ĢENERĀLADVOKĀTA PAOLO MENGOCI [PAOLO MENGOZZI]

SECINĀJUMI,

sniegti 2011. gada 12. maijā ( )

Lieta C‑281/10 P

PepsiCo, Inc.

Apelācija – Kopienas dizainparaugi – Pārbaudes tiesā apjoms attiecībā uz ITSB lēmumiem dizainparaugu jomā – Autora brīvības pakāpe – “Informēta lietotāja” jēdziens

1. Šī lieta ir pirmā, kurā Tiesa tiek lūgta izteikties par Regulu Nr. 6/2002 ( ) saistībā ar apelāciju par Vispārējās tiesas spriedumu ( ). Papildus konkrētam risinājumam izskatāmajā lietā, šī ir pirmā iespēja noskaidrot dažus noteicošus punktus, lai noteiktu pārbaudes tiesā robežas un kārtību, ko Savienības tiesas var īstenot attiecībā uz Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (turpmāk tekstā – “ITSB”) Kopienas dizainparaugu jomā pieņemtajiem lēmumiem.

I – Atbilstošās tiesību normas

2. Regula Nr. 6/2002 (turpmāk tekstā arī – “regula”) ir ilga un sarežģīta likumdošanas procesa, kura kopsavilkumu sniegt šeit nav vajadzības, bet kura pirmsākumi meklējami 50. gadu beigās ( ), rezultāts. Regulas 3. pantā “dizainparaugs [dizains vai paraugs]” ( ) ir definēts kā “visa ražojuma vai tā daļas izskats, kas radies no paša ražojuma un/vai tā rotājumu iezīmēm, jo īpaši līnijām, kontūrām, krāsām, formas, virsmas struktūras un/vai materiāla”.

3. Regulas 4. pantā ar virsrakstu “Aizsardzības iegūšanas nosacījumi” ir paredzēts:

“1. Dizainparaugs ir aizsargāts kā Kopienas dizainparaugs, ja tas ir jauns un tam ir individuāla būtība.

[..]”

4. Regulas 5. un 6. pantā ir definēti abi 4. pantā minētie kritēriji, respektīvi, dizainparauga novitāte un individuālā būtība.

5. Regulas 5. pantā ar virsrakstu “Novitāte” ir noteikts:

“1. Dizainparaugu uzskata par jaunu, ja sabiedrībai nav darīts pieejams identisks dizainparaugs, šādos gadījumos:

a) attiecībā uz nereģistrētu Kopienas dizainparaugu, pirms tā datuma, kad dizainparaugs, kura aizsardzību pieprasa, ir pirmo reizi darīts pieejams sabiedrībai;

b) attiecībā uz reģistrētu Kopienas dizainparaugu, pirms tā datuma, kad ir aizpildīts reģistrācijas pieteikums attiecībā uz to dizainparaugu, kura aizsardzību pieprasa, vai, ja attiecina prioritāti, pirms prioritātes datuma.

2. Dizainparaugus uzskata par identiskiem, ja to iezīmes atšķiras tikai nebūtiski.”

6. Regulas 6. pantā ar virsrakstu “Individuālā būtība” ir noteikts:

“1. Uzskata, ka dizainparaugam ir individuāla būtība, ja vispārējais iespaids, ko tas rada informētam lietotājam, atšķiras no vispārējā iespaida, ko šādam lietotājam rada jebkurš dizainparaugs, kas ir darīts pieejams sabiedrībai, šādos gadījumos:

a) attiecībā uz nereģistrētu Kopienas dizainparaugu, līdz tam datumam, kad dizainparaugs, kura aizsardzību pieprasa, ir pirmo reizi darīts pieejams sabiedrībai;

b) attiecībā uz reģistrētu Kopienas dizainparaugu, līdz tam datumam, kad ir aizpildīts reģistrācijas pieteikums, vai, ja attiecina prioritāti, pirms prioritātes datuma.

2. Novērtējot individuālo būtību, ņem vērā dizainparauga autora radošo pieeju [brīvības robežas], izveidojot dizainparaugu.”

7. Dizainparauga radītā “vispārējā iespaida” jēdziens un autora “radošās pieejas [brīvības robežas]” jēdziens ir minēti ne tikai regulas 6. pantā, bet arī tās 10. pantā, kura nosaukums ir “Aizsardzības joma”. Tajā ir noteikts:

“1. Kopienas dizainparauga piešķirtā aizsardzība attiecas uz visiem dizainparaugiem, kas informētam lietotājam neatstāj atšķirīgu vispārējo iespaidu.

2. Novērtējot aizsardzības jomu, ņem vērā dizainparauga autora radošo pieeju [brīvības pakāpe], izveidojot dizainparaugu.”

8. Regulas 25. pantā “Spēkā neesamības iemesli” redakcijā, kas piemērojama faktiem, par kuriem ir šī tiesvedība, ir paredzēts:

“1. Kopienas dizainparaugu var pasludināt par spēkā neesošu tikai šādos gadījumos:

a) ja dizainparaugs neatbilst 3. panta a) apakšpunktā izstrādātajai definīcijai;

b) ja tas neatbilst 4. līdz 9. panta prasībām;

c) ja pēc tiesas lēmuma tiesību īpašniekam nav tiesību uz Kopienas dizainparaugu atbilstīgi 14. pantam;

d) ja Kopienas dizainparaugs ir konfliktā ar iepriekšēju dizainparaugu, kas ir darīts pieejams sabiedrībai pēc pieteikuma iesniegšanas, vai, ja attiecina prioritāti, pēc Kopienas dizainparauga prioritātes datuma, un kas no datuma pirms minētā datuma ir aizsargāts kā reģistrēts Kopienas dizainparaugs, vai ar šā dizainparauga reģistrēšanas pieteikumu, vai arī kā dalībvalsts reģistrēts dizainparaugs, vai ar šādu tiesību iegūšanas pieteikumu;

[..].”

9. ITSB lēmumu dizainparaugu jomā pārbaude tiesā ir paredzēta regulas 61. pantā ar virsrakstu “Sūdzības [prasības] Eiropas Kopienu [Savienības] Tiesā”, kurā ir noteikts:

“1. Sūdzības [prasības] par Apelāciju padomes lēmumiem var iesniegt Eiropas Kopienu [Savienības] Tiesā.

2. Sūdzību [prasību] var iesniegt, pamatojot to ar kompetences trūkumu, būtiskiem procedūras pārkāpumiem, Līguma, šīs regulas vai jebkuras ar to piemērošanu saistītas tiesību normas pārkāpumiem, vai arī ar pilnvaru ļaunprātīgu pārsniegšanu [izmantošanu].

3. Eiropas Kopienu [Savienības] Tiesas kompetencē ir apstrīdētā lēmuma atcelšana vai grozīšana.

[..]”

