ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
27.

Tiesa arī noteica, ka, lai izveidotu tādu KNT saraksta projektu, kura rezultātā tiktu izveidots saskaņots ĪADT Eiropas ekoloģijas tīkls, Komisijas rīcībā jābūt “izsmeļošam to teritoriju sarakstam, kurām ir vietējā līmeņa ekoloģiskā interese, kas ir nozīmīga, raugoties no Dabisko dzīvotņu direktīvas mērķa aizsargāt dabiskās dzīvotnes un savvaļas floru un faunu. Līdz ar to saraksts tiek izveidots, pamatojoties uz direktīvas III pielikumā (1. posms) noteiktajiem kritērijiem”. Tiesa noteica, ka vienīgi šādā veidā “ir iespējams sasniegt Dabisko dzīvotņu direktīvas 3. panta 1. punkta pirmajā daļā noteikto mērķi saglabāt vai atjaunot dabisko dzīvotņu veidu un attiecīgo sugu dzīvotņu labvēlīgo aizsardzības statusu dabiskās izplatības areālā, kas var pārsniegt vienu vai vairākas Kopienas teritorijā noteiktās robežas”. Kad dalībvalsts izstrādā valsts teritoriju sarakstu, tā nevar iegūt precīzu detalizētu informāciju par dzīvotņu situāciju citās dalībvalstīs. Līdz ar to tā nevar “pēc savas ierosmes, ekonomisku, sociālu vai kultūras prasību vai reģionālu vai vietēja rakstura īpatnību dēļ izslēgt teritorijas, kurām valsts līmenī ir būtiska ekoloģiska nozīme, ņemot vērā aizsardzības mērķi, neapdraudot šī mērķa sasniegšanu Kopienas līmenī”. Ja dalībvalstīm tiktu ļauts šādi rīkoties, “Komisija nevarētu būt droša, ka tās rīcībā ir izsmeļošs to teritoriju saraksts, kas var tikt atzītas par ĪADT, līdz ar to rodas risks, ka mērķis apvienot šīs teritorijas vienotā Eiropas ekoloģijas tīklā varētu netikt sasniegts” ( 11 ).
60.

2009. gada 10. februāra spriedumā lietā Komisija/Itālija ( 19 ) Tiesa no jauna skaidri precizēja, ka EKL 28. pants atspoguļo pienākumu ievērot citās dalībvalstīs likumīgi saražotu un tirgotu produktu nediskriminācijas un savstarpējās atzīšanas principus, kā arī nodrošināt Kopienas produktiem brīvu pieeju valstu tirgiem. No tā izriet, ka savstarpējās atzīšanas klauzula ir viens no pasākumiem, lai izpildītu no EKL 28. panta izrietošos pienākumus.
38.

Tā apgalvo, ka gada vinjetes piešķiršana bez maksas invalīdiem ir uzskatāma par no apdrošināšanas iemaksām neatkarīgu sociālo pakalpojumu. No judikatūras, it īpaši no lietas Grzelczyk ( 7 ), izriet, ka uz no apdrošināšanas iemaksām neatkarīgu sociālo pakalpojumu saņemšanu nevar attiecināt tādus nosacījumus, kas atšķiras no tiem, kādi tiek piemēroti attiecīgās dalībvalsts pilsoņiem, kas tomēr šajā gadījumā tā nav.
21.

Tā, paziņojot Lēmumu 2005/449 Francijas Republikai (vai, iespējams, to publicējot Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī ( 8 )), stājas spēkā atļauja piemērot nodokļa atbrīvojumu. Ja Francijas likumdevējs dekrētu būtu pieņēmis jau pirms atļaujas saņemšanas un tā piemērošanu pakārtojis atliekošam nosacījumam par to, ka Komisijai ir jāpiekrīt šim pasākumam, tad Foselev uz nodokļa atbrīvojumu būtu varējis atsaukties jau no lēmuma spēkā stāšanās brīža ( 9 ). Šajā gadījumā atbrīvojums visādā ziņā būtu izrietējis nevis no lēmuma, bet gan no dekrēta. Valsts likumdevējs tomēr nebija izvēlējies citu alternatīvu, kas bija tā rīcībā: tas vispirms sagaidīja Komisijas atļauju un tikai tad izdeva dekrētu, ar kuru valsts nodokļu tiesībās tika iekļauts nodokļa atbrīvojums. Tam, ka otrais tiesību akts tika pieņemts vairāk nekā gadu pēc pirmā pieņemšanas, no Kopienu tiesību viedokļa nav nekādas nozīmes.
61.

