ĢENERĀLADVOKĀTES VERICAS TRSTENJAKAS [VERICA TRSTENJAK] SECINĀJUMI,

sniegti 2007. gada 10. jūlijā ( 1 )

Apvienotās lietas C-260/06 un C-261/06

Kriminālprocesi

pret

Daniel Escalier un Jean Bonnarel

“Augu aizsardzības līdzekļi — Paralēlais imports — Atļaujas laist tirgū izsniegšanas procedūra — Pieļaujamība — Nosacījumi — Samērīguma principa ievērošana”

I — Ievads

1. Šajā prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā Cour d’appel de Montpellier [Monpeljē apelācijas tiesa] (Francija) ir nodevusi izskatīšanai divus jautājumus. Iesniedzējtiesa lūdz Tiesu noskaidrot, vai dalībvalsts var prasīt, lai vīnkopji saņemtu atļauju laist tirgū (turpmāk tekstā — “ALT”) augu aizsardzības līdzekļa, kas ir atļauts ražotājā dalībvalstī, ievešanai, ja šāds līdzeklis ir līdzīgs references produktam, kas ir atļauts galamērķa dalībvalstī.

2. Jautājumi ir izvirzīti prāvas ietvaros, kuru izskata Monpeljē apelācijas tiesa, starp Direction Régionale de l’Agriculture et de la Forêt (Reģionālā Lauksaimniecības un Mežu direkcija, turpmāk tekstā — “RLMD”) un Eskaljē [Escalier] un Bonarelu [Bonnarel] — vīnkopjiem, kuri ir no Francijas reģiona, kas robežojas ar Spāniju, par nosacītu naudas sodu sakarā ar lauksaimniecībā izmantojamu pretparazītu līdzekļu glabāšanu un izmantošanu bez Francijas ALT. Šie līdzekļi, kas pirkti Spānijā, jo tur tie ir lētāki, bija paredzēti vienīgi viņu vīna dārziem. Turklāt Francijā bija pieejami līdzīgi līdzekļi.

II — Atbilstošās tiesību normas

A — Kopienu tiesības

1) EK līgums

3. Atbilstoši EKL 28. pantam “dalībvalstu starpā ir aizliegti importa kvantitatīvie ierobežojumi un citi pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību”.

4. Atbilstoši EKL 30. pantam “28. pants [..] neliedz noteikt importa, eksporta vai tranzīta aizliegumus vai ierobežojumus, kas pamatojas uz sabiedrības morāles, sabiedriskās kārtības vai valsts drošības apsvērumiem, uz cilvēku veselības un dzīvības aizsardzības, kā arī dzīvnieku un augu aizsardzības, nacionālu mākslas, vēstures vai arheoloģijas bagātību aizsardzības, vai industriāla un komerciāla īpašuma aizsardzības apsvērumiem. Šādus aizliegumus vai ierobežojumus tomēr nedrīkst piemērot dalībvalstu tirdzniecībā kā patvaļīgas diskriminācijas vai slēptas ierobežošanas līdzekļus”.

2) Direktīva 91/414/EEK

5. Ar Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīvu 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū (turpmāk tekstā — “Direktīva 91/414”) ( 2 ) tiek saskaņota dalībvalstu likumdošana attiecībā uz augu aizsardzības līdzekļu atļaušanu, laišanu tirgū, izmantošanu un kontroli.

6. Atbilstoši Direktīvas 91/414 3. panta 1. punktam “dalībvalstis paredz, ka augu aizsardzības līdzekļus nedrīkst laist tirgū un izmantot šo valstu teritorijās, ja vien tās nav atļāvušas attiecīgo līdzekli [..]”.

7. Direktīvas 91/414 9. panta 1. punkta pirmajā daļā ir paredzēts, ka “persona (vai kāds cits, kas rīkojas šīs personas vārdā), kas ir atbildīga par augu aizsardzības līdzekļa pirmo laišanu dalībvalsts tirgū, iesniedz augu aizsardzības līdzekļa atļaujas pieteikumu visu to dalībvalstu kompetentajām iestādēm, kurās ir paredzēts laist tirgū šo augu aizsardzības līdzekli”. Lai izsniegtu pirmo atļauju, jāveic vispusīga līdzeklim piemītošo īpašību izvērtēšana.

8. Tomēr Direktīvā 91/414 nav noteikumu par atļaujas piešķiršanas nosacījumiem paralēlā importa gadījumā, tas ir, kad tirgus dalībnieks vienā valstī atļautu līdzekli importē citā valstī, kurā ir atļauts līdzīgs līdzeklis.

B — Valsts tiesības

9. Atbilstoši Lauku Kodeksa L-253-1. pantam “ir aizliegts laist tirgū, izmantot un gala patērētājam glabāt augu aizsardzības līdzekļus bez atļaujas laist tirgū”.

10. Nosacījumi augu aizsardzības līdzekļu atļaujas laist tirgū izsniegšanai Francijā ir noteikti 1994. gada 5. maija Dekrētā Nr. 94-359 ( 3 ), kas pieņemts, transponējot Direktīvu 91/414.

11. Ar 2001. gada 4. aprīļa Dekrētu Nr. 2001-317 ir ieviesta vienkāršota ALT izsniegšanas procedūra Eiropas Ekonomikas zonas izcelsmes augu aizsardzības līdzekļiem ( 4 ). Atbilstoši 4. pantam “līdzeklim, kas tiek ievests Francijas teritorijā, ALT var atteikt vai atsaukt tādu iemeslu dēļ, kas ir saistīti ar cilvēku veselības aizsardzību vai dzīvnieku aizsardzību, kā arī vides aizsardzību, [un] identiskuma ar references līdzekli 1. panta nozīmē neesamības dēļ”.

12. 2001. gada 17. jūlija lēmuma pielikumā attiecībā uz Dekrēta Nr. 2001-317 piemērošanu, ar kuru ievieš vienkāršotu ALT procedūru attiecībā uz paralēli importētiem augu aizsardzības līdzekļiem ( 5 ), ir norādīts, ka ikvienam ALT pieteicējam ir jāsniedz sekojoša informācija: “pieteikumā norādītā līdzekļa piedāvātā preču zīme Francijā”.

III — Pamata prāva un lēmums par prejudiciāla jautājuma uzdošanu

13. Pamata prāvās pastāv strīds starp vīnkopjiem no Langedokas-Rusijonas [Languedoc-Roussillon], Spānijas pierobežas reģiona, un RLMD.

A — Eskaljē lieta (lieta C-260/01)

14. 2003. gada 6. maijā īpašumā, kuru apsaimnieko Eskaljē, RLMD darbinieki pārbaudīja noliktavas, kur tika glabāti Spānijas izcelsmes lauksaimniecībā izmantojamie pretparazītu līdzekļi, un uzrakstīja protokolu par izmantošanas un glabāšanas pārkāpumu sakarā ar šādu līdzekļu izmantošanu bez ALT. 2004. gada 7. janvārī RLMD uzskatīja par nepieciešamu uzsākt kriminālprocesu pret Eskaljē. 2005. gada 15. jūnijāTribunal de Grande Instance de Carcassonne [Karkasonas apgabaltiesa] atzina Eskaljē par vainīgu iepriekš minēto pārkāpumu izdarīšanā un viņu sodīja ar nosacītu naudas sodu EUR 1500. Tāpat apgabaltiesa uzdeva publicēt sprieduma fragmentus reģionālajos izdevumos uz notiesātā rēķina. Eskaljē par šo spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību Monpeljē apelācijas tiesā.