II – Fakti un procedūra ITSB birojā

10. 2003. gada 17. jūlijā sabiedrība Grupo Promer Mon-Graphic, SA (turpmāk tekstā – “Promer”) iesniedza ITSB birojam Kopienas dizainparauga reģistrācijas pieteikumu attiecībā uz preci, kas aprakstīta kā “metāla plāksne spēlēm” ( ). Dizainparaugs tika reģistrēts ar numuru 53186-01. Dizainparauga grafiskais attēlojums ir šāds:

11. Pieteikumā tika pieprasīta prioritāte Spānijas dizainparaugam Nr. 157098, par kuru pieteikums tika iesniegts 2003. gada 8. jūlijā.

12. 2003. gada 9. septembrī sabiedrība PepsiCo, Inc. (turpmāk tekstā – “PepsiCo”) iesniedza ITSB birojam dizainparauga Nr. 74463-01 reģistrācijas pieteikumu attiecībā uz preci, kas identificēta kā “spēlēm paredzēts veicināšanas ražojums” (“promotional item for games”). Arī šajā gadījumā tika pieprasīta prioritāte Spānijas dizainparaugam Nr. 157156, kura reģistrācijas pieteikums tika iesniegts 2003. gada 23. jūlijā. Dizainparauga grafiskais attēlojums ir šāds:

13. Abi dizainparaugi ir mazas kolekcionējamas bērnu spēles, ko bieži vien izplata kā suvenīru citu produktu iesaiņojumā. Runa ir par tā sauktajiem “pogs” (spāņu valodā tos parasti dēvē par “tazos”).

14. 2004. gada 4. februārī Promer apstrīdēja PepsiCo reģistrēto dizainparaugu ITSB Anulēšanas nodaļā, norādot uz konfliktu ar savu agrāko dizainparaugu, saskaņā ar regulas 25. panta 1. punkta d) apakšpunktu. 2005. gada 20. jūnijā Anulēšanas nodaļa pieņēma lēmumu par šo pieteikumu, pasludinot PepsiCo reģistrēto dizainparaugu par spēkā neesošu. Anulēšanas nodaļa uzskatīja, ka abi konfliktējošie dizainparaugi tik tiešām ir tik līdzīgi, ka rada informētam lietotājam vienādu vispārējo iespaidu.

15. PepsiCo veiksmīgi apstrīdēja Anulēšanas nodaļas lēmumu Apelāciju padomē. Apelāciju padome it īpaši norādīja, ka, izvērtējot vispārējo iespaidu, ko rada konfliktējošie dizainparaugi, saskaņā ar regulu jāņem vērā autora [radošā] brīvība, izveidojot dizainparaugu. Anulēšanas nodaļa bija uzskatījusi, ka konkrētajā gadījumā minētā [radošā] brīvība bijusi ļoti plaša, jo par atsauces punktu minētā nodaļa bija uzskatījusi visu iespējamo veicināšanas izstrādājumu klāstu, kas acīmredzami ir ļoti daudzskaitlīgs. Savukārt Apelāciju padome uzskata, ka šajā lietā vērā ņemamā atsauces joma ir daudz ierobežotāka un attiecināma tikai uz ražojumiem “pogs” (vai “tazos”): līdz ar to, tā kā riņķveida formas elements minētajiem ražojumiem ir obligāts, jo tas veido minēto ražojumu pastāvīgu iezīmi, autora faktiskā radošā brīvība ir daudz ierobežotāka par to, ko apsvērusi Anulēšanas nodaļa. Ievērojot minētos apsvērumus, Apelāciju padome uzskatīja, ka, lai gan ierobežotas, atšķirības starp abiem dizainparaugiem tomēr ir pietiekamas, lai izslēgtu iespēju, ka tie rada informētam lietotājam vienādu vispārējo iespaidu. Tāpēc Apelāciju padome atcēla Anulēšanas nodaļas lēmumu un apstiprināja PepsiCo reģistrētā dizainparauga spēkā esamību.

III – Pārsūdzētais spriedums

16. Promer apstrīdēja Apelāciju padomes lēmumu Vispārējā tiesā, kura 2010. gada 18. martā pasludināja spriedumu lietā T‑9/07 Grupo Promer Mon Graphic/ITSB – PepsiCo (turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”) ( ).

17. Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa lielā mērā apstiprināja Apelāciju padomes juridiskos vērtējumus. It īpaši tā apstiprināja, ka dizainparaugu “konflikta” jēdziens saskaņā ar regulas 25. pantu ietver to, ka minētie dizainparaugi rada informētam lietotājam vienādu vispārējo iespaidu ( ). Turklāt tā apstiprināja, ka atsauces apjomu, lai noteiktu autora brīvības pakāpi, veido nevis visu spēlēm paredzēto veicināšanas ražojumu kopums, bet konkrēti spēles piederumi “pogs” ( ): līdz ar to autora faktiskā brīvība ir samērā ierobežota.

18. Tomēr Vispārējā tiesa uzskata, ka arī tajā ierobežotajā apjomā, kurā ļauts izpausties autora brīvībai, izveidojot jaunus ražojumu dizainparaugus, kas pazīstami kā “pogs”, PepsiCo reģistrētajam dizainparaugam bija iespēja sasniegt lielāku atšķirības pakāpi attiecībā pret dizainparaugu, ko reģistrējusi Promer. It īpaši pārsūdzētā sprieduma 79.–81. punktā Vispārējā tiesa ir norādījusi (izcēlums mans):

“79. [..] abiem attiecīgajiem dizainparaugiem ir koncentrisks aplis, kas atrodas attālumā, kurš atbilst aptuveni vienai trešdaļai no attāluma starp diska malu un centru. Apstrīdētā lēmuma 22. punktā Apelāciju padome ir norādījusi uz šo līdzību, atzīmējot, ka šim aplim bija jāatspoguļo ideja, ka centrālā daļa ir nedaudz paaugstināta. Tomēr ir jāatzīst, ka šī centrālā daļa varētu tikt norobežota ar kādu citu formu, nevis apli. Par to liecina apstrīdētā dizainparauga reģistrācijas pieteikums, kas iekļauts lietas materiālos, kurus ITSB nosūtījusi Vispārējai tiesai, un no kura izriet, ka saistībā ar apstrīdēto dizainparaugu tika pieprasīta prioritāte attiecībā uz Spānijas dizainparaugu Nr. 157156, kas ietver trīs variantus, un ka šī paaugstinātā centrālā daļa dažādos variantos ir norobežota ar apli, trīsstūri vai sešstūri. Turklāt ar argumentu, ko ITSB minējusi tiesas sēdē un saskaņā ar kuru formai esot bijis jābūt elementārai, lai nedeformētu attēlu, kas varētu tikt uzlikts uz diska, nevar atspēkot minēto apsvērumu, jo trīsstūra, sešstūra vai pat kvadrāta vai ovāla formas izmantošana apļa formas vietā neizraisītu attēla deformāciju lielākā mērā. Turklāt minēto apsvērumu nevar atspēkot arī ar ITSB argumentu, saskaņā ar kuru, lai šī paaugstinātā centrālā daļa varētu būt izliekta, esot nepieciešams aplis, jo citu starpā tas varētu būt ovāls.

