ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2016. gada 28. septembra spriedums – Kozmetika Afrodita / EUIPO – Núñez Martín un Machado Montesinos (“KOZMeTIKA AFRODITA ”)

(lieta T‑574/15)

“Eiropas Savienības preču zīme — Iebildumu process — Eiropas Savienības grafiskas preču zīmes “KOZMeTIKA AFRODITA” reģistrācijas pieteikums — Agrāka valsts vārdiska preču zīme “EXOTIC AFRODITA MYSTIC MUSK OIL” un agrāka valsts grafiska preču zīme “AFRODITA MYSTIC MUSK OIL” — Relatīvs atteikuma pamats — Sajaukšanas iespēja — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts”

1. Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana — Relatīvi atteikuma pamati — Agrākas preču zīmes, kas ir identiska vai līdzīga un reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, īpašnieka iebildumi — Sajaukšanas ar agrāku preču zīmi iespēja — Vērtēšanas kritēriji (Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) (sal. ar 19.–21. un 55. punktu)

2. Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana — Relatīvi atteikuma pamati — Agrākas preču zīmes, kas ir identiska vai līdzīga un reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, īpašnieka iebildumi — Sajaukšanas ar agrāku preču zīmi iespēja — Grafiska preču zīme “KOZMeTIKA AFRODITA” — Vārdiska preču zīme “EXOTIC AFRODITA MYSTIC MUSK OIL” un grafiska preču zīme “AFRODITA MYSTIC MUSK OIL” (Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) (sal. ar 22., 23. un 57.–61. punktu)

3. Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana — Relatīvi atteikuma pamati — Agrākas preču zīmes, kas ir identiska vai līdzīga un reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, īpašnieka iebildumi — Attiecīgo preču zīmju līdzība — Vērtēšanas kritēriji (Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) (sal. ar 24. punktu)

4. Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana — Relatīvi atteikuma pamati — Agrākas preču zīmes, kas ir identiska vai līdzīga un reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, īpašnieka iebildumi — Attiecīgo preču zīmju līdzība — Vērtēšanas kritēriji — Kombinēta preču zīme (Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) (sal. ar 27.–30. un 39. punktu)

5. Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana — Relatīvi atteikuma pamati — Agrākas preču zīmes, kas ir identiska vai līdzīga un reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, īpašnieka iebildumi — Sajaukšanas ar agrāku preču zīmi iespēja — Agrākas preču zīmes vāja atšķirtspēja — Ietekme (Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) (sal. ar 60. punktu)

Priekšmets

Prasība par EUIPO Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 28. jūlija lēmumu lietā R 2577/2014‑4 attiecībā uz iebildumu procesu starp P. Núñez Martín un C. G. Machado Montesinos, no vienas puses, un Kozmetika Afrodita, no otras puses

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt;
Lai novērtētu dokumenta pierādījuma spēku, vispirms ir jāpārbauda tajā ietvertās informācijas ticamība. Līdz ar to it īpaši ir jāņem vērā dokumenta izcelsme, tā sagatavošanas apstākļi, tā adresāts un, vērtējot tā saturu, ir jānoskaidro, vai tas šķiet saprātīgs un uzticams. Ar zvērestu apliecināts paziņojums Regulas Nr. 207/2009 par Eiropas Savienības preču zīmi 78. panta 1. punkta f) apakšpunkta izpratnē pats par sevi nav pietiekams, un tas ir uzskatāms tikai par norādi, kas jāpierāda ar citiem pierādījumiem.

Ne lietas dalībniekiem, ne pašai Vispārējā tiesai, interpretējot Savienības tiesības, nevar tikt liegts iedvesmoties no elementiem, kas izriet no Savienības, valsts vai starptautisko tiesu judikatūras. Šāda iespēja atsaukties uz valsts tiesu spriedumiem nav paredzēta judikatūrā, saskaņā ar kuru Vispārējā tiesā iesniegtais prasības pieteikums ir vērsts uz to, lai pārbaudītu Apelācijas padomju lēmumu tiesiskumu atbilstoši pierādījumiem, ko tajās iesnieguši lietas dalībnieki, jo Apelācijas padomēm netiek pārmests, ka tās nav ņēmušas vērā kāda konkrēta valsts tiesas sprieduma faktiskos apstākļus, bet tiek veikta atsauce uz spriedumiem, lai argumentētu pamatu saistībā ar to, ka Apelācijas padomes ir pārkāpušas Regulas Nr. 207/2009 par Eiropas Savienības preču zīmi normu.