B — Bonarela lieta (lieta C-261/01)

15. 2003. gada 17. aprīlī īpašumā, kuru apsaimnieko Bonarels, RLMD darbinieki pārbaudīja noliktavas, kur tika glabāti Spānijas izcelsmes lauksaimniecībā izmantojamie pretparazītu līdzekļi, un uzrakstīja protokolu par šādu līdzekļu glabāšanu bez ALT. 2. jūlijā tika uzrakstīts protokols par pārkāpumu sakarā ar šādu līdzekļu glabāšanu nolūkā tos izmantot. RLMD uzskatīja par nepieciešamu uzsākt kriminālprocesu pret Bonarelu. 2005. gada 15. jūnijāTribunal de Grande Instance de Carcassonne atzina Bonarelu par vainīgu iepriekš minēto pārkāpumu izdarīšanā un viņu sodīja ar nosacītu naudas sodu EUR 1500. Tāpat Pirmās instances tiesa uzdeva publicēt sprieduma fragmentus reģionālajos izdevumos uz notiesātā rēķina. Bonarels par šo spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību Monpeljē Apelācijas tiesā.

C — Prejudiciālie jautājumi

16. Monpeljē apelācijas tiesa ir secinājusi: Francijas likumdevēja noteiktās ALT procedūras mērķis ir nodrošināt, lai tirgū netiktu laisti līdzekļi, kas apdraud vai ir kaitīgi cilvēkiem, dzīvniekiem vai videi; vienkāršotas atļaujas procedūras mērķis ir saskaņot [preču] brīvas aprites Kopienā principu un vajadzību ļaut katrai dalībvalstij sekot sabiedrības veselībai un vides aizsardzībai, ņemot vērā vietējo specifiku; Direktīva 91/414 neparedz atšķirību starp paralēlo importu komerciālā nolūkā un paralēlo importu, ko īsteno indivīdi privātiem mērķiem tikai personīgai lietošanai; spriedumā lietā Komisija/Francija ( 6 ) Tiesa nosprieda, ka attiecībā uz zāļu importu personīgām vajadzībām atšķirībā no zāļu importa tirdzniecības nolūkā Francijas iestādēm jāpiemēro tāda atļaujas procedūra, kas ir pielāgota attiecīgā importa specifikai; spriedumā lietā British Agrochemicals Association ( 7 ) Tiesa 31. punktā norāda, ka “nav jāpiemēro Direktīvas 91/414 noteikumi attiecībā uz ALT procedūru gadījumā, ja vienā dalībvalstī augu aizsardzības līdzekļa imports, kuram citā dalībvalstī saskaņā ar direktīvas noteikumiem ir piešķirta ALT, tiek uzskatīts par paralēlo importu attiecībā uz augu aizsardzības līdzekli, kuram jau ir ALT importa dalībvalstī”. Monpeljē apelācijas tiesa nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus jautājumus: “1) Gadījumā, ja kādā dalībvalstī augu aizsardzības līdzekļu importam no kādas citas dalībvalsts, kurā šim līdzeklim jau ir izsniegta atļauja laišanai tirgū atbilstoši Direktīvai [91/414], tiek noteikta vienkāršota procedūra atļaujas laist tirgū izsniegšanai, lai pārbaudītu, vai importētais līdzeklis atbilst spriedumā iepriekš minētajā lietā British Agrochemicals Association noteiktajām identiskuma prasībām — vai šai dalībvalstij ir tiesības piemērot uzņēmējam jau minēto vienkāršoto atļaujas procedūru, ja: — importētājs ir lauksaimnieks, kurš līdzekli importē vienīgi vairākām, tomēr skaita ziņā nedaudzām sava lauksaimniecības uzņēmuma vajadzībām, un kurš tādējādi neveic šī līdzekļa laišanu tirgū šī jēdziena komerciālajā izpratnē; — par ievešanas atļauju uzskatāmā vienkāršotā ALT procedūra ir individuāla katram uzņēmējam/izplatītājam, kura pienākums ir apzīmēt ievesto līdzekli ar savu preču zīmi un samaksāt par šo procedūru nodevu EUR 800. 2) Gadījumā, ja pirmo jautājumu tiek sniegta noraidoša atbilde, vai spriedums iepriekš minētajā lietā Komisija/Francija attiecībā uz personīgo zāļu importu, ko veic privātpersonas, var tikt transponēts attiecībā uz augu aizsardzības līdzekļiem, ko importē lauksaimnieki tikai savu lauksaimniecības uzņēmumu vajadzībām?”

IV — Tiesai iesniegtie apsvērumi

A — Par pirmo prejudiciālo jautājumu

17. Eskaljē un Bonarels uzskata, ka Francijas tiesiskais regulējums ir pretrunā Tiesas judikatūrai lietā Kohlpharma ( 8 ), jo tas prasa, lai importēto augu aizsardzības līdzekli būtu ražojis tas pats uzņēmums, kas Francijā ražo references līdzekli.

18. Prasība saņemt individuālu ALT personīgam importam, ko īsteno lauksaimnieki tikai sava lauksaimniecības uzņēmuma vajadzībām, ir nesamērīga, ņemot vērā izvirzītos nosacījumus šādas atļaujas saņemšanai, it īpaši, nenodalot paralēlo importu komerciālā nolūkā un personīgu importu un pakļaujot lauksaimniekus tādām pašām prasībām kā izplatītājus — nodevai EUR 800 un jauna komercnosaukuma reģistrācijai.

19. Līdzekļi, kurus izmanto Francijas iestādes, lai noteiktu identiskumu, ir nesamērīgi, jo vairāk tāpēc, ka nav tādu augu aizsardzības līdzekļu, kas ir atļauti citā dalībvalstī, it īpaši Spānijā, bet kurus nevarētu izmantot Francijā tādu specifisku iemeslu dēļ, kas saistīti ar lauksaimniecību, augu slimībām vai vidi, tostarp klimatu, vai apsvērumiem, kas balstīti uz cilvēku un dzīvnieku veselības aizsardzību, kā arī vides aizsardzību. Eiropas Komisija 2006. gada 12. jūlijā ir iesniegusi Priekšlikumu regulai ( 9 ), ar kuru reģionālas ALT jēdziens tiktu aizstāts ar zonas ALT jēdzienu, piemērojot savstarpēju atļauju atzīšanu dalībvalstīs, kas pieder vienai un tai pašai zonai.

20. Francijas valdība uzskata, ka EKL 28. pants un EKL 30. pants jāinterpretē tādējādi, ka tie neiestājas pret to, ka gadījumā, ja dalībvalsts augu aizsardzības līdzekļa importam nosaka vienkāršotu ALT procedūru, tā jāievēro lauksaimniekiem, kas šādus līdzekļus importē tikai savām vajadzībām un ierobežotā daudzumā.

