ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Apstiprinošas Tiesas atbildes uz pirmo jautājumu gadījumā: vai gaisa pārvadātājam saistībā ar iespējamajiem pasākumiem ir pienākums: a) atgriezties ar lidojuma veikšanai nozīmēto gaisa kuģi, kas vētras dēļ ir ticis novirzīts uz blakus lidostu, lai uzņemtu šī lidojuma pasažierus, cik drīz vien to ļauj apkalpes lidojuma ilgums, un attiecīgi izpildīt minēto lidojumu? Apstiprinošas atbildes gadījumā – vai tam turklāt ir pienākums to darīt pat tad, ja šī iemesla dēļ pārējo lidojumu izpildei, kuru veikšanai šis gaisa kuģis bija nozīmēts, būtu jādara pieejams cits aizstājošais gaisa kuģis un apkalpe šo lidojumu izlidošanas lidostā, kas ir šī gaisa pārvadātāja bāzes lidosta? b) nogādāt pasažierus pa zemes ceļu uz lidojuma veikšanai nozīmēto gaisa kuģi, kas vētras dēļ ir ticis novirzīts uz blakus lidostu, kura atrodas 140 km attālumā, un veikt lidojumu no tās? c) nosūtīt aizstājošo gaisa kuģi vai nogādāt pasažierus pa zemes ceļu līdz aizstājošajam gaisa kuģim, kas ir nosūtīts uz blakus lidostu, un attiecīgi veikt lidojumu?
3)

Vai Padomes Pamatlēmuma 2005/212/TI (2) (2005. gada 24. februāris) 4. pants, skatot to kopsakarā ar Hartas 47. pantu, per argumentum a fortiori ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams arī tad, ja nodarījums nav noziedzīgs nodarījums, kā arī tādējādi, ka nav pieļaujams tāds valsts tiesiskais regulējums, kāds ir noteikts ZANN 59. panta 2. punktā, ar kuru no to personu loka, kas ir tiesīgas iesniegt pārsūdzību, tiek izslēgts konfiscētā īpašuma īpašnieks, vai ZM 232. pantā, kurā ir skaidri paredzēts, ka lēmumu, ar kuru atbilstoši valsts tiesību aktiem var konfiscēt administratīvā pārkāpuma procesā neiesaistītas trešās personas īpašumu, nevar pārsūdzēt?
4)

4) Vai, ņemot vērā automatizētās bagāžas reģistrēšanas laikā radušos sarežģījumus, prasītājs un līdz ar to arī viņa līdzbraucēji ir uzskatāmi par līdzatbildīgiem, ja viņi vienkārši pildīja darbinieku un automātu norādījumus un tādēļ nepamanīja, ka beidzas reģistrācijas termiņš un laiks, kurā jāierodas pie izlidošanas izejas? Vai, ņemot vērā reģistrēšanas laikā radušos sarežģījumus, prasītājam un viņa līdzbraucējiem var pārmest to, ka viņi nav laikus apsvēruši iespēju uzdot šo bagāžu viņiem pārsūtīt vēlāk? Vai būtu bijis saprātīgi no šīs ceļotāju grupas sagaidīt, ka viena persona, piemēram, prasītājs paliktu kopā ar bagāžu, lai pārējās personas varētu paspēt nokļūt līdz izlidošanas izejai? Konkrētāk, ņemot vērā, ka prasītāja meitai – pēc ceļgala operācijas kruķu dēļ – un prasītāja sievasmātei – vecuma un artrīta dēļ – bija ierobežotas spējas pārvietoties.
3.