(sal. ar 55. punktu)
Ir jāatzīst, ka Komisijai, kad tā lemj par veselīguma norādes atļaujas pieteikumu atbilstoši Regulas Nr. 1924/2006 par uzturvērtības un veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem 18. panta 4. punktam, ir plaša rīcības brīvība jomā, kurā tai ir jāizdara izvēle politiskos, ekonomiskos un sociālos jautājumos un kurā tai ir jāveic sarežģīts vērtējums. Šajos apstākļos Savienības tiesai ir vienīgi jāpārbauda, vai šī rīcības brīvība nav īstenota acīmredzami kļūdaini vai nepareizi izmantojot pilnvaras, kā arī, vai Komisija nav acīmredzami pārsniegusi savas rīcības brīvības robežas. Šādā kontekstā Savienības tiesa ar savu vērtējumu par zinātniskiem un tehniskiem faktiem nevar aizstāt Savienības iestāžu, kurām vienīgajām LESD uzticēts šis uzdevums, vērtējumu.

Tāpat, runājot par samērīguma pārbaudi, šajā jomā veiktā pasākuma tiesiskumu var ietekmēt tikai šā pasākuma acīmredzami nepiemērotais raksturs, ņemot vērā mērķi, ko vēlas sasniegt Komisija. Turklāt, tā kā rīcības brīvība, kas ir kompetentajām iestādēm, nosakot pareizu līdzsvaru starp vārda brīvību un mērķi aizsargāt veselību, atšķiras atkarībā no katra mērķa, kas pamato šo tiesību ierobežojumu, un ir atkarīga no attiecīgo darbību rakstura, Komisijai ir arī atzīstama plaša rīcības brīvība attiecībā uz, konkrēti, vārda brīvības izmantošanu komerciālā jomā, it īpaši vēstījumos reklāmas mērķiem.

(sal. ar 30., 31., 80. un 81. punktu)
170

Treškārt, runājot par kritērijiem, kas piemērojami, lai atrisinātu domstarpības starp prasītāju un personu, kas iestājusies lietā, arī apstrīdētajā RAE Lēmumā Nr. 798/2011 šajā ziņā nav sniegtas pietiekami skaidras un precīzas norādes. Minētajā lēmumā ir norādīts, pirmām kārtām, ka “iespējas veikt pārrunas starp klientiem [kas izmanto augstspriegumu] un it īpaši klientu, kam ir [personas, kas iestājusies lietā] elektroenerģijas patēriņa profils, kurš veido apmēram 5 % no kopējā elektroenerģijas patēriņa apjoma starpsavienotajā sistēmā, un galveno piegādātāju, proti, [prasītāju], mērķis ir izzināt un kvantificēt līguma optimizācijas iespējas, pateicoties jebkuru priekšrocību iekšējai integrācijai, kas var rasties gan ikdienas resursu programmēšanas darbības ietvaros, gan sistēmas ilgtermiņa attīstības plānošanā, priekšrocības, kuras var sniegt liels patēriņš un, jo īpaši, [personas, kas iestājusies lietā] patēriņa apjoms, kuras patēriņš tikai tai vien atsver 300 MW elektroenerģijas ražošanas iekārtas būvniecību un rentablu ekspluatāciju, ņemot vērā arī [..] šīs iekārtas lielo izmēru un šī patērētāja augstā slodzes koeficienta kombināciju”, un ka “ir pašsaprotami, ka [personas, kas iestājusies lietā] mēroga patērētāja pastāvēšana vai neesamība arī rada izšķirošu ietekmi gan uz [prasītājas] komerciālo jomu, gan uz elektroenerģijas tirgu kopumā”. Otrām kārtām, tajā it īpaši ir noteikts, ka “nelielas slodzes stundu skaits var [..] būt rēķinu izrakstīšanas elements, ar nosacījumu, ka līgumslēdzējas puses sarunu ceļā vienojas par faktiskajiem patēriņa apstākļiem un enerģijas struktūru, kas ļauj ražot elektroenerģiju, no vienas puses, un veidu, kādā šis līguma noteikums var tikt grozīts, no otras puses”. Trešām kārtām, tajā ir norādīts, ka “zemo tarifu stundu aprēķinā, kā ir norādīts “tarifu noteikšanas pamatprincipos”, būtu turklāt jāņem vērā, no vienas puses, izmaksas, kuru rašanās ir novērsta personas, kas iestājusies lietā, patēriņa apjoma rezultātā, it īpaši vakara stundās, kad, ja šāda patēriņa nebūtu, viena bāzes vienība būtu jāatslēdz no sprieguma, un [no otras puses] ienākumu zaudējums, kas varētu rasties no patēriņa samazinājuma ilgtermiņā, zaudējot klientu, kurš izmanto 5 % no starpsavienotās sistēmas kopējā patēriņa”. Ir secināts, ka “būtu lietderīgi atjaunināt piedāvātā [elektroenerģijas piegādes] līguma projekta formulējumu, pamatojoties uz “elektroenerģijas tarifu noteikšanas pamatprincipiem” (RAE Lēmums Nr. 692/2011), no vienas puses, un šajā dokumentā formulētajiem īpašajiem apsvērumiem, kas it īpaši attiecas uz lielu un stabilu patēriņu ilgstošā periodā, kā, piemēram, [personas, kas iestājusies lietā] patēriņš, no otras puses”.
36

