ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Direktīvas 2004/18 par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, ko groza ar Regulu Nr. 1177/2009, 45. pants, to lasot kopā ar tās 2. pantu, kā arī vienlīdzīgas attieksmes princips un pārskatāmības pienākums ir jāinterpretē tādējādi, ka tie atļauj izslēgt uzņēmēju no konkursa procedūras tad, ja šis uzņēmējs nav izpildījis konkursa dokumentācijā paredzēto pienākumu pievienot savam piedāvājumam deklarāciju – pretējā gadījumā tas tiks izslēgts no procedūras –, atbilstoši kurai pret šajā piedāvājumā norādīto šī uzņēmēja tehnisko direktoru nav uzsākts kriminālprocess vai tam nav kriminālsodāmības, pat ja pēc termiņa piedāvājumu iesniegšanai beigām šāda deklarācija līgumslēdzējai iestādei tika paziņota vai ja ir ticis pierādīts, ka tehniskā direktora amats šai personai ir norādīts kļūdas dēļ.

(sal. ar 50. punktu un rezolutīvo daļu)
Uzraudzība, kas tiek veikta ar tādu personu vizuālu ierakstīšanu un kas tiek uzglabāta cirkulējošā ieraksta iekārtā, proti, cietajā diskā, saskaņā ar Direktīvas 95/46 par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti 3. panta 1. punktu ir personas datu apstrāde ar automatizētiem līdzekļiem. Jēdziens “personu datu apstrāde” minētās direktīvas 2. panta b) punktā tā ir definētas kā “jebkura ar personas datiem veikta darbība vai [visu] darbību kopums [..] – kā vākšana, reģistrēšana [ierakstīšana], [..] uzglabāšana [..]”. Kā tas izriet it īpaši no direktīvas preambulas 15. un 16. apsvēruma, videonovērošana principā ietilpst šīs direktīvas piemērošanas jomā, ciktāl tā nozīmē automātisku apstādi.

Direktīvas 95/46 par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti 3. panta 2. punkta otrais ievilkums ir jāinterpretē tādējādi, ka tādas kameras sistēmas izmantošana, ar kuru tiek veikts personu vizuālais ieraksts, kas tiek uzglabāts cirkulējošā ieraksta iekārtā, proti, cietajā diskā, un kuru fiziska persona ir uzstādījusi pie savas ģimenes mājas ar mērķi aizsargāt mājas īpašnieku īpašumu, veselību un dzīvību, bet ar šo sistēmu tiek uzraudzīta arī publiskā telpa, nav datu apstrāde tikai un vienīgi personiskām vai sadzīviskām vajadzībām.

Kā izriet no Direktīvas 95/46 1. panta un preambulas 10. apsvēruma, tās mērķis ir nodrošināt fizisko personu pamatbrīvību un pamattiesību, it īpaši viņu tiesību uz privātās dzīves neaizskaramību saistībā ar personas datu apstrādi, augstu aizsardzības līmeni. Šajā ziņā pamattiesību uz privātās dzīves neaizskaramību aizsardzība, kas garantēta Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. pantā, prasa, lai atkāpes no personas datu aizsardzības un tās ierobežojumi tiktu īstenoti, stingri ievērojot vajadzīgās robežas. Ciktāl Direktīvas 95/46 tiesību normas, tā kā tajās reglamentēta personas datu apstrāde, kas var kaitēt pamatbrīvībām un it īpaši tiesībām uz privātās dzīves neaizskaramību, noteikti ir jāinterpretē, ievērojot pamattiesības, kas ir ierakstītas minētajā hartā, šīs direktīvas 3. panta 2. punkta otrajā ievilkumā paredzētā atkāpe ir jāinterpretē šauri.

