Lieta T-417/05

Endesa, SA

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

Konkurence – Koncentrācija – Regula (EK) Nr. 139/2004 – Elektroenerģijas tirgus – Lēmums, ar kuru konstatēts, ka koncentrācijai nepiemīt Kopienas mērogs – Apgrozījuma aprēķināšana – Grāmatvedības standarti – Korekcijas – Pierādīšanas pienākums – Tiesības uz aizstāvību

Sprieduma kopsavilkums

1. Konkurence – Koncentrācija – Novērtējums, ko veic Komisija – Pienākums desmit dienu laikā lemt par pieprasījumu nodot lietu izskatīšanai

(Padomes Regulas Nr. 139/2004 22. panta 3. punkts)

2. Konkurence – Koncentrācija – Novērtējums, ko veic Komisija

(Padomes Regula Nr. 139/2004)

3. Konkurence – Koncentrācija – Novērtējums, ko veic Komisija – Komisijas kompetence, kas attiecas tikai uz Kopienas mēroga koncentrācijām

(EKL 10. pants; Padomes Regulas Nr. 139/2004 1. panta 1. punkts un 21. punkts)

4. Konkurence – Koncentrācija – Novērtējums, ko veic Komisija – Komisijas pienākumi pret sūdzības iesniedzēju, kas ziņo par paziņošanas pienākuma pārkāpumu

(Padomes Regula Nr. 139/2004)

5. Konkurence – Koncentrācija – Kopienas mēroga koncentrācija – Novērtējuma kritēriji

(Padomes Regulas Nr. 139/2004 5. pants)

6. Konkurence – Koncentrācija – Kopienas mēroga koncentrācija – Novērtējuma kritēriji

(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1606/2002 4. pants; Padomes Regulas Nr. 139/2004 5. pants; Komisijas Regula Nr. 707/2004)

7. Konkurence – Koncentrācija – Kopienas mēroga koncentrācija – Novērtējuma kritēriji

(Padomes Regula Nr. 139/2004; Komisijas paziņojums 98/C 66/04)

8. Konkurence – Koncentrācija – Kopienas mēroga koncentrācija – Novērtējuma kritēriji

(EKL 95. panta 1. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Regula Nr. 1606/2002; Padomes Regulas Nr. 139/2004 1. un 5. pants)

9. Konkurence – Koncentrācija – Kopienas mēroga koncentrācija – Novērtējuma kritēriji

(Padomes Regula Nr. 139/2004; Komisijas paziņojuma 98/C 66/04 26. un 27. punkts)

10. Konkurence – Koncentrācija – Kopienas mēroga koncentrācija – Novērtējuma kritēriji

(Padomes Regula Nr. 139/2004; Komisijas paziņojuma 98/C 66/04 26. un 27. punkts)

11. Konkurence – Koncentrācija – Kopienas mēroga koncentrācija – Novērtējuma kritēriji

(Padomes Regulas Nr. 139/2004 5. panta 1. punkts; Komisijas paziņojuma 98/C 66/04 9. un 13. punkts)

1. 22. panta 3. punkts Regulā Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju noteic, ka desmit dienu laikā Komisijai jānolemj par pieprasījumu nodot lietu izskatīšanai, un paredz, ka pretējā gadījumā ir pieņemts tieši neizteikts lēmums nodot lietu izskatīšanai.

Ja ir jānosaka koncentrācijas Kopienas mērogs, Komisijai nav jālemj par šo mērogu pirms lēmuma par pieprasījumu nodot lietu izskatīšanai pieņemšanas, jo šādā gadījumā tai nebūtu iespējams ar vajadzīgo rūpību pārbaudīt šo jautājumu.

(sal. ar 64. punktu)

2. Regula Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju neparedz īpašu koncentrācijas Kopienas mēroga noteikšanas procedūru. Tas, ka Komisija nav norādījusi sūdzības iesniedzējam, kādu procedūru tā izvēlēsies koncentrācijas Kopienas mēroga esamības pārbaudei, var ietekmēt šīs procedūras rezultātā pieņemtā lēmuma likumību tikai tad, ja ir pārkāptas tiesības uz aizstāvību.

(sal. ar. 72. un 73. punktu)





3. No tā, ka Komisijai ir ekskluzīva kompetence pārbaudīt Kopienas mēroga koncentrācijas, automātiski neizriet, ka Komisijai ir ekskluzīva kompetence noteikt, vai koncentrācijai ir šāds mērogs.

Šajā sakarā atbilstoši Regulai Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju pirmām kārtām attiecīgajiem uzņēmumiem ir jāveic pirmais koncentrācijas mēroga novērtējums un rezultātā jānosaka, kurām iestādēm jāpaziņo par koncentrācijas projektu. Turpinājumā, ja par koncentrāciju nav paziņots Komisijai, bet gan vienas vai vairāku dalībvalstu iestādēm, tām, īpaši ņemot vērā pienākumu lojāli sadarboties, kas izriet no EKL 10. panta, un minētās regulas 21. pantu, kas nosaka Komisijas ekskluzīvo kompetenci kontrolēt Kopienas mēroga koncentrāciju atbilstību un attiecīgi aizliedz dalībvalstīm piemērot savus valsts konkurences jomas tiesību aktus minētajām koncentrācijām, ir jāpārliecinās, ka tām nodotajai koncentrācijai nepiemīt Kopienas mērogs, precizējot, ka šādā gadījumā Komisijai vienmēr ir iespēja nolemt, ka koncentrācijai pretēji dalībvalstu iestāžu uzskatiem tomēr ir Kopienas mērogs un ka uz to attiecas tās ekskluzīvā kompetence.

(sal. ar 98. un 99. punktu)

4. Regula Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju neietver īpašas normas, kas tieši noteiktu, ka Komisijai ir pienākums pēc savas iniciatīvas pārliecināties, ka ikviena koncentrācija, par ko tai nav paziņots, tiešām nav Kopienas mēroga koncentrācija. Tomēr, ja uzņēmums, kas apgalvo, ka koncentrācija, par ko nav paziņots Komisijai, ir Kopienas mēroga koncentrācija, iesniedz sūdzību, Komisijai ir jālemj, vai tā principā ir kompetenta kontroles iestāde. Šajā sakarā būtībā sūdzības iesniedzējam ir jāpierāda savas sūdzības pamatotība, bet Komisijai labas pārvaldības interesēs ir jāveic rūpīga un neatkarīga tai iesniegto sūdzību pārbaude un pamatoti jāatbild uz sūdzības iesniedzēja argumentiem, ar ko mēģināts pamatot Komisijas ekskluzīvo kompetenci.

(sal. ar 100. punktu)

5. Nosakot koncentrācijas Kopienas mērogu, Komisijai pēc savas iniciatīvas visos gadījumos nav jāpārliecinās, ka tai iesniegtie revidētie pārskati ticami atspoguļo īstenību, un nav jāveic visu iespējamo korekciju pārbaude. Tas būtu jādara tikai tad, ja Komisijas uzmanību piesaistītu īpašas problēmas, kas tai tad ir jāpārbauda.

(sal. ar 115. punktu)

6. Nosakot koncentrācijas Kopienas mērogu, praktisku iemeslu dēļ Regula Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju obligāti atsaucas uz iepriekšējā finanšu gada apgrozījumu. Iemesls tam ir tāds, ka parasti revidēti pārskati ir tikai par iepriekšējo noslēgto finanšu gadu; pārskatiem par jaunākiem laikposmiem nav tādu garantiju, kādas piedāvā revidēti pārskati.

Attiecībā uz koncentrāciju, kas notikusi 2005. gadā, pārskati par iepriekšējo finanšu gadu minētās regulas 5. panta nozīmē ir pārskati par 2004. finanšu gadu. Uzņēmumam, kuram ir pienākums veikt gada pārskatus, kas tiek revidēti, ir tikai viena veida oficiālie pārskati, proti, tie, kas ir veikti un revidēti saskaņā ar piemērojamajiem tiesību aktiem. Atbilstoši Regulas Nr. 1606/2002 par starptautisko grāmatvedības standartu piemērošanu 4. pantam SFPS standarti ir piemērojami un saistoši, tikai sākot no 2005. finanšu gada. Regulā Nr. 707/2004, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 1725/2003, ar ko pieņem noteiktus starptautiskos grāmatvedības standartus saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1606/2002, bija paredzēta 2004. gada pārskatu saskaņošana ar SFPS principiem, tikai lai atvieglotu pāreju no vecā uz jauno tiesisko regulējumu, dodot akcionāriem un investoriem atskaites punktu, ar ko salīdzināt 2005. finanšu gada pārskatus, kas bija pirmie pārskati, kuri veidojami atbilstoši jaunajiem standartiem. Turklāt “saskaņotie” 2004. finanšu gada pārskati, kas veidoti vienīgi salīdzināšanas nolūkā, nesniedz tās pašas garantijas, ko oficiālie pārskati, kuri veidoti saskaņā ar vispārīgajiem grāmatvedības principiem un ir revidēti. No tā izriet, ka tam, ka publiskā atpirkšanas piedāvājuma publicēšanas dienā 2005. gada 5. septembrī bija spēkā jaunais grāmatvedības tiesiskais regulējums SFPS, nav nozīmes.

(sal. ar 128. un 129. punktu)





7. Lai gan Kopienu sistēma koncentrāciju jomā ļauj ņemt vērā tādus notikumus uzņēmuma dzīvē pēc pēdējā finanšu gada noslēguma kā, piemēram, uzņēmuma nodošanu vai iegūšanu ritošā finanšu gada laikā, šāda pieņēmuma mērķis principā ir – kā tas izriet arī no Paziņojuma par apgrozījuma aprēķināšanu saskaņā ar Regulu Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrācijas kontroli – ievērot izmaiņas uzņēmuma saimnieciskajā stāvoklī un nevis izmantot grāmatvedības uzskaites pilnīgu revīziju, kurā saimnieciskā realitāte paliek nemainīga. Padarīt Kopienas regulas par koncentrācijām piemērošanu vienmēr atkarīgu no pilnīgas attiecīgā uzņēmuma grāmatvedības pārbaudes, kuru no jauna veic Komisija, būtu pretrunā tiesiskajai drošībai un ātrumam, uz ko tiecas Kopienas likumdevējs.

(sal. ar 132. punktu)

8. Lai izmērītu uzņēmumu ekonomisko potenciālu, Komisijai katrā individuālajā Regulas Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju 1. un 5. panta piemērošanas gadījumā nav vispārīgi jānovērtē atšķirīgu Kopienas tiesībās paredzēto grāmatvedības metožu priekšrocības, īpaši, ja pastāv revidēti pārskati, kas katrs atbilst tikai vienam no šiem standartiem, un ja tieši šos standartus nosaka tajā laikā piemērojamās gan valsts tiesības, gan Kopienu tiesības.

Turklāt apstāklis, ka Kopienu likumdevējs uzskata, ka starptautiskie grāmatvedības standarti, kas pieņemti ar Regulu Nr. 1606/2002 par starptautisko grāmatvedības standartu piemērošanu, ļauj iegūt ticamu priekšstatu par uzņēmuma finanšu stāvokli, koncentrācijām piemērojot Regulas Nr. 139/2004 5. pantu, ipso facto neparedz šo standartu tehnisku pārākumu pār grāmatvedības standartiem, kas bija piemērojami atbilstoši dalībvalsts tiesību aktiem līdz 2005. gada 1. janvārim. Regula Nr. 1606/2002, kas pieņemta, pamatojoties uz EKL 95. panta 1. punktu, ir saskaņošanas pasākums, un tajā nav vērtēta atšķirīgu valstu tiesību normu nozīme.

(sal. ar 144. un 145. punktu)

9. No Paziņojuma par apgrozījuma aprēķināšanu saskaņā ar Regulu (EEK) Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrācijas kontroli izriet, ka attiecīgo uzņēmumu apgrozījums ir jāaprēķina, pamatojoties uz ticamiem, objektīviem un viegli atpazīstamiem skaitļiem. Lai gan Paziņojuma 26. punktā ir precizēts, ka Komisija “tātad vispārīgi ņem vērā revidētos pārskatus un citus slēgtus pārskatus [..]” un ka tā “katrā ziņā atturas balstīties uz pārvaldes pārskatiem vai citām pagaidu grāmatvedības formām, ja vien nav izņēmuma apstākļu”, tas tomēr nenozīmē, ka revidētiem pārskatiem un “citiem slēgtiem pārskatiem” Paziņojumā ir piešķirta vienāda nozīme. Paziņojuma 26. punkts nav jāsaprot kā tāds, kas piedāvā vairākas iespējas, starp kurām ir iespējams brīvi izvēlēties, bet gan kā tāds, kas attiecas uz īpašām situācijām, kad nav revidētu pārskatu par iepriekšējo finanšu gadu. Paziņojuma 27. punktā cita starpā ir atsauce tikai uz revidētiem pārskatiem par jaunāko finanšu gadu, nevis uz “citiem slēgtiem pārskatiem”.

(sal. ar 146. punktu)

10. Izņēmuma apstākļi, kas ļauj Komisijai balstīties uz pārvaldes pārskatiem vai citiem pagaidu grāmatvedības datiem, kas minēti Paziņojuma par apgrozījuma aprēķināšanu saskaņā ar Regulu Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrācijas kontroli 26. un 27. punktā, attiecas tikai – izņemot to, kas attiecas uz atšķirībām no valstu, kuras nav Eiropas Savienības dalībvalstis, grāmatvedības standartiem – uz nepieciešamību ņemt vērā ievērojamas un pastāvīgas izmaiņas, kas ietekmē attiecīgo uzņēmumu saimniecisko realitāti (ieguvumi un cesijas pēc pārskatu revīzijas, rūpnīcas slēgšana).

(sal. ar 179. punktu)

11. Kā ir norādīts Paziņojuma par apgrozījuma aprēķināšanu saskaņā ar Regulu Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrācijas kontroli 9. punktā – apgrozījuma jēdziens, kas izklāstīts minētās regulas 5. pantā, nepārprotami attiecas uz “summām, kas iegūtas no produktu pārdošanas un pakalpojumu sniegšanas”.

Izņēmuma kārtā Paziņojumā ir pieļauta iespēja zināmos apstākļos noteikt apgrozījumu citādāk, nekā atsaucoties uz pārdoto preču un sniegto pakalpojumu kopumu. Šajā sakarā Paziņojuma 13. punktā ir precizēts, ka pakalpojumu uzņēmuma, kas darbojas kā starpnieks, vienīgais apgrozījums var būt saņemtās komisijas maksas. Šis Paziņojuma punkts attiecas uz īpašu starpnieku kategoriju, kuri darbojas tikai pakalpojumu sektorā un kuru vienīgā atlīdzība ir saņemtās komisijas maksas. Tātad runa ir par izņēmumu no vispārīgā likuma, saskaņā ar ko apgrozījums ir jānosaka, pamatojoties uz kopējo pārdevumu summu. Līdz ar to šis starpnieka jēdziens ir jāinterpretē šauri.

No minētā izriet, ka izplatītāju darbību, kas cita starpā ir elektroenerģijas vai gāzes pirkšana no to piegādātājiem un tās izplatīšanas nodrošināšana un pārdošana gala patērētājam, nevar uzskatīt par pakalpojumu, ko veido tikai produkta piegāde ražotāja un citu tirgus dalībnieku vārdā. Tātad tādu izplatīšanas uzņēmumu no juridiskā viedokļa nevar uzskatīt tikai par starpnieku Paziņojuma 13. punkta nozīmē un tam būtībā nevar piemērot tajā norādīto izņēmumu, jo ienākumi, ko tas gūst no izplatīšanas, ietilpst tā pamatdarbībā Regulas Nr. 139/2004 5. panta 1. punkta nozīmē.

