ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
183.

Attiecībā uz pirmo argumentu (pirmā pārsūdzētā sprieduma 73. punkts) Bavārijas federālās zemes apgalvojums, saskaņā ar kuru citi pasākumi tika finansēti no vispārējiem nodokļu ieņēmumiem, nevis no pārbaudēm, ko finansēja no piena nodevas (proti, piena kvalitātes pārbaudēm, kas “pārsniedza obligātās prasības” un kuru “mērķis” bija “cits”), ir nepamatots, īpaši tāpēc, ka Komisija apstrīdētā lēmuma 25. un 27. apsvērumā ir norādījusi šādi: “Vācija apgalvo, ka šie pasākumi nav atbalsts: [..] Īpaši svarīgas ir papildu pārbaudes svaigpienam, kas ievērojami pārsniedz to, ko pieprasa MGV [ ( 50 )] [..]. Komisija atzīmē, ka finansiālais atbalsts, kas izmaksāts saistībā ar šīm papildu pārbaudēm, ir ietverts atsevišķā lēmumā.”
100.

Kā izriet no Portugāles iesniegtajiem apsvērumiem, zīmognodevas mērķis ir ieguldītājus aplikt ar nodokli vēlākā laikposmā (Portugāles vārdiem – pēc izceļošanas nodokļa principa), bet līdz tam, neatkarīgi no dividenžu gūšanas, aplikt ar nodokli PVKIU uzkrāto kapitālu. Šo mērķi nevarētu sasniegt, apliekot ar nodokli dividendes brīdī, kad tās tiek izmaksātas PVKIU. Tādēļ šī zīmognodeva tikai ieviesta tikai attiecībā uz šiem PVKIU un vienlaicīgi 2015. gadā reizē ar ienākumu no kapitāla atbrīvojumu no uzņēmumu ienākuma nodokļa un no ieturējuma ienākumu gūšanas vietā.
8.

Fakts, ka atļaujai ir beidzies derīguma termiņš, tika atklāts uzņēmuma auditā. 2015. gada 9. janvārīBWF pieprasīja sākotnējās atļaujas pagarināšanu (turpmāk tekstā – “secīga atļauja”). 2015. gada 14. janvārīHauptzollamt Erfurt (Galvenā muitas iestāde, Erfurte, Vācija; turpmāk tekstā – “Hauptzollamt”) no 2015. gada 9. janvāra (t.i., no pieteikuma iesniegšanas dienas) piešķīra secīgu atļauju ar atpakaļejošu spēku; tā atteicās to piešķirt ar atpakaļejošu spēku no iepriekšējās atļaujas termiņa beigām (proti, no 2013. gada 1. janvāra).
101.

Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, Tiesai iesaku Pesti Központi Kerületi Bíróság (Peštas apgabala centrālā tiesa, Ungārija) atbildēt šādi: 1) Ja pastāv valsts tiesību normas par tādas ārkārtas pārsūdzības īstenošanu, kas ir paredzēta, lai vienādotu minētās tiesības, un ir vērsta pret lēmumu, ar kuru tiek iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, LESD 267. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā šādu normu piemērošana, kas ļauj augstākas instances tiesai, kurā iesniegta pārsūdzība, atzīt šo lēmumu par prettiesisku, neietekmējot tā tiesiskās sekas attiecībā uz tiesvedības pamatlietā apturēšanu un prejudiciālā nolēmuma tiesvedības turpināšanu, pamatojoties uz to, ka prejudiciālie jautājumi nav vajadzīgi strīda atrisināšanai un ka tie ir vērsti uz valsts tiesību normu nesaderības ar Savienības tiesībām konstatēšanu. Savienības tiesību pārākums liek iesniedzējtiesai nepiemērot šīs normas un tiesu nolēmumus, ar kuriem tās tiek īstenotas. 2) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2010/64/ES (2010. gada 20. oktobris) par tiesībām uz mutisko un rakstisko tulkojumu kriminālprocesā 2., 3. un 5. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem dalībvalstīm ir noteikts pienākums nodrošināt aizdomās turētajiem vai apsūdzētajām personām, kuras nerunā kriminālprocesa norises valodā vai to nesaprot, iespēju sūdzēties par nepietiekamu mutiskās tulkošanas kvalitāti tādā nozīmē, ka tā nesniedz šīm personām iespēju gūt informāciju par tām pārmestajiem faktiem un iespēju īstenot savas tiesības uz aizstāvību. Direktīvas 2010/64 5. panta 2. punktā dalībvalstīm nav noteikts pienākums izveidot neatkarīgu un pienācīgi kvalificētu tulku un tulkotāju reģistru. 3) Direktīvas 2010/64, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2012/12/ES (2012. gada 22. maijs) par tiesībām uz informāciju kriminālprocesā un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2016/343 (2016. gada 9. marts) par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus un tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā, normas, tās aplūkojot kopumā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos, kādi ir pamatlietā, ar tām netiek liegta iespēja aizmuguriski spriest par apsūdzēto, kurš nerunā kriminālprocesa norises valodā vai to nesaprot un attiecībā uz kuru nevar tikt konstatēts, vai viņš izmeklēšanas gaitā ir ticis informēts par aizdomām, kas pret viņu vērstas, vai apsūdzību, kas pret viņu izvirzīta, mutiskās tulkošanas neatbilstošas kvalitātes dēļ, ja minētā apsūdzētā advokātam ir iespēja apstrīdēt akta un attiecīgā gadījumā visas tiesvedības likumību, jo ir tikušas pārkāptas šīs tiesības uz informāciju. Direktīvas 2012/13 6. pants, lasot to kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tas, ka detalizēta informācija par apsūdzību tiek paziņota apsūdzētā, kurš tiek notiesāts, viņam klāt neesot, aizstāvim, pirms tiesa ir sākusi apsūdzības izskatīšanu pēc būtības un tajā ir sāktas debates, ar nosacījumu, ka tiesa veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka tiek ievērotas tiesības uz aizstāvību un taisnīgu lietas izskatīšanu.
28.

