prasību.
10.

Šī tiesa noraidīja prasību, pamatojoties uz to, ka vienīgā līdzība starp konfliktējošajām preču zīmēm izriet no kopīga elementa “Kerry”, kas norāda uz Īrijas grāfisti, kura ir pazīstama ar liellopu audzēšanu, un ka nav strīda par to, ka Īrijā un Apvienotajā Karalistē šīs preču zīmes mierīgi pastāv līdzās.
83.

Visu iepriekš minēto apsvērumu dēļ es ierosinu atbildēt uz Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Nodokļu šķīrējtiesa (Administratīvās arbitrāžas centrs), Portugāle) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem šādi: 1) Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 138. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj to, ka jauna transportlīdzekļa piegādes Kopienas iekšienē atbrīvošanu no nodokļa dalībvalsts pakārto nosacījumam, ka šā transportlīdzekļa pircējs dzīvo darījuma galamērķa dalībvalstī; 2) neatkarīgi no vienas konkrētas lietas apstākļiem Direktīvas 2006/112 138. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj to, ka dalībvalsts atsaka atbrīvojumu no pievienotās vērtības nodokļa jauna transportlīdzekļa pārdevējam, ko tā īpašnieks ir transportējis uz citu dalībvalsti, pamatojoties vienīgi uz to, ka šajā pēdējā dalībvalstī šim transportlīdzeklim ir veikta pagaidu reģistrācija; 3) Direktīvas 2006/112 138. panta 2. punkta a) apakšpunkts un tiesiskās noteiktības, samērīguma un nodokļu neitralitātes principi ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj to, ka dalībvalsts atsaka atbrīvojumu no pievienotās vērtības nodokļa pārdevējam, kurš nav piedalījies krāpšanā nodokļu jomā, ir rīkojies labā ticībā un ir veicis visus no viņa atkarīgos saprātīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka viņa noslēgtais darījums atbilst visiem piegādes Kopienas iekšienē pamatnosacījumiem minētā panta izpratnē, it īpaši nosacījumam par jauna transportlīdzekļa galīgo un pastāvīgo izmantošanu galamērķa dalībvalstī. Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai pārdevējs pamatlietā ir rīkojies atbilstoši labas ticības un saprātīgas pienācīgas rūpības prasībām, it īpaši ņemot vērā viņa veiktās darbības attiecībās ar pircēju un viņa iesniegtos attaisnojuma dokumentus, kas ļauj pārbaudīt, ka viņš ir pārliecinājies, ka pēc jaunā transportlīdzekļa pagaidu reģistrācijas laikposma beigām galamērķa dalībvalstī tas tiks galīgi un pastāvīgi izmantots šajā dalībvalstī. Gadījumā, kad tas tā ir, tiesības uz atbrīvojumu no pievienotās vērtības nodokļa pārdevējam nevar tikt atteiktas. Pretējā gadījumā, ja vien piegādes dalībvalstij ir iespējams pieprasīt pievienotās vērtības nodokļa samaksu no pircēja a posteriori, ir attaisnojams, ka šī dalībvalsts prasa samaksāt pievienotās vērtības nodokli a posteriori jaunā transportlīdzekļa pārdevējam, lai izvairītos no tā, ka darījums vispār netiek aplikts ar nodokli.
48.

Kas attiecas uz prasījumu par preču atsaukšanu, šķiet, ka tas līdzinās prasījumam konfiscēt preces, kas ir tieši paredzēts šīs regulas 89. panta 1. punkta b) apakšpunktā. Preču atsaukšanu var definēt kā pasākumu, kas pēc preces izplatīšanas uzsākšanas aizkavē tās patēriņu vai izmantošanu no patērētāja puses un/vai informē viņu par briesmām, kādas tam, iespējams, draud, ja viņš preci jau ir patērējis ( 22 ), savukārt preču konfiscēšana ir pasākums, kas kavē preces tirgošanu. Kaut gan abi šie pasākumi neatrodas vienā ekonomiskās aprites līmenī, tas nemaina to, ka tiem ir saistošs spēks un ka tie abi divi paredz panākt konkrēto intelektuālā īpašuma tiesību ievērošanu un efektīvu izpildi, nodrošinot, ka neviena no viltotām precēm neturpina vai tikai neliels šādu preču skaits turpina atrasties apgrozībā. Tādējādi es uzskatu, ka prasījums atsaukt preces ir uzskatāms par vienu no “citām sankcijām” minētās regulas 89. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē.
18.