(sal. ar 203., 208., 210., 211. un 216. punktu)

PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS (trešā palāta)

2006. gada 14. jūlijā ( )

Konkurence – Koncentrācija – Regula (EK) Nr. 139/2004 – Elektroenerģijas tirgus – Lēmums, ar kuru konstatēts, ka koncentrācijai nepiemīt Kopienas mērogs – Apgrozījuma aprēķināšana – Grāmatvedības standarti – Korekcijas – Pierādīšanas pienākums – Tiesības uz aizstāvību

Lieta T‑417/05

Endesa, SA, Madride (Spānija), ko pārstāv H. Flinns [J. Flynn], QC, S. Baksters [S. Baxter], solicitor, M. Odriosola Alens [M. Odriozola Alén], M. Munjoss de Huans [M. Muñoz de Juan], M. Merola [M. Merola], H. Garsija de Enteria Lorenso‑Velaskēzs [J. García de Enterría Lorenzo‑Velázquez] un H. Varkarsels Martiness [J. Varcárcel Martínez], advokāti,

prasītāja,

pret

Eiropas Kopienu Komisiju, ko pārstāv F. Kastiljo de la Tore [F. Castillo de la Torre], E. Džipīni Furnjē [É. Gippini Fournier], E. Velans [A. Whelan] un M. Šneiders [M. Schneider], pārstāvji,

atbildētāja,

ko atbalsta

Spānijas Karalistes vārdā – N. Diasa Abada [N. Díaz Abad], abogado del Estado,

un

Gas Natural SDG, SA, Barselona (Spānija), ko pārstāv F. Gonsaless Diass [F. González Díaz], H. Himeness Iglesija [J. Jiménez de la Iglesia] un A. Leiss Garsija [A. Leis García], advokāti,

personas, kas iestājušās lietā,

par prasību atcelt Komisijas 2005. gada 15. novembra lēmumu, ar ko ir konstatēts, ka koncentrācija nav Kopienas mēroga (lieta COMP/M.3986 – Gas Natural/Endesa).

EIROPAS KOPIENU

PIRMĀS INSTANCES TIESA

(trešā palāta)

šādā sastāvā: priekšsēdētājs M. Jēgers [M. Jaeger], tiesneši V. Tīli [V. Tiili] un O. Cūcs [O. Czúcz],

sekretārs H. Palasio Gonsaless [J. Palacio González], galvenais administrators,

ņemot vērā rakstveida procesu un tiesas sēdi 2006. gada 9. martā,

pasludina šo spriedumu.

Spriedums

Atbilstošās tiesību normas

Regulas par koncentrāciju kontroli

1 Padomes 2004. gada 20. janvāra Regulas (EK) Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (OV L 24, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Regula”) 1. pants nosaka:

“1. Neskarot 4. panta 5. punktu un 22. pantu, šī regula attiecas uz visām Kopienas mēroga koncentrācijām atbilstoši šajā pantā definētajām.

2. Kopienas mēroga koncentrācija ir tāda koncentrācija, kuras:

a) visu attiecīgo uzņēmumu apvienotais kopējais apgrozījums pasaulē pārsniedz EUR 5000 miljonus; un

b) katra no vismaz diviem attiecīgajiem uzņēmumiem kopējais apgrozījums Kopienā pārsniedz EUR 250 miljonus,

ja vien katrs no attiecīgajiem uzņēmumiem nesasniedz vairāk nekā divas trešdaļas no sava kopējā apgrozījuma Kopienā vienā (un tajā pašā) dalībvalstī.

[..]”

2 Regulas 5. pants ar nosaukumu “Apgrozījuma aprēķināšana” nosaka:

“1. Kopējais apgrozījums šīs regulas nozīmē ietver summas, ko attiecīgie uzņēmumi iepriekšējā finanšu gadā ieguvuši no to produktu pārdošanas un pakalpojumu sniegšanas, kas ietilpst uzņēmuma pamatdarbībā, pēc tirdzniecības atlaižu, pievienotās vērtības nodokļa un citu nodokļu, kas tieši saistīti ar apgrozījumu, atskaitīšanas. Kopējais attiecīgā uzņēmuma apgrozījums neietver produktu pārdošanu vai pakalpojumu sniegšanu to uzņēmumu starpā, kas minēti 4. punktā.

Apgrozījumu Kopienā vai dalībvalstī veido pārdotie produkti un sniegtie pakalpojumi uzņēmumiem vai patērētājiem Kopienā vai šajā dalībvalstī.

[..]”

3 Saskaņā ar Regulas 19. pantu:

“Trīs darba dienu laikā Komisija nosūta kompetentajām dalībvalstu iestādēm paziņojumu kopijas un cik drīz vien iespējams svarīgāko dokumentu kopijas, ko Komisija iesniedz vai izdod [Komisijā iesniedz vai Komisija izdod] saskaņā ar šo regulu. [..]

2. Komisija šai regulā izklāstītās procedūras veic ciešā un pastāvīgā saziņā ar kompetentajām dalībvalstu iestādēm, kas izsaka savu viedokli par šīm procedūrām. [..]”

4 Atbilstoši Regulas 21. pantam:

“2. Saskaņā ar pārskatīšanu Kopienu Tiesā Komisijai ir ekskluzīva kompetence pieņemt lēmumus, ko paredz šī regula.

3. Dalībvalstis nedrīkst piemērot savas valsts konkurences jomas tiesību aktus nevienai Kopienas mēroga koncentrācijai.”

5 Regulas 22. pants nosaka:

“1. Viena vai vairākas dalībvalstis var pieprasīt, lai Komisija pārbauda visas 3. pantā minētās koncentrācijas, kas nav Kopienas mēroga koncentrācijas 1. panta nozīmē, bet ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm un būtiski apdraud konkurenci to dalībvalstu teritorijā, kas iesniedz pieprasījumu.

Šādu pieprasījumu var iesniegt ne vēlāk kā 15 darba dienu laikā no brīža, kad koncentrācija tika izziņota vai citā veidā darīta zināma attiecīgajai dalībvalstij, ja koncentrācija nav izziņojama.

2. Komisija bez kavēšanās informē kompetentās dalībvalstu iestādes un attiecīgos uzņēmumus par iesniegtajiem pieprasījumiem saskaņā ar 1. pantu.

Visas pārējās dalībvalstis ir tiesīgas pievienoties sākotnējam pieprasījumam 15 darba dienu laikā pēc tam, kad Komisija ir informējusi par sākotnējā pieprasījuma saņemšanu.

Visi valstu termiņi, kas attiecas uz koncentrācijām, ir jāaptur līdz brīdim, kamēr ir nolemts, kur tiks izskatīta koncentrācija saskaņā ar šajā pantā izklāstīto procedūru. Tiklīdz dalībvalsts informē Komisiju un attiecīgos uzņēmumus, ka tā nevēlas pievienoties pieprasījumam, valsts termiņu apturēšanu izbeidz.

3. Ne vēlāk kā 10 darba dienu laikā pēc 2. punktā minētā perioda beigām Komisija var lemt par koncentrācijas pārbaudi, ja tā uzskata, ka koncentrācija ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm un būtiski apdraud konkurenci to dalībvalstu teritorijā, kuras iesniedz pieprasījumu. Ja Komisija nepieņem lēmumu minētā perioda laikā, uzskata, ka tā ir pieņēmusi lēmumu par koncentrācijas pārbaudi saskaņā ar pieprasījumu.

Komisija informē par savu lēmumu visas dalībvalstis un attiecīgos uzņēmumus. Tā var pieprasīt paziņojuma iesniegšanu saskaņā ar 4. pantu.

Dalībvalsts vai dalībvalstis, kas iesniegušas pieprasījumu, turpmāk nepiemēro savas valsts konkurences jomas tiesību aktus attiecībā uz koncentrāciju.

[..]”

6 Atbilstoši Komisijas 2004. gada 7. aprīļa Regulas (EK) Nr. 802/2004, ar ko īsteno Regulu, (OV L 133, 1. lpp.) 17. panta 3. punktam:

“Tiesības uz lietas materiālu pieejamību neattiecas uz konfidenciālu informāciju vai uz Komisijas vai dalībvalstu kompetento iestāžu iekšējiem dokumentiem. Tāpat tiesības uz lietas materiālu pieejamību neattiecas uz Komisijas un dalībvalstu kompetento iestāžu saraksti vai uz dalībvalstu kompetento iestāžu savstarpējo saraksti.”

7 Parlamenta un Padomes 2002. gada 19. jūlija Regulas (EK) Nr. 1606/2002 par starptautisko grāmatvedības standartu piemērošanu (OV L 243, 1. lpp.) 1. pants nosaka:

“Šīs regulas mērķis ir starptautisku grāmatvedības standartu ieviešana un izmantošana Kopienā ar nolūku saskaņot finanšu informāciju, ko sniedz 4. pantā minētās sabiedrības, lai nodrošinātu augstu pārredzamības un salīdzināmības līmeni pārskatiem un tādējādi efektīvu Kopienas kapitāla tirgus un iekšējā tirgus darbību.”

Sabiedrību grāmatvedības tiesiskais regulējums

8 Regulas Nr. 1606/2002 4. pants (ar nosaukumu “Konsolidētie pārskati sabiedrībām, kuru kapitāla daļas ir publiskās apgrozības objekts”) nosaka:

“Katram finanšu gadam, kas sākas 2005. gada 1. janvārī vai pēc tā, uzņēmējsabiedrības, uz kurām attiecas kādas dalībvalsts tiesību akti, sagatavo savus konsolidētos pārskatus atbilstoši ieviestajiem starptautiskajiem grāmatvedības standartiem saskaņā ar 6. panta 2. punktā noteikto procedūru, ja bilances datumā to vērtspapīri tiek kotēti jebkuras dalībvalsts regulētā tirgū, kā paredzēts 1. panta 13. punktā Padomes Direktīvā 93/22/EEK (1993. gada 10. maijs) par ieguldījumu pakalpojumiem vērtspapīru jomā.”

9 Komisijas 2003. gada 29. septembra Regula (EK) Nr. 1725/2003, ar ko pieņem noteiktus starptautiskos grāmatvedības standartus saskaņā ar Regulu Nr. 1606/2002 (OV L 261, 1. lpp.), nosaka:

“1. pants

Tiek pieņemti starptautiskie grāmatvedības standarti, kas izklāstīti pielikumā.

[..]”

10 Regulas Nr. 1725/2003 pielikuma 18. Starptautiskais grāmatvedības standarts SGS ar nosaukumu “Ieņēmumi” nosaka:

“DEFINĪCIJAS

7. Šajā standartā lietoto terminu nozīme ir šāda:

Ieņēmumi ir saimniecisko labumu bruto ieplūde uzņēmumā attiecīgajā periodā, kuri rodas uzņēmuma parastās darbības gaitā, kā rezultātā palielinās pašu kapitāls, bet tas nenotiek saistībā ar pašu kapitāla dalībnieku ieguldījumiem.

Patiesā vērtība ir summa, pret kuru varētu apmainīt aktīvu vai nokārtot saistības starp informētām, ieinteresētām pusēm nesaistītu pušu darījumu nosacījumiem atbilstošā darījumā.

8. Ieņēmumi ietver tikai saimniecisko labumu bruto ieplūdi, ko saņēmis vai saņems pats uzņēmums. Trešo personu vārdā iekasētās summas, piemēram, tirdzniecības nodokļi, nodokļi par precēm un pakalpojumiem un pievienotās vērtības nodoklis, nav saimnieciskie labumi, kuri ieplūst uzņēmumā, un to rezultātā pašu kapitāls nepalielinās. Tādēļ šīs summas neiekļauj ieņēmumos. Tāpat gadījumos, kad uzņēmums darbojas kā aģents, saimniecisko labumu bruto ieplūdē iekļauj principāla vārdā iekasētās summas, kuras nepalielina uzņēmuma pašu kapitālu. Principāla vārdā iekasētās summas nav ieņēmumi. Bet komisijas maksa ir ieņēmumi.”

11 Komisijas 2004. gada 6. aprīļa Regula Nr. 707/2004, ar ko groza Regulu Nr. 1725/2003, (OV L 111, 3. lpp.) nosaka:

“1. pants

Regulas (EK) Nr. 1725/2003 pielikumā PIK‑8 “SGS pirmā piemērošana par primāro uzskaites pamatu” tekstu aizstāj ar tekstu, kas izklāstīts šīs regulas pielikumā.

2. pants

Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

[..]”

12 Regulas Nr. 707/2004 pielikumā ar nosaukumu “1. SFPS Starptautisko finanšu pārskatu standartu pirmā pieņemšana” ir precizēts:

“36. Lai ievērotu 1. SGS “Finanšu pārskatu sniegšana”, uzņēmuma saskaņā ar SFPS sagatavotajos pirmajos finanšu pārskatos ietver vismaz vienu salīdzināmās informācijas gadu saskaņā ar SFPS.

[..]

47. Uzņēmums piemēro šo SFPS, ja tā saskaņā ar SFPS sagatavotie pirmie finanšu pārskati ir par periodu, kurš sākas 2004. gada 1. janvārī vai pēc šā datuma. Ieteicama agrāka piemērošana. [..]”

Paziņojums par apgrozījuma aprēķināšanu

13 26. punktā Komisijas paziņojumā par apgrozījuma aprēķināšanu saskaņā ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrācijas kontroli (OV 1998, C 66, 25. lpp.) (turpmāk tekstā – “Paziņojums”) ir noteikts:

“26. Komisija cenšas balstīties uz visprecīzākajiem un uzticamākajiem pieejamiem skaitļiem. Tāpēc parasti Komisija izmanto auditētus vai citus galīgus pārskatus. Tomēr gadījumos, ja tiek novērotas būtiskas atšķirības starp Kopienas grāmatvedības standartiem un standartiem, ko izmanto trešā valsts, Komisija var uzskatīt par nepieciešamu attiecībā uz apgrozījumu pārveidot šos pārskatus atbilstoši Kopienas standartiem. Katrā ziņā Komisija nelabprāt paļaujas uz vadības sniegtajiem vai citiem provizorisko pārskatu veidiem, izņemot ārkārtas apstākļus (skat. nākamo punktu). Ja koncentrācija tiek izveidota gada pirmajos mēnešos un auditēti pārskati par visnesenāko finanšu gadu vēl nav pieejami, ņem vērā datus par iepriekšējo gadu. Ja starp abiem pārskatiem pastāv būtiska novirze un, jo īpaši, ja ir pieejami visnesenāko gadu galīgie provizoriskie skaitļi, Komisija var nolemt ņemt vērā šos provizoriskos skaitļus.”

14 Atbilstoši Paziņojuma 27. punktam:

“neatkarīgi no 26. punkta, vienmēr jāveic korekcijas, lai uzskaitītu iegūšanu un pārdošanu, kas notikusi pēc pārskatu auditēšanas datuma. Tas ir nepieciešams, ja ir jāidentificē reālie koncentrācijā iesaistītie resursi. Tādējādi, ja sabiedrība pārdod sava uzņēmuma daļu jebkurā brīdī pirms galīgā nolēmuma parakstīšanas vai publiskās izsoles paziņošanas, vai kontrolpaketes iegūšanas, kas rada koncentrāciju, vai ja šāda pārdošana vai slēgšana ir darbības priekšnosacījums, apgrozījuma daļa, kas attiecināma uz šo uzņēmuma daļu, ir jāatņem no ziņojošās puses apgrozījuma, kas norādīts tās pēdējos auditētajos pārskatos. Turpretim apgrozījums, kas attiecināms uz aktīviem, pār kuriem kontrole iegūta pēc visnesenākā auditētā pārskata sagatavošanas, jāpieskaita sabiedrības apgrozījumam paziņošanas nolūkā.”

Prāvas rašanās fakti

15 Prasītāja, Endesa, SA, ir uzņēmējsabiedrība, kas kotējas arī Madrides biržā. Tā ir koncerna Endesa – lielākā Spānijas elektroenerģijas koncerna ar pārstāvniecību Itālijā, Francijā, Portugālē, Polijā un Latīņamerikā – vadošā sabiedrība.

16 Gas NaturalSDG, SA (turpmāk tekstā – “Gas Natural”) ir uzņēmējsabiedrība, kas kotējas Madrides biržā. Tā ir koncerna Gas Natural – uzņēmumu grupas, kas sniedz pakalpojumus elektroenerģijas jomā un nodarbojas pamatā ar dabas gāzes piegādi, izplatīšanu un tirdzniecību Spānijā, Itālijā un Latīņamerikā – vadošā sabiedrība. Tā darbojas arī elektroenerģijas nozarē, tajā skaitā elektroenerģijas ražošanā un tirdzniecībā, šajā nozarē tā ir jaunienācēja.