Līdz ar to iebildumu par atbrīvojuma no pievienotās vērtības nodokļa iespējamu ļaunprātīgu izmantošanu, ja valsts tiesību aktos šis atbrīvojums ir saistīts ar atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļa, jāņem vērā atbrīvojuma no pievienotās vērtības nodokļa ietvaros, un tas nevar būt iemesls, lai ierobežoti interpretētu Regulas Nr. 918/83 27. pantu pretēji tā plašajam formulējumam.
48.

Taču minētā judikatūra ir jāskata to pamatā esošo specifisko apstākļu kontekstā un, manuprāt, to nevar vienkārši piemērot šīs lietas apstākļiem. It īpaši šajā sakarā jānorāda, ka minētās lietas attiecās uz divpusējām nodokļu konvencijām un, kā jau skaidri izriet no Tiesas judikatūras, nodokļu tiesību jomā rezidence vai uzņēmējdarbības vieta var būt piesaistes faktors, lai iegūtu pilnvaras nodokļu jomā ( 23 ). No tā izriet, ka saistībā ar nodokļu konvencijās piešķirtajām priekšrocībām citas dalībvalsts rezidents vai tajā dibināts uzņēmums var būt situācijā, kas objektīvi atšķiras no šādas konvencijas līgumslēdzējas dalībvalsts rezidentu vai tajā dibinātu uzņēmumu situācijas, kā rezultātā vienlīdzīga attieksme attiecībā uz konvencijā paredzētām priekšrocībām netiek prasīta ( 24 ).
102.

Manuprāt, attiecīgā tiesiskā regulējuma diskriminējošā un ierobežojošā iedarbība, ko gan nešaubīgi palielina vai samazina attiecīgajā tiesiskajā regulējumā noteiktais atmaksas termiņš un nosacījumi, tomēr pastāv attiecībā uz darba ņēmējiem vai Savienības pilsoņiem, kuri vairs nemaksā nodokļus Vācijā pilnā apmērā sakarā ar darba vai dzīvesvietas pārcelšanu no Vācijas uz citu dalībvalsti ( 60 ). Turklāt fakts, ka šiem darba ņēmējiem vai Savienības pilsoņiem nav jāmaksā nodoklis Vācijā par maksājumiem no pensijas uzkrājuma, kad tam pienāk laiks, nelikvidē, kā to apgalvo Vācijas Federatīvā Republika, attiecīgo diskrimināciju vai ierobežojumu. Vācijas Federatīvā Republika pati norāda savos apsvērumos, ka kompetence aplikt ar nodokli šos maksājumus ir piešķirta citai dalībvalstij saskaņā ar nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanas līgumiem starp šīm dalībvalstīm un Vācijas Federatīvo Republiku. Manuprāt, Vācijas Federatīvā Republika nevar paļauties uz faktu, ka maksājumi no pensijas uzkrājuma varētu netikt aplikti ar nodokli vai tikt aplikti pēc zemākas likmes citā dalībvalstī, lai parādītu, ka attiecīgā diskriminācija vai ierobežojums ir likvidēts. Šādi apstākļi nelikvidē attiecīgo diskrimināciju vai ierobežojumu, bet tikai nejauši mazina tās ietekmi.
39.