80. [..] starp attiecīgajiem dizainparaugiem pastāv līdzība tiktāl, ciktāl diska izliektā mala ir paaugstināta attiecībā pret diska starpposma daļu, kas atrodas starp malu un paaugstināto centrālo daļu.

81. [..] attiecīgie dizainparaugi ir līdzīgi attiecīgajās diska paaugstinātās centrālās daļas un tā starpposma daļas, kas atrodas starp malu un paaugstināto centrālo daļu, proporcijās.”

19. Pamatojoties uz tikko kā minētajiem apsvērumiem, Vispārējā tiesa uzskatīja, ka ar atšķirībām starp konfliktējošiem dizainparaugiem nepietiek, lai radītu informētam lietotājam atšķirīgu vispārējo iespaidu ( ), un tāpēc atcēla Apelāciju padomes lēmumu.

IV – Tiesvedība Tiesā un lietas dalībnieku prasījumi

20. Tiesas kanceleja šo apelācijas sūdzību saņēma 2010. gada 4. jūnijā. Ar to apelācijas sūdzības iesniedzēja sabiedrība, PepsiCo, lūdz Tiesu:

– atcelt pārsūdzēto spriedumu;

– galīgi noraidīt prasību, ko prasītāja iesniegusi tiesai pirmajā instancē vai, pakārtoti – nodot lietu atkārtotai izskatīšanai Vispārējai tiesai;

– piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus pirmajā instancē.

21. Promer, prasītāja pirmajā instancē, lūdz Tiesu:

– apelācijas sūdzību noraidīt;

– piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

22. ITSB iestājās lietā apelācijas sūdzības iesniedzējas atbalstam un lūdz apmierināt apelācijas sūdzību.

23. Lietas dalībnieki tika uzklausīti 2011. gada 10. marta tiesas sēdē.

V – Par apelācijas sūdzību

24. Apelācijas sūdzības pamatojumam tās iesniedzēja izvirza vienu vienīgu pamatu, ko veido piecas daļas. Es izskatīšu šīs daļas vienu pēc otras pēc kārtas.

A – Par vienīgā pamata pirmo daļu, kas attiecas uz autora [radošās] brīvības pakāpi

1) Lietas dalībnieku argumenti

25. Pamata pirmajā daļā prasītāja apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot kļūdaini piemērojusi principu, saskaņā ar kuru abu konfliktējošo dizainparaugu salīdzinājumā esot jāņem vērā iespējamā autora [radošās] brīvības pakāpe. It īpaši, lai gan pareizi norādījusi, ka konkrētajā gadījumā minētie ierobežojumi ir bijuši visai stingri, un autora radošā brīvība – ierobežota, Vispārējā tiesa esot vēlāk uzskatījusi par līdzības elementiem, kuri spēj padarīt abus dizainparaugus par pārāk līdzīgiem, aspektus, kas raksturīgi visiem ražojumiem “pogs” – aspektus, kuri, pēc prasītājas domām, nav varējuši būt citādāki. PepsiCo uzskata, ka tie esot: centrālās daļas apļveida forma, paaugstinātā mala un attiecīgās diska centrālās daļas un starpposma daļas proporcijas: runa te tik tiešām esot par trim elementiem, kas ir tipiski visiem atsauces kategorijas priekšmetiem, ko nosaka pati ražojumu funkcija. Turklāt centrālās daļas apļveida forma esot nepieciešama arī tādēļ, lai, ar pirkstu piespiežot ražojumus “pogs”, tie izdotu skaņu ( ).

26. ITSB piekrīt apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentam, bet ievieš tajā dažas nelielas nianses. It īpaši, pēc ITSB apgalvojuma, centrālās daļas apļveida formu, lai gan tā nav obligāti nepieciešama no funkcionālā viedokļa, tomēr pieprasot tirgus, kurā tā tiek izplatīta un izmantota minētajiem ražojumu veidiem. Tādējādi tā esot dizainparauga autora radošās brīvības ierobežojums.

27. Savukārt Promer lūdz noraidīt apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentus un uzskata, ka to mērķis īstenībā esot apšaubīt Vispārējās tiesas veiktos faktiskos vērtējumus.

2) Vērtējums

28. Apelācijas sūdzības pamata pirmajā daļā ir skarts viens no Kopienas dizainparaugu jomā būtiskajiem elementiem, proti, autora faktiski baudītās radošās brīvības loma, kāda tai būtu jāatzīst. Regulā, kā jau redzējām, izklāstot atbilstošās tiesību normas, radošās brīvības pakāpe ir minēta gan 6. pantā – attiecībā uz dizainparaugu individuālo būtību, gan 10. pantā – attiecībā uz aizsardzības jomu: abos gadījumos normā ir apgalvots, ka “ņem vērā dizainparauga autora radošo pieeju [brīvības pakāpi], izveidojot dizainparaugu”.

29. Vajadzību ņemt vērā autora radošo brīvību izskaidro tas, ka dažas attiecīgā produkta, uz ko attiecas dizainparaugs, īpašības ir, tā teikt, “obligātas”: līdz ar to attiecībā uz tām autoram nav brīvības tās grozīt un to līdzību ar īpašībām otrā dizainparaugā nevar uzskatīt par nozīmīgu. Piemēram, starp diviem virtuves galda dizainparaugiem parasti nozīmīgs elements nebūs tas apstāklis, ka abos ir paredzēts galds ar četrām kājām, jo četras kājas ir īpašība, kas vairākumā gadījumu ir pastāvīga virtuves galdu īpašība. Gadījumā ar dizainparaugiem, ko raksturo ievērojami autora radošās brīvības ierobežojumi, principā arī ar mazām atšķirībām var būt pietiekami, lai radītu atšķirīgu vispārējo iespaidu.

30. Viens no punktiem, kas jānoskaidro un par kuru regulā nav sniegta atbilde, ir par to, kādi autora radošās brīvības ierobežojumi jāņem vērā. Kā jau redzējām, izklāstot lietas dalībnieku argumentus, būtībā pastāv divas iespējamas nostājas. Var uzskatīt, ka vienīgās vērā ņemamās robežas ir tīri funkcionāla rakstura: respektīvi, īpašības, kurām jāpiemīt precei, uz kuru attiecas dizainparaugs, lai minētā prece varētu pildīt savas funkcijas. Minēto jēdzienu netieši ir izmantojusi Vispārējā tiesa, un prasītāja to neapstrīd, uz tā balstot savu argumentāciju. Savukārt ITSB uzskata, ka jāņem vērā arī tās dizainparauga īpašības, kuras, lai gan nav obligātas no funkcionālā viedokļa, tādas tomēr ir, jo tirgus sagaida, lai precēm tās būtu: šajā gadījumā minētā īpašība esot ražojumu “pogs” centrālās daļas riņķveida forma ( ). Tāpēc, pēc ITSB domām, arī šāda veida ierobežojums būtu jāņem vērā.

