ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
226

Atbildētāja pārmet, ka prasītājas nav ne pierādījušas, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu RES samērīgā rakstura vērtējumā, ne arī pierādījušas, ka minētā RES bija acīmredzami nesamērīga salīdzinājumā ar mērķi nodrošināt Īrijas PVA tirgus darbību ekonomiski pieņemamos apstākļos (skat. šī sprieduma 148. punktu). Turklāt atbildētāja, ko atbalsta Īrija un VHI, iebilst pret argumentu, ka RES paredzētā kompensācija nav saistīta ar izmaksām, kas radušās, pildot PVA pienākumus. RES maksājumi ir saistīti ar izmaksām, ko rada riska profilu atšķirības — kuras nosaka pa vecuma un dzimuma grupām — starp PVA apdrošinātājiem un kas nepārsniedz to, kas nepieciešams, lai atlīdzinātu izmaksas, kuras radušās, pildot PVA pienākumus. Šajā sakarā tiesību akti, kas reglamentē RES, neparedz fiksētas un mainīgas izmaksas, ieņēmumus vai peļņu. Nepastāv precīza savstarpēja saistība starp ieņēmumiem un riskiem, jo tas ir pretrunā kopēju cenu principam, kas paredz, ka apdrošināšanas prēmija atspoguļo risku, kuru pārstāv visi apdrošinātie, nevis kāda atsevišķa to grupa, kas, iespējams, nav pārāk reprezentatīva. Tāpat arī atbilstoši pienākumiem nodrošināt brīvu pievienošanos un kopējas cenas PVA apdrošinātāji nedrīkst gūt labumu no risku portfeļa, kas ir izdevīgāks nekā citu PVA apdrošinātāju risku portfelis. RES tādējādi ir nepieciešama, lai nodrošinātu kopējo cenu pareizu darbību un lai attiecībā uz visām vecuma grupām veicinātu konkurenci PVA apdrošinātāju starpā ar komerciālas darbības palīdzību, piemēram, darbību, kas veltīta mārketingam, pakalpojumu kvalitātei, saiknei ar aprūpes sniedzējiem vai pārvaldes efektivitātei. Šo iemeslu dēļ attiecīgie tiesību akti paredz, ka ir jānosaka izmaksas, kas saistītas ar PVA pienākumu izpildi, un šīs izmaksas ir taisnīgi jāsadala starp PVA apdrošinātājiem ar RES palīdzību. Tā kā PVA apdrošinātāji savukārt var brīvi noteikt apdrošināšanas prēmijas un savu atbildību atkarībā no tirgus nosacījumiem, RES mērķis nav vienādot izmaksas, kas ir atkarīgas no to produktīvas darbības, un PVA apdrošinātāji saglabā savu peļņu, kas gūta labas pārvaldības rezultātā. Visbeidzot, ņemot vērā, ka RES kompensāciju PVA apdrošinātājiem piešķir tikai atbilstoši atšķirībai starp to attiecīgo riska profilu un vidējo riska profilu tirgū, PVA apdrošinātājs nevar uzskatīt, ka RES ir pamudinājums neveikt produktīvu darbību. Kompensācijas aprēķināšanas metodes faktiski izslēdz to, ka RES piemērošana ir atkarīga no izmaksām, kas radušās PVA apdrošinātāja sliktas pārvaldības rezultātā. Saskaņā ar RES 3. pantu RES maksājumu aprēķināšanas mehānismā ir ņemtas vērā tikai tās izmaksas, kas ir paredzētas PVA apdrošinātājam iesniegtajos atmaksāšanas pieteikumos, izslēdzot citas izmaksas, piemēram, administratīvās un mārketinga izmaksas, līdz ar to tiek izslēgts, ka šīs aprēķināšanas metodes rezultātā iespējamā produktivitātes neesamība būtu jākompensē visiem PVA apdrošinātājiem. Turklāt RES mērķis ir ar šīs metodes palīdzību izlīdzināt tikai tos izdevumus, kas rodas minēto apdrošinātāju riska profilu atšķirību dēļ, bet ne izdevumus, kuri radušies, lai sniegtu PVA pakalpojumus kā tādus, ne ieņēmumus vai atbilstošo peļņu.
243