Pieņemot, ka Direktīvas 2000/60 7. panta 3. punktā – atšķirībā no V pielikuma attiecībā uz šīs direktīvas 4. pantu – nav noteikti standarta lielumi pasliktināšanās aizlieguma izvērtējumam: a. Kādu nosacījumu gadījumā ir jāuzskata, ka notiek ūdenstilpes stāvokļa pasliktināšanās un no tā izrietošā nepieciešamā attīrīšanas līmeņa palielināšanās dzeramā ūdens ieguvei? b. Vai par attiecīgo standarta lielumu attīrīšanas līmeņa palielināšanās un līdz ar to Direktīvas 2000/60 7. panta 3. punktā noteiktā pasliktināšanās aizlieguma kontekstā varētu uzskatīt robežvērtības, kas paredzētas Direktīvas 98/83 (4) I pielikumā, uz ko norāda Direktīvas 2000/60 7. panta 2. punkta otrā teikuma daļa? c. Ja atbilde uz b) jautājumu ir apstiprinoša: Vai var būt noticis Direktīvas 2000/60 7. panta 3. punktā noteiktā pasliktināšanās aizlieguma pārkāpums, ja vienīgā būtiskā vērtība nav [Direktīvas 98/83] I pielikuma A vai B daļā paredzētā robežvērtība, bet gan tā sauktais parametrs, kam ir indikatora funkcija, atbilstoši I pielikuma C daļai?
1)

Vai LES 19. panta 1. punkta otrā daļa saistībā ar Pamattiesību hartas 47. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā 2001. gada 27. jūlijaustawa – Prawo o ustroju sądów powszechnych [Likuma par vispārējās jurisdikcijas tiesu organizāciju] 47.b panta 5. un 6. punkts saistībā ar 30. panta 1. punktu un 24. panta 1. punktu, kuros ir noteikts, ka tāda valsts tiesas struktūra kā tiesas kolēģija ir kompetenta atbrīvot šīs tiesas tiesnesi no pienākuma izskatīt visas vai daļu no viņam iedalītajām lietām, ņemot vērā, ka: a) tiesas kolēģijas sastāvā ipso jure ietilpst tiesu priekšsēdētāji, kurus šajos amatos ieceļ tāda izpildvaras iestāde kā tieslietu ministrs, kas vienlaikus pilda ģsenerālprokurora funkcijas; b) tiesnesis tiek atbrīvots no pienākuma izskatīt viņam iedalītās lietas bez viņa piekrišanas; c) valsts tiesībās nav noteikti kritēriji, pēc kuriem tiesas kolēģijai būtu jāvadās, atbrīvojot tiesnesi no pienākuma izskatīt viņam iedalītās lietas, kā arī nav noteikts pienākums pamatot šādu atbrīvošanu vai veikt šādas atbrīvošanas pārbaudi tiesā; d) atsevišķi tiesas kolēģijas locekļi tika iecelti tiesneša amatos apstākļos, kas ir līdzīgi tiem, kādi bija minēti Tiesas 2021. gada 15. jūlija spriedumā Komisija/Polija (Disciplinārie pasākumi pret tiesnešiem) (C-791/19, EU:C:2021:596)?
1)

Vai Savienības tiesības, it īpaši Direktīvas 2000/78/EK (1) 1., 2. un 6. pants, skatot tos kopsakarā ar Pamattiesību hartas 21. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, ar kuru atalgojuma sistēma, kas ir diskriminējoša vecuma dēļ, tiek aizstāta ar atalgojuma sistēmu, kurā ierēdņa klasifikācija joprojām tiek veikta atbilstoši atalgojumu noteicošam izdienas stāžam, kas saskaņā ar iepriekšējo atalgojuma sistēmu ir noteikts konkrētā pārejas mēnesī (2015. gada februāris), un šajā ziņā gan tiek veikta korekcija attiecībā uz sākotnēji noteiktiem nodarbinātības laikposmiem pirms dienesta uzsākšanas, nosakot salīdzinošo atskaites datumu, taču kurā attiecībā uz pēc 18 gadu sasniegšanas pabeigtajiem laikposmiem tiek pārskatīti tikai citi laikposmi, no kuriem tiek ņemta vērā puse, un kurā tā laikposma paplašināšana par četriem gadiem, kurā ir jāņem vērā nodarbinātības laikposmi pirms dienesta uzsākšanas, tiek risināta tādējādi, ka citi laikposmi, no kuriem tiek ņemta vērā puse, nosakot salīdzinošo atskaites datumu, ir jāpieskaita tikai tiktāl, ciktāl tie pārsniedz četrus gadus, no kuriem tiek ņemta vērā puse(vienots atskaitījums četru gadu, no kuriem tiek ņemta vērā puse, apmērā)?
b)

