ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Prasītājs nav tiesīgs celt prasību likuma vai iestāžu interesēs un, pamatojot prasību, var izvirzīt tikai iebildumus, kas attiecas uz to personīgi. Taču šī prasība nevar tikt saprasta tādā nozīmē, ka Savienības tiesa iebilduma pieņemamību atzīst tikai ar nosacījumu, ka tas ir saistīts vienīgi ar paša prasītāja personisko situāciju. Faktiski prasītāja iebildumi ir pieņemami, ja ar tiem var pamatot tiesību akta atcelšanu, no kuras prasītājs var gūt labumu.

Ar Parlamenta Reglamenta 22. pantu iestādes priekšsēdētājam ir piešķirtas vajadzīgās pilnvaras nodrošināt vispārējo drošību Parlamenta telpās, novērst un likt pārtraukt jebkurus Parlamenta darbības pienācīgas norises traucējumus, kā arī aizsargāt iestādes cieņu. Piedevām Parlamentam nav pienākuma savā infrastruktūrā atbalstīt trešās valsts politiskas partijas aktivitātes.

Līdz ar to Parlamentam nav pienākuma uzņemt šādas partijas biedrus vai piekritējus, lai viņi varētu tā telpās izteikties. Vispārīgāk, no LES 14. panta izriet, ka tiesības piedalīties likumdošanas un budžeta pieņemšanas, politiskās kontroles un padomdevēja funkciju izpildē Parlamentā ir vienīgi Savienības pilsoņu pārstāvjiem, kurus ievēl vispārējās tiešās vēlēšanās brīvā un aizklātā balsojumā, savukārt konkrētās tiesību normās, tādās kā LES 15. panta 6. punkta d) apakšpunkts un LESD 230. panta pirmā daļa, tiesības Parlamentā izteikties ir konkrēti garantētas Eiropadomes priekšsēdētājam un Komisijai. Piedevām, lai gan Parlamenta Reglamenta 115. pantā ir noteikts, ka debates ir publiskas un ka arī komiteju sanāksmes parasti ir publiskas, minētā reglamenta 157. punktā ir precizēts, ka apmeklētāji sēž sēžu zāles balkonā un ievēro klusumu. Tādējādi no Līgumu un to izpildei pieņemto tiesību aktu sistēmas, kā arī vajadzības garantēt Parlamentam piešķirto pilnvaru brīvu īstenošanu izriet, ka tā nav vieta, kur ikvienam apmeklētājam ipso iure būtu tiesības izteikties.

(skat. 112. punktu)
5.

Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana – Absolūti atteikuma pamati – Preču zīmes, kuras sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kas var kalpot, lai apzīmētu preces vai pakalpojuma īpašības – Jēdziens – Preču zīme, ko veido vārds vai neoloģisms, kas izriet no elementu kombinācijas (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (skat. 27. punktu)
Šajos apstākļos, gadījumā, kad valsts konkurences iestāde savos lēmumos ir izteikusies tikai par valsts konkurences tiesībām, Regulas Nr. 1/2003 13. panta 2. punkta noteikumi nevar tikt izmantoti un līdz ar to ir nepiemērojami.

Regulas Nr. 1/2003 13. panta 2. punkts tāpat kā visas minētās regulas normas attiecas uz situācijām, kad tiek īstenoti LESD 101. un 102. pants. Līdz ar to Komisija var noraidīt sūdzību, pamatojoties uz minēto noteikumu, tikai tad, ja tā ir tikusi izvērtēta saskaņā ar Savienības konkurences tiesību normām.

Saimnieciskās darbības subjekti, kas esot cietuši no pārkāpuma, nevar Komisiju uzskatīt par pārsūdzības institūciju, kas var atcelt valsts iestādes lēmumus, ar kuriem tā nav apmierinājusi viņu sūdzību. Proti, dalībvalstu konkurences iestāžu lēmumu pārbaudi var veikt vienīgi valsts tiesas, kas pilda būtisku funkciju Savienības konkurences normu piemērošanā.