Fakts, ka konkurence citās dalībvalstīs ir attīstijusies mazāk labvēlīgi, nepierāda, ka prasītājas praktizētajiem tarifiem Vācijā, kas ir attiecīgais ģeogrāfiskais tirgus, nav pret konkurenci vērstas iedarbības. Iespējams mazāk labvēlīga situācija citās dalībvalstīs var tikt saistīta ar attiecīgo pakalpojumu tirgu novēlotu liberalizāciju, proti, pēc 1997. gada 1. jūnija, datuma, kurā prasītājai bija noteikts pienākums saskaņā ar piemērojamām Vācijas tiesībām piešķirt saviem konkurentiem pilnībā neierobežotu piekļuvi vietējai sakaru līnijai (skat. 198. punktu iepriekš). Ir jānorāda šajā sakarā, ka Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regulas (EK) Nr. 2887/2000 par neierobežotu piekļuvi vietējai sakaru līnijai (OV L 336, 4. lpp.) 3. pants šādu pienākumu esošajiem operatoriem uzliek tikai no 2000. gada 31. decembra. Apgalvotā mazāk labvēlīgā situācija citās dalībvalstīs var tikt saistīta arī ar citu Kopienas konkurences tiesību pārkāpumu esamību. Katrā ziņā, pat ja pieņemtu, ka Komisija nav izpildījusi atsevišķus pienākumus, kas tai izriet no EKL 211. panta, piemirstoties rūpēties par Kopienas konkurences tiesību piemērošanu telekomunikāciju tirgū citās dalībvalstīs, šis apstāklis neattaisno prasītājas šajā lietā izdarīto EKL 82. panta pārkāpumu šajā paša nozarē (iepriekš 86. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās Landewyck u.c./Komisija, 84. punkts; Pirmās instances tiesas 1995. gada 6. aprīļa spriedums lietā T-148/89 Tréfilunion/Komisija, Recueil, II-1063. lpp., 127. punkts, un 2000. gada 15. marta spriedums apvienotajās lietās T-25/95, T-26/95, no T-30/95 līdz T-32/95, no T-34/95 līdz T-39/95, no T-42/95 līdz T-46/95, T-48/95, no T-50/95 līdz T-65/95, no T-68/95 līdz T-71/95, T-87/95, T-88/95, T-103/95 un T-104/95 Cimenteries CBR u.c./Komisija, Recueil, II-491. lpp., 2559. punkts).
Koncentrāciju kontroles ietvaros attiecīgie uzņēmumi var ierosināt saistības Komisijai, lai saņemtu lēmumu, kurā konstatē to koncentrācijas saderīgumu ar kopējo tirgu. Atkarībā no administratīvā procesa attīstības posma piedāvātajām saistībām ir jāļauj Komisijai vai nu uzskatīt, ka paziņotā koncentrācija nerada nopietnas šaubas par tās saderīgumu ar kopējo tirgu sākotnējās izmeklēšanas posmā, vai atbildēt uz detalizētās izmeklēšanas laikā norādītajiem iebildumiem. Šīs saistības ļauj pirmām kārtām izvairīties no detalizētas izmeklēšanas posma uzsākšanas vai otrām kārtām izvairīties no lēmuma pieņemšanas, ar ko paziņo par koncentrācijas saderīgumu ar kopējo tirgu. Regulas Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrācijas kontroli 8. panta 2. punkts faktiski ļauj Komisijai pievienot lēmumam, ar kuru koncentrāciju atzīst par saderīgu ar kopējo tirgu, piemērojot šīs regulas 2. panta 2. punktā definēto kritēriju, nosacījumus un pienākumus, kas paredzēti, lai nodrošinātu, ka attiecīgie uzņēmumi ievēro saistības, ko tie ir uzņēmušies attiecībā pret Komisiju, lai padarītu koncentrāciju saderīgu ar kopējo tirgu.

Ņemot vērā gan šī veida darījumiem raksturīgo finanšu interešu un industriālā un komerciālā riska nozīmi, gan Komisijas pilnvaras šajā jautājumā, var gaidīt, ka attiecīgie uzņēmumi darīs visu, lai atvieglotu administrācijas darbu. Šie paši iemesli liek Komisijai parādīt vislielāko rūpību tās koncentrāciju kontroles uzdevuma veikšanā.