Tomēr Tiesa jau ir izskatījusi šo jautājumu par Direktīvu 86/653. Tiesa konsekventi uzskata, ka, ja ar valsts tiesību aktiem tiek panākti tādi paši risinājumi, kādi panākti Savienības tiesībās, lai it īpaši izvairītos no diskriminācijas vai iespējamiem konkurences izkropļojumiem, pastāv zināma Savienības interese, lai nolūkā izvairīties no turpmākām atšķirībām interpretācijā, normām vai jēdzieniem, kuri ir pārņemti no Savienības tiesībām, tiktu sniegta vienota interpretācija neatkarīgi no apstākļiem, kādos tie tiek piemēroti ( 4 ).
35.

Šajā lietā Komisija un Parlaments apgalvo, ka, tāpat kā tas ir ar Lisabonas vienošanos, pārskatītās vienošanās projektam ir īpaša saikne ar starptautisko tirdzniecību. Tiesa, tam nav preambulas, kurā būtu skaidri izteikts tā mērķis. Tomēr, analizējot tā noteikumus un kontekstu, kurā tas iekļaujas, atklājas, ka tā mērķis un sekas ir panākt, lai uz katras līgumslēdzējas puses cilmes vietu nosaukumiem attiektos starptautiskas reģistrācijas sistēma, kas visu pārējo līgumslēdzēju pušu teritorijā nodrošinātu to tiesisko aizsardzību pret piesavināšanās vai izmantošanas riskiem, kuri var izjaukt to viengabalainību un līdz ar to kaitēt tirdzniecībai ārvalstīs. Tādējādi minētais projekts uzlabojot Savienības eksporta uz trešām valstīm aizsardzību, kas tā neesamības gadījumā būtu atkarīga no katrā valstī atsevišķi veiktas reģistrācijas un tātad atšķirīgām garantijām. Tāpēc šāds projekts pilnībā ietilpstot Savienības ekskluzīvajā kompetencē pat tad, ja ir paredzēts, ka ar to ieviešamo aizsardzības sistēmu īstenotu dalībvalstu iestādes atbilstoši LESD 291. pantam ( 11 ). Turklāt Savienība, pamatojoties uz LESD 207. pantu, jau pati esot noslēgusi noteiktu skaitu starptautisku nolīgumu par ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību, kā, piemēram, ar Šveices Konfederāciju vai Ķīnas Tautas Republiku, un Padome, kas neapstrīdot šādas prakses esamību, nepamatojot iemeslus, kas tai likuši no tās atkāpties šajā lietā.
57.

K. P. koncentrē savu pamatojuma kritiku uz to, ka, pirmkārt, Padome nebija ņēmusi vērā 2002. gadā uzsākto apgalvoto pamieru starp LTTE un Šrilankas valdību un ka, otrkārt, vienu no Padomes pamatojumā uzskaitītajiem terora aktiem (Šrilankas valdības ministra slepkavība), pēc viņa sacītā, nebija veikusi LTTE. Manuprāt, neviens no minētajiem faktiem nav uzskatāms par apstākļu izmaiņu sākotnējās iekļaušanas sarakstā lēmumā un kādā no četriem lēmumiem, lai to autoram būtu jāmaina pamatojumi. No pārējām 11 Padomes minētajām teroristu darbībām var izdarīt pretēju secinājumu, proti, ka apgalvotais pamiers neizbeidza LTTE veiktās teroristu darbības.
1.

Ar savu apelācijas sūdzību TV2/Danmark A/S (turpmāk tekstā – “TV2 A/S”) lūdz daļēji atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas spriedumu TV2/Danmark/Komisija ( 2 ), ar kuru tā, pirmkārt, atcēla Komisijas Lēmumu 2011/839/ES ( 3 ), jo Eiropas Komisija uzskatīja, ka 1995. un 1996. gada ieņēmumi no reklāmas, kas ar Fonds TV2 starpniecību izmaksāti TV2/Danmark, ir valsts atbalsts, un, otrkārt, pārējā daļā tās prasību noraidīja (TV2 A/S ir Dānijas akciju raidsabiedrība, kas tika izveidota, lai no 2003. gada 1. janvāra grāmatvedības un nodokļu jautājumos aizstātu valsts neatkarīgo uzņēmumu TV2/Danmark, turpmāk tekstā – “TV2”). Šī lieta ir saistīta ar lietām C‑656/15 P un C‑657/15 P, kuras arī attiecas uz apelācijas sūdzībām par pārsūdzēto spriedumu un kurās es šodien arī sniegšu secinājumus. Tā ir saistīta arī ar lietu, kurā ir taisīts nesenais 2017. gada 8. marta spriedums Viasat Broadcasting UK/Komisija (C‑660/15 P, EU:C:2017:178).
1.