vai notiek faktiskajā situācijā, kurā līgums starp pusēm, kas ir jāpārbauda tiesvedībā par negodīgu līguma noteikumu, vairs nepastāv – jo līgums ir beidzies vai kreditors ir to izbeidzis iepriekš, pamatojoties uz to, ka netika atmaksātas aizdevuma summas vai atmaksas summas nebija pietiekošā apmērā, vai katrā ziņā tādēļ, ka faktiski neviena no pusēm to neuzskata par spēkā esošu, vai tādēļ, ka jautājums par tā spēkā neesamību vairs nevar tikt izvirzīts, jo ir pieņemts tiesas spriedums– proti, situācijā, kurā līguma spēkā esamības atzīšana ar atpakaļejošu spēku nekalpo līguma saglabāšanai patērētāja interesēs, bet gan savstarpējo saistību nokārtošanai un tiesisko attiecību izbeigšanai, grozot negodīgo(-s) noteikumu(-s)?
Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 3. jūnijāFoundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi iesniedza par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2021. gada 24. marta spriedumu lietā T-282/19 Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO

(Lieta C-345/21 P)

(2022/C 24/14)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (pārstāvji: S. Malynicz BL, S. Baran, Barrister, V. Marsland, Solicitor)

Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

Ar 2021. gada 23. novembra rīkojumu Tiesa (apelācijas sūdzību pieļaujamības vērtējuma palāta) nosprieda, ka apelācijas sūdzība atzīstama par nepieļaujama un ka Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.
1)

Vai Vispārīgās datu aizsardzības regulas ( 1 ) 77. panta 1. punkts, lasot to kopā ar tās 78. panta 1. punktu, ir jāsaprot tādējādi, ka uzraudzības iestādes izdarītie secinājumi, kurus tā paziņo datu subjektam: a) ir atbilde uz lūgumrakstu? Vai tas līdz ar to nozīmē, ka tiesa uzraudzības iestādes lēmumu par sūdzību saskaņā ar VDAR 78. panta 1. punktu principā vērtē tikai saistībā ar to, vai iestāde ir izvērtējusi sūdzību, ir pienācīgi izvērtējusi sūdzības priekšmetu un ir informējusi sūdzības iesniedzēju par vērtējuma rezultātiem, vai arī b) ir jāsaprot kā administratīvs lēmums pēc būtības? Vai tas līdz ar to nozīmē, ka uzraudzības iestādes lēmuma par sūdzību pārbaudes tiesā saskaņā ar VDAR 78. panta 1. punktu sekas ir tādas, ka tiesai ir jāpārbauda pilnībā lēmuma pēc būtības saturs un konkrētā gadījumā – piemēram, ja rīcības brīvība tiek samazināta līdz nullei – tiesa var arī noteikt uzraudzības iestādei pienākumu veikt konkrētu pasākumu VDAR 58. panta izpratnē.
C 462/30

Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 17. septembrīIrish Wind Farmers' Association Clg, Carrons Windfarm Ltd, Foyle Windfarm Ltd, Greenoge Windfarm Ltd iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2021. gada 7. jūlija spriedumu lietā T-680/19 Irish Wind Farmers' Association u.c./Komisija

(Lieta C-578/21 P)

(2021/C 462/35)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Irish Wind Farmers' Association Clg, Carrons Windfarm Ltd, Foyle Windfarm Ltd, Greenoge Windfarm Ltd (pārstāvji: M. Segura Catalán un M. Clayton, advokāti)

Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

Prasījumi

Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

— atcelt pārsūdzēto spriedumu;

— piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus pirmajā un apelācijas instancē.

Pamati un galvenie argumenti

Apelācijas sūdzība ir balstīta uz diviem pamatiem.

Ar pirmo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi LESD 108. pantu un Regulas 2015/1589 (1) 4. pantu, nospriežot, ka attiecīgā atbalsta pasākuma novērtējumā Komisijai nebija jāuzsāk formālā izmeklēšanas procedūra, jo nebija nopietnu grūtību, lai to kvalificētu par valsts atbalstu un uzskatītu par saderīgu ar iekšējo tirgu.

Pirmais pamats ir iedalīts sešas daļās.

Pirmā daļa: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu attiecībā uz Komisijas pienākumu pārbaudīt faktus un tiesību jautājumus nelikumīga atbalsta gadījumā.

Otrais pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu tiesību, piemērojot atšķirīgu attieksmi pret dalībvalstu un sūdzību iesniedzēju sniegto informāciju.

Trešais pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, novērtējot sākotnējās pārbaudes ilgumu.

Ceturtais pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, nosakot pierādīšanas pienākumu sūdzības iesniedzējām.

Piektais pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, neņemot vērā Apvienotajā Karalistē pastāvošās sistēmas nozīmi izskatāmajā lietā.

Sestais pamats: Vispārējā tiesa esot izdarījusi kļūdainu secinājumu no metodes, ar kuru novērtē tīro vērtību iekārtām elektroenerģijas ražošanai no fosilā kurināmā.

Ar otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot sagrozījusi to iesniegto pierādījumu nozīmi.

(1) Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV 2015, L 248, 9. lpp.).
C 391/5

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 7. jūnijā iesniedza Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie (Polija) – J.K./TP S.A.

(Lieta C-356/21)

(2021/C 391/08)

Tiesvedības valoda – poļu

Iesniedzējtiesa

Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie

Pamatlietas puses

Prasītājs: J. K.

Atbildētāja: TP S.A.

Prejudiciālais jautājums

Vai Padomes Direktīvas 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (1), 3. panta 1. punkta a) un c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ļauj izslēgt no Padomes Direktīvas 2000/78/EK piemērošanas jomas – un līdz ar to izslēgt sankcijas, kas ieviestas valsts tiesību sistēmā, pamatojoties uz Padomes Direktīvas 2000/78/EK 17. pantu, – līgumslēdzējas puses izvēles brīvību, ja vien tā nav balstīta uz dzimumu, rasi, etnisko izcelsmi vai valstspiederību, situācijā, kad diskriminācija izpaustos kā atteikums noslēgt civiltiesisku līgumu, saskaņā ar kuru darbs būtu jāveic fiziskai personai pašnodarbinātas personas statusā, ja šāda atteikuma iemesls būtu potenciālas līgumslēdzējas puses seksuālā orientācija?

(1) OV 2000, L 303, 16. lpp.
2)

Vai līdzvērtības princips, ņemot vērā citas Savienības tiesību normas, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to indivīdam tiek piešķirtas subjektīvas tiesības attiecībā pret dalībvalsti un ka tam pretrunā ir tādu Austrijas valsts tiesību normu piemērošana, saskaņā ar kurām pirms pārskatīšanas pieteikuma izskatīšanas, kuram attiecīgi ir jāattiecas uz viena līgumslēdzējas iestādes atsevišķi apstrīdama lēmuma atzīšanu par spēkā neesošu, tiesai ir jānoskaidro publiskā iepirkuma procedūras veids un līguma (paredzamā) vērtība, kā arī summa, kas izriet no noteiktās publiskā iepirkuma procedūrās apstrīdētajiem, atsevišķi apstrīdamiem lēmumiem, vai attiecīgā gadījumā arī noteiktas publiskā iepirkuma procedūras daļas, lai pēc tam attiecīgā gadījumā tiesas kompetentā senāta priekšsēdētājs varētu izdot rīkojumu par trūkumu novēršanu nolūkā iekasēt nodevas, un nodevas nesamaksāšanas gadījumā, nosakot, ka pretējā gadījumā prasījuma tiesības tiks zaudētas, pirms vai vēlākais vienlaikus ar pārskatīšanas pieteikuma noraidīšanu neveiktā nodevu maksājuma dēļ par pārskatīšanas pieteikuma izskatīšanu atbildīgais tiesas senāts varētu veikt tiesvedības nodevu uzrēķinu, ja citādi civillietās Austrijā, kā, piemēram, prasībās par zaudējumu atlīdzināšanu vai par atturēšanos no nelikumīgas darbības konkurences tiesību normu pārkāpuma dēļ, nodevu nesamaksāšana neliedz izskatīt prasību, neskarot jautājumu par kaut kādā apmērā maksājamām tiesiskās aizsardzības nodevām, turklāt salīdzinoši Austrijā nodevu par sūdzības iesniegšanu nesamaksāšana sūdzību par administratīviem lēmumiem gadījumā vai nodevu par sūdzības vai revīzijas iesniegšanu nesamaksāšana par pārsūdzībām, kas iesniegtas par administratīvo tiesu lēmumiem Verfassungsgerichtshof [Konstitucionālajā tiesā] vai Verwaltungsgerichtshof [Augstākajā administratīvajā tiesā], neizraisa pārsūdzību noraidīšanu nodevu nesamaksāšanas dēļ?
7)

Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2007/66/EK (3) (2007. gada 11. decembris), ar ko Padomes Direktīvas 89/665/EEK un 92/13/EEK groza attiecībā uz pārskatīšanas procedūru efektivitātes uzlabošanu valsts līgumu piešķiršanas jomā [(turpmāk tekstā – “pārskatīšanas direktīva”)], 1. panta 1. un 3. punkts, kuros dalībvalstīm ir noteikts pienākumus nodrošināt izpildītājiem iespēju efektīvi pārskatīt līgumslēdzēju iestāžu lēmumus, kā arī nodrošināt, ka pārskatīšanas procedūras ir pieejamas ikvienai personai, kura ir ieinteresēta iegūt konkrēta līguma slēgšanas tiesības un kurai ar varbūtējo pārkāpumu ir vai var tikt nodarīts kaitējums, ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja lēmējiestāde ir konstatējusi, ka konkrētas procedūras ietvaros izpildītāju noteiktie dokumenti nav komercnoslēpums, kā rezultātā līgumslēdzējai iestādei tiek izdots rīkojums izpaust to un izsniegt konkurējošiem izpildītājiem – ja šādas sekas neizriet tieši no tiesību aktiem – lēmējiestādei uzliek pienākumu lemt par tādu saturu, kas šim izpildītājam ļautu atkārtoti iesniegt pārskatīšanas pieprasījumu, ciktāl tas izriet no šo dokumentu satura, kurš viņam iepriekš nebija zināms un kura dēļ viņš nevarēja efektīvi izmantot tiesiskās aizsardzības līdzekli pret darbību, kas nebūtu pārskatāma pieprasījuma iesniegšanas termiņa beigu dēļ, piemēram, anulējot to piedāvājumu pārbaudes un novērtēšanas darbības, uz kuriem attiecas minētie dokumenti, kuri tika aizsargāti kā komercnoslēpums?
1)

Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 (2017. gada 14. jūnijs) par Eiropas Savienības preču zīmi (1) 9. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka par preču zīmei identiska apzīmējuma izmantošanu [tīmekļa] vietnē izvietotā reklāmā ir vainojams tīmekļa vietnes operators vai ekonomiski saistīts uzņēmums tādēļ, ka šajā vietnē nav nošķirti operatora vai ar viņu ekonomiski saistīto uzņēmumu piedāvājumi no trešo pārdevēju piedāvājumiem, iekļaujot šīs reklāmas paša operatora vai ar viņu ekonomiski saistīto uzņēmumu komercsaziņā? Vai šādu iekļaušanu pastiprina tas, ka: — tīmekļa vietnē reklāmas tiek pasniegtas vienveidīgi? — paša operatora un ar viņu ekonomiski saistīto uzņēmumu reklāmas un trešo pārdevēju reklāmas tiek publicētas, tās nešķirojot pēc izcelsmes, bet skaidri norādot operatora vai ar viņu ekonomiski saistīto uzņēmumu logotipu trešo personu tīmekļa vietņu reklāmas rubrikās uznirstošas [“pop-up”] reklāmas veidā? — operators vai ar viņu ekonomiski saistīti uzņēmumi piedāvā trešajiem pārdevējiem pilnīgu pakalpojumu, kurā iekļauta palīdzība reklāmu izstrādē un pārdošanas cenu noteikšanā, preču uzglabāšana un nosūtīšana? — operatora un ar viņu ekonomiski saistīto uzņēmumu vietne ir veidota tā, lai tajā parādītos veikali un norādes, piemēram, “vispārdotākās preces”, “visbiezāk meklētās preces” vai “visbiežāk piedāvātās dāvinātās preces”, no pirmā skatpunkta šķietami nenošķirot paša operatora un ar viņu ekonomiski saistīto uzņēmumu preces no trešo pārdevēju precēm?
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2021. gada 28. janvārī iesniedza Cour d’appel de Liège (Beļģija) – Pharmacie populaire – La Sauvegarde SCRL/État belge – SPF Finances