Attiecībā uz novēloti iesniegtām saistībām no paziņojuma par pieņemamiem aizsardzības līdzekļiem saskaņā ar Regulu Nr. 4064/89 un Regulu Nr. 447/98 izriet, ka koncentrācijas dalībnieku novēloti iesniegtas saistības var tikt ņemtas vērā ar diviem kumulatīviem nosacījumiem, proti, pirmkārt, ka šīs saistības skaidri un bez papildu izmeklēšanas nepieciešamības atrisina pirms tam konstatētās konkurences problēmas un, otrkārt, ka ir pietiekams laiks konsultācijām ar dalībvalstīm par šīm saistībām.

(sal. ar 116.–119. un 127. punktu)
Kopienas preču zīmes spēkā neesamības atzīšanas procesā, kas pamatots ar aizsargātu cilmes vietas nosaukumu, Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) nevar secināt, ka šajā aizsargātajā cilmes vietas nosaukumā ietvertais nosaukums ir sugas vārds un ka preču zīmes, kurā tas ietverts, reģistrācija nepārkāpj aizsargātu cilmes vietas nosaukumu Regulas Nr. 2081/92 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību 13. panta 1. punkta pirmās daļas izpratnē, ja tas nav veicis detalizētu analīzi par visiem apstākļiem, kas varētu noteikt minēto sugas vārda raksturu.

Šajā sakarā juridiskie, ekonomiskie, tehniskie, vēsturiskie, kulturālie un sociālie rādītāji, kas ļauj veikt nepieciešamo detalizēto analīzi, cita starpā ir attiecīgie valsts un Kopienu tiesību akti, tostarp to vēsturiskā attīstība, tas, kā nosaukumu, kas, iespējams, ir sugas vārds, uztver vidusmēra patērētājs, tostarp fakts, ka nosaukuma atpazīstamība paliek saistīta ar tradicionālo preci, kuru ražo attiecīgajā apgabalā, kas izriet no fakta, ka to parasti neizmanto citos dalībvalsts vai Eiropas Savienības apgabalos, apstāklis, ka produkts ar attiecīgo nosaukumu ir likumīgi tirgots noteiktās dalībvalstīs, fakts, ka produkts ir bijis likumīgi ražots ar attiecīgo nosaukumu nosaukuma izcelsmes valstī, lai gan arī neievērojot tradicionālās ražošanas metodes, apstāklis, ka šīs darbības veic jau ilgu laiku, to produktu daudzums, kam ir attiecīgais nosaukums un kas nav ražoti saskaņā ar tradicionālajām metodēm, salīdzinājumā ar to produktu daudzumu, kas ražoti saskaņā ar minētajām metodēm, to produktu tirgus daļa, kam ir attiecīgais nosaukums un kas nav ražoti saskaņā ar tradicionālajām metodēm, salīdzinājumā ar to produktu tirgus daļu, kas ražoti saskaņā ar minētajām metodēm, fakts, ka produkti, kas nav ražoti saskaņā ar tradicionālajām metodēm, tiek noformēti tādā veidā, kas norāda uz vietām, kur ražo produktus saskaņā ar minētajām metodēm, attiecīgo nosaukumu aizsardzība ar starptautiskiem nolīgumiem un to dalībvalstu skaits, kas, iespējams, uzskata attiecīgo nosaukumu par sugas vārdu.

Turklāt nav izslēgta iespēja — izskatot jautājumu par to, vai nosaukums ir sugas vārds, — ņemt vērā patērētāju aptauju, ko organizē, lai noskaidrotu, kā viņi uztver attiecīgo nosaukumu, vai atzinumu, ko sniedz komiteja, kura izveidota ar Lēmumu 93/53, ar ko izveido Cilmes vietu nosaukumu, ģeogrāfisko izcelsmes norāžu un īpašu sertifikātu zinātnisko komiteju, un kura vēlāk tika aizstāta ar zinātnisku ekspertu grupu jautājumos par aizsargātiem cilmes vietas nosaukumiem, aizsargātām ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm un tradicionāla rakstura produktiem, kas izveidota ar Lēmumu 2007/71. Šai komitejai, kuras sastāvā ir augsti kvalificēti speciālisti tiesību un lauksaimniecības jomā, cita starpā ir uzdevums pārbaudīt, vai kāds nosaukums ir sugas vārds.