Katrā ziņā, kad akciju ieviešana klīringa pakalpojumu sniedzējā ir pirmais darījums ar šīm akcijām pēc to emisijas, kā tas ir šajā gadījumā, ir jānorāda, ka, lai piemērotu Direktīvas 12. panta izpratnē pamatotu nodokli, izvairoties no 11. pantā norādītā aizlieguma, no juridiskā viedokļa ir noteikti jānošķir vērtspapīru emisija (ko neapliek ar nodokli Direktīvas 11. panta izpratnē) no pirmā to pārveduma. Tādējādi šādu pirmo pārvedumu, kas būtu to ietveršana klīringa pakalpojumu sniedzējā, varētu aplikt ar nodokli, pamatojoties uz Direktīvas 12. pantu.
29.

Ar to pretrunā nav Tiesas spriedumā Collée ( 17 ) atzītais, ka “valsts pasākums, kas atbrīvo no nodokļa piegādi Kopienas teritorijā tikai tad, ja ir ievērotas formālas prasības, neņemot vērā pamatprasības un it īpaši, vai tās ir ievērotas, pārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai nodrošinātu precīzu nodokļa iekasēšanu”. Atšķirībā no regulējuma par nodokļu uzlikšanu Kopienas ietvaros gūtiem ienākumiem un Kopienas ietvaros veiktu piegāžu atbrīvojumu no nodokļa nodokļu parāds saskaņā ar Sestās direktīvas 21. panta 1. punkta c) apakšpunktu nav atkarīgs no tā, vai apgrozījums ir apliekams ar nodokli pēc būtības, bet gan saistīts vienīgi ar formālo kritēriju par rēķina izrakstīšanu.
40.

Acīmredzami Pirmās instances tiesa pārsūdzētajā spriedumā jautājumu par to, vai Kopienas iekšējā tirdzniecība ir tikusi faktiski ietekmēta, un līdz ar to jautājumu par to, vai ir pārkāpts EKL 81. un 82. pants, sajauca ar jautājumu par to, vai kādas no šīm sekām ir pietiekami būtiskas, lai attaisnotu to, ka Komisija uzsāk iespējamā pārkāpuma izmeklēšanu.
12.

Kā izriet no iepriekš minētajām lietām, prasība par konkursa izsludināšanu ir pamatota Kopienu primārajās tiesībās un ir obligāti jāievēro. Līguma slēgšanas tiesību piešķiršana bez iepriekšēja paziņojuma par konkursu var kaitēt ne tikai potenciālajiem pieteikuma iesniedzējiem, bet arī sabiedrībai, kas maksā par publiskā iepirkuma projektiem ar nodokļu starpniecību, un var izkropļot publiskā iepirkuma tirgus konkurējošo raksturu, mazinot Līguma noteikumu par Kopienu pamatbrīvībām lietderīgo iedarbību. Tādēļ tiesību norma, ar kuru līgumslēdzējai iestādei ir ļauts nepaziņot par konkursu, ir jāinterpretē šauri. Direktīvas 93/38 20. panta 2. punkts ir šāda tiesību norma. Tajā ir noteikts, ka līgumslēdzējs subjekts var piešķirt līguma slēgšanas tiesības, iepriekš neizsludinot konkursu, un izsmeļoši izklāstīti gadījumi, kādos tas ir iespējams. Tiesa jau lēma par to, kā pareizi interpretēt šo tiesību normu spriedumā lietā Komisija/Grieķija, kas attiecās uz c) un d) apakšpunktiem attiecīgi par līgumiem, kurus tehnisku vai māksliniecisku iemeslu dēļ var izpildīt tikai noteikts izpildītājs, un par ārkārtējas steidzamības gadījumiem: “vispirms ir jāatgādina, ka 20. panta 2. punkta c) un d) apakšpunkts Direktīvā 93/38 — kas ir atkāpes no noteikumiem par publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu — ir jāinterpretē sašaurināti” ( 10 ). Šī lieta ir jāizlemj saskaņā ar a) apakšpunktu (par piedāvājumu neesamību vai par “neatbilstošiem” piedāvājumiem), kas ir jāinterpretē tikpat stingri kā c) un d) apakšpunkts, ņemot vērā, ka ne 20. panta 2. punkta būtībā un formulējumā, ne Tiesas spriedumā lietā Komisija/Grieķija nav nekā, kas varētu pamatot atšķirīgu pieeju interpretācijā.
133.