31. Tā kā Vispārējās tiesas izmantotais autora [radošās] brīvības pakāpes jēdziens netiek apstrīdēts, Tiesai par minēto aspektu nav jāspriež. Tomēr es norādu, ka, manuprāt, būtu jāpieņem funkcionāla tipa jēdziens, ko Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā tieši ir izmantojusi. Citiem vārdiem, saskaņā ar regulu vērā ņemamie radošās brīvības ierobežojumi ir tikai tie, ko vajag, lai prece pildītu kādu noteiktu funkciju: piemēram, “pogs” ražojumu gadījumā, lai tiem nebūtu bērnam bīstamu asu stūru.

32. Savukārt iespējamās tirgus sagaidāmās “standarta” īpašības, kas tehniski nav nepieciešamas, nevar uzskatīt par autora [radošās] brīvības ierobežojumiem. Tas ir to mērķu dēļ, ko cenšas sasniegt normas par dizainparaugu aizsardzību. Minēto normu pamatmērķis tik tiešām ir atalgot novatorisku ražojumu izstrādātājus, tiem piešķirot aizsardzību. Tam nepārprotami pretrunā ir atzinums, ka tikai ar tirgus sagaidāmo varētu attaisnot piespiedu vienveidīgumu, zināmas dizainparauga īpašības uzskatot par nemaināmām.

33. Iepriekšējā punktā norādītais apstiprinās arī, izskatot sagatavošanās darbus, kuri tāpat – saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru ( ) – nav noteicoši. Regulas sākotnējā priekšlikumā, ko Komisija iesniedza 1993. gada 3. decembrī ( ), 11. panta komentārā, kas atbilst pašreizējam 10. pantam, ir lasāms: “Dizainparaugi ar izteiktām funkcionālām īpašībām, kuros dizainparauga izstrādātājam jāievēro iepriekš noteikti parametri, iespējams, būs līdzīgāki nekā tie dizainparaugi, kuru autoram ir bijusi lielāka radošā brīvība. Tāpēc 2. punktā ir noteikts otrs princips, uz kura pamata jāņem vērā dizainparauga izstrādātāja radošās brīvības pakāpe, ja jāizvērtē līdzība starp agrāku dizainparaugu un vēlāku dizainparaugu” (izcēlums mans). Kā redzams, runa tātad ir par funkcionālām īpašībām: arī pārējās priekšlikuma valodu redakcijās ir saglabāta šī izpratne ( ).

34. Šajos apstākļos paliek spēkā apstāklis, ka vērtējums tam, kādi katrā konkrētā gadījumā ir autora radošās brīvības ierobežojumi – un tas ir skaidrs – ir faktu vērtējums, kuru Tiesa nevar pārskatīt, izņemot faktu sagrozīšanas gadījumā, izskatot iesniegto apelācijas sūdzību par Vispārējās tiesas nolēmumu.

35. Izskatāmajā lietā, manuprāt, nevar noliegt, ka prasītājas izvirzīto argumentu vienīgais mērķis ir apšaubīt Vispārējās tiesas veikto faktu vērtējumu. Būtībā PepsiCo apstrīd, ka Vispārējā tiesa esot kļūdaini uzskatījusi, ka autors var mainīt zināmus dizainparauga aspektus, kuri, pretēji tiesas nospriestajam, esot obligāti un nemaināmi. Tomēr ir skaidrs, ka konkrētu dizainparaugu tādu aspektu vērtējums, uz kuriem neattiecas autora radošā brīvība, ir fakta vērtējums, tāpēc Tiesa šajā ziņā nevar apšaubīt Vispārējās tiesas veiktos vērtējumus. Vispārējā tiesa ir uzskatījusi, ka ražojumi “pogs” var saglabāt savu dabu un savas īpašības arī tad, ja to centrālā daļa ir trīsstūra, sešstūra formas vai ovāla, nevis riņķveida: pārskatīt tādus vērtējumus nav Tiesas kompetencē.

36. Tāpēc es uzskatu, ka apelācijas sūdzības vienīgā pamata pirmā daļa ir jāuzskata par nepieņemamu.

B – Par vienīgā pamata otro daļu, kas attiecas uz “informēta lietotāja” jēdzienu

1) Lietas dalībnieku argumenti

37. Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējā tiesa, izvērtējot konfliktējošo dizainparaugu iedarbību, par atsauces sabiedrību esot izmantojusi nevis regulā paredzēto “informēto lietotāju”, bet gan “vidusmēra patērētāju”, uz kuru jāatsaucas, piemērojot Kopienas preču zīmju tiesiskajā regulējumā ietvertos noteikumus. Tas esot īpaši secināms no pārsūdzētā sprieduma 82. un 83. punkta, kurā Vispārējā tiesa ir apstiprinājusi (izcēlums mans):

“82. Tā kā autoram nav noteikts nekāds īpašs ierobežojums, [..] minētās līdzības attiecas uz elementiem, attiecībā uz kuriem pastāv autora brīvība apstrīdētā dizainparauga izstrādē. No tā izriet, ka tie saistīs informēta lietotāja uzmanību, it īpaši tāpēc – kā uz to norādījusi pati persona, kas iestājusies lietā –, ka aplūkojamajā lietā virspuses ir vislabāk redzamas šim lietotājam.

83. [..] Tomēr ir jākonstatē, ka, tā kā izliekuma pakāpe ir ļoti maza, ņemot vērā nelielo pašu disku biezumu, informēts lietotājs neuztvers viegli šo izliekumu, it īpaši virsskatā, ko apstiprina faktiski tirgotie ražojumi, kas minēti lietas materiālos, kurus ITSB ir pārsūtījusi Vispārējai tiesai.”

38. Pēc apelācijas sūdzības iesniedzējas domām, lai gan Vispārējā tiesa esot minējusi informētu lietotāju, nevis vidusmēra patērētāju, īstenībā tā par atsauci izmantojusi tieši vidusmēra patērētāju. To it īpaši pierādot izceltie izteicieni iepriekš minētajos divos punktos: ar tiem Vispārējā tiesa pierādot, ka nav ņēmusi vērā faktu, ka informēts lietotājs ir mazāk “virspusīgs” par vidusmēra patērētāju. Tātad ņemt vērā tikai preces visvieglāk redzamos elementus (82. punkts) un viegli uztveramās atšķirības starp konfliktējošiem dizainparaugiem (83. punkts) būtu vienkāršota pieeja. Savukārt informēts lietotājs lieliski spētu uztvert arī maz pamanāmas atšķirības, kuras attiecas uz maz redzamām to preču daļām, ko raksturo konfliktējošie dizainparaugi.