Turklāt šī šaurā interpretācija ir pamatota arī ar šīs tiesību normas formulējumu, atbilstoši kuram no Direktīvas 95/46 piemērošanas jomas ir izslēgta datu apstrāde ne tikai vienkārši personiskām vai sadzīviskām vajadzībām, bet “tikai un vienīgi” personiskām vai sadzīviskām vajadzībām. Līdz ar to Direktīvas 95/46 3. panta 2. punkta otrajā ievilkumā paredzētā atkāpe uz personas datu apstrādi ir attiecināma vienīgi tad, ja tā tiek veikta tikai un vienīgi tās personas, kura veic šo apstrādi, personiskā vai sadzīviskā sfērā. Ciktāl videonovērošana kaut vai daļēji aptver publisko telpu un tādēļ ir vērsta uz personas, kura ar šo līdzekli veic datu apstrādi, privātās sfēras ārpusi, to nevar uzskatīt par darbību tikai un vienīgi “personiskām vai sadzīviskām vajadzībām” Direktīvas 95/46 3. panta 2. punkta otrajā ievilkuma izpratnē.

(sal.ar 27.–31., 33. un 35. punktu, kā arī rezolutīvo daļu)
Lieta C‑453/13

The Queen, pārstāvot: Newby Foods Ltd

pret

Food Standards Agency

(High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Veselības aizsardzība — Regula (EK) Nr. 853/2004 — Higiēnas noteikumi, kas piemērojami dzīvnieku izcelsmes pārtikai — I pielikuma 1.14. un 1.15. punkts — Jēdzieni “mehāniski atdalīta gaļa” un “gaļas izstrādājumi” — Regula (EK) Nr. 999/2001 — Dažu transmisīvo sūkļveida encefalopātiju profilakse, kontrole un apkarošana — Patērētāju aizsardzība — Direktīva 2000/13/EK — Pārtikas produktu marķēšana un noformēšana”

Kopsavilkums – Tiesas (desmitā palāta) 2014. gada 16. oktobra spriedums

Sabiedrības veselība — Dzīvnieku izcelsmes pārtikas higiēna — Patērētāju tiesību aizsardzība — Pārtikas produktu marķēšana un noformēšana — “Mehāniski atdalītas gaļas” jēdziens — Produkts, kas iegūts no gaļas kauliem pēc atkaulošanas vai no mājputnu gaļas liemeņiem, mehāniski noņemot gaļu — Iekļaušana — Nosacījums

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/13 I pielikums; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 853/2004 I pielikuma 1.14. un 1.15. punkts)

Regulas Nr. 853/2004, ar ko nosaka īpašus higiēnas noteikumus attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes pārtiku, I pielikuma 1.14. un 1.15. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka produkts, kas iegūts no gaļas kauliem pēc atkaulošanas vai no mājputnu gaļas liemeņiem, mehāniski noņemot gaļu, ir jākvalificē kā “mehāniski atdalīta gaļa” šī 1.14. punkta izpratnē, ja izmantotajā procesā ir zaudēta muskuļu šķiedru struktūra vai būtiski tā mainīta lielākā mērā, nekā tas ir tieši konkrētajā griezuma vietā, neatkarīgi no tā, ka ar izmantoto metodi netiek mainīta izmantoto kaulu struktūra. Šāds produkts nevar tikt klasificēts kā “gaļas izstrādājums” šī 1.15. punkta nozīmē.

Šīs regulas I pielikuma 1.14. punktā esošā jēdziena “mehāniski atdalīta gaļa” definīcija ir balstīta uz trim kumulatīviem kritērijiem, kuri ir jāaplūko kopsakarā viens ar otru, proti, pirmkārt, kaulu izmantošanu, tajā skaitā muskuļu noņemšanu, vai mājputnu liemeņu, pie kuriem vēl ir gaļa, izmantošanu, otrkārt, mehānisku atdalīšanas procesu izmantošanu šīs gaļas ieguvei un, treškārt, šādi iegūtas gaļas muskuļu šķiedru struktūras zaudēšanu vai izmaiņām šo procesu lietošanas dēļ. Konkrētāk, šajā definīcijā nav nekādi nošķirta muskuļu šķiedru struktūras zaudēšana vai izmaiņu pakāpe, tādējādi šajā definīcijā tiek ņemta vērā jebkāda šīs struktūras zaudēšana vai izmaiņas. Tādējādi visi gaļas produkti, kas atbilst šiem trim kritērijiem, ir jāklasificē kā mehāniski atdalīta gaļa neatkarīgi no muskuļu šķiedru struktūras zaudēšanas vai izmaiņu pakāpes, ciktāl izmantotā procesa dēļ šī zaudēšana vai šīs izmaiņas ir lielākas nekā tās, kas ir tikai griezuma vietā..