Lielākajā daļā gadījumu sabiedriskās raidorganizācijas bauda īpašu autonomiju no valsts, kas aizsargā tās no valsts iejaukšanās ne tikai programmu veidošanas jautājumā, bet arī jautājumos, kas skar to izdevumus. Ja arī Spānijas sabiedriskās televīzijas raidorganizācijas bauda šādu autonomiju no valsts — šī fakta konstatācija ir iesniedzējtiesas kompetencē —, tad to finanšu līdzekļi nekādā ziņā nebūtu jāuzskata par valsts līdzekļiem EKL 87. panta 1. punkta izpratnē ( 120 ).
4.

Iesniedzējtiesā izskatāmā lieta ir trīskārši delikāta, jo ziņa, kurā ir runa par Dānijā aizliegtu farmācijas produktu, parādījās tīmekļa vietnē un to bija parakstījis žurnālists. Visi šie fakti ir jāaplūko uzmanīgi, jo rada pretrunīgus apsvērumus. No vienas puses, apstāklis, ka runa ir par neatļautu līdzekli, prasa pēc bardzības. No otras puses, tas, ka žurnālists Damgārds [Damgaard] ir apgalvojis, ka viņam ir tiesības uz vārda brīvību, prasa elastīgāku un minēto brīvību respektējošu pieeju. Turklāt situāciju sarežģī tas, ka paziņojums tika izdarīts internetā, ņemot vērā grūtības, ar ko saskaras šīs tiesības tīkla virtuālajā pasaulē.
16.

Tomēr ceļā uz Turciju viens dzīvnieks nobeidzās Triestē [Trieste]. LAGRA informēja par šo nāves gadījumu Hauptzollamt un lūdza, lai attiecīgi tiktu grozīts tās pieteikums no 31 dzīvnieka uz 30 dzīvniekiem (un līdz ar to no 21413 kg uz 20715 kg). Šķiet, ka Hauptzollamt nebija pievērsusi uzmanību šim lūgumam. 1996. gada 19. aprīlī tā piešķīra eksporta kompensāciju saistībā ar visu 31 dzīvnieka grupu ( 7 ).
21.

Šo normu iespaids ir tāds, ka no meitas sabiedrības saņemtās dividendes vienmēr tiek ietvertas mātes sabiedrības ar nodokli apliekamo ienākumu pamatsummā, bet ne vienmēr tiek no tā atskaitītas, jo atskaitīšana netiek īstenota, ja mātes sabiedrībai par to pašu laika periodu nav bijis ar nodokļiem apliekamas peļņas. Šādā gadījumā dividenžu iekļaušana ar nodokli apliekamo ienākumu pamatsummā izraisa augstāku nodokli kopumā, jo tā samazina to zaudējumu apmēru, ko var pārnest uz nākamo gadu. Līdz ar to nodoklis tiks iekasēts nākamajā gadā, kurā ir gūta ar nodokļiem apliekama peļņa par papildu summu, kas atbilst visai vai daļai no dividenžu summas.
63.

Uzskatu, ka arī septītais Komisijas izvirzītais pamats ir neefektīvs. Būtībā iemesls, kādēļ Pirmās instances tiesa atcēla apstrīdēto lēmumu, ir pamatojuma neesamība saistībā ar izdarīto izvēli izmantot salikto procentu likmi. Tādēļ nešķiet, ka Pirmās instances tiesas vērtējumam attiecībā uz pretrunām starp dažādām piemērojamajām procentu likmēm, no vienas puses, laika posmā no atbalsta piešķiršanas līdz apstrīdētā lēmuma pieņemšanai un, no otras puses, laika posmā no šī lēmuma pieņemšanas līdz faktiskai atbalsta summas atgūšanai būtu izšķiroša nozīme, izvērtējot šī lēmuma atcelšanu, bet drīzāk šķiet, ka tas ir sniegts ad abundantiam.
85.