Visbeidzot, var ņemt vērā citus elementus, tostarp nosaukuma kā sugas vārda definīciju Codex alimentarius un starptautiskās konvencijās par nosaukuma, kas iespējams ir sugas vārds, izmantošanu un aizsardzību.

(sal. ar 65.–67., 88. un 89. punktu)
Tomēr vienlīdzīgas attieksmes principa ievērošana šajā īpašajā kontekstā liek izsvērt attiecīgās intereses. Tādējādi, lai cik vien iespējams labāk izpildītu principu par vienlīdzīgu attieksmi pret pretendentiem un novērstu sekas, kas ir pretējas līgumslēdzējas iestādes dienesta interesēm, iespējamo pašreizējā līgumslēdzēja vai pretendenta, kurš ar to ir saistīts apakšuzņēmuma līguma ietvaros, priekšrocību neitralizācija ir jāveic, bet tikai tad, ja šī neitralizācija ir tehniski viegli veicama, ja tā ir ekonomiski pieņemama un ja tās rezultātā netiek pārkāptas pašreizējā līgumslēdzēja vai minētā pretendenta tiesības.

Publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā Komisijai ir pienākums katrā procedūras stadijā rūpēties par to, ka tiek nodrošināta vienlīdzīga attieksme un līdz ar to visu pretendentu iespēju vienlīdzība, lai visiem pretendentiem būtu vienādas iespējas, izstrādājot sava piedāvājuma noteikumus, kas tādējādi nozīmē, ka visu konkurentu piedāvājumiem ir jābūt pakļautiem vienādiem nosacījumiem.

Pārskatāmības princips, kas ir vienlīdzīgas attieksmes principa neatņemams elements, līdz ar to arī nozīmē, ka visa tehniskā informācija, kas nepieciešama, lai pareizi saprastu paziņojumu par paredzamo publisko iepirkumu vai līguma dokumentus, cik vien iespējams tiktu nodota visu to uzņēmumu rīcībā, kas piedalās publiskā iepirkuma līguma noslēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, lai, pirmkārt, visi pietiekami informēti un uzmanīgi pretendenti varētu saprast tās precīzo piemērošanas jomu un to interpretēt vienādi un, otrkārt, lai līgumslēdzēja iestāde varētu faktiski pārbaudīt, vai pretendentu piedāvājumi atbilst kritērijiem, kas reglamentē attiecīgo iepirkumu.

Vienlīdzīgu iespēju un pārskatāmības principa apdraudējums rada pirmstiesas procedūras pārkāpumu, kas apdraud attiecīgo lietas dalībnieku tiesības uz informāciju. Tomēr procesuāls pārkāpums var būt pamats attiecīgā lēmuma atcelšanai tikai tad, ja ir pierādīts, ka, nepastāvot šim pārkāpumam, administratīvā procesa rezultāts būtu varējis būt savādāks gadījumā, ja prasītājam būtu bijusi piekļuve attiecīgajai informācijai jau procesa sākumā un ja šajā sakarā pastāvētu kaut vai neliela iespēja, ka šis prasītājs būtu varējis administratīvajā procesā panākt citu rezultātu.

Komisijas lēmums par iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu ir jāatceļ, jo, visiem iespējamiem pretendentiem jau konkursa procedūras sākumā nenododot atsevišķu tehnisku informāciju, kas ir noderīga piedāvājumu sagatavošanai, Komisija ir pārkāpusi principu par vienlīdzīgu attieksmi pret pretendentiem un šis pārkāpums varēja ietekmēt tiesību noslēgt apstrīdēto iepirkuma līgumu piešķiršanu.

(sal. ar 141., 143.–145., 147. un 204. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Relatīvi atteikuma pamatojumi – Agrākas preču zīmes, kas ir identiska vai līdzīga un reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, īpašnieka iebildumi

(Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

2. Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Relatīvi atteikuma pamatojumi – Agrākas preču zīmes, kas ir identiska vai līdzīga un reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, īpašnieka iebildumi

(Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

Summary

1. Lai gan saskaņā ar pastāvīgo judikatūru preču zīmju līdzības novērtēšanas jautājumā Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē principā sabiedrība aprakstošu kombinētas preču zīmes elementu neuzskata par šīs preču zīmes radītā kopējā iespaida atšķirīgo un dominējošo elementu, kombinētas preču zīmes elementa vājā atšķirtspēja tomēr obligāti nenozīmē, ka tas nevar būt dominējošais elements, tā kā, it īpaši ņemot vērā tā novietojumu apzīmējumā un lielumu, šis elements var atstāt iespaidu uz patērētājiem un patērētāji var to atcerēties.