Lietā Rodrigues de Andrade ( 16 ) lauksaimniecības traktors stāvēja uz vietas ar ieslēgtu motoru, lai lauksaimniecības darbinieki varētu izmantot herbicīdu izsmidzināšanas pumpi lietošanai vīnogulājiem Rodrigeas de Andrade [Rodrigues de Andrade] kunga un kundzes vīna dārzā. Traktora svars, dzinēja radītās vibrācijas un spēcīgais nokrišņu daudzums izraisīja zemes nogruvumu. Rezultātā traktors nokrita uz terasēm un apgāzās, saspiežot un nogalinot strādnieku. Strīds, kas izriet no šiem neveiksmīgajiem notikumiem, būtībā bija vērsts uz to, lai noskaidrotu, vai neizmaksātajai kompensācijai, kas jāmaksā nogalinātā darba ņēmēja laulātajam, bija jānāk no traktora civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas (transportlīdzekļa apdrošināšana) vai no saimniecības īpašnieces civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas, kura sedz viņas atbildību par ceļu satiksmes nelaimes gadījumiem darbā. Atsaucoties uz spriedumu Vnuk, iesniedzējtiesa jautāja, vai pienākums nodrošināt apdrošināšanu ir attiecināms tikai uz gadījumiem, kad transportlīdzekļi pārvietojas, vai arī uz gadījumiem, kad tie stāv uz vietas, bet darbojas motors.
61.

Otrkārt, šī “citādas nelikumīgas rīcības” izpausme koruptīvās darbībās, kas saistītas ar ES fondu finansētu projektu vadību vai to piešķiršanu, neparedz papildu ES noteikumu pārkāpumu saistībā ar ES līdzekļu piešķiršanu vai publisko iepirkumu. Kā iesniedzējtiesa paskaidro abos lūgumos sniegt prejudiciālu nolēmumu, pirmais apelācijas sūdzības iesniedzējs lietā C‑811/19, kā arī apelācijas sūdzības iesniedzējs lietā C‑840/19 ar savu rīcību, kas ir pamats attiecīgajiem noziedzīgajiem nodarījumiem, ir ieguvuši nozīmīgu procentuālo daļu no publiskā iepirkuma projektu vērtības, kurus (lielā mērā) finansē no ES fondiem. Tādēļ no tā izriet, ka attiecīgie koruptīvie noziedzīgie nodarījumi kaitē Savienības finanšu interesēm, jo tie rada nopietnu iejaukšanos likumīgā projektu piešķiršanā, kas finansēti no ES fondiem, un līdz ar to arī pareizā šādu līdzekļu piešķiršanā un izmantošanā.
148.

