Direktīvas 79/409 par savvaļas putnu aizsardzību, kurā attiecībā uz 2004.–2006. gadu grozījumi veikti ar Regulu Nr. 807/2003 un attiecībā uz 2007. gadu — ar Direktīvu 2006/105, 9. panta 3. punkta sekas, nedz arī tā priekšmets juridiski nevar noteikt, ka iespēja Komisijai iesniegt prasību par pienākumu neizpildi ir atkarīga no nosacījuma, ka attiecīgā dalībvalsts iesniedz šajā pantā paredzēto gada ziņojumu. Gluži pretēji, šī paša panta 4. punkts nosaka pienākumu Komisijai pastāvīgi sekot tam, lai dalībvalsts piemēroto Direktīvas 9. panta 1. punktā atļauto atkāpju sekas nebūtu pretrunā šai direktīvai, pamatojoties uz Komisijai pieejamo informāciju un “pirmām kārtām” uz 9. panta 3. punktā paredzētajiem gada ziņojumiem.

To nosacījumu vidū, kuri ir jāizpilda, lai dalībvalstis varētu izmantot Direktīvas 79/409 par savvaļas putnu aizsardzību, kurā attiecībā uz 2004.–2006. gadu grozījumi veikti ar Regulu Nr. 807/2003 un attiecībā uz 2007. gadu — ar Direktīvu 2006/105, 9. panta 1. punktā noteikto atkāpju sistēmu, ir minēta cita pieņemama risinājuma neesamība. Šis nosacījums nav izpildīts, ja medību periods, kas pieļaujams atbilstoši atkāpei, bez vajadzības sakrīt ar periodiem, kuros Direktīva paredz ieviest īpašu aizsardzību. Šāda vajadzība it īpaši nepastāv, ja pasākuma, kas atkāpes veidā atļauj medības, vienīgais mērķis ir pagarināt noteiktu putnu sugu medību periodus teritorijās, kurās tie jau ir sastopami to medību periodu laikā, kas noteikti atbilstoši Direktīvas 7. pantam. Šāda nepieciešamība nepastāv arī tad, ja attiecīgās sugas, kaut arī ievērojami mazākā daudzumā nekā pavasarī, tomēr ir sastopamas teritorijās, kurās var veikt pavasara medības, arī rudenī, ja vien šis daudzums nav niecīgs.

Tomēr vienīgi ar konstatējumu, ka minētās sugas teritorijās, kurās var veikt pavasara medības, faktiski ir sastopamas rudenī, nepietiek, lai tiktu uzskatīts, ka pastāv “cits pieņemams risinājums” Direktīvas 9. panta 1. punkta izpratnē. Proti, Kopienu likumdevējs, izmantojot frāzi “cits pieņemams risinājums”, nav vēlējies izslēgt Direktīvas 9. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētās atkāpes piemērošanu, ja pastāv jebkāda iespēja medīt periodos, kuros tas ir atļauts saskaņā ar Direktīvas 7. pantu, bet gan ir vēlējies, lai atkāpe no šīs tiesību normas tiktu piemērota vienīgi tad, ja tas ir nepieciešams, jo šajos periodos, šajā gadījumā — rudenī, piedāvātās medību iespējas ir tik ierobežotas, ka ir izjaukts Direktīvā paredzētais līdzsvars starp sugu aizsardzību un konkrētām brīvā laika pavadīšanas nodarbēm.

Tomēr no Direktīvas 9. panta noteikumiem, kuros ir atsauce uz stingru minētās atkāpes kontroli un sagūstīšanu izlases veidā, kā arī no vispārējā samērīguma principa izriet, ka atkāpei, kuru dalībvalsts vēlas izmantot, ir jābūt samērīgai ar prasībām, kas to pamato. Tādējādi secinājums, ka nepastāv cits pieņemams risinājums, šajā gadījumā — ka nav pietiekamas iespējas medībām rudenī, ne tikai nedod iespēju neierobežoti atļaut medības pavasarī, bet arī atļauj šo medību uzsākšanu vienīgi tiktāl, ciktāl tas ir nepieciešams, un tad, ja netiek apdraudēti citi Direktīvas mērķi, īpaši, ja ir nodrošināta attiecīgo sugu populācijas uzturēšana pietiekamā skaitliskā līmenī, un pretējā gadījumā putnu izmantošana katrā ziņā nevar tikt uzskatīta par saprātīgu un attiecīgi nevar tikt uzskatīta par pieļaujamo izmantošanu Direktīvas preambulas vienpadsmitā apsvēruma izpratnē.

(sal. ar 49.–51. un 54.–59. punktu)