ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

atzīt, ka, nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, ka nepieciešami, lai izpildītu Komisijas 2005. gada 14. novembra Direktīvu 2005/78/EK (1), ar ko īsteno Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/55/EK (2) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pasākumiem, kas jāveic, lai samazinātu gāzveida un daļiņveida piesārņotāju emisiju no kompresijaizdedzes motoriem, kuri paredzēti transportlīdzekļiem, un gāzveida piesārņotāju emisiju no dzirksteļaizdedzes motoriem, ko darbina ar dabasgāzi vai sašķidrinātu naftas gāzi un kas paredzēti transportlīdzekļiem, kā arī ar ko groza tās I, II, III, IV un VI pielikumu, un katrā ziņā neinformējot par to Komisiju, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 3. pants;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 92/16

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar VAT and Duties Tribunal, London (Apvienotā Karaliste) 2008. gada 31. janvāra rīkojumu — RCI Europe/Commissioners of HM Revenue and Customs

(Lieta C-37/08)

(2008/C 92/30)

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

VAT and Duties Tribunal, London

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: RCI Europe

Atbildētāji: Commissioners of HM Revenue and Customs

Prejudiciālie jautājumi

1) Ņemot vērā prasītājas sniegtos pakalpojumus, par kuriem Prasītājas Weeks Scheme biedri maksā: — iestāšanās maksu; — iemaksas un — apmaiņas maksu, kādi faktori ir jāņem vērā, nosakot, vai pakalpojumi ir “saistīti ar” nekustamo īpašumu Sestās PVN direktīvas (1) 9. panta 2. punkta a) apakšpunkta (pašlaik — Pārstrādātās PVN direktīvas (2) 45. pants) izpratnē?

2) Ja kāds vai visi Prasītājas sniegtie pakalpojumi ir “saistīti ar” nekustamo īpašumu Sestās PVN direktīvas 9. panta 2. punkta a) apakšpunkta (pašlaik — Pārstrādātās PVN direktīvas 45. pants) izpratnē, vai nekustamais īpašums, ar kuru katrs vai visi šie pakalpojumi ir saistīti, ir tas nekustamais īpašums, kas ir deponēts kopējā fondā, vai arī nekustamais īpašums, kas tiek pieprasīts apmaiņā pret deponēto nekustamo īpašumu, vai arī abi šie īpašumi?

3) Ja jebkurš no pakalpojumiem ir “saistīts ar” abiem nekustamajiem īpašumiem, kā šie pakalpojumi ir jāklasificē Sestās PVN direktīvas (pašlaik — Pārstrādātās PVN direktīvas) izpratnē?

4) Ņemot vērā atšķirīgos dalībvalstu risinājumus, kā Sestā PVN direktīva (pašlaik — Pārstrādātā PVN direktīva) raksturo nodokļa maksātāja “apmaiņas maksas” ieņēmumus, kas tiek saņemti par šādām piegādēm: — par nodokļa maksātāja vadītās shēmas vienam biedram piederošo brīvdienu izmantošanas tiesību apmaiņas ar citam šīs shēmas biedram piederošajām brīvdienu izmantošanas tiesībām veicināšanu; un/vai — par nodokļa maksātāja no trešajām personām — nodokļa maksātājām — nopirkto mītnes izmantošanas tiesību piegādi, lai papildinātu šīs shēmas biedriem pieejamo mītņu kopējo fondu.

(1) Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, OV L 145, 1. lpp.

(2) Padomes 2006. gada 28 novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, OV L 347, 1. lpp.
3.