Tiesai saistībā ar šo no Latvijas saņemto lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu ir jālemj par Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu ( 2 ) (turpmāk tekstā – “PVN direktīva”) 132. panta 1. punkta f) apakšpunktu. Šī tiesību norma ir viens no Savienības PVN tiesībās paredzētajiem atbrīvojumiem no nodokļa, kas vēl nav pilnībā izskaidrots. Par to un tā daudzajiem piemērošanas nosacījumiem Tiesa aizvadītajās desmitgadēs līdz šim ir lēmusi tikai trīs reizes ( 3 ). Taču pašlaik Tiesā tiek izskatītas vienlaikus četras lietas ( 4 ), kuras attiecas uz dažādiem šā atbrīvojuma no nodokļa aspektiem.
20.

Jautājumam par paraugu nodrošināšanu saskaņā ar KNAD ir divas galvenās sastāvdaļas – pirmkārt, kāda ir konkrētā saikne starp KNAD 4. un 15. pantu, no vienas puses, un I pielikuma B daļu un I pielikuma D daļu, no otras puses. No tā izriet jautājums par to paraugu daudzumu un kvalitāti, kuri jānodrošina dalībvalstīm saskaņā ar katru no šīm tiesību normām.
28.

Ar saviem jautājumiem, kuri ir jāizvērtē kopā, iesniedzējtiesa būtībā lūdz Tiesu nospriest, vai Direktīvas 2001/23 3. pants, lasot to Hartas 16. panta kontekstā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir tāda valsts tiesību norma, kurā ir paredzēts, ka uzņēmējsabiedrības pārejas gadījumā to tiesību un pienākumu saglabāšana, kuri attiecībā uz personu, kas nodod īpašumtiesības, izriet no darba līguma, attiecas uz šāda līguma noteikumu, ar kuru dinamiski tiek izdarīta atsauce uz darba nosacījumiem, kas ir paredzēti koplīgumā, ja valsts tiesībās īpašumtiesību saņēmējam ir paredzētas iespējas veikt pielāgojumus gan savstarpēji vienojoties, gan vienpusēji. Iesniedzējtiesa uzsver to, ka, pirmkārt, ne īpašumtiesības nododošā persona, ne to saņēmējs tieši vai netieši nav attiecīgā darba koplīguma dalībnieks un, otrkārt, īpašumtiesības nododošā persona un to saņēmējs ir vienas grupas uzņēmumi.
71.

Tādējādi Tiesa ir konstatējusi, ka gan vienlīdzīgas attieksmes princips, gan pārskatāmības pienākums, kas no tā izriet, prasa, lai publiska līguma priekšmets un piešķiršanas kritēriji būtu skaidri noteikti no publiskā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras sākuma ( 53 ). Ar vienlīdzīgu attieksmi tiek pieprasīts, lai pretendentiem būtu vienādas iespējas izteikt savus piedāvājumus. Tas nozīmē, ka uz visu pretendentu piedāvājumiem jāattiecina vienādi nosacījumi ( 54 ). Turklāt pārskatāmības pienākuma mērķis ir garantēt to, ka no līgumslēdzējas iestādes puses nepastāv favorītisma un patvaļības risks. Tas nozīmē, ka visiem konkursa procedūras nosacījumiem un kārtībai paziņojumā par publisku līgumu vai specifikācijās ir jābūt formulētiem skaidri, precīzi un viennozīmīgi, tādā veidā, lai, pirmkārt, jebkurš saprātīgi informēts un parasti rūpīgs pretendents varētu skaidri saprast to piemērojamību un tos interpretēt vienādi un, otrkārt, līgumslēdzēja iestāde varētu efektīvi pārbaudīt, vai pretendentu piedāvājumi atbilst kritērijiem, kuri reglamentē minēto publisko iepirkumu ( 55 ).
17.

