ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Personu brīva pārvietošanās – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Līguma noteikumi – Piemērošanas joma

(EKL 43. un 56. pants)

2. Personu brīva pārvietošanās – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Nodokļu tiesību akti – Sabiedrību ienākuma nodoklis

(EKL 43. pants)

Summary

1. Tiesību akti, kas attiecas vienīgi uz attiecībām sabiedrību grupas ietvaros, pārsvarā skar brīvību veikt uzņēmējdarbību un tādēļ jāizvērtē, ņemot vērā EKL 43. pantu. Pieņemot, ka šiem tiesību aktiem varētu būt ierobežojoša ietekme uz kapitāla brīvu apriti, šāda ietekme ir brīvības veikt uzņēmējdarbību iespējamo šķēršļu neizbēgamas sekas un līdz ar to tā neattaisno šo tiesību aktu pārbaudi no EKL 56. panta viedokļa.

(sal. ar 23. un 24. punktu)

2. Ar EKL 43. pantu tiek pieļauts tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru meitas sabiedrība, kas ir šīs dalībvalsts rezidente, var atskaitīt no saviem ar nodokli apliekamajiem ienākumiem savai mātes sabiedrībai veikto līdzekļu pārskaitījumu sabiedrību grupas ietvaros tikai tad, ja šīs mātes sabiedrības juridiskā adrese atrodas šajā pašā dalībvalstī.

Atšķirīgā attieksme pret meitas sabiedrībām–rezidentēm atkarībā no to mātes sabiedrības juridiskās adreses atrašanās vietas ir brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojums, jo tā citās dalībvalstīs reģistrētām sabiedrībām padara mazāk pievilcīgu šīs brīvības īstenošanu, līdz ar to tās var atteikties no meitas sabiedrības iegādāšanās, izveidošanas vai uzturēšanas dalībvalstī, kas veic šādu pasākumu.

Tomēr, ņemot vērā vajadzību saglabāt sabalansētu nodokļu ieturēšanas kompetenču sadalījumu dalībvalstu starpā un vajadzību novērst izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, tās izvērtējot kopā, šāds regulējums ir vērsts uz tādu leģitīmu mērķu sasniegšanu, kas ir saderīgi ar Līgumu, un uz ko attiecas primāri vispārējo interešu iemesli.

Faktiski, ja līdzekļu pārskaitījums vairāku valstu sabiedrību grupas ietvaros tiktu atzīts par atskaitāmu no tā veicēja apliekamajiem ienākumiem, tad sabiedrību grupa varētu brīvi izvēlēties dalībvalsti, kurā tiek ieturēti nodokļi meitas sabiedrības ienākumiem, tos atskaitot no meitas sabiedrības nodokļu bāzes, un, ja pārskaitījums būtu uzskatāms par apliekamu ienākumu saņēmējas–mātes sabiedrības dalībvalstī, tos iekļaut mātes sabiedrības nodokļu bāzē. Tas apdraudētu pašu nodokļu ieturēšanas kompetenču sadalījuma sistēmu dalībvalstu starpā, jo atkarībā no sabiedrību grupu izdarītās izvēles meitas sabiedrības dalībvalsts būtu spiesta atteikties no savām tiesībām kā šīs meitas sabiedrības juridiskās adreses atrašanās vietas valstij ar nodokli aplikt meitas sabiedrības ienākumus, iespējams, par labu mātes sabiedrības juridiskās adreses atrašanās vietas dalībvalstij.

Turklāt iespēja meitas sabiedrības apliekamos ienākumus pārskaitīt mātes sabiedrībai ar juridisko adresi citā dalībvalstī ietver risku, ka ar absolūti mākslīgu veidojumu palīdzību sabiedrības grupas ietvaros tiek organizēta ienākumu novirzīšana uz sabiedrībām ar juridisko adresi dalībvalstīs, kuras piemēro viszemākos nodokļus, vai dalībvalstīs, kurās šie ienākumi ar nodokli netiek aplikti.