Piemērojot nepārtrauktības kritēriju, ir jāievēro, ka Tiesa jau spriedumā lietā Lair ( 48 ) atzinusi nepārtrauktu karjeru par retu parādību mūsdienu darba vidē salīdzinājumā ar to, kā bija agrāk. It īpaši no jauniešiem to profesionālās dzīves sākumā vairāku iemeslu dēļ bieži tiek sagaidīta elastība, vai arī darba tirgus nosacījumi to uzspiež saistībā ar izglītību un apmācību, kā arī pirmo darba vietu. Nepārtrauktības prasība tādēļ nebūtu jāinterpretē pārāk šauri, lai novērstu to, ka lielākajai daļai strādājošo studentu tiek liegts izmantot viņu tiesības, kas izriet no Kopienu darba ņēmēja statusa, lai gan viņi jau bija ekonomiski aktīvi un jau ir ienākuši uzņēmējas dalībvalsts darba tirgū.
31.

Spriedumā lietā Baumbast un R Tiesa nosprieda, ka prasītājam šajā lietā kā dalībvalsts pilsonim un līdz ar to Savienības pilsonim ir tiesības tieši atsaukties uz EKL 18. panta 1. punktu ( 10 ). Manuprāt, EKL 18. panta 1. punktā nepārprotami un precīzi noteiktās tiesības brīvi pārvietoties dalībvalstu teritorijā saskaņā ar šo tiesību normu ir tieši piešķirtas katram Savienības pilsonim, tomēr ievērojot EK līgumu un tā īstenošanai pieņemtajās normās noteiktos ierobežojumus un nosacījumus. Līdz ar to ES pilsoņiem ir tieši no EKL 18. panta 1. punkta izrietošas tiesības izbraukt no dalībvalsts teritorijas, tai skaitā no savas izcelsmes dalībvalsts, lai iebrauktu citas dalībvalsts teritorijā.
49.

Komisija uzsvēra grūtības, ar kādām sastapās trīs apdrošināšanas uzņēmumi no Francijas, Beļģijas un Īrijas, kuri piedāvāja transportlīdzekļu īpašnieku obligāto civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu Itālijā atbilstoši pakalpojumu sniegšanas brīvībai. Pirmais gadījums bija saistīts ar franču nedzīvības apdrošināšanas uzņēmumu ar filiālēm 14 dalībvalstīs, kurās tas praktizē līdzīgu uzņēmējdarbības modeli, aptverot uzņēmējdarbības un rūpniecības apdrošināšanu un piedāvājot auto apdrošināšanu lieliem komerciāliem autoparkiem. ISVAP apgalvoja, ka kopš 2003. gada šis uzņēmums, ņemot vērā tā piemērotās likmes, mēģināja apiet Likuma Nr. 990 11. pantā noteiktos pienākumus. ISVAP pieprasīja, lai uzņēmums sistemātiski paziņotu tā likmes ISVAP un piedāvātu likmes visām kategorijām apdrošinājuma ņēmēju visos ģeogrāfiskajos apgabalos, ietverot apgabalus, kuros uzņēmumam nebija nekādas stratēģiskas vēlēšanās iesaistīties. ISVAP uzlika uzņēmumam naudas sodus viena miljona eiro apmērā. Komisija arī norādīja uz Beļģijas apdrošināšanas uzņēmumu ar filiālēm 13 dalībvalstīs, kas atbilstoši pakalpojumu sniegšanas brīvībai piedāvā auto apdrošināšanu kā daļu no cita veida apdrošināšanas daudznacionālām sabiedrībām. 2003. gadā ISVAP apgalvoja, ka šis uzņēmums apgāja Likuma Nr. 990 11. pantā noteiktos pienākumus un, konkrētāk, ka šī uzņēmuma piemērotie tarifi bija ievērojami augstāki par vidējo tirgus rādītāju un bija vērsti uz to, lai apietu pienākumu sniegt apdrošināšanu. ISVAP uzlika šim Beļģijas uzņēmumam naudas sodu viena miljona eiro apmērā. Visbeidzot Komisija norādīja uz apdrošināšanas uzņēmumu, kas bāzējas Īrijā un ir daļa no starptautiskas auto nomas grupas. Šis uzņēmums, kuram ir filiāles astoņās dalībvalstīs, ir maza vienība ar tikai desmit darbiniekiem, un tas sniedz apdrošināšanas pakalpojumus savām mātes sabiedrībām bez nolūka sniegt apdrošināšanas pakalpojumus sabiedrībai kopumā nevienā no deviņām dalībvalstīm, kurās tas darbojas. Kaut gan uzņēmuma komercdarbība Itālijā kopš 1997. gada ir bijusi vērsta tikai uz auto apdrošināšanas pakalpojumu sniegšanu sabiedrībām, kas pieder tā mātes sabiedrībām, ISVAP uzskatīja, ka uzņēmumam ir jāievēro Likuma Nr. 990 11. pants. Komisija uzskata, ka ISVAP prasību ievērošana būtu prasījusi ļoti lielas investīcijas no attiecīgā uzņēmuma, tādas kā interneta vietnes izveidošana, tarifu aprēķināšana saskaņā ar ISVAP pamatnostādnēm, mājas lapas atjaunināšana un dienesta izveidošana, lai atbildētu uz potenciālo apdrošinājuma ņēmēju lūgumiem sniegt piedāvājumu. Papildus, ja uzņēmums piedāvātu auto apdrošināšanu sabiedrībai Itālijā kopumā, tad tas tieši skartu tā pienākumus saistībā ar maksātspējas robežām. Sakarā ar smagiem apgrūtinājumiem, kurus tam noteica ISVAP, attiecīgais uzņēmums beidza savu darbību Itālijā, un tā mātes sabiedrības tagad saņem auto apdrošināšanu no apdrošinātāja, kas ir trešā persona.
16.

