Keywords

Summary



Keywords

1. Apelācija – Pamati – Kļūdains faktu vērtējums – Nepieņemamība – Pierādījumu vērtējuma pārbaude Tiesā – Izslēgšana, izņemot sagrozīšanas gadījumu – Pamats par pierādījumu sagrozīšanu

(EKL 81. panta 1. punkts un EKL 225. pants; Tiesas Statūtu 51. panta pirmā daļa; Tiesas Reglamenta 112. panta 1. punkta pirmās daļas c) apakšpunkts)

2. Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Saskaņota darbība – Pārkāpuma pierādīšana – Pierādīšanas pienākums

(EKL 81. panta 1. punkts)

3. Apelācija – Pamati – Pirmoreiz apelācijas tiesvedībā izvirzīts pamats – Nepieņemamība

4. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpuma smagums – Atbildību pastiprinoši apstākļi – Recidīvs – Juridiskais pamats

(EKL 81. un 82. pants; Padomes Regulas Nr.º17 15. panta 2. punkts)

5. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpuma smagums – Atbildību pastiprinoši apstākļi – Recidīvs – Jēdziens

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojums 98/C 9/03)

6. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpuma smagums – Atbildību pastiprinoši apstākļi – Recidīvs – Jēdziens – Ar lēmumu, kurš tiek pārbaudīts tiesā, konstatēts pārkāpums – Iekļaušana – Vēlāk atcelts lēmums – Sekas

(EKL 233. un 242. pants; Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojuma 98/C 9/03 2. punkts)

7. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Rīcības brīvība, kas Komisijai piešķirta ar Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu – Soda tiesiskuma principa pārkāpums – Neesamība

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojums 98/C 9/03)

8. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Preventīvs raksturs – Sodītā uzņēmuma lieluma un visu resursu ņemšana vērā – Atbilstība

(Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojuma 98/C 9/03 1.A punkts)

Summary

1. Ja apelācijas sūdzības iesniedzējs apelācijas ietvaros apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi pierādījumus, tam, piemērojot EKL 225. pantu, Tiesas Statūtu 51. panta pirmo daļu un Tiesas Reglamenta 112. panta 1. punkta pirmās daļas c) apakšpunktu, ir precīzi jānorāda uz faktiem, kuri ir sagrozīti, un jādara zināmas kļūdas analīzē, kuras, pēc apelācijas sūdzības iesniedzēja ieskata, varētu būt izraisījušas Vispārējai tiesai šādu pierādījumu sagrozīšanu.

Tāda pierādījumu sagrozīšana ir notikusi tad, ja, neiesniedzot jaunus pierādījumus, jau iesniegto pierādījumu vērtējums ir acīmredzami kļūdains.

Lietā par EKL 81. panta 1. punkta piemērošanu pierādījumu sagrozīšana ir jāpārbauda, ņemot vērā to, kas ir ierasts, proti, ka aizliegums piedalīties saskaņotās darbībās un noslēgt vienošanās, kuras ir vērstas pret konkurenci, kā arī sodi, ko var uzlikt likumpārkāpējiem, ir vispārzināmi, ka darbības, kuras ietver šīs rīcības un šo vienošanos noslēgšanu, notiek slepeni, sapulces notiek slepus, visbiežāk trešās valstīs, un ka dokumentācija par tām tiek ierobežota līdz minimumam. Pat tad, ja Komisija atrod tādus dokumentus, kas skaidri pierāda nepieļaujamu kontaktu nodibināšanu starp uzņēmējiem, kā sanāksmes protokols, parasti runa tomēr ir tikai par nepilnīgiem un no konteksta atrautiem pierādījumiem, tā ka bieži atsevišķi precizējumi jārekonstruē ar dedukcijas palīdzību. Lielākajā daļā gadījumu pret konkurenci vērstas saskaņotas darbības vai nolīguma pastāvēšana ir jāizsecina no noteikta skaita sakritību un norādēm, kas, kopā ņemtas un nepastāvot citam ticamam izskaidrojumam, ir pierādījums konkurences noteikumu pārkāpumam.

(sal. ar 16., 17. un 22. punktu)

2. Lietas dalībniekam vai iestādei, kas norāda uz konkurences normu pārkāpumu, ir jāpierāda tā esamība un uzņēmumam vai uzņēmumu apvienībai, kas apgalvojuma par šo normu pārkāpumu atspēkošanai izvirza kādu pamatu aizstāvībai, ir jāpierāda, ka ir izpildīti normas, par kuru ir šis aizstāvības pamats, piemērošanas nosacījumi, lai minētajai iestādei tādējādi nāktos atsaukties uz citiem pierādījumiem.