(sal. ar 39., 43., 56., 58., 60. un 67. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Apgrozījuma nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma – Pārejas noteikumi tirdzniecības starp dalībvalstīm aplikšanai ar nodokļiem

(Padomes Direktīvas 77/388 28.c panta A daļas a) punkta pirmā daļa)

Summary

28.c panta A daļas a) punkta pirmā daļa Sestajā direktīvā 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, kurā izdarīti grozījumi ar Direktīvu 95/7, kontekstā ar Direktīvu 77/799 par dalībvalstu kompetentu iestāžu savstarpēju palīdzību tiešo un netiešo nodokļu jomā, kurā izdarīti grozījumi ar Direktīvu 92/12, un Regulu Nr. 218/92 par administratīvu sadarbību netiešo nodokļu jomā, ir jāinterpretē tā, ka nodokļu iestādēm dalībvalstī, no kuras ir nosūtītas vai pārvadātas preces piegādes Kopienā ietvaros, nav jāpieprasa informācija no iestādēm dalībvalstī, kurā atrodas piegādātāja apgalvotais galamērķis.

Pirmkārt, no direktīvas par savstarpēju sadarbību preambulas pirmā un otrā apsvēruma, kā arī regulas par administratīvu sadarbību preambulas trešā apsvēruma izriet, ka to mērķis ir cīnīties pret nodokļu krāpšanu un nemaksāšanu un ļaut dalībvalstīm precīzi aprēķināt uzliekamo nodokli. Otrkārt, no direktīvas par savstarpēju sadarbību un regulas par administratīvu sadarbību nosaukumiem izriet, ka tās ir pieņemtas, lai regulētu sadarbību starp dalībvalstu nodokļu iestādēm. Tāpēc šie tiesību akti nepiešķir tiesības atsevišķām personām, izņemot tiesības iegūt apliecinājumu par “konkrētas personas PVN identifikācijas numura” derīgumu saskaņā ar regulas par administratīvu sadarbību 6. panta 4. punktu. Turklāt minētajos Kopienu tiesību aktos ir paredzētas arī dalībvalstu sadarbības robežas, jo iestādēm valstī, kurai iesniegts lūgums, ne visos gadījumos ir pienākums sniegt informāciju. No tā izriet, ka direktīva par savstarpēju sadarbību un regula par administratīvu sadarbību nav pieņemtas, lai izveidotu informācijas apmaiņas sistēmu starp dalībvalstu nodokļu iestādēm, kas tām ļautu noteikt, vai nodokļu maksātāja piegādes ir veiktas Kopienā, ja tas nevar pats iesniegt to apliecinošus pierādījumus.

(sal. ar 30., 31., 33., 34. un 38. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Apgrozījuma nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma – Sestajā direktīvā paredzētie atbrīvojumi no nodokļa

(Padomes Direktīvas 77/388 13. panta B daļas d) punkta 1. apakšpunkts)

2. Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Apgrozījuma nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma – Sestajā direktīvā paredzētie atbrīvojumi no nodokļa

(Padomes Direktīvas 77/388 13. panta B daļas d) punkta 1. apakšpunkts)

Summary

1. Apstāklis, ka nodokļu maksātājs analizē paša atrasto klientu īpašuma situāciju, lai nodrošinātu tiem kredīta saņemšanu, neliedz atzīt šo darbību par kredīta starpniecību, kas atbrīvota no nodokļa Sestās direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, 13. panta B daļas d) punkta 1. apakšpunkta nozīmē, ja kredīta starpniecība, ko piedāvā minētais nodokļu maksātājs, ir uzskatāma par galveno darbību [pakalpojumu], kuru konsultācijas īpašuma jautājumos tikai papildina, tādējādi, ka uz šo papilddarbību [papildpakalpojumu] attiecas tāds pats nodokļu režīms kā uz pirmo darbību [pakalpojumu]. Iesniedzējtiesai ir jānoskaidro, vai tas tā ir izskatāmajā lietā.

(sal. ar 20. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

2. Apstāklis, ka nodokļu maksātājam nav līgumiskas saiknes ne ar vienu no pusēm kredīta līgumā, kura noslēgšanu tas veicinājis, un ka tas nekontaktē tieši ar kādu no šīm pusēm, neliedz uzskatīt, ka minētais nodokļu maksātājs sniedz kredīta starpniecības pakalpojumu, kas atbrīvots no nodokļa Sestās direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, 13. panta B daļas d) punkta 1. apakšpunkta nozīmē.