No lietas apstākļiem nešķiet, ka valsts iestādes jebkādā veidā būtu īstenojušas kontroli pār to līdzekļu izmantošanu, kas iegūti no FITD dalībniekiem noteiktajām iemaksām, ņemot vērā to, ka saskaņā ar pārsūdzētā sprieduma 145. un 147. punktu, pirmkārt, strīdīgo pasākumu apstiprināšanas kontekstā Itālijas Bankai nebija nekādu pilnvaru virzīt FITD līdzekļu izmantošanu un, otrkārt, FITD iejaukšanās par labu Tercas praksē ir notikusi nevis valsts iestāžu, bet privātas struktūras, proti – BPB, ierosinājuma rezultātā. Nav šaubu arī par to, ka saskaņā ar pārsūdzētā sprieduma 159. punktā Vispārējās tiesas norādīto FITD dalībnieku iemaksu obligātais raksturs izrietēja nevis no tiesību aktiem, bet no šo dalībnieku vienbalsīga lēmuma, attiecīgi tās nevar pielīdzināt parafiskālam nodoklim. Šajā saistībā vēlos norādīt, ka 2019. gada 28. marta spriedumā Vācija/Komisija (C‑405/16 P, EU:C:2019:268, 70. un 71. punkts) Tiesa uzsvēra apstākli, ka atbalsta pasākuma finansēšanai izmantoto iemaksu obligātais raksturs izriet no tiesību akta un apstāklis, ka “praksē” papildu summas, kas bija jāmaksā elektroenerģijas piegādātājiem, tika pārnestas uz galalietotājiem, ir nebūtisks.
15.

Kā izriet no lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu norādītās informācijas, strīds pamatlietā ir par divām situācijām. Vienā no tām automašīnas nodošana lietošanā ir patiešām bez atlīdzības, bet otrā darbiniekam rodas izdevumi 5688 EUR apmērā gadā, kuri tiek atskaitīti no viņa atalgojuma. Prejudiciālā jautājuma formulējums, šķiet, attiecas tikai uz pirmo no minētajiem gadījumiem, bet es uzskatu, ka, lai pilnīgi un lietderīgi atbildētu iesniedzējtiesai, ir nepieciešams aplūkot tos abus. Tas tā ir vēl jo vairāk tāpēc, ka Tiesas judikatūra, kas, no vienas puses, attiecas uz nodokļa maksātāja saimnieciskās darbības aktīvu izmantošanu ar saimniecisko darbību nesaistītām vajadzībām, un, no otras puses, – nomas līguma definēšanu, varētu izraisīt atšķirīgus vērtējumus.
20.

Saskaņā ar Autortiesību likuma 134. pantu: “1. Pilnvarojumā paredzētās kolektīvās pārvaldīšanas īstenošana nekādā veidā neierobežo īpašnieku mantiskās tiesības. 2. Kolektīvā pārvaldīšana tiek īstenota saskaņā ar šādiem noteikumiem: a) lēmumus par atlīdzību un citu summu iekasēšanas no izmantotājiem metodēm un noteikumiem, lēmumus par šo summu sadali starp tiesību īpašniekiem, kā arī lēmumus par citiem svarīgākiem kolektīvās pārvaldīšanas aspektiem pieņem dalībnieki kopsapulcē saskaņā ar statūtiem; b) komisijas nauda, kas jāmaksā tiesību īpašniekiem, kuri ir kolektīvā pārvaldījuma organizācijas biedri, lai segtu šīs organizācijas darbības izdevumus [..], un komisijas nauda, kas maksājama kolektīvā pārvaldījuma organizācijai, kura ir vienīgā iekasētāja [..], nevar kopā veidot vairāk kā 15 % no gadā iekasētajām summām; c) ja kopsapulce nav pieņēmusi skaidru lēmumu, kolektīvā pārvaldījuma organizācijas iekasētās summas nevar izmantot kopīgiem mērķiem, kas nav to faktisko izmaksu segšana, kuras saistītas ar maksājamo summu iekasēšanu un to sadali starp biedriem; kopsapulce var nolemt, ka ne vairāk kā 15 % no iekasētajām summām var izmantot kopīgiem mērķiem un tikai darbības jomas robežās; d) kolektīvā pārvaldījuma organizācijas iekasētās summas tiek individuāli sadalītas starp tiesību īpašniekiem proporcionāli katra īpašnieka repertuāra izmantošanai ne vēlāk kā sešus mēnešus pēc iekasēšanas dienas; tiesību īpašnieki var pieprasīt to summu samaksu, kuras iekasētas nominālā formā vai kuru sadalīšanai nav nepieciešams iesniegt konkrētus dokumentus, 30 dienu laikā, skaitot no iekasēšanas dienas; e) komisijas naudu, kas jāmaksā tiesību īpašniekiem, atskaita no summām, kuras izmaksājamas katram īpašniekam pēc individuālās sadales aprēķina; [..]. 3. Kolektīvā pārvaldījuma organizācijām samaksātās atlīdzības nav un nevar tikt pielīdzinātas to ieņēmumiem. 4. Īstenojot savas pilnvaras, saskaņā ar šo likumu kolektīvā pārvaldījuma organizācijām nedrīkst pārnest vai nodot autortiesības vai blakustiesības vai šo tiesību īstenošanu.”
48.

