ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6

WDI, kuras nosaukums agrāk bija Klöckner Draht GmbH, ir Vācijas tērauda nozares uzņēmums, kas ražo it īpaši PT. No 1987. gada 3. septembra 98 % no WDI pieder WDV, kuras divas trešdaļas no 1997. gada 1. jūlija pieder Pampus.
110

Visbeidzot, attiecībā uz to personu interesēm, kuras skar pārkāpums, saņemt detalizētu informāciju par to, lai vajadzības gadījumā izmantotu savas tiesības pret uzņēmumiem, kas ir piedalījušies pārkāpumā, ir jāsecina, ka, lai arī lēmuma, ar kuru konstatēts pārkāpums, pamatojums šīm personām var būt noderīgs saistībā ar to celtajām prasībām par zaudējumu atlīdzību, tas nemaina to, ka nevar tikt pieņemts, ka šīs prasības var tikt pamatotas vienīgi ar šajā pamatojumā ietverto informāciju.
1

Savā apelācijas sūdzībā Société nationale maritime Corse Méditerranée (SNCM) Uzņēmuma padome (turpmāk tekstā – “Uzņēmuma padome”) lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2015. gada 7. jūlija rīkojumu SNCM/Komisija (T‑1/15, EU:T:2015:488; turpmāk tekstā – “pārsūdzētais rīkojums”), ar kuru tika noraidīts tās pieteikums par iestāšanos lietā T‑1/15 to prasītājas pirmajā instancē izvirzīto prasījumu atbalstam, kuros ir lūgts atcelt Komisijas 2013. gada 20. novembra Lēmumu 2014/882/ES par valsts atbalstu SA 16237 (C 58/2002) (ex N 118/2002), ko Francija īstenojusi sabiedrības SNCM labā (OV 2014, L 357, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).
Tiesas (sestā palāta) 2018. gada 30. maija rīkojums –

Simba Toys/EUIPO un Seven Towns

(lieta C‑30/15 P‑DEP2)

Tiesāšanās izdevumu noteikšana

1. Tiesvedība–Tiesāšanās izdevumi–Noteikšana–Atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi–Tiesvedība, kas norisinās Tiesā saistībā ar apelācijas sūdzību–Nepieciešamie izdevumi saistībā ar minēto tiesvedību (Tiesas Reglamenta 144. panta b) punkts) (skat. 21. punktu)

2. Tiesvedība–Tiesāšanās izdevumi–Noteikšana–Atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi–Vērā ņemami elementi–Honorāri, kuri lietas dalībniekiem jāmaksā saviem advokātiem–Honorāru, kas var tikt atgūti no lietas dalībnieka, kuram piespriests atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, noteikšana (Tiesas Reglamenta 144. panta b) punkts) (skat. 22. punktu)

3. Tiesvedība–Tiesāšanās izdevumi–Noteikšana–Atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi–Vērā ņemami elementi–Valsts tarifs, kas nosaka advokātu honorārus–Izslēgšana (Tiesas Reglamenta 144. panta b) punkts) (skat. 23.–25. punktu)

Rezolutīvā daļa

Kopējā tiesāšanās izdevumu summa, kas Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojam (EUIPO) un Seven Towns Ltd ir jāatlīdzina Simba Toys GmbH & Co. KG par tiesvedību pirmajā instancē, tiek noteikta 34000 euro.
Tiesas (astotā palāta) 2016. gada 14. aprīļa rīkojums –

Gabarel

(lieta C‑555/15) ( 1 )

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) — Direktīva 2006/112/EK — Atbrīvojumi — Medicīniskās aprūpes sniegšana, darbojoties medicīniskās vai paramedicīniskās profesijās — Fizioterapija — Osteopātija”

Nodokļu tiesību aktu saskaņošana — Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma — Atbrīvojumi — Medicīniskās vai paramedicīniskās profesijās veiktas medicīniskās aprūpes atbrīvošana no nodokļa — Dalībvalstu rīcības brīvība, definējot paramedicīniskās profesijas un šīs profesijas pārstāvju sniegto medicīnisko aprūpi — Robežas — Fizioterapeita veiktas osteopātiskās terapijas izslēgšana — Valsts tiesas vērtējums — Kritēriji (Padomes Direktīvas 2006/112 132. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (sal. ar 25.–47. punktu un rezolutīvo daļu)