EKL 45. panta 1. punktā paredzētie uzņēmējdarbības veikšanas brīvības izņēmumi būtu jāattiecina tikai un vienīgi uz tādām darbības jomām, kas “ir tieši un konkrēti saistītas ar valsts varas īstenošanu” (2). Komisija uzskata, ka neviena no Grieķijas iestāžu norādītajām īpašajām iezīmēm vai darbībām nav tieši un konkrēti saistīta ar valsts varas īstenošanu, kā to paredz Eiropas Kopienu Tiesas (turpmāk tekstā — “Tiesa”) judikatūra, un līdz ar to nevar pamatot pilsonības prasību.
i)

Vai to, ka tiek uzglabāts un pēc tam izdrukāts raksta izvilkums no dienas laikraksta, kas sastāv no meklējama vārda un pieciem vārdiem, kuri atrodas pirms un pēc tā, var uzskatīt par reproducēšanas darbībām, kas ir aizsargātas (skat. Direktīvas (1) 2. pantu)?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 79/19

Apelācija, ko 2008. gada 22. janvarī ierosinājusi Enercon GmbH par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2007. gada 15. novembra spriedumu lietā T-71/06 Enercon GmbH/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

(Lieta C-20/08 P)

(2008/C 79/33)

Tiesvedības valoda — vācu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Enercon GmbH (pārstāvji — R. Böhm un U. Sander, Rechtsanwälte)

Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— atcelt Pirmās instances tiesas Apelāciju piektās padomes 2007. gada 15. novembra spriedumu (lieta T-71/06);

— apmierināt pirmajā instancē izvirzītos prasījumus;

— pakārtoti — nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Pirmās instances tiesā;

— piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies procesos abās instancēs.

Pamati un galvenie argumenti

Ar savu pirmo pārsūdzības pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka nav izpildīts pienākums sniegt pamatojumu atbilstoši Regulas par Kopienas preču zīmi 73. pantam. Ne Apelāciju padomes lēmumā, ne pārsūdzētajā Pirmās instances tiesas spriedumā nebija minēti konstatējumi vai paskaidrojumi attiecībā uz formām, ko ITSB vai Pirmās instances tiesa atzinusi par tādām, kas ir ierastas tirgū, un kādā veidā reģistrācijai pieteiktajai formai būtu bijis jāatšķiras no tirgū sastopamajām ierastajām formām, lai tā tiktu atzīta par atšķirtspējīgu. Šādiem konstatējumiem vai paskaidrojumiem neesot, nav saprotams, kādā veidā ITSB vai Pirmās instances tiesa būtu varējusi nonākt pie secinājuma, ka reģistrācijai pieteiktā forma nebija atšķirtspējīga.

Ar savu otro pārsūdzības pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka pārkāpts Regulas par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts, novērtējot atšķirtspēju, ko, tā kā nav minēti fakti, kas ir lēmuma pamatā, varētu vienīgi izraisīt tas, ka Pirmās instances tiesa sagroza tai izklāstītos faktus, un šis jautājums ir Tiesas kontrolē. Pretēji Pirmās instances tiesas viedoklim, kas pausts pārsūdzētajā spriedumā, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka reģistrācijai pieteiktā forma ir atšķirtspējīga, jo tā nozīmīgi atšķiras no sastopamajām ierastajām formām un nav tikai šādu formu variācija. No konkrētās sabiedrības daļas viedokļa reģistrācijai pieteikto formu var atpazīt un faktiski tā ir atpazīstama kā izcelsmes norāde, neatkarīgi no tās izmantošanas un bez tālākas izpētes vai piedomāšanas.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 79/14

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Corte Suprema di Cassazione (Itālija) 2008. gada 2. janvāra rīkojumu — Amministrazione dell'economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate/Fallimento Olimpiclub Srl

(Lieta C-2/08)

(2008/C 79/26)

Tiesvedības valoda — itāļu

Iesniedzējtiesa

Corte Suprema di Cassazione

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājas: Amministrazione dell'economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate

Atbildētāja: Fallimento Olimpiclub Srl

Prejudiciālie jautājumi

Vai ar Kopienu tiesībām ir pretrunā tādas valsts tiesību normas piemērošana kā Itālijas Civilkodeksa 2909. pants, kurā noteikts res judicata princips, kura piemērošanas rezultātā ar šādu tiesību normu var pieņemt Kopienu tiesībām pretēju lēmumu un tādējādi negatīvi ietekmēt šo tiesību piemērošanu arī no valsts atbalsta atšķirīgās jomās (šajā sakarā skat. Eiropas Kopienu Tiesas 2007. gada 18. jūlija spriedumu lietā C-119/05 Lucchini s.p.a.) un it īpaši PVN jomā, kā arī attiecībā uz tādām darbībām, ar kurām tiek ļaunprātīgi izmantotas tiesības un kuras ir veiktas, lai nelikumīgi ietaupītu uz nodokļu nemaksāšanas rēķina, it īpaši ņemot vērā arī šīs tiesas judikatūrā interpretētās valsts tiesību normas, atbilstoši kurām strīdos, kas saistīti ar nodokļiem, spriedumam, kurš attiecībā uz vieniem un tiem pašiem lietas dalībniekiem ir taisīts iepriekšējās tiesvedībās (esterno giudicato) un kurš attiecas uz būtisku aspektu, kas ir kopējs ar citām lietā, ir saistošs spēks, pat ja tas ir taisīts attiecībā uz citu taksācijas periodu?
1)

Vai ar Eiropas Savienības tiesībām, it īpaši Komisijas Regulas (EK) Nr. 60/2004 (1) 6. panta 1. punktu, skatot to kopā ar Komisijas Regulas (EK) 832/2005 (2) trešo apsvērumu, kā arī Komisijas Regulas (EK) Nr. 1972/2003 (3) 4. panta 1. un 2. punktu, netiek pieļauts kāda tirgus dalībnieka uzkrāto virsnormas noliktavu krājumu apjomu noteikt tādējādi, ka no virsnormas noliktavu krājumiem (kā pārejošiem krājumiem) automātiski tiek atskaitīts vidējais tirgus dalībnieka noliktavu krājumu apjoms, kāds tas ir 1. maijā, par pēdējiem, bet ne vairāk kā četriem, darbības gadiem, kurš ir palielināts par koeficientu 1,2? Ja atbilde uz jautājumu ir apstiprinoša, vai atbilde būtu citāda, ja, nosakot pārejošo krājumu un virsnormas noliktavu krājumu apjomu, varētu tikt ņemts vērā arī tirgus dalībnieka ražošanas, pārstrādes vai pārdošanas apjoma pieaugums, atbilstošā lauksaimniecības produkta nogatavošanās laiks, noliktavu krājumu veidošanās laiks, kā arī citi, no tirgus dalībnieka neatkarīgi apstākļi?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 64/22

Prasība, kas celta 2007. gada 19. decembrī — Eiropas Kopienu Komisija/Spānijas Karaliste

(Lieta C-562/07)

(2008/C 64/33)

Tiesvedības valoda — spāņu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — R. Lyal un I. Martinez del Peral Cagigal, pārstāvji)

Atbildētāja: Spānijas Karaliste

Prasītājas prasījumi:

— atzīt, ka, dažādi vērtēdama Spānijā saņemtās peļņas no kapitāla pieauguma nerezidentiem līdz 2006. gada 31. decembrim salīdzinājumā ar rezidentiem, Spānijas Karaliste nav izpildījumi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar EKL 39. un 56. pantu un EEZ līguma 28. un 40. pantu;

— piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Saskaņā ar Spānijas tiesību aktiem, kas bija spēkā līdz 2006. gada 31. decembrim, nodoklis par kapitāla pieauguma rezultātā gūto peļņu nerezidentiem bija noteikta proporcionālā nodokļa likme 35 % apmērā, savukārt rezidentiem — progresīvā nodokļa likme, ja kapitāls palika to īpašumā mazāk par vienu gadu, un proporcionālā nodokļa likme 15 % apmērā — ja kapitāls bija to īpašumā ilgāk par vienu gadu. Tādējādi nerezidentu nodokļu nasta vienmēr bija lielāka, ja tie savu īpašumu pārdeva pēc laika posma, kas ilgāks par vienu gadu pēc tā iegūšanas savā īpašumā. Ja nerezidentu īpašumā kapitāls palika mazāk par vienu gadu, nerezidentiem arī bija lielāka nodokļu nasta, izņemot gadījumus, kad rezidentiem piemērotā nodokļa likme bija lielāka nekā 35 % (kas nozīmētu ievērojamu peļņu no kapitāla pieauguma).

Komisija uzskata, ka nav objektīvas atšķirības starp šo abu nodokļu maksātāju kategorijām, tādējādi, ka lielāka nodokļa nasta nerezidentiem ir atzīstama par diskrimināciju, kas tādējādi prettiesiski ierobežo darba ņēmēju brīvu pārvietošanos un kapitāla brīvu apriti, kas noteiktas EKL 39 un 56. pantā un EEZ līguma 28. un 40. pantā.
3.

Vai, interpretējot jēdzienu “kvalitatīvi nozīmīga daļa”, ir jāizmanto tāds kritērijs, ka iespējami no ražotāja iegūto datu noteikts veids ir iegūts no avota, kas nav brīvi pieejams, un tādēļ šo datu iegūšana ir bijusi iespējama tikai no šī paša ražotāja datubāzēm?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 37/19

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Polijas Republika) 2007. gada 4. decembra rīkojumu — Uwe Rüffler/Dyrektor Izby Skarbowej we Wrocławiu Ośrodek Zamiejscowy w Wałbrzychu

(Lieta C-544/07)

(2008/C 37/27)

Tiesvedības valoda — poļu

Iesniedzējtiesa

Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Uwe Rüffler

Atbildētājs: Dyrektor Izby Skarbowej we Wrocławiu Ośrodek Zamiejscowy w Wałbrzychu

Prejudiciālais jautājums

Vai Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 12. panta 1. punkts, kā arī 39. panta 1. un 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka ar to 1991. gada 26. jūlija Likuma par ienākumu nodokli (ustawa o podatku dochodowym od osób fizycznych) […] 27. b pantā paredzētais valsts noteikums, ar kuru tiesības no ienākumu nodokļa atskaitīt summu, kas atbilst valsts veselības apdrošināšanā iemaksātajām summām, ir ierobežotas ar summām, kas ir iemaksāts saskaņā ar valsts tiesībām, netiek pieļauts gadījumā, ja rezidents Polijā no ar nodokli apliekamajiem ienākumiem atvelk summas, kas iemaksātas citas dalībvalsts valsts veselības apdrošināšanā?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 37/16

Apelācija, ko 2007. gada 30. novembrī ierosinājušas William Prym GmbH & Co. KG un Prym Consumer GmbH par Pirmās instances tiesas (otrā palāta) 2007. gada 12. septembra spriedumu lietā T-30/05 William Prym GmbH & Co. KG un Prym Consumer GmbH & Co. KG/Eiropas Kopienu Komisija

(Lieta C-534/07 P)

(2008/C 37/21)

Tiesvedības valoda — vācu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzējas: William Prym GmbH & Co. KG un Prym Consumer GmbH (pārstāvji — H.-J. Niemeyer un Ch. Herrmann, Rechtsanwälte)

Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija

Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

1) atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2007. gada 12. septembra spriedumu lietā T-30/05, ciktāl šajā spriedumā apelācijas sūdzības iesniedzējām ir uzlikts sods;

2) atcelt Eiropas Kopienu Komisijas 2004. gada 26. oktobra Lēmumu C (2004) 4221 (galīgā red.) (lieta COMP/F-1/38.338-PO/Needles), ciktāl tas attiecas uz prasītājām; pakārtoti, atcelt vai samazināt šī lēmuma 2. pantā apelācijas sūdzību iesniedzējām uzlikto naudas sodu;

3) pakārtoti otrajā punktā minētajam, lietu nosūtīt atpakaļ izlemšanai Pirmās instances tiesā;

4) piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

— Pirmās instances tiesa neesot ievērojusi, ka sākotnēji vienotās procedūras “Metāla galantērijas preces” sadalīšana atsevišķās procedūrās “Metāla galantērijas preces: adatas” un “Metāla galantērijas preces: aiztaisāmie”, nepamatojot šo sadalījumu, pārkāpa apelācijas iesniedzēju tiesības uz aizstāvību, it īpaši tiesības uz taisnīgu tiesu.