17 2005. gada 5. septembrī Gas Natural paziņoja par savu nodomu veikt visa Endesa sabiedrības akciju kapitāla publisku atpirkšanas piedāvājumu, kas saskaņā ar Regulas 3. pantu ir koncentrācija. Endesa pārvaldes orgāni pasludināja publisku atpirkšanas piedāvājumu par nedraudzīgu.

18 2005. gada 12. septembrī Gas Natural paziņoja Spānijas konkurences iestādēm par koncentrāciju.

19 Neilgi pēc Gas Natural publiskā atpirkšanas piedāvājuma sludinājuma Endesa vērsās pie Komisijas, lai tai paskaidrotu, ka, viņasprāt, šī koncentrācija ir Kopienas mēroga Regulas 1. panta nozīmē. Endesa tāpēc uzskata, ka, pirmkārt, par koncentrāciju bija jāpaziņo Komisijai atbilstoši Regulas 4. pantam un, otrkārt, Spānijas konkurences iestādes nebija kompetentas lemt par šo koncentrāciju.

20 2005. gada 19. septembrī Endesa lūdza Komisiju lemt par tās kompetenci analizēt koncentrāciju tās Kopienas mēroga dēļ.

21 Paziņojumos Endesa īpaši norādīja, pirmkārt, ka 2004. gada apgrozījums bija drīzāk jāaprēķina, ņemot vērā skaitļus, kas noteikti, pamatojoties uz jaunajiem starptautiskajiem finanšu pārskatu standartiem (SFPS), nevis tos, kas radušies grāmatvedības revīzijas rezultātā, un, otrkārt, ievērojot Komisijas paziņojumu par apgrozījuma aprēķināšanu, šajos skaitļos ir jāizdara virkne citu korekciju. Pamatojoties uz šādi iegūtajiem skaitļiem, Endesa apgalvo, ka 2004. gadā tās apgrozījums Spānijā nepārsniedza divas trešdaļas no tās kopējā apgrozījuma Kopienā.

22 2005. gada 20. septembrī Portugāles konkurences iestāde lūdza Komisijai piekrist koncentrācijas lietas nodošanai izskatīšanai, pamatojoties uz Regulas 22. pantu. 2005. gada 22. septembrī Komisija informēja pārējās dalībvalstis par šo lietas nodošanas pieprasījumu, dodot tām iespēju tam pievienoties. 2005. gada 28. septembrī Spānijas konkurences iestāde paziņoja Komisijai, ka tā nevēlas pievienoties Portugāles pieprasījumam. 2005. gada 7. oktobrī Itālijas iestāde informēja Komisiju, ka tā vēlas pievienoties Portugāles pieprasījumam. 2005. gada 27. oktobrī Komisija noraidīja šos pieprasījumus nodot lietu izskatīšanai ar pamatojumu, ka valsts iestādes nav pierādījušas, kādā mērā koncentrācija ietekmē Kopienas iekšējo tirdzniecību un brīvu konkurenci, un secināja, ka tā neatrodas vislabākajā situācijā, lai izzinātu šo lietu.

23 2005. gada 26. septembrī Komisija rakstīja Gas Natural, lūdzot tai precizēt, pamatojoties uz ko tā paziņoja Spānijas iestādēm par koncentrāciju, un informēt par saviem apsvērumiem attiecībā uz Endesa argumentiem. Gas Natural atbildēja uz šo vēstuli 2005. gada 3. oktobrī. Atbildē tā norādīja, ka, lai noteiktu kompetento konkurences iestādi, tā izmantojusi skaitļus, kas ietverti Endesa 2004. gada revidētajos pārskatos. Gas Natural uzskata, ka rēķini atklāj, ka 2004. gadā Endesa (kā uzskata Gas Natural) Spānijā īstenoja vairāk nekā divas trešdaļas no sava kopējā apgrozījuma Kopienā.

24 Komisija rakstīja Endesa arī 2005. gada 26. septembrī, lai tai lūgtu vairākus precizējumus saistībā ar šiem paziņojumiem. Turklāt 2005. gada 4. oktobrī tā Endesa nosūtīja Gas Natural apsvērumu par tās pirmajiem paziņojumiem kopiju, lūdzot tos komentēt, Endesa atbildēja uz šiem lūgumiem attiecīgi 2005. gada 5. un 7. oktobrī.

25 2005. gada 6. oktobrī Spānijas konkurences iestāde paziņoja Komisijai, ka tā nepiekrīt Endesa iesniegtajiem argumentiem, un norādīja, ka tā sevi uzskata par kompetentu novērtēt šo koncentrāciju.

26 2005. gada 25. oktobrī Komisija Gas Natural nosūtīja Endesa 2005. gada 5. un 7. oktobra paziņojumu kopijas, dodot tai iespēju uz to atbildēt. 2005. gada 26. oktobrī Komisija aicināja Gas Natural, Endesa un Spānijas konkurences iestādi paziņot tai savu viedokli par Regulas par koncentrācijām 5. panta interpretāciju, ņemot vērā iepriekš minētā Komisijas paziņojuma 40. punktu. Vienlaicīgi tā Spānijas konkurences iestādei nodeva Endesa 2005. gada 5. un 7. oktobra paziņojumu kopijas, dodot tai iespēju izteikt savu viedokli par visiem attiecīgajiem jautājumiem.

27 2005. gada 27. oktobrī Spānijas konkurences iestāde informēja Komisiju, ka tai nav papildu apsvērumu par korekcijām, un paziņoja tai savu viedokli par Regulas par koncentrācijām 5. panta interpretāciju, ņemot vērā atbilstošā Komisijas paziņojuma 40. punktu. 2005. gada 2. novembrī Gas Natural un Endesa darīja zināmu savu viedokli šajā jautājumā. Turklāt Gas Natural iesniedza jaunus komentārus par Endesa piedāvātajām korekcijām, pamatojoties uz 2005. gada 5. un 7. oktobra paziņojumiem. Šajos komentāros Gas Natural piedāvāja jaunas korekcijas, ko, viņasprāt, Endesa bija aizmirsusi. 2005. gada 4. novembrī šo korekciju priekšlikuma viena kopija tika nosūtīta Endesa, kas 2005. gada 9. novembrī darīja zināmus savus apsvērumus šajā sakarā.

28 2005. gada 15. novembrī Komisija pieņēma lēmumu, ar ko ir konstatēts, ka koncentrācijai, kas ir šīs prasības priekšmets, nav Kopienas mēroga (lieta COMP/M.3986 – Gas Natural/Endesa) (turpmāk tekstā – “Lēmums”).

29 Runājot par valsts koncentrāciju kontroles procedūru, Spānijas Ekonomikas ministrs 2005. gada 7. novembrī nolēma uzsākt minētās procedūras “otro posmu”, nosūtot Servicio de Defensa de la Competencia (Konkurences aizsardzības dienests, turpmāk tekstā – “Dienests”) lietu Tribunal de Defensa de la Competencia (Tiesa konkurences aizsardzībai, turpmāk tekstā – “Tiesa konkurences aizsardzībai”).

30 2005. gada 20. decembrī Comisión Nacional de la Energía (Valsts elektroenerģijas komisija, turpmāk tekstā – “Elektroenerģijas komisija”) pieņēma atzinumu par koncentrāciju, kurā tā ieteica ar noteiktiem nosacījumiem atļaut šo koncentrāciju.

31 2006. gada 5. janvārī Tiesa konkurences aizsardzībai pieņēma atzinumu, kurā tā ieteica aizliegt koncentrāciju.

32 2006. gada 3. februārī Spānijas ministru padome ar noteiktiem nosacījumiem atļāva koncentrāciju.

33 2006. gada 21. martā Madrides Trešā tirdzniecības tiesa apturēja koncentrāciju.

Tiesvedība

34 Ar prasības pieteikumu, kas iesniegts Pirmās instances tiesas kancelejā 2005. gada 29. novembrī, Endesa cēla šo prasību. Ar atsevišķu pieteikumu, kas iesniegts tajā pat dienā, prasītāja lūdza tās prasību izskatīt paātrinātā procesā saskaņā ar Pirmās instances tiesas Reglamenta 76.a pantu.

35 Ar atsevišķu dokumentu, kas iesniegts Pirmās instances tiesas kancelejā 2005. gada 29. novembrī, prasītāja iesniedza lūgumu vai nu atlikt Lēmuma izpildi, vai arī likt Komisijai pieprasīt Spānijas konkurences iestādēm apturēt visas valsts procedūras.

36 Ar vēstulēm, kas iesniegtas Pirmās instances tiesas kancelejā attiecīgi 2005. gada 2. un 9. decembrī, Gas Natural un Spānijas Karaliste lūdza atļauju iestāties lietā atbildētājas atbalstam atbilstoši Reglamenta 115. panta 1. un 2. punktam.

37 Par šiem diviem iestāšanās lietā lūgumiem lietas dalībniekiem ir paziņots saskaņā ar Reglamenta 116. panta 1. punktu.

38 Ar vēstuli, kas iesniegta Pirmās instances tiesas kancelejā 2005. gada 15. decembrī, prasītāja lūdz atsevišķus procesuālus dokumentus nepaziņot personām, kas, iespējams, iestāsies lietā, atbilstoši Reglamenta 116. panta 2. punkta otrajam teikumam.

39 2005. gada 15. decembrī Pirmās instances tiesas trešā palāta, kurai lieta tika nodota, nolēma izskatīt šo lietu paātrinātā procesā.

40 Ar 2005. gada 16. decembra rīkojumu Pirmās instances tiesas trešās palātas priekšsēdētājs atļāva Gas Natural un Spānijas Karalistei iestāties lietā un atlika lēmuma par lūguma noteikt konfidencialitāti pamatotību izskatīšanu.

41 Ar vēstulēm, kas iesniegtas Pirmās instances tiesas kancelejā attiecīgi 2006. gada 3. un 4. janvārī, Gas Natural un Spānijas Karaliste izteica iebildumus pret konfidencialitātes noteikšanu noteiktiem, tām paziņotiem, procesuāliem dokumentiem.

42 Ar vēstuli, kas iesniegta Pirmās instances tiesas kancelejā 2006. gada 11. janvārī, prasītāja atsauca lūgumu noteikt attiecībā uz Gas Natural konfidencialitāti ziņojumam, ko ir sagatavojusi Deloitte, SL un kas ir pievienots prasības pieteikumam.

43 2006. gada 12. un 13. janvārī attiecīgi Gas Natural un Spānijas Karaliste iesniedza savus iestāšanās rakstus.

44 2006. gada 19. janvārī Komisija iesniedza savu iebildumu rakstu.

45 Ar 2006. gada 24. janvāra rīkojumu Pirmās instances tiesas trešās palātas priekšsēdētājs daļēji apmierināja prasītājas lūgumu noteikt konfidencialitāti un lika nosūtīt personām, kas iestājušās lietā, visu procesuālo dokumentu nekonfidenciālu versiju, un aicināja tās savus papildu apsvērumus šajā sakarā iesniegt tiesas sēdē. Turklāt viņš atlika jautājuma par tiesāšanās izdevumiem izskatīšanu.

46 Ar 2006. gada 1. februāra rīkojumu lietā T‑417/05 R Endesa/Komisija, (Krājumā nav publicēts – Krājums, II‑18.* lpp.) Pirmās instances tiesas priekšsēdētājs noraidīja lūgumu noteikt pagaidu noregulējumu, uzskatot, ka prasītāja nav pierādījusi, ka, nenosakot pagaidu noregulējuma pasākumus, tai tiktu nodarīts būtisks un neatgriezenisks kaitējums, un atlika jautājuma par tiesāšanās izdevumiem izskatīšanu.

47 Pamatojoties uz tiesneša referenta ziņojumu, Pirmās instances tiesa (trešā palāta) nolēma uzsākt mutvārdu procesu un procesa organizatorisko pasākumu ietvaros aicināja lietas dalībniekus iesniegt noteiktus dokumentus un atbildēt uz rakstveida jautājumiem. Lietas dalībnieki šos lūgumus izpildīja noteiktajos termiņos.

48 2006. gada 9. marta tiesas sēdē tika uzklausīti lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumi un atbildes uz mutvārdu jautājumiem.

Lietas dalībnieku prasījumi

49 Endesa prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

– atzīt prasību par pieņemamu;

– atcelt Lēmumu;

– piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

50 Komisijas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

– prasību noraidīt;

– piespriest prasītājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot tos, kas saistīti ar pagaidu noregulējuma pasākumu piemērošanu.

51 Spānijas Karalistes prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

– prasību noraidīt;

– piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

52 Gas Natural prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

– prasību noraidīt;

– piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Juridiskais pamatojums

53 Lai pamatotu savu prasību, prasītāja izvirza piecus pamatus, pirmkārt, procesuāli pārkāpumi, otrkārt, pierādīšanas pienākuma apvērse un pamatojuma trūkums, treškārt, saskaņā ar SGS/SFPS grāmatvedības standartiem veidotu pārskatu neizmantošana, ceturtkārt, piedāvāto korekciju noraidīšana, piektkārt, Paziņojumā noteiktā kritērija pārkāpums, analīzes un pamatojuma neesamība un pilnvaru nepareiza izmantošana.

Par pirmo pamatu, kas attiecas uz procesuāliem pārkāpumiem

Par pirmo daļu, kas attiecas uz lēmumu par pieprasījumiem nodot lietu Komisijai pieņemšanu pirms Lēmuma

– Lietas dalībnieku argumenti

54 Endesa apgalvo, ka no Regulas skaidri izriet, ka lēmums, pamatojoties uz tās 22. pantu, ir jāpieņem par koncentrāciju, kas iekļaujas vienā vai vairākās valsts tiesību normās noteiktās robežās un kam nav Kopienas mēroga. Regulas 22. panta mehānisms ļauj Komisijai uzņemties kompetenci attiecībā uz koncentrācijām, kas a priori neatrodas tās kompetencē.

55 No minētā izriet, ka, piemērojot Regulas 22. pantu, Kopienas mēroga neesamība ir būtisks priekšnosacījums lēmumam par lietas nodošanu izskatīšanai. Līdz ar to atbilstoši Endesa apgalvojumiem, līdzko tā formāli lūdza Komisiju pieņemt lēmumu par koncentrācijas Kopienas mērogu, Komisija varēja izvēlēties starp lūguma noraidīšanu, neuzsākot procedūru, uzskatot to par acīmredzami nepamatotu, vai uzsākt procedūru un formāli lemt par jautājumu, kura iestāde ir kompetenta lemt par pieprasījumu nodot lietu. Tā piebilst, ka tas, ka termiņš lēmuma par lietas nodošanu pieņemšanai ir paredzēts Regulā (desmit darba dienas pēc termiņa, kurā valstu iestādēm ir tiesības pievienoties vienam vai vairākiem pieteikumiem, beigām), nevar attaisnot loģiskās kārtības neievērošanu, Komisijai veicot pārbaudi. Tā kā Regula neregulē procesuālus jautājumus saistībā ar iestādes noteikšanu, bet regulē jautājumus saistībā ar materiālo jurisdikciju (ar 22. panta noteikumu par lietas nodošanu starpniecību), otrā veida jautājumiem piemērojamais termiņš pēc analoģijas ir piemērojams pirmā veida jautājumiem. Ja Komisijai nav visu nepieciešamo pierādījumu, lai pieņemtu lēmumu, un ja tai ir jāpieprasa papildu informācija, šim informācijas pieprasījumam automātiski būtu jāaptur termiņš, kas tai ir noteikts lēmuma pieņemšanai, kā arī katrā ziņā termiņi, kas attiecas uz visu no tā izrietošo tiesību aktu pieņemšanu, tajā skaitā lēmums, kas balstīts uz 22. pantu.