Saskaņā ar Bürgerliches Gesetzbuch (Civilkodekss, turpmāk tekstā — “BGB”) 1616. pantu, ja vecāki izmanto vienu uzvārdu ( 12 ), tad līdzīgi kā Dānijā bērnam tiek piešķirts šis uzvārds. 1617. pantā ir noteikts: “1) Ja vecākiem nav kopīga laulāto uzvārda un ja viņi bērnu audzina kopīgi, viņi, paziņojot par to civilstāvokļa aktu reģistrācijas nodaļā, par bērna uzvārdu tā dzimšanas brīdī nosaka vai nu mātes, vai tēva uzvārdu. [..] Šis vecāku izvēlētais uzvārds ir jāpiešķir arī viņu vēlāk dzimušajiem bērniem. 2) Ja vecāki mēneša laikā pēc bērna piedzimšanas nenosaka bērna uzvārdu, tad Familiengericht (Ģimenes tiesa) ( 13 ) tiesības uz uzvārda noteikšanu noteic vienam no vecākiem. 1. punktu piemēro mutatis mutandis. Tiesa var noteikt termiņu šo tiesību izpildei. Ja pēc šī termiņa beigām tiesības noteikt uzvārdu nav īstenotas, bērnam tiek dots tā vecāka uzvārds, kuram šīs tiesības tikušas piešķirtas. 3) Ja bērns nav dzimis valsts teritorijā, tiesa vienam no vecākiem tiesības uz šī bērna uzvārda noteikšanu saskaņā ar 2. punktu piešķir tikai tad, ja to pieprasa viens no vecākiem vai bērns vai ja bērna uzvārds ir jāreģistrē Vācijas civilstāvokļa aktu reģistrā vai Vācijā izdotā personu apliecinošā dokumentā.”
35.