— Atsakoties pārbaudīt, vai procedūras “Metāla galantērijas preces” sadalīšana viena vienīga un turpināta nodarījuma pastāvēšanas dēļ nebija nelikumīga, Pirmās instances tiesa esot pārkāpusi aizliegumu liegt tiesības un pamattiesības uz efektīvu tiesas aizsardzību.

— Pirmās instances tiesa esot nelikumīgi noraidījusi apgalvojumu, ka nebija izpildīts pienākums norādīt pamatojumu saskaņā ar EKL 253. pantu. Tā esot juridiskā aspektā nepareizi uzskatījusi, ka juridiski nav nozīmes Komisijas nepilnīgajiem apgalvojumiem par attiecīgo konkrēto tirgu lielumu, kā arī par nodarījuma konkrēto ietekmi uz tirgu.

— Pirmās instances tiesa esot pārkāpusi Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai. Nodarījuma smagumu tā esot novērtējusi, tikai ņemot vērā nodarījuma abstrakto raksturu un nodarījuma smaguma kategorijas mazāko pamatsummu ir uzskatījusi par minimālo summu, kuru nedrīkst samazināt. Tā, pārkāpjot tiesiskas valsts principu un vienlīdzīgas attieksmes principu, labprātīgu nodarījuma pārtraukšanu nav uzskatījusi par atbildību mīkstinošu apstākli.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 37/19

Apelācija, ko 2007. gada 8. decembrī ierosinājusi Akzo Nobel Chemicals Ltd, Akcros Chemicals Ltd par 2007. gada 17. septembra Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) spriedumu lietā T-253/03 Akzo Nobel Chemicals Ltd un Akcros Chemicals Ltd/Eiropas Kopienu Komisija

(Lieta C-550/07)

(2008/C 37/28)

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Akzo Nobel Chemicals Ltd, Akcros Chemicals Ltd (pārstāvji — C. Swaak, advocaat, M. Mollica un M. van der Woude, avocats)

Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Kopienu Komisija, Council of the Bars and Law Societies of the European Union, Algemene Raad van de Nederlandse Orde van Advocaten, Association européenne des juristes d'entreprise (AEJE), American Corporate Counsel Association (ACCA) — European Chapter, International Bar Association

Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

— atcelt Pirmās instances tiesas 2007. gada 17. septembra spriedumu lietā T-253/03 tiktāl, ciktāl ar to tiek noraidīts pieteikums par advokātu noslēpuma aizsardzību attiecībā uz saziņu ar Akzo Nobel uzņēmuma juristu;

— Komisijas 2003. gada 8. maija noraidošo lēmumu atzīt par spēkā neesošu tiktāl, ciktāl ar to ir atteikts atgriezt elektroniskā pasta saraksti ar Akzo Nobel uzņēmuma juristu;

— piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus apelācijas tiesvedībā un tiesvedībā Pirmās instances tiesā tiktāl, ciktāl tie attiecas uz šajā apelācijas sūdzībā norādīto apelācijas pamatu.

Pamati un galvenie argumenti

Apelācijas sūdzības iesniedzējas norāda, ka Pirmās instances tiesa, noraidot attiecīgo pieteikumu, ir pārkāpusi Kopienu tiesības. It īpaši, stingri sekojot vienpusējai un burtiskai dažu sprieduma lietā AM&S Europe/Komisija (1) punktu interpretācijai, Pirmās instances tiesa esot:

1. kļūdaini interpretējusi advokātu noslēpuma principu, kā tas ir izskaidrots spriedumā lietā AM&S, un tādējādi pārkāpusi vienlīdzības principu (B sadaļa);

2. katrā ziņā pārkāpusi vispārējo tiesību uz aizstāvību aizsardzības un tiesiskās drošības principu, jo tā advokātu noslēpumu nav interpretējusi, ņemot vērā būtisko tiesiskās vides attīstību (C sadaļa);

3. pārkāpusi vismaz EKL 5. pantu (kompetences sadalījuma princips) un valsts tiesvedību autonomijas principu (D sadaļa).

(1) 1982. gada 18. maija spriedums lietā 155/79, Recueil, 1575. lpp.
—

pārsūdzētajā spriedumā konfliktējošie apzīmējumi ir izvērtēti, nevis pamatojoties uz “visaptverošas izvērtēšanas” un “kopējā iespaida” kritēriju, bet uz konfliktējošo kombinēto preču zīmju sastāvdaļu atsevišķu un secīgu un attiecīgi, “analītisku” apskatu, tādējādi pieļaujot 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un to interpretējošās Kopienu judikatūras pārkāpumu. Pārsūdzētajā spriedumā nav paveikts tas, kas bija jāpaveic vispirms, proti, jāizvērtē preču zīmes, ņemot vērā “visaptverošas izvērtēšanas” kritēriju un“kopējo iespaidu”, ko rada konfliktējošās preču zīmes. Neņemot vērā šo metodi, pārsūdzētajā spriedumā no paša sākuma ir piemērota analītiskā metode un veikts atsevišķs un secīgs, pirmkārt, grafisko elementu (75. — 87. punkts) un, otrkārt, vārdisko elementu (88. — 93. punkts) izvērtējums, piešķirot izšķirošu nozīmi grafiskajiem elementiem un noliedzot jebkādu, pat minimālu, vārdisko elementu nozīmi. Ir tiesa, ka pārsūdzētajā spriedumā ir minēts visaptveroša izvērtējuma un kopējā iespaida kritērijs (99. punkts), bet nav noliedzams arī tas, ka, lai rīkotos labā ticībā, nepietiek tikai ar to, ka tiek minēti un atkārtoti judikatūras kritēriji, savukārt, ir nepieciešams tos ievērot un pareizi piemērot izskatāmajā lietā. Tomēr pārsūdzētajā spriedumā tas nav veikts. Pārsūdzētajā spriedumā, izvērtējot konfliktējošo apzīmējumu līdzības faktoru, visaptverošs izvērtējums un kopējais iespaids nav piemērots ka pirmais un galvenais kritērijs, bet tajā ir izmantots analītiskais kritērijs, pirmkārt, sadalot preču zīmes to divās sastāvdaļās — grafiskajos un vārdiskajos elementos un, otrkārt, atsevišķi izvērtējot vispirms konfliktējošo preču zīmju abus grafiskos elementus un pēc tam — preču zīmes “LA ESPAÑOLA” vārdisko elementu, vispār neņemot vērā pretstatīto preču zīmju vārdisko elementu, proti, uzvārdu CARBONELL. Turklāt pārsūdzētajā spriedumā ir pārkāpts 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts arī tādēļ, ka tajā nav izvērtēti tādi divi konkrētajā lietā nozīmīgi faktori kā agrāka līdzāspastāvēšana ilgā laika periodā un pazīstamība, kas ir ļoti nozīmīgi, lai izvērtētu reģistrācijai pieteiktās Kopienas preču zīmes “LA ESPAÑOLA” Nr. 236588 un pretstatīto agrāko Spānijas preču zīmju “CARBONELL” sajaukšanas iespēju.
1)