21. Francijas valdība, tāpat kā Somijas valdība, uzskata, ka mērķis aizsargāt cilvēku un dzīvnieku veselību, kā arī augus un vidi attaisno to, ka lauksaimnieki, kas augu aizsardzības līdzekļus importē izmantošanai savā saimniecībā, ir pakļauti tādai vienkāršotai ALT procedūrai, kāda Francijā ir noteikta ar 2001. gada 4. aprīļa dekrētu. Nav atšķirības starp lauksaimniekiem, kas augu aizsardzības līdzekļus importē izmantošanai savās saimniecībās, un komercuzņēmumiem, kas veic importu. Pārbaudes, kas jāveic importētajam līdzeklim, lai pārliecinātos, ka tas ir identisks references līdzeklim, ir vienādas. Jāpanāk, ka šādi potenciāli bīstami līdzekļi netiek izmantoti, ja nav pārbaudīts to nekaitīgums, pielietojums, un izmantošanas noteikumi un ja tie nav marķēti franču valodā, ko pieļauj Direktīvas 91/414 16. panta 5. punkts. Šādu līdzekļu radītā ietekme neaprobežojas tikai ar lauksaimnieka saimniecības platību, bet izplešas ārpus tās robežām un var izplatīties visā apkaimē. Turklāt šie līdzekļi tiek izmantoti augiem, kurus vēlāk patērē cilvēki vai dzīvnieki ārpus attiecīgās saimniecības robežām. Turklāt nav teikts, ka līdzeklis, kas ir atļauts kādā dalībvalstī, noteikti ir tādā pašā statusā Francijā tāpēc, ka katrs līdzeklis var radīt zināmu apdraudējumu atkarībā no biotopa, kur tas tiek izmantots.

22. Bez vienkāršotās ALT procedūras nav iespējams pārliecināties, ka līdzeklis, kuru importē lauksaimnieks tikai sava lauksaimniecības uzņēmuma vajadzībām, neapdraud sabiedrības veselību un vidi. Turklāt attiecīgās vienkāršotās procedūras prasības nav pārmērīgas. Kas attiecas uz nodevas maksājumu EUR 800, tas ir nepieciešams tāpēc, ka kompetentā administratīvā iestāde sistemātiski izskata katras lietas materiālus un ar saviem ārvalstu kolēģiem salīdzina dokumentus.

23. Francijas un Nīderlandes valdības uzskata, ka pirmajā jautājumā iesniedzējtiesa kļūdaini norāda, ka importētājam ir pienākums attiecīgo līdzekli apzīmēt ar savu preču zīmi. 2001. gada 17. jūlija lēmuma pielikuma sadaļā “Importa identifikācija Francijā” tiek prasīts minēt “pieteikumā norādītā līdzekļa piedāvāto preču zīmi Francijā”.

24. Somijas, Grieķijas un Nīderlandes valdības, atsaucoties uz Direktīvas 91/414 3. panta 1. vai 4. punktu, uzskata, ka dalībvalsts ir tiesīga pieprasīt vienkāršotas ALT procedūras piemērošanu gadījumā, kad augu aizsardzības līdzeklis tiek paralēli importēts lauksaimniecības uzņēmuma vajadzībām.

25. Somijas un Nīderlandes valdības atsaucas uz iepriekš minēto spriedumu lietā British Agrochemicals Association (26.–31. punkts), kurā ir norādīts, ka, pat ja Direktīva 91/414 nav piemērojama attiecībā uz paralēlo importu, mērķis, kas ir šīs Direktīvas pamatā — cilvēku un dzīvnieku veselības aizsardzība, kā arī vides aizsardzība — attiecas arī uz paralēlo importu.

26. Grieķijas valdība uzskata, ka Direktīvas 91/414 9. panta 1. punkta 1. daļas, kā arī Tiesas judikatūras kontekstā valsts tiesību norma, kas liek lauksaimniekam regulāri izmantot ALT procedūru attiecībā uz augu aizsardzības līdzekli, kam jau ir veiksmīgi piemērota šāda procedūra, saistībā ar ALT procedūras augstajām izmaksām ir uzskatāma par pretēju samērīguma principam.

27. Nīderlandes valdība uzskata, ka iesniedzējtiesas norāde, saskaņā ar kuru lauksaimnieks neizplata līdzekli tirgū šī jēdziena komerciālā izpratnē, nav atbilstoša. Ar jēdzienu “laišana tirgū” jāsaprot “jebkura piegāde — par maksu vai bez maksas” (Direktīvas 91/414 2. panta 10. punkts), jo vairāk tāpēc, ka daļa produkta var nonākt tālākpārdošanā. Atšķirībā no recepšu zālēm ir grūti kontrolēt augu aizsardzības līdzekļu daudzumu, ko lauksaimnieks faktiski izmanto savām vajadzībām.

28. Attiecībā uz iespējamu samērīguma principa pārkāpumu Nīderlandes valdība norāda, ka tas, ka dalībvalsts pārbauda importētos līdzekļus, ir vajadzīgs, pirmkārt, lai funkcionētu ar Direktīvu 91/414 ieviestā atļauju sistēma un lai dalībvalstis faktiski varētu īstenot Direktīvas 91/414 17. pantā paredzēto pienākumu veikt pārbaudes, un, otrkārt, tas ir atzīts Tiesas judikatūrā ar spriedumu lietā British Agrochemicals Association. Iesniedzējtiesai jāvērtē, vai faktiskie izdevumi nav pārmērīgi un vai ir saprātīgs samērs starp nodevu un sniegto pakalpojumu. Turklāt jāšaubās, vai EUR 800 ir liela summa, salīdzinot ar labumu, ko sniedz paralēlais imports, kas ļauj ietaupīt 30–40 % attiecīgi no EUR 30000 vai EUR 12000 gadā, ja atļauja ir derīga vairākus gadus.

29. Komisija piedāvā Tiesai atbildēt, ka EKL 28. pants iestājas pret to, ka augu aizsardzības līdzekļu paralēlais imports tiek pakļauts iepriekšējai atļaujas procedūrai, ja citam tirgus dalībniekam jau ir izsniegta paralēlā importa atļauja attiecībā uz šo augu aizsardzības līdzekli. Izsniedzot ALT citam īpašniekam, jau ir noteikta attiecīgo līdzekļu drošība, efektivitāte un kvalitāte. Iepriekšēja atļaujas procedūra nav jāpiemēro katrai paralēli importēto augu aizsardzības līdzekļu sērijai, tā attiecas uz konkrētā līdzekļa importu kopumā. Pārbaude, kuru īsteno katrā konkrētā līdzekļa importēšanas reizē, ir tikai šķērslis.