Rezolutīvā daļa:

Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 132. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka fizioterapeitam, kurš savā profesionālajā medicīnas darbinieka darbībā bez izšķirības vai papildus izmanto gan fizioterapeitiskās, gan osteopātiskās ārstēšanas metodes, ir piemērojams atbrīvojums no pievienotās vērtības nodokļa ne tikai saistībā ar pirmajām, bet arī otrajām ārstēšanas metodēm, ja to izslēgšana no paramedicīniskās profesijas veikšanas, lai piemērotu atbrīvojumu no pievienotās vērtības nodokļa, pārsniedz dalībvalstij šajā tiesību normā piešķirtās rīcības brīvības robežas.

( 1 ) OV C 16, 18.1.2016.
18

2005. gada 10. februāra Leģislatīvā dekrēta Nr. 30 par rūpnieciskā īpašuma kodeksu (decreto legislativo n. 30 – Codice della proprietà industriale, 2005. gada 4. martaGURI, Nr. 52), kas ir grozīts ar 2010. gada 13. augusta Leģislatīvo dekrētu Nr. 131 (2010. gada 18. augustaGURI, Nr. 192, turpmāk tekstā – “CPI”), 20. pantā “Ar reģistrāciju piešķirtās tiesības” ir paredzēts: “1. Reģistrētās preču zīmes īpašnieka tiesības nozīmē spēju ekskluzīvi izmantot preču zīmi. Īpašniekam ir tiesības atturēt visas trešās personas, kas nav saņēmušas viņa piekrišanu, lietot komercdarbībā: a) jebkādu apzīmējumu, kas ir identisks preču zīmei attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kuri ir identiski tiem, attiecībā uz ko ir reģistrēta preču zīme; b) jebkādu apzīmējumu, kas ir identisks vai līdzīgs reģistrētajai preču zīmei attiecībā uz līdzīgām vai identiskām precēm vai pakalpojumiem, ja preču zīmju identiskuma vai līdzības dēļ vai preču zīmes aptverto preču vai pakalpojumu identiskuma vai līdzības dēļ varētu maldināt sabiedrību, kas var ietvert it īpaši asociācijas iespēju starp abām preču zīmēm; c) jebkādu apzīmējumu, kas ir identisks vai līdzīgs reģistrētajai preču zīmei attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kas pat nav līdzīgi tiem, ja šī pēdējā minētā ir pazīstama un ja attiecīgā apzīmējuma izmantošanā bez pietiekama iemesla varētu netaisnīgi gūt labumu no preču zīmes atšķirīguma vai pazīstamības vai tai kaitēt. 2. 1. punktā minētajos gadījumos preču zīmes īpašnieks it īpaši var aizliegt trešajai personai piestiprināt apzīmējumu precēm vai to iepakojumam, piedāvāt preces, laist tās apgrozībā vai veidot uzkrājumu tās šiem nolūkiem vai arī piedāvāt vai sniegt pakalpojumus ar šo apzīmējumu; importēt vai eksportēt preces ar šo apzīmējumu, izmantot apzīmējumu uz darījumu dokumentiem un sludinājumos. 3. Komersants var piestiprināt savu preču zīmi precēm, kuras viņš pārdod, bet viņš nevar noņemt preču zīmi no produktiem vai precēm, kurus viņš ir saņēmis no to ražotāja vai komersanta.”
18

Verwaltungsgericht Berlin (Berlīnes Administratīvā tiesa) it īpaši uzskata, ka, tā kā Tiesa jau nosprieda, ka naudas sods EUR 40 apmērā par katru Direktīvas 2003/87 16. panta 4. punkta sākotnējā redakcijā paredzēto emitēto tonnu oglekļa dioksīda ekvivalenta, par kuru operators nav nodevis kvotas, pirmajā tirdzniecības periodā no 2005. līdz 2007. gadam atbilst samērīguma principam (spriedums Billerud Karlsborg un Billerud Skärblacka, C‑203/12, EU:C:2013:664), tā tas nevar būt gadījumā ar naudas sodu EUR 100 apmērā par katru šās Direktīvas 2003/87 16. panta 3. punktā paredzēto emitēto tonnu oglekļa dioksīda ekvivalenta, par kuru operators nav nodevis kvotas, sākot no 2008. gada, turklāt ņemot vērā siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu cenu kritumu kopš 2006. gada decembra.
28

Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 121.–129. punktā šo judikatūru ir piemērojusi izskatāmās lietas faktiskajiem apstākļiem. Pārsūdzētā sprieduma 122. punktā it īpaši atgādinājusi, ka Tiesa jau ir atzinusi, ka ELGA sniegtie pakalpojumi tikuši finansēti no valsts līdzekļiem un ir attiecināmi uz valsti (spriedums Freskot, C‑355/00, EU:C:2003:298, 81. punkts), tā ir analizējusi ELGA 2008. gadā veikto kompensācijas maksājumu raksturu un izcelsmi, pamatodamās uz tai pierādītajiem faktiem, un rezultātā secinājusi, ka tie daļēji ir gūti no apdrošināšanas iemaksām un daļēji – no aizņēmuma. No tā šī tiesa ir secinājusi, ka tie ir finansēti no valsts līdzekļiem, tostarp arī iemaksu daļa, ciktāl valsts tiesiskajā regulējumā ir noteikts, ka minētās iemaksas tiek reģistrētas kā valsts ieņēmumi. Tāpat tā ir izteikusies arī pārsūdzētā sprieduma 130.–133. punktā par 2009. gadā veiktajiem maksājumiem, kuri tikuši finansēti no aizdevuma, kura galvotājs ir valsts.
22

Turklāt jāatgādina, ka LESD 267. pants nav tiesiskās aizsardzības līdzeklis, kas lietas dalībniekiem ir pieejams valsts tiesā izskatāmā strīdā, un līdz ar to tas, ka kāds no lietas dalībniekiem apgalvo, ka strīdā rodas jautājums par Savienības tiesību interpretāciju, nenozīmē, ka attiecīgajai valsts tiesai būtu pienākums uzskatīt, ka ir uzdots jautājums LESD 267. panta izpratnē. No tā izriet, ka tikai strīda par Savienības tiesību akta interpretāciju valsts tiesā esamība nav pietiekama, lai pamatotu prejudiciāla jautājuma uzdošanu Tiesai (skat. spriedumus IATA un ELFAA, C‑344/04, EU:C:2006:10, 28. punkts, un Ascafor un Asidac, C‑484/10, EU:C:2012:113, 33. punkts; kā arī rīkojumus Adiamix, C‑368/12, EU:C:2013:257, 17. punkts, un Mlamali, EU:C:2013:763, 23. punkts).
Tiesas (devītā palāta) 2015. gada 17. decembra rīkojums –

YARA Brunsbüttel

(lieta C‑529/14) ( 1 )

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesas Reglamenta 99. pants — Direktīva 2003/96/EK — Nodokļu uzlikšana energoproduktiem un elektroenerģijai — 2. panta 4. punkta b) apakšpunkts — Energoproduktu divējāda izmantošana — Jēdziens — Energoprodukts, kas tiek izmantots atkritumu un atgāzes termiskai apstrādei”

1. Prejudiciāli jautājumi — Skaidri no judikatūras izsecināma atbilde — Reglamenta 99. panta piemērošana (LESD 267. pants; Tiesas Reglamenta 99. pants) (sal. ar 20. un 21. punktu)

2. Noteikumi par nodokļiem — Tiesību aktu saskaņošana — Nodokļu uzlikšana energoproduktiem un elektroenerģijai — Direktīva 2003/96 — Piemērošanas joma — Energoproduktu divējāda izmantošana — Jēdziens — Dabasgāze, kas tiek izmantota, pirmkārt, amonjaka ražošanas procesā un, otrkārt, termiskās sadalīšanas procesā un tajā radušos dūmgāzu izvadīšanai — Izslēgšana — Atbrīvojuma no nodokļa piešķiršana — Nosacījumi (Padomes Direktīvas 2003/96 2. panta 4. punkta b) apakšpunkts, kas grozīta ar Direktīvu 2004/75) (sal. ar 28.–31. punktu un rezolutīvo daļu)