(Lieta C-52/21)

(2021/C 128/27)

Tiesvedības valoda – franču

Iesniedzējtiesa

Cour d’appel de Liège

Pamatlietas puses

Prasītāja: Pharmacie populaire – La Sauvegarde SCRL

Atbildētāja: État belge – SPF Finances

Prejudiciālais jautājums

Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts tāds tiesiskais regulējums vai valsts prakse, saskaņā ar kuru pirmajā dalībvalstī reģistrētām sabiedrībām, kuras izmanto otrajā dalībvalstī reģistrētu sabiedrību pakalpojumus, ir pienākums, lai izvairītos no uzņēmumu ienākuma nodokļa iemaksas 100 % vai 50 % apmērā no pēdējo minēto sabiedrību rēķinā iekļautajām summām, sagatavot un iesniegt nodokļu iestādei uzskaites lapas un kopsavilkuma pārskatus par šiem izdevumiem, taču, ja tās izmanto sabiedrību rezidenšu pakalpojumus, tām nav noteikts šāds pienākums, lai izvairītos no minētās iemaksas noteikšanas?
1)

Vai The Universal Credit Regulations (Northern Ireland) 2016 [2016. gada Noteikumu par Vispārējo kredītu (Ziemeļīrija)] 9. panta 3. punkta c) apakšpunkta i) punkts, kas ieviests ar The Social Security (Income-related Benefits) (Updating and Amendment) (EU Exit) Regulations (Northern Ireland) 2019 [2019. gada Noteikumiem (atjaunojumi un grozījumi) (izstāšanās no ES) (Ziemeļīrija) par sociālo nodrošinājumu (ar ienākumiem saistīti pabalsti)], ar kuru no tiesībām saņemt sociālā nodrošinājuma pabalstus ir izslēgti ES pilsoņi ar valsts uzturēšanās tiesībām (Limited Leave to Remain) [ierobežotu uzturēšanās atļauju] (šajā gadījumā “pirmsuzturēšanās statusu” atbilstoši UK Immigration Rules [Apvienotās Karalistes Imigrācijas noteikumu] ES pielikumam), ir (tieši vai netieši) prettiesiski diskriminējošs atbilstoši Līguma par Eiropas Savienības darbību 18. pantam un neatbilst Apvienotās Karalistes saistībām saskaņā ar European Communities Act 1972 [1972. gada Eiropas Kopienu likumu]?
—

atzīt, ka, izslēdzot mežsaimniecības programmas un to grozījumus, netiešu mežizstrādi, kā arī mežu apdraudējuma novēršanas līdzekļus un tāda kaitējuma seku novēršanu, ko radījušas dabas katastrofas, no prasības gadījumā, ja šīs sekas var būtiski ietekmēt Natura 2000 teritorijas, attiecīgi izvērtēt ietekmi uz šīm teritorijām, ievērojot to aizsardzības mērķus, Slovākijas Republika nav izpildījusi Padomes Direktīvas 92/43/EEK (1) (1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību 6. panta 3. punktā kopsakarā ar tas 7. pantu paredzētos pienākumus;
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2020. gada 8. oktobrī iesniedza Pécsi Törvényszék (Ungārija) – FGSZ Földgázszállító Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

(Lieta C-507/20)

(2021/C 28/24)

Tiesvedības valoda – ungāru

Iesniedzējtiesa

Pécsi Törvényszék

Pamatlietas puses

Prasītājs: FGSZ Földgázszállító Zrt.