30. Komisija atzīst, ka augu aizsardzības līdzekļa izmantošana var kaitēt ne tikai lietotājam — kā zāles — bet arī citiem cilvēkiem, dzīvniekiem un videi. Iespējams, ka šāds apsvērums dažos gadījumos var pamatot to, ka augu aizsardzības līdzekļu imports un izmantošana personīgiem mērķiem tiek pakļauts nedaudz stingrākai iepriekšējas atļaujas sistēmai nekā cilvēkiem paredzētu zāļu ievešana personīgām vajadzībām gadījumā, ja augu aizsardzības līdzeklim nav izsniegta ALT importa dalībvalstī. Tomēr tas neattiecas uz šajās lietās izskatāmajiem gadījumiem. Tāpat kā cilvēkiem paredzētu zāļu gadījumā arī augu aizsardzības līdzekļu gadījumā imports personīgiem mērķiem nelielos daudzumos var radīt mazāku kaitējumu nekā imports komerciālā nolūkā. Līdz ar to ir loģiski, ka gadījumā, kad augu aizsardzības līdzekļi tāpat kā cilvēkiem paredzētas zāles tiek importēti personīgiem mērķiem un kad tas ir pamatoti, tiek piemērota iepriekšējas atļaujas sistēma, kas ir nepārprotami vienkāršota, salīdzinot ar sistēmu, kas attiecināma uz importu komerciālā nolūkā.

31. Pati prasība pēc iepriekšējas atļaujas augu aizsardzības līdzekļu paralēlā importa personīgiem mērķiem gadījumā ir pasākums, kura iedarbība ir līdzvērtīga EKL 28. pantā noteiktajiem ierobežojumiem, jo, kamēr nav saņemta iepriekšēja atļauja, tā ierobežo attiecīgo importu ar to, ka ar to ir saistītas administratīvas izmaksas, kas var atturēt potenciālo importētāju veikt šādu darbību. Vēl jo vairāk tas apstiprinās, kad — kā šajā gadījumā — procedūras izmantošana personai ir visai dārga un tās dēļ var pat zust ekonomiskā interese veikt paralēlo importu.

B — Par otro prejudiciālo jautājumu

32. Francijas valdība uz otro iesniedzējtiesas uzdoto jautājumu piedāvā atbildēt noraidoši tāpēc, ka augu aizsardzības līdzekļi ir specifiski, un tāpēc, ka imports, ko veic lauksaimnieks savas saimniecības vajadzībām, ir uzskatāms par importu komerciālā nolūkā, nevis importu personīgiem mērķiem. Francijas valdība norāda, ka iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/Francija, par kuru ir jautājums, attiecas uz cilvēkiem paredzētu recepšu zāļu importu, kuras indivīds lieto personīgi. Tātad šādi līdzekļi ietekmē tikai to indivīdu, kas tos lieto. Savukārt augu aizsardzības līdzekļu gadījumā par līdzekļa izmantošanu nav atbildīgs tā izrakstītājs — ārsts vai farmaceits —, un tie var apdraudēt ne tikai attiecīgo lauksaimnieku, bet arī citus cilvēkus, dzīvniekus, augus un vidi. Turklāt šajā spriedumā ir nodalīts zāļu imports komerciālā nolūkā un zāļu imports personīgiem mērķiem. Atšķirībā no indivīda, kas importē zāles personīgiem mērķiem, lauksaimnieks, kas importē augu aizsardzības līdzekļus savas saimniecības vajadzībām, to dara komerciālā nolūkā. Turklāt, ja Tiesa šo judikatūru attiecinās arī uz augu aizsardzības līdzekļiem, gadījumā, ja radīsies vajadzība izņemt vai atsaukt šādus līdzekļus, būs īpaši sarežģīti tos uzmeklēt.

33. Grieķijas un Nīderlandes valdības uzskata, ka uz otro jautājumu nav jāatbild. Jebkurā gadījumā tāpat kā Somijas valdība tās pievienojas Francijas valdības apsvērumiem attiecībā uz atšķirību starp zālēm, kuras ir izrakstījis ārsts un kuru lietošana ir tīri individuāla, un augu aizsardzības līdzekļiem, kas ir bīstami kā videi, tā apstrādāto augu patērētājam.

34. Komisija uzskata, ka otrais prejudiciālais jautājums neatšķiras no pirmā.

V — Ievada apsvērumi

35. Atbilstoši EKL 28. pantam dalībvalstu starpā ir aizliegti importa kvantitatīvie ierobežojumi un citi pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību. Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību ir visi pasākumi, kas var tieši vai netieši, reāli vai potenciāli kavēt tirdzniecību Kopienas iekšienē ( 10 ). Tomēr EKL 30. pantā ir pieļauta iespēja noteikt aizliegumus vai ierobežojumus, kas pamatojas “uz cilvēku veselības un dzīvības aizsardzības, kā arī dzīvnieku un augu aizsardzības apsvērumiem”. Tiesa ir norādījusi, ka prasība attiecībā uz vides aizsardzību ir imperatīva rakstura un var ierobežot EKL 28. panta piemērojamību ( 11 ). Tomēr samērīguma princips, kas ir EKL 30. panta pēdējā teikuma pamatā, noteic, ka dalībvalstu iespēja aizliegt citu dalībvalstu preču importu ir ierobežota ar to, kas ir vajadzīgs veselības aizsardzības mērķa sasniegšanai ( 12 ).

36. Kā iepriekš (8. punktā) minēts, Direktīvā 91/414 nav noteikumu, kas tieši regulē augu aizsardzības līdzekļu ALT piešķiršanas nosacījumus ( 13 ) paralēlā importa gadījumā. To, ka šī direktīva nav piemērojama paralēlā importa gadījumos, Tiesa skaidri ir norādījusi spriedumā Harpegnies ( 14 ) un, kā to norādīja iesniedzējtiesa (skat. šo secinājumu16. punktu), Tiesa to ir apstiprinājusi ar spriedumu lietā British Agrochemicals Association ( 15 ).

37. Saskaņā ar pēdējo minēto spriedumu gadījumā, kad atbilstoši Direktīvai 91/414 [divās dalībvalstīs] ir izsniegtas ALT, direktīvā izvirzītie mērķi attiecībā uz cilvēku un dzīvnieku, kā arī vides aizsardzību tiek īstenoti atšķirīgi. Šādā situācijā Direktīvas 91/414 noteikumu piemērošana attiecībā uz ALT procedūru pārsniegtu to, kas vajadzīgs tajā izvirzīto mērķu sasniegšanai, un ar to varētu nepamatoti pārkāpt EKL 28. pantā noteikto preču brīvas aprites principu ( 16 ).

38. Tālāk Tiesa šajā spriedumā ir precizējusi nosacījumus, kad ir pieļaujama vienkāršota atļaujas procedūra attiecībā uz augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū. Ja abi attiecīgie augu aizsardzības līdzekļi nav vienas izcelsmes tādā ziņā, ka tos ir ražojis viens un tas pats uzņēmums vai saistīts uzņēmums, vai uzņēmums, kas strādā uz licences pamata, izmantojot to pašu formulu, un tie nav identiski visos aspektos, tiem vismaz ir jābūt ražotiem saskaņā ar vienu formulu, izmantojot to pašu aktīvo vielu, un tiem jābūt vienādai ietekmei, ievērojot atšķirības, kas var rasties saistībā ar lauksaimniecības apstākļiem, augu slimībām vai vidi, tostarp klimatu, kas skar līdzekļa izmantošanu ( 17 ).

39. Pēc šī sprieduma un 2001. gada 17. jūlija lēmuma Francijas valdība ar Dekrētu Nr. 2001-317 ieviesa vienkāršoto procedūru, no sprieduma pārņemot nosacījumus, kad tā ir pieļaujama.