Tomēr preču zīmju salīdzinājums ir jābalsta uz to radīto kopējo iespaidu, ņemot vērā it īpaši to elementu atšķirtspēju saistībā ar aptvertajām precēm un pakalpojumiem, lai konstatētu preču zīmju līdzību, nepietiek ar to, ka kombinētas preču zīmes vizuālā iespaida būtisks elements un otras preču zīmes vienīgais elements ir identiski vai līdzīgi. Savukārt būtu jāsecina, ka līdzība pastāv, ja, vērtējot to kopumā, kombinētās preču zīmes radītajā kopējā iespaidā dominē viens no tās elementiem tādā veidā, ka pārējie šīs preču zīmes elementi, šķiet, nenozīmīgi tajā šīs preču zīmes iespaidā, kuru iegaumē konkrētā sabiedrības daļa, ņemot vērā apzīmētās preces un pakalpojumus.

(sal. ar 32. un 33. punktu)

2. No vidusmēra patērētāja viedokļa nepastāv sajaukšanas iespēja starp grafisku preču zīmi, kuru veido govs ādas melnā un baltā krāsā attēlojums, par kuru iesniegts Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums attiecībā uz “pienu, piena dzērieniem, piena produktiem, krējumu un jogurtu”, kas ietilpst Nicas nolīguma 29. klasē, un kombinētu preču zīmi, kuru daļēji veido govs ādas melnā un baltā krāsā attēlojums un kas ietver daudzus citus grafiskus un vārdiskus elementus, starp kuriem ir vārdisks elements “inex”, kas agrāk reģistrēts Beniluksa valstīs attiecībā uz “pienu un piena produktiem”, kas ietilpst tajā pašā minētā nolīguma klasē.

Faktiski, vārdiskais elements “inex” izšķiroši papildina agrākās preču zīmes radīto kopējo iespaidu, un tā klātbūtne neļauj uzskatīt, ka agrākās preču zīmes govs ādas motīvs pats par sevi dominēs šīs preču zīmes attēlā, ko iegaumēs sabiedrība. Tātad, lai gan govs ādas motīvs izceļas agrākās preču zīmes radītajā vizuālajā un konceptuālajā iespaidā, tomēr ne nozīmīgas vizuālas atšķirības starp attiecīgajiem apzīmējumiem, ne govs ādas motīva vājā atšķirtspēja šajā gadījumā neļauj secināt, ka pastāv attiecīgo preču zīmju sajaukšanas iespēja.

(sal. ar 41. un 47. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

Iestāžu akti – Pamatojums – Pienākums – Apjoms – Lēmums 2001/822 par aizjūras zemju un teritoriju piesaistīšanu – Lēmums par atteikumu piešķirt atkāpi no minētā lēmuma attiecībā uz izcelsmes noteikumiem, kas ir piemērojami no Nīderlandes Antiļām ievestajam cukuram – Pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums

(EKL 253. pants; Padomes Lēmuma 2001/822 III pielikuma 37. pants; Komisijas Lēmums 2003/34)

Summary

Pamatojumam, kas ir jānorāda atbilstoši EKL 253. pantam, ir jāatbilst attiecīgā tiesību akta jēgai un tam skaidri un nepārprotami ir jāatspoguļo tās iestādes argumentācija, kas pieņēmusi attiecīgo tiesību aktu, lai ieinteresētās personas varētu iepazīties ar pieņemtā pasākuma pamatojumu un kompetentā tiesa varētu īstenot savu kontroli. Prasība norādīt pamatojumu ir jānovērtē, ņemot vērā lietas īpašos apstākļus, it īpaši attiecīgā tiesību akta saturu, norādītā pamatojuma būtību un lēmuma adresātu vai citu personu, kuras tiesību akts skar tieši un individuāli, ieinteresētību saņemt paskaidrojumus. Netiek izvirzīta prasība, lai pamatojumā tiktu norādīti visi atbilstošie faktiskie un tiesību apstākļi, jo jautājums par to, vai tiesību akta pamatojums atbilst EKL 253. pantā noteiktajām prasībām, ir jānovērtē ne tikai saistībā ar tā formulējumu, bet arī saistībā ar situāciju, kādā tas pieņemts, kā arī saistībā ar visām tiesību normām, kas regulē konkrēto jomu.