Slovēnija pret to iebilst, norādot, ka aizsardzības attiecināšana uz dokumentiem, kas atrodas attiecīgās organizācijas “īpašumā vai valdījumā”, atbilstot vispārējiem starptautisko tiesību principiem ( 10 ). Savienības privilēģijas un imunitāte izrietot no imunitātes, kas starptautiskajās tiesībās ir piešķirta starptautiskām organizācijām, lai tās aizsargātu no mītnesvietas valsts nepamatotas iejaukšanās. Tā kā Eiropas Savienību ar arvien pieaugošu integrāciju vairs nevarot uzskatīt par starptautisku organizāciju klasiskā izpratnē, tai piešķirtās privilēģijas un imunitāte turklāt zaudējot attaisnojumu un tādēļ esot jāpiemēro restriktīvi. Tas tādēļ, ka atšķirībā no tā, kā tas parasti esot starptautisku organizāciju gadījumā, Eiropas Savienība attiecībā pret savām dalībvalstīm neatrodoties vājākā pozīcijā. Katrā ziņā dokumentu vairs neaizsargājot Protokola par privilēģijām un imunitāti Eiropas Savienībā 2. pants, ja attiecīgā institūcija par šo dokumentu sazinoties vai to nododot kādai valsts iestādei, kā, piemēram, centrālajai bankai. Tas tādēļ, ka nodošana trešajām personām esot uzskatāma par atteikšanos no protokolā paredzētajām privilēģijām un imunitātes. Visbeidzot, arī Eiropas Savienības privilēģiju un imunitātes funkcionālais raksturs prasot veikt šauru interpretāciju.
48.

Tomēr šī atkarība pilnībā atšķiras no tās, kas raksturo attiecības starp UberPop lietotnes uzturētāju un vadītājiem, kuri darbojas, izmantojot šo lietotni. Proti, lai Uber varētu sniegt savu starpniecības pakalpojumu, izmantojot minēto lietotni, Uber ex nihilo bija jāizveido līdz tam neesoši atbilstošie pārvadājumu pakalpojumi, ko sniedz neprofesionāli vadītāji, un līdz ar to jāorganizē to vispārējā funkcionēšana ( 17 ). Tādējādi UberPop lietotne nevarēja darboties bez autovadītāju sniegtajiem pakalpojumiem, savukārt tie bez šādas aplikācijas nevarēja piedāvāt šos pakalpojumus ekonomiski pamatotā veidā. Šā iemesla dēļ Uber ekonomiskais modelis un komercstratēģija paredz, ka šī sabiedrība nosaka pārvadājumu pakalpojuma būtiskos nosacījumus, sākot ar cenu, līdz ar ko tā de facto, kaut arī netieši, kļūst par pakalpojuma sniedzēju ( 18 ).
–

To nevar samazināt līdz informācijai par to, vai līdzeklis tīra, smaržina, maina ķermeņa izskatu, to aizsargā vai to uztur labā stāvoklī, vai uzlabo ķermeņa aromātu, jo šiem kosmētikas līdzekļu vispārējiem izmantošanas mērķiem, ar ko tie atšķiras no citiem vairāk vai mazāk līdzīgiem līdzekļiem, patērētājam ir neliela informatīva vērtība.
43.