VI — Vērtējums

A — Par pirmo prejudiciālo jautājumu

1) Par pirmā prejudiciālā jautājuma pirmo daļu

40. Pirmā prejudiciālā jautājuma pirmās daļas mērķis ir noskaidrot, vai dalībvalsts var uzlikt pienākumu ievērot vienkāršotu ALT procedūru lauksaimniekam, kas importē augu aizsardzības līdzekli, ja viņš importu veic tikai sava uzņēmuma vajadzībām.

41. Komisija uzskata, ka šāda prasība, kas paredz administratīvas izmaksas, kuras var atturēt importētāju no rīcības, ir pasākums ar ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību EKL 28. panta izpratnē.

42. Tomēr, kā iepriekš norādīts, Francijas tiesību sistēma ar vienkāršotu ALT procedūru tikai īsteno pārbaudi, kas iepriekš minētajā spriedumā lietā British Agrochemicals Association atzīta par vajadzīgu, attiecībā uz līdzekļa, kura importam tiek lūgta atļauja, un līdzekļa, kuram importētājā dalībvalstī jau ir izsniegta ALT, vienādu izcelsmi.

43. Eskaljē un Bonarels norāda, ka Francijas tiesību norma ir pretrunā Tiesas judikatūrai lietā Kohlpharma ar to, ka tā prasa, lai importēto augu aizsardzības līdzekli būtu ražojis tas pats uzņēmums, kas ražo references līdzekli Francijā.

44. Kaut gan iesniedzējtiesa neuzdod Tiesai jautājumu par kritērijiem attiecībā uz identiskumu starp līdzekli, kuram lūdz atļauju importēt, un references līdzekli ( 18 ), jānorāda, ka šī lieta, saskaņā ar kuru tas, ka zālēm, kurām jau ir izsniegta atļauja, un zālēm, kurām lūdz ALT, nav kopīga izcelsme, pats par sevi nav iemesls, lai otrajām zālēm atteiktu ALT ( 19 ), nav piemērojama attiecībā uz augu aizsardzības līdzekļiem. Ja zāles izraksta ārsts vai vismaz pārdod farmaceits un tās lieto tikai konkrētais pacients, tad tāds augu aizsardzības līdzeklis kā šajā gadījumā, proti, pesticīds, var izplatīties vidē — kā gaisā, tā arī zem zemes. Turklāt šos pesticīdus ir paredzēts izmantot augiem, kurus pārdod un kurus patērē cilvēki un dzīvnieki.

45. Nav šaubu par to, ka augu aizsardzības līdzekļi var būt bīstami ( 20 ). Lai par to pārliecinātos, pietiek iepazīties, piemēram, ar Sesto vides rīcības programmu, kuras mērķis ir samazināt apdraudējumu, kas saistīts ar pesticīdu izmantošanu, pastiprināt pesticīdu izmantošanas un izplatīšanas kontroli un veicināt bīstamāko aktīvo vielu aizstāšanu ar drošākām vielām — aizstājējiem, kas nav ķīmiski ( 21 ), vai iepazīties ar nozares literatūru ( 22 ).

46. Tādējādi dalībvalsts pamatoti uzliek pienākumu importētājam, pat ja tas ir vīnkopis, kas šo līdzekli izmantos tikai savu lauku apstrādei, lūgt ALT vienkāršotas procedūras ietvaros. Protams, līdzeklis netiek tieši tirgots, jo to nepārdod tālāk, bet tas piedalās tirdzniecības procesā, tāpēc ka vēlāk tiks pārdoti augi, kuri ir apstrādāti ar šo līdzekli. Turklāt iepriekš minētajā lietā British Agrochemicals Association Tiesa nenorāda, ka būtu atšķirība atkarībā no importa mērķa vai pieteicēja personības; augu aizsardzības līdzekļu izmantošanas radītais apdraudējums ir vienāds.

47. Uz Eskaljē un Bonarela argumentu, ka nav neviena augu aizsardzības līdzekļa, kam būtu izsniegta atļauja citā dalībvalstī, it īpaši Spānijā, bet kuru nevarētu izmantot Francijā, un ka Eiropas Komisija ir iesniegusi Priekšlikumu regulai ( 23 ), ar kuru reģionālas ALT jēdziens tiktu aizstāts ar zonas ALT jēdzienu, var atbildēt, ka jebkurā gadījumā jēdzieni “reģionālā ALT” un “zonas ALT” nebūs identiski. Zonas ALT, kas attieksies uz daudz plašāku teritoriju, tiks ņemta vērā aptverto reģionu specifika, savukārt, [izsniedzot] valsts ALT, tiks ņemts vērā tikai attiecīgās valsts teritorijas raksturojums.

2) Par pirmā prejudiciālā jautājuma otro daļu

48. Pirmā prejudiciālā jautājuma otrās daļas mērķis ir noskaidrot, vai vienkāršotai importa atļaujas procedūrai jābūt individuālai, ja importētājam var likt apzīmēt ar savu preču zīmi līdzekli, kuru tas importē, un samaksāt nodevu EUR 800. Šī daļa izvirza jautājumu par to, ko ir samērīgi prasīt no lauksaimnieka, kurš importē augu aizsardzības līdzekli personīgām vajadzībām, ja importa dalībvalstī jau ir atļauts references līdzeklis.

a) Par individuālas atļaujas nepieciešamību

49. Kā iepriekš norādīts, tas, ka augu aizsardzības līdzekļi var potenciāli radīt apdraudējumu, attaisno to, ka katrā importēšanas reizē tie ir jādeklarē un jāsaņem atļauja, ja arī tie ir paredzēti vienam lietotājam. Atbildību par šādu līdzekļu izmantošanu nevar atstāt viena lietotāja ziņā; ir jāsaņem valsts iestāžu atļauja.

50. Turklāt dalībvalstij ir jābūt informētai par visiem augu aizsardzības līdzekļiem tās teritorijā, jo atbilstoši Direktīvas 91/414 12. panta 1. punktam “viena mēneša laikā vismaz katra ceturkšņa beigās [..] dalībvalstis rakstiski informē cita citu un Komisiju par visiem atļautajiem vai no apgrozības izņemtajiem augu aizsardzības līdzekļiem, norādot vismaz: atļaujas turētāja vārdu vai uzņēmuma nosaukumu, augu aizsardzības līdzekļa preču zīmi, preparāta veidu, katras aktīvās vielas, ko šis līdzeklis satur, nosaukumu un daudzumu, [..] atļaujas atsaukšanas iemeslus, ja ir tādi gadījumi”. Tāpat 2. punkts paredz, ka “katra dalībvalsts katru gadu sagatavo savā teritorijā atļauto augu aizsardzības līdzekļu sarakstu un dara šo sarakstu zināmu pārējām dalībvalstīm un Komisijai”. Turklāt atļaujas piešķir tikai uz noteiktu laika periodu, kas nepārsniedz desmit gadus (4. panta 4. punkts), un atļaujas var pārskatīt jebkurā laikā (4. panta 5. punkts). Turklāt dalībvalsts var atļaut līdzekli tikai uz laiku (8. pants). Ja dalībvalsts pieņem lēmumu izņemt augu aizsardzības līdzekli, tai ir jābūt informācijai par visiem līdzīgiem līdzekļiem, kas atrodas tās teritorijā, lai varētu izņemt tos visus.