Lai gan saskaņā ar šiem principiem pierādīšanas pienākums ir Komisijai vai uzņēmumam, vai attiecīgajai apvienībai, faktiskie pierādījumi, uz kuriem atsaucas lietas dalībnieks, var likt otram lietas dalībniekam sniegt skaidrojumu vai pamatojumu, ko neizdarot, var secināt, ka normas par pierādīšanas pienākumu ir izpildītas.

(sal. ar 29. un 30. punktu)

3. Kādam lietas dalībniekam ļaujot Tiesā pirmoreiz izvirzīt pamatus un argumentus, ko tas nav izvirzījis Vispārējā tiesā, varētu tikt atļauts Tiesai, kuras kompetence apelācijas tiesvedībā ir ierobežota, lūgt risināt strīdu, kas ir plašāks par strīdu, kuru ir izskatījusi Vispārējā tiesa. Apelācijas tiesvedībā Tiesas piekritībā ir tikai un vienīgi izvērtēt juridisko risinājumu, kas rasts attiecībā uz pirmajā instancē izskatītajiem pamatiem un argumentiem.

(sal. ar 52. punktu)

4. Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktā Komisijai ir piešķirtas tiesības uzlikt naudas sodus uzņēmumiem un uzņēmumu apvienībām par EKL 81. un 82. panta pārkāpumiem. Saskaņā ar šo normu, lai noteiktu naudas soda apmēru, ir jāņem vērā attiecīgā pārkāpuma ilgums un smagums. Šajā ziņā jebkurš atkārtots pārkāpums ir viens no apstākļiem, kas ir jāņem vērā, analizējot attiecīgā pārkāpuma smagumu. Līdz ar to Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts ir atbilstošs juridiskais pamats, lai, aprēķinot naudas sodu, ņemtu vērā recidīvu.

Līdz ar to, apstiprinot Komisijas secinājumu par recidīvu uzņēmuma rīcībā un šī recidīva kā atbildību pastiprinoša apstākļa kvalifikāciju, Vispārējā tiesa nepārkāpj nulla poena sine lege principu.

(sal. ar 62.–65. punktu)

5. Tiesiskās drošības princips nav pārkāpts tādēļ, ka nav iepriekš noteikts laikposms recidīva vērā ņemšanai. Ja tā ir taisnība, ka ne Regulā Nr. 17, ne Komisijas pieņemtajās pamatnostādnēs naudas soda noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, nav paredzēts maksimālais laikposms, pēc kura recidīvs nav ņemams vērā, Komisija nevar palielināt naudas sodu recidīva gadījumā bez ierobežojuma laikā.

Komisija katrā atsevišķajā gadījumā var ņemt vērā apstākļus, kuri liecina par uzņēmuma tendenci pārkāpt konkurences noteikumus, to skaitā, piemēram, laiku, kas ir pagājis starp attiecīgajiem pārkāpumiem. Turklāt saskaņā ar samērīguma principu tiek prasīts, ka, lai novērtētu uzņēmuma tendenci pārkāpt šos noteikumus, ir jāņem vērā laikposms starp attiecīgo pārkāpumu un iepriekšējo šajos noteikumos noteikto pienākumu neizpildi.

Tiesai pārbaudot Komisijas aktus konkurences tiesību jomā, Vispārējai tiesai un vajadzības gadījumā Tiesai var lūgt pārbaudīt, vai Komisija, recidīva dēļ palielinot uzlikto naudas sodu, ir ievērojusi minēto principu un, konkrētāk, vai tāda palielināšana ir nepieciešama attiecībā uz laikposmu starp aplūkoto pārkāpumu un iepriekšējo konkurences tiesībās noteikto pienākumu neizpildi.

(sal. ar 66.–70., 72. un 73. punktu)

6. Komisijas lēmumiem ir piemērojama spēkā esamības prezumpcija tik ilgi, kamēr tie netiek atcelti vai atsaukti. Turklāt, kā tas ir skaidri paredzēts EKL 242. pantā, prasības pieteikumu iesniegšanai Tiesā nav atceļošas iedarbības. No tā izriet, ka, pat ja Komisijas lēmums vēl ir pakļauts pārbaudei tiesā, tas turpina radīt visas savas sekas, ja vien Vispārējā tiesa vai Tiesa nenolemj citādi.

Līdz ar to apgalvojumam, ka ar prasības atcelt Komisijas lēmumu konkurences jomā iesniegšanu tiekot atcelta šī lēmuma piemērošana tiesvedības laikā vismaz attiecībā uz sekām, ko tas rada uz iespējamu recidīva konstatējumu nākamajā lēmumā, nav nekāda juridiska pamata, bet, tieši pretēji, tas ir pretrunā it īpaši EKL 242. pantam.

