Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 21. jūlijā Luksemburgas Lielhercogiste iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta paplašinātā sastāvā) 2021. gada 12. maija spriedumu apvienotajās lietās T-516/18 un T-525/18,

Luksemburgas Lielhercogiste un Engie Global LNG Holding u.c./Komisija

(Lieta C-451/21 P)

(2021/C 481/21)

Tiesvedības valoda – franču

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Luksemburgas Lielhercogiste (pārstāvji: A. Germeaux, T. Uri, pārstāvji, D. Waelbroeck, J. Bracker, advokāti)

Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija, Īrija

Prasījumi

Luksemburgas Lielhercogistes prasījumi Tiesai ir šādi:

— atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2021. gada 12. maija spriedumu apvienotajās lietās T-516/18 un T-525/18, Luksemburga un Engie Global LNG Holding u.c./Komisija;

— galvenokārt, pieņemt galīgo nolēmumu pēc būtības atbilstoši Tiesas statūtu 61. pantam un apmierināt Luksemburgas Lielhercogistes prasījumus pirmajā instancē, atceļot Komisijas Lēmumu (ES) 2019/421 (2018. gada 20. jūnijs) par valsts atbalstu SA.44888 (2016/C) (ex 2016/NN), ko Luksemburga īstenojusi par labu Engie (OV 2019, L 78, 1. lpp.);

— pakārtoti, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesa;

— piespriest Komisijai atlīdzināt Luksemburgas Lielhercogistes tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasības pamatošanai Luksemburgas Lielhercogiste izvirza četrus pamatus.

Ar pirmo pamatu tiek izvirzīts LESD 107. panta pārkāpums, jo Vispārējā tiesa apstiprināja, ka ar attiecīgajiem diviem iepriekšēju nodokļu nolēmumu kopumiem tika piešķirta “selektīva” priekšrocība, ņemot vērā Komisijas noteikto “šauro” atsauces sistēmu. i) Konstatējot, ka pastāv “šaura” atsauces sistēma (proti, Luksemburgas uzņēmumu ienākuma nodokļa sistēmas noteikumi par līdzdalības atbrīvojumu un par sadalītās peļņas aplikšanu ar nodokli), Vispārējā tiesa esot pieļāvusi vairākas tiesību kļūdas. Tā ne tikai esot atbalstījusi nepilnīgu un mākslīgi ierobežotu atsauces sistēmu, bet arī sagrozījusi Luksemburgas tiesību aktus, apstiprinot attiecīgo tiesību normu contra legem interpretāciju. Turklāt pārsūdzētajā spriedumā esot radīta diskriminācija starp pārrobežu darījumiem un pilnībā valsts darījumiem, jo ar to no atsauces sistēmas ir izslēgtas Luksemburgas sabiedrības, kurām ir līdzdalība citu dalībvalstu sabiedrībās. ii) Konstatējums par atkāpi no “šaurās” atsauces sistēmas esot kļūdains. Tas esot balstīts uz valsts tiesību pārformulēšanu un esot pretrunā Tiesas judikatūrai par selektivitātes analīzi un it īpaši judikatūrai, kurā ir pieprasīts pierādīt diskrimināciju salīdzinājumā ar līdzīgā situācijā esošiem uzņēmumiem.

Ar otro pamatu tiek apgalvots LESD 107. panta pārkāpums, jo Vispārējā tiesa apstiprināja, ka pastāv “selektīva” priekšrocība, kas izriet no Luksemburgas tiesību normas par tiesību ļaunprātīgu izmantošanu nepiemērošanas, un, pakārtoti, Regulas (ES) 2015/1589 (1) un tiesību uz aizstāvību pārkāpums. i) Tas, ka Vispārējā tiesa juridiski atzina, ka no Luksemburgas tiesību normas par tiesību ļaunprātīgu izmantošanu nepiemērošanas izriet “selektivitāte”, esot balstīts uz kļūdainu pieņēmumu un valsts tiesību sagrozīšanu. Pretēji tam, ko apgalvo Vispārējā tiesa, “tieša”ZORA izmantošana būtu radījusi tādu pašu rezultātu attiecībā uz nodokļu uzlikšanu. ii) Vispārējās tiesas argumentācijā par atsauces sistēmas noteikšanu esot pieļautas vairākas tiesību kļūdas un trūkumi pamatojumā. iii) Vispārējās tiesas argumentācija par atkāpes esamību esot kļūdaina. Konstatējums, ka kritēriji, kas nepieciešami, lai šajā lietā piemērotu noteikumu par tiesību ļaunprātīgu izmantošanu, bija izpildīti, esot balstīts uz kļūdainu pieņēmumu, ka “tieša”ZORA izmantošana nebūtu radījusi to pašu rezultātu attiecībā uz nodokļu uzlikšanu. Tādējādi ar pārsūdzēto spriedumu esot pārkāpts LESD 107. pants, jo minētajā spriedumā ir izteikts pieņēmums, ka pastāv tiesību ļaunprātīga izmantošana, un it īpaši, ka nepastāvot ar nodokļiem nesaistīts pamatojums. Vēl Vispārējā tiesa neesot izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu un neesot veikusi pilnīgu faktu pārbaudi, neņemot vērā dažus faktus, kas apliecināja, ka Luksemburgas tiesībās nevarēja konstatēt tiesību ļaunprātīgu izmantošanu. Visbeidzot tā esot pārkāpusi LESD 107. pantu, jo tā neesot pieradījusi, ka pastāvētu jebkāda diskriminācija par labu Engie salīdzinājumā ar uzņēmumiem, kuri atrodas faktiski un juridiski salīdzināmā situācijā. iv) Visbeidzot, pakārtoti, ar pārsūdzēto spriedumu esot pārkāptas Luksemburgas Lielhercogistes tiesības uz aizstāvību.

Ar trešo pamatu tiek izvirzīts LES 4. un 5. panta pārkāpums. Luksemburgas Lielhercogiste apgalvo, ka ar pārsūdzēto spriedumu esot ierobežota valsts iestāžu neatkarība jomā, kas ietilpst dalībvalstu kompetencē, tādējādi pārkāpjot LES 4. un 5. pantu, kā arī principus, kas nosaka kompetenču sadalījumu starp dalībvalstīm un Eiropas Savienību.

Ar ceturto pamatu tiek izvirzīts LESD 296. panta pārkāpums, jo Vispārējā tiesa neesot ievērojusi pienākumu norādīt pamatojumu.

(1) Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.).