51. Somijas un Grieķijas valdības iesniegtajos apsvērumos ir norādījušas, ka tās uzskata, ka dalībvalsts ir tiesīga prasīt vienkāršotas ALT procedūras piemērošanu augu aizsardzības līdzekļu paralēlā importa gadījumā lauksaimniecības uzņēmuma vajadzībām, kas ļauj iepriekš pieņemt, ka to tiesību sistēmas uzliek šādu pienākumu. Tāpat tas attiecas ( 24 ) uz Apvienoto Karalisti ( 25 ) un Slovēniju ( 26 ).

b) Par pienākuma apzīmēt ar preču zīmi samērīgumu

52. Kaut gan tas, ka vīnkopji importē pesticīdus, lai ar tiem apstrādātu augus, kas ir paredzēti pārdošanai, neapstrīdami ir rīcība komercdarbības ietvaros, jānorāda, ka šādā gadījumā paši pesticīdi nav paredzēti pārdošanai. Līdz ar to apzīmēšana ar preču zīmi nekādi nav pamatota.

53. Šajā sakarā jānorāda, ka, piemēram, Apvienotajā Karalistē šāda apzīmēšana nav obligāta, tur importētājs var izmantot to preču zīmi, ar kādu līdzeklis ir reģistrēts izcelsmes valstī ( 27 ).

54. Šajā sakarā ne Somijas, ne Grieķijas, ne Nīderlandes valdība neapgalvo, ka būtu nepieciešams [līdzekli] apzīmēt ar preču zīmi gadījumos, kad [tas] tiek importēts personīgas lietošanas nolūkā.

55. Francijas valdība, kuru šajā jautājumā atbalsta Nīderlandes valdība (skat. iepriekš šo secinājumu 23. punktu), norāda, ka Francijas tiesību sistēma šādā gadījumā neuzliek šādu pienākumu. Tātad iesniedzējtiesa ir kļūdaini interpretējusi jautājumu par nosaukuma piešķiršanu importētajam līdzeklim.

c) Par pienākuma veikt nodevas maksājumu EUR 800 samērīgumu

56. Pienākums veikt pārāk augstu nodevas maksājumu pirms augu aizsardzības līdzekļa importa var atturēt no šādas rīcības. Tas var tieši vai netieši, reāli vai potenciāli kavēt importu un attiecīgi EKL 28. panta lietderīgu iedarbību. Atbilstoši Nīderlandes valdības aprēķiniem summa EUR 800 nav pārāk liela, salīdzinot ar to, ko importētājs var ietaupīt. Tomēr šāds aprēķins nav īpaši lietderīgs, zinot, ka attiecīgā nodeva nav saistīta ar iespējamiem ietaupījumiem, bet ir atkarīga no izdevumiem saistībā ar pārbaudēm, ko valsts iestādes īsteno, lai pārbaudītu līdzekļa, kura importam tiek lūgta atļauja, identiskumu ar references līdzekli. Lai ievērotu samērīguma principu, šāda nodeva nedrīkst pārsniegt faktiskās izmaksas, kas rodas, pārbaudot līdzekļa, kura importam tiek lūgta atļauja, identiskumu ar references līdzekli.

57. Francijas valdība apgalvo, ka summa EUR 800 ir pamatota ar to, ka administrācija pārbauda dokumentus, vēršoties pie ārvalstu kolēģiem. Paralēlā importa princips noteic, ka līdzekļa, kura importam tiek lūgta atļauja, identiskums tiek pārbaudīts, salīdzinot ar “references produktu”, tas ir, jau importētu līdzekli, nevis izcelsmes līdzekli ( 28 ).

58. Salīdzinājumam ( 29 ) jānorāda, ka Apvienotajā Karalistē izmaksas atšķiras atkarībā no tā, vai paralēlajam importam ir personīgi vai komerciāli mērķi ( 30 ). Slovēnijā izmaksas ir vienādas neatkarīgi no importa mērķa un nepārsniedz EUR 17,73 gadā ( 31 ).

59. Tātad uz pirmo jautājumu jāatbild, ka dalībvalsts ir tiesīga paralēlā importa gadījumā piemērot vienkāršotu atļaujas procedūru lauksaimniekam, kurš importē augu aizsardzības līdzekli tikai sava lauksaimniecības uzņēmuma vajadzībām. Tomēr attiecībā uz šādu katram importētājam individuāli izsniedzamu atļauju nevar attiecināt nosacījumu par importētā produkta apzīmēšanu ar importētāja preču zīmi, un to nevar apgrūtināt ar nodevu, kas pārsniedz faktiskās izmaksas saistībā ar līdzekļa, kura importam tiek lūgta atļauja, identiskuma pārbaudi, salīdzinot ar references līdzekli.

B — Par otro prejudiciālo jautājumu

60. Otrā prejudiciālā jautājuma mērķis ir noteikt, vai iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/Francija attiecībā uz personīgo zāļu importu, ko veic indivīdi, var tikt transponēts attiecībā uz augu aizsardzības līdzekļiem, ko importē lauksaimnieki tikai savu lauksaimniecības uzņēmumu vajadzībām.

61. Šajā lietā Francijas Republika tika atzīta par vainīgu tāpēc, ka tā noteica iepriekšējas atļaujas procedūru tādu homeopātisko zāļu, kuras likumīgi izrakstītas Francijā un reģistrētas citā dalībvalstī, personīgam importam, kas nav veikts ar personīgo transportu.

62. Kā norādīts iepriekš 44. un 45. punktā, nevar salīdzināt zāles, kuras ārsts ir izrakstījis konkrētam pacientam, ar augu aizsardzības līdzekļiem, kurus izmanto pārdošanai paredzētiem augiem.

63. Tātad uz otro jautājumu jāatbild, ka iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/Francija attiecībā uz personīgo zāļu importu, ko veic indivīdi, nav transponējams attiecībā uz augu aizsardzības līdzekļiem, ko importē lauksaimnieki tikai savu lauksaimniecības uzņēmumu vajadzībām.

VII — Secinājumi

64. Ievērojot iepriekš minētos apsvērumus, piedāvāju Tiesai uz Monpeljē Apelācijas tiesas uzdotajiem jautājumiem atbildēt šādi: 1) dalībvalsts ir tiesīga paralēlā importa gadījumā piemērot vienkāršotu atļaujas procedūru lauksaimniekam, kurš importē augu aizsardzības līdzekli tikai sava lauksaimniecības uzņēmuma vajadzībām. Tomēr uz šādu katram importētājam individuāli izsniedzamu atļauju nevar attiecināt nosacījumu par importētā produkta apzīmēšanu ar importētāja preču zīmi, un to nevar apgrūtināt ar nodevu, kas pārsniedz faktiskās izmaksas saistībā ar līdzekļa, kura importam tiek lūgta atļauja, identiskuma pārbaudi, salīdzinot ar references līdzekli; 2) Tiesas 2005. gada 26. maija spriedums lietā C-212/03 attiecībā uz personīgo zāļu importu, ko veic indivīdi, nav transponējams attiecībā uz augu aizsardzības līdzekļiem, ko importē lauksaimnieki tikai savu lauksaimniecības uzņēmumu vajadzībām.