Apstrīdētā lēmuma 73. apsvērumā izklāstītajam pamatojumam būtībā ir divas daļas, proti, pirmkārt, Komisijas konstatējums, saskaņā ar kuru 2008. gadā Larko bija “grūtībās nonācis uzņēmums” Komisijas paziņojuma par [LESD 107.] un [108.] panta piemērošanu valsts atbalstam garantiju veidā (OV 2008, C 155, 10. lpp.), turpmāk tekstā – “Paziņojums par garantijām”), 3.2. punkta a) apakšpunkta izpratnē, lasot to kopsakarā ar Glābšanas un pārstrukturēšanas pamatnostādņu 9.–11. punktā paredzēto definīciju (turpmāk tekstā – “pamatojuma pirmā daļa”), un, otrkārt, apsvērums, saskaņā ar kuru, “ņemot vērā Lar[k]o būtiskās finansiālās grūtības, jo īpaši lielo starpību starp parāda un pašu kapitāla summām, nevar uzskatīt, ka gada garantijas prēmija 1 % apmērā atspoguļo garantēto aizdevumu saistību neizpildes risku” Paziņojuma par garantijām 3.2. punkta d) apakšpunkta izpratnē (turpmāk tekstā – “pamatojuma otrā daļa”). Turklāt no minētā 73. apsvēruma struktūras izriet, ka no Komisijas viedokļa šīs divas pamatojuma daļas principā ir alternatīvi pamatojumi, kas izriet attiecīgi no minētā paziņojuma 3.2. punkta a) apakšpunkta un 3.2. punkta d) apakšpunkta, lai secinātu, ka Grieķijas iestādes nav pierādījušas, ka 2. pasākums atbilda tirgus apstākļiem, un ka līdz ar to tas radīja priekšrocību LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
61

Turklāt Padome šajā ziņā veltīgi balstās uz lietu, kurā tika izdots 2011. gada 6. septembra rīkojums Inuit Tapiriit Kanatami u.c./Parlaments un Padome (T‑18/10, EU:T:2011:419). Šajā lietā Vispārējā tiesa nosprieda, ka Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1007/2009 (2009. gada 16. septembris) par tirdzniecību ar izstrādājumiem no roņiem (OV 2009, L 286, 36. lpp.) ietekmēja tikai to prasītāju tiesisko stāvokli, kuri nodarbojās ar izstrādājumu no roņiem laišanu Savienības tirgū un kurus skāra vispārējais aizliegums laist šos izstrādājumus tirgū, atšķirībā no prasītājiem, kuri nenodarbojās ar šo izstrādājumu laišanu tirgū, vai prasītājiem, uz kuriem attiecās Regulā Nr. 1007/2009 paredzētais izņēmums, jo principā izstrādājumu no roņiem, kuri ir iegūti medībās, ko tradicionāli veic inuītu vai citas iezemiešu kopienas, lai nodrošinātu iztiku, laišana Savienības tirgū ir atļauta (šajā nozīmē skat. rīkojumu, 2011. gada 6. septembris, Inuit Tapiriit Kanatami u.c./Parlaments un Padome, T‑18/10, EU:T:2011:419, 79. punkts). Turpretī šajā lietā ir jākonstatē, ka prasītāja darbojas to finanšu pakalpojumu tirgū, uz ko attiecas apstrīdēto tiesību aktu attiecīgie noteikumi, nevis kaut kādā šo pakalpojumu iepriekšēja vai vēlāka posma tirgū, kā to apgalvo Padome. Apstrīdēto tiesību aktu dēļ prasītāja nevar veikt noteiktus aizliegtos finanšu darījumus ar Savienībā dibinātām struktūrām, lai gan šādu tiesību aktu neesamības gadījumā tā būtu bijusi tiesīga veikt šādus darījumus.
138