(sal. ar 41., 42. un 67. punktu un rezolutīvo daļu)
Tiesības tikt uzklausītam visas procedūras laikā, kas ir piemērojams Direktīvas 2008/115/EK par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi, it īpaši tās 6. panta, kontekstā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tām pretrunā nav tas, ka valsts iestāde neuzklausa trešās valsts valstspiederīgo konkrēti par atgriešanas lēmumu, ja šī valsts iestāde – pēc tam, kad tā procedūras, kurā pilnībā tika ievērotas minētās personas tiesības tikt uzklausītai, noslēgumā ir konstatējusi viņas nelikumīgu uzturēšanos, – attiecībā uz viņu ir iecerējusi pieņemt šādu lēmumu neatkarīgi no tā, vai šis atgriešanas lēmums ir vai nav pieņemts pēc uzturēšanās atļaujas atteikuma.

Faktiski, tā kā atgriešanas lēmums saskaņā ar Direktīvu 2008/115 ir cieši saistīts ar nelikumīgas uzturēšanās konstatēšanu, tiesības tikt uzklausītam nevar interpretēt tādējādi, ka gadījumā, ja kompetentā valsts iestāde ir iecerējusi vienlaicīgi pieņemt gan lēmumu, ar ko konstatē nelikumīgu uzturēšanos, gan atgriešanas lēmumu, šai iestādei būtu obligāti jāuzklausa ieinteresētā persona tā, lai viņa varētu izteikt savu viedokli īpaši par pēdējo minēto lēmumu, ja šai personai bija iespēja lietderīgi un efektīvi paust savu viedokli par viņa uzturēšanās nelikumību un iemesliem, kas saskaņā ar valsts tiesībām varētu attaisnot to, ka minētā iestāde nepieņem atgriešanas lēmumu.

Līdz ar to no pienākuma pieņemt attiecībā uz trešo valstu valstspiederīgajiem, kuri dalībvalsts teritorijā uzturas nelikumīgi, šīs direktīvas 6. panta 1. punktā paredzēto atgriešanas lēmumu, izmantojot taisnīgu un pārskatāmu procedūru, izriet, ka dalībvalstīm tām piemītošās procesuālās autonomijas ietvaros, pirmkārt, savās valsts tiesībās ir skaidri jāparedz pienākums atstāt valsts teritoriju nelikumīgas uzturēšanās gadījumā un, otrkārt, jānodrošina, ka ieinteresētā persona tiek pienācīgi uzklausīta procedūrā, kas attiecas uz viņas uzturēšanas pieteikumu vai attiecīgajā gadījumā viņas uzturēšanās nelikumību. Šajā ziņā tiesības tikt uzklausītam nevar izmantot, lai nebeidzami atsāktu administratīvo procedūru, un tas tā ir tādēļ, lai saglabātu līdzsvaru starp ieinteresētās personas pamattiesībām tikt uzklausītai pirms viņai nelabvēlīga lēmuma pieņemšanas un dalībvalstu pienākumu apkarot nelegālo imigrāciju.

(sal. ar 60.–62., 71. un 82. punktu un rezolutīvo daļu)
LESD 49. pantam ir pretrunā dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru, lai varētu piešķirt vecuma pensiju, iepriekš ir jāizpilda nosacījums par sociālās apdrošināšanas iemaksu veikšanas pārtraukšanu saistībā ar citā dalībvalstī veikto darbību.

Proti, šāds iemaksu veikšanas pārtraukums var izrādīties sarežģīts, pat neiespējams darbiniekam, kurš izmanto savu pārvietošanās brīvību vai brīvību veikt uzņēmējdarbību, veicot profesionālo darbību kā algots darbinieks vai pašnodarbināta persona citā dalībvalstī. Konkrētāk, veicamās administratīvās darbības, kas var izrietēt no šāda pārtraukuma citā dalībvalstī, varētu likt vai pat piespiest šādu darba ņēmēju izbeigt savu profesionālo darbību uz neparedzamu laikposmu, lai viņam, piemērojot šo tiesisko regulējumu, tiktu piešķirta vecuma pensija.