Pirmkārt jāatzīmē, ka šajā lietā nav strīda par to, ka izskatāmajai situācijai ratione personae un ratione materiae piemērojama Regula Nr. 1408/71, precīzāk sakot, ka Bosmani var uzskatīt par “darba ņēmēju” šīs regulas 2. panta 1. punkta nozīmē, lasot to kontekstā ar 1. panta a) punktu, un ka bērna pabalsts Vācijā atbilst nosacījumiem, lai to uzskatītu par “ģimenes pabalstu” šīs regulas 4. panta 1. punkta h) apakšpunkta nozīmē.
52.

No tā izriet, ka, lai noteiktu, vai privātpersona var gūt labumu no Regulas Nr. 1408/71 normām, it īpaši no tādiem aprēķināšanas noteikumiem kā 48. panta 2. punkts, pietiek ar to, ka tā atbilst 2. pantā uzskaitītajiem nosacījumiem. Tiesiskās paļāvības princips paredz, ka šie nosacījumi jāizvērtē, tieši atsaucoties uz periodiem, kuros attiecīgais darbinieks veicis savus darba pienākumus ( 18 ). Šī principa viendabīga piemērošana nozīmē arī, ka vēlāk iestājušies apstākļi, tādi kā dzīvesvieta pensijas pieteikuma iesniegšanas brīdī, nevar ietekmēt prasītāja tiesības uz pensijas aprēķināšanu saskaņā ar Regulā Nr. 1408/71 ietvertajiem aprēķināšanas noteikumiem un it īpaši — Regulas 48. panta 2. punktu ( 19 ).
138.

No šīs judikatūras izriet, ka, tā kā nav Kopienu tiesiskā regulējuma jautājumā par prettiesiski iekasētu valsts nodokļu vai nodevu atmaksu, katras dalībvalsts tiesību sistēmā ir jānosaka kompetentās tiesas un tiesvedības procesuālie noteikumi, kam jānodrošina to tiesību aizsardzība, kuras attiecīgajām personām ir piešķirtas ar Kopienu tiesībām, tomēr, pirmkārt, šie noteikumi nedrīkst būt mazāk labvēlīgi par tiem, kas attiecas uz līdzīgām valsts rakstura prasībām, un, otrkārt, tie nedrīkst padarīt praktiski neiespējamu vai pārmērīgi grūtu to tiesību īstenošanu, kas attiecīgajām personām izriet no Kopienu tiesību sistēmas ( 57 ). Tādējādi Tiesa ir atzinusi, — tas, ka dalībvalstis valsts procesuālajās normās nosaka saprātīgus termiņus, kuru neievērošanas gadījumā attiecīgās tiesības noilgst, kas “ir tiesiskās drošības pamatprincipa piemērošana, kurš aizsargā gan nodokļu maksātāju, gan attiecīgo administrāciju” ( 58 ), — atbilst Kopienu tiesībām. “Šādi termiņi nepadara praktiski neiespējamu vai pārmērīgi grūtu to tiesību īstenošanu, kas piešķirtas Kopienu tiesību sistēmā” ( 59 ). Turklāt apstāklis, ka Tiesa prejudiciālā nolēmuma lietā ir pieņēmusi spriedumu par attiecīgās Kopienu tiesību normas interpretāciju, neietekmē to, ka tādu saprātīgu prasību termiņu noteikšana valsts procesuālajās normās, kuru neievērošanas gadījumā attiecīgās tiesības noilgst, atbilst Kopienu tiesībām ( 60 ).
“1)

Vai EK līguma 52. pantam kontekstā ar 58. pantu (jaunajā redakcijā — EKL 43. pants kontekstā ar EKL 48. pantu) ir pretrunā situācija, kad Vācijas Federatīvā Republika kā izcelsmes valsts Vācijas mātes sabiedrībai, repatriējot Itālijas pastāvīgajai pārstāvniecībai piešķirtu tā saucamo sākumkapitālu, valūtas kursa svārstību dēļ radušos zaudējumus uzskata par daļu no pastāvīgās pārstāvniecības peļņas un, pamatojoties uz 1925. gada Vācijas un Itālijas konvencijas par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu 3. panta 1. un 3. punktā un 11. panta 1. punkta c) apakšpunktā noteikto atbrīvojumu no nodokļiem, tos izslēdz no Vācijas nodokļu bāzes aprēķina, lai gan valūtas kursa svārstību dēļ radušies zaudējumi nevar būt daļa no pastāvīgās pārstāvniecības peļņas, kas tiek aprēķināta nodokļu uzlikšanai Itālijā, un tādējādi tie netiek ņemti vērā nedz izcelsmes valstī, nedz arī valstī, kur atrodas pastāvīgā pārstāvniecība?
46.