Rezolutīvā daļa:

Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīvas 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/75/EK, 2. panta 4. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dabasgāze, kura tiek izmantota, pirmkārt, tvaika pārkarsēšanai un žāvēšanai, kas tālāk tiks izmantots amonjaka ražošanas procesā, un, otrkārt, termiskai noārdīšanai un šajā procesā radušos dūmgāzu izvadīšanai, šīs normas izpratnē nav energoprodukts divējādai izmantošanai, kurš ir izslēgts no minētās direktīvas piemērošanas jomas. Tādējādi dalībvalstis var piešķirt atbrīvojumu no nodokļa par šāda energoprodukta izmantošanu tikai tad, ja šī atbrīvošana no nodokļa ir saderīga ar Direktīvā 2003/96, kurā grozījumi ir izdarīti ar Direktīvu 2004/75, paredzētajiem pienākumiem.

( 1 ) OV C 65, 23.2.2015.
14

Šajā kontekstā ir jāatgādina arī, ka lietā, kas bija pamatā rīkojumam Sindicato dos Bancários do Norte u.c. (EU:C:2013:149), Tribunal do Trabalho do Porto uzdotie prejudiciālie jautājumi attiecībā uz Likumu par valsts budžetu 2011. gadam bija analoģiski tiem, kuri bija uzdoti saistībā ar Likumu par valsts budžetu 2012. gadam lietā, kas bija pamatā rīkojumam Sindicato Nacional dos Profissionais de Seguros e Afins (EU:C:2014:2036). Pirmajā no šiem rīkojumiem Tiesa jau bija konstatējusi, ka, ņemot vērā apstākli, ka lēmumā par prejudiciālu jautājumu uzdošanu nebija norādīts neviens konkrēts fakts, kas ļautu uzskatīt, ka attiecīgā likuma mērķis ir Savienības tiesību īstenošana, izskatīt tai uzdotos jautājumus acīmredzami nav tās kompetencē.
23

Visbeidzot, attiecībā uz jautājumu par to, vai, pieņemot tādu regulējumu kā pamatlietā, valsts atbildīgās iestādes ir īstenojušas to rīcības brīvības apmēru, kas tām ir piešķirts, īstenojot Regulu Nr. 1698/2005, ir jāatgādina, kā tas izriet arī no pastāvīgās judikatūras, ka nepieciešamība sniegt valsts tiesai lietderīgu Savienības tiesību interpretāciju prasa valsts tiesai definēt lietas faktiskos un tiesiskos apstākļus, uz ko attiecas tās uzdotie jautājumi, vai vismaz paskaidrot šo jautājumu pamatā esošās faktiskās hipotēzes (it īpaši skat. 2008. gada 31. janvāra spriedumu lietā C-380/05 Centro Europa 7, Krājums, I-349. lpp., 57. punkts un tajā minētā judikatūra).
2.

Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana — Absolūti atteikuma pamati — Preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var kalpot, lai norādītu preces īpašības — Vārdiska preču zīme, kas sastāv no vairākiem elementiem — Kopējā iespaida, ko preču zīme radījusi konkrētai sabiedrības daļai, ņemšana vērā (Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (sal. ar 70. un 71. punktu)
57

Katrā ziņā saskaņā ar iesniedzējtiesas konstatējumu pamatlietā zāļu Iressa pārdošana varēja notikt ar vairumtirgotāju starpniecību, pamatojoties uz Swissmedic2004. gada 2. martā piešķirto atļauju, un vēlāk, pēc atļaujas apturēšanas, Astrazeneca varēja veikt piegādes individuāliem pacientiem, pamatojoties uz īpašu Swissmedic atļauju. No tā izriet, ka no Šveices atļaujas piešķiršanas brīža sabiedrība vienā no EEZ valstīm varēja sākt gūt labumu no saviem ieguldījumiem pētījumos, kuru rezultātā tai tika piešķirts patents, kas savukārt pamato to, kāpēc šī atļauja, kā tas tika nospriests iepriekš minētajā spriedumā apvienotajās lietās Novartis u.c., tiek uzskatīta par minēto zāļu pirmo TA Regulas Nr. 469/2009 13. panta 1. punkta izpratnē, ko piemēro saistībā ar EEZ līgumu.
Tiesas (septītā palāta) 2013. gada 4. jūlija rīkojums – Diadikasia Symvouloi Epicheiriseon /Komisiju u.c.