Vai Padomes 1990. gada 23. jūlija Direktīva 90/435/EEK par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro mātesuzņēmumiem [mātes sabiedrībām] un meitasuzņēmumiem [meitas sabiedrībām], kas atrodas dažādās dalībvalstīs (1), it īpaši tās 4. panta 1. punkts, ir jāinterpretē tā, ka tā nepieļauj, ka dalībvalsts atbrīvo no nodokļa sadalīto peļņu, kuru šīs valsts sabiedrība ir saņēmusi no meitas sabiedrības, kas atrodas citā dalībvalstī, ja meitas sabiedrība nav likvidēta, sadalīto peļņu vispirms pilnā apjomā iekļaujot aprēķina pamatsummā un pēc tam 95 % apmērā atskaitot no šīs aprēķina pamatsummas, taču šo atskaitījumu attiecinot tikai uz tā taksācijas perioda peļņu, kurā notika peļņas sadale (pēc noteiktu likumā paredzēto maksājumu atskaitīšanas) (1992. gada likuma par ienākumu nodokli 205. panta 2. punkts saistībā ar Karalisko noteikumu par 1992. gada likuma par ienākumu nodokli īstenošanu 77. pantu), kā rezultātā, ja peļņa taksācijas periodā ir mazāka nekā šīs sadalītās peļņas summa, neveidojas pārnesamie zaudējumi?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 22/36

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) 2007. gada 28. novembra rīkojumu — Generics (UK) Ltd, Regina/Licensing Authority (kas darbojas ar Medicines and Healthcare products Regulatory Agency starpniecību)

(Lieta C-527/07)

(2008/C 22/64)

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Generics (UK) Ltd, Regina

Atbildētāja: Licensing Authority (kas darbojas ar Medicines and Healthcare products Regulatory Agency starpniecību)

Prejudiciālie jautājumi

1) Ja zāles, uz kurām neattiecas Regulas Nr. 2309/93 (1) pielikums, tika laisti dalībvalsts (Austrijas) tirgū saskaņā ar šīs valsts atļauju piešķiršanas procedūru pirms šīs dalībvalsts pievienošanās EEZ vai ES un: a) šī dalībvalsts ir vēlāk pievienojusies EEZ un pēc tam arī ES un atbilstoši dažiem pievienošanās nosacījumiem ir transponējusi tās valsts tiesību normās Direktīvas 65/65 (tagad Direktīva 2001/83 (2)) noteikumus par atļauju izsniegšanu, šajā sakarā nepiemērojot pārejas noteikumus; b) attiecīgais produkts tika tirgots dalībvalstī vēl dažus gadus pēc tās pievienošanās EEZ un ES; c) pēc šīs dalībvalsts pievienošanās EEZ un ES attiecīgā produkta tirdzniecības atļauja tika modificēta, pievienojot jaunu indikāciju, un šīs dalībvalsts iestādes šo modifikāciju atzina par atbilstošu Kopienu tiesību prasībām; d) attiecīgā produkta dokumentācija pēc šīs dalībvalsts pievienošanās EEZ un ES nav atjaunināta saskaņā ar Direktīvu 65/65 (tagad Direktīva 2001/83); un e) vēlāk saskaņā ar Direktīvas 2001/83 6. pantu atļauju saņēma un ES tirgū tika laists produkts, kura sastāvā ir tā pati aktīvā viela; vai zāles ir jāuzskata par “atsauces (references) zālēm, kam saskaņā ar 6. pantu ir piešķirta atļauja dalībvalstī […]” Direktīvas 2001/83 10. panta 1. punkta izpratnē, un, ja tas tā ir, kurš vai kuri no iepriekš minētajiem apstākļiem ir noteicoši šajā sakarā?

2) Ja atsauces (references) dalībvalsts kompetenta iestāde kļūdaini noraida tirdzniecības atļaujas pieteikumu, kas iesniegts saskaņā ar Direktīvas 2001/83 10. panta 1. punktu šajā direktīvā noteiktās decentralizētās procedūras kontekstā, pamatojoties uz to, ka iepriekš 1. jautājumā minētās zāles nav “atsauces (references) zāles” 10. panta 1. punkta izpratnē, kādas vadlīnijas, ja vispār, Tiesa uzskata par piemērotām, lai noteiktu, kādus apstākļus valsts tiesai vajadzētu ņemt vērā, nosakot, vai Kopienu tiesību pārkāpums ir pietiekami būtisks pārkāpums sprieduma apvienotajās lietās Brasserie du pêcheur un Factortame izpratnē?

(1) OV L 214, 1. lpp.

(2) OV L 311, 67. lpp.