EKL 253. panta prasībām neatbilst Komisijas lēmums par atteikumu piešķirt atkāpi no Lēmuma 2001/822 par aizjūras zemju un teritoriju piesaistīšanu attiecībā uz izcelsmes noteikumiem, kas piemērojami cukuram no Nīderlandes Antiļām, kas neļauj pietiekami skaidri noteikt, pirmkārt, pamatojumu, ņemot vērā kuru Komisija ir secinājusi, ka noteikumi jautājumā par kumulatīvu izcelsmi ļauj atrisināt konkrēto problēmu un ka Gajānas cukura izmantošana nevarētu būt par iemeslu tam, lai ražotājs pārtrauktu savu darbību, otrkārt, to, vai Komisija piemēroja AZT lēmuma par nosacījumiem atkāpes piešķiršanai no izcelsmes noteikumiem III pielikuma 37. panta 3. punkta b) apakšpunktu, un, visbeidzot, Gajānas cukura pievienotās vērtības aprēķināšanas metodi, ko Komisija izmantoja, iespējams, piemērojot šī pielikuma 37. panta 7. punktu

(sal. ar 20., 42., 43., 45. un 49. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana – Absolūti atteikuma pamatojumi – Preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var kalpot, lai apzīmētu preces īpašības – Vārdiskas preču zīmes “DigiFilm” un “DigiFilmMaker”

(Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

Summary

No angliski runājoša vidusmēra patērētāja, kas ir samērā informēts un uzmanīgs, viedokļa vārdiskie apzīmējumi “DigiFilm” un “DigiFilmMaker”, kuru reģistrācija attiecībā uz abiem apzīmējumiem tika pieteikta saistībā ar “atmiņas kartēm, datu nesējiem, it īpaši optiskajiem ierakstīšanas aparātiem, it īpaši CD-Rom , visām iepriekš minētajām precēm arī ar ierakstītiem fotoattēliem (ietilpst 9. klasē); fotogrāfijas un kinematogrāfijas aparātiem un instrumentiem; skaņas vai attēlu ierakstīšanas, pārraidīšanas, reproducēšanas aparātiem; datu apstrādes aparātiem; datoriem; programmatūru”, un “datu nesēju ierakstīšanu, jo īpaši ciparu datu ierakstīšanu, it īpaši attēlu ierakstīšanu; fotogrāfiju izgatavošanu; fotogrāfiju tiražēšanu; pakalpojuma fotogrāfiju “drukāšana tiešsaistes režīmā” izmantošanu”, kas atbilstoši Nicas Nolīgumam attiecīgi ietilpst 9. un 42. klasē, un, attiecībā uz apzīmējumu “DigiFilmMaker”, turklāt saistībā ar “aparātiem un automātiem datu nesēju ierakstīšanai, it īpaši aparātiem ciparu datu (it īpaši attēlu) ierakstīšanai datu nesējos (it īpaši CD-Rom )”, kas atbilstoši minētajam nolīgumam ietilpst 9. klasē, apraksta Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumā norādītās preces uz pakalpojumus Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē, jo konkrētajai sabiedrības daļai pastāv tieša un konkrēta saikne starp apzīmējumiem un precēm un pakalpojumiem, par kuriem ir strīds.

No vienas puses, attiecībā uz reģistrācijai pieteiktās preču zīmes veidojošiem elementiem, “digi” ir vārda “digital” (“ciparu”) saīsinājums, ko it īpaši angļu valodā parasti lieto ciparu tehnikas apzīmēšanai; “film” ir angļu vārds, kas šajā un vairākās citās valodās apzīmē gan filmu, gan arī pabeigtu kinematogrāfijas darbu vai tā realizēšanu, un, visbeidzot, angļu vārds “maker” (“veidotājs”), kas ir saistīts, kā tas ir šajā lietā, ar terminu “film”, apzīmē ne tikai kinematogrāfistu, bet attiecīgā gadījumā arī aparātu, kas ļauj radīt filmu. No otras puses, attiecībā uz reģistrācijai pieteiktajām preču zīmēm kopumā minēto elementu savienojums nekādā veidā nav pārāks par šo elementu summu. Tās arī neveido neoloģismus, kuriem būtu sava nozīme un kuri tādējādi būtu patstāvīgi salīdzinājumā ar tos veidojošiem elementiem.