Horvātijas Republika varēja pievienoties Savienībai tikai pēc tam, kad tā izpildīja politiskos un ekonomiskos kritērijus un pienākumus, kas attiecas uz kandidātvalstīm un kas tikuši noteikti Eiropadomes sanāksmē Kopenhāgenā (Dānija), 1993. gada 21. un 22. jūnijā. Šajos kritērijos ir prasīts, lai kandidātvalsts tostarp spētu uzņemties no pievienošanas izrietošos pienākumus, it īpaši, lai tā būtu spējīga efektīvi īstenot noteikumus, normas un politikas, kas veido Savienības tiesību aktu kopumu. Līdz ar to Horvātijas tiesu spēja piemērot Savienības tiesības principā nevar tikt apšaubīta.

(skat. 53. un 54. punktu)
2)

EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina Fruit of the Loom, Inc. radušos tiesāšanās izdevumus.
7

2011. gada 30. jūnijā Komisija uzsāka procedūru un pieņēma paziņojumu par iebildumiem attiecībā pret šādām juridiskām personām: Nexans France, Nexans, Pirelli & C. SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Energia, Prysmian, Sumitomo Electric Industries, Hitachi Cable, J‑Power Systems, Furukawa Electric Co. Ltd, Fujikura Ltd, Viscas Corp., SWCC Showa Holdings Co. Ltd, Mitsubishi Cable Industries Ltd, Exsym Corp., ABB, ABB Ltd, Brugg Kabel AG, Kabelwerke Brugg AG Holding, nkt cables GmbH, NKT Holding A/S, Silec Cable SAS, Grupo General Cable Sistemas, SA, Safran SA, General Cable Corp., LS Cable & System Ltd, Taihan Electric Wire Co. Ltd un prasītāju.
235

Otrkārt, ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ir jānošķir dalībvalsts kā uzņēmuma akcionāres loma, no vienas puses, no valsts lomas, tai rīkojoties kā valsts varas nesējai, no otras puses. Privātā ieguldītāja tirgus ekonomikas apstākļos kritērija piemērojamība galu galā ir atkarīga no tā, vai attiecīgā dalībvalsts piešķir ekonomiskas priekšrocības tai piederošam uzņēmumam kā akcionāre, nevis kā valsts varas nesēja (skat. spriedumu, 2014. gada 4. septembris, SNCM un Francija/Corsica Ferries France, C‑533/12 P un C‑536/12 P, EU:C:2014:2142, 31. punkts un tajā minētā judikatūra). Šajā lietā no apstrīdētā lēmuma, kā arī no prasības pieteikuma izriet, ka, lai pamatotu apstrīdēto kapitāla palielināšanu, RAS pastāvīgi norāda uz savu akcionāra lomu, nevis uz savu valsts varas nesēja lomu. RAS konkrēti pirmajā iebildumā izskaidro, ka tā vietā, lai privatizācijas gaitā pārvirzītu uz Saremar pārdošanas cenu zaudējumus, kas izriet no tās prasījumu pret Tirrenia samazināšanās, RAS izvēlējās īstenot apstrīdēto kapitāla paaugstināšanu, lai panāktu labāku šīs sabiedrības pārdošanas cenu sakarā ar tās kapitāla situācijas uzlabošanos. Līdz ar to šajā ziņā RAS nevar pamatoties uz savu valsts varas nesējas lomu, lai apgalvotu, ka Saremar nav saņēmusi ekonomisko priekšrocību.
53

No pastāvīgās judikatūras izriet, ka šādu nolīgumu normas no to spēkā stāšanās brīža ir Savienības tiesību sistēmas sastāvdaļa (spriedumi, 1974. gada 30. aprīlis, Haegeman, 181/73, EU:C:1974:41, 5. punkts; 2011. gada 21. decembris, Air Transport Association of America u.c., C‑366/10, EU:C:2011:864, 73. un 79. punkts, un 2014. gada 18. marts, Z., C‑363/12, EU:C:2014:159, 73. punkts).
17

2016. gada 4. aprīlī Vispārējās tiesas trešās paplašinātās palātas priekšsēdētājs nolēma, pirmkārt, izņemt no lietas materiāliem tos dokumentus, kas ietverti šajā lietā iesniegtā iebildumu raksta pielikumā un kas ir saistīti ar lietu T‑385/06. Šis lēmums tika pamatots ar to, ka, pirmkārt, Eiropas Savienības Tiesa nebija nedz lūgusi, nedz saņēmusi atļauju no lietas dalībniekiem lietā T‑385/06, lai varētu iesniegt minētos dokumentus, un, otrkārt, tā nebija lūgusi atļauju piekļūt šīs lietas materiāliem saskaņā ar Reglamenta 38. panta 2. punktu. Otrkārt, Vispārējās tiesas trešās paplašinātās palātas priekšsēdētājs saskaņā ar Reglamenta 88. panta 3. punktu nolēma lūgt prasītājai paust nostāju par lūgumu veikt procesa organizatoriskos pasākumus, kuru Eiropas Savienības Tiesa vispakārtotākā veidā bija izteikusi savā 2016. gada 18. marta atbildē, kas minēta iepriekš šī sprieduma 16. punktā.
26