Tomēr šāds pārtraukums varētu apdraudēt pašnodarbinātas personas profesionālās darbības turpināšanu un radīt tai profesionālo nestabilitāti, jo nav nekādas garantijas, ka pēc šāda pārtraukuma tā varēs turpināt savu darbu vai atrast citu.

Šim pašam pārtraukumam pēc minēto darbinieku atgriešanās darba tirgū var būt negatīva ietekme uz atalgojumu, karjeras attīstību un izaugsmi, piemēram, tiesību uz apmaksātu atvaļinājumu zaudēšana, darba pieredzes klasificēšana ne tik augstā vai zemākā kategorijā.

No minētā izriet, ka tāds tiesiskais regulējums var kavēt vai atturēt personas, kas saņem vecuma pensiju atbilstoši attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem, no profesionālās darbības veikšanas citā dalībvalstī un līdz ar to ir uzskatāma par šķērsli aprites brīvībai un it īpaši brīvībai veikt uzņēmējdarbību, kas paredzēta LESD 49. pantā.

Turklāt tikai formālas šādas darbības pārtraukšanas prasība nav pamatota ar vispārējo interešu mērķi, kura izpildi ar tās palīdzību būtu jāspēj nodrošināt, jo atbilstoši attiecīgās dalībvalsts norādītajam runa ir neeksistējošu mērķi, kam nav nozīmes un loģikas, un tādēļ minētā prasība laika gaitā ir tikusi ir atcelta, un nepastāv vajadzīgā tiešā saikne starp šādas pensijas samaksu, piemērojot minētās dalībvalsts tiesības, un algotas profesionālās darbības izbeigšanu, jo apdrošinātajam saglabājas tiesības veikt algotu profesionālo darbību pēc savu vecuma pensijas tiesību saņemšanas.

(sal. ar 42.–45. un 47.–50. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Lieta C‑221/13

Teresa Mascellani

pret

Ministero della Giustizia

(Tribunale ordinario di Trento lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sociālā politika — Direktīva 97/81/EK — UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par nepilna darba laika darbu — Nepilna darba laika darba līguma pārveidošana par pilna darba laika darba līgumu bez darbinieka piekrišanas”

Kopsavilkums – Tiesas (trešā palāta) 2014. gada 15. oktobra spriedums

Sociālā politika — UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par nepilna darba laika darbu — Direktīva 97/81 — Valsts tiesiskais regulējums, kas ļauj pārveidot nepilna darba laika darba līgumu par pilna darba laika darba līgumu bez attiecīgā darbinieka piekrišanas — Pieļaujamība

(Padomes Direktīvas 97/81 pielikuma 5. noteikuma 2. punkts)

Pamatnolīgums par nepilna darba laika darbu, kas ietverts Direktīvas 97/81 par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par nepilna darba laika darbu pielikumā, it īpaši tā 5. klauzulas 2. punkts, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, ar kuru tiek noteikta iespēja darba devējam pārveidot nepilna darba laika darba līgumu par pilna darba laika darba līgumu bez attiecīgā darbinieka piekrišanas.

Ar šo klauzulu dalībvalstīm netiek paredzēts pienākums pieņemt tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru iespēja pārveidot nepilna darba laika darba līgumu par pilna darba laika darba līgumu ir atkarīga no darbinieka piekrišanas. Minētā norma ir paredzēta tikai, lai izslēgtu to, ka darbinieka nepiekrišana viņa darba līguma pārveidošanai varētu būt vienīgais viņa atlaišanas iemesls, nepastāvot citiem objektīviem iemesliem. No tā izriet, ka pamatnolīguma 5. klauzulas 2. punktam pretrunā nav tāds tiesiskais regulējums, ar ko darba devējam šo iemeslu dēļ tiek noteikta iespēja pārveidot nepilna darba laika darba līgumu par pilna darba laika darba līgumu bez attiecīgā darbinieka piekrišanas.

