ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
INFORMĀCIJA PAR NEPUBLICĒTAJIEM NOLĒMUMIEM
Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2006. gada 5.septembra rīkojums —
AEPI /Komisija
(lieta T-242/05)
Autortiesības unblakustiesības —Pienākumu neizpildes konstatēšanas procedūra —
Fiziskās personas iesniegtas sūdzības izskatīšanas izbeigšana —Prasība atcelt tiesību
aktu —Nepieņemamība
1.Prasībaatcelttiesībuaktu—Akti,parkuriemvarceltprasību(EKL226.un
230.panta4.daļa)(sal.ar27.,29.,30.un32.punktu)
2.Prasībaatcelttiesībuaktu—Akti,parkuriemvarceltprasību—Jēdziens —
Aktiarjuridiski saistošu iedarbību (EKL226.un230.pants)(sal.ar
35.punktu)
3.Prasībasakarāarvalstspienākumu neizpildi —Komisijai undalībvalstīm
piešķirtās rīcībastiesības(EKL226.un227.pants)(sal.ar39.punktu)
Priekšmets
Prasība atcelt Komisijas 2005. gada 20.aprīļa lēmumu parpienākuma neizpildes
konstatēšanas procedūras neuzsākšanu pret Grieķijas Republiku, kāarīparlūgumu
izlemt lietu pēcbūtības
1) Prasību noraidīt kānepieņemamu.
2) Prasītāja atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
I- 62*
Keywords

Summary



Keywords

Prasība atcelt tiesību aktu – Fiziskas vai juridiskas personas – Akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli

(EKL 230. panta ceturtā daļa)

Summary

Prasītāja tieša ietekmēšana kā nosacījums, lai prasību atcelt tiesību aktu EKL 230. panta ceturtās daļas izpratnē varētu atzīt par pieņemamu, prasa, lai apstrīdētais Kopienas pasākums tieši ietekmētu prasītāja tiesisko stāvokli un nepieļautu nekādu rīcības brīvību par šī akta ieviešanu atbildīgajiem adresātiem, jo šī ieviešana ir automātiska un izriet tikai no Kopienu tiesiskā regulējuma, nepiemērojot citus starpnoteikumus. Tas nozīmē, ka gadījumā, ja iestāde Kopienu aktu ir adresējusi dalībvalstij un darbībai, kas dalībvalstij jāveic šī akta izpildei, ir automātisks raksturs vai arī šim aktam ir nepārprotami obligātas sekas, šis akts tieši skar ikvienu personu, kuru skar šī rīcība. Savukārt, ja akts dalībvalstij atstāj iespēju rīkoties vai nerīkoties vai neliek tai rīkoties kādā noteiktā veidā, tā ir šīs dalībvalsts darbība vai bezdarbība, kas tieši skar ietekmēto personu, un nevis pats tiesību akts.

Šajā sakarā Lēmums 2005/101, ar ko atbilstīgi Direktīvai 92/43 par dabisko dzīvotņu aizsardzību pieņem Kopienas nozīmes teritoriju sarakstu boreālajam bioģeogrāfiskajam reģionam, kurā par Kopienas nozīmes teritorijām ir noteiktas Somijas teritorijas, neietekmē nedz zemes gabalu īpašnieku tiesības un pienākumus, nedz šo tiesību īstenošanu, jo tas neuzliek nekādus pienākumus saimnieciskās darbības subjektiem vai privātpersonām un tajā nav noteikumu attiecībā uz Kopienas nozīmes teritoriju aizsardzības režīmu, kā, piemēram, aizsardzības vai atļaujas saņemšanas procedūras pasākumi.

Tāpat no minētās Direktīvas 92/43 izrietošie pienākumi un it īpaši tās 4. un 6. pants, kas ir saistoši dalībvalstīm, tiklīdz ar apstrīdēto lēmumu noteiktas Kopienas nozīmes teritorijas, nav tieši piemērojami minētajiem saimnieciskās darbības subjektiem, jo tiem ir nepieciešama akta pieņemšana no attiecīgās dalībvalsts puses, lai precizētu, kādā veidā tā paredz īstenot attiecīgos pienākumus.