Kā to pamatoti norāda Komisija, jēdziena “personas, kam ir sūdzības” šaura interpretācija, kuru iesaka Nīderlandes un Somijas valdības un TenneT, varētu apdraudēt Direktīvas 2009/72 37. panta 11. punktā paredzētā strīdu izšķiršanas mehānisma efektivitāti. Patiešām, ja iespēja iesniegt sūdzību būtu atkarīga no līgumisku attiecību esamības starp sūdzības iesniedzēju un attiecīgo pārvades vai sadales sistēmas operatoru, šāda interpretācija no tiesību iesniegt sūdzību regulatīvajā iestādē piemērošanas jomas izslēgtu būtisku lietotāju daļu, proti, visus tos, kuriem nav līgumisku attiecību ar pārvades vai sadales sistēmas operatoru, bet kuri tomēr ir cietuši no tā, ka minētais operators, iespējams, ir pārkāpis tam Direktīvā 2009/72 paredzētos pienākumus.
68.

Patiesi, Tiesa nesen 2019. gada 3. jūlija sprieduma The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge (C‑316/18, EU:C:2019:559) 30. punktā atzina, ka “darbībai, kas ir ziedojumu, kā arī dotāciju ieguldīšana, un ar šo ieguldīšanas darbību saistītajām izmaksām attiecībā uz PVN ir jāpiemēro tāds pats režīms kā darbībai, kam nav saimnieciska rakstura un ko veido to iegūšana un iespējamās ar to saistītās izmaksas. Šāda finanšu ieguldīšanas darbība Kembridžas Universitātei, tāpat kā privātam ieguldītājam, ir ne tikai līdzeklis, kas ļauj radīt ienākumus no tādējādi iegūtiem ziedojumiem un dotācijām, bet arī darbība, kas ir tieši piesaistāma to saņemšanai, un tātad ir vienīgi šīs darbības, kas nav saimnieciskā darbība, tiešs turpinājums. Tādējādi priekšnodoklī samaksātais PVN, kas attiecas uz izdevumiem, kuri saistīti ar šo ieguldīšanu, arī nevar tikt atskaitīts”.
32.

No otras puses, Tiesa tomēr pieļauj dažas darbības, ņemot vērā tostarp to atkārtošanos, izpildes raksturu vai nosacījumus, uzskatīt par vienotu darbību, un līdz ar to šīs darbības var uzskatīt par vienu un to pašu projektu Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkta izpratnē ( 14 ). Šādā gadījumā runa varētu būt tikai par pasliktināšanas aizlieguma piemērošanu saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 6. panta 2. punktu ( 15 ), atbilstoši kuram atbilstības aizsargājamo teritoriju aizsardzības mērķiem pārbaude tiek pieprasīta tikai konkrētos apstākļos ( 16 ).
73.

Sprieduma CPP ( 59 ) 18. punktā Tiesa ir atzinusi, ka noteiktos gadījumos tā var izmantot tekstuālo interpretāciju, kā rezultātā jēdzieniem, kas tiek izmantoti dažādās direktīvās, varētu būt vienāda nozīme. Tomēr, pirmkārt, šī interpretācijas metode ir piemērojama tikai tad, ja attiecīgo direktīvu mērķi ir kopīgi, kas acīmredzami tā nav šajā gadījumā, kā tas izriet no šo secinājumu 66.–70. punkta. Otrkārt, no šī sprieduma 18. punkta nekādi neizriet, ka Tiesa uzskatītu, ka uz visām darbībām vai darījumiem, kas minēti Pirmajā dzīvības apdrošināšanas direktīvā un to aizstājušajos tiesību aktos, attiektos Direktīvas 2006/112 135. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētais atbrīvojums. Gluži pretēji, sprieduma CPP ( 60 ) 18. punktā ir īpaša atsauce uz Pirmo nedzīvības apdrošināšanas direktīvu. Tomēr ir jākonstatē, ka šī direktīva neattiecās uz papilddarījumiem, tādiem kā ieguldījumu pārvaldības darbības, līdz ar to nerodas jautājums par tādu darbību iekļaušanu, kas nav apdrošināšana (parastajā nozīmē). Līdz ar to nav iespējams paplašināt šī 18. punkta piemērošanas jomu, attiecinot to uz citās direktīvās ietvertajiem jēdzieniem.
22.

Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, ierosinu Tiesai uz rechtbank Amsterdam (Amsterdamas tiesa, Nīderlande) atbildēt šādi: Personai, kas ir pieprasīta saskaņā ar Eiropas apcietināšanas orderi, kuru izsniegusi dalībvalsts prokuratūra, kas piedalās tiesvedības īstenošanā un kam ir garantēta neatkarība, ir jāvar to pārsūdzēt šīs valsts tiesnesim vai tiesā no brīža, kad šis orderis ticis izdots (ja vien nav apdraudēts kriminālprocess) vai kad tai par to paziņots, bez nepieciešamības gaidīt tās nodošanu.
139.