Regulas 49. panta 1. punktā ir paredzēts: “Operators atskaita no iekārtas emisijām visus CO2 daudzumus, kas radušies no fosilā oglekļa tādās darbībās, uz ko attiecas Direktīvas 2003/87/EK I pielikums, un kas nav emitēti no iekārtas, bet pārvietoti ārpus iekārtas uz jebko no minētā: a) uztveršanas iekārtai, lai to transportētu un ilglaicīgi ģeoloģiski uzglabātu saskaņā ar Direktīvu 2009/31/EK atļautā uzglabāšanas vietā; b) transporta tīklam, lai to ilglaicīgi ģeoloģiski uzglabātu saskaņā ar Direktīvu 2009/31/EK atļautā uzglabāšanas vietā; c) uzglabāšanas vietai, kas atļauta saskaņā ar Direktīvu 2009/31/EK, lai to ilglaicīgi ģeoloģiski uzglabātu. Jebkuriem citiem CO2 pārvietošanas veidiem ārpus iekārtas nav atļauts atskaitīt CO2 no iekārtas emisijām ( 13 ).”
45.

No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka L bija persona, kas deva norādījumu kapteinim vadīt kuģi, zinot, ka, ja šis norādījums tiktu izpildīts, transformators un tā spoles tiktu ievestas ES muitas teritorijā, tās neuzrādot kompetentajiem Vācijas muitas dienestiem. Tāpat no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka Šveices muitas dienesti bija norādījuši L, ka par plānoto pārvadājumu ir jāinformē kompetentie Vācijas muitas dienesti. Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai ar to pietiek, lai tajā izskatāmajā lietā būtu izpildīts otrais kritērijs. Tomēr šajā ziņā būtu jānorāda – kā to uzsver Komisija –, ka vārdi “būtu bijis jāapzinās” attiecas uz informēta un rūpīga uzņēmēja uzvedību ( 22 ), ar ko ir domāts, piemēram, ka darba devējs nevarētu izvairīties no atbildības tikai tāpēc, ka atbildīgajam darbiniekam nebija pietiekamu juridisko zināšanu par ievērojamo muitas procedūru.
18.

Saskaņā ar LOPJ 440. pantu secretarios judiciales ir Tieslietu ministrijai pakļauti tiesu ierēdņi, kas īsteno tieslietu administrēšanas darbību. LOPJ 442. un 450. pantā ir noteikts, ka secretarios judiciales amata kandidātus izvēlas un ieceļ konkursa kārtībā. LOPJ 443. panta 2. punktā ir izsmeļoši uzskaitīti gadījumi, kad secretario judicial zaudē savu amatu. Šie gadījumi it īpaši ir saistīti ar krimināltiesisku notiesāšanu vai disciplinārsodu atbrīvošanas no amata formā. Turklāt LOPJ 468.quater panta 2. punkta otrajā daļā, aplūkojot kopsakarā ar 468.bis panta 1. punktu ir noteikts, ka secretarios judiciales var atbrīvot no amata tikai uzskaitītajos ļoti nopietnu pārkāpumu gadījumos. Visbeidzot LOPJ 446. pantā ir noteikta secretarios judiciales atturēšanās un noraidīšanas kārtība, kas lielā mērā ir tāda pati kā tiesnešiem.
34.

Šīs tiesību normas trīs pirmie ievilkumi attiecas uz personām, kas vai nu izņem preces no muitas uzraudzības, vai kaut kā piedalījušās šajā izņemšanā, apzinoties vai ar pamatu apzināties, ka tās tikušas izņemtas no muitas uzraudzības, kā arī tām, kas bija ieguvušas vai valdījušas attiecīgās preces, to iegūšanas vai saņemšanas brīdī apzinoties vai ar pamatu, ka šīs preces tikušas izņemtas no muitas uzraudzības. Šīs trīs personu grupas vieno tas, ka tā vai citādi tās bija piedalījušās pārkāpuma izdarīšanā vai vismaz no tā guva labumu, kaut kādā ziņā – aizgūstot krimināltiesību terminoloģiju – bija šī pārkāpuma izdarītājas vai līdzdalībnieces, vai Savienības ekonomiskajā apritē laisto neatmuitoto preču glabātājas.
18.