(sal. ar 52.–54. un 59. punktu)
3

Ar 2003. gada 16. jūlija un rīkojumiem Pirmās instances tiesas otrās palātas priekšsēdētājs atļāva iestāties lietā, pirmkārt, Nīderlandes Karalistei un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotajai Karalistei Padomes prasījumu atbalstam un, otrkārt, Negotiating Panel of the National Democratic Front of the Philippines, kā arī L. Džalandoni [L. Jalandoni] un F. Agkaoili [F. Agcaoili] un M. K. Ledesmai [M. C. Ledesma] (turpmāk tekstā — “Negotiating Panel un tā biedri”) prasītāja prasījumu atbalstam.
Keywords

Summary



Keywords

1. Process – Kopienu iestāžu juridisko dienestu atzinumu iesniegšana Pirmās instances tiesā – Nosacījumi

2. Prasība atcelt tiesību aktu – Fiziskas vai juridiskas personas – Akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli – Nosacījuma par nepieciešamību būt skartiem individuāli interpretācija “contra legem” – Nepieņemamība

(EKL 230. panta ceturtā daļa)

3. Prasība atcelt tiesību aktu – Fiziskas vai juridiskas personas – Akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli – Eiropas Parlamenta biroja akts, ar ko groza nosacījumus par to, kā politiskās grupas un pie politiskajām grupām nepiederošie deputāti izmanto viena budžeta posteņa līdzekļus – Prasība, ko cēluši pie politiskajām grupām nepiederošie deputāti – Nepieņemamība

(EKL 230. panta ceturtā daļa)

Summary

1. Pieļaut to, ka tiesvedībā Pirmās instances tiesā iestāžu iekšējos dokumentus varētu iesniegt personas, kuras nav to dienestu darbinieki, pēc kuru lūguma šie dokumenti tika sagatavoti, izņemot, ja attiecīgā iestāde ir atļāvusi tos iesniegt vai to ir uzdevusi tiesa, būtu pretēji sabiedrības interesēm, kas paredz, ka iestādes var saņemt savu juridisko dienestu pilnīgi neatkarīgi sniegtus atzinumus.

(sal. ar 34. punktu)

2. No pašas EKL 230. panta ceturtās daļas redakcijas izriet, ka fiziska vai juridiska persona var celt prasību atcelt tiesību aktu, kas nav viņai adresēts lēmums, tikai tad, ja šis akts viņu skar ne vien tieši, bet arī individuāli – tā, lai minētās normas interpretācijas rezultātā nevar izvairīties no šī Līgumā skaidri paredzētā nosacījuma ievērošanas, nepārsniedzot Kopienu tiesām ar Līgumu piešķirtās pilnvaras.

(sal. ar 62. punktu)

3. Citus subjektus, kas nav akta adresāti, šis akts var būt individuāli skāris tikai tad, ja šis akts viņus ietekmē dažu to specifisku īpašību dēļ vai kādas faktiskas situācijas dēļ, kas tos raksturo attiecībā pret jebkuru citu personu, un tādēļ tos individuāli izceļ analogi adresātam.

Šajā kontekstā Eiropas Parlamenta biroja akts, ar ko groza nosacījumus par to, kā politiskās grupas un pie politiskajām grupām nepiederošie deputāti izmanto viena budžeta posteņa līdzekļus, ir piemērojams vispārēji un nākotnē attiecībā gan uz vieniem, gan otriem. Tātad akts ir tāds, kas var skart gan nākotnē iespējamās politiskās grupas un pie politiskajām grupām nepiederošos deputātus, gan tos, kuri ietilpa Parlamenta sastāvā akta pieņemšanas brīdī, nevienu no viņiem neskarot individuāli. Turklāt pie politiskajām grupām nepiederošo deputātu statuss nav tāds, kas prasītājus individuāli izceļ analogi akta adresātam.