Saskaņā ar Sestās direktīvas 13. panta B daļas d) punkta 1. apakšpunktu no nodokļiem atbrīvotie darījumi ir definēti atbilstoši sniegto pakalpojumu raksturam, nevis atkarībā no pakalpojumu sniedzēja vai to saņēmēja. Minētajā noteikumā nav nekādas norādes uz pēdējiem minētajiem. Šis secinājums attiecas arī uz saikni starp starpnieku un līguma pusēm, jo Sestās direktīvas 13. panta B daļas d) punkta 1. apakšpunkta tekstā nav nekādas norādes šajā sakarā.

Turklāt Sestās direktīvas 13. panta B daļas d) punkta 1. apakšpunkta tekstā principā nav izslēgta iespēja, ka starpniecības darbību veido dažādi atsevišķi pakalpojumi, kurus tātad varētu ietvert jēdzienā “kredīta starpniecība” minētā noteikuma izpratnē un uz kuriem varētu attiekties tajā paredzētais atbrīvojums. Šajos apstākļos no nodokļu neitralitātes principa izriet, ka uzņēmējiem ir jābūt iespējai izvēlēties tādu organizācijas modeli, kas no strikti saimnieciskā viedokļa tiem šķiet visērtākais, bez riska, ka uz to darījumiem neattieksies minētajā noteikumā paredzētais atbrīvojums.

(sal. ar 25., 26., 34., 35. un 40. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Prasība par zaudējumu atlīdzību – Noilguma termiņš – Atskaites datums

(EKL 288. panta otrā daļa; Tiesas Statūtu 46. pants)

2. Prasība par zaudējumu atlīdzību – Noilguma termiņš – Pārtraukšana

(EKL 288. panta otrā daļa; Tiesas Statūtu 46. pants)

3. Ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi

(EKL 288. panta otrā daļa)

Summary

1. Prasības sakarā ar Kopienas ārpuslīgumisko atbildību noilguma termiņš sākas, kad ir izpildīti visi nosacījumi, kādiem ir pakļauts pienākums atlīdzināt zaudējumus, un tostarp tad, kad atlīdzināmais kaitējums ir nodarīts. Tādējādi attiecībā uz gadījumu, kad pamats Kopienas ārpuslīgumiskajai atbildībai ir rodams normatīvā aktā, šis noilguma termiņš sākas tad, kad ir iestājušās šī akta kaitīgās sekas. Cits risinājums liktu apšaubīt principa par prasību autonomiju ievērošanu, padarot prasības par zaudējumu atlīdzību tiesvedību atkarīgu no prasības atcelt tiesību aktu iznākuma.

Šo risinājumu varētu attiecināt uz strīdiem, kas radušies individuālu aktu dēļ. Šajos strīdos noilguma termiņš sākas tad, kad ir iestājušās lēmuma sekas attiecībā uz tā adresātiem. Situācijā, kad sabiedrībai ar Komisijas lēmumu ir uzlikts naudas sods, kaitīgās sekas attiecībā uz šo sabiedrību iestājas kopš brīža, kad tai noteikts maksāt naudas sodu. Attiecībā uz noilguma termiņa sākšanos nav nozīmes tam, ka Kopienas prettiesiskā rīcība tika konstatēta tiesas nolēmumā.

(sal. ar 29.–31. punktu)

2. Saskaņā ar Tiesas Statūtu 46. pantu jautājumā par ārpuslīgumisko atbildību noilgums tiek pārtraukts vai nu ar prasību, kas celta Tiesā, vai ar iepriekšēju lūgumu, ko cietušais var nosūtīt Kopienu kompetentajai iestādei. Minētajā 46. pantā par prasībām pret Kopienām jautājumā par ārpuslīgumisko atbildību ar “prasību” šī noteikuma nozīmē, kas tostarp tiek uzskatīta kā noilgumu pārtraucoša, tiek piesaukta šī atbildība saskaņā ar EKL 288. panta otro daļu. Prasība atcelt tiesību aktu tādējādi nav uzskatāma par “prasību”, ar ko pārtrauc noilguma termiņu Kopienu Tiesas Statūtu 46. panta nozīmē.

(sal. ar 36. punktu)

3. Kopienas ārpuslīgumiskās atbildības iestāšanās ir atkarīga no nosacījumu kopuma, starp kuriem gadījumā, kad tiek apstrīdēts juridiskā akta tiesiskums, ir minēts tādas tiesību normas, kas piešķir tiesības privātpersonām, pietiekami būtisks pārkāpums. Attiecībā uz šo nosacījumu izšķirošais kritērijs, lai uzskatītu, ka Kopienu tiesību pārkāpums ir pietiekami būtisks, ir tas, ka jābūt acīmredzamai un rupjai to robežu neievērošanai no Kopienu iestādes puses, kuras tai ir jāievēro, [īstenojot tai piešķirto] diskrecionāro varu. Ja šīs iestādes diskrecionārā vara ir ļoti ierobežota vai pat nepastāv vispār, vienkāršs Kopienu tiesību pārkāpums var būt pietiekams, lai konstatētu pietiekami būtiska pārkāpuma pastāvēšanu. Tādējādi akta vispārējais vai individuālais raksturs nav izšķirošais faktors, lai noteiktu, vai ir noticis šāds pārkāpums.

(sal. ar 47.–48. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

Kapitāla brīva aprite – Nekustamā īpašuma iegūšanas ierobežojumi

(EKL 56. pants)

Summary

EKL 56. pants nepieļauj, ka valsts tiesiskais regulējums lauksaimniecībā izmantojamā zemes gabala pirkšanu pakļauj nosacījumam, ka pircējam šajā īpašumā ir jānodibina sava pastāvīgā dzīvesvieta uz astoņiem gadiem neatkarīgi no īpašajiem apstākļiem, kas izriet no paša attiecīgā lauksaimniecībā izmantojamā zemes gabala pamatiezīmēm.

Protams, var atzīt, ka valsts tiesiskais regulējums, kurā ir ietverts šāds pienākums, kas ir domāts, lai izvairītos no lauksaimniecībā izmantojamo zemju pirkšanas pilnībā spekulatīvu iemeslu dēļ, un ar ko šādā veidā mēģināts atvieglot šo zemju iegūšanu pirmām kārtām tām personām, kuras vēlas tās apstrādāt, atbilst vispārējo interešu mērķim dalībvalstī, kurā lauksaimniecībā izmantojamās zemes ir ierobežots valsts resurss. Tomēr pienākums par dzīvesvietas nodibināšanu ir pasākums, kas pārsniedz to, kas ir vajadzīgs, lai sasniegtu šādu mērķi. Pirmkārt, tas izrādās īpaši apgrūtinošs, jo ar to tiek ierobežota ne vien kapitāla aprites brīvība, bet arī pircēja tiesības brīvi izvēlēties savu dzīvesvietu, kas ir tiesības, kuras tam tiek nodrošinātas ar Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvenciju un kas ir aizsargātas Kopienu tiesību sistēmā, tādējādi apdraudot pamattiesības. Otrkārt, nekas neļauj konstatēt, ka nevarētu tikt pieņemti citi pasākumi, kas būtu mazāk ierobežojoši nekā šis pienākums, lai sasniegtu izvēlēto mērķi. Šāds pienākums a fortiori , kad tas ir papildināts ar nosacījumu, ka šī dzīvesvieta ir jāsaglabā vairākus gadus, pārsniedz to, kas var tikt uzskatīts par vajadzīgu.

(sal. ar 33.–37., 41., 42. un 50. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

Konvencija par jurisdikciju un spriedumu izpildi – Piemērošanas joma – Civillietas un komerclietas – “Civillietu un komerclietu” jēdziens

(1968. gada 27. septembra konvencijas 1. panta pirmās daļas pirmais teikums)

Summary

1. panta pirmās daļas pirmais teikums 1968. gada 27. septembra Konvencijā par jurisdikciju un spriedumu izpildi civillietās un komerclietās, kurā grozījumi izdarīti ar 1978. gada, 1982. gada un 1989. gada pievienošanās konvencijām, ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “civillietas” šā noteikuma izpratnē neietver prasību, ko fiziskās personas kādas līgumslēdzējas valsts tiesā cēlušas pret citu līgumslēdzēju valsti, lūdzot piespriest tai atlīdzināt kaitējumu, kas nodarīts tādu personu tiesību pārņēmējiem, kas cietušas no bruņoto spēku darbībām pirmās minētās valsts teritorijā veikto militāro operāciju ietvaros.

Ja strīdi, kas ir saistīti ar to, ka kāds lietas dalībnieks īsteno publisko varu, jo tas izmanto plašas pilnvaras salīdzinājumā ar parastām tiesību normām, kas piemērojamas attiecībām starp privātpersonām, neietilpst “civillietu un komerclietu” jēdzienā, tam ir vēl vairāk pārliecinošu iemeslu, ja runa ir par prasību par zaudējumu atlīdzību saistībā ar bruņoto spēku veiktām operācijām, jo šādas operācijas ir viens no raksturīgiem valsts suverenitātes izpausmes veidiem, it īpaši tāpēc, ka lēmumus par tām vienpusējā un saistošā veidā pieņem kompetentās valsts iestādes un šīs operācijas ir cieši saistītas ar valstu ārpolitiku un aizsardzības politiku.

Šajā sakarā jautājums par publiskas varas īstenošanas aktu, saistībā ar kuriem ir iesniegta šāda prasība, likumīgumu vai nelikumīgumu attiecas uz šo aktu raksturu, nevis uz sfēru, kurā tie ietilpst. Ja tiek konstatēts, ka šī sfēra kā tāda nav konvencijas piemērošanas jomā, šādu aktu nelikumīgums nevar būt pamats citādai interpretācijai.

(sal. ar 34.–37. un 41.–44. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

Ekonomiskā un sociālā kohēzija – Strukturālā palīdzība – Kopienas finansējums – Valsts iestāžu veikto izdevumu atbilstība palīdzības kritērijiem

(Padomes Regulas Nr. 1260/1999 30. panta 1. punkts un 32. panta 1. punkts; Komisijas Regulas Nr. 1685/2000 pielikuma 1. normas 1.8. punkts)

Summary

Ar 1. normas 1.8. punktu pielikumā Regulai Nr. 1685/2000, ar ko paredz sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Regulai Nr. 1260/1999 attiecībā uz izdevumu kompensējamību Struktūrfondu līdzfinansētās darbībās, kurā grozījumi ir izdarīti ar Regulu Nr. 448/2004, nav pretrunā vispārējo izdevumu aprēķins saskaņā ar metodi, kādu izmanto struktūrfondu līdzfinansētu projektu atbilstīgo izdevumu aprēķināšanai, tikai tāpēc vien, ka šī metode balstīta it īpaši uz algu izmaksu vai darba laika procentuālu vai proporcionālu daļu.

Neierobežojot valsts tiesību normas, kas paredz stingrākus nosacījumus, atbilstīgajos izdevumos var iekļaut gala saņēmēja vispārējos izdevumus, ja saskaņā ar minēto 1.8. punktu šie izdevumi atbilst trīs nosacījumiem, proti, tie ir balstīti uz faktiskām izmaksām, šīs izmaksas ir saistītas ar struktūrfondu līdzfinansētās darbības īstenošanu un šīs izmaksas ir iedalītas proporcionāli darbībai saskaņā ar godīgu un pienācīgi pamatotu metodi. It īpaši attiecībā uz šo pēdējo atbilstības nosacījumu – tā mērķis nav noteikt vienu konkrētu aprēķinu metodi, bet gan tas atstāj dalībvalstīm rīcības brīvību atbilstīgo izdevumu aprēķinā. Šis nosacījums paredz tikai to, ka vispārējo izdevumu iekļaušana atbilstīgajos izdevumos ir atkarīga no to iedalīšanas “proporcionāli darbībai saskaņā ar pienācīgi pamatotu godīgu un objektīvu metodi”. Līdz ar to minētais 1.8. punkts nav interpretējams tādējādi, ka tas nepieļauj tādas atbilstīgo vispārējo izdevumu aprēķinu metodes, kuras balstītas it īpaši uz algu izmaksu vai darba laika procentuālu vai proporcionālu daļu, taču ar nosacījumu, ka gala saņēmējs var pierādīt šo izdevumu iekļaušanu projektā atbilstoši metodei, ar kuru tiek ievēroti šajā noteikumā paredzētie kritēriji. Vispārējo izdevumu, kā, piemēram, algu izmaksas, ēku izmaksas vai informātikas izmaksas, iekļaušana attiecīgajā projektā saskaņā ar iepriekš minētajiem kritērijiem jāveic, ņemot vērā projekta īstenošanā iesaistīto personu skaitu, darba stundu skaitu, ko šīs personas tam velta, vai šajā sakarā izmaksāto atalgojumu, kā arī vidējo personu skaitu, kas strādā attiecīgajā administrācijā, vidējo darba stundu skaitu, kas tam veltītas, vai šajā sakarā izmaksātā atalgojuma vidējo summu.

(sal. ar 22., 25.–28. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Tiesību aktu tuvināšana – Būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras – Direktīva 93/37 – Būvdarbu publiskais iepirkums – Jēdziens

(Padomes Direktīvas 93/37 1. panta a) punkts)

2. Tiesību aktu tuvināšana – Būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras – Direktīva 93/37 – Piemērošanas joma

(Padomes Direktīvas 93/37 6. pants)

3. Tiesību aktu tuvināšana – Būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras – Direktīva 93/37 – Piemērošanas joma

(Padomes Direktīvas 93/37 1. panta a) punkts)

Summary

1. Līgums, ar ko pirmā līgumslēdzēja iestāde uztic otrai līgumslēdzējai iestādei būves celtniecību, ir būvdarbu publiskā iepirkuma līgums Direktīvas 93/37 par to, kā koordinēt būvdarbu valsts [publiskā iepirkuma] līgumu piešķiršanas procedūras, 1. panta a) punkta izpratnē neatkarīgi no tā, vai ir paredzēts, ka pirmā līgumslēdzēja iestāde ir vai kļūst par visas šīs būves vai tās daļas īpašnieci.

(sal. ar 47. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)

2. Lai noteiktu tirgus vērtību atbilstoši 6. pantam Direktīvā 93/37 par to, kā koordinēt būvdarbu valsts [publiskā iepirkuma] līgumu piešķiršanas procedūras, ir jāņem vērā būvdarbu līguma kopējā vērtība no iespējamā darbuzņēmēja viedokļa, kas ietver ne tikai to summu kopumu, ko maksā līgumslēdzēja iestāde, bet arī visus ieņēmumus no trešām personām.

(sal. ar 57. punktu un rezolutīvās daļas 2. punktu)

3. Līgumslēdzēja iestāde nav atbrīvota no Direktīvā 93/37 par to, kā koordinēt būvdarbu valsts [publiskā iepirkuma] līgumu piešķiršanas procedūras, paredzētajām būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu noslēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrām tāpēc, ka saskaņā ar valsts tiesību normām šo līgumu par būves celtniecību var noslēgt tikai ar noteiktām juridiskām personām, kas pašas ir līgumslēdzējas iestādes un kam savukārt minētās procedūras ir jāpiemēro, lai veiktu iespējamos sekojošos iepirkumus.

(sal. ar 68. punktu un rezolutīvās daļas 3. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

Ekonomikas un monetārā politika – Euro ieviešana – Valstu valūtas vienību konvertēšana euro vienībās

(Padomes Regula Nr. 1103/97 un Nr. 974/98)

Summary

Kaut arī Regula Nr. 1103/97 par dažiem noteikumiem attiecībā uz euro ieviešanu un Regula Nr. 2866/98 par maiņas kursu starp euro un to dalībvalstu valūtām, kas pieņem euro, nekādā veidā nav ietekmējušas dalībvalstu nodokļu kompetenci un šo pēdējo tiesības paaugstināt savu nodokļu apmēru, tomēr nodokļa summas konvertēšana euro ir jāveic, ievērojot Regulā Nr. 1103/97 paredzētos noteikumus, kā arī tiesisko instrumentu nepārtrauktības principu un pāriešanas uz euro neitralitātes mērķi. Tas it īpaši nozīmē tiesiskās drošības un pārskatāmības prasības, kas ļauj aizsargāt uzņēmēju paļāvību euro ieviešanas laikā.

Līdz ar to Regula Nr. 1103/97 un Regula Nr. 974/98 par euro ieviešanu ir jāinterpretē tādējādi, ka tās nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā, veicot nodokļa par miltu, rupja maluma miltu vai putraimu daudzumu, kas ir piegādāts vai izmantots cilvēku pārtikā, summas konvertēšanu uz euro, tā tiek palielināta līdz lielākai summai nekā tā, kas izrietētu no šajās regulās paredzēto konvertēšanas normu piemērošanas, ja vien, šādi palielinot, netiek nodrošināta tiesiskā drošība un pārskatāmība, ko garantē minētās regulas, kas nozīmē, ka minētajos normatīvajos aktos jābūt skaidri nošķirtam šīs dalībvalsts iestāžu lēmumam par nodokļa apmēra palielināšanu no šīs summas konvertēšanas uz euro operācijas. Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai šāds ir gadījums prāvā, kuru tā izskata.

(sal. ar 32., 33. un 37. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Personu brīva pārvietošanās – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Nodokļu tiesību akti

(EKL 43. un 48. pants)

2. Personu brīva pārvietošanās – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Nodokļu tiesību akti

(EKL 43. un 48. pants)

Summary

1. EKL 43. un 48. pants nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kas, tā kā tajā ir paredzēts nodoklis par mātes sabiedrībai nerezidentei samaksātajām dividendēm un gandrīz pilnībā no tā atbrīvotas mātes sabiedrības rezidentes, ir brīvības veikt uzņēmējdarbību diskriminējošs ierobežojums.

Šāda atšķirīga attieksme nodokļu dividendēm piemērošanā dažādām mātes sabiedrībām atkarībā no to juridiskās adreses sabiedrībām, kuras ir reģistrētas citās dalībvalstīs, padara brīvību veikt uzņēmējdarbību mazāk pievilcīgu, tās līdz ar to var atteikties no filiāles iegādāšanās, izveidošanas vai uzturēšanas tādā dalībvalstī, kas veic šādu pasākumu, un tas ir brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojums, kas principā ir aizliegts ar EKL 43. un 48. pantu.

Patiešām, runājot par dalībvalsts paredzētajiem pasākumiem, lai novērstu vai samazinātu nodokļu vairākkārtēju uzlikšanu vai novērstu nodokļu dubulto uzlikšanu sabiedrības rezidentes sadalītajai peļņai, akcionāri rezidenti, kas saņem dividendes, neatrodas citas dalībvalsts rezidentu akcionāru saņēmēju situācijai pielīdzināmā situācijā. Tomēr, sākot no brīža, kad dalībvalsts vienpusēji vai vienojoties uzliek nodokli ne tikai akcionāru rezidentu peļņai, bet arī akcionāru nerezidentu peļņai par dividendēm, kuras tie saņem no sabiedrības rezidentes, minēto akcionāru nerezidentu situācija ir tuva tai, kādā atrodas akcionāri rezidenti.

Tā kā dalībvalsts ir izvēlējusies aizsargāt savus rezidentus no nodokļu vairākkārtējas uzlikšanas filiāļu peļņai, kas tiek izmaksāta šo filiāļu mātes sabiedrībām dividenžu veidā, atbrīvojot no nodokļiem šīs dividendes, šāds pasākums tai ir jāpiemēro arī nerezidentiem, jo analoga nodokļu uzlikšana šiem nerezidentiem izriet no tās nodokļu kompetences īstenošanas attiecībā uz nerezidentiem.

(sal. ar 29., 30., 34., 35., 37. un 41. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

2. EKL 43. un 48. pants nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru ar nodokli tiek apliktas tikai mātes sabiedrības nerezidentes, nosakot tām nodokļa ieturējumu ienākumu gūšanas vietā par dividendēm, kuras izmaksā filiāles rezidentes, pat ja starp attiecīgo dalībvalsti un citu dalībvalsti ir noslēgta nodokļu konvencija, kas pieļauj nodokļa ieturēšanu ienākumu gūšanas vietā un paredz iespēju šajā otrajā dalībvalstī maksājamajā nodokļa summā ieskaitīt nodokli, kas ir samaksāts atbilstoši minētajam valsts tiesiskajam regulējumam, ja mātes sabiedrība otrajā dalībvalstī nevar izmantot šajā konvencijā paredzēto ieskaitu.

Neatkarīgi no apmēra atšķirīga attieksme nodokļu piemērošanas jomā, kas izriet no šādas konvencijas un valsts tiesību aktu piemērošanas, ir diskriminācija pret mātes sabiedrībām atkarībā no to juridiskās adreses, kas nav saderīga ar Līgumā garantēto brīvību veikt uzņēmējdarbību.

(sal. ar 49. un 56. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)