(sal. ar 28.–30., 33., 38. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Eiropas Kopienas – Iestādes – Sabiedrības tiesības piekļūt dokumentiem – Regula Nr. 1049/2001 – Tiesību piekļūt dokumentiem ierobežojumi – Dalībvalstī izdota dokumenta nepubliskošana bez šīs valsts iepriekšējas piekrišanas – Dalībvalstī izdota dokumenta jēdziens – Dalībvalsts vārdā sagatavots trešās personas ziņojums – Iekļaušana

(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 5. punkts)

2. Eiropas Kopienas – Iestādes – Sabiedrības tiesības piekļūt dokumentiem – Regula Nr. 1049/2001 – Tiesību piekļūt dokumentiem izņēmumi – Trešo personu un dalībvalsts izdoti dokumenti – Atšķirīga attieksme pret pieejas pieteikumiem – Dalībvalsts tiesības lūgt iestādi nepubliskot dokumentus – Iestādes pienākums neizsniegt šos dokumentus bez iepriekšējas piekrišanas saņemšanas

(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 4. un 5. punkts)

Summary

1. No Regulas Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi [pieeju] Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem 4. panta 5. punkta izriet, ka pret dalībvalstīm, kas ir trešo personu vidū, ir īpaša attieksme. Šī tiesību norma piešķir dalībvalstīm tiesības pieprasīt, lai iestāde nepubliskotu tās izdotus dokumentus bez to iepriekšējas piekrišanas. Šīs tiesības, ko dalībvalstīm piešķir minētais 4. panta 5. punkts, ir izskaidrojamas ar to, ka grozīt valsts tiesību aktus pieejas dokumentiem jomā nav nedz šās regulas mērķis, nedz sekas.

Izmaksu/ienākumu analīzes atskaite, kas Komisijai iesniegta saistībā ar pieteikumu Kohēzijas fonda finansējumam, ko iesniedza vienīgi saņēmēja dalībvalsts un kas obligāti veido daļu no informācijas, kas jāietver šādā pieteikumā, ir jāuzskata par dokumentu, kas izdots šajā valstī, neskatoties uz to, ka to minētās valsts vārdā īstenoja trešā persona.

(sal. ar 34., 36.–39. punktu)

2. Regulas Nr. 1049/2001 par publisku pieeju Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem 4. panta 4. punkts uzliek iestādēm pienākumu apspriesties ar trešām personām, kas ir autors dokumentam, kuram tiek lūgta pieeja, lai izvērtētu, vai ir piemērojams izņēmums, kas paredzēts minētā 4. panta 1. vai 2. punktā, ja vien nav skaidrs, ka dokuments ir vai nav publiskojams. Līdz ar to apspriešanās ar attiecīgajām trešām personām parasti ir priekšnosacījums tam, lai izvērtētu, vai izņēmumi pieejai, kas paredzēti minētās regulas 4. panta 1. un 2. punktā, ir piemērojami trešo personu dokumentu gadījumā.

Turpretī no tās pašas regulas 4. panta 5. punkta izriet, ka dalībvalstīm ir īpaši nosacījumi. Attiecībā uz dalībvalstī izdotajiem un iestādes rīcībā esošajiem dokumentiem dalībvalstij ir tiesības lūgt šo iestādi tos nepubliskot. Šai dalībvalstij atbilstoši minētajam 4. panta 5. punktam nav pienākuma pamatot savu lūgumu un iestādei nav jāizvērtē, vai attiecīgā dokumenta nepubliskošanu attaisno tostarp sabiedrības intereses. Tā rezultātā, ja dalībvalsts lūdz iestādi nepubliskot tās izdotu dokumentu bez iepriekšējas piekrišanas, iestādei šis lūgums ir saistošs.

(sal. ar 54., 56., 58., 62. punktu)