56 Endesa norāda, ka šajā gadījumā no pirmā pieprasījuma nodot lietu izskatīšanai līdz Komisijas lēmumam noraidīt Itālijas Republikas un Portugāles Republikas lūgumus pagāja 38 dienas. Pieņemot lēmumus par lietas nodošanu izskatīšanai pirms koncentrācijas Kopienas vai valsts mēroga noteikšanas, Komisija jau iepriekš noteica Lēmuma rezultātu, lai gan tā minēja, ka tīri formāli tā atturas izteikties par šo jautājumu. Tas skaidri izriet no Lēmuma par pieprasījumiem nodot lietu pamatojuma, it īpaši no tā, ka Komisija nav vispiemērotākā iestāde, lai lemtu par attiecīgo koncentrāciju. Neatkarīgi no šī apgalvojuma pamatojuma ir acīmredzams, ka tajā ir iekļauts vismaz viens priekšlaicīgs vērtējums, kas bija jāizdara Komisijai, veicot pārbaudi par koncentrācijas Kopienas mērogu, proti, par iespējamiem pieprasījumiem nodot lietu izskatīšanai, pamatojoties uz Regulas 9. pantu.

57 Komisija, ko atbalsta personas, kas iestājušās lietā, apgalvo, ka šis pamats vienkārši neatbilst patiesībai, ka nepastāv nekāda līdzība starp dalībvalsts, kas iesniedz pieprasījumu atbilstoši 22. pantam, stāvokli un situāciju, kad uzņēmums lūdz Komisiju izteikt viedokli par tās kompetenci, un ka ar lēmumiem, kas pieņemti par pieprasījumiem atbilstoši 22. pantam, iepriekš netiek izlemti jautājumi, kas attiecas uz Kopienas kompetenci, jo tā skaidri izteicās par minētajiem pieprasījumiem, nelemjot par šo aspektu.

– Pirmās instances tiesas vērtējums

58 Endesa apgalvo, ka Lēmums bija jāpieņem pirms lēmuma par lietas nodošanu izskatīšanai atbilstoši Regulas 22. pantam un Kopienas mēroga neesamība ir būtisks priekšnosacījums lēmumam par lietas nodošanu izskatīšanai.

59 Regulas 22. panta 1. punkts nosaka: “Viena vai vairākas dalībvalstis var pieprasīt, lai Komisija pārbauda visas [..] koncentrācijas, kas nav Kopienas mēroga koncentrācijas 1. panta nozīmē, bet ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm un būtiski apdraud konkurenci to dalībvalstu teritorijā, kas iesniedz pieprasījumu. [..]”

60 Ir jāatgādina, ka 2005. gada 19. septembrī Endesa lūdza Komisiju izteikt savu viedokli par tās kompetenci analizēt koncentrāciju. Ar 2005. gada 20. septembra pieprasījumu Portugāles konkurences iestāde lūdza Komisijai piekrist koncentrācijas pārbaudei, pamatojoties uz Regulas 22. pantu. Pēc tam, kad šo pieprasījumu nodot lietu izskatīšanai Komisija nosūtīja pārējām dalībvalstīm, 2005. gada 7. oktobrī Itālijas konkurences iestāde informēja Komisiju, ka tā vēlas pievienoties Portugāles konkurences iestādes pieprasījumam. 2005. gada 27. oktobrī Komisija noraidīja šos pieprasījumus nodot lietu izskatīšanai, apgalvojot, ka nav pierādīts, ka koncentrācija draud ietekmēt konkurenci Portugālē un Itālijā, un ka Komisija ir vispiemērotākā iestāde, lai novērtētu šo iedarbību.

61 Šajā sakarā ir jāatzīmē, pirmkārt, ka prasītājas norādītais pārkāpums neattiecas uz Lēmumu, bet gan tikai uz 2005. gada 27. oktobra lēmumiem par pieprasījumiem nodot lietu izskatīšanai, kas nav šīs prasības priekšmets. Tātad iebildums jebkurā gadījumā nav ņemams vērā.

62 Vispirms jānorāda, – kā apgalvo Komisija – ka prasītājas izvirzīto argumentu juridiskās sekas nav skaidras. Ja apstiprinātu šos argumentus, jebkurš lēmums, tajā skaitā lēmums, ar ko pasludina, ka koncentrācijai ir Kopienas mērogs, kas pieņemts pēc 2005. gada 27. oktobra lēmumiem par pieprasījumiem nodot lietu izskatīšanai, ir nelikumīgs un tātad to savukārt varētu atcelt prasītājas minēto iemeslu dēļ. Tātad būtu jāatceļ jebkurš Komisijas pēc šī datuma pieņemtais lēmums par Endesa pieprasījumu pat tad, ja tas apmierinātu pieprasījumu.

63 Turklāt ir jākonstatē, ka prasītāja nav pierādījusi, kādā veidā ar 2005. gada 27. oktobra lēmumiem par pieprasījumiem nodot lietu izskatīšanai tiktu iepriekš izlemts jautājums par Kopienas kompetenci, tieši otrādi, lēmumi par pieprasījumiem nodot lietu izskatīšanai nepārprotami norāda, ka tie ir pieņemti, iepriekš neizdarot vērtējumu par paredzētās koncentrācijas Kopienas mērogu.

64 Jāpiebilst, ka nevar pārmest, ka Komisija ir lēmusi par pieprasījumiem nodot lietu izskatīšanai pirms lēmuma par Kopienas mērogu pieņemšanas. Regulas 22. panta 3. punkts noteic, ka Komisijai par pieprasījumu nodot lietu izskatīšanai jālemj desmit dienu laikā, un paredz, ka pretējā gadījumā tiek uzskatīts, ka ir pieņemts netiešs, apstiprinošs lēmums. Tādējādi Komisijai ir ātri jāpieņem lēmums par pieprasījumu nodot lietu izskatīšanai. Šādos apstākļos, ja tai jau sākotnēji būtu jāpieņem lēmums par Kopienas mērogu, tai tas būtu jāizdara mazāk nekā desmit dienu laikā un līdz ar to tai nebūtu iespējams ar vajadzīgo rūpību pārbaudīt jautājumu par paredzētās koncentrācijas Kopienas mērogu.

65 Tas, ka Komisija pārbaudīja Kopienas mērogu un pieņēma Lēmumu tikai pēc 2005. gada 27. oktobra lēmumiem nodot lietu izskatīšanai, nekādā veidā nekaitēja Endesa interesēm, tieši otrādi, šajā lietā tas ļauj balstīt lēmumu par Kopienas mērogu uz detalizētas visu atbilstošo apstākļu pārbaudes.

66 Turklāt ir jānoraida prasītājas arguments, ka pēc analoģijas ir jāaptur termiņš, kas noteikts lēmuma par atbilstoši Regulas 22. pantam iesniegtajiem pieprasījumiem pieņemšanai, līdz brīdim, kad ir noskaidrots jautājums par koncentrācijas Kopienas mēroga noteikšanu. Reglamentā nekādā veidā nav noteikts, ka šādos apstākļos ir jāaptur termiņš pieprasījuma, kas iesniegts atbilstoši 22. pantam, izskatīšanai. Attiecībā uz termiņiem, kas rada tiesiskas sekas, ir skaidri jāreglamentē ikviens apturēšanas pamats. Šajā sakarā ir jāatgādina, cik nozīmīgi ir nodrošināt koncentrāciju kontroli termiņos, kas vienlaikus atbilst labas pārvaldības un darījumu pasaules prasībām (Tiesas 2003. gada 25. septembra spriedums lietā C‑170/02 P Schlüsselverlag J. S. Moser u.c./Komisija, Recueil, I‑9889. lpp., 34. punkts).

67 No minētā izriet, ka pirmā pamata pirmā daļa ir jānoraida.

Par otro pamatu, kas attiecas uz necaurskatāmību un tiesību uz aizstāvību pārkāpumu

– Lietas dalībnieku argumenti

68 Endesa atzīmē, ka Regula nenosaka īpašu koncentrācijas Kopienas mēroga noteikšanas procedūru. Tātad uz formālo Endesa pieprasījumu lemt par to, kura iestāde ir kompetenta izvērtēt koncentrāciju, Komisijai bija skaidri jānorāda, kādu procedūru tā ievēroja, kas ļautu nodrošināt tiesiskās drošības minimumu. Endesa procedūras sākumā nepārprotami lūdza Komisiju informēt lietas dalībniekus par procedūras noteikumiem, bet šis lūgums netika ņemts vērā.

69 Komisijas izvēlētā procedūra nebija arī caurskatāma, jo tā neprecizēja Endesa, kādi tieši dokumenti ir darīti zināmi Gas Natural, tāpat arī tai nav pilnībā paziņoti visi Gas Natural Komisijai iesniegtie argumenti. Lai gan Dienests iestājās lietā kā dalībnieks, Endesa nesaņēma arī paziņojumu un pat netika brīdināta par tā iesniegtajiem apsvērumiem par spīti tās skaidrajiem un atkārtotajiem lūgumiem, kas izteikti 2005. gada 23. septembra un 10. un 12. oktobra vēstulēs.

70 Sajukums piemērotajos procedūras noteikumos un to necaurskatāmība ir acīmredzams tiesību uz aizstāvību pārkāpums. Dienestam tāpat ir nodoti Endesa dokumenti, neprasot tās atļauju, izņemot sākotnējā pieprasījuma tiešo nodošanu Dienestam, ko prasītāja izdarīja pēc Komisijas pieprasījuma.

71 Komisija, ko atbalsta personas, kas iestājušās lietā, uzskata, ka minēto interešu nodrošināšanai noteikti pietiek ar Endesa piedalīšanos procedūrā.

– Pirmās instances tiesas vērtējums

72 Pirmkārt, attiecībā uz iebildumu par to, ka Komisija nav informējusi prasītāju par piemērojamo procedūru, ir jāatzīmē, ka Regula neparedz īpašu koncentrācijas Kopienas mēroga noteikšanas procedūru. Ir arī jākonstatē, ka prasītāja nav pierādījusi, kādā veidā šis informācijas trūkums var ietekmēt Lēmuma likumību.

73 Katrā ziņā tas, ka Komisija nav norādījusi prasītājai, kādu procedūru tā izvēlēsies koncentrācijas Kopienas mēroga pastāvēšanas vai tā neesamības pārbaudei, var ietekmēt šīs procedūras rezultātā pieņemtā lēmuma likumību tikai tad, ja ir pārkāptas tiesības uz aizstāvību. Kā izriet no turpmākajiem apsvērumiem, šajā lietā tā tas nav noticis.

74 Otrkārt, attiecībā uz prasītājas iebildumu par to, ka Komisija tai precīzi nenorādīja, kādi tieši dokumenti ir darīti zināmi Gas Natural, ir jākonstatē, ka prasītāja neprecizē, kādā veidā šis apstāklis varēja aizskart tās tiesības vai ietekmēt Lēmuma saturu. Turklāt ne prasītājas tiesības uz aizstāvību, ne tās tiesības iepazīties ar lietas materiāliem nenozīmē, ka tā ir jāinformē arī par citu personu iepazīšanos ar noteiktiem lietas materiāliem. Ar šādiem nosacījumiem iebildums ir jānoraida.

75 Treškārt, attiecībā uz iebildumu par to, ka Komisija prasītājai nepaziņoja pilnībā Gas Natural iesniegtos argumentus, vispirms ir jākonstatē, ka Komisija atzīst, ka noteikta konfidenciāla informācija tika izslēgta. Turpinājumā ir jāatgādina, – kā to apgalvo Komisija – ka prasītāja nav iesniegusi pierādījumus, ka tā ir lūgusi piekļuvi informācijai, kam ir noteikta konfidencialitāte. Visbeidzot un galvenokārt, prasītāja nav pierādījusi, ka šī informācija tai būtu noderējusi, piedaloties procedūrā, gan tāpēc, ka runa ir par Lēmumā minēto informāciju, gan tāpēc, ka runa ir par informāciju, pamatojoties uz kuru var noteikt koncentrācijas Kopienas mērogu. Jāpiebilst, ka, tā kā domstarpības starp Endesa un Komisiju attiecas īpaši uz Endesa un nevis Gas Natural apgrozījuma noteikšanu, Gas Natural konfidenciālajai informācijai šajā sakarā nav nekādas nozīmes. Tātad iebildums ir jānoraida.

76 Ceturtkārt, attiecībā uz iebildumu par to, ka Komisija tai pilnībā nepaziņoja Dienesta iesniegtos argumentus, no judikatūras izriet (skat. pēc analoģijas Pirmās instances tiesas 1993. gada 1. aprīļa spriedumu lietā T‑65/89BPB Industries un British Gypsum/Komisija, Recueil, II‑389. lpp., 33. punkts), ka sarakste ar dalībvalstīm būtībā ir iekšējie dokumenti, kas nav jāpaziņo personām, kuras piedalās procesā. Turklāt atbilstoši Regulas Nr. 802/2004 17. panta 3. punktam tiesības piekļūt lietai neattiecas uz saraksti starp Komisiju un dalībvalstu kompetentajām iestādēm. Katrā ziņā ir jākonstatē, ka prasītāja nav norādījusi, kādu Dienesta iesniegto informāciju Komisija varēja izmantot tā, ka tas aizskartu šīs tiesības vai ietekmētu Lēmumu. Tātad iebildums nav pamatots.

77 Visbeidzot, piektkārt, attiecībā uz prasītājas iebildumu par to, ka Komisija nosūtīja Dienestam Endesa dokumentus, neprasot tai atļauju, pietiek atgādināt, ka Regulas 19. panta 2. punkts noteic, ka Komisija Regulā izklāstītās procedūras veic ciešā un pastāvīgā saziņā ar kompetentajām dalībvalstu iestādēm un ka šī panta 1. punkts noteic, ka Komisija trīs darbadienu laikā nosūta kompetentajām dalībvalstu iestādēm paziņojumu kopijas un, cik drīz vien iespējams, svarīgāko dokumentu kopijas, kas iesniegtas Komisijā vai ko Komisija izdod saskaņā ar Regulu. Katrā ziņā ir jāatzīmē, ka prasītāja nav pierādījusi, kādā veidā dokumentu izsniegšana Dienestam varēja ietekmēt Lēmuma likumību. Ar šādiem nosacījumiem iebildumu nevar pieņemt.

78 Šo iemeslu dēļ pirmā pamata otrā daļa ir jānoraida.

Par trešo daļu, kas attiecas uz valsts procedūras apturēšanu

– Lietas dalībnieku argumenti

79 Endesa apgalvo, ka laikā, kad noritēja kompetentās iestādes noteikšanas procedūra, Komisijai bija jālūdz apturēt valsts procedūru, kas vienlaikus noritēja Spānijas konkurences iestādēs un šo valstu kontroles iestādēs. Tā uzskata, ka tas, ka šāda apturēšana nav lūgta, ir smags procesuāls pārkāpums.

80 Endesa apgalvo, ka atlikšana skaidri izriet no Regulas 21. panta 3. punkta, kas paredz dalībvalstu pienākumu atturēties no valsts konkurences jomas tiesību aktu piemērošanas Kopienas mēroga koncentrācijām, un no EKL 10. pantā norādītā vispārīgā pienākuma sadarboties. Turklāt ir jāievēro, ka, tā kā lai novērstu paralēlas procedūras, Regulas 22. pants paredz valsts termiņu apturēšanu līdz brīdim, kad Komisija pieņem lēmumu par savu kompetenci, uz šo pašu loģiku ir jāpamatojas, ja Regulā konstatē robu attiecībā uz lēmumu par koncentrācijas Kopienas mēroga esamību vai neesamību. Komisijai tātad bija jālūdz apturēt valsts procedūras.

81 Endesa uzskata, ka atbilstoši Regulas 22. pantam pieprasījumu par lietas nodošanu pārbaude bija automātiski jāaptur līdz brīdim, kad tiek pieņemts lēmums par kompetento iestādi. Tas, ka Lēmums tika pieņemts, neievērojot vienu no koncentrāciju kontroles sistēmas vispārīgajiem principiem, proti, integrētas pieejas principu, kas ļauj novērst paralēlu Kopienas un valsts procedūru norisi, padarīja šo lēmumu par spēkā neesošu. Turklāt tas, ka Endesa bija vienlaikus jādarbojas gan Kopienas iestādēs, gan valsts iestādēs, bija tiesību uz aizstāvību pārkāpums. Šo tiesību pārkāpums saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ir atcelšanas pamats (Tiesas 1988. gada 27. septembra spriedums apvienotajās lietās 89/85, 104/85, 114/85, 116/85, 117/85 un no 125/85 līdz 129/85 Ahlström Osakeyhtiö u.c./Komisija, Recueil, 5193. lpp., un Pirmās instances tiesas 2002. gada 22. oktobra spriedums lietā T‑310/01 Schneider Electric/Komisija,Recueil, II‑4071. lpp.).