(sal. ar 23., 24. un 28. punktu un rezolutīvo daļu)
Direktīvas 2001/29 par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 5. panta 3. punkta n) apakšpunkts, to skatot saistībā ar tās 5. panta 2. punkta c) apakšpunktu, jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tas, ka dalībvalsts publiskajām bibliotēkām, uz kurām attiecas šīs tiesību normas, piešķir tiesības digitalizēt to kolekcijā esošos darbus, ja šī reproducēšanas darbība ir nepieciešama šo darbu publiskošanai to izmantotājiem īpašās, šim nolūkam paredzētās vietās šo iestāžu telpās.

Šīs tiesības uz darbu izziņošanu varētu zaudēt lielu daļu sava satura un pat lietderīgās iedarbības, ja tādam iestādēm kā publiskās bibliotēkas nebūtu palīgtiesību attiecīgos darbus digitalizēt.

Turklāt šādas tiesības šīm iestādēm ir atzītas Direktīvas 2001/29 5. panta 2. punkta c) apakšpunktā, ciktāl ir runa par īpašu reproducēšanu.

Šis nosacījums ir principā ievērots, ja noteiktu kolekcijā ietilpstošu darbu digitalizēšana ir nepieciešama “izmantošanai zinātniska pētījuma vai privāta pētījuma nolūkā, ļaujot atsevišķiem sabiedrības locekļiem ar tiem iepazīties, izziņojot vai publiskojot tos īpašās, šim nolūkam paredzētās vietās”, kā tas paredzēts Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta n) apakšpunktā.

Turklāt šo palīgtiesību uz digitalizēšanu apjoms ir jāprecizē, interpretējot Direktīvas 2001/29 5. panta 2. punkta c) apakšpunktu, to skatot saistībā ar tās 5. panta 5. punktu, saskaņā ar kuru šis ierobežojums ir piemērojams tikai dažos īpašos gadījumos, kas nav pretrunā darba vai cita aizsargāta tiesību objekta parastai izmantošanai un kas nepamatoti neaizskar tiesību subjekta likumīgās intereses, šai pēdējai tiesību normai tomēr neesot domātai tam, lai paplašinātu šīs direktīvas 5. panta 2. punktā paredzēto izņēmumu un ierobežojumu apjomu.

(sal. ar 43., 44., 46., 47. un 49. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Karstā ūdens skaitītājs, kas atbilst visām Direktīvā 2004/22 par mērinstrumentiem paredzētajām prasībām un kurš ir pieslēgts attālinātas (telemetriskas) datu pārraides ierīcei, ietilpst šīs pašas direktīvas piemērošanas jomā.

Ja kāda joma Eiropas Savienības līmenī ir tikusi pilnībā saskaņota, visi ar to saistītie valsts pasākumi ir jāizvērtē, ievērojot šī saskaņošanas pasākuma noteikumus, nevis primāro tiesību noteikumus. Tā tas ir Direktīvas 2004/22 gadījumā, kuras mērķis, kā tas izriet it īpaši no tās preambulas 3. apsvēruma, ir paredzēt visās dalībvalstīs vienādas mērīšanas veiktspējas prasības, kurām ir jāatbilst šīs direktīvas 1. pantā minētajām iekārtām un sistēmām, lai tās varētu laist tirgū un/vai nodot ekspluatācijā.

Minētā direktīva ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums un prakse, saskaņā ar kuru karstā ūdens skaitītājs, tiek uzskatīts par mērsistēmu un šī apstākļa dēļ šāds karstā ūdens skaitītājs nevar tikt izmantots paredzētajam mērķim, kamēr tam, kopā ar šo ierīci, kā mērsistēmai nav veikta metroloģiskā pārbaude.