Iepriekšējos punktos izklāstītie Tiesas apsvērumi tiek piemēroti arī VRI gadījumā elektroenerģijas un gāzes nozarēs un ir pamatā to neatkarības saderībai ar demokrātijas principu. It īpaši, no vienas puses, no Direktīvas 2009/72 34. apsvēruma un Direktīvas 2009/73 30. apsvēruma konkrēti izriet, ka direktīvās garantētā VRI neatkarība neizslēdz parlamentārās uzraudzības īstenošanu saskaņā ar dalībvalstu konstitucionālajiem likumiem. No tā izriet, ka tad, ja VRI ir pasargātas no jebkādas preventīvas politisko struktūru ietekmes, tās tomēr nevar tikt atbrīvotas no pienākuma sniegt parlamentam ziņojumus par savu darbību. Līdz ar to vajadzība būs saistītai ar demokrātijas principu liek ieviest zināmu VRI “accountability” formu, ko atsevišķas dalībvalstis var tālāk attīstīt.
146.

Visbeidzot, attiecībā uz pieejamību un publiskošanu es nesaprotu kasācijas sūdzību iesniedzēju viedokli par to, kāpēc nav pietiekami publiskot pilsētas noteikumus rātsnamā un tiešsaistē Parīzes pilsētas tīmekļvietnē. Papildus šim vispārīgajam apsvērumam šīs Tiesas loma nav kļūt par Parīzes pilsētas tīmekļvietnes pārziņa (vai arbiter webelegantiae) aizstājēju, iesaistoties diskusijās par to, vai saskarne tiek atbilstoši atjaunināta un ir pieejama ikvienam, it īpaši potenciālajiem atļaujas pieteikuma iesniedzējiem.
25.

Uzskatot, ka GET2GET ir pārkāpusi viņu autortiesības uz divriteni “Brompton”, Brompton Ltd. un SI kungs cēla pret šo sabiedrību prasību iesniedzējtiesā, īsumā ar šādiem prasījumiem: a) atzīt, ka ar divriteņiem “Chedech”, neraugoties uz atšķirības zīmēm, kas uz tiem nostiprinātas, ir pārkāptas Brompton Ltd. autortiesības un SI kunga personiskās tiesības uz divriteni “Brompton”, un b) uzdot pārtraukt jebkādu darbību, kas pārkāpj viņu autortiesības, un atsaukt minēto ražojumu no tirgus ( 8 ).
70.

Kritērijs, kas izmantots Direktīvas 89/391 2. panta 2. punkta pirmajā daļā, lai no šīs direktīvas piemērošanas jomas un – netieši – no Darba laika direktīvas piemērošanas jomas izslēgtu noteiktas darbības, ir balstīts nevis uz darba ņēmēju piederību pie kādas no šajā tiesību normā – to aplūkojot kopumā – norādītajām valsts dienesta nozarēm, bet gan vienīgi uz noteiktu īpašu uzdevumu, ko veic šajā normā minētajās nozarēs strādājošie darba ņēmēji, specifiku, kas pamato izņēmumu no šīs direktīvas noteikumiem, ņemot vērā absolūto nepieciešamību garantēt efektīvu sabiedrības aizsardzību ( 33 ).
33.

Kā norādīts Somijas, Ungārijas un Nīderlandes valdību un Komisijas apsvērumos, Tiesa jau ir izvērtējusi to pušu, kuras skar VRI lēmumi, locus standi un it īpaši savos spriedumos lietās Tele2 Telecommunication ( 6 ), T‑Mobile Austria ( 7 ), Arcor ( 8 ) un E.ON Földgáz Trade ( 9 ) attiecībā uz Savienības pasākumu interpretāciju saistībā ar citiem regulētiem tirgiem, proti, telekomunikācijām un dabasgāzi. Tomēr es uzskatu, ka apstākļi lietās, uz kurām attiecas šie nolēmumi, atšķiras no pamatlietas apstākļiem, jo nevienā no tām netika izskatīta Savienības tiesību materiāltiesiskā piemērojamība. Kā es paskaidrošu šo secinājumu B iedaļā, tam ir izšķiroša nozīme pamatlietas strīda atrisināšanā.
31.