82 Komisija, ko atbalsta personas, kas iestājušās lietā, apgalvo, ka, neatkarīgi no tā, vai tai tiešām ir tādas pilnvaras, kā apgalvo prasītāja, tā nevienā brīdī nav nepārprotami aicināta tās izmantot. Jāpiebilst, ka apturēšanas pienākums nerodas vienkārši pēc analoģijas. Turklāt tiesības piedalīties administratīvajā procedūrā neietver tiesības piedalīties tikai vienā administratīvajā procedūrā.

– Pirmās instances tiesas vērtējums

83 Attiecībā uz iebildumu, ka Komisija nav lūgusi kompetentajām Spānijas iestādēm apturēt valsts procedūru, pietiek konstatēt, ka tam nav nekādas nozīmes šajā lietā. Starp citu, prasītāja nav pierādījusi, kādā veidā valsts procedūras neapturēšana, pat pieņemot, ka tā izriet no Komisijas kļūdainas rīcības, varēja ietekmēt Lēmuma likumību.

84 Pirmkārt, tā kā prasītāja savus iebildumus par valsts procedūras neapturēšanu pamato ar Regulas 21. panta 3. punktu un EKL 10. pantā norādīto vispārīgo pienākumu sadarboties, pietiek norādīt – kā atbildētāja ir izdarījusi – ka šajā lietā ir runa par Spānijas Karalistes un nevis Komisijas pieļautu nelikumību. Tātad neviens no Komisijas lēmumiem nav šīs nelikumības cēlonis, un katrā ziņā tie neietekmē Lēmuma likumību.

85 Otrkārt, tā kā iebildums ir balstīts uz Regulas 22. panta 2. punkta trešo daļu, kas paredz valsts termiņu apturēšanu līdz brīdim, kad Komisija pieņem lēmumu par savu kompetenci, ir jāpiebilst, ka nepastāv nekāda līdzība starp dalībvalsts, kas iesniedz pieprasījumu atbilstoši 22. pantam, stāvokli un situāciju, kad uzņēmums lūdz Komisiju izteikt savu viedokli par tās kompetenci, un ka nepastāv apturēšanas pienākums, pamatojoties vienkārši uz analoģiju.

86 Treškārt, attiecībā uz prasītājas argumentu, ka Lēmums ir pieņemts, neievērojot integrētas pieejas principu un argumentu, ka, liekot Endesa vienlaikus darboties gan Kopienas iestādēs, gan valsts iestādēs, ir pārkāptas tiesības uz aizstāvību, pietiek piebilst, ka prasītāja, kas pati prasīja Komisijas iestāšanos lietā, nav pierādījusi ne to, kādā mērā, ne kāpēc tā izjuta grūtības, aizstāvot savu viedokli vienlaikus vairākās iestādēs, ne arī kādā veidā šis apstāklis varēja ietekmēt Lēmumu. Cita starpā ir jāatgādina, ka, ja koncentrācijai nav Kopienas mēroga, uzņēmumiem bieži par to ir jāpaziņo vairākām valsts iestādēm.

87 Tātad pirmā pamata trešā daļa ir jānoraida.

88 No iepriekš minētā izriet, ka pirmais pamats nav pamatots.

Par otro pamatu, kas izriet no pierādīšanas pienākuma apvērses un pamatojuma trūkuma

Lietas dalībnieku argumenti

89 Endesa apgalvo, ka Lēmuma pamatojums ir nepietiekams, ka Komisija nav ievērojusi Regulas 1., 5. un 21. pantu. Kaut arī neviena no Regulas normām tieši nenorāda, ka Komisijai bija jānosaka kompetentā iestāde, jo tai ir ekskluzīva kompetence izskatīt Kopienas mēroga darbības (šī sprieduma 66. punktā minētais spriedums lietā SchlüsselverlagJ. S. Moser u.c./Komisija). Šī Komisijas ekskluzīvā kompetence liek tai noteikt, vai Regulas 1. pants ir piemērojams. Lai to izdarītu, tai ir jāprecizē un jānosaka attiecīgo uzņēmumu apgrozījums pēdējā grāmatvedības finanšu gadā saskaņā ar Regulas 5. pantā iekļautajiem noteikumiem.

90 Endesa apgalvo, ka Komisija nevar apvērst pierādīšanas pienākumu attiecībā uz kompetentās iestādes noteikšanu. Tā kā Komisijai ir ekskluzīva kompetence noteikt, kura iestāde ir kompetenta izskatīt koncentrāciju, tai ir ekskluzīvs pienākums pārbaudīt un, pats galvenais, pierādīt attiecīgo uzņēmumu apgrozījumu.

91 Pretēji tam Komisija Lēmumu pamatoja ar to, ka Endesa nav iesniegusi pietiekamus pierādījumus, lai konstatētu nepieciešamību izmantot saskaņā ar SGS/SFPS standartiem veidotus pārskatus un veikt virkni korekciju, piemērojot Paziņojumu. Šis pamatojums nav pieņemams, jo tiesību normas, kas piemērojamas, nosakot kompetento iestādi, attiecas uz sabiedrisko kārtību. Runa ir par pamatojumu, kas ir pretējs katrai loģikai un Kopienu sabiedriskās kārtības pamatprincipiem, vēl jo vairāk tāpēc, ka Komisija varēja rēķināties ar pilnīgu Endesa sadarbību un varēja tai prasīt jebkuru papildu informāciju, ko tā uzskatīja par svarīgu. Faktiski Komisija gandrīz divus mēnešus ilgo pārbaudi veltīja aspektu pārbaudei, kas rezultātā nav aplūkoti Lēmumā.

92 Uzskatot, ka privātpersonām ir jāpārliecina Komisija par tās ekskluzīvo kompetenci, Lēmumam būtiskā mērā trūkst pamatojuma, jo Komisijai, pamatojoties uz sūdzību, vai pēc savas iniciatīvas bija skaidri jānosaka jautājumi, kas ietilpst tās kompetencē, tās atbildības ietvaros, ko Līgums Komisijai uzliek kā Līguma sargam.

93 Šajā sakarā Endesa atsaucas uz Pirmās instances tiesas 2005. gada 21. septembra spriedumu lietā T‑87/05 EDP/Komisija (Krājums, II‑3745. lpp.), kurā, piemērojot citu paziņojumu par koncentrācijām, Pirmās instances tiesa attiecībā uz saistībām atsaucās uz to, ka Komisija nevarēja apvērst pierādīšanas pienākumu, paredzot lietas dalībniekiem pienākumus, kas balstīti tikai uz paziņojumu, un neatrodot tam juridisku pamatu Regulā. Attiecīgajam lietas dalībniekam bija jāiesniedz Komisijai visi darījuma novērtēšanai nepieciešamie pierādījumi, un Komisijai jāveic šis novērtējums, neapvēršot pierādīšanas pienākumu.

94 Lai sekmīgi izdarītu šo vērtējumu, Komisijas rīcībā ir tādi nozīmīgi procesuāli instrumenti kā informācijas pieprasīšana. Komisija varēja arī pieaicināt neatkarīgos ekspertus, lai pārbaudītu Endesa pārskatus, ja tā uzskatīja to par nepieciešamu, un tai bija divi mēneši laika sekmīgai detalizētas un vispusīgas analīzes veikšanai, lai vislabāk noteiktu Endesa apgrozījumu 2004. gadā.

95 Turklāt neviens no Komisijā iesniegtajiem lietas materiāliem neapstiprina, ka Endesa sniegtā informācija bija nepietiekama. Procedūras, kuras laikā Endesa sadarbojās ar Komisiju, cik cieši vien iespējams, nobeigumā nevar apgalvot, ka sniegtā informācija nebija pietiekama.

96 Komisija, ko atbalsta personas, kas iestājušās lietā, apgalvo, ka diskusijas, kas tajā notika procedūras laikā, būtībā bija juridiskas un ka Lēmumā tā atbildēja uz prasītājas argumentiem nevis tāpēc, ka tā uzskatīja, ka prasītājai piekrīt pierādīšanas pienākumus, bet gan tāpēc, ka pienākums pamatot šos lēmumus ietver pienākumu atbildēt uz lietas dalībnieka iesniegtajiem argumentiem, ja tie ir noraidīti.

Pirmās instances tiesas vērtējums

97 Endesa apgalvo, ka Komisija apvērsa pierādīšanas pienākumu attiecībā uz tās iestādes noteikšanu, kas ir kompetenta pārbaudīt koncentrāciju, pamatojot savu lēmumu ar to, ka Endesa nav iesniegusi pietiekamus pierādījumus, lai konstatētu, ka ir jaizmanto saskaņā ar SGS/SFPS standartiem veidoti pārskati un jāveic virkne korekciju.

98 Jāatgādina, ka koncentrācijai piemīt Kopienas mērogs, ja uzņēmumu kopējais apgrozījums pārsniedz Regulā noteiktos apmērus. Saskaņā ar Regulas 17. apsvērumu Komisijai ir piešķirtas ekskluzīvas pilnvaras piemērot šo regulu, paredzot, ka to var pārskatīt Eiropas Kopienu Tiesa. Atbilstoši Regulas 1. panta 1. punktam tā attiecas uz visām Kopienas mēroga koncentrācijām. No minētā izriet, ka, ja koncentrācijai ir Kopienas mērogs, Komisijai ir ekskluzīva kompetence to pārbaudīt. Katrā ziņā no tā automātiski neizriet, ka Komisijai ir ekskluzīva kompetence noteikt, vai koncentrācijai ir Kopienas mērogs.

99 Šajā sakarā ir jāatzīmē, ka atbilstoši Regulai pirmām kārtām attiecīgajiem uzņēmumiem ir jāveic pirmais koncentrācijas mēroga novērtējums un rezultātā jānosaka, kurām iestādēm jāpaziņo par koncentrācijas projektu. Turpinājumā, ja – kā šajā lietā – par koncentrāciju nav paziņots Komisijai, bet gan vienas vai vairāku dalībvalstu iestādēm, tām, īpaši ņemot vērā pienākumu lojāli sadarboties, kas izriet no EKL 10. panta, un Regulas 21. pantu, kas nosaka Komisijas ekskluzīvo kompetenci kontrolēt Kopienas mēroga koncentrāciju atbilstību, un atbilstīgo aizliegumu dalībvalstīm piemērot savus valsts konkurences jomas tiesību aktus minētajām koncentrācijām, bija jāpārliecinās, ka tām nodotajai koncentrācijai nepiemīt Kopienas mērogs. Protams, šādā gadījumā Komisijai vienmēr ir iespēja nolemt, ka koncentrācijai pretēji dalībvalstu iestāžu uzskatiem tomēr ir Kopienas mērogs, un izmantot tās ekskluzīvo kompetenci.

100 Turklāt Regula par kontroli pār koncentrācijām neietver īpašas normas, kas tieši noteiktu, ka Komisijai ir pienākums pēc savas iniciatīvas nodrošināt, ka jebkura koncentrācija, par ko tai nav paziņots, tiešām nav Kopienas mēroga koncentrācija. Tomēr no judikatūras izriet, ka, ja uzņēmums, kas apgalvo, ka koncentrācija, par ko nav paziņots Komisijai, ir Kopienas mēroga koncentrācija, iesniedz sūdzību, Komisijai ir jālemj, vai tā principā ir kompetenta kontroles iestāde (šī sprieduma 66. punktā minētais spriedums lietā Schlüsselverlag/Komisija, 27. un 28. punkts). Šajā sakarā būtībā sūdzības iesniedzējam ir jāpierāda savas sūdzības pamatotība, bet Komisijai labas pārvaldības interesēs ir jāveic rūpīga un neatkarīga tai iesniegto sūdzību pārbaude un pamatoti jāatbild uz sūdzības iesniedzēju argumentiem, ar ko mēģināts pamatot Komisijas ekskluzīvo kompetenci.

101 No iepriekš minētā izriet, ka – pretēji prasītājas apgalvotajam – Komisijai būtībā nav jāpierāda, ka tā nav kompetenta lemt par koncentrāciju, par ko tai nav paziņots, un tai nav jāpierāda, ka minētajai koncentrācijai nepiemīt Kopienas mērogs, arī tad, ja tai ir iesniegta sūdzība.

102 Katrā ziņā ir jākonstatē, ka – pretēji prasītājas apgalvotajam – Komisija ne tikai konstatēja, ka Endesa nav iesniegusi pierādījumus, ka koncentrācija ir Kopienas mēroga, bet arī tieši detalizēti pārbaudīja apstākļus, kas attiecas uz koncentrācijas mērogu, un, atspēkojot prasītājas argumentus, secināja, ka koncentrācija nav Kopienas mēroga.

103 No Lēmuma teksta izriet, ka Komisija ir labi paskaidrojusi iemeslus, kāpēc tā neuzskatīja par vajadzīgu ne izmantot SGS/SFPS pārskatus, ne veikt piedāvātās korekcijas.

104 Pirmkārt, attiecībā uz apgalvoto nepieciešamību izmantot atbilstoši SGS/SFPS standartiem veidotus pārskatus Komisija Lēmuma 20. punktā norādīja, ka no Regulas 1. panta un Paziņojuma izriet, ka vispārīgais princips ir tāds, ka apgrozījums ir jāaprēķina, balstoties uz revidētiem pārskatiem, un ka tikai izņēmuma apstākļos Komisija var atkāpties no šī principa. Tālāk Komisija nolēma, ka, tā kā, pamatojoties uz apgrozījumu, kas norādīts revidētajos Endesa 2004. gada pārskatos, ir konstatēts, ka sabiedrība vairāk nekā divas trešdaļas no sava apgrozījuma realizē Spānijas Karalistē, Endesa ir jāiesniedz pietiekami pierādījumi, kas norāda uz īpašiem apstākļiem, kas pamato atsaukšanos uz revidētajos pārskatos neaplūkotu apgrozījumu (Lēmuma 21. punkts).

105 Protams, Komisija turpinājumā apgalvoja, ka Endesa nav iesniegusi pietiekamus šādus pierādījumus (Lēmuma 23. punkts). Tomēr Komisija paskaidroja iemeslus, kuru dēļ šajā lietā nav šādu izņēmuma apstākļu, un norādīja iemeslus, kuru dēļ tā deva priekšroku pārskatiem, kas veidoti, pamatojoties uz vispārīgajiem grāmatvedības principiem (turpmāk tekstā – “Vispārīgie grāmatvedības principi”), noraidot prasītājas minētos argumentus.

106 Pirmkārt, Komisija Lēmumā norādīja, ka, pirmkārt, likums paredz, ka Endesa tās oficiālie konsolidētie pārskati par 2004. gadu bija jāveido, pamatojoties uz Vispārīgajiem grāmatvedības principiem, un, otrkārt, ka šī prasība atbilda toreiz piemērojamiem Kopienu grāmatvedības standartiem. Turklāt tā norāda, ka Endesa nebija pienākuma veidot revidētos konsolidētos pārskatus saskaņā ar SGS/SFPS standartiem pirms gada, kas sākās ar 2005. gada 1. janvāri. Tā piebilst, ka Endesa bija jāveido SGS/SFPS pārskats par 2004. gadu tikai tāpēc, lai salīdzinātu jaunos SGS/SFPS pārskatus par 2005. finanšu gadu ar iepriekšējā gada pārskatiem, tādējādi Endesa nebija arī pienākuma noteikt revīziju saviem SGS/SFPS pārskatiem par 2004. gadu. Turklāt tā apgalvo, ka šie pārskati nav galīgi un var tikt grozīti, jo SGS/SFPS standarti, atbilstoši kuriem bija jāveic pārskati par 2005. gadu, vēl nebija pilnībā pabeigti.