(sal. ar 63., 65. un 66. punktu)
5

Pārsūdzētajā lēmumā Komisija, pirmkārt, aprakstīja federālās kompensēšanas shēmas būtiskās iezīmes. No šī lēmuma izriet, ka: – minētā shēma ar konkrētiem nosacījumiem attiecas uz visiem uzņēmumiem (tostarp finanšu iestādēm un valsts uzņēmumiem); – tās mērķis ir kompensēt peļņas zaudējumus, ko izraisījuši lēmumi par ierobežojumiem, kuri pieņemti Covid‑19 pandēmijas dēļ (turpmāk tekstā – “lēmumi par ierobežojumiem”); – tās provizoriskais budžets 2021. gadā ir apmēram 10 miljardi EUR, tā attiecas uz zaudējumiem, kas laikā no 2020. gada 16. marta līdz 2021. gada 31. decembrim radušies vienīgi lēmumu par ierobežojumiem dēļ, to piemēros visā Vācijas teritorijā tiešu dotāciju veidā, ko varēs piešķirt federālās, reģionālās un vietējās administratīvās iestādes; – saskaņā ar minētās shēmas 2. panta 1. punktu to piemēro it īpaši uzņēmumiem, kuru darbība tika aizliegta ar lēmumiem par ierobežojumiem, un uzņēmumiem, kas vismaz 80 % no apgrozījuma guva no sadarbības ar uzņēmumiem, kuru darbība tika aizliegta ar minētajiem lēmumiem; – tās 2. panta 2. punktā ir paredzēts, ka uzņēmumi, kas veic dažādas darbības, daļu no kurām neskāra ierobežojumi, var izmantot federālo kompensēšanas shēmu tikai tad, ja aizliegtās darbības veido vismaz 80 % no to apgrozījuma; – tās 3. panta 1. punktā ir paredzēts, ka attiecināmie zaudējumi ir tikai ar aizliegtajām darbībām vai ar daļu, kas nošķirama no uzņēmuma darbības, kuru ietekmēja lēmumi par ierobežojumiem, saistīti zaudējumi un tos veido atšķirība starp darbības rezultātiem laikposmos, ko ietekmēja minētie lēmumi, un atbilstīgajos laikposmos 2019. gadā; – minētajā shēmā ir paredzēts, ka ieņēmumi, kas gūti, pārceļot kādu darbību uz citu saistītu ekonomisko darbību, ir jāņem vērā, lai izvairītos no tā, ka uzņēmumi gūst priekšrocību tāpēc, ka tiek ņemti vērā tikai zaudējumi, kuri radušies darbībās, ko ietekmēja lēmumi par ierobežojumiem; – tajā minētas vairākas iezīmes, kas paredzētas, lai ierobežotu izmaksātā atbalsta apmēru līdz nepieciešamajam minimumam; – tajā ir paredzēts – lai arī atbalsts tiks izmaksāts, pamatojoties uz paredzētajiem zaudējumiem, ex post tiks pārbaudīti faktiskie zaudējumi un pārmērīgas kompensācijas gadījumā būs jāveic atmaksāšana.
130

Līdz ar to ir jāuzskata, ka atšķirīgā attieksme pret kandidātiem, pamatojoties uz to, ka ne visi pārbaudījumi, kas sākotnēji bija paredzēti vērtēšanas centrā, šajā gadījumā norisinājās klātienē, nevarēja dažiem no tiem radīt priekšrocības salīdzinājumā ar citiem un arī neradīja nevienlīdzīgas attieksmes risku, kas būtu lielāks par to, kurš raksturīgs jebkuram konkursam. Tā kā šīs atšķirīgās attieksmes īstenošana turklāt notikusi, atbildot uz nepārvaramas varas gadījumu, ir jāsecina, ka visu šo iemeslu dēļ šī atšķirīgā attieksme, kas ir objektīvi un saprātīgi pamatota, nav izraisījusi vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu.
2

Prasītājs tika pieņemts darbā CdT1997. gada 1. novembrī. 2004. gada 16. decembrī viņš parakstīja līgumu uz nenoteiktu laiku. No 2019. gada 23. jūlija līdz 15. novembrim prasītājam tika piešķirts apmaksāts slimības atvaļinājums. Viņa prombūtni laikposmā no 2019. gada 18. novembra līdz 2020. gada 7. februārim CdT uzskatīja par nepamatotu. Savukārt viņa prombūtni laikposmā no 2020. gada 8. februāra līdz 10. aprīlim un no 2020. gada 29. aprīļa līdz 4. maijam CdT atzina par pamatotu. No 2020. gada 5. maija prasītāja prombūtne tika uzskatīta par nepamatotu.
55

Turklāt jāatgādina, ka ierobežojošiem pasākumiem piemīt aizsardzības un pēc definīcijas arī pagaidu raksturs, un to spēkā esamība vienmēr ir atkarīga no tā, vai to noteikšanas pamatā esošie faktiskie un tiesiskie apstākļi joprojām pastāv, kā arī no tā, vai tie būtu jāsaglabā spēkā, lai sasniegtu ar tiem saistītos mērķus. No tā izriet, ka, periodiski pārskatot šos ierobežojošos pasākumus, Padomei ir jāveic situācijas atjaunināts vērtējums un jāizstrādā šādu pasākumu iedarbības bilance, lai noskaidrotu, vai tie ir ļāvuši sasniegt mērķus, kas izvirzīti ar attiecīgo personu vārdu un vienību nosaukumu sākotnējo iekļaušanu strīdīgajā sarakstā, un vai attiecībā uz minētajām personām un vienībām vēl arvien var izdarīt to pašu secinājumu (spriedums, 2020. gada 12. februāris, Amisi Kumba/Padome, T‑163/18, EU:T:2020:57, 58. un 59. punkts).
6.

Ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Prettiesiskums – Pietiekami būtisks Savienības tiesību pārkāpums – Pārbaude uz vietas, ko Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) veic saistībā ar izmeklēšanu par krāpšanu saistībā ar parastajiem, kompensācijas un antidempinga maksājumiem, kas noteikti biodīzeļdegvielas importam Savienībā – Ar valsts tiesībām saistīts jautājums – Savienības tiesas kompetences neesamība – Dalībvalstī un trešajā valstī veiktas pārbaudes – Situācijas, kas nav salīdzināmas – Tāda rakstura prettiesiskuma neesamība, kas varētu izraisīt Savienības ārpuslīgumisko atbildību (LESD 340. panta 2. daļa; Stabilizācijas un asociācijas nolīgums starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Bosniju un Hercegovinu, no otras puses, Protokola Nr. 5 7. panta 2. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 883/2013 9. pants) (skat. 82.–86. punktu)
Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2022. gada 7. septembra spriedums –

Peace United/EUIPO – 1906 Collins (“MY BOYFRIEND IS OUT OF TOWN”)

(lieta T‑699/21) ( 1 )

Eiropas Savienības preču zīme – Atcelšanas process – Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “MY BOYFRIEND IS OUT OF TOWN” – Paziņojums par atcelšanu – Preču zīmes faktiskas izmantošanas neesamība – Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts – Faktiskas izmantošanas pierādījums – Tiesību ļaunprātīga izmantošana

1. Eiropas Savienības preču zīme – Atteikšanās, atcelšana un spēkā neesamība – Pieteikums par atcelšanu – Pieņemamība – Nosacījumi – Interese celt prasību (Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2017/1001 63. panta 1. punkta a) apakšpunkts) (skat. 24. punktu)

2. Eiropas Savienības preču zīme – Atteikšanās, atcelšana un spēkā neesamība – Atcelšanas pamati – Preču zīmes faktiskas izmantošanas neesamība – Izmantošanas pierādījums – Faktiska izmantošana – Jēdziens – Vērtēšanas kritēriji – Prasība par konkrētiem un objektīviem pierādījumiem (Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2017/1001 18. panta 1. punkts un 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts) (skat. 32.‑34., 36., 37. punktu)

3. Eiropas Savienības preču zīme – Atteikšanās, atcelšana un spēkā neesamība – Atcelšanas pamati – Preču zīmes faktiskas izmantošanas neesamība – Izmantošanas pierādījums – Faktiska izmantošana – Jēdziens – Minimālās izmantošanas kvantitatīvā sliekšņa noteikšana – Izslēgšana (Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2017/1001 18. panta 1. punkts un 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts) (skat. 35. punktu)

4. Eiropas Savienības preču zīme – Atteikšanās, atcelšana un spēkā neesamība – Atcelšanas pamati – Preču zīmes faktiskas izmantošanas neesamība – Vārdiskas preču zīmes “MY BOYFRIEND IS OUT OF TOWN” (Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2017/1001 18. panta 1. punkts un 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts) (skat. 39., 44., 46., 47. punktu)

5. Atcelšanas prasība – Pamati – Pamati un iebildumi, kas nevar izraisīt apstrīdētā akta atcelšanu – Neefektīvi pamati (LESD 263. pants) (skat. 45. punktu)

Rezolutīvā daļa

1) Prasību noraidīt.

2) Peace United Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

( 1 ) OV C 37, 24.1.2022.
70

Šādi kritēriji neizriet arī no Civildienesta noteikumu 27. panta, kura pirmajā daļā, neatsaucoties uz valodu zināšanām, ir noteikts, ka “iecelšana amatā ir virzīta uz to, lai iestāde saņemtu pakalpojumus, ko sniedz visspējīgākie, visefektīvākie un visgodprātīgākie ierēdņi, kas iecelti amatā, ņemot vērā pēc iespējas plašāku ģeogrāfisko teritoriju, un izraudzīti no Savienības dalībvalstu pilsoņiem”, un ka “neviens amats netiek rezervēts kādas konkrētas dalībvalsts pilsoņiem”. Tas pats attiecas uz šī panta otro daļu, kurā ir tikai noteikts, ka “Savienības pilsoņu vienlīdzības princips ļauj katrai iestādei pieņemt piemērotus pasākumus, ņemot vērā novēroto būtisku līdzsvara trūkumu starp ierēdņu pārstāvētajām pilsonībām, kam pamatā nav objektīvu kritēriju”, un tostarp ir precizēts, ka “minētajiem piemērotajiem pasākumiem jābūt pamatotiem un to dēļ nekad nedrīkst noteikt citus amatā iecelšanas kritērijus, kā vien tos, kas pamatojas uz nopelniem”.
16

Šajā lietā nav apstrīdams, ka starp prasītāju un personu, kas iestājusies lietā, pastāv – kaut arī ierobežotas – konkurences attiecības. Proti, prasītāja ir norādījusi – un tas nav ticis apstrīdēts –, ka tā ir nodrošinājusi Vācijas gaisa savienojamību vairāk nekā 20 gadu, ka 2019. gadā tā no Vācijas vai uz to bija pārvadājusi vairāk nekā 19 miljonus pasažieru un ka tai pieder Vācijas pasažieru gaisa pārvadājumu tirgus daļa aptuveni 9 % apmērā, kas to padara par otro lielāko aviosabiedrību Vācijā. Prasītāja arī ir uzsvērusi, ka tās vēl pirms Covid‑19 pandēmijas sākuma izstrādātais lidojumu plāns 2020. gada vasarai ietvēra 265 maršrutus no 14 Vācijas lidostām. Turklāt apstrīdētā lēmuma 7. punktā Komisija ir konstatējusi, ka uz noteiktiem personas, kas iestājusies lietā, apkalpotajiem galamērķiem lidojumus veica arī prasītāja un ka šīs aviosabiedrības konkurēja par sēdvietām, kuras pārdotas galīgajiem klientiem tieši. Tādējādi, lai gan šo sēdvietu pārdošana veido tikai nelielu daļu no personas, kas iestājusies lietā, pārdošanas apjoma, konkurences attiecības starp to un prasītāju saistībā ar minēto pārdošanu nav apstrīdētas.
65

No šīm tiesību normām izriet, ka attiecībā uz Eiropas prokuroru iecelšanas procedūru, kā to pareizi norāda Padome, atlases komitejas pilnvarojumā ietilpst divi dažādi uzdevumi. Pirmais uzdevums ir sagatavot argumentētu atzinumu par kandidātu kvalifikāciju pildīt Eiropas prokurora pienākumus, skaidri norādot, vai kandidāts atbilst Regulas 2017/1939 16. panta 1. punktā paredzētajiem nosacījumiem. Šis atzinums, kas tiek sniegts pēc kandidatūru izskatīšanas un kandidātu individuālas uzklausīšanas, ko veic atlases komiteja, ir saistošs Padomei, ja tā konstatē, ka kandidāts neatbilst nosacījumiem, lai pildītu Eiropas prokurora pienākumus. Šādā gadījumā atlases komiteja aicina attiecīgo dalībvalsti izvirzīt jaunu kandidātu. Tātad Padome, kas saskaņā ar Regulas 2017/1939 16. panta 2. punktu var izraudzīties un iecelt vienu no trim kandidātiem, kurus attiecīgā dalībvalsts ir izvirzījusi Eiropas prokurora amatam, tikai pēc tam, kad tā ir saņēmusi atlases komitejas argumentēto atzinumu par minēto kandidātu kvalifikāciju pildīt šī amata pienākumus, var pieņemt lēmumu šajā ziņā tikai kad atlases komiteja ir sniegusi labvēlīgu argumentēto atzinumu par trīs attiecīgās dalībvalsts izvirzītajiem kandidātiem. No tā izriet, ka minētās komitejas pirmais uzdevums ir pārliecināties par to, ka Padomei būs jāizvēlas no trim kandidātiem, kuri visi, ņemot vērā viņu kvalifikāciju, atbilst nosacījumiem, lai pildītu Eiropas prokurora amata pienākumus.
35

