10.

Attiecībā uz tādu dividenžu aplikšanu ar nodokli, kas izmaksātas sabiedrībai, kuras juridiskā adrese nav Vācijā, KStG 32. panta 5. punktā ir paredzēti vairāki nosacījumi, kas reglamentē nodokļa par ienākumiem no kapitāla atmaksu. Tie ietver noteiktus pierādījumu un apliecinājumu iesniegšanas pienākumus. Minētā norma skan šādi: “(5) [Pirmais teikums] Ja ienākumu no kapitāla saņēmēja uzņēmuma ienākuma nodoklis [EStG] 20. panta 1. punkta 1. apakšpunkta izpratnē ir ticis pilnībā samaksāts saskaņā ar [šā panta] 1. punktu, ienākumu no kapitāla saņēmējam pēc tā lūguma atmaksā ieturēto un samaksāto nodokli par ienākumiem no kapitāla saskaņā ar [EStG] 36. panta 2. punkta 2. apakšpunktu, ja 1. ienākumu no kapitāla saņēmējs saskaņā ar 2. panta 1. punktu ir sabiedrība ar ierobežotu nodokļu maksāšanas pienākumu, a) kura vienlaikus ir sabiedrība Līguma par Eiropas Savienības darbību 54. panta vai [EEZ līguma] 34. panta izpratnē, b) kuras juridiskā adrese un faktiskās vadības atrašanās vieta atrodas Eiropas Savienības dalībvalsts vai valsts, uz ko attiecas [EEZ līgums], teritorijā, c) kuras faktiskās vadības atrašanās vietas valstī bez izvēles iespējas uz to attiecas 1. pantā minētajam pielīdzināms neierobežots nodokļu maksāšanas pienākums, neesot no tā atbrīvotai, un 2. saņēmējam tieši pieder ienākumu no kapitāla maksātājas akciju kapitāla vai emitētā kapitāla daļas, un tas neatbilst [EStG] 43.b panta 2. punktā noteiktajam minimālajam dalības kapitālā apmēram. [Otrais teikums] Pirmo teikumu piemēro tikai, ja 1. attiecīgā nodokļa par ienākumiem no kapitāla atmaksa nav paredzēta citās tiesību normās, 2. ienākumi no kapitāla saskaņā ar 8.b panta 1. punktu netiktu iekļauti ienākuma nodokļa aprēķina bāzē, 3. ienākumi no kapitāla, pamatojoties uz ārvalstu tiesību normām, netiek attiecināti uz personu, kurai nebūtu tiesības uz atmaksu saskaņā ar šo punktu, ja tā tiešā veidā gūtu ienākumus no kapitāla, 4. tiesības uz pilnīgu vai daļēju nodokļa par ienākumiem no kapitāla atmaksu, mutatis mutandis piemērojot [EStG] 50.d panta 3. punktu, nebūtu izslēgtas, un 5. nodokli par ienākumiem no kapitāla kā uzņēmējdarbības izdevumus vai ar saimniecisko darbību saistītos izdevumus nevar ieskaitīt vai atskaitīt saņēmējs vai akcionārs, kuram ir tieša vai netieša līdzdalība saņēmēja kapitālā; ieskaitīšanas pārnešanas iespēja ir līdzvērtīga ieskaitīšanai. [Trešais teikums] Ienākumu no kapitāla saņēmējam ir jāapliecina atmaksas nosacījumu izpilde. [Ceturtais teikums] Tam it īpaši ar savas rezidences valsts nodokļu iestāžu izziņu ir jāapliecina, ka tas šajā valstī tiek uzskatīts par nodokļu rezidentu, tajā tam ir neierobežots uzņēmumu ienākuma nodokļa maksāšanas pienākums un tas nav atbrīvots no uzņēmumu ienākuma nodokļa samaksas, kā arī tas ir faktiskais ienākumu no kapitāla saņēmējs. [Piektais teikums] No ārvalstu nodokļu pārvaldes izziņas ir jāizriet, ka Vācijas nodokli par ienākumiem no kapitāla nevar ne ieskaitīt, ne atskaitīt, ne pārnest un ka ieskaitīšana, atskaitīšana vai pārnešana arī faktiski nav notikusi. [Sestais teikums] Nodoklis par ienākumiem no kapitāla tiek atmaksāts par visiem kalendārajā gadā gūtajiem ienākumiem no kapitāla pirmā teikuma izpratnē, pamatojoties uz lēmumu par atbrīvojumu saskaņā ar Abgabenordnung [(Vācijas Nodokļu kodekss)] 155. panta 1. punkta trešo teikumu.”