Atbildētājs: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

Prejudiciālais jautājums

Vai ar samērīguma, nodokļu neitralitātes un efektivitātes pamatprincipiem – it īpaši ņemot vērā ģenerāladvokāta secinājumu lietā Biosafe – Indústria de Reciclagens (C-8/17, EU:C:2017:927) 63. punktu, kā arī sprieduma lietā Di Maura (C-246/16, EU:C:2017:887) 27. punktu un sprieduma lietā T-2 (C-396/16, EU:C:2018:109) 36. punktu un to, ka dalībvalsts nevar kā PVN iekasēt summu, kas ir lielāka par to, kuru faktiski ir saņēmis preces piegādātājs vai pakalpojuma sniedzējs – ir saderīga dalībvalsts prakse, saskaņā ar kuru dalībvalsts, atsaucoties uz to, ka nodokļu bāzes samazinājumam, kas ir piemērojams galīgas nesamaksāšanas gadījumā, atbilstoši PVN direktīvas (1) 90. panta 1. punktam ir ex tunc iedarbība, piecu gadu noilguma termiņu, kādu vispārīgi ir paredzējusi šī dalībvalsts un kurā ir iespējams veikt nodokļu bāzes samazinājumu, aprēķina, sākot no dienas, kad ir notikusi sākotnējā preču piegāde, nevis no dienas, kad attiecīgais prasījums ir kļuvis neiekasējams, un, ņemot vērā minētā noilguma termiņa beigas, labticīgs nodokļu maksātājs zaudē tiesības uz nodokļu bāzes samazinājumu, kādas tam ir gadījumā, kad prasījums ir kļuvis galīgi neiekasējams, apstākļos, kad no brīža, kad ir notikusi preču piegāde, līdz brīdim, kad prasījums kļūst galīgi neiekasējams, ir pagājuši vairāki gadi un brīdī, kad prasījums kļuva galīgi neiekasējams, dalībvalsts tiesiskais regulējums pretēji Kopienu tiesību aktiem neļāva samazināt nodokļu bāzi gadījumā, ja prasījumi bija kļuvuši galīgi neiekasējami?

(1) Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).
2)

Vai dalībvalsts tiesa, kuras jurisdikcijai būtu jāizriet no tā, ka citas dalībvalsts tiesa, kurā iepriekš celta prasība, ir atteikusies no jurisdikcijas, ir tiesīga pārbaudīt, vai ir izpildīti nosacījumi, lai tiesa, kurā iepriekš celta prasība, varētu pieņemt nolēmumu saskaņā ar Regulas Nr. 650/2012 6. panta a) punktu un 7. panta a) punktu? Cik lielā mērā ir sasaistošs tiesas, kurā iepriekš celta prasība, pieņemtais nolēmums? a) Vai dalībvalsts tiesa, kuras jurisdikcijai būtu jāizriet no tā, ka citas dalībvalsts tiesa, kurā iepriekš celta prasība, ir atteikusies no jurisdikcijas, ir tiesīga pārbaudīt, vai mantojuma atstājējs valsts tiesību aktus ir izvēlējies Regulas Nr. 650/2012 22. pantā paredzētajā kārtībā? b) Vai dalībvalsts tiesa, kuras jurisdikcijai būtu jāizriet no tā, ka citas dalībvalsts tiesa, kurā iepriekš celta prasība, ir atteikusies no jurisdikcijas, ir tiesīga pārbaudīt, vai tiesā, kurā iepriekš celta prasība, ir bijis iesniegts vienas no tiesvedības pusēm lūgums atteikties no jurisdikcijas atbilstoši Regulas Nr. 650/2012 6. panta a) punktam? c) Vai dalībvalsts tiesa, kuras jurisdikcijai būtu jāizriet no tā, ka citas dalībvalsts tiesa, kurā iepriekš celta prasība, ir atteikusies no jurisdikcijas, ir tiesīga pārbaudīt, vai tiesa, kurā iepriekš celta prasība, ir pamatoti uzskatījusi, ka tās dalībvalsts tiesas, kuras tiesību akti tika izvēlēti, atrodas labākā situācijā, lai pieņemtu nolēmumu mantojuma lietā?