EUIPO apgalvo, ka apstrīdētā lēmuma vienīgais mērķis ir atstādināt no amata prasītāju, nevis izbeigt invaliditātes procedūru, kurai pēc šīs atstādināšanas esot zudis priekšmets. Tādējādi, tā kā invaliditātes procedūra ir atšķirīga no disciplinārlietas, tā nav apstrīdētā lēmuma priekšmets un līdz ar to šīs prasības atcelt tiesību aktu priekšmets, līdz ar to visi iebildumi, kas vērsti pret invaliditātes procedūru, ir jānoraida kā nepieņemami. Tā tas esot it īpaši pirmā pamata, kas attiecas uz invaliditātes procedūras apturēšanas prettiesiskumu, kā arī otrā pamata pirmās daļas, kas attiecas uz disciplinārlietas saprātīga termiņa neievērošanu, gadījumā.
30

2018. gada 12. decembrīREA, piemērojot Civildienesta noteikumu 2. panta 2. punktu un PDNK 6. un 117. pantu, noslēdza ar PMO pakalpojumu līgumu, no kura izriet, ka tas nosaka REA līgumdarbinieku individuālās tiesības, it īpaši tās, kas izriet no Civildienesta noteikumu 69. panta un to VII pielikuma (minētā pakalpojumu līguma II B daļas E iedaļa). Saskaņā ar pakalpojumu līguma II A daļas 5. panta 1. punktu, ja REA deleģē PMO iecēlējinstitūcijai vai institūcijai, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, piešķirto pilnvaru īstenošanu, prasības, kas pamatotas ar Civildienesta noteikumu 91. pantu, ir jāceļ pret Komisiju saskaņā ar Civildienesta noteikumu 91.a pantu.
59

Pat pieņemot, ka šī pandēmija būtu sarežģījusi iespēju maksātnespējas procesu pabeigt pēc iespējas ātrāk, kā to tiesas sēdē apgalvoja Komisija, tomēr nekas apstrīdētajā lēmumā nenorāda, kāda, Komisijas ieskatā, ir cēloņsakarība starp Condor lidojumu atcelšanu un pārplānošanu, no vienas puses, un minēto papildu izmaksu rašanos, no otras puses. It īpaši, lai gan Komisija apstrīdētā lēmuma 21. punktā ir norādījusi, ka minētās izmaksas radušās nesekmīgā Condor pārdošanas darījuma dēļ, tā nav precizējusi ne šīs neveiksmes iemeslu, ne arī to, vai tā rezultātā Condor bija jāturpina maksātnespējas procedūra vai arī tā varēja no tās atkāpties, neraugoties uz minēto neveiksmi. Tas, ka saskaņā ar apstrīdētā lēmuma 21. punktu bija paredzams, ka minētais pagarinājums ilgs no diviem līdz trim mēnešiem, savukārt saskaņā ar šī paša lēmuma 92. un 93. punktu ir iespējams prognozēt, ka Condor tiks pārdota vēlāk – aptuveni 2022. gada jūnijā, šķiet, norāda uz to, ka Condor bija nodoms vairs nebūt pakļautai minētajai procedūrai jau ilgu laiku pirms un neatkarīgi no šāda pārdošanas darījuma noslēgšanas.
121

2020. gada 29. jūlijā Komisija apstrīdēto lēmumu laboja ar Lēmumu C(2020) 5339 final“Labojumi Lēmumā C(2020) 3387 final par valsts atbalstu SA.56809 (2020/N) – Somija Covid‑19: valsts garantija Finnair”. Apstrīdētais lēmums tā labotajā redakcijā pēc tam tika publicēts Komisijas interneta vietnē 2020. gada 31. jūlijā, kā tā to norādīja tiesas sēdē. Saskaņā ar šo apstrīdētā lēmuma redakciju Finnair 2019. gadā pārvadāja 67 % no visiem pasažieriem Somijas teritorijā, uz to vai no tās. Finnair bija tirgus daļa 62 % apmērā no starptautiskajos lidojumos pārvadātajiem pasažieriem un 83 % – iekšzemes lidojumos. Tās kopējā tirgus daļa bija 44 % no Somijas gaisa pārvadājumu tirgus. Tādējādi Komisija izlaboja prasītājas pārmesto kļūdu, kas attiecās vienīgi uz 9. zemsvītras piezīmi.
23