( 1 ) Oriģinālvaloda — franču.

( 2 ) OV L 230, 1. lpp.

( 3 ) 1994. gada 7. maijaJournal officiel de la République française, 6683. lpp.

( 4 ) 2001. gada 14. aprīļaJournal officiel de la République française, 5811. lpp. Teksts kodificēts Lauku Kodeksa R 253-52.–R.253-55. pantā.

( 5 ) 2001. gada 27. jūlijaJournal officiel de la République française, 12091. lpp.

( 6 ) 2005. gada 26. maija spriedums lietā C-212/03 (Krājums, I-4213. lpp.).

( 7 ) 1999. gada 11. marta spriedums lietā C-100/96 (Recueil, I-1499. lpp.).

( 8 ) 2004. gada 1. aprīļa spriedums lietā C-112/02 (Recueil, I-3369. lpp.).

( 9 ) 2006/0136 (COD) — COM(2006) 388 galīgā red. I Pielikums — Zonu noteikšana augu aizsardzības līdzekļu atļauju piešķiršanai — paredz C zonu — dienvidi, kurā ietilpst Francija un Spānija, kā arī Portugāle, Grieķija, Itālija, Kipra un Malta.

( 10 ) Tiesas 1974. gada 11. jūlija spriedums lietā 8/74 Dassonville (Recueil, 837. lpp.) un 1979. gada 20. februāra spriedums lietā 120/78 Rewe-Zentral (“Cassis de Dijon”) (Recueil, 649. lpp.).

( 11 ) Tiesas 1988. gada 20. septembra spriedums lietā 302/86 Komisija/Dānija (Recueil, 4607. lpp., 9. punkts). Valsts tiesību aktā uzliktais pienākums ražotājiem un importētājiem ieviest tukšo iepakojumu uzglabāšanas un savākšanas sistēmu, atļaujot alus un atspirdzinošo dzērienu tirdzniecību tikai tāda veida iepakojumā, kas ir pārstrādājams, ir nepieciešams, lai sasniegtu izvirzītos mērķus vides aizsardzības jomā, kā rezultātā ierobežojumi attiecībā uz preču brīvu apriti nav nesamērīgi (13. punkts).

( 12 ) 1983. gada 14. jūlija spriedums lietā 174/82 Sandoz (Recueil, 2445. lpp., 18. punkts). Valsts tiesību normās vai praksē nevar izmantot EKL 30. pantā paredzētās atkāpes, ja cilvēku veselību un dzīvību vienlīdz efektīvi var aizsargāt ar pasākumiem, kas mazāk ierobežo tirdzniecību Kopienā (it īpaši skat. 2002. gada 10. septembra spriedumu lietā C-172/00 Ferring, Recueil, I-6891. lpp., 34. punkts, un 2003. gada 8. maija spriedumu lietā C-15/01 Paranova Läkemedel u.c., Recueil, I-4175. lpp., 24. punkts).

( 13 ) Par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū skat. Krauss, V. Die Zweitanmelderproblematik im Pflanzenschutzrecht, Diss., Frankfurte pie Mainas, 1993, 1.–5. lpp.; tas pats autors, Nationale Marktzugangsbeschränkungen für Pflanzenschutzmittelimporte, Europäische Zeitschrift für Wirtschaftsrecht, 1997, Heft 11, 331.–334. lpp.; Fluck, J. Konsequenzen der europäischen Wirkstoffzulassung für bestandkräftige deutsche Pflanzenschutzmittel-Zulassungen, Europarecht 1999, Heft 5, 687.–696. lpp.; Fischer, K. Ursprungsidentität bei Arzneimittelzulassung, Europäische Zeitschrift für Wirtschaftsrecht 2004, Heft 17, 530.–533. lpp., un Die Erteilung einer Verkehrsfähigkeitsbscheinigung beim Parallelimport von Pflanzenschutzmitteln, Berlīne, 2006; Köpl, C. un Fredel, A. Parallelimport von Pflanzenschutzmitteln, Neue Zeitschrift für Verwaltungsrecht 2004, Heft 5, 569.–572. lpp.; Quart, P. E. EU-Parallelimporte von Pflanzenschutzmitteln, Wettbewerb in Recht und Praxis 2005, Heft 3, 323.–330. lpp.; Koof, P. Welche gesetzlichen Rahmenbedingungen braucht der Pflanzenschutz- und Generikahandel in der Europäischen Union unter den Anforderungen des globalen Marktes?, Agrar- und Umweltrecht 2005, Heft 11, 349.–357. lpp.; Bouveresse, A. Commentaire, Autorisation de mise sur le marché, Revue mensuelle LexisNexis JurisClasseur, 2005, 19.–20. lpp.; Berr, C. J. Retrait d’une autorisation de mise sur le marché, Revue trimestrielle LexisNexis JurisClasseur 2006, 678.–679. lpp.; Erlbacher, F. Neueste Rechtsprechung der Europäischen Gerichte in den Bereichen Landwirtschaft, Fischerei, Tiergesundheit und Pflanzenschutz, (2. Halbjahr 2006), Argrar- und Umweltrecht 2007, Heft 2, 46. lpp.

( 14 ) 1998. gada 17. septembra spriedums lietā C-400/96 (Recueil, I-5121. lpp., 8. punkts) attiecībā uz precēm, kuras vēl nav laistas importētājas dalībvalsts tirgū, nosaka: “[k]ā procedūra, kas ieviesta ar Direktīvas 4. pantu, tā arī procedūra, kas ieviesta ar 8. pantu, attiecas vienīgi uz gadījumu, kad atļauja tiek lūgta pirmo reizi attiecībā uz tādu augu aizsardzības līdzekli, kurš vēl nav bijis atļauts dalībvalstī, kurā tiek lūgta atļauja”.

( 15 ) Iepriekš minētais spriedums, 31. punkts.

( 16 ) Iepriekš minētais spriedums, 32. punkts.

( 17 ) Iepriekš minētais spriedums lietā British Agrochemicals Association, 40. punkts.

( 18 ) Jānorāda, ka lietā C-201/06 Komisija/Francija prasības sakarā ar valsts pienākumu neizpildi priekšmets ir identiskuma kritēriju jēdziens. Šajā lietā, kas šobrīd tiek izskatīta Tiesā, Komisija uzskata, ka Francijas Republika, prasot paralēli importētam augu aizsardzības līdzeklim un references līdzeklim “kopīgo izcelsmi” (identisku ražotāju), nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 28. pants.

( 19 ) Iepriekš minētais spriedums lietā Kohlpharma, 21. punkts.

( 20 ) Direktīvas 91/414 devītajā apsvērumā ir norādīts, ka “noteikumiem, kas regulē atļauju piešķiršanu, jānodrošina augsti aizsardzības standarti, ar kuru palīdzību jo īpaši jāaizliedz tādu augu aizsardzības līdzekļu atļaušana, kuru radītie draudi veselībai, gruntsūdeņiem un videi, kā arī cilvēku un dzīvnieku veselībai ir lielāki, salīdzinot ar augkopības uzlabošanas mērķi”.

( 21 ) Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 22. jūlija Lēmuma Nr. 1600/2002/EK, ar ko nosaka Sesto Kopienas vides rīcības programmu, 7. panta c) apakšpunkts. Komisijas ziņojumā par šo sesto programmu (COM(2001) 31 galīgā redakcija, 47. lpp.) ir norādīts, ka “[ķ]īmisku vielu grupa, kas prasa īpašu uzmanību, ir pesticīdi (tas ir, augu aizsardzības līdzekļi un biocīdi). Tie, piesārņojot gruntsūdeņus, augsni, pārtikas produktus un pat gaisu, var apdraudēt cilvēku veselību. Datu trūkums šajā jautājumā apgrūtina noteikt problēmas apmēru un tendences, bet ir pietiekami pierādījumi, lai apgalvotu, ka problēma ir nopietna un tā pieaug. Īpaši satraucošs ir gruntsūdeņu piesārņojums. Vidēji 65 % no dzeramā ūdens Eiropā tiek iegūti no gruntsūdeņiem, un pat pēc pasākumiem, kas veikti, lai novērstu turpmāku piesārņošanu, daudzos gadījumos ir nepieciešams ilgs laiks, lai gruntsūdeņi sasniegtu apmierinošu kvalitātes līmeni. Tāpat bažas rada pārtikas produktu piesārņojums, ko pierāda dažu pesticīdu ilgtermiņa uzkrāšanās augos un dzīvniekos, ietekmējot to veselību un spēju reproducēties”.

( 22 ) Attiecībā uz Francijas teritoriju jāmin raksts 2007. gada 12. jūnija žurnālā Le Monde (M. Ozano [M. Auzanneau]), kurā ir sniegta šāda informācija: F. Veijerets [F. Veillerette] (Pesticides, Fayard, 2007, līdzautors) uzskata, ka: “Francijā tiek izmantoti aptuveni deviņi simti pesticīdu molekulu. Tās var atrast visur, ikdienā tās ēd visi. Tā kā to klātbūtne ir visur, zinātniekiem rodas grūtības noteikt precīzus apdraudējuma avotus atšķirībā no tādas ierobežotas problēmas kā azbesta gadījumā”; I. Baldi [I. Baldi] (Bordo Universitātes lektors), kurš uzstāj, ka trūkst zinātniski pierādītu rezultātu attiecībā uz iespējamu apdraudējumu saistībā ar pesticīdu piesātinājumu pārtikā, uzskata, ka “Pasaulē ir ap trīsdesmit pētījumu, kas pierāda, ka pieaug risks saslimt ar smadzeņu audzēju, un desmitiem citu pētījumu, kas liecina, ka citas patoloģijas kļūst biežākas”. Turklāt saskaņā ar Francijā veiktu pētījumu lauksaimniekiem, kas vairāk saskaras ar pesticīdiem, kā arī cilvēkiem, kas tos izmanto telpaugiem, statistiski ir divas reizes lielāka iespēja saslimt ar smadzeņu audzēju (Occupational and environmental medicine, http://oem.bmj.com/).

( 23 ) Piedāvātās Regulas mērķis ir aizstāt Direktīvu 91/414. Tās mērķis ir ierobežot ķīmisko vielu izmantošanu augu aizsardzības līdzekļu sastāvā.

( 24 ) Vācijas tiesībās šis jautājums pašreiz ir nenoteikts. Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Administratīvā apelācijas tiesa) (VGH Baden-Württemberg, Urteil vom 23.1.2007 — Az. 4 S 1379/04 -, Juris) tomēr nosprieda, ka atbilstoši Pflanzenschutzgesetz (likuma par augu aizsardzību) literārai interpretācijai arī personīga paralēla importa gadījumā ir vajadzīga vienkāršota ALT, lai saglabātu augstus drošības standartus, kas paredzēti Direktīvā 91/414.

( 25 ) Plant Protection Products Regulations (Augu aizsardzības līdzekļu reglaments), 2005 (Statutory Instrument 2005/1435).

( 26 ) Zakon o fitofarmacevtskih sredstvih (Likuma par augu aizsardzības līdzekļiem) 32.a pants, Uradni list Republike Slovenije (Slovēnijas Republikas Oficiālais vēstnesis), 35/2007, 5017. lpp.

( 27 ) Protection Products Regulations (Augu aizsardzības līdzekļu reglaments), 2005, 19. pants.

( 28 ) Turklāt tas ir skaidri norādīts Francijas tiesību normās, jo 2001. gada 4. aprīļa dekrēta pirmajā pantā ir noteikts, ka “Līdzekļa, kuru ieved valsts teritorijā, identiskumu ar references līdzekli nosaka, ņemot vērā [..]”.

( 29 ) Vācijā vienkāršotas ALT procedūras izmaksas svārstās no EUR 160 (gadījumā, ja vienkārši tiek pārbaudīti dokumenti) līdz EUR 1840, [ko nosaka] Anlage Gebührenverzeichnis Nr. 5700 du “Verordnung über Kosten des Bundesamtes für Verbraucherschutz und Lebensmittelsicherheit und der Biologischen Bundesanstalt für Land- und Forstwirtschaft im Pflanzenschutzbereich (Pflanzenschutzmittel-Gebührenverordnung — PflSchMGebV)” in der Fassung der Bekanntmachung vom 9. März 2005, BGBl. I S. 744, geändert am 12. März 2007, BGBl. I S.319 (2. panta 1. punkts Likumā par augu aizsardzību un pielikums Nr. 5700, kurā ir uzskaitītas atlīdzības likmes augu aizsardzības jomā, kas attiecas uz Ministrijas dekrētu par Valsts patērētāju aizsardzības un pārtikas drošības aģentūru un Valsts lauksaimniecības un mežu aģentūru (dekrēts par atlīdzību augu aizsardzības jomā — PflSchMGebV), kas publicēts 2005. gada 9. martā, BGBl. I, 744. lpp., ar grozījumiem, kas publicēti 2007. gada 12. martāBGBl. I, 319. lpp). Izmaksas attiecībā uz līdzekļa paralēlo importu tikai personīgai lietošanai nav skaidri definētas.

( 30 ) Izmaksas tomēr ir augstas: mazliet vairāk pār EUR 700 par paralēlo importu personīgai lietošanai un vēl vairāk par paralēlo importu komerciāliem mērķiem (aptuveni EUR 1600), un iespējamās papildu izmaksas par preču zīmes piešķiršanu (jāpieskaita aptuveni EUR 450). Izmaksas ir uzskaitītas dokumentā Plant Protection Products (Fees) Regulations 2007, kas stājies spēkā 2007. gada 1. martā (http://www.opsi.gov.uk/SI/si2007/uksi_20070295_en.pdf).

( 31 ) Uredba o stroških v zvezi z registracijo fitofarmacevtskih sredstev, ocenjevanjem aktivnih snovi in izdajo dovoljenj za fitofarmacevtska sredstva (Tiesību normas par izdevumiem attiecībā uz augu aizsardzības līdzekļu reģistrāciju, aktīvo vielu pārbaudi un augu aizsardzības līdzekļu atļaujas izsniegšanu) 4. pants (Uradni list Republike Slovenije Nr. 36/2005).