Ņemot vērā, ka tās tiesvedībā esošās lietas iznākums ir atkarīgs no tā, kuri ES noteikumi piemērojami attiecīgajai līguma noslēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrai, Vergabekammer Südbayern (Dienvidbavārijas Publisko iepirkumu palāta) apturēja šo tiesvedību un lūdza sniegt prejudiciālu nolēmumu par šādiem jautājumiem: “a) Vai līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā saskaņā ar [Regulas Nr. 1370/2007] 5. panta 1. punktu kopā ar [Direktīvu 2004/18] vai Direktīvu 2014/24/ES šo direktīvu noteikumi principā ir piemērojami vieni paši tādējādi, ka jebkurš [Regulas Nr. 1370/2007] noteikums, ar kuru izdarīta atkāpe no šīm direktīvām, nav jāpiemēro? b) Vai [šādā] līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā [..] apakšuzņēmuma līgumu slēgšanas iespēja ir regulēta vienīgi ar Tiesas izstrādātiem noteikumiem saistībā ar [Direktīvu 2004/18] un [Direktīvas 2014/24] 63. panta 2. punkta noteikumiem vai arī līgumslēdzēja iestāde, atkāpjoties no iepriekš minētā, var procentuāli noteikt [pakalpojuma sniedzēja] paša sniegtā pakalpojuma apjomu (to aprēķinot kilometros izteiktā grafikā) saskaņā ar [Regulas Nr. 1370/2007] 4. panta 7. punktu? c) Vai tad, ja līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrām saskaņā ar [Regulas Nr. 1370/2007] 5. panta 1. punktu kopā ar [Direktīvu 2004/18] vai [Direktīvu 2014/24] ir piemērojams [..] 4. panta 7. punkts, [pakalpojuma sniedzēja] paša sniegtā pakalpojuma apjoms ir atstāts līgumslēdzējas iestādes rīcības brīvībā, ņemot vērā [minētās] regulas [..] preambulas 19. apsvērumu, tādējādi, ka ir attaisnojama līgumslēdzējas iestādes prasība par to, ka [pakalpojuma sniedzēja] paša sniegtajam pakalpojumam ir jābūt 70 % apjomā, to aprēķinot kilometros izteiktā grafikā?”
31.

No lietas materiāliem izriet, ka M. Daouidi galvenokārt lūdz, lai iesniedzējtiesa atzītu viņa atlaišanas spēkā neesamību, tādējādi uzņēmumam, kurš ir atbildētājs pamatlietā, būtu viņš jāatjauno darbā un jāizmaksā viņam aizkavētā darba alga, kā arī jāatlīdzina viņam nodarītais morālais kaitējums un mantiskais kaitējums ( 8 ). Taču Likumā 36/2011 ir noteikts, ka atlaišana nav spēkā vienīgi gadījumos, ja tās pamatā ir “viens no Konstitūcijā vai likumā paredzētajiem diskriminācijas iemesliem vai arī ar to ir pārkāptas darba ņēmēja pamattiesības un pilsoniskās brīvības”. Tādēļ M. Daouidi iesniegtais lūgums atzīt viņa atlaišanas spēkā neesamību balstās, pirmkārt, uz apgalvojumu, ka šī atlaišana esot diskriminējoša, jo par to lēmums pieņemts tādēļ, ka M. Daouidi uz nenoteiktu laiku ir zaudējis darbspējas pēc nelaimes gadījuma darbā, un, otrkārt, uz apgalvojumu, ka esot pārkāptas viņa pamattiesības uz fizisko integritāti, kas paredzētas Spānijas Konstitūcijas 15. pantā.
36.

Tomēr TMD apgalvo, ka ar a contrario pamatojumu no Direktīvas 2009/132 37.–39. panta var tikt secināts, ka ir jānošķir terapeitiskā plazma un rūpnieciskā plazma PVN direktīvas 132. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē. Saskaņā ar Direktīvas 2009/132 37.–39. pantu cilvēka izcelsmes ārstniecisku vielu (kas ietver cilvēka asinis un to atvasinājumus) imports ir atbrīvojams no PVN. Pēc TMD domām, nebūtu nekādu iemeslu skaidri norādīt uz cilvēka asinīm un, it īpaši, to atvasinājumiem, ja šie produkti jau būtu atbrīvoti no PVN saskaņā ar PVN direktīvas 132. panta 1. punkta d) apakšpunktu.
100.