Turklāt, ja šis apgalvojums tiktu pieņemts, pārkāpumu veicēji tiktu iedrošināti celt pilnībā novilcinošas prasības, lai tikai izvairītos no recidīva sekām tiesvedības Vispārējā tiesā vai Tiesā laikā.

Tātad secinājums, ka, lai Komisija varētu ņemt vērā recidīvu, pietiek ar to, ka uzņēmums iepriekš ir atzīts par vainīgu par tāda paša veida pārkāpumu, pat ja attiecīgais lēmums vēl ir pakļauts pārbaudei tiesā, ir juridiski pamatots.

Šis secinājums nevar tikt apšaubīts, ja lēmumu, kas bijis pamats vēlākam lēmumam paaugstināt naudas sodu par citu pārkāpumu, Eiropas Savienības tiesa atceļ pēc pēdējā lēmuma pieņemšanas. Tādā gadījumā Komisijai, piemērojot EKL 233. pantu, būtu jāveic vajadzīgie pasākumi, lai izpildītu Tiesas spriedumu, vajadzības gadījumā grozot vēlāko lēmumu, lai tas ietvertu naudas soda palielināšanu recidīva dēļ.

Sistēma atbilst vispārējiem pareizas tiesvedības un procesuālās ekonomijas principiem tiktāl, ciktāl, pirmkārt, tā uzliek iestādei, kura ir izdevusi attiecīgo aktu, pienākumu veikt vajadzīgos pasākumus, lai izpildītu Tiesas spriedumu, pat ja attiecīgais uzņēmums to nelūdz, un, otrkārt, tā palīdz izvairīties no pilnībā novilcinošām prasībām.

(sal. ar 81.–89. punktu)

7. Ja Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts piešķir Komisijai plašu rīcības brīvību, regula tomēr tās izmantošanu ierobežo, nosakot objektīvus kritērijus, kas Komisijai ir jāievēro. Tā, pirmkārt, iespējami piemērojamajai naudas soda summai ir skaitlisks un absolūts maksimālais apmērs, tādējādi naudas soda maksimālais apmērs, ko var piemērot kādam uzņēmumam, ir iepriekš nosakāms. Otrkārt, šīs rīcības brīvības izmantošanu arī ierobežo uzvedības noteikumi, kurus Komisija pati ir sev noteikusi paziņojumā par naudas sodu neuzlikšanu vai to apmēra samazināšanu aizliegtu vienošanos lietās un pamatnostādnēs naudas soda noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu. Turklāt Komisijas zināmā un pieejamā administratīvā prakse ir pilnībā pakļauta Savienības tiesas kontrolei, kuras pastāvīgā un publicētā judikatūra ir ļāvusi precizēt nenoteiktus jēdzienus, kurus varētu ietvert Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts. Tā saprātīgs uzņēmējs, vajadzības gadījumā saņemot juridisku konsultāciju, var pietiekami precīzi paredzēt aprēķināšanas metodi un kārtību, kādā nosaka naudas sodu lielumu par tā attiecīgu rīcību, un tas, ka šim uzņēmējam iepriekš nav precīzi zināms naudas sodu apmērs, ko Komisija uzliks katrā atsevišķā gadījumā, nav uzskatāms par soda tiesiskuma principa pārkāpumu.

(sal. ar 95. punktu)

8. Preventīvās iedarbības jēdziens ir viens no vērā ņemamiem faktoriem naudas soda par konkurences tiesību normu pārkāpumu apmēra aprēķinā. Nevar tikt apstrīdēta saistība starp uzņēmumu lielumu un kopējiem resursiem, no vienas puses, un nepieciešamību nodrošināt naudas soda preventīvo iedarbību, no otras puses. Līdz ar to Komisija, aprēķinot naudas soda apmēru, var ņemt vērā tostarp attiecīgā uzņēmuma lielumu un ekonomisko varenību. Tā, piemēram, uzņēmums “milzīgā” kopējā apgrozījuma salīdzinājumā ar citiem aizliegtās vienošanās dalībniekiem dēļ vieglāk apkopotu vajadzīgos resursus, lai samaksātu naudas sodu, kas naudas soda pietiekamas preventīvās iedarbības nolūkā pamato reizinātāja piemērošanu.

Preventīvas iedarbības faktoru, ko var ietvert uzņēmumam uzliktā naudas soda aprēķinā, novērtē, ņemot vērā faktoru kopumu, nevis tikai attiecīgā uzņēmuma īpašo situāciju. Līdz ar to nav izslēgts, ka aprēķina stadija, kurā tiek ņemts vērā preventīvās iedarbības faktors, var izrādīties atbilstoša attiecībā uz citiem faktoriem, kuri ir ņemti vērā, lai novērtētu minēto faktoru, kas nav attiecīgā uzņēmuma lielums un kopējie resursi.

(sal. ar 102.–105. un 109. punktu)