107 Otrkārt, Komisija Lēmumā paskaidroja, ka mērķis noteikt uzņēmumu saimniecisko potenciālu nav iemesls un arī neatļauj, piemērojot Regulas 1. un 5. pantu individuālos gadījumos, nodoties vispārīgai dažādu grāmatvedības metožu, ko paredz Kopienas vai dalībvalsts tiesības, priekšrocību vērtēšanai, it īpaši, ja pastāv tikai tādi pārskati, kas ir revidēti, ievērojot tikai vienus grāmatvedības standartus, ko attiecīgajā laikposmā prasīja gan valsts tiesības, gan Kopienu tiesības. Komisija norādīja, ka tas neatbilstu pilnībā spēkā esošajiem mērķiem, kas ietver vienkāršu un objektīvu kritēriju piemērošanu, nosakot Komisijas kompetenci koncentrāciju jomā un ievērojot vispārīgo tiesiskās drošības principu. Tā apstiprināja, ka tās uzdevums ir tikai pārbaudīt noteiktas korekcijas, ko prasa Regulas 5. pants (Lēmuma 25. punkts).

108 Lēmumā turklāt ir precizēts, ka tas, ka Kopienu likumdevējs uzskata, ka SGS/SFPS standartiem, kas pieņemti ar Regulu Nr. 1606/2002, vajadzētu panākt ticamu uzņēmuma finanšu stāvokļa atspoguļojumu, nenozīmē ipso facto šo grāmatvedības standartu tehnisku priekšrocību, šī ticama atspoguļojuma prasība ir ietverta arī Kopienu tiesību aktos par senāko valsts grāmatvedības regulējumu (Lēmuma 26. punkts).

109 Visbeidzot, Komisija Lēmumā paskaidroja, ka tā šajā gadījumā neuzskatīja, ka SGS/SFPS pārskatu izmantošanai būtu dodama priekšroka, lai nodrošinātu vienotu tiesību normu par koncentrāciju kontroli piemērošanu. Tā norāda, ka SGS/SFPS nerevidēto pārskatu izmantošana šajā gadījumā radītu atšķirīgu attieksmi nekā daudzās citās lietās, kurās Komisija balstījās uz revidētiem 2004. finanšu gada pārskatiem, kas veidoti, piemērojot valsts tiesību normas.

110 Ņemot vērā iepriekš minēto, ir jākonstatē, ka Komisija nav uzlikusi prasītājai pienākumu noteikt koncentrācijas Kopienas vai valsts mērogu, bet ka tā, pirmkārt, ir pārbaudījusi minētās darbības mērogu un paskaidrojusi iemeslus, kuru dēļ šajā lietā ir jāpamatojas uz pārskatiem, kas veikti saskaņā ar Vispārīgajiem grāmatvedības principiem (skat. pēc analoģijas šī sprieduma 93. punktā minēto spriedumu lietā EDP/Komisija, 73. punkts), un ka, otrkārt, tā ir konstatējusi, ka prasītāja nav iesniegusi argumentus, kas radītu šaubas par šo analīzi.

111 Turklāt tas pats attiecas arī uz norādīto vajadzību veikt veselu virkni korekciju. Protams, gan attiecībā uz korekciju pass through, gan uz korekciju par gāzes tirdzniecību Komisija vēlreiz Lēmumā (32. un 38. punkts) uzsvēra, ka Endesa nav iesniegusi pietiekamus pierādījumus, kas pārliecinātu, ka šo revidēto pārskatu korekcijas ir pamatotas atbilstoši Regulas 5. pantam un Paziņojumam. Tomēr ir jākonstatē, ka Komisija, pilnībā noraidot prasītājas argumentus, ir paskaidrojusi iemeslus, kuru dēļ tā neuzskata, ka jāveic piedāvātās korekcijas, bet nav apvērsusi pierādīšanas pienākumu.

112 Pirmkārt, attiecībā uz korekciju pass through Komisija Lēmumā (30.–36. punkts) apgalvoja, ka Paziņojums neattiecas uz (daļēju) ienākumu samazināšanos, kas rodas, pārdodot produktus un sniedzot pakalpojumus. Tā piebilda, ka Spānijas elektroenerģijas izplatīšanas uzņēmumus nevar pielīdzināt uzņēmumiem, kuri veic tikai starpnieka funkcijas un kuru apgrozījumu veido vienīgi saņemtās komisijas maksas. Cita starpā Komisija piebilda, ka risks, ka galapatērētāji nesamaksās noteikto cenu par elektroenerģijas piegādi, ir izplatītājām sabiedrībām un nevis transportēšanas tīkla pārvaldītājiem, elektroenerģijas ražotājiem vai to grupai.

113 Otrkārt, attiecībā uz korekciju par gāzes tirdzniecību Komisija Lēmumā (37.–40. punkts) nolēma, kas šī tirdzniecība izpaužas, Endesa pērkot un pārdodot atbilstošu gāzes daudzumu, ko pierāda tas, ka par šīm darbībām tiek nosūtīts atsevišķs rēķins. Turklāt tā norādīja, ka tas, ka pārdošanas cena un pirkšanas cena ir vienādas, neattiecas uz šo lietu un apliecina vienīgi to, ka Endesa negūst nekādu peļņu no šīm darbībām kopumā.

114 No minētā izriet, ka Komisija nekādā ziņā nav uzlikusi prasītājai pierādīšanas pienākumu attiecībā uz korekcijām. Tieši otrādi, tā pārbaudīja piedāvātās korekcijas un paskaidroja iemeslus, kuru dēļ Komisija tās neveica.

115 Turklāt jāatgādina, ka Komisijai pēc savas iniciatīvas visos gadījumos nebija jāpārliecinās, ka tai iesniegtie revidētie pārskati ticami atspoguļo īstenību, un jāveic visu iespējamo korekciju pārbaude. Tas būtu jādara tikai tad, ja Komisijas uzmanību piesaistītu īpašas problēmas, kas tai tad ir jāpārbauda, kā tā darīja šajā gadījumā.

116 Visbeidzot un treškārt, prasītāja apgalvo, ka neviens no Komisijas lietas materiāliem neļauj apgalvot, ka tās iesniegtā informācija bija nepietiekama. Turklāt tā apgalvo, ka, beidzoties procedūrai, kas ilga gandrīz divus mēnešus, kuras laikā tā, cik cieši vien iespējams, sadarbojās ar Komisiju un kuras laikā Komisija varēja prasīt jebkuru papildu informāciju, ko tā uzskatīja par svarīgu, nevar apgalvot, ka iesniegtā informācija bija nepietiekoša.

117 Šajā sakarā pietiek ar konstatējumu, ka Lēmumā Komisija nekādā ziņā neaprobežojās ar apgalvojumu, ka Endesa iesniegtā informācija bija nepietiekama. Turklāt – kā to apgalvo Komisija – diskusija, kas tajā notika procedūras laikā, būtībā bija juridiska un attiecās uz piemērojamo tiesību normu interpretāciju. No tā, kā Lēmumā pamatota pārskatu, kas veidoti saskaņā ar SGS/SFPS standartiem, un piedāvāto korekciju neņemšana vērā, izriet, ka Komisija nepārmeta prasītājai, ka tā nav iesniegusi nepieciešamo faktisko informāciju, bet konstatēja, ka prasītājas argumenti nebija pārliecinoši.

118 Katrā ziņā, tā kā Endesa apgalvoja, ka šos revidētos pārskatus nevar izmantot, un piedāvāja korekcijas, kas neatbilda ierastajai praksei un kas nebija paredzētas nevienā no piemērojamajiem dokumentiem, tā atradās sūdzības iesniedzēja statusā tādā nozīmē, kāda norādīta šī sprieduma 66. punktā minētajā spriedumā lietā Schlüsselverlag J. S. Moser u.c./Komisija. Šādos apstākļos tai bija jāprecizē šie argumenti un jāpierāda to pamatotība, ņemot it īpaši vērā prasību rīkoties ātri, kas raksturīga kontroles pār koncentrācijām procedūrām. Vēl jo vairāk apgalvoto pierādīšanas pienākuma apvērsi prasītāja nevarēja pārmest, tikai apstrīdot savu grāmatvedību un to, ka tā precīzi zināja visus atbilstošos faktus.

119 No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka otrais pamats nav pamatots.

Par trešo pamatu, kas attiecas uz pārskatu, kuri veikti atbilstoši SGS/SFPS grāmatvedības standartiem, neizmantošanu

120 Prasītāja pamatu sadala trijās daļās, kas attiecīgi attiecas uz SGS/SFPS standartu neizmantošanu, kaut arī šie grāmatvedības standarti bija spēkā, SGS/SFPS grāmatvedības standartu augstāku spēku un, visbeidzot, uz tiesību kļūdām un acīmredzamām kļūdām vērtējumā, noraidot atbilstoši SGS/SFPS grāmatvedības standartiem veidotos pārskatus.

Par pirmo daļu, kas attiecas uz SGS/SFPS grāmatvedības standartu kā vienīgo spēkā esošo grāmatvedības standartu neizmantošanu

– Lietas dalībnieku argumenti

121 Endesa apgalvo, ka Komisija nav izteikusies par to, ka publiskā atpirkšanas piedāvājuma publicēšanas dienā, 2005. gada 5. septembrī, vienīgie spēkā esošie grāmatvedības standarti bija SGS/SFPS standarti. Tā kā visi valsts grāmatvedības standarti bija pakārtoti SGS/SFPS standartiem, lai noteiktu koncentrācijas Kopienas mērogu, varēja ņemt vērā tikai konsolidētos pārskatus, kas veikti saskaņā ar spēkā esošajiem grāmatvedības standartiem.

122 Endesa uzskata, ka koncentrācijas Kopienas mērogs ir jānosaka attiecībā uz datumu, kurā radās paziņošanas pienākums. Šajā gadījumā paziņošanas pienākums radās uzņēmuma publiskā atpirkšanas piedāvājuma izsludināšanas dienā. Atbilstoši Regulas 5. pantam apgrozījums ietver summas, kas iegūtas no to preču pārdošanas un pakalpojumu sniegšanas, kuras ietilpst uzņēmuma pamatdarbībā, iepriekšējā finanšu gadā. Šī atsauce uz darbību iepriekšējā finanšu gadā ir tikai formāla prasība, ko likumdevējs izmantoja tāpēc, ka paziņošanas laikā nav iespējams ņemt vērā kārtējā gada apgrozījumu. Apstāklis, ka praktisku iemeslu dēļ ir obligāti jāatsaucas uz iepriekšējo finanšu gadu, nenozīmē, ka ir jāpiemēro vai var tikt piemēroti atcelti vai senāki grāmatvedības standarti.

123 Apgrozījuma noteikšanai, lai konstatētu koncentrācijas Kopienas mērogu, tātad ir jāpieņem, ka piemērojami ir vienīgi tie grāmatvedības standarti, kas bija spēkā Gas Natural publiskā atpirkšanas piedāvājuma izsludināšanas dienā. Pieņemot, ka šajā datumā pastāvēja saskaņotie pārskati un ka turklāt tie bija publiski un galīgi, vērtējot koncentrācijas Kopienas mērogu, Komisijai bija jāizmanto tikai šie pārskati.

124 Lēmumā nav ņemts vērā, ka apgrozījuma noteikšana Eiropā notiek pēc principiem, kas būtiski atšķiras no citu tiesību sistēmu, tādu kā Amerikas Savienoto Valstu tiesību sistēma, principiem. ASV kompetence koncentrāciju jomā tiek noteikta, pamatojoties uz rezultātiem, kas iegūti iepriekšējā finanšu gada laikā, bet neņemot vērā to, kas ir noticis pēc šī finanšu gada noslēguma. Kopienu likumdevējs turpretim dod priekšroku attiecīgā uzņēmuma faktiskā saimnieciskā potenciāla paziņošanas brīdī kritērijam.

125 Komisija, ko atbalsta personas, kas iestājušās lietā, apgalvo, ka fakts, ka jaunais grāmatvedības tiesiskais regulējums stājās spēkā tikai 2005. gada septembrī, ir piesaukts tikai tāpēc, lai novērstu uzmanību no tā, ka pārskati par 2004. gadu bija obligāti jāveic saskaņā ar Vispārīgajiem grāmatvedības principiem.

– Pirmās instances tiesas vērtējums

126 Endesa apgalvo, ka Komisija nav ņēmusi vērā, ka dienā, kad tika izsludināts publiskais atpirkšanas piedāvājums, spēkā bija vienīgi SGS/SFPS grāmatvedības standarti, kas Lēmumu padara par spēkā neesošu.

127 Jāatgādina, ka atbilstoši Regulas 5. pantam “kopējais apgrozījums [..] ietver summas, ko attiecīgie uzņēmumi iepriekšējā finanšu gadā ieguvuši no to produktu pārdošanas un pakalpojumu sniegšanas, kas ietilpst uzņēmuma pamatdarbībā”.

128 Kā piebilst prasītāja, praktisku iemeslu dēļ Regula obligāti atsaucas uz iepriekšējā finanšu gada apgrozījumu. Iemesls tam ir tāds, ka parasti revidēti pārskati ir tikai par iepriekšējo noslēgto finanšu gadu, pārskatiem par jaunākiem laikposmiem nav tādu garantiju, kādas piedāvā revidēti pārskati.

129 Šajā lietā ir skaidrs, ka pārskati par iepriekšējo finanšu gadu Regulas 5. panta nozīmē ir pārskati par 2004. finanšu gadu. Ir arī jāatgādina, ka uzņēmumam, kuram ir pienākums veikt gada pārskatus, kas tiek revidēti, ir tikai viena veida oficiālie pārskati, proti, tie, kas ir veikti un revidēti saskaņā ar piemērojamajiem tiesību aktiem. Tātad nav apstrīdams, ka prasītājas gada pārskati par 2004. finanšu gadu, uz ko attiecas pārbaudes pienākums, noteikti bija jāveido atbilstoši Spānijas Vispārīgajiem grāmatvedības principiem. Ja prasītāja par 2004. finanšu gadu piedāvātu pārskatus, kas veidoti atbilstoši SFPS standartiem, tā cita starpā neievērotu Spānijā noteiktos tiesiskos pienākumus. Atbilstoši Regulas Nr. 1606/2002 4. pantam SFPS standarti ir piemērojami un saistoši, tikai sākot no 2005. finanšu gada. Regulā Nr. 707/2004 bija paredzēta 2004. gada pārskatu saskaņošana ar SFPS principiem, tikai lai atvieglotu pāreju no vecā uz jauno tiesisko regulējumu, dodot akcionāriem un investoriem atskaites punktu, ar ko salīdzināt 2005. finanšu gada pārskatus, kas bija pirmie pārskati, kuri veidojami atbilstoši jaunajiem standartiem. Turklāt “saskaņotie” 2004. finanšu gada pārskati, kas veidoti salīdzināšanas nolūkā, nesniedz tās pašas garantijas, ko oficiālie pārskati, kuri veidoti saskaņā ar Vispārīgajiem grāmatvedības principiem un ir revidēti. No tā izriet, ka prasītājas arguments, kas attiecas uz to, ka publiskā atpirkšanas piedāvājuma publicēšanas dienā 2005. gada 5. septembrī bija spēkā jaunais grāmatvedības tiesiskais regulējums SFPS, nav atbilstošs.

130 Turklāt ir jāatzīmē, ka atbilstoši prasītājas argumentācijai katru reizi, kad grāmatvedības tiesiskajā regulējumā notiek izmaiņas, revidētie oficiālie pārskati būtu jāatceļ un jāizstrādā jauni pārskati saskaņā ar principiem, kas piemērojami brīdī, kad rodas paziņošanas pienākums, kas nebūtu ne saprātīgi, ne gudri, jo jaunie nerevidētie pārskati nesniedz tās pašas garantijas, ko oficiāli, jau revidēti pārskati.

131 Tāpat nav arī patiess prasītājas arguments, ka Komisija piemēroja atceltas tiesību normas. Faktiski Komisija nepiemēro nevienu grāmatvedības standartu, bet – kā to paredz Regula – atsaucas uz uzņēmumu pārskatiem par iepriekšējo finanšu gadu, kas attiecas uz pagājušu laikposmu un ir jāvērtē saskaņā ar tiesību normām, kuras tiem bija piemērojamas. Šajā gadījumā prasītājas 2004. finanšu gada pārskati – kā tas ir iepriekš konstatēts – ir veidoti saskaņā ar Vispārīgajiem grāmatvedības principiem, un prasītāja nevar apgalvot, ka Komisija nav ievērojusi attiecīgo tiesību normu piemērošanu laikā. Regula Nr. 1606/2002 paredz SFPS standartu obligātu piemērošanu tikai pārskatiem, sākot no 2005. finanšu gada, tam pretrunā ir prasītājas apgalvojums, kas vērsts uz atpakaļejoša spēka piešķiršanu, piemērojot tos 2004. finanšu gada pārskatiem. Ne Regula Nr. 1606/2002, ne Regula Nr. 707/2004 cita starpā neļauj domāt, ka Kopienu likumdevējam bija nodoms neatzīt oficiālos pārskatus, kas veidoti atbilstoši spēkā esošajiem valsts grāmatvedības standartiem, un vispārīgi vai atbilstoši Regulas par koncentrāciju kontroli mērķiem aizstāt tos ar 2004. finanšu gada pārskatiem, kas saskaņoti ar SFPS un veidoti tikai salīdzināšanas nolūkā.