Pēc minētās tikšanās Komisija nosūtīja Apvienotajai Karalistei 2013. gada 27. marta paziņojumu, kurā tā apstiprināja, ka savstarpējās atbilstības sistēmas ieviešana 2008., 2009. un 2010. gadā Skotijā nav saderīga ar Eiropas Savienības tiesību normām, un informēja Apvienoto Karalisti par tās piedāvājumu izslēgt no Savienības finansējuma summu EUR 5606459,48 apmērā. Šīs vēstules pielikumā Komisija izklāstīja šo izdevumu izslēgšanas no Savienības finansējuma pamatus. It īpaši Komisija attiecībā uz 2009. un 2010. gada pieteikumiem konstatēja, pirmkārt, nepilnības attiecībā uz efektīvu 2. un 4. LNPP kontroli; otrkārt, nepilnības attiecībā uz efektīvu 4., 16. un 18. labu lauksaimniecības un vides apstākļu (turpmāk tekstā – “LLVA”) kontroli; treškārt, 8. LNPP pārbaudes un sankciju neatbilstošo raksturu saistībā ar savstarpējo atbilstību. Attiecībā uz 2008. gada pieteikumiem tā identificēja nepilnības attiecībā uz efektīvu 2. un 4. LNPP kontroli, nepilnības attiecībā uz efektīvu 4., 16. un 18. LLVA kontroli, neatbilstošas sankcijas un pārbaudi attiecībā uz vairākiem LNPP saistībā ar savstarpēju atbilstību, iecietīgu attieksmi pārkāpumu saistībā ar 7. un 8. LNPP gadījumos, neiespējamību attiecībā uz 4. LNPP piemērot sankciju 5 % apmērā par neatbilstību saistībā ar nevērību un sistemātiskas uzskaites neveikšanu attiecībā uz visiem nelielajiem neatbilstības gadījumiem. Šajā vēstulē Komisija piedāvāja korekciju 5 % apmērā attiecībā uz 2008. gadu un korekciju 2 % apmērā attiecībā gan uz 2009., gan uz 2010. gadu, pamatojoties uz to, ka Skotijas iestādes bija veikušas vairākus pasākumus, lai novērstu atsevišķus konstatētos trūkumus.
114

Prasītājas norāda, pirmkārt, ka šo prasību nav cēlusi OSP SFIE‑section Commission, bet gan OSP SFIE‑PE, līdz ar to Komisijas argumenti attiecībā uz šīs pēdējās pārstāvētības neesamību neesot atbilstoši šajā lietā. Otrkārt, tās apgalvo, ka TAO‑AFI bija viena no 2008. gada 18. decembra nolīguma parakstītājām un tā nav saņēmusi paziņojumu no administrācijas par tās tiesību apturēšanu, kuras izriet no minētā pamatnolīguma, kā tas ir paredzēts tā 11. pantā. Turklāt TAO‑AFI joprojām saņemot pārstāvošajām organizācijām adresētos ziņojumus kā konfederācijas PLUS līdzpriekšsēdētāja, kura pati ir atzīta par pārstāvošu. Prasītājas piebilst, ka, tā kā PLUS ir konfederācija, nekāda tās rīcība nevar notikt bez TAO‑AFI piekrišanas un otrādi. TAO‑AFI piedaloties konfederācijā PLUS ar vienlīdzīgiem nosacījumiem katru reizi, kad tiek sasaukta sociālā dialoga sanāksme. Turklāt konfederācija PLUS tiek līdzprezidēta uz vienlīdzīgiem pamatiem, ciktāl vienu no līdzpriekšsēdētājiem izvirza TAO‑AFI. Konfederācijas PLUS līdzpriekšsēdētāji tiekot automātiski uzaicināti uz jebkuru Komisijas organizēto sociālā dialoga sanāksmi un tostarp uz regulārajām sanāksmēm ar Komisijas priekšsēdētāja vietnieci.
Katrā ziņā no Corporate income tax law of the Peoples’s Republic of China (Ķīnas Tautas Republikas Uzņēmumu ienākuma nodokļa likums) 28. panta un tā piemērošanas noteikumu 93. panta izriet, ka uzņēmumiem, kuri ir piederīgi augsto tehnoloģiju nozarei, par kādu ir uzskatāma prasītāja, un Komisija to neapstrīd, nodokļu priekšrocības tiek piešķirtas tikai tad, ja ir izpildīti konkrēti objektīvi nosacījumi, proti, attiecīgie uzņēmumi darbojas jauno, progresīvo tehnoloģiju nozarē, tie ir intelektuālā īpašuma tiesību turētāji, to preces vai pakalpojumi ietilpst tādās augsto tehnoloģiju nozarēs, kuras valsts īpaši atbalsta, to pētniecības un attīstības izmaksas sasniedz noteiktu procentuālo daļu no kopējām izmaksām, minēto preču vai pakalpojumu radītie ienākumi sasniedz noteiktu procentuālo daļu no to kopējiem ienākumiem un to tehnisko darbinieku skaits atspoguļo noteiktu visu darbinieku procentuālo daļu.
76

Ir arī jānorāda, kā to darījusi prasītāja, ka trīsdimensiju preču zīme zināmos apstākļos izmantošanas rezultātā var iegūt atšķirtspēju, pat ja tā tiek izmantota kopā ar vārdisku vai grafisku preču zīmi. Pietiek ar to, ka šīs izmantošanas rezultātā ieinteresētās personas faktiski uztver preci vai pakalpojumu, ko aptver reģistrācijai pieteiktā preču zīme, kā tādu, ko ražo vai sniedz konkrētais uzņēmums (spriedums Nestlé, minēts 60. punktā, EU:C:2005:432, 30. punkts). Šajā ziņā Vispārējā tiesa norāda, ka atšķirībā no konkrētās preču zīmes lietā, kas bija pamatā iepriekš 60. punktā minētajam spriedumam Nestlé (EU:C:2005:432), reģistrācijai pieteiktā preču zīme nav skaidri atšķirīga no preču zīmes, kuras daļa, kā tiek apgalvots, tā ir. Izskatāmajā lietā, balstoties uz prasītājas iesniegtajiem pierādījumiem, it īpaši reklāmas materiāliem, nav acīmredzams, vai tajos attēlotā pudele ir kontūrpudeles ar rievtekām attēls vai reģistrācijai pieteiktās preču zīmes attēls. Tas pats attiecas uz pierādījumiem, kuros ir attēlotas kontūrpudeles bez rievtekām. Tā reģistrācijai pieteiktā preču zīme nav tikusi izmantota kombinācijā ar preču zīmi, kuras daļa, kā tiek apgalvots, tā ir, bet tā absorbē šo preču zīmi vai, gluži pretēji, pati tiek absorbēta šajā preču zīmē, jo gan reģistrācijai pieteiktās preču zīmes, gan preču zīmes, kuras daļa, kā tiek apgalvots, tā ir, silueti pārklājas. Pastāvot šādiem apstākļiem, ir jāpārliecinās, vai pierādījumi apstiprina, ka no konkrētās sabiedrības daļas skatpunkta reģistrācijai pieteiktā preču zīme var tikt uztverta kā attiecīgo preču izcelsmes norāde.
28

Turklāt no judikatūras izriet ka, lai gan, atzīstot apstrīdētā tiesību akta prettiesiskumu vien, nevar tikt atlīdzināts mantiskais kaitējums vai privātās dzīves aizskārums, tomēr ar to attiecīgā persona var tikt attaisnota vai arī tas var būt sava veida atlīdzinājums par morālo kaitējumu, kāds tai nodarīts šī prettiesiskuma dēļ, un tādējādi ar to var tikt pamatota šīs personas intereses celt prasību saglabāšanās (šajā ziņā skat. spriedumu, 2013. gada 28. maijs, Abdulrahim/Padome un Komisija, C‑239/12 P, Krājums, EU:C:2013:331, 70.–72. punkts).
28

Katrā ziņā pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, reģistrācijai pieteikto apzīmējumu veidojošie papildu burti nevar tam piešķirt iztēles raksturu salīdzinājumā ar ģeogrāfiskās izcelsmes norādi “Lemberg”, jo vārds “lemberger” vācu valodā ir īpašības vārds, kas veidots no vārda “Lemberg” un vārda “Land”, kas šajā valodā nozīmē “reģions, teritorija”, kas ļauj saprast reģistrācijai pieteikto apzīmējumu kā norādi uz “Lemberg [Lembergas] reģionu” vai “Lemberg [Lembergas] teritoriju”, kā to pamatoti norāda ITSB. Tādējādi reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei nav pašai savas autonomas nozīmes, kas to būtiski atšķirtu no ģeogrāfiskās izcelsmes norādes “Lemberg” nozīmes.
Lai vispārēju prezumpciju par nepubliskošanu varētu tiesiski izmantot, iebilstot personai, kura prasa piekļuvi dokumentiem, pamatojoties uz Regulu Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem, pieprasītajiem dokumentiem ir jāpieder vienai dokumentu kategorijai, vai jābūt tāda paša rakstura dokumentiem. Turklāt vispārēju pieņēmumu piemērošanu prasa galvenokārt imperatīva nepieciešamība nodrošināt pareizu attiecīgo procedūru norisi un garantēt to mērķu sasniegšanu. Tādējādi vispārēja prezumpcija var tikt atzīta, pamatojoties uz to, ka piekļuve ar noteiktiem procesiem saistītiem dokumentiem nav savietojama ar šo procesu pareizu norisi, un pamatojoties uz risku, ka tiem tiks nodarīts kaitējums, pieņemot, ka vispārējas prezumpcijas ļauj nodrošināt procesa norises integritāti, ierobežojot trešo personu iejaukšanos. Visbeidzot, tādu īpašu noteikumu piemērošana, kuri paredzēti tiesību aktā, kas attiecas uz Savienības iestādē notiekošu procesu, kura vajadzībām pieprasītie dokumenti ir tikuši sagatavoti, ir viens no kritērijiem, kas var attaisnot vispārējas prezumpcijas atzīšanu.

Tā kā iespējas izmantot vispārējas prezumpcijas rezultātā tiek ne tikai sašaurināts LES 11. pantā, LESD 15. pantā un Regulā Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem nostiprinātais pārskatāmības princips, bet arī praksē neizbēgami tiek ierobežota piekļuve konkrētiem dokumentiem, šādu prezumpciju piemērošanai ir jābūt pamatotai ar nopietniem un pārliecinošiem iemesliem.

Tādējādi, runājot par pieteikumu par piekļuvi administratīvajiem lietas materiāliem izmeklēšanas procedūrā, ko Komisijai veic atbilstoši Direktīvas 2007/46 ar ko izveido sistēmu mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju, kā arī tādiem transportlīdzekļiem paredzētu sistēmu, sastāvdaļu un atsevišķu tehnisku vienību apstiprināšanai, 29. pantam, jānorāda, ka, lai pret dokumentu pieprasītāju varētu vērst vispārēju prezumpciju par prasīto dokumentu nepubliskošanu, Komisijai būtu bijis jāpaskaidro, kādā veidā šī prezumpcija ir vajadzīga, lai izskatāmajā lietā nodrošinātu konkrētās procedūras pareizu norisi, un garantētu, ka netiek apdraudēti šīs procedūras mērķi. Šajā ziņā atsaukšanās uz tādiem iemesliem kā vajadzību garantēt konfidencialitātes un uzticības gaisotni ar dalībvalstīm un izvairīties no trešo personu iejaukšanās notiekošajā procedūrā, nav pārliecinoša, jo šie iemesli ir attiecināmi uz jebkuru izmeklēšanas procedūru, kas uzsākta pret kādu dalībvalsti. Atzīt, ka šādu iemeslu dēļ var piemērot vispārēju prezumpciju par nepubliskošanu, būtu pretrunā ar judikatūru, saskaņā ar ko šīs prezumpcijas ir jāinterpretē un jāpiemēro šauri, jo tās ir izņēmums no konkrētās iestādes pienākuma konkrēti un individuāli pārbaudīt katru piekļuves pieteikumā minēto dokumentu, kā arī vispārīgāk – no principa par iespējami plašāku sabiedrības piekļuvi Savienības iestāžu rīcībā esošiem dokumentiem.

(skat. 155.–159. punktu)
No Regulas Nr. 216/96, ar ko paredz Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelācijas padomes procesuālos noteikumus, 8. panta 3. punkta formulējuma izriet, ka procedūras apelācijas padomē ietvaros atbildētājs savā pretapelācijā var izmantot tiesības apstrīdēt pārsūdzēto lēmumu. Jau tā atbildētāja statuss tam ļauj tādējādi apstrīdēt it īpaši Iebildumu nodaļas lēmuma spēkā esamību. Turklāt šajā tiesību normā tā tiesības nav ierobežotas ar pamatiem, kas izvirzīti apelācijas sūdzībā. Tajā ir paredzēts, ka prasījumi attiecas uz jautājumu, kas nav skarts apelācijas sūdzībā. Turklāt šajā tiesību normā nav nekādas norādes uz apstākli, ka atbildētājs būtu varējis pats iesniegt apelācijas sūdzību par minēto lēmumu. Tādējādi šis lēmums var tikt apstrīdēts vai nu atsevišķā Regulas Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi 60. pantā paredzētajā apelācijas sūdzībā, vai arī ar prasījumiem, kas paredzēti Regulas Nr. 216/96 8. panta 3. punktā.

Atzīt par pieņemamiem prasītājas pretapelācijas sūdzības ietvaros iesniegtos prasījumus nenozīmē ļaut atbildētājam apelācijas padomē iesniegt apelācijas sūdzību par Regulas Nr. 207/2009 60. pantā paredzētā termiņa neievērošanu un apelācijas nodevas samaksu. No Regulas Nr. 216/96 8. panta 3. punkta skaidri izriet, ka iespēja izteikt prasījumu saistībā ar apstrīdētā lēmuma atcelšanu vai grozīšanu jautājumā, kurš nav ticis izvirzīts apelācijas sūdzībā, ir ierobežota ar inter partes procedūru. Šie prasījumi ir jāizsaka pretapelācijas sūdzībā, kas iesniegta minēto procedūru ietvaros. Tādēļ šajā tiesību normā ir paredzēts, ka šādiem prasījumiem nav tiesisku seku, ja apelācijas sūdzības iesniedzējs atsauc apelāciju apelācijas padomē. Tādējādi, lai apstrīdētu Iebildumu nodaļas lēmumu, tāda Regulas Nr. 207/2009 60. pantā paredzētā atsevišķā apelācijas sūdzība ir vienīgais tiesību aizsardzības līdzeklis, kurš ļauj iedarbīgi izvirzīt savus iebildumus. No tā izriet, ka prasījumi saistībā ar apstrīdētā lēmuma atcelšanu vai grozīšanu jautājumā, kurš Regulas Nr. 216/96 8. panta 3. punkta izpratnē nav ticis izvirzīts apelācijas sūdzībā, ir atšķirīgi no tiem, kādi ir Regulas Nr. 207/2009 60. pantā paredzētajā apelācijas sūdzībā. Tādējādi Regulas Nr. 207/2009 60. pantā minētie nosacījumi nav piemērojami minētajiem prasījumiem.

Līdz ar to atbildētājam savas pretapelācijas sūdzības ietvaros paredzētajā termiņā, iesniedzot prasījumus par Iebildumu nodaļas lēmuma grozīšanu, nav jāievēro Regulas Nr. 207/2009 60. pantā paredzētais termiņš un jāsamaksā apelācijas nodeva.

(sal. ar 22.–25. punktu)
Runājot par darba attiecību raksturu, saskaņā ar Eiropas Investīciju bankas Personāla reglamenta 13. pantu attiecības starp pēdējo minēto un tās personāla dalībniekiem principā tiek regulētas ar minētā reglamenta ietvaros noslēgtiem individuāliem līgumiem.

Ja līgumi tiek noslēgti ar Savienības struktūru, kurai uzticēts vispārējas nozīmes uzdevums un kurai, kā tas ir Eiropas Investīciju bankas gadījumā, ir tiesības reglamenta veidā pieņemt savam personālam piemērojamus noteikumus, šāda līguma pušu griba katrā ziņā ir ierobežota ar jebkādiem pienākumiem, kas izriet no šī īpašā uzdevuma un kas ir saistoši kā šīs struktūras vadības struktūrvienībām, tā tās darbiniekiem.