(lieta C-520/12 P)

“Apelācija — Pirmspievienošanās palīdzības instruments — Publiskā iepirkuma līgums — Projekts attiecībā uz Eiropas uzņēmējdarbības centru tīkla paplašināšanu Turcijā — Lēmums nepiešķirt projektu — Prasība atlīdzināt iespējami nodarīto kaitējumu — Valsts lēmums — Savienības organizāciju neiesaistīšanās”

1. Apelācija — Pamati — Acīmredzami nepieņemami vai acīmredzami nepamatoti pamati — Noraidīšana jebkurā brīdī, izdodot motivētu rīkojumu, bez mutvārdu procesa (Tiesas Reglamenta 181. pants) (sal. ar 26. punktu)

2. Starptautiskie līgumi — Pirmspievienošanās palīdzības instruments — Publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūra Savienības programmas decentralizētas pārvaldības ietvaros — Atbalsta saņēmējvalsts un Komisijas attiecīgās lomas — Iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras veikšanai pilnvarotās valsts struktūras — Komisijai nepiedēvējams valsts līgumslēdzējas iestādes lēmums nepiešķirt iepirkuma līguma slēgšanas tiesības pretendentam — Savienības tiesas kompetences neesamība (LESD 263. pants; Padomes Regula Nr. 1085/2006; Komisijas Regulas Nr. 718/2007 10. pants un 21. panta 1. punkta f) apakšpunkts) (sal. ar 32.–35. un 43. punktu)

Priekšmets

Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 13. septembra spriedumu lietā T-369/11 Diadikasia Symvouloi Epicheiriseon/Komisija u.c., ar ko Vispārējā tiesa ir noraidījusi prasību par kaitējuma atlīdzību, kas apelācijas sūdzības iesniedzējai, iespējams, ir nodarīts ar Eiropas Savienības Delegācijas Turcijā lēmumu nepiešķirt apelācijas sūdzības iesniedzējai līguma slēgšanas tiesības projekta “Enlargement of the European Turkish Business Centers Network to Sivas, Antakya, Batman and Van” (EuropeAid/128621/D/SER/TR) īstenošanai – Nepieņemamība – Kompetences neesamība

Rezolutīvā daļa:

1) apelācijas sūdzību noraidīt;
1)

Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvas 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu, kurā grozījumi ir izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Direktīvu 2003/35/EK, 1. panta 5. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka no šīs direktīvas piemērošanas jomas ir izslēgti vienīgi projekti, kas detalizēti pieņemti ar īpašu tiesību aktu, līdz ar to minētās direktīvas mērķi ir sasniegti ar likumdošanas procedūru. Valsts tiesai ir jāpārbauda, vai šie divi nosacījumi ir izpildīti, ņemot vērā gan pieņemtā tiesību akta saturu, gan visu likumdošanas procedūru, kuras rezultātā ir pieņemts minētais akts, tostarp sagatavojošos aktus un parlamentārās debates. Šajā ziņā tiesību akts, ar kuru tiek vienīgi un vienkārši “apstiprināts” iepriekš pastāvošs administratīvs akts, izklāstot tikai primāros vispārējo interešu iemeslus, iepriekš nesākot likumdošanas procedūru pēc būtības, kura ļauj ievērot minētos nosacījumus, nevar tikt uzskatīts par īpašu tiesību aktu šīs tiesību normas izpratnē un līdz ar to nevar būt pietiekams, lai izslēgtu projektu no Direktīvas 85/337, kurā grozījumi ir izdarīti ar Direktīvu 2003/35, piemērošanas jomas;
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu –

Commissione tributaria provinciale di Parma

– Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), 13. panta B punkta c) apakšpunkta interