ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(i)

Vai – gadījumā, ja pārkāpuma procedūrā ir pierādījumi vai pazīmes, kas liecina par faktiem saistībā ar iespējamām tādas diskriminējošas tarifu prakses sekām, ko kāds dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums īsteno pret kādu no mazumtirdzniecības uzņēmumiem, kurš tiek nostādīts neizdevīgākā stāvoklī salīdzinājumā ar saviem konkurentiem, vai šīs rīcības kvalificēšana par neizdevīgus konkurences apstākļus radošu LESD 102. panta [otrās daļas] c) punkta izpratnē ir atkarīga no papildu vērtējuma par šo seku smagumu, zīmīgumu jeb apmēru uz attiecīgā uzņēmuma konkurences stāvokli vai konkurētspēju, it īpaši saistībā ar tā spēju segt ar vairumtirdzniecības pakalpojumu saistīto izmaksu starpību?
1)

Vai, pareizi interpretējot Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK (1) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 2. panta 1. punktu, 24., 62., 63., 65. un 73. pantu, un tādos apstākļos kā pamatlietā: a) Madbid kredītpunktu piešķiršana lietotājiem apmaiņā pret naudas samaksu ir: i) tāda veida “priekšdarbi”, uz ko neattiecas 2. panta 1. punkta piemērošanas joma, kā noteikts Tiesa [2010. gada 16. decembra sprieduma MacDonald Resorts Ltd/The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs, C-270/09, EU:C:2010:780] 23. –42. punktā; vai ii) Madbid pakalpojumu sniegšana, proti, tiesību piešķiršana piedalīties tiešsaistes izsolēs 2. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē; b) ja tiesību piešķiršana piedalīties tiešsaistes izsolēs, proti, samaksa par to (t.i., nauda, ko saņem Madbid no lietotāja apmaiņā pret kredītpunktiem), ir Madbid pakalpojumu sniegšana, tad vai tā ir pakalpojumu sniegšana “par atlīdzību” 2. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē; c) vai atbilde uz b) apakšpunktu ir atšķirīga, ja maksājums par kredītpunktiem lietotājam piešķir arī tiesības iegādāties preces par tādu pašu vērtību gadījumā, ja lietotājs neuzvar izsolē; d) ja Madbid nesniedz pakalpojumus par atlīdzību, kad piešķir kredītpunktus lietotājiem apmaiņā pret naudas samaksu, vai tā sniedz šādus pakalpojumus jebkurā citā laikā; un kādi principi jāpiemēro, lai atbildētu uz minētajiem jautājumiem?
C 454/17

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 14. septembrī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale della Campania (Itālija) – Sicurbau Srl u.c./Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti u.c.

(Lieta C-493/16)

(2016/C 454/31)

Tiesvedības valoda – itāļu

Iesniedzējtiesa

Tribunale Amministrativo Regionale della Campania

Pamatlietas puses

Prasītāji: Sicurbau Srl, IGR – Imprese Generali Riunite Srl, Iterga Costruzioni Generali SpA un Pa.Co. – Pacifico Costruzioni SpA

Atbildētāji: Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Autorità Portuale di Napoli un Soa Rina SpA

Prejudiciālais jautājums

Vai Kopienu tiesiskās paļāvības aizsardzības un tiesiskās noteiktības principi, kopā ar preču brīvas aprites, brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības principiem, kas paredzēti Līgumā par Eiropas Savienības darbību (LESD), kā arī no tiem atvasinātie principi, piemēram, vienlīdzīgas attieksmes princips, nediskriminācijas princips, savstarpējas atzīšanas, samērīguma un pārskatāmības principi, kas (visnesenāk) paredzēti Direktīvā 2014/24/ES (1), pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds ir Itālijas tiesiskais regulējums, kurš izriet no 2006. gada Leģislatīvā dekrēta Nr. 163 87. panta 4. punkta un 86. panta 3.a punkta, kopsakarā ar 2008. gada Leģislatīvā dekrēta Nr. 81 26. panta 6. punktu, atbilstoši vienveidīgai tiesiskai interpretācijai saskaņā ar Codice del processo amministrativo 99. pantu, kas sniegta Adunanza plenaria del Consiglio di Stato 2015. gada spriedumos Nr. 3 un Nr. 9, atbilstoši kurai tas, ka publisko būvdarbu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā iesniegtajos ekonomiskajos piedāvājumos nav atsevišķi norādītas uzņēmuma drošības izmaksas, katrā ziņā izraisa uzņēmuma, kurš iesniedzis piedāvājumu, izslēgšanu arī gadījumā, ja atsevišķas norādīšanas pienākums nav konkrēti norādīts konkursa nolikumā, un arī neatkarīgi no tā, ka pēc būtības piedāvājumā ir ievērotas minimālās uzņēmuma drošības izmaksas?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 26. februāra Direktīva 2014/24/ES par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV L 94, 65. lpp.).
1)

Vai ar EKL 43. pantu kopā ar EKL 48. pantu (jaunajā redakcija – LESD 49. pants kopā ar 54. pantu) ir nesaderīga valsts tiesību norma, kāda aplūkota pamatlietā, ar kuru ir aizliegts no nodokļa par ienākumiem no kapitāla par izmaksātajām dividendēm atbrīvot mātesuzņēmumu nerezidentu, kura vienīgā kapitāldaļu īpašnieka dzīvesvieta ir iekšzemē, ciktāl tā kapitāldaļu īpašnieki ir personas, kurām atmaksa vai atbrīvojums netiktu piešķirts, ja tās ienākumus gūtu tieši un (1) mātesuzņēmuma nerezidenta līdzdarbībai trūkst ekonomisku vai citkārt vērā ņemamu iemeslu, vai (2) mātesuzņēmums nerezidents ne vairāk kā 10 % no attiecīgā finanšu gada kopējiem bruto ieņēmumiem gūst no savas saimnieciskās darbības (kas tostarp trūkst, jo uzņēmums nerezidents savus bruto ieņēmumus gūst no aktīvu pārvaldīšanas) vai (3) mātesuzņēmums nerezidents nepiedalās savam komercdarbības mērķim atbilstošā komercdarbībā kopējā ekonomiskā apritē, savukārt mātesuzņēmumam rezidentam atbrīvojums no nodokļa par ienākumiem no kapitāla tiek piešķirts, kaut arī tas neatbilst iepriekšminētajiem priekšnosacījumiem?
13)

Ņemot vērā Tiesas 2014. gada 8. aprīļa spriedumu Digital Rights Ireland Ltd (C-293/12 un C-594/12, EU:C:2014:238, no 58. līdz 68. punktam un rezolutīvā daļa), – vai Hartas 7. un 8. pantam un 52. panta 1. punktam atbilst piekļuve saglabātajiem datiem un to izmantošana, kas notiek saistībā ar kriminālprocesu, pamatojoties uz datu saglabāšanas vispārējo sistēmu, kas izveidota saskaņā ar Direktīvu 2006/24 un[/]vai Direktīvas 2002/58 15. panta 1. punktu, – sistēmu, kas atbilst minētā sprieduma 60., 61., 62., 67. un 68. punktā izklāstītajiem nosacījumiem, bet ne nosacījumiem, kas izklāstīti tā 58., 59., 63. un 64. punktā? [proti, saglabāšanas sistēmu, kurā, pirmkārt, ir prasīta iepriekšēja atļauja no tiesas atbilstoši iepriekš izvirzītajām pamatprasībām un procesuālajām prasībām, it īpaši ar mērķi novērst, izmeklēt un veikt kriminālvajāšanu par precīzi noteiktiem noziedzīgajiem nodarījumiem, ko valsts likumdevējs uzskaitījis sarakstā un kvalificējis kā smagus, un kura nodrošina saglabāto datu efektīvu aizsardzību pret ļaunprātīgas izmantošanas risku un pret jebkādu nelikumīgu piekļuvi un nelikumīgu izmantošanu (skat. minētā sprieduma 60., 61., 62., 67. un 68. punktu), un, otrkārt, kura atļauj saglabāt datus a) bez izšķirības visām personām, kuras izmanto elektronisko komunikāciju pakalpojumus, lai gan minētajām personām (kuras tiek apsūdzētas vai par kurām tiek veikta izmeklēšana) nav nekā, kas liecinātu par kaut attālu saikni starp šīm personām un smagu noziedzīgo nodarījumu, pirms tiek pārbaudīts apstāklis, saistībā ar kuru komunikāciju pakalpojumu sniedzējiem ir pieprasītas ziņas; b) pieprasītajiem datiem, pirms fakta, kas ir izmeklēšanas priekšmets, pārbaudes nav jāattiecas i) uz noteiktu laika posmu un/vai ģeogrāfisko zonu, un/vai noteiktu personu loku, kuras varētu tādā vai citā veidā būt iesaistītas smagā noziedzīgā nodarījumā, vai arī ii) uz tādām personām, kuras citu iemeslu dēļ ar to datu saglabāšanu varētu sekmēt smagu noziedzīgu nodarījumu prevenciju, atklāšanu vai kriminālvajāšanu; c) zināmu laika posmu (šajā gadījumā 12 mēnešiem), kas tiek noteikts, nekādi nešķirojot datu kategorijas, kas paredzētas aplūkotās direktīvas 5. pantā, pamatojoties uz to iespējamo noderīgumu izvirzītajam mērķim, vai pēc ieinteresētajām personām (skat. norādītā sprieduma 58., 59., 63. un 64. punktu)]
3)

Vai var uzskatīt, ka Direktīvai 1999/70/EK pievienotā Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku 4. klauzulai ir pretrunā 2007. gada 12. aprīļa Konstitutīvā likuma Nr. 4/2007, ar ko groza 2001. gada 21. decembra Konstitutīvo likumu Nr. 6/2001 par augstākās izglītības iestādēm, otrā papildnoteikuma “Par koledžu mācībspēkiem un to locekļu iekļaušanu augstākās izglītības iestāžu pastāvīgajos mācībspēkos” 3. punktā sniegtā interpretācija un paredzētā piemērošana, ciktāl saskaņā ar to procedūrā, kurā koledžu pastāvīgie pasniedzēji tiek iekļauti augstākās izglītības iestādes pastāvīgajos mācībspēkos, ir atļauts saglabāt visas to tiesības un pilnu pedagoga darba slodzi, lai arī viņiem nav doktora grāda, savukārt tas nav attiecināms uz koledžas pagaidu pasniedzējiem?
b.

Otrkārt, nav skaidrs, kā ASV ražotāju pozīciju tirgū varēja būtiski ietekmēt tas vien, ka prasītāja pārdeva bioetanolu tirgotājiem/maisījumu izgatavotājiem vietējā tirgū, kurā tas pēc tam tika pārdots tālāk vai kuru vietējie tirgotāji/maisījumu izgatavotāji ievērojamos daudzumos eksportēja uz Savienību. Lai parādītu būtisko ietekmi uz to pozīciju tirgū, ieviešot [antidempinga] maksājumus, prasītājai būtu bijis vismaz jāpierāda [antidempinga] maksājumu ietekme importa Savienībā līmenī, kad attiecībā uz to bija tikuši piemēroti šie maksājumi. Taču prasītāja šajā ziņā neesot sniegusi vispār nekādu informāciju, un arī pārsūdzētajā spriedumā par to neesot nekādu konstatējumu. Tā esot gan kļūda tiesību piemērošanā attiecībā uz individuāla skāruma pārbaudi, gan arī pamatojuma nenorādīšana.
1)

Vai a) principi preču brīvas aprites un brīvas pakalpojumu sniegšanas iekšējā tirgū jomā; b) Eiropas konkurences noteikumu efektivitātes princips un iekšējā tirgus liberalizācijas princips; c) lietderīgās iedarbības princips un Eiropas tiesību vienveidīgas piemērošanas Eiropas Savienībā princips; d) Eiropas Savienības sekundāro tiesību normas, piemēram, Direktīva 98/71 (1) un it īpaši tās 14. pants, Regulas Nr. 461/2010 (2) 1. pants un ANO/EEK Noteikumi Nr. 124, nepieļauj tādu Regulas Nr. 6/2002 (3) 110. panta, kas ietver remontdarbu atrunu, interpretāciju, kura atveidotu loku, kas estētiski ir identisks oriģinālā aprīkojuma lokam un ir apstiprināts saskaņā ar minētajiem ANO/EEK Noteikumiem Nr. 124, izslēdz no kompleksa ražojuma (automobiļa) sastāvdaļas jēdziena nolūkā to saremontēt un atjaunot tā sākotnējo izskatu?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 383/5

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 1. augustā iesniedza Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Beļģija) – Liga van Moskeeën en Islamitische Organisaties Provincie Antwerpen u.c./Vlaams Gewest

(Lieta C-426/16)

(2016/C 383/06)

Tiesvedības valoda – holandiešu

Iesniedzējtiesa

Rechtbank van eerste aanleg te Brussel

Pamatlietas puses

Prasītāji: Liga van Moskeeën en Islamitische Organisaties Provincie Antwerpen, VZW, Unie van Moskeeën en Islamitische Verenigingen van Limburg, VZW, Unie van Moskeeën en Islamitische Verenigingen Oost-Vlaanderen, VZW, Unie der Moskeeën en Islamitische Verenigingen van West-Vlaanderen, VZW, Unie der Moskeeën en Islamitische Verenigingen van Vlaams-Brabant, VZW, Association Internationale Diyanet de Belgique, IVZW, Islamitische Federatie van België, VZW, Rassemblement des Musulmans de Belgique, VZW, Erkan Konak, Chaibi El Hassan

Atbildētājs: Vlaams Gewest

Persona, kas iestājusies lietā: Global Action in the Interest of Animals, VZW

Prejudiciālais jautājums

Vai 2009. gada 24. septembra Regulas (EK) Nr. 1099/2009 (1) par dzīvnieku aizsardzību nonāvēšanas laikā 4. panta 4. punkts, lasot to kopā ar 2. panta k) punktu, Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 9. panta, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 10. panta un/vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 13. panta pārkāpuma dēļ nav spēkā, jo tajos ir paredzēts, ka dzīvnieki, uz kuriem attiecas īpašas reliģiskos rituālos noteiktas kaušanas metodes, bez apdullināšanas var tikt kauti tikai kautuvē, kas ietilpst Regulas (EK) Nr. 853/2004 (2) piemērošanas jomā, savukārt Flandrijas reģionā šādu kautuvju kapacitāte nav pietiekama, lai apmierinātu katru gadu islāma Upurēšanas svētku dēļ esošo pieprasījumu pēc bez apdullināšanas reliģiski nokautiem dzīvniekiem, un apgrūtinājumi, kas ir saistīti ar pagaidu, ņemot vērā islāma Upurēšanas svētkus, iestāžu licencēto un kontrolēto kaušanas vietu pārveidošanu par kautuvēm, kas ietilpst Regulas (EK) Nr. 853/2004 piemērošanas jomā, nešķiet lietderīgi, lai sasniegtu izvirzītos dzīvnieku aizsardzības un sabiedrības veselības mērķus, un šie apgrūtinājumi šķiet nesamērīgi ar šo mērķi?

(1) Padomes 2009. gada 24. septembra Regula (EK) Nr. 1099/2009 par dzīvnieku aizsardzību nonāvēšanas laikā (OV 2009, L 303, 1. lpp.).

(2) Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 853/2004, ar ko nosaka īpašus higiēnas noteikumus attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes pārtiku (OV 2004, L 139, 55. lpp.).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 392/11

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 4. augustā iesniedza Areios Pagos (Grieķija) – Georgios Leventis, Nikolaos Vafias/Malcon Navigation Co. Ltd, Brave Bulk Transport Ltd

(Lieta C-436/16)

(2016/C 392/14)

Tiesvedības valoda – grieķu

Iesniedzējtiesa

Areios Pagos (Grieķija)

Pamatlietas puses

Prasītāji: Georgios Leventis un Nikolaos Vafias

Atbildētājas: Malcon Navigation Co. Ltd un Brave Bulk Transport Ltd

Prejudiciālais jautājums

Vai jurisdikcijas klauzula, par kuru saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 44/2001 (1) 23. panta 1. punktu vienojās uzņēmumi un kura šajā gadījumā ir iekļauta 2007. gada 14. novembra privāttiesiskajā līgumā, kas tika noslēgts starp pirmo un otro atbildētāju kasācijas instancē un kura 10. pantā ir noteikts: “šo līgumu reglamentē Apvienotās Karalistes tiesības, tas ir Apvienotās Karalistes tiesas jurisdikcijā un jebkurš strīds, kas no tā izriet vai ir ar to saistīts, ir ekskluzīvā Anglijas un Velsas Augstākās tiesas (High Court) jurisdikcijā”, runājot par otrā atbildētāja kasācijas instancē struktūru, kas to pārstāv un kas saskaņā ar Grieķijas Civilkodeksa 71. pantu uzņemas par to atbildību, darbībām un bezdarbību, attiecas arī uz atbildīgajām personām, kuras darbojās, pildot savas funkcijas, un kuras saskaņā ar šo pašu pantu, to skatot kopā ar Grieķijas Civilkodeksa 926. pantu, ir solidāri atbildīgas ar uzņēmumu kā juridisku personu?

(1) Padomes 2000. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2001, L 12, 1. lpp.).
1)

Vai Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK (1) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 138. panta 1. punkts, 140. panta a) punkts un/vai 141. pants, tos lasot tostarp kopsakarā ar minētās direktīvas 33. un 40. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos kā šajā lietā (pamatlietā) pirmajā dalībvalstī reģistrēta nodokļu maksātāja veikta preču piegāde ir atbrīvojama no nodokļa atbilstoši minētajām tiesību normām gadījumā, ja, pirms ir noslēgts šis piegādes darījums, pircējs (proti, persona, kas ir identificēta kā nodokļa maksātājs otrajā dalībvalstī) izsaka nodomu nekavējoties, pirms to transportēšanas no pirmās dalībvalsts, pārdot preces trešajā dalībvalstī reģistrētam nodokļu maksātājam, kuram šīs preces arī tiek nogādātas (nosūtītas) uz šo trešo dalībvalsti?
—

atzīt, ka Polijas Republika nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 21. maija Direktīvas 2008/50/EK par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai (1) 13. panta 1. punktā, apvienojumā ar XI pielikumu, 23. panta 1. punkta otrajā daļā un 22. panta 3. punktā apvienojumā ar XI pielikumu paredzētos pienākumus, jo: — kopš 2007. gada vismaz līdz 2013. gadam 35 gaisa kvalitātes zonās bija pārsniegti PM10 dienas robežlielumi un 9 gaisa kvalitātes zonās bija pārsniegti PM10 gada robežlielumi un nav tikusi sniegta nekāda informācija, no kuras izrietētu, ka šī situācija ir uzlabojusies; — gaisa kvalitātes programmās nav tikuši iekļauti nekādi piemēroti pasākumi, lai nodrošinātu, ka laiks, kurā gaisā tiek pārsniegti PM10 robežlielumi, ir pēc iespējas īsāks; — dienas robežlielumi, kā arī pielaides robeža, laikā no 2010. gada 1. janvāra līdz 2011. gada 10. jūnijam ir tikuši pārsniegti 14.17 zonā – Radom pilsēta –, 14.18 zonā – Pruszków-Żyrardów – un 16.15 zonā – Kędzierzyn-Koźle –, kā arī laikā no 2011. gada 10. janvāra līdz 2011. gada 10. jūnijam – 30.3 zonā – Ostrów-Kępno, un — nav tikusi pareizi transponēta Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 21. maija Direktīvas 2008/50/EK par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai 23. panta 1. punkta otrā daļa;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 350/19

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 1. augustā iesniedza Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) – Secretary of State for the Home Department/Franco Vomero

(Lieta C-424/16)

(2016/C 350/24)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

Supreme Court of the United Kingdom

Pamatlietas puses

Prasītājs: Secretary of State for the Home Department

Atbildētājs: Franco Vomero

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai paplašināta aizsardzība saskaņā ar [Direktīvas 2004/38/EK] (1) 28. panta 3. punkta a) apakšpunktu ir atkarīga no pastāvīgās uzturēšanās tiesībām saskaņā ar 16. pantu un 28. panta 2. punktu. Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, tiek uzdoti arī šādi jautājumi:

2) Vai 28. panta 3. punkta a) apakšpunktā minētais iepriekšējo desmit gadu uzturēšanās laikposms ir a) vienkāršs kalendārais laikposms, skaitot atpakaļ no attiecīgā (šajā gadījumā no lēmuma par izraidīšanu) datuma, ietverot tajā jebkurus prombūtnes vai ieslodzījuma laikposmus, b) iespējami pārtraukts laikposms, kas noteikts, skaitot atpakaļ no attiecīgā datuma un pieskaitot laikposmu(-s), kad attiecīgā persona bija prombūtnē vai ieslodzījumā, lai kopā sasniegtu, ja iespējams, desmit iepriekšējās uzturēšanās gadus.

3) Kāda ir īstā attiecība starp 28. panta 3. punkta a) apakšpunktā minēto desmit gadu uzturēšanās kritēriju un vispārējo novērtējumu par integrējošo saikni.

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā (OV L 158, 77. lpp.).
3)

Vai 13. panta 3. punkts Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvā 2002/19/EK par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to savstarpēju savienojumu (piekļuves direktīva) tā sākotnējā redakcijā, ko skata kopā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 16. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts pārvaldes iestāde operatoram, kuram ir pienākums noteikt cenas atkarībā no segtajām izmaksām, var pieprasīt koriģēt cenu tikai tad, ja operators pats nosaka cenas lielumu un sāk to piemērot, vai arī tad, ja operators piemēro cenu apmērā, ko iepriekš noteikusi valsts pārvaldes iestāde, bet no izmaksu pamatojuma par nākamo ziņošanas laikposmu izriet, ka valsts pārvaldes iestādes iepriekš noteiktā cena ir augstāka par operatora segto izmaksu apmēru?
1)

a) Vai Padomes 1992.gada 12.oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 (1) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 220.panta 1.punkts un 220.panta 2.punkta “b” apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka iestādes atzītā maksājamā nodokļa summas iegrāmatojums ir uzskatāms par notikušu līdz ar iestādes lēmumu par iegrāmatošanu vai pienākuma samaksāt nodokli noteikšanu, neatkarīgi no šā lēmuma apstrīdēšanas un pārsūdzēšanas tiesā fakta? b) Vai Padomes 1992.gada 12.oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 236. un 239.pants ir interpretējams tādējādi, ka ar brīdi, kad iestāde ir pieņēmusi lēmumu iegrāmatot attiecīgo nodokļa summu un noteikusi parādnieka pienākumu to samaksāt (lēmumu, kādu valsts dienests ir pieņēmis izskatāmajā lietā), bet parādnieks šo lēmumu apstrīdējis un pārsūdzējis tiesā, vienlaikus jāprasa šā nodokļa atlaišana vai atmaksāšana regulas 236. vai 239.panta kārtībā (vai dienesta lēmuma apstrīdēšanas pieteikums šādā gadījumā var tikt uzskatīts arī par nodokļa parāda atlaišanas/atmaksāšanas pieteikumu)? Ja atbilde ir jā, tad kāda ir pārbaudes saturiskā atšķirība, veicot attiecīgi iestādes lēmuma par iegrāmatošanu un pienākumu samaksāt nodokli tiesiskuma kontroli un 236.panta kārtībā izlemjamo jautājumu? c) Vai Padomes 1992.gada 12.oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 236.panta 2.punkta pirmā daļa ir interpretējama tādējādi, ka nodokļa atlaišanas/atmaksāšanas pieteikuma iesniegšanas termiņu pagarina (vai nokavējumu attaisno) pieteikuma par valsts dienesta lēmuma par nodokļa samaksas pienākuma noteikšanu apstrīdēšanas un tiesvedības fakts un laiks? d) Ja jautājums par iegrāmatošanu vai atlaišanu šajā gadījumā ir izlemjams neatkarīgi no Eiropas Komisijas lēmuma, kas pieņemts attiecībā uz citu dalībvalsti (šajā gadījumā – Somiju), vai, ievērojot Komisijas 1993.gada 2.jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93 (2), ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, 869.panta “b” apakšpunktu un iespējamā nodokļa apmēru izskatāmajā lietā, iestādei vai tiesai jautājums par nodokļa neiegrāmatošanu vai atlaišanu ir nododams izlemšanai Eiropas Komisijai?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 343/34

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 11. jūlijā iesniedza Finanzgericht Rheinland-Pfalz (Vācija) – Hornbach-Baumarkt-AG/Finanzamt Landau

(Lieta C-382/16)

(2016/C 343/46)

Tiesvedības valoda – vācu

Iesniedzējtiesa

Finanzgericht Rheinland-Pfalz

Pamatlietas puses

Prasītāja: Hornbach-Baumarkt-AG

Atbildētāja: Finanzamt Landau

Prejudiciālais jautājums

Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību (turpmāk tekstā – “LESD”) 49. pants, to lasot kopsakarā ar 54. pantu (iepriekš – Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 43. pants, to lasot kopsakarā ar 48. pantu), liedz piemērot tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, atbilstoši kuram nodokļa maksātāja rezidenta ienākumi no darījumiem ar citā dalībvalstī rezidējošu sabiedrību, kurā viņam tieši vai netieši bija dalība kapitālā ¼ apmērā un ar kuru viņš bija panācis vienošanos par nosacījumiem, kas atšķiras no tiem, par kādiem vienādos vai līdzīgos apstākļos būtu vienojušās savstarpēji neatkarīgas trešās personas, ir jānosaka atbilstoši tam, kādi tie būtu radušies starp neatkarīgām trešām personām nolīgtu nosacījumu gadījumā, ja šāda korekcija netiek veikta attiecībā uz ienākumiem no darījumiem ar sabiedrību rezidenti un tiesiskajā regulējumā nodokļa maksātājam rezidentam nav paredzēta iespēja pierādīt, ka vienošanās par attiecīgajiem nosacījumiem ir panākta komerciālu iemeslu dēļ, kas izriet no viņa kā citā dalībvalstī rezidējošās sabiedrības dalībnieka statusa?
b)

no pirmreizējās izmantošanas līdz ēkas, būves vai tās daļu piegādei ir pagājuši mazāk nekā 2 gadi; ciktāl Likuma par PVN 2. panta 14. punktā pirmreizēja izmantošana ir definēta kā ēku, būvju vai to daļu nodošana ekspluatācijā pirmajam īpašniekam vai pirmreizējam lietotājam, veicot ar nodokli apliekamas darbības, pēc to: a) uzbūvēšanas vai b) uzlabošanas, ja uzlabošanas izdevumi tiesību normu par ienākumu nodokli izpratnē sasniedz vismaz 30 % no sākotnējās vērtības?
1)

Vai, it īpaši ievērojot Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (Hartas) 41. pantu, kas ir veltīts labas pārvaldības principam, “gadījumu, kas attiecas uz krimināltiesībām” izņēmums, kas ir minēts in fine gan Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīvas 2004/39/EK, kas attiecas uz finanšu instrumentu tirgiem un ar ko groza Padomes Direktīvas 85/611/EEK un 93/6/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/12/EK un atceļ Padomes Direktīvu 93/22/EEK (1), 54. pantā, gan šī paša 54. panta 3. punkta sākumā, attiecas uz tādu administratīva soda gadījumu atbilstoši valsts tiesību aktiem, bet aplūkojot to Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (ECPK) aspektā kā tādu, kas ietilpst krimināltiesībās, kāds ir pamatlietā aplūkotais sods, ko ir uzlikusi valsts uzraudzības iestāde, un kas izpaužas tādējādi, ka valsts advokatūras loceklim tiek noteikts izbeigt pildīt minētā regulatora uzraudzītās juridiskās personas funkcijas vai citas funkcijas, kas ir jāapstiprina, norīkojot viņam atteikties no visām savām attiecīgajām funkcijām, cik ātri vien iespējams?
2)

Vai izpildes vietu parādnieka tiesībām prasīt atmaksu (tiesībām uz kompensāciju/regresa prasījuma tiesībām) no otra parādnieka, pamatojoties uz attiecīgo kredītlīgumu, nosaka: a) saskaņā ar Briseles I-bis regulas 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta otro ievilkumu (“pakalpojumu sniegšana”) vai b) saskaņā ar Briseles I-bis regulas 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu, to lasot kopā ar a) apakšpunktu, atbilstoši lex causae?