Tomēr ir jāatgādina, ka lietā, kurā taisīts 2012. gada 13. marta spriedums Tay Za/Padome (C‑376/10 P, EU:C:2012:138), Padomes noteiktie ierobežojošie pasākumi bija balstīti uz Padomes Kopējo nostāju 2006/318/KĀDP (2006. gada 27. aprīlis), ar ko atjauno ierobežojošus pasākumus pret Birmu/Mjanmu (OV 2006, L 116, 77. lpp.). Šie pasākumi it īpaši paredzēja Mjanmas valdības locekļu un jebkuras fiziskas vai juridiskas personas, vienības vai struktūras, kas ir saistītas ar tām, līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšanu. Prasītāja vārds Pye Phyo Tay Za tika iekļauts to personu sarakstā, uz kurām attiecas ierobežojoši pasākumi, Kopējās nostājas 2006/318 II pielikuma J sadaļā “Personas, kuras gūst labumu no valdības ekonomikas politikas, un citas ar valdības režīmu saistītas personas”, kam ir pievienota informācija “Tay Za dēls” (spriedums, 2012. gada 13. marts, Tay Za/Padome, C‑376/10 P, EU:C:2012:138, 4.–11. punkts). Tādēļ šajā lietā bija jānosaka, vai Vispārējā tiesa un Padome varēja pamatoti secināt, ka Tay Za kā uzņēmuma direktora Tay Za ģimenes loceklis varēja tikt uzskatīts par tādu, kurš gūst personīgu labumu no valdības politikas, un līdz ar to varēja tikt uzskatīts par saistītu ar šo režīmu saskaņā ar Kopējā nostājā 2006/318 noteiktajiem pamatkritērijiem. Tomēr Tiesa neapstrīdēja iespēju piemērot ekonomiskās sankcijas trešajām valstīm, ne arī pieprasīja, lai ar šiem pasākumiem skartās vienības bez nepieciešamības, lai tās būtu skartas individuāli, būtu “valsti pārstāvošas personas”, kā to apgalvo prasītāja.
204

Proti, pirmkārt, atbalsta summa ir atkarīga no jaudas tirgū iepirktās jaudas apjoma un izsoļu noslēguma cenas. Tomēr, no vienas puses, Apvienotās Karalistes izsolītais jaudas apjoms tiek noteikts, izmantojot kā elektroenerģijas pieprasījuma aplēses, tā arī pieejamās jaudas un piemērojot uzticamības standartu, kas ir vērsts uz nepieciešamā jaudas pietiekamības līmeņa sasniegšanu periodos, kad jaudas pieprasījums ir augsts (apstrīdētā lēmuma 32. apsvērums). Tādējādi nepieciešamais jaudas apjoms ir tieši saistīts ar augsta pieprasījuma periodos patērētās elektroenerģijas līmeni. Jo mazāk izteikti ir augsta pieprasījuma periodi, jo mazāk Apvienotai Karalistei ir jāiepērk jaudas vēlamā elektroapgādes drošības līmeņa sasniegšanai. No otras puses, izsolītās jaudas apjoma samazināšana var arī izraisīt noslēguma cenas pazemināšanos gadījumā, ja tās rezultātā pēc iespējas lielāks skaits jaudas piegādātāju konkurēs uz vienām un tām pašām jaudām. Proti, kā to savā paziņojumā ir atzinusi Apvienotā Karaliste, lielākas konkurences rezultātā noslēguma cena pazemināsies (paziņojuma “Box 2 – When will it be possible to withdraw the Capacity Market?” 2. punkts). Turklāt paziņojumā arī ir atzīts, ka elektroenerģijas patēriņa samazināšana augsta pieprasījuma periodos ar laiku novestu pie jaudas tirgus slēgšanas (skat. paziņojuma 8. un 9. shēmu 47. lappusē, kurās ir norādīts, ka “missing money” problēma, attīstoties pieprasījuma pārvaldībai, pakāpeniski tiks samazināta).
99