Eiropas Investīciju bankas attiecības ar tās līgumdarbiniekiem lielā mērā nosaka Personāla reglaments, kuram darbinieki piekrīt, parakstot saistību rakstu. No Personāla reglamenta 20. panta pirmās un otrās daļas, kā arī tā I un II pielikuma it īpaši izriet, ka pamatalgu un tās pielikumus nosaka normatīvā kārtībā. Turklāt prēmiju jomā ar Personāla reglamenta 16. pantu Eiropas Investīciju bankas priekšsēdētājam ir piešķirta rīcības brīvība gan attiecībā uz šo prēmiju piešķiršanas principu, gan arī saistībā ar to apmēru.

Eiropas Investīciju bankai, lai pildītu tai uzticēto vispārējas nozīmes uzdevumu, ir rīcības brīvība organizēt savu dienestu un vienpusēji noteikt sava personāla atalgojumu, turklāt neatkarīgi no līgumiska rakstura juridiskiem aktiem, kas ir šo darba attiecību pamatā.

(sal. ar 48. un 50.–52. punktu)

Tiesa: spriedums, 2004. gada 14. oktobris, Pflugradt/EIB,C‑409/02 P, Krājums, EU:C:2004:625, 34. punkts.
Vienlīdzīgas attieksmes pret pretendentiem princips, kura mērķis ir veicināt veselīgas un efektīvas konkurences attīstību starp uzņēmumiem, kas piedalās publiskā iepirkuma procedūrā, paredz, ka visiem pretendentiem ir jābūt vienādām iespējām, formulējot savu piedāvājumu noteikumus, un tādējādi tas nozīmē, ka visu konkurentu piedāvājumi ir pakļauti vienādiem nosacījumiem. Pretendentiem ir jābūt vienlīdzīgā situācijā gan brīdī, kad tie sagatavo savus piedāvājumus, gan brīdī, kad šos piedāvājumus izvērtē līgumslēdzēja iestāde. Tai katrā procedūras posmā tostarp ir jānodrošina visu pretendentu vienlīdzīgas attieksmes un tā rezultātā arī to iespēju vienlīdzības ievērošana. Līgumslēdzējai iestādei šajā nolūkā ir jāpārbauda piedāvājumu atbilstība publiskā iepirkuma noteikumiem un tā nevar pieņemt piedāvājumu un parakstīt līgumus, ja tai ir vai tai vajadzēja būt pamatotiem iemesliem uzskatīt, ka piedāvājums, kuru tā pārbauda vai kuru tā jau ir izvēlējusies, neatbilst publiskā iepirkuma prasībām.

Attiecībā uz starpnieka, kurš rīkojas kā viens pretendents, ko pilnvarojušas apdrošināšanas sabiedrības, iesniegtu piedāvājumu šādam piedāvājumam ir atšķirīga ietekme uz piedāvājuma atbilstīguma novērtēšanu, salīdzinot ar situāciju, kad piedāvājumu iesniedz viena apdrošināšanas sabiedrība, kas rīkojas kā viens pretendents. Taču abos gadījumos līgumslēdzējai iestādei ir jānodrošina, lai piedāvājums atbilstu specifikācijai. Līdz ar to tai ir jāspēj pašai veikt šo uzdevumu.

Tādējādi gadījumā, kad atlases kritēriju, tostarp ekonomiskās un finansiālās spējas, pārbaude tiek veikta vienīgi attiecībā uz starpnieka un nevis to pilnvarojušo apdrošināšanas sabiedrību situāciju, līgumslēdzēja iestāde pieļauj vienlīdzīgas attieksmes pret pretendentiem principa pārkāpumu. Ļaujot uzaicinājumā iesniegt piedāvājumus piedalīties apdrošināšanas sabiedrību pilnvarotam starpniekam, kas rīkojas kā viens pretendents, pirmkārt, tiek radīta ilūzija par to, ka izvērtēšanas komiteja pārbauda viena piedāvājuma kvalitātes attiecībā pret specifikācijā izvirzītajiem nosacījumiem, otrkārt, minētajam starpniekam tiek ļauts attiecīgā gadījumā izmantot konkurences priekšrocību attiecībā pret pārējiem pretendentiem un, treškārt, tiek radīta nevienlīdzīga attieksme par labu starpniekam, kas rīkojas kā viens pretendents, salīdzinājumā it īpaši ar konkurentu, kurš ar vairākiem apdrošinātājiem iesniedzis kopīgu piedāvājumu.

(sal. ar 64., 65., 80., 87., 88., 99. un 102. punktu)