39. ITSB piekrīt prasītājas argumentiem un piebilst, ka Vispārējā tiesa esot kļūdaini pamatojusies uz tāda patērētāja skatupunktu, kurš atceras konfliktējošos dizainparaugus, nevis uz tāda patērētāja skatupunktu, kurš tos tieši salīdzina. Salīdzinājums uz atcerēšanās pamata esot tipisks salīdzinājums preču zīmju jomā, bet dizainparaugu jomā drīzāk būtu jāiedomājas tādu preču tiešs salīdzinājums, kuras raksturo konfliktējošie dizainparaugi.

2) Vērtējums

40. Pamats, manuprāt, ir daļēji nepieņemams un daļēji nepamatots.

41. Vispārējā tiesa ir, pirmkārt, pareizi izmantojusi par atsauces publiku nevis “vidusmēra patērētāju”, bet “informētu lietotāju”, kā to nosaka regula. Tas ir konkrēti norādīts pārsūdzētajā spriedumā, un nav neviena elementa, lai apgalvotu, ka tas tā nav.

42. Problēma ir tāda, ka regulā nav definēts “informēta lietotāja” jēdziens: līdz ar to, tā kā līdz šim nav tiesas spriedumu, kas būtu paskaidrojuši minēto jēdzienu, vēl ir iespējamas dažas neskaidrības.

43. Ir skaidrs, ka informēts lietotājs, par ko ir runa regulā, nav vidusmēra patērētājs, uz kuru jāatsaucas, lai piemērotu normas preču zīmju jomā, no kura netiek prasītas nekādas speciālas zināšanas un kurš parasti nenodarbojas ar konfliktējošu preču zīmju tiešu salīdzināšanu; tomēr informēts lietotājs nav arī nozares eksperts, uz kuru atsaucas, izvērtējot patenta novatorisko iedabu. Var sacīt, ka informēts lietotājs ir sava veida starpposma figūra starp abiem iepriekšējiem. Tātad runa nav par vispārīgu patērētāju, kas gluži nejauši, arī bez īpašām zināšanām, varētu nonākt saskarē ar ražojumu, ko raksturo kāds konkrēts dizainparaugs. Tomēr nav runa arī par ekspertu, kam būtu padziļinātas tehniskas zināšanas.

44. Izskatot regulas sagatavošanas darbus, apstiprinās minētā “starpposma” definīcija. It īpaši sākotnējā projekta 6. panta 1. punkta komentārā ( ) Komisija ir norādījusi: “Persona, uz kuru jāatsaucas, lai novērtētu atšķirīgu vispārējo iespaidu, ir “informēts lietotājs”. Viņš var būt – bet viņam nav obligāti jābūt – galīgais patērētājs, kurš var absolūti nezināt ražojuma izskatu (piemēram, ja ražojums ir mašīnas vai iekārtas iekšēja detaļa, ko aizstāj remonta laikā). Šajos gadījumos “informēts lietotājs” ir persona, kura nomaina rezerves daļu. Tiek pieņemts, ka viņam ir noteikts zināšanu līmenis vai ir zināmi jēdzieni par rūpniecisko dizainu. Tomēr izteiciens “informēts patērētājs” norāda arī uz to, ka līdzība nav jākonstatē “rūpniecisko dizainparaugu ekspertiem””.

45. Vispārējā tiesa šajā ziņā ir pareizi norādījusi, ka, lai novērtētu konfliktējošos dizainparaugus šajā lietā, par atsauces punktu jāuzskata informēts lietotājs. Jāuzsver, ka tā to arī ir izdarījusi, pārņemot identifikāciju, ko veikusi Apelāciju padome un saskaņā ar kuru informēts “pogs” ražojuma lietotājs varēja būt gan 5–10 gadus vecs bērns (gala patērētājs), gan “sabiedrības, kas izmanto šā veida ražojumus, lai veicinātu savu preču noietu, mārketinga direktors” ( ). Vispārējā tiesa turklāt ir precizējusi, ka “informēts lietotājs ir īpaši uzmanīgs un tam ir noteiktas zināšanas par agrāku attīstības līmeni, proti, par agrākiem dizainparaugiem, kas attiecas uz attiecīgo ražojumu un kas ir bijuši darīti pieejami sabiedrībai apstrīdētā dizainparauga reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas datumā vai, attiecīgā gadījumā, pieprasītās prioritātes datumā” ( ).

46. Tātad Vispārējās tiesas apgalvojumi par informēta lietotāja iedabu un raksturojumu dizainparaugu jomā ir precīzi, tā kā minētā persona ir pareizi atšķirta un norobežota gan attiecībā uz vispārīgu patērētāju, gan attiecībā uz nozares ekspertu. Jau tas vien, ka konkrētajā gadījumā ir pieņemta doma par “duālu” informētu lietotāju, kurā ietilpst gan bērns – galīgais patērētājs, gan uzņēmuma vadītājs, kam var būt interese izmantot ražojumus “pogs” kā veicināšanas ražojumus, manuprāt, apliecina gan pareizību, ar kādu veikta juridiskā argumentācija, gan uzmanību, ar kādu Vispārējā tiesa veikusi vērtējumus.

47. Tāpēc attiecībā uz “informēta lietotāja” pareizu identifikāciju pamats ir jānoraida kā nepamatots.

48. Tāpat kā netika konstatētas Vispārējās tiesas kļūdas, tai identificējot atsauces sabiedrību, tāpat arī nevar izvirzīt iebildumus par to, ko pirmās instances tiesa apgalvojusi attiecībā uz konfliktējošu dizainparaugu salīdzināšanas veidu, kuru var veikt informēts lietotājs.

49. Pirmkārt, un kā to citu starpā norādījis arī ITSB, es norādu, ka regulā par šo jautājumu nekas nav teikts. Tātad principā varētu būt runa gan par netiešu salīdzinājumu uz atcerēšanās pamata, kā tas parasti notiek preču zīmju jomā ( ), gan par tiešu salīdzinājumu, ko veic, tieši novērojot preces, kuras atrodas cita citai līdzās.

50. Manuprāt, abi salīdzināšanas veidi var likumīgi pastāvēt dizainparaugu jomā, un noteikt sistēmiski izmantot tikai vienu veidu nozīmētu ne tikai piedēvēt regulai noteikumus, kuru tajā nav, bet arī nesaprātīgi ierobežotu ITSB pilnvaras un tādējādi arī pašu dizainparaugiem atzīto aizsardzību.

