Šajā ziņā saistībā ar lēmumu, ar ko uzlikts naudas sods par konkurences tiesību normu pārkāpumu, vēstule, kurā Komisijas ģenerāldirektors, pirmkārt, izvērtē apsūdzētā uzņēmuma maksātspēju, ņemot vērā faktiskos un tiesiskos apstākļus, kas atšķiras no tiem, kuri tikuši izvērtēti sākotnējā lēmumā, un, otrkārt, norāda atteikuma samazināt naudas sodu motīvu, kas atšķiras no tā, ar kuru pamatots sākotnējs lēmums, nevar tikt uzskatīta par tādu, kas pilnībā apstiprina sākotnējo lēmumu.

Runājot par prasību atcelt tiesību aktu pieņemamību, pasākumi, kas rada saistošas tiesiskas sekas, kuras var ietekmēt trešo personu intereses, būtiski grozot to tiesisko stāvokli, ir uzskatāmi par aktiem, pret kuriem var vērsties ar prasību atcelt tiesību aktu LESD 263. panta izpratnē. Šajā kontekstā ir nepieciešams pievērst uzmanību pasākuma, kuru prasa atcelt, būtībai, lai noteiktu, vai to var apstrīdēt ar prasību atcelt tiesību aktu, savukārt formai, kādā šis pasākums tika pieņemts, principā nav nozīmes. Proti, tikai tiesību akts, kurā Savienības struktūra nepārprotami un galīgi izsaka savu viedokli formā, kas ļauj noteikt tā raksturu, ir lēmums, kas var būt prasības atcelt tiesību aktu priekšmets, tomēr ar nosacījumu, ka šis lēmums nav apstiprinājums kādam agrākam aktam. Turpretim, ja apstrīdētais tiesību akts ir pilnībā apstiprinošs, prasība ir pieņemama tikai ar nosacījumu, ka apstiprinātais tiesību akts ir ticis apstrīdēts termiņā. Tātad, ja prasītājs ir nokavējis termiņu prasības celšanai par lēmumu, ar kuru nepārprotami noteikts viņam saistošs pasākums ar tiesiskām sekām, kas skar viņa intereses, viņš nevar atjaunot šo termiņu, pieprasot iestādei pārskatīt savu lēmumu un ceļot prasību par noraidošo lēmumu, ar kuru apstiprināts agrāks lēmums.

Līdz ar to tikai iespējamības dēļ, ka saistībā ar sodīto uzņēmumu maksātspējas novērtējumu Savienības tiesa nolems īstenot savu neierobežoto kompetenci, kontrolei pār vēstulē – kurā Komisijas ģenerāldirektors izvērtē šo uzņēmumu maksātspēju, ņemot vērā faktiskos un tiesiskos apstākļus, kas atšķiras no tiem, kuri tikuši izvērtēti sākotnējā lēmumā – ietvertajiem vērtējumiem nezūd priekšmets.

Saistībā ar prasību atcelt Komisijas lēmumu, ar ko uzlikts naudas sods par konkurences tiesību normu pārkāpumu, Savienības tiesai īstenojot tās neierobežoto kompetenci, nav izslēgts, bet – pretēji – ir paredzams, ka, ciktāl tiesu par to ir lūguši apsūdzētie uzņēmumi un neskarot absolūtus pamatus, kas, ievērojot sacīkstes principu, tiesai ir jāizvirza pēc savas ierosmes, tā veic Komisijas sniegto tiesisko un faktisko vērtējumu pārbaudi. Lai gan tiesai, kurai ir neierobežota kompetence, principā ir jāņem vērā tiesiska un faktiska situācija dienā, kad tā pieņem nolēmumu, ja tā uzskata, ka tai ir pamats izmantot savas grozīšanas pilnvaras, šis pienākums nenozīmē, ka uzņēmumi, kurus Komisija ir sodījusi par LESD 101. panta pārkāpumu, nekādi nav ieinteresēti, lai pārbaude tiesā attiektos arī uz Komisijas sniegto faktisko un tiesisko vērtējumu pamatotību, ņemot vērā faktisko un tiesisko situāciju šo vērtējumu izdarīšanas dienā.

Administratīvajos procesos konkurences jomā, ja uzklausīšana ir tikusi organizēta pirms lēmuma, ar ko uzlikti naudas sodi, pieņemšanas, Komisijai nav pienākuma rīkot jaunu uzklausīšanu attiecībā uz apsūdzētā uzņēmuma iesniegto pieteikumu par naudas soda samazināšanu, balstoties uz tā maksātspējas novērtējumu.

Proti, šādas uzklausīšanas organizēšana nav paredzēta Regulas Nr. 1/2003 27. panta 1. punktā, jo šajā tiesību normā ir atzītas vienīgi uzņēmumu tiesības darīt zināmu savu viedokli attiecībā uz iebildumiem, uz kuriem Komisija plāno balstīt savus lēmumus. Taču uzņēmumu maksātspējas novērtējums nav uzskatāms par iebildumu, uz kuru varētu balstīt lēmumu, ar ko uzliek sodu par LESD 101. panta pārkāpumu, bet tas ļauj Komisijai ņemt vērā noteiktus apstākļus, uz kuriem norādīts, lai pamatotu pieteikumu par naudas soda samazināšanu tādu motīvu dēļ, kas nav atkarīgi no pārkāpumu veidojošajiem elementiem.

Turklāt arī Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta a) apakšpunkts nepamato uzņēmumu tiesības tikt uzklausītiem, pirms tiek pieņemts lēmums par to pieteikumu par naudas soda samazināšanu, balstoties uz to maksātspējas novērtējumu atbilstoši to sniegtajai informācijai. Ir taisnība, ka šāds lēmums ir uzskatāms par nelabvēlīgu individuālu pasākumu minētās normas izpratnē. Tomēr tajā paredzētās tiesības tikt uzklausītam ir jāuzskata par ievērotām situācijās, kurās pieņemtais lēmums ir balstīts vienīgi uz pieteikuma iesniedzēja paziņoto informāciju, ņemot vērā juridisko un faktisko kontekstu, kas tam ir zināms.

Šajā ziņā ir taisnība, ka saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta a) apakšpunktu Komisijai ir pienākums ļaut uzņēmumam, kas iesniedzis pieteikumu par naudas soda samazināšanu tā maksātspējas dēļ, darīt zināmu savu viedokli par faktiskajiem vai tiesiskajiem apstākļiem, ko tā plāno izmantot, lai noraidītu šo pieteikumu, gadījumā, ja šo informāciju tai nav paziņojis šis uzņēmums. Turpretim tas vien, ka Komisija uzskata, ka tai sniegtā informācija nav pārliecinoša, nenosaka tai pienākumu paziņot šo novērtējumu, pirms tā lemj par pieteikumu.

(sal. ar 279.–283. punktu)