(sal. ar 34., 35., 39., 40. un 56. punktu un rezolutīvo daļu)
Vide – Starptautiska tirdzniecība ar apdraudētajām savvaļas dzīvnieku un augu sugām – Regulas Nr. 338/97 B pielikumā ierakstītās sugas – Ievešana Eiropas Savienībā – Importa atļauja – Regulā Nr. 338/97 paredzēto piešķiršanas nosacījumu neievērošana – Atļaujas nederīgums, kas attiecas tikai uz tiem dzīvnieku īpatņiem, uz kuriem faktiski attiecas šī neievērošana – Atļaujas derīgums attiecībā uz īpatņiem, kas atbilst nosacījumiem – Aizturēšana un iespējama konfiskācija, kas attiecas tikai uz minētajiem īpatņiem, uz kuriem faktiski attiecas nederīguma pamats

(Padomes Regulas Nr. 338/97 4. panta 2. un 6. punkts, 11. panta 2. punkta a) un b) apakšpunkts un B pielikums)

Regulas Nr. 338/97 par savvaļas dzīvnieku un augu sugu aizsardzību, reglamentējot to tirdzniecību, 11. panta 2. punkta a) un b) apakšpunkts ir interpretējami tādējādi, ka importa atļauja, kas neatbilst šīs regulas nosacījumiem, ir jāuzskata par nederīgu tikai tiktāl, ciktāl tā attiecas uz dzīvnieku īpatņiem, uz kuriem faktiski attiecas šīs importa atļaujas nederīguma pamats, un tādējādi šie īpatņi ir vienīgie, kas tās dalībvalsts kompetentajai iestādei, kurā tie atrodas, ir jāaiztur un, iespējams, jākonfiscē.

Kaut arī šī regula ļauj izsniegt vienu atļauju Savienībā importēt vairākus dažādu sugu īpatņus, kas ir ietverti šīs regulas B pielikumā, šādas atļaujas izsniegšana izriet nevis no vispārēja visu attiecīgajā kravā pārvadāto īpatņu vērtējuma, bet gan no individuālas un padziļinātas katra attiecīgā īpatņa situācijas pārbaudes. Tādējādi ar to, ka importa atļauja ir nederīga, ciktāl tā attiecas uz dzīvnieku īpatņiem, kuri neatbilst minētās regulas 4. panta 2. un 6. punktā paredzētajiem atļaujas piešķiršanas nosacījumiem, nevar tikt apšaubīts atļaujas derīgums, ciktāl tā attiecas uz īpatņiem, kas faktiski atbilst minētajiem nosacījumiem.

Šī Regulas Nr. 338/97 11. panta 2. punkta a) un b) apakšpunkta interpretācija neapdraud šīs regulas mērķus, proti, nodrošināt cik vien iespējams pilnīgu savvaļas dzīvnieku un augu sugu aizsardzību, kontrolējot to tirdzniecību, atbilstīgi Konvencijas par starptautisko tirdzniecību ar apdraudētajām savvaļas dzīvnieku un augu sugām mērķiem, principiem un noteikumiem.

(sal. ar 25., 29., 31., 34., 35. un 41. punktu un rezolutīvo daļu)
Regulas Nr. 661/2008, ar ko nosaka galīgu antidempinga maksājumu Krievijas izcelsmes amonija nitrāta importam pēc tam, kad veikta termiņa beigu pārskatīšana atbilstīgi antidempinga pamatregulas Nr. 384/96 11. panta 2. punktam un daļēja starpposma pārskatīšana atbilstīgi minētās regulas 11. panta 3. punktam, 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstī reģistrēta sabiedrība, kura ar citas sabiedrības, kura arī ir reģistrēta dalībvalstī, starpniecību ir nopirkusi Krievijas izcelsmes amonija nitrātu, lai to ievestu Savienībā, nevar tikt uzskatīta par pirmo neatkarīgo klientu Savienībā šīs tiesību normas izpratnē un tādējādi tai nav piemērojams atbrīvojums no galīgā antidempinga maksājuma, kas ar Regulu Nr. 661/2008 noteikts šim amonija nitrātam.

Saskaņā ar pirmo no šajā Regulas Nr. 661/2008 3. pantā minētajiem trīs kumulatīviem nosacījumiem, kuriem ir pakļauta atbrīvošana no antidempinga maksājuma, eksportētājiem uzņēmumiem ir jābūt importētās preces tieši ražojušiem, nosūtījušiem un rēķinu par tiem izrakstījušiem pirmajam neatkarīgajam klientam Savienībā. Šajā ziņā šīs regulas 3. panta 1. punkta pirmajā ievilkumā, izmantojot vārdu “tieši”, skaidri ir prasīta cieša saikne starp sabiedrību, kas atbildīga par ražošanu, nosūtīšanu un rēķina izrakstīšanu, no vienas puses, un pirmo neatkarīgo klientu Savienībā, no otras puses.