No visa iepriekšminētā izriet, ka, uzliekot pienākumu Beļģijas Karalistei atturēties no jebkādu maksājumu veikšanas kooperatīvu dalībniekiem garantijas ietvaros, ņemot vērā, ka Komisija turklāt bija uzdevusi atgūt apstrīdētajā lēmumā identificēto priekšrocību, ierakstot to ARCO sabiedrību, kas tiek uzskatītas par attiecīgā atbalsta saņēmējām, likvidācijas saistībās, Komisija šajā gadījumā Beļģijas Karalistei ir uzlikusi nesamērīgu pienākumu un pārsniegusi pilnvaras, kas tai piešķirtas LESD 108. panta 2. punktā.
83

Prasītāja norāda, ka tā, būdama visa personāla pārstāve, kopā ar pārējām APA piedalījās Padomes 1981. gada 23. jūnija lēmumā paredzētajā konsultāciju procedūrā saistībā ar Civildienesta noteikumu un Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības reformu, kā rezultātā tika pieņemta Padomes 2004. gada 22. marta Regula (EK, Euratom) Nr. 723/2004, ar ko groza [Eiropas Kopienu] Civildienesta noteikumus un [Kopienu] pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību (OV 2004, L 124, 1. lpp.). Šajā konsultāciju procedūrā esot tikusi noslēgta vienošanās ar Padomi par attiecīgo reformu. Pēc prasītājas domām, tā bija vienošanās par to, ka APA akceptē vairākus Savienības ierēdņu un pārējo darbinieku karjeras modernizācijas pasākumus, kā arī īpašu nodevu, lai atspoguļotu sociālās politikas, darba apstākļu uzlabošanas un Eiropas skolu izmaksas, kā arī sociālā miera nodrošināšanas garantijas, nepretendējot uz atalgojuma un pensiju korekcijām, kas būtu augstākas nekā tās, kuras izriet no daudzgadu korekciju mehānisma. Minot it īpaši Regulas Nr. 723/2004 preambulas 11. un 12. apsvērumu, prasītāja apgalvo, ka modernizācijas pasākumi izpaudās tajā, ka darbinieki no jauna tika sadalīti divās amatu grupās – administratori (AD) un asistenti (AST), tika izveidota lineārā karjera, ieviests karjeru līdzvērtības princips un atvieglota pāreja no pirmās funkciju grupas uz otro funkciju grupu, pateicoties jaunam sertifikācijas mehānismam. Prasītājas ieskatā, šie pasākumi izpaudās arī kā darba apstākļu elastības palielināšana, un tajos ar dažiem nosacījumiem it īpaši bija ietvertas tiesības uz nepilna darba laika darbu, kā arī iespēja izmantot darbavietas dalīšanas kārtību vai saņemt pagarinātu atvaļinājumu personisku iemeslu dēļ, paredzēt jaunus noteikumus atvaļinājumiem saistībā ar ģimenes notikumiem un it īpaši darīt elastīgākas tiesības uz grūtniecības un dzemdību atvaļinājumu, tiesības uz paternitātes atvaļinājumu, adopcijas atvaļinājumu, bērna kopšanas atvaļinājumu vai atvaļinājumu saistībā ar ģimenes locekļa smagu slimību. Tas, ka APA, tostarp prasītāja, esot piekritušas modernizācijas pasākumiem, par ko liecinot Regulas Nr. 723/2004 preambulas 38. apsvērums, esot bijis kompensācija par to, ka ikgadējās atalgojuma korekcijas metode tikusi sistematizēta Civildienesta noteikumos un Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtībā un garantija tās piemērošanai līdz 2012. gada 31. decembrim.
193