51. Tik tiešām, jānorāda, ka, lai gan daudzos gadījumos konfliktējošo dizainparaugu raksturoto preču tiešs salīdzinājums informētam lietotājam, bez šaubām, ir iespējams, nevar noliegt, ka dažās situācijās tas var būt neīstenojami. Padomāsim, piemēram, par dizainparaugiem, kas attiecas uz tādām precēm, kuras savu lielo izmēru dēļ vai tāpēc, ka tām jāatrodas tālu citai no citas, parasti nekad nevarēs tikt novietotas blakus: ne vienmēr informēts lietotājs varēs tieši salīdzināt, piemēram, divus kuģus vai divas lielas rūpnieciskas iekārtas. Tādā gadījumā viņam varbūt būs pienācīga dokumentācija salīdzinājuma veikšanai, bet reti kad viņš varēs veikt salīdzinājumu “realitātē”, un starp viena un otra dizainparauga vērtējumu var paiet zināms laiks.

52. Tāpēc salīdzinājuma veids, ko informēts lietotājs varēs veikt attiecībā uz diviem dizainparaugiem, nav jau iepriekš stingri jānosaka: drīzāk tas būs jāvērtē katrā konkrētā gadījumā, pamatojoties uz apstākļiem un to preču īpašībām, ko raksturo konfliktējošie dizainparaugi. Informētā lietotāja raksturs nozīmē, ka pēc iespējas tas preces salīdzina tieši, bet tad, kad tas tomēr nav iespējams vai tas nav reālistiski, jāiedomājas salīdzinājums, kas, gan nebūdams pamatots tikai uz neskaidrām atmiņām – kā tas ir preču zīmju jomā –, tomēr var ilgt laikā un telpā, konkrēti nepieciešamajās robežās.

53. Konkrētajā gadījumā, šķiet, nav šaubu par to, ka ražojumu “pogs” tiešs salīdzinājums bija iespējams, jo runa ir par maza izmēra ražojumiem, kuri ir plašā apritē. Tomēr jānorāda, ka atšķirībā no apelācijas sūdzības iesniedzējas un ITSB apgalvotā, lasot pārsūdzēto spriedumu, tajā netiek konstatēta neviena tiesību kļūda, kuru Vispārējā tiesa šajā ziņā it kā esot pieļāvusi.

54. Tik tiešām, Vispārējā tiesa, it īpaši pretēji ITSB apgalvotajam, nav ņēmusi par paraugu situāciju, kurā atsauces sabiedrība salīdzinātu preces, pamatojoties uz atmiņām par to radīto iespaidu. Gluži pretēji, kā tas redzams no pārsūdzētā sprieduma 82. un 83. punkta (minēti iepriekš), argumentācija ir koncentrēta uz elementiem, kuri spēj “piesaistīt informēta lietotāja uzmanību”.

55. Nav nozīmes arī tam, ka pārsūdzētā sprieduma 77. punktā ir izmantots izteiciens “šī līdzība nebūs iekļauta attiecīgo dizainparaugu kopējā iespaidā uz informētu lietotāju”. Neskarot to, ka šeit Vispārējā tiesa ir atbalstījusi prasītājas nostāju, apgalvojot, ka daži raksturīgi konfliktējošo dizainparaugu elementi nav jāņem vērā, jo tie esot tipiski visiem attiecīgās kategorijas ražojumiem, jānorāda, ka ar šiem teikumiem Vispārējā tiesa ir apstiprinājusi un piekritusi Apelāciju padomes argumentācijai. Turklāt teiciena “nebūs iekļauta kopējā iespaidā” (tiesvedības valodas redakcijā “would not be remembered”) izmantojums, lai arī ir mazliet neveiksmīgs, tomēr nekādā ziņā nenozīmē, ka dizainparaugu salīdzinājums jāveic, pamatojoties uz sabiedrībā par tiem palikušajām “atmiņām”. Gluži pretēji, lasot minēto frāzi saistībā ar spriedumu, ir redzams, ka Vispārējās tiesas argumentācijas pamatā ir tādu elementu identificēšana, kas spēj piesaistīt informēta lietotāja uzmanību. Citu starpā vairākās pārsūdzētā sprieduma valodu redakcijās kopā ar “atcerēšanās” ideju vai pat tās vietā ir atrodama līdzību “uztveršanas” ideja ( ).

56. Tāpēc arī šajā aspektā Vispārējās tiesas argumentācija ir pareiza, un apelācijas sūdzības iesniedzējas argumenti ir jānoraida.

57. Visbeidzot, kas attiecas savukārt uz dizainparaugu īpašo uztveri, kā to uztver informēts lietotājs – pēc tam, kad viņš ir pareizi identificēts un kad ir noteikts veids, kādā salīdzinājums jāveic, jānorāda, ka Vispārējās tiesas veiktie vērtējumi pilnībā ietilpst faktu brīvā izvērtējumā, par ko spriest nav Tiesas kompetencē. Tāpēc pamats ir nepieņemams tajā daļā, kurā tiek apstrīdēti Vispārējās tiesas vērtējumi minētajā sakarā.

58. Tāpēc noslēgumā es uzskatu, ka arī apelācijas sūdzības vienīgā pamata otrā daļa ir jānoraida.

C – Par vienīgā pamata trešo daļu, kas attiecas uz informēta lietotāja uzmanības pakāpi un uz pārbaudes tiesā apjomu

1) Lietas dalībnieku argumenti

59. Pamata trešajā daļā apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza divus konkrētus iebildumus, kuri jāizskata atsevišķi.

60. Tā apgalvo, pirmkārt, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nosakot vispārējo iespaidu, kas radies informētam lietotājam, un izskatot tikai tās konfliktējošo dizainparaugu īpašības, kuras minētais lietotājs būtu viegli uztvēris. Tas it īpaši esot redzams no pārsūdzētā sprieduma 83. punkta, kurā tiek apgalvots, ka “ir jākonstatē, ka, tā kā izliekuma pakāpe ir ļoti maza, ņemot vērā nelielo pašu disku biezumu, informēts lietotājs neuztvers viegli šo izliekumu, it īpaši virsskatā” (izcēlums mans).

61. Pēc apelācijas sūdzības iesniedzējas domām, informēts lietotājs, kurš vēro konfliktējošos dizainparaugus, to apskatītu ne tikai virspusēji, kā to pieņēmusi Vispārējā tiesa, bet gan analizētu to daudz padziļinātāk. Tādējādi pārsūdzētajā spriedumā esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo dizainparaugu salīdzināšanai esot piemēroti nepareizi parametri.

62. Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā attiecībā uz pārbaudes tiesā apjomu, ko var īstenot pār Apelāciju padomes lēmumiem dizainparaugu jomā. Ievērojot dizainparaugu jomas tehnisko raksturu, minētā pārbaude būtu jāveic tikai par to, vai Apelāciju padome nav pieļāvusi acīmredzamas kļūdas. Gluži pretēji, konkrētajā lietā Vispārējā tiesa esot ar savu vērtējumu pilnībā aizstājusi ITSB struktūru veikto vērtējumu.

63. ITSB piekrīt apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentiem, it īpaši attiecībā uz pārbaudes tiesā apjomu.