Otrkārt, prasītāja, atsaucoties uz sākotnējā advokāta un viņa laulātās oficiālajiem paziņojumiem, apraksta apstākļus, kas esot bijuši pamatā dokumenta, kurā izklāstīts apelācijas sūdzības pamatojums, iesniegšanas termiņa pārsniegšanai. Tā norāda, ka šis termiņš, kurš beidzās 2019. gada 12. jūnija pusnaktī, bija atbilstoši ierakstīts elektroniskajā un ar roku rakstītajā kalendārā, ko attiecīgais advokātu birojs izmantoja termiņa pārvaldīšanai, un ka šis dokuments bija pabeigts, tas bija nodots prasītāju pārstāvošajiem advokātiem Šveicē un prasītāja pati to bija apstiprinājusi pat pirms šī datuma. Tā norāda, ka vienīgie aplūkotā biroja Preču zīmju tiesību nodaļas locekļi, kuri tobrīd bija uz vietas, bija sākotnējais advokāts un par preču zīmju lietām atbildīgā darbiniece, jo pārējie šajā nodaļā praktizējošie advokāti bija atvaļinājumā vai arī tiem bija profesionālas tikšanās ārpus biroja. No rīta sākotnējais advokāts lūdza šai darbiniecei sagatavot dokumentu, kurā izklāstīts apelācijas sūdzības pamatojums, pievienojot tam pielikumus un to sarakstu un nodot to viņam parakstīšanai. Tūlīt pēc tam viņš piedalījās vairākās telefonkonferencēs un pēc tam samērā vēlu pusdienoja netālu no minētā biroja esošā restorānā. Kad pēc darba dienas viņš gatavojās atstāt šo biroju, aptuveni plkst. 17.00 minētā darbiniece sākotnējam advokātam esot jautājusi par šo dokumentu, un viņš tad esot viņai norādījis, ka to parakstīšot un pats nosūtīšot EUIPO. Ap plkst. 18.30 sākotnējais advokāts esot pēkšņi saslimis, kas viņam esot liedzis parakstīt minēto dokumentu un nosūtīt to EUIPO, kā arī viņa simptomu smaguma dēļ vispār padomāt par to, lai šie uzdevumi tiktu uzticēti kādai trešai personai. Nākamajā dienā, proti, 2019. gada 13. jūnijā, viņš esot apliecinājis, ka nav nosūtījis EUIPO dokumentu, kurā izklāstīts apelācijas sūdzības pamatojums.
79

Regula 2019/943 pieņemta 2019. gada 5. jūnijā un, tā kā tā publicēta 2019. gada 14. jūnijā, saskaņā ar tās 71. panta 1. punktu tā stājās spēkā 2019. gada 4. jūlijā, proti, pēc sākotnējā lēmuma pieņemšanas, kas pieņemts 2019. gada 21. februārī, un pirms Apelācijas valdes lēmuma pieņemšanas 2019. gada 11. jūlijā. Jāpiebilst, ka saskaņā ar Regulas 2019/943 71. panta 2. punkta otro daļu, atkāpjoties no vispārējā principa par tās piemērošanu no 2020. gada 1. janvāra, kas izriet no minētās regulas 71. panta 2. punkta pirmās daļas, tās 14. un 15. pants ir piemērojami no regulas spēkā stāšanās dienas, proti, no 2019. gada 4. jūlija. Tas pats attiecas uz Regulas 2019/943 16. pantu, lai piemērotu šīs pašas regulas 14. panta 7. punktu un 15. panta 2. punktu. No iepriekš minētā izriet, ka sākotnējā lēmuma pieņemšanas brīdī Regulas 2019/943 14.–16. pants vēl nebija ne stājušies spēkā, ne piemērojami, toties tie bija piemērojami, protams, ar noteiktiem ierobežojumiem attiecībā uz 16. pantu, Apelācijas valdes lēmuma pieņemšanas brīdī.
271

Kā izriet no pirmā un trešā pamata analīzes, administratīvā procesa atsākšana nevar būt pamats apstrīdētā lēmuma atcelšanai, jo prasītāja nav pierādījusi nedz to, ka minētās procedūras ilgums bija pārmērīgs, nedz to, ka tās tiesības uz aizstāvību ir tikušas ietekmētas saskaņā ar šī sprieduma 172. punktā atgādināto judikatūru. Šajā lietā no pirmā un trešā pamata analīzes izriet, ka prasītāja nevar atsaukties uz šādiem pārkāpumiem.