132 Visbeidzot, attiecībā uz argumentu, ka Lēmumā nav ņemts vērā, ka apgrozījuma noteikšana Eiropā notiek pēc principiem, kas būtiski atšķiras no citu tiesību sistēmu principiem, vispirms ir jāatzīmē, ka Amerikas Savienoto Valstu sistēma tikai apstiprina nepieciešamību ātri un prognozējami noteikt, vai par koncentrāciju ir jāpaziņo un, vajadzības gadījumā, kurai iestādei ir jāpaziņo. Turpinājumā ir jāatzīmē, ka – atšķirībā no Amerikas Savienotajām Valstīm – Kopienu sistēma ļauj ņemt vērā tādus pēkšņus notikumus uzņēmuma dzīvē pēc pēdējā finanšu gada noslēguma kā, piemēram, uzņēmuma nodošanu vai iegūšanu ritošā finanšu gada laikā, šāda pieņēmuma mērķis principā ir – kā tas izriet arī no Paziņojuma – ievērot izmaiņas uzņēmuma saimnieciskajā stāvoklī un nevis izmantot grāmatvedības uzskaites pilnīgu revīziju, kurā saimnieciskā realitāte paliek nemainīga. Padarīt Kopienas Regulas par koncentrācijām piemērošanu vienmēr atkarīgu no pilnīgas attiecīgā uzņēmuma grāmatvedības pārbaudes, kuru no jauna veic Komisija, būtu pretrunā tiesiskajai drošībai un ātrumam, uz ko tiecas Kopienas likumdevējs.

133 No minētā izriet, ka trešā pamata pirmā daļa ir jānoraida.

Par otro daļu, kas attiecas uz SGS/SFPS grāmatvedības standartu augstāku spēku

– Lietas dalībnieku argumenti

134 Endesa apgalvo, ka Komisijai bija vismaz jānosaka, kuri grāmatvedības standarti, SGS/SFPS vai Vispārīgie grāmatvedības principi, ļauj visprecīzāk noteikt faktisko apgrozījumu, kas atbilst 2004. finanšu gadam. Tā piebilst, ka ar šādu mērķi Komisijai bija vienkārši jāanalizē atšķirīgo grāmatvedības standartu un divu tās rīcībā esošo grāmatvedības stāvokļu pazīmes, jo gan viens, gan otrs bija spēkā esoši, likumīgi un galīgi.

135 Endesa uzskata, ka, ja šī analīze būtu bijusi veikta, tās rezultātā priekšroka būtu dota SGS/SFPS pārskatiem, jo šajos pārskatos lielāka vērība tiek veltīta drīzāk saturam, nevis formai atšķirībā no standartiem, kas izriet no Vispārīgajiem grāmatvedības principiem, saskaņā ar ko gluži otrādi – noteikti darījumi, kuriem faktiski nav saimnieciska satura, tiek iekļauti pārskatos, pamatojoties uz tīri formāliem nosacījumiem.

136 Endesa uzskata, ka Lēmuma pamatojums (20. punkts) ir balstīts uz to, ka pēc vispārīgā principa apgrozījums ir jāaprēķina, balstoties uz uzņēmuma revidētajiem pārskatiem, Komisija šo principu varēja neievērot tikai izņēmuma apstākļos. Šis pamatojums ir acīmredzami kļūdains. Tas ne tikai nozīmētu, ka Komisijas pienākums pareizi noteikt Kopienas mērogu aprobežots ar vienkāršu attiecīgo uzņēmumu revidēto pārskatu pārbaudi, bet arī ka tas balstīts uz apzināti nepilnīgu pašas Komisijas prakses un Paziņojuma interpretāciju, piedēvējot revidētajiem pārskatiem un citiem galīgajiem pārskatiem vienādu nozīmi. Lēmumā Komisija atsaucās uz Paziņojuma 26. punktu, bet pamatojumā tā aizmirsa, ka šajā punktā ir iekļauta atsauce gan uz revidētiem pārskatiem, gan arī uz “citiem slēgtiem pārskatiem”, tātad pārskatus, kas nav galīgi, var izmantot tikai izņēmuma gadījumos.

137 Endesa apgalvo, ka ar Lēmumu Komisija nepieņemami atsakās no ar Kopienu tiesībām uzliktajiem pienākumiem, kas tai liek īstenot šo ekskluzīvo kompetenci, neslēpjoties aiz pieņēmumiem par revidēto pārskatu pieņemto atbilstību. Šo Komisijas radīto ad hoc pieņēmumu nepamato neviena no Regulas normām, kurās kā kritērijs nav minēts, vai pārskati ir vai nav revidēti, bet tās ietver arī precīzu un beznosacījumu pienākumu Komisijai ikvienā gadījumā noteikt attiecīgā uzņēmuma faktisko apgrozījumu. Vienīgi Komisijas Paziņojums ietver atsauci uz revidētiem pārskatiem, kas nekādā gadījumā nevar grozīt Regulas jēgu vai saturu. Jebkura kolīzija šo tiesību aktu starpā ir atrisināma saskaņā ar tiesību normu hierarhijas principu (Tiesas 1992. gada 28. janvāra spriedums lietā C‑266/90 Soba,Recueil, I‑287. lpp.; 1994. gada 16. jūnija spriedums lietā C‑322/93 P Peugeot/Komisija, Recueil, I‑2727. lpp., un Pirmās instances tiesas 1996. gada 12. decembra spriedums lietā T‑380/94 AIUFFASS un AKT/Komisija,Recueil, II‑2169. lpp.). Bet šajā gadījumā Paziņojumā ir līdzās nostādīti revidēti pārskati un citi gala pārskati, t.i., tādi, kas attiecas uz pabeigtu un slēgtu finanšu gadu.

138 Turklāt Endesa uzskata, ka Komisijas pozīcija šajā sakarā ir pretēja tās pašas praksei. Kādā no iepriekšējām lietām (M.705 Deutsche Telekom/SAP) Komisija piekrita jaunāko nerevidēto pārskatu izmantošanai, jo tie ievērojami atšķīrās no revidētajiem pārskatiem un, tikai balstoties uz tiem, varēja noteikt koncentrācijas Kopienas mērogu. Komisija piekrita nerevidētu pārskatu izmantošanai arī lietā M.2340 EDP/Cajastur/Caser/Hidroelectrica del Cantabrico.

139 Endesa apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi papildu kļūdu, uzskatot, ka Endesa konsolidētie pārskati, kas veidoti saskaņā ar SGS/SFPS standartiem, par kuriem tirgum ir paziņots piecus mēnešus pirms publiskā atpirkšanas piedāvājuma, nav galīgie pārskati. Komisija nav ņēmusi vērā ne to, ka SGS/SFPS pārskatu pamatā bija revidētie pārskati par 2004. gadu, kas saskaņoti ar jaunajiem grāmatvedības standartiem, ne arī to, ka visi biržā kotētie uzņēmumi iesniedza Comisión Nacional del Mercado de Valores (Vērtspapīru tirgus komisija) konsolidētos pārskatus par 2004. gadu, kas bija saskaņoti ar SGS/SFPS grāmatvedības standartiem (turpmāk tekstā – “Saskaņotie pārskati”), kā arī visu periodisko informāciju par 2004. finanšu gadu, ne arī to, ka tirgus atsaucas uz pēdējiem pārskatiem.

140 Tādējādi Komisija ar to ne tikai pārkāpa konkurences tiesību normas, izdarot Regulā neparedzētu pieņēmumu par labu revidētiem pārskatiem, bet arī pieļāva acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatot, ka SGS/SFPS pārskati nebija galīgi. Turklāt tās pamatojums ir pretrunīgs, jo Komisija, no vienas puses, ierosināja neņemt vērā SGS/SFPS pārskatus, jo tie nav revidēti (aizmirstot atsauci uz “citiem slēgtiem pārskatiem”, kas ir ietverta Paziņojuma 26. punktā), un, no otras puses, apgalvoja, ka tās atteikuma iemesls ir tāds, ka tie nav galīgi. Šo iemeslu dēļ Lēmums ir jāatceļ, pamatojoties uz pārkāpumiem, un tāpēc, ka tajā nav noteikts, kuri 2004. gada konsolidētie pārskati vislabāk atbilst Regulas 5. panta prasībām.

141 Komisija, ko atbalsta personas, kas iestājušās lietā, apgalvo, ka prasītāja balstās uz kļūdainu premisu, ka Vispārīgajiem grāmatvedības principiem un SGS/SFPS pārskatiem par 2004. gadu ir vienāds statuss, un piebilst, ka prasītājas iesniegtos SGS/SFPS pārskatus par 2004. gadu nevar uzskatīt par slēgtiem.

– Pirmās instances tiesas vērtējums

142 Pirmkārt, attiecībā uz apgalvojumu, ka prasītājas Saskaņotie pārskati labāk atbilst, vispirms ir jāatgādina, ka Komisija Lēmuma 19.–27. punktā paskaidroja iemeslus, kāpēc prasītājas apgrozījums jānosaka, pamatojoties drīzāk uz oficiālajiem pārskatiem, kas veidoti saskaņā ar Vispārīgajiem grāmatvedības principiem, nekā pamatojoties uz Saskaņotajiem pārskatiem. Kā iepriekš ir konstatēts, tā pamatoti šajā sakarā minēja, ka Endesa bija tiesisks pienākums veidot oficiālos 2004. finanšu gada konsolidētos pārskatus saskaņā ar Vispārīgajiem grāmatvedības principiem, ka šī prasība atbilda tajā laikā piemērojamajiem Kopienu grāmatvedības noteikumiem un ka Saskaņotie pārskati ir veidoti tikai salīdzināšanas nolūkā.

143 Tālāk ir jākonstatē, – kā paskaidrots Lēmuma 25. un 26. punktā – ka prasītājas argumentu, ka SFPS grāmatvedības principi precīzāk atspoguļo uzņēmumu saimniecisko varu, nevar atbalstīt.

144 Pirmkārt, lai izmērītu uzņēmumu ekonomisko potenciālu, Komisijai katrā individuālajā Regulas 1. un 5. panta piemērošanas gadījumā nav vispārīgi jānovērtē atšķirīgu Kopienu tiesībās paredzēto grāmatvedības metožu priekšrocības, īpaši, ja pastāv revidēti pārskati, kas katrs atbilst tikai vienam no šiem standartiem, un tieši šos standartus nosaka tajā laikā piemērojamās gan valsts tiesības, gan Kopienu tiesības.

145 Otrkārt, prasītājas apgalvojums, ka SFPS standarti labāk atspoguļo saimniecisko realitāti, jo tie dod priekšroku saturam, nevis formai pretēji Vispārīgo grāmatvedības principu normām, nav pamatots. Kā paskaidrots Lēmuma 26. punktā, apstāklis, ka Kopienu likumdevējs uzskatīja, ka starptautiskie grāmatvedības standarti, kas pieņemti ar Regulu Nr. 1606/2002, ļauj iegūt ticamu priekšstatu par uzņēmuma finanšu stāvokli, koncentrācijām piemērojot Regulas 5. pantu, ipso facto neparedz šo standartu tehnisku pārākumu pār grāmatvedības standartiem, kas bija piemērojami atbilstoši dalībvalsts tiesību aktiem līdz 2005. gada 1. janvārim. Regula Nr. 1606/2002, kas pieņemta, pamatojoties uz EKL 95. panta 1. punktu, ir saskaņošanas pasākums, un tajā nav vērtēta atšķirīgu valstu tiesību normu nozīme. Turklāt, kā to uzsvēra Gas Natural, Spānijas daudzās grāmatvedības jomas tiesību normas, ar ko piemēroti Vispārīgie grāmatvedības principi, paredz, ka saturs vienmēr ir svarīgāks nekā forma un grāmatvedībā vispār akcents tiek likts uz “ticama priekšstata” ideju kopā ar “mehānismu, kas spēj attēlot veikto darījumu saimniecisko realitāti”.

146 Otrkārt, attiecībā uz prasītājas argumentu, ka Saskaņotie pārskati ir jāuzskata par “citiem slēgtiem pārskatiem” Paziņojuma 26. punkta nozīmē, ir jāatgādina, – kā tas izriet no Paziņojuma – ka attiecīgo uzņēmumu apgrozījums ir jāaprēķina, pamatojoties uz ticamiem, objektīviem un viegli atpazīstamiem skaitļiem. Lai gan Paziņojuma 26. punktā ir precizēts, ka Komisija “tātad vispārīgi ņem vērā revidētos pārskatus un citus slēgtus pārskatus [..]” un ka tā “katrā ziņā atturas balstīties uz pārvaldes pārskatiem vai citām pagaidu grāmatvedības formām, ja vien nav izņēmuma apstākļu”, tas tomēr nenozīmē, ka revidētiem pārskatiem un “citiem slēgtiem pārskatiem” Paziņojumā ir piešķirta vienāda nozīme. Paziņojuma 26. punkts nav jāsaprot kā tāds, kas piedāvā vairākas iespējas, starp kurām ir iespējams brīvi izvēlēties, bet gan kā tāds, kas attiecas uz īpašām situācijām, kad nav revidētu pārskatu par iepriekšējo finanšu gadu. Paziņojuma 27. punktā cita starpā ir atsauce tikai uz revidētiem pārskatiem par jaunāko finanšu gadu, nevis uz “citiem slēgtiem pārskatiem”. Šajā gadījumā nav apstrīdams, ka ir revidēti pārskati par 2004. finanšu gadu, un tātad citus slēgtus pārskatus nevar ņemt vērā.

147 Katrā ziņā ir jākonstatē, ka prasītāja nav varējusi pierādīt, ka Saskaņotie pārskati, ko tā iesniedza Komisijai, attiecas uz slēgtiem vai galīgiem pārskatiem.

148 Šajā sakarā pietiek atgādināt Endesa komentārus, kas ir pievienoti šiem Saskaņotajiem pārskatiem, tos paziņojot Vērtspapīru tirgus komisijai 2005. gada 5. aprīlī. Daļā “Vispārīgie apsvērumi” Endesa apgalvo, ka “2004. finanšu gada bilance un konsolidētie rezultātu pārskati, kas veidoti saskaņā ar SGS/SFPS novērtēšanas un klasifikācijas kritērijiem, ir stadijas pro forma, kas kalpo vienīgi salīdzināšanai ar 2005. gadu, pirmo finanšu gadu, kurā pārskati ir veidoti atbilstoši SFPS” (3. lpp., 1. punkts). Endesa cita starpā min, ka SGS/SFPS standartu pirmajai piemērošanai ir vairāki izņēmumi (13. lpp.). Visbeidzot, II juridiskajā piezīmē (34. lpp.) Endesa paskaidro, ka Starptautisko grāmatvedības standartu padome (SGSP) varēja publicēt jaunos standartus, kas piemērojami no 2005. gada 1. janvāra, ka vēl nepastāv iestāde, kas būtu kompetenta rūpēties par standartu labu piemērošanu un kas šajā sakarā varētu sniegt konsultācijas, ka izmaiņas sekojošo notikumu un nozares prakses novērtējuma rezultātā var ietekmēt arī standartu interpretāciju un ka tādējādi pirms publikācijas sniegto informāciju (2006. gadā) var grozīt salīdzinājumā ar 2005. finanšu gada pārskatiem.

149 Šādos apstākļos ir jāuzskata, ka Endesa veidotie Saskaņotie pārskati nevar tikt uzskatīti par “slēgtiem” pārskatiem Paziņojuma nozīmē.