2) Vērtējums

64. Arī šī pamata daļa, tāpat kā iepriekšējā, manuprāt, ir daļēji nepieņemama un daļēji nepamatota.

a) Par informēta lietotāja uzmanības līmeni

65. Apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentācija ir visupirms nepieņemama tajā daļā, kurā tā, gan minot kļūdas tiesību piemērošanā pastāvēšanu, patiesībā cenšas apšaubīt Vispārējās tiesas veikto faktu vērtējumu par to, kā informēts lietotājs uztver abus konfliktējošos dizainparaugus. Kā jau norādīts iepriekš, nav šaubu par to, ka Vispārējā tiesa ir pareizi iezīmējusi minētā lietotāja raksturojumu un ka minēto personu saskaņā ar regulu tā ir izmantojusi par atsauces personu dizainparaugu izvērtēšanai. Savukārt spriest par veidu, kādā šajā lietā informēts lietotājs uztvēra dizainparaugus un to, kādu iespaidu tie uz viņu atstāja, ir tikai Vispārējās tiesas pienākums, tā kā runa ir tikai par fakta jautājumu. Apelācijas sūdzības iesniedzējai nav izdevies pierādīt, ka pirmās instances tiesa būtu izmantojusi kļūdainus juridiskos parametrus.

66. Nav nozīmes arī tam, ka pārsūdzētā sprieduma 83. punktā ar atsauci uz attiecībām starp informētu lietotāju un dizainparaugu ir izmantots formulējums “uztvert viegli”. Lai gan apelācijas sūdzības iesniedzēja to ir apgalvojusi savos argumentos, minētais formulējums nebūt nenozīmē, ka Vispārējā tiesa ir iedomājusies virspusīgu un neuzmanīgu lietotāju. Jāatgādina, ka informēts lietotājs nav attiecīgās jomas eksperts, kas tiktu uzaicināts patentu jomā. Protams, viņš nav arī “izklaidīgs” vidusmēra patērētājs, uz kuru var atsaukties preču zīmju jomā: tomēr nekas neliedz, pamatojoties uz apstākļiem, uzskatīt, ka arī informēta lietotāja novērojumiem ir savas robežas un ka viņš neveiks padziļinātu un specializētu analīzi. Tāpat ir arī jāņem vērā, ka konkrētajā gadījumā ražojumi, ko raksturo konfliktējošie dizainparaugi, ir nelielas spēles, kas paredzētas 5–10 gadus veciem bērniem un tiek izplatītas par velti kā suvenīri citu preču iesaiņojumā. Pat tās rūpīgi novērojot, parasti netiks pārsniegts zināms pētīšanas un detalizācijas līmenis.

67. Jānorāda arī tas, ka citāts no pārsūdzētā sprieduma 83. punkta jāskata kontekstā, kurā tas iekļauts, nevis kā izolēts apgalvojums. Šajā ziņā, kā jau norādīts iepriekš, diskutējot par pamata otro daļu, ir jāuzskata, ka Vispārējā tiesa informētu lietotāju nav iedomājusies kā virspusēju un izklaidīgu, kaut arī viņam nav analītiskās sīkumainības, kas varbūt veido patentu novērotājiem piemītošu raksturiezīmi.

b) Par pārbaudes tiesā apjomu

68. Apelācijas sūdzības vienīgā pamata trešā daļa jāuzskata par nepamatotu tajā daļā, kurā tā liek apšaubīt pārbaudes tiesā apjomu, ko var īstenot attiecībā uz Apelāciju padomes lēmumiem dizainparaugu jomā.

69. Apelācijas sūdzības iesniedzēja un ITSB, kā redzējām, ierosina Savienības tiesai pārbaudīt tikai acīmredzamu kļūdu neesamību, būtībā ievērojot pastāvīgās judikatūras ievirzi attiecībā uz lietām, kurās jāizskata tādu lēmumu likumīgums, kurus raksturo ārkārtīgi tehnisks un specializēts saturs ( ).

70. Tomēr, manuprāt, nav iemeslu dizainparaugu jomā pieņemt citādāku pieeju nekā pieeja preču zīmju jomā.

71. Šajā ziņā es norādu, pirmkārt, ka regulas noteikums par pārbaudi tiesā, proti, 61. pants, būtībā ir vienāds ar noteikumu preču zīmju regulā ( ), kurā savukārt tiek atkārtotas Līgumu normas (pašlaik LESD 263. pants) par prasību atcelt tiesību aktu: tādējādi minēto normu būtība neļauj interpretēt tās citādi, kā arī izmantot dizainparaugu jomā citādāku pieeju nekā tā, kuru parasti ievēro preču zīmju jomā. Turklāt, kā paredzēts arī preču zīmju jomā, regulas 61. pantā Savienības tiesai ir atzītas pilnvaras ne tikai atcelt, bet arī grozīt apstrīdētos lēmumus: tas šķiet grūti savienojams ar to “šaurāku” kontroli.

72. Otrkārt, dizainparaugi, tāpat kā preču zīmes, jāvērtē ITSB birojam, nevis kādai citai organizācijai, kurai ir specifiskākas tehniskās kompetences.

73. Treškārt, jāatceras, ka dizainparaugu aizsardzībā atbilstīgi regulai, lai izvērtētu iespējamu konfliktu starp diviem dizainparaugiem, ņem vērā tikai vizuālo iespaidu, ko tie rada informētam lietotājam, kā Vispārējā tiesa to ir pārliecinoši pierādījusi pārsūdzētā sprieduma 50. punktā, nevienam šo faktu neapstrīdot. Lai gan novērotāja pieredzei var būt zināma nozīme, parasti vizuālam salīdzinājumam nevajag īpašu tehnisku kompetenci un spējas.

74. Vienīgais elements, ko varētu izmantot, lai argumentētu par labu šaurākai pārbaudei tiesā dizainparaugu jomā salīdzinājumā ar pārbaudi, ko īsteno preču zīmju jomā, varētu būt tas – kā jau iepriekš plaši apspriests –, ka atsauces persona ir nevis vidusmēra patērētājs, bet gan informēts lietotājs. Ar minēto atšķirību tomēr nepietiek, lai pamatotu atšķirīgu pārbaudes tiesā apjomu. Tas tāpēc, ka parasti informēts lietotājs ir nevis “tehniķis”, kam piemīt īpašas zināšanas, bet gan tikai mazliet vērīgāks un ieinteresētāks lietotājs nekā vidusmēra patērētājs: citiem vārdiem, lietotājs, kura uztveri Vispārējā tiesa var pienācīgi rekonstruēt.