Tomēr no apstrīdētā lēmuma kopumā, it īpaši tā 56.–66. apsvēruma, izriet, ka atbalsta pasākumu piešķiršanas brīdī Larko bija īpaši delikātā situācijā, it īpaši tā apgrozījuma pastāvīgā krituma un negatīvā pašu kapitāla dēļ, no kā varēja secināt, ka ir zaudēts viss uzņēmuma kapitāls. Šādos apstākļos Komisijai nevar pārmest, ka tā ir pieļāvusi kļūdu, secinot, ka pastāv “ārkārtas apstākļi”, kas izpaužas tādējādi, ka Larko nevar atmaksāt visu aizdevuma summu no saviem līdzekļiem. Turklāt, tā kā šiem elementiem nav pretrunā neviens cits elements, ko Grieķijas iestādes vai prasītājs iesnieguši procesa gaitā un pievienojuši šīs lietas materiāliem, Komisija pamatoti izvērtēja strīdīgos pasākumus, ņemot vērā apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī tās rīcībā esošo informāciju (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2002. gada 24. septembris, Falck un Acciaierie di Bolzano/Komisija, C‑74/00 P un C‑75/00 P, EU:C:2002:524, 168. punkts). Turklāt prasītājs nevar atsaukties tiesā uz faktiem, kas netika izvirzīti LESD 108. pantā paredzētās pirmstiesas procedūras laikā (spriedums, 2002. gada 13. jūnijs, Nīderlande/Komisija, C‑382/99, EU:C:2002:363, 49. un 76. punkts; šajā nozīmē skat. arī spriedumu, 1994. gada 14. septembris, Spānija/Komisija, no C‑278/92 līdz C‑280/92, EU:C:1994:325, 31. punkts).
222

Otrkārt, attiecībā uz nezināšanu par pārkāpjošo rīcību saistībā ar zemūdens spēka kabeļiem ir jānorāda, kā paskaidrots iepriekš 134. punktā, ka R sanāksmes, kur piedalījās N., sākās ar vispārīgo daļu, kuras laikā Nexans France un Pirelli pārstāvji informēja pārējos R dalībniekus par iepriekšējā R/V sanāksmē notikušajām diskusijām. Kā norādīts iepriekš 130.–132. punktā, A/R sanāksmes attiecās uz apakšzemes un zemūdens spēka kabeļu projektu sadalīšanu “eksporta teritorijās” starp tā paša karteļa R dalībniekiem, no vienas puses, un attiecīgā karteļa A un K dalībniekiem, no otras puses. No tā izriet, ka prasītājas noteikti zināja, ka zemūdens spēka kabeļu projekti tika sadalīti starp karteļa A un R dalībniekiem. Attiecībā uz prasītāju informētību par zemūdens spēka kabeļu projektu izplatīšanu starp karteļa R dalībniekiem ir jāatzīmē – pieņemot, ka, tāpat kā R sanāksmēs 2003. gada 18. un 19. novembrī diskusijas par zemūdens spēka kabeļiem un apakšzemes spēka kabeļiem vienmēr notika atsevišķi un Brugg Kabel pārstāvji nekad nepiedalījās R sanāksmēs, kurās kopīgi tika apspriesti apakšzemes spēka kabeļu projekti un zemūdens spēka kabeļu projekti, ko nopietni liek apšaubīt Komisijas iesniegtie pierādījumi, atsaucoties uz Vispārējās tiesas pieņemto procesa organizatorisko pasākumu (skat. iepriekš 134.–138. punktu), fakts, ka prasītājas, ņemot vērā sanāksmju sagatavošanai nepieciešamos dokumentus, bija informētas, ka diskusijas notika par zemūdens spēka kabeļiem, ir pietiekams, lai pierādītu, ka tās zināja par šo sadalīšanu vai arī tām par to bija jāzina. Turklāt no e‑pasta, ko J. nosūtīja N. 2006. gada 23. janvārī, kas izklāstīts apstrīdētā lēmuma 377. un 378. apsvērumā un kas attiecās uz “eksporta teritorijām”, izriet, ka prasītājas zināja, ka vienošanās paredzēja koordinēšanas pasākumus vienotā zemūdens spēka kabeļu tirgus projektiem. No šīs e‑pasta vēstules izriet, ka “A vairs nav uzticības un viņš atteicās turpināt to īstenot [Kuveitā] (un tādēļ noraida šo projektu), ja [C. no Pirelli] un tu neesat apņēmušies ievērot nolīgumus, kas tiks noslēgti attiecībā uz šo valsi. [C. no Pirelli] apstiprināja, ka tie būtu jāīsteno nākotnē un savai rīcībai sniedza ticamu izskaidrojumu (saistībā ar zemūdens projektu)”.
76