150 Attiecībā uz divām prasītājas minētajām lietām, kurās Komisija piekrita jaunāko nerevidēto pārskatu izmantošanai, pietiek norādīt, ka šajās abās lietās koncentrācijas tika paziņotas gada sākumā (pirmā 1996. gada februārī un otrā – 2001. gada februārī) un ka attiecīgo uzņēmumu rīcībā vēl nebija revidēto pārskatu par pēdējo finanšu gadu. Tādējādi bija jānolemj izmantot vai nu iepriekšējā finanšu gada (attiecīgi 1994. un 1999. gada) revidētos pārskatus, vai arī pēdējā finanšu gada jau slēgtos pārskatus, kaut arī tie vēl nav revidēti. Turklāt abos gadījumos vecākie pārskati neatspoguļoja tās nozīmīgās izmaiņas uzņēmumu saimnieciskajā darbībā, kas bija radušās pēdējā finanšu gada laikā, un ar to izmantošanu tiktu pārkāpts Regulas 5. pants. Tātad šo abu lietu faktiskie sastāvi būtiski atšķiras no šīs lietas apstākļiem.

151 No iepriekš minētā izriet, ka Endesa iesniegtos pārskatus, kas veidoti saskaņā ar SGS/SFPS standartiem, nevar uzskatīt par slēgtiem pārskatiem, tādējādi argumentiem par to, ka Komisijai bija tiem jādod priekšroka, nekādā ziņā nevar piekrist.

152 No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka trešā pamata otrā daļa ir jānoraida.

Par trešo daļu, kas attiecas uz kļūdām tiesību piemērošanā un acīmredzamām kļūdām vērtējumā, noraidot Saskaņotos pārskatus

– Lietas dalībnieku argumenti

153 Pirmkārt, Endesa atsaucas uz acīmredzamām kļūdām Komisijas izmantotajā pamatojumā, lai noraidītu Endesa argumentu par iespēju izmantot Saskaņotos pārskatus pamatojumā, otrkārt, uz izņēmuma apstākļu pastāvēšanu šajā lietā, kas katrā ziņā attaisno Saskaņoto pārskatu izmantošanu un, treškārt, uz acīmredzamām kļūdām Lēmumā attiecībā uz apgalvoto Saskaņoto pārskatu izmantošanas neatbilstību vienkāršības mērķim, vispārīgajam tiesiskās drošības principam un Regulas vienotas piemērošanas prasībai.

154 Vispirms Endesa apgalvo, ka Lēmuma 24. punktā iekļautais pamatojums ir nepilnīgs, jo tajā nav pievērsta uzmanība tam, ka saskaņā ar SFPS‑1, kas pieņemti ar Regulu Nr. 707/2004, SGS/SFPS jāsāk izmantot, sākot no 2004. gada 1. janvāra. Precīzāk, Kopienu likumdevējs biržā kotētajiem uzņēmumiem paredzēja pienākumu sagatavot konsolidētos un Saskaņotos pārskatus vismaz par 2004. gadu. Spānijā 2005. gada 31. augustā Vērtspapīru tirgus komisija noteica Saskaņoto pārskatu par 2004. gadu iesniegšanas beigu termiņu. Endesa to izpildīja 2005. gada 5. aprīlī. Tādējādi, atšķirībā no Komisijas izdarītās nepilnīgās interpretācijas, saskanīga un pilnīga Kopienas likumdevēja nodoma interpretācija ļauj secināt, ka 2004. finanšu gads bija pārejas periods, kura laikā juridisku prasību dēļ vienlaikus pastāvēja divi grāmatvedības standarti.

155 Turpinājumā Endesa uzskata, ka Lēmuma 24. punktā Komisija paziņo arī, ka SGS/SFPS pārskatus par 2004. gadu var grozīt un tiem ir tikai salīdzinoša nozīme, šo apgalvojumu pamato tas, ka nepastāv tiesisks pienākums revidēt minētos pārskatus. Komisija, šķiet, ignorēja, ka visu uzņēmuma pārskatu mērķis ir salīdzināšana un ka SGS/SFPS pārskati par 2004. gadu tika veidoti saskaņā ar Kopienu tiesību normu prasībām. Pienākuma revidēt minētos pārskatus nepastāvēšana ir saistīta ar pārejas perioda īpatnībām. Tiešām būtu absurdi, ja Kopienu vai valsts likumdevējs uzliktu dubultas revīzijas izmaksas par vienu finanšu gadu papildu grāmatvedības pārejas izmaksām, jo SGS/SFPS pārskati par 2004. gadu ir revidēto tā paša finanšu gada pārskatu korekcija un tiem ir vienāda grāmatvedības un tiesiskā nozīme.

156 Attiecībā uz apgalvojumu, ka SGS/SFPS standarti līdz 2005. finanšu gada beigām varēja tikt grozīti, kas atbilstoši Lēmumam neļauj tos uzskatīt par galīgiem, tā apgalvo, ka nav ievēroti Kopienas likumdevēja noteiktie grāmatvedības standarti un pašas Komisijas pēdējos mēnešos pieņemtās piemērošanas regulas. No vienas puses, jaunā grāmatvedības sistēma bija jāpiemēro kopš 2005. gada 1. janvāra, un tas, ka noteiktus jaunās sistēmas grāmatvedības noteikumus Komisija pieņēma pēc publiskā atpirkšanas piedāvājuma izsludināšanas, neietekmēja pārskatu galīgo raksturu, Endesa Saskaņotie pārskati ir veidoti, pamatojoties uz noteiktiem un galīgiem skaitļiem, piemērojot grāmatvedības standartus, kas tātad tika izmantoti pirms SGS/SFPS standartu ieviešanas. Uzskatīt, ka minētie pārskati nav galīgi, jo vēlāk jaunajos juridiskajos ietvaros tika iekļauti citi noteikumi, būtu tikpat absurdi kā apgalvot, ka galīgie pārskati nepastāv vispār, jo grāmatvedības sistēmas pielāgošana un attīstība ir pastāvīgs process.

157 Turklāt nesen pieņemtie noteikumi ar atpakaļejošo spēku nekādā ziņā neskar Endesa pārskatus, jo tie attiecas uz finanšu un apdrošināšanas nozarēm un neattiecas uz elektroenerģijas nozari. Turklāt grozījumi, kas attiecas uz 39. SGS, neietekmē apgrozījuma noteikšanu, jo tie attiecas tikai uz finanšu instrumentu iegrāmatošanu. Turklāt kopš datuma, kurā Gas Natural izsludināja Endesa publisko atpirkšanas piedāvājumu, nav izdarīts neviens SGS/SFPS standartu grozījums, kas varētu ietekmēt 2004. vai 2005. finanšu gada ienākumu grāmatvedību, un turpmāk neviens nevarēja tikt izdarīts.

158 Tādējādi neviens no Komisijas argumentiem neļauj secināt, ka 2004. finanšu gada konsolidētie pārskati atbilstoši SGS/SFPS standartiem nav galīgie pārskati. 2004. gada SGS/SFPS pārskatu izmantošanas atlikšana līdz 2005. finanšu gada beigām būtu acīmredzami pretēja Kopienas likumdevēja nodomam, kas bija paredzējis Kopienas grāmatvedības standartu piemērošanu, sākot no 2005. gada 1. janvāra un nevis sākot no 2006. gada 1. janvāra. Tātad biržā kotētiem uzņēmumiem visa grāmatvedības informācija, kas tiem ir tirgū jāpublicē 2005. gada laikā, neatkarīgi no tā, vai tie atsaucas uz 2005. vai 2004. finanšu gadu, ir jāpaziņo vienīgi atbilstoši SGS/SFPS standartiem.

159 Endesa secina, ka pat tad, ja tiek pieņemti grozījumi, jo grāmatvedības sistēmas uzlabošana ir pastāvīgs process, tomēr – kā Komisija to vairākkārt ir atzinusi – “atbilstoši Regulai [..] Nr. 1606/2002 Komisijas mērķis ir ieviest stabilu pamatu starptautiskajiem grāmatvedības standartiem, sākot no 2005. gada 1. janvāra” [4. apsvērums Komisijas 2004. gada 19. novembra Regulā (EK) Nr. 2086/2004, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 1725/2003 (OV L 363, 1. lpp.), un 2. apsvērums Komisijas 2004. gada 29. decembra Regulā Nr. 2238/2004, ar kuru groza Regulu Nr. 1725/2003 (OV L 394, 1. lpp.)].

160 Par Lēmuma 25. punktu Endesa uzskata, ka Lēmums nepaskaidro iemeslus, kuru dēļ Komisija nevarētu novērtēt atšķirīgās pieejamās grāmatvedības metodes. Šis Komisijas viedoklis ir pretrunā Paziņojuma 60. punktam, kurā pati Komisija norāda, ka ir iespējams “izmantot citus grāmatvedības noteikumus, it īpaši tos, kas attiecas uz konsolidēto pārskatu sastādīšanu, kas ir daļēji saskaņoti, bet tomēr nav vienādi visā Kopienā” un ka “šis apsvērums der visiem uzņēmumu veidiem, uz ko attiecas Regula [..]”. Šis Paziņojuma punkts, neņemot vērā, ka tas būtībā attiecas uz holdinga sabiedrībām, paredz, ka iespēja izmantot atšķirīgus grāmatvedības standartus ir visiem uzņēmumiem, lai kādā arī nozarē tie darbotos.

161 Endesa iebilst pret apgalvojumu, kas ietverts Lēmuma 25. punktā, ka “Komisijas uzdevums, kas ir sīkāk aprakstīts paziņojumā par apgrozījuma aprēķināšanu, ir vienīgi pārbaudīt īpašās korekcijas, ko prasa Regulas 5. pants [..]”, un tieši pretēji apgalvo, ka Regulas 5. pantā noteiktais pienākums ietver attiecīgo uzņēmumu pārskatu atbilstības pārbaudi, lai noteiktu to faktisko apgrozījumu.

162 Šis Lēmumā ietvertais apgalvojums ir no jauna acīmredzamā pretrunā Paziņojumam, kura 26. punktā paredzēts, ka “Komisija cenšas balstīties uz visprecīzākajiem un uzticamākajiem pieejamajiem skaitļiem”. Šajā gadījumā pēc saskaņošanas darba, ko veica Kopienas iestādes, pastāvēja divi konsolidētie pārskati, kas attiecās uz 2004. grāmatvedības finanšu gadu, un bija jānosaka, kurš no diviem bija vispareizākais un ticamākais. Ņemot vērā ārējo revidentu ziņojumus, ko Komisija Lēmumā nav minējusi nevienu pašu reizi, bija acīmredzami, ka konsolidētie pārskati, kas veidoti atbilstoši Spānijas grāmatvedības standartiem, būtiski deformēja uzņēmuma, kas darbojas elektroenerģijas nozarē, operatīvos ienākumus.

163 Par Kopienu grāmatvedības standartu tehnisku pārākumu pār valsts tiesību normām, par ko Komisija izteica šaubas Lēmuma 26. punktā, Endesa uzskata, ka Regulas Nr. 1606/2002 sagatavošanas dokumentos Komisija skaidri atsaucas uz nepieciešamību uzlabot, saskaņot un padarīt ticamāku finanšu informāciju, pārsniedzot Padomes 1978. gada 25. jūlija Direktīvā 78/660/EEK, kas pamatojas uz Līguma 54. panta 3. punkta g) apakšpunktu un attiecas uz noteiktu veidu sabiedrību gada pārskatiem (OV L 222, 11. lpp.), paredzēto un ka, ja šie pārskati būtu nodrošinājuši tik skaidru un ticamu informāciju kā tā, ko prasa jaunā grāmatvedības sistēma, būtu bijis lieki to ieviest. Šajā sakarā Komisija nav ņēmusi vērā Endesa ārējo revidentu viedokli, kas skaidri paskaidroja atšķirības, kādas pastāv starp pārskatos norādītajiem rezultātiem atkarībā no atšķirīgajiem grāmatvedības standartiem.

164 Endesa piebilst, ka Lēmuma pamatojumā, saskaņā ar ko gan šobrīd spēkā esošo Kopienas tiesību normu, gan iepriekšējo tiesību normu mērķis ir ticami atainot uzņēmumu saimniecisko realitāti, nav ievērotas konkrētās atšķirības, kas pastāv starp tiesību normu daļēju un pilnīgu saskaņošanu, kā arī Kopienu tiesību pamatprincipiem un elementāro loģiku. Pati Komisija vispirms konstatēja, ka senākās direktīvas grāmatvedības jomā “vairs neatbilst sabiedrības vajadzībām, kas vēlas kapitālu pacelt paneiropas vai starptautiskajā līmenī” [skat. 9. punktu Komisijas 2000. gada 13. jūnija paziņojumā Padomei un Eiropas Parlamentam, COM (2000) 359, galīgā redakcija], un atzina, ka “SGS standarti piedāvā [..] izsmeļošu un konceptuāli stabilu finanšu informācijas noteikumu sistēmu, kas atbilst starptautiskās darījumu sabiedrības vajadzībām”.

165 Endesa apgalvo, ka Komisija kļūdījās arī, uzskatot, ka nerevidētu pārskatu izmantošana ir iespējama tikai izņēmuma gadījumā. Šāda interpretācija ne tieši, ne netieši neizriet no Regulas, kas ir vienīgais piemērojamais saistošais tiesību akts, un tā arī neatbilst Paziņojuma 26. punktam, saskaņā ar kuru izņēmuma apstākļu pastāvēšana ir jāpierāda tikai tad, ja vēlas izmantot pārvaldes pārskatus vai pārskatus, kas nav galīgi.

166 Pat ja piekristu Komisijas apgalvojumam, šajā gadījumā tiešām būtu jāuzskata, ka pastāv izņēmuma apstākļi. Pirmkārt, jautājums par vienu vai otru grāmatvedības standartu izmantošanu pats par sevi ir izņēmuma jautājums. Otrkārt, atšķirīgu grāmatvedības sistēmu izmantošanas rezultātā Endesa ienākumi atšķiras par EUR 4400 miljoniem, kas ir reti un tikai dažos tirgos sastopams fakts, tādējādi grāmatvedības sistēmas maiņa pati par sevi ir jāuzskata par izņēmuma apstākli un par ļoti nozīmīgu Spānijas elektroenerģijas tirgū, kurā ražotāju obligātas apvienošanās grupās dēļ darījumi no finanšu viedokļa mākslīgi palielinās divas reizes, ja posteņi netiek kompensēti, kā tas notiek atbilstoši jaunajai grāmatvedības sistēmai.

167 Endesa turklāt apstrīd Lēmuma 25. punktā iekļauto pamatojumu, saskaņā ar ko SGS/SFPS pārskatu izmantošana būtu bijusi pretrunā “spēkā esošojam mērķim Komisijas kompetences koncentrācijas lietās noteikšanai piemērot vienkāršus un objektīvu kritērijus, kā arī vispārīgo tiesiskās drošības principu”.

168 Par objektivitāti Endesa apgalvo, ka Komisija nepaskaidro iemeslus, kuru dēļ SGS/SFPS pārskati būtu mazāk objektīvi nekā citi pārskati, un tā ir aizmirsusi, ka Endesa ārējais revidents apliecināja, ka tie ir balstīti uz pareiziem un revidētiem skaitļiem un ka arī saskaņošanas metode bija pareiza.

169 Runājot par vienkāršošanu, visi biržā kotētie Kopienu uzņēmumi bija informēti par jauno kritēriju ieviešanu jau vairākus gadus iepriekš, un tie zināja, ka 2004. gads būs pārejas gads. Endesa piebilst, ka apsvērums, ka interpretācijas noteikumu vienkāršošana ir juridiski tikpat nozīmīga kā pienākums pareizi noteikt Komisijas kompetenci, ir grūti savienojams ar Paziņojumu, kura 60. un 61. punktā ir uzsvērta nepieciešamība veikt rūpīgu, precīzu analīzi, pat apgrūtinošu pārskatu analīzi, ja apgrozījums ir tuvu Regulā noteiktajām robežām (lieta IV/M.213 – Hong Kong and Shangai Bank/Midland).

170 Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tiesiskās drošības princips nodrošina, ka tiesiskais regulējums ir “skaidrs un precīzs, lai indivīdi varētu nepārprotami zināt savas tiesības un pienākumus un tā rezultātā – veikt atbilstošus pasākumus” (Tiesa