Atbrīvojums no antidempinga maksājuma var tikt piešķirts, tikai pastāvot noteiktiem apstākļiem un konkrēti paredzētos gadījumos, un tādējādi tas ir izņēmums no parastās antidempinga maksājumu kārtības. Tāpēc tiesību normas, kuros šāds atbrīvojums ir paredzēts, ir jāinterpretē šauri.

(sal. ar 24., 25. un 32. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Regulas Nr. 1260/1999, ar ko paredz vispārīgus noteikumus par struktūrfondiem, 38. panta 1. punkta e) apakšpunktā minētais jēdziens “pārkāpums” ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas uz jebkādu Savienības tiesību normu neievērošanu, kas izriet no rīcības vai bezdarbības, kas varētu radīt zaudējumus Savienības vispārējam budžetam. Ievērojot šo pārkāpuma definīciju, šī tiesību norma ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to dalībvalstīm ir noteikts pienākums nepieļaut, atklāt un novērst Savienības tiesību normu neievērošanu, kura izriet no rīcības vai bezdarbības, kas varētu radīt zaudējumus Savienības vispārējam budžetam, paziņot par šādiem pārkāpumiem Komisijai un informēt to par administratīviem un tiesas procesiem saistībā ar šiem pārkāpumiem.

(sal. ar 49. un 50. punktu)
Ar Regulas Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [EKL] 81. un 82. pantā, 4. pantu un 20. panta 1. punktu Komisijai ir piešķirtas pārbaudes pilnvaras ar mērķi īstenot savu uzdevumu aizsargāt kopējo tirgu no konkurences izkropļojumiem un piemērot sankcijas par iespējamiem šī tirgus konkurences tiesību normu pārkāpumiem.

Tātad, runājot konkrētāk par Komisijas lēmumiem par pārbaudi, no Regulas Nr. 1/2003 20. panta 4. punkta izriet, ka tajos tostarp ir jānorāda pārbaudes priekšmets un mērķis. Šis pienākums norādīt pamatojumu ir fundamentāla prasība, kas ir paredzēta ne tikai, lai norādītu uz plānotās iejaukšanās attiecīgo uzņēmumu iekšienē pamatoto raksturu, bet arī, lai tie varētu saprast to pienākuma sadarboties apjomu, vienlaikus aizsargājot to tiesības uz aizstāvību.

Komisijai lēmuma par pārbaudes veikšanu adresātam nav jāpaziņo visa tās rīcībā esošā informācija par iespējamajiem pārkāpumiem un nav jāsniedz šo pārkāpumu precīza juridiska kvalifikācija, tomēr tai ir skaidri jānorāda pieņēmumi, ko tā ir paredzējusi pārbaudīt.

Lai gan Komisijai, protams, ar visu iespējamo precizitāti ir jānorāda, kas tiek meklēts, un apstākļi, uz kuriem attieksies pārbaude, lēmumā par pārbaudes veikšanu tomēr nav jāiekļauj nedz precīza attiecīgā tirgus norobežošana, nedz arī precīza iespējamo pārkāpumu juridiskā kvalifikācija vai norāde par laikposmu, kurā šie pārkāpumi būtu varējuši notikt, ja vien lēmumā par pārbaudes veikšanu ir ietverti iepriekš norādītie būtiskie elementi.

Ņemot vērā, ka pārbaudes tiek veiktas izmeklēšanas sākumposmā, Komisijai vēl nav precīzas informācijas, lai sniegtu konkrētus juridiskus vērtējumus, un tai vispirms ir jāpārbauda savu sākotnējo aizdomu pamatotība, kā arī radušos faktu apjoms, jo pārbaudes mērķis tieši ir savākt pierādījumus par iespējamo pārkāpumu.

(sal. ar 33.–37. punktu)