Tikai pilnības labad es vēlos papildus norādīt, ka man Pilkington ļoti lielā specializēšanās automašīnu stikla jomā un tā salīdzinājumā ar citiem aizliegtās vienošanās dalībniekiem mazāka produktu dažādība pati par sevi nešķiet pietiekama, lai, aprēķinot Pilkington piemērojamo naudas sodu, ņemtu vērā īpašus kritērijus. Tieši pretēji, Komisija pareizi norāda, ka tāds uzņēmums kā Pilkington, kura ļoti lielu kopējā apgrozījuma daļu veido izstrādājumi, saistībā ar kuriem ir notikušas aizliegtas vienošanās, arī gūst attiecīgi vairāk labuma no iespējamās peļņas, kuru aizliegtās vienošanās dalībnieki var iegūt no to koluzīvās rīcības. Ņemot vērā minēto, tas nekādā ziņā nav netaisnīgi, ja Komisijas uzliktais naudas sods veido lielāku procenta likmi no šī uzņēmuma kopējā apgrozījumā, nekā tas ir citu aizliegtās vienošanās dalībnieku gadījumā.
10.

Poligonu direktīvas 2. pantā it īpaši ir definēti jēdzieni “poligons” un “apstrāde”: “Šajā direktīvā: [..] e) “inerti atkritumi” nozīmē atkritumus, ar ko nenotiek nekādas ievērojamas fizikālas, ķīmiskas vai bioloģiskas pārmaiņas. Inerti atkritumi nešķīst, nedeg un citādi nereaģē nedz fizikāli, nedz ķīmiski, nesadalās bioloģiski un kaitīgi neiedarbojas uz citām vielām, kas ar tiem saskaras, un tādējādi neizraisa vides piesārņojumu un nekaitē cilvēku veselībai. Atkritumu kopīgajam izskalojumam un piesārņotājvielu daudzumam tajā, kā arī izskalojuma ekotoksiskumam jābūt nenozīmīgam, un jo īpaši tas nedrīkst apdraudēt virszemes ūdeņu un/vai gruntsūdens kvalitāti; [..] g) “poligons” nozīmē vietu, uz kuru aizvāc atkritumus un kur veido to krājumus uz zemes vai zemē, t.i., pazemē, tajā skaitā: — iekšējās atkritumu novietnes, t.i., poligoni, kur atkritumu īpašnieks apglabā savus atkritumus to rašanās vietā, un — pastāvīga novietne, ko izmanto atkritumu pagaidu glabāšanai un kas pastāv ilgāk nekā uz vienu gadu, bet izņemot: — objektus, kuros atkritumus izkrauj, lai sagatavotu tālākai transportēšanai ar nolūku reģenerēt, apstrādāt vai apglabāt citur, — atkritumu krāšanu (parasti mazāk nekā trīs gadus) reģenerācijai vai apstrādei vai — atkritumu krāšanu (mazāk nekā trīs gadus) apglabāšanai; h) “apstrāde” nozīmē fizikālus, termiskus, ķīmiskus vai bioloģiskus procesus, tajā skaitā šķirošanu, kuros maina atkritumu īpašības, lai mazinātu atkritumu apjomu vai bīstamību, paātrinātu darbu ar tiem vai veicinātu to reģenerāciju; [..].”
—

“vispārēja atļauja” – neatkarīgi no tā, vai to reglamentē ar noteiktas pakalpojumu grupas licenci vai ar vispārējiem tiesību aktiem un vai ar šādu reglamentāciju izvirza prasību par reģistrēšanas vai deklarēšanas procedūrām, – ir atļauja, kas attiecīgajam uzņēmumam neuzliek pienākumu no attiecīgās valsts regulatīvās iestādes saņemt skaidru lēmumu pirms to tiesību izmantošanas, kuras izriet no atļaujas,
141.

Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, es ierosinu Tiesai uz Finanzgericht München (Minhenes Finanšu tiesa) prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi: Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, kas grozīta ar Padomes 2005. gada 12. decembra Direktīvu 2005/92/EK, 22. panta 8. punkts un 28.c panta A daļas a) punkta pirmā daļa un d) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauts, ka izcelsmes valsts nodokļu administrācija atsakās atbrīvot no nodokļa pārvešanu Kopienas iekšienē, pamatojoties uz to, ka nodokļa maksātājs nav paziņojis galamērķa valstī piešķirto PVN identifikācijas numuru, ja konkrētu norāžu par krāpšanu nav, prece ir tikusi pārvesta uz citu dalībvalsti un arī citi nosacījumi atbrīvošanai no nodokļa ir izpildīti.