Šādos apstākļos Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Bavārijas federālās zemes Augstākā administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu: “Vai 1) LES 4. panta 3. punkta otrajā daļā noteiktā prasība, atbilstoši kurai dalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to pienākumu izpildi, kas izriet no Līgumiem vai no Savienības iestāžu aktiem, 2) tostarp LESD 197. panta 1. punktā noteiktais efektīvas Savienības tiesību īstenošanas dalībvalstīs princips, 3) Eiropas Savienības Pamattiesību Hartas ( 6 ) 47. panta 1. punktā garantētās tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību; 4) no Orhūsas konvencijas 9. panta 4. punkta pirmā teikuma izrietošais līgumslēdzēju valstu pienākums nodrošināt efektīvu tiesību aizsardzību vides jautājumos, 5) LES 19. panta 1. punkta otrajā daļā reglamentētais dalībvalstu pienākums nodrošināt efektīvu tiesisko aizsardzību jomās, uz kurām attiecas Savienības tiesības, ir jāinterpretē tādējādi, ka Vācijas tiesai ir tiesības – un konkrētajā gadījumā pat pienākums – piemērot apcietinājumu personām, kuras ieņem amatus Vācijas federālās zemes pārvaldē (turpmāk tekstā – “amatpersonas”), lai šādi īstenotu šīs federālās zemes pienākumu izdarīt grozījumus ar konkrētu minimālo saturu gaisa kvalitātes uzlabošanas plānā Direktīvas 2008/50 23. panta izpratnē, ja šai federālajai zemei ar likumīgā spēkā stājušos spriedumu ir ticis piespriests veikt grozījumus ar šo minimālo saturu, un – šai federālajai zemei atkārtoti izteiktie brīdinājumi par kavējuma naudas piemērošanu un vairākkārtēja tās piemērošana nav devusi rezultātus, – brīdinājums par kavējuma naudas piemērošanu un tās piemērošana arī tad, ja brīdinājums būtu par lielāku summu piemērošanu nekā līdz šim un tādas tiktu piemērotas, nav īpašs piekāpšanās stimuls, tāpēc ka ar likumīgā spēkā stājušos spriedumu piespriestas kavējuma naudas samaksa federālajai zemei vienlaikus nenozīmē finansiālus zaudējumus, bet gan attiecīgi noteiktā summa tiek pārskaitīta no vienas federālās zemes budžeta pozīcijas uz citu tās pašas federālās zemes budžeta pozīciju, – federālā zeme, attiecībā pret kuru ir pasludināts likumīgā spēkā stājies nelabvēlīgs spriedums, gan tiesās, gan publiski – tostarp ar savu ranga ziņā augstāko politisko amatpersonu starpniecību parlamentā – ir paziņojusi, ka nepildīs tiesas uzliktos pienākumus saistībā ar gaisa kvalitātes uzlabošanas plānošanu, – lai gan principā valsts tiesībās ar mērķi izpildīt tiesas nolēmumus apcietinājuma institūts ir paredzēts, valsts konstitucionālo tiesību judikatūrai ir pretrunā attiecīgās tiesību normas piemērošana tādā situācijā kā šī, un – valsts tiesībās tādā situācijā kā šī nav paredzēti piespiedu līdzekļi, kas būtu efektīvāki par brīdināšanu par kavējuma naudas piespriešanu un tās piemērošanu, taču ar mazāk ierobežojošu iedarbību nekā apcietinājums, un šādu piespiedu līdzekļu izmantošana arī pēc būtības nav iespējama?”
17.

Prasītāji pirmajā instancē ar savu prasību lūdza Vispārējo tiesu atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl no 2016. gada 1. janvāra tika samazināta PDA, kuru izmaksā Eiropas Savienības personālam, kas pilda pienākumus Etiopijā, no 30 % uz 25 % no atsauces summas, piespriest EĀDD samaksāt fiksētu naudas summu, kas ir jānosaka Vispārējai tiesai ex aequo et bono, par radīto morālo kaitējumu un piespriest EĀDD atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
16.

Ar 2015. gada 19. oktobra e‑pastu apelācijas sūdzības iesniedzējas iebilda pret to, ka EMA ir noraidījusi “lielāko daļu” no to aizklāšanas [priekšlikumiem], un pirmo reizi apgalvoja, ka katram no attiecīgajiem ziņojumiem ir piemērojama vispārējā konfidencialitātes prezumpcija.