Ir jāatgādina, ka Tiesa pati ir nospriedusi, ka šajos spriedumos izklāstītajam risinājumam ir izņēmuma raksturs, kurš ir izskaidrojums ar specifiskajām situācijām, saistībā ar kurām risinājums ir panākts, un tas izriet no paša šo spriedumu formulējuma (šajā ziņā skat. rīkojumu, 2014. gada 6. marts, Northern Ireland Department of Agriculture and Rural Development/Komisija, C‑248/12 P, nav publicēts, EU:C:2014:137, 23. un 26. punkts). Tādēļ tiesa ir atgādinājusi, ka tā izņēmuma kārtā ir nospriedusi, ka prasītāja LESD 263. panta ceturtās daļas nozīmē varēja tikt tieši skarta, jo citi faktori, tostarp tīri teorētiskā iespējamība neizpildīt attiecīgo lēmumu, ļāva secināt par tiešās intereses pastāvēšanu, kas uz to attiecas (šajā ziņā skat. spriedumu, 2009. gada 10. septembris, Komisija/Ente per le Ville Vesuviane un Ente per le Ville Vesuviane/Komisija, C‑445/07 P un C‑455/07 P, EU:C:2009:529, 58. punkts, un rīkojumu, 2014. gada 6. marts, Northern Ireland Department of Agriculture and Rural Development/Komisija, C‑248/12 P, nav publicēts, EU:C:2014:137, 25. punkts).
13

Otrkārt, prasītāji norāda, ka tiktāl, ciktāl atteikums reģistrēt EPI priekšlikumu ir pamatots ar apstākli, ka Padomes lēmumi par atļauju sākt sarunas, lai noslēgtu starptautisku nolīgumu, rada sekas vienīgi attiecībā uz atbilstošajām iestādēm, paplašinātais tiesību akta jēdziens, kas minēts LESD 288.–292. pantā, nepieļauj liegt šādu statusu Komisijas lēmumiem, kuri pieņemti ārpus parastās likumdošanas procedūras, un izslēgt tos no normu par EPI piemērošanas jomas, jo šie lēmumi ir tiesiski saistoši. Nedz no Līgumu teksta, nedz no to uzbūves, nedz no tajos izvirzītajiem mērķiem neizrietot, ka demokrātijas principu, uz kuru ir balstīta Savienība, drīkst piemērot tikai personām, kuras skar vai uz kurām attiecas atbilstošais tiesību akts. Komisija arī nonākot pretrunā pati sev, jo tā turklāt atzīstot par pieņemamu EPI par piekrišanu un apstiprinājumu, kuras mērķis ir parakstīt un noslēgt nolīgumu, kura priekšmets un saturs jau esot noteikti.
68

Šis pienākums izriet arī no Asociācijas nolīguma, kā arī tam pievienotajiem protokoliem. Asociācijas nolīguma 110. pantā ir noteikts, ka Asociācijas padomei, kura sastāv no Komisijas, Eiropas Savienības Padomes un Latvijas valdības ieceltajiem locekļiem, ir uzdots pārraudzīt šā līguma īstenošanu. No Asociācijas nolīguma 113. panta izriet, ka katra puse var nodot izskatīšanai Asociācijas padomei jebkuru strīdu, kas attiecas ar minētā nolīguma īstenošanu vai interpretāciju. Turklāt no Asociācijas nolīguma 5. protokola par administratīvo iestāžu savstarpējo palīdzību muitas lietās [neoficiāls tulkojums] 14. panta “Piemērošana” izriet: “Šā protokola pārvaldība ir uzticēta Latvijas centrālajiem muitas dienestiem, no vienas puses, un kompetentajiem Komisijas dienestiem [..] un attiecīgā gadījumā Eiropas Savienības dalībvalstu kompetentajiem muitas dienestiem, no otras puses. Šie dienesti lemj par visiem šā protokola piemērošanai nepieciešamajiem praktiskajiem pasākumiem, ņemot vērā spēkā esošos noteikumus datu aizsardzības jomā. Tie var ieteikt Asociācijas padomei grozījumus, kurus saskaņā ar to viedokli būtu jāizdara šajā protokolā.” [Neoficiāls tulkojums]