75. Protams, vispārīgi un abstrakti ir iespējams iedomāties tādu Savienības tiesas attieksmi, kurā tā attiecībā uz ITSB lēmumiem ierobežo savu pārbaudi vairāk, nekā tas notiek tagad, ne tikai neaizstājot ar saviem vērtējumiem Biroja vērtējumus ( ), bet vispār atzīstot visu ITSB lēmumu “tehnisko dabu”, kas ierobežo pārbaudes tiesā apjomu. Tamlīdzīgai perspektīvas maiņai tomēr būtu jāattiecas uz visiem ITSB lēmumiem, tostarp lēmumiem preču zīmju jomā, un to, kā redzējām, nevarētu attiecināt tikai uz dizainparaugiem. Tāpēc ir skaidrs, ka šī nav piemērota vieta tamlīdzīgai esošās prakses grozīšanai.

76. Tātad jāsecina, ka Vispārējā tiesa nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nosakot savas pārbaudes apjomu attiecībā uz Apelāciju padomes lēmumu.

77. Līdz ar to arī vienīgā pamata trešā daļa ir jānoraida.

D – Par vienīgā pamata ceturto daļu, kas attiecas uz īstenoto pārbaudi pār ražojumiem, nevis pār konfliktējošajiem dizainparaugiem

1) Lietas dalībnieku argumenti

78. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo savus vērtējumus attiecībā uz divu konfliktējošo dizainparaugu līdzību tā esot pamatojusi uz minēto dizainparaugu raksturoto (“pogs”) ražojumu fizisko apskati, nevis uz vienkāršu dizainparaugu salīdzinājumu – pēc tā, kā tie attēloti attiecīgajos reģistrācijas pieteikumos.

79. Šajā ziņā it īpaši jāatgādina pārsūdzētā sprieduma 83. punkts, kurā Vispārējā tiesa ir norādījusi, ka “ir jākonstatē, ka, tā kā izliekuma pakāpe ir ļoti maza, ņemot vērā nelielo pašu disku biezumu, informēts lietotājs neuztvers viegli šo izliekumu, it īpaši virsskatā, ko apstiprina faktiski tirgotie ražojumi, kas minēti lietas materiālos, kurus ITSB ir pārsūtījusi Vispārējai tiesai” (izcēlums mans).

80. Pēc apelācijas sūdzības iesniedzējas domām, ja Vispārējā tiesa būtu ņēmusi vērā nevis preces, kas kā piemērs reāli iekļautas konkrētās lietas materiālos, bet gan abu konfliktējošo dizainparaugu grafiskos attēlojumus, atšķirības starp tiem būtu labi redzamas.

2) Vērtējums

81. Vienīgā pamata ceturtā daļa, manuprāt, ir nepieņemama. Tās mērķis tik tiešām atkal ir apšaubīt Vispārējās tiesas veikto faktu vērtējumu par to, kā konfliktējošos dizainparaugus uztver informēts lietotājs.

82. Katrā ziņā, pat ja mēs vēlētos uzskatīt argumentāciju par tādu, kuras mērķis ir tikai apstrīdēt Vispārējās tiesas izvēli neaprobežoties tikai ar grafisko attēlojumu salīdzināšanu, un ņemt vērā arī fizisko preci, ko raksturo konfliktējošie dizainparaugi, apelācijas sūdzības iesniedzējas nostāja ir nepamatota. Jānorāda, ka Vispārējā tiesa ir pamatojusi savus vērtējumus par konfliktējošiem dizainparaugiem tā, kā tie aprakstīti un attēloti attiecīgajos reģistrācijas pieteikumos. Reālo preču salīdzinājums tika izmantots tikai tādēļ, lai apstiprinātu jau veiktos vērtējumus, kā tas nepārprotami izriet no pārsūdzētā sprieduma 83. punkta citāta, kas minēts iepriekš.

83. Katrā ziņā, manuprāt, pieeja, kurā ņem vērā – ja tas ir faktiski iespējams, kā šajā gadījumā, – reālas preces, ko raksturo noteikts dizainparaugs, ir pilnīgi pareiza. Tik tiešām, kā jau redzējām, dizainparaugu vērtēšanas atsauces sabiedrība ir informēti lietotāji, kuri nav eksperti, bet gan tikai personas ar īpašu uzmanību un interesi par [konkrētajām] precēm. Šajā gadījumā informēti lietotāji ir arī 5–10 gadus veci bērni. Minētajos apstākļos ir pilnīgi pareizi, ka Vispārējā tiesa ir novērojusi preces arī “realitātē” – tā, kā tās redz un uztver informēti lietotāji, kuri, jāatgādina, parasti nekad neredz dizainparaugu reģistrācijas [pieteikumus], bet tikai to “praktisko pielietojumu”, respektīvi, preces, ko tie raksturo. Pati apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesas sēdē uzskatīja par lietderīgu parādīt Tiesai vairākus ražojumus “pogs”, lai paskaidrotu dažus savu apsvērumu punktus.

E – Par vienīgā pamata piekto daļu, kas attiecas uz faktu iespējamo sagrozīšanu

1) Lietas dalībnieku argumenti

84. Apelācijas sūdzības pamata pēdējā daļā apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot sagrozījusi faktus, tādējādi īstenojot nosacījumus, kuros Tiesa izņēmuma kārtā var atkārtoti izskatīt pirmajā instancē veikto faktu vērtējumu.

85. Faktu sagrozīšana esot acīmredzama no apelācijas sūdzības iesniedzējas jau izvirzīto citu apsvērumu kopuma un to pamatojot Vispārējās tiesas izvēle izskatīt konfliktējošos dizainparaugus pēc to izskata no virspuses, pietiekami neapsverot citus profilus, it īpaši sānskatus.

2) Vērtējums

86. Iebildums par faktu sagrozīšanu nav pamatots.

87. Pirmkārt, kā jau redzējām iepriekšējos punktos, Vispārējā tiesa ir rūpīgi un izsmeļoši izvērtējusi konfliktējošos dizainparaugus, ņemot vērā, kā tos uztver informēts lietotājs, atbilstoši regulas prasībām.

88. Otrkārt, šķiet, ka faktu iespējamo sagrozīšanu, kas nemaz nav pierādīta, apelācijas sūdzības iesniedzēja ir izmantojusi kā pēdējo “noslēguma” argumentu, lai vēlreiz apstrīdētu Vispārējās tiesas veikto faktu vērtējumu, kuram apelācijas sūdzības iesniedzēja nepiekrīt. Tomēr jāatgādina, ka, ņemot vērā iebilduma par faktu sagrozīšanu ārkārtas raksturu, tas jāpamato ar īpaši pārliecinošu pierādījumu, kurā apelācijas sūdzības iesniedzējai jānorāda precīzi elementi, kuri esot sagrozīti, pierādot Vispārējās tiesas pieļautās kļūdas vērtējumā ( ). Apelācijas sūdzības iesniedzējas šajā ziņā izmantotie argumenti nekādā veidā neatbilst minētajām prasībām.

89. Līdz ar to arī pamata pēdējā daļa ir jānoraida.

VI – Secinājumi

90. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, iesaku Tiesai:

– noraidīt apelācijas sūdzību;

– piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.