Prasība pēc juridiskām attiecībām starp pakalpojumu saņēmēju un pakalpojumu sniedzēju, manuprāt, izriet arī no Sestās direktīvas 9. panta 2. punkta e) apakšpunktā paredzētā regulējuma. Saskaņā ar to noteikt, vai attiecīgais pakalpojums atbilst kādam no tiesību normā uzskaitītajiem pakalpojumiem, var pēc pakalpojumu saņēmēja un pakalpojumu sniedzēja noslēgtā līguma mērķa. Es uzskatu, ka minētās tiesību normas izpratnē pakalpojumu saņēmējs ir puse ar pakalpojumu sniedzēju noslēgta līguma ietvaros.
11.

Minētās direktīvas 3. panta 4. punktā ir noteikts: “Katra dalībvalsts pieņem pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu to, ka vispārējos [universālajos] pakalpojumos ietilpst vismaz šādi [pakalpojumi]: — to pasta sūtījumu savākšana, šķirošana, pārvadāšana un piegāde, kuru svars ir līdz diviem kilogramiem, — to pasta paku savākšana, šķirošana, pārvadāšana un piegāde, kuru svars ir līdz desmit kilogramiem, — ierakstīto sūtījumu un apdrošināto sūtījumu pakalpojumi.”
29.

Nonākot pie šī secinājuma, valsts tiesa galīgi neizlemj jautājumu, vai saskaņā ar valsts tiesībām frāze “iespējams konstatēt, pamatojoties uz paziņojumu par iepirkumu,” nozīmē, ka pārkāpumu jāspēj konstatēt, pamatojoties tikai uz paziņojumu par iepirkumu. Tā uzskata, ka, ja šī frāze var aptvert citus dokumentus, Lämmerzahl no iepirkuma procedūras dokumentu detaļām bija jāsaprot, ka minētā robežvērtība tiktu pārsniegta. Tai katrā ziņā to būtu bijis jāsaprot no saviem aprēķiniem. No otras puses, ja pārkāpumu jāspēj konstatēt, pamatojoties tikai uz paziņojumu par iepirkumu, tad tas vien, ka nebija norādīts līguma apjoms, būtu konstatējams pārkāpums, jo šāds trūkums būtu pretrunā VOL/A 17. panta 1. punkta otrās daļas c) apakšpunktam ( 17 ). Turklāt tas liegtu pretendentam pārliecināties par procedūras izvēles pareizību un nepieciešamības gadījumā to apstrīdēt.
65.

Iepriekš minēto iemeslu dēļ uzskatu, ka uz Verwaltungsgerichtshof uzdoto prejudiciālo jautājumu ir jāsniedz šāda atbilde: EKL 90. pantam ir pretrunā tāds valsts tiesību noteikums par nodokļiem, ar kuru par atkritumu apglabāšanu atkritumu izgāztuvē tiek uzlikta nodeva, bet paredzēts atbrīvot no šīs nodevas tādu atkritumu apglabāšanu, kas neapšaubāmi ir radušies piesārņotu platību drošības pasākumu vai sanācijas rezultātā, ja šīs platības ir reģistrētas likumā noteiktajos oficiālajos reģistros, turklāt šajos reģistros var tikt reģistrētas tikai attiecīgās dalībvalsts teritorijā esošas platības, līdz ar to arī atbrīvot no nodevas var vienīgi to atkritumu apglabāšanu, kas ir radušies šīs dalībvalsts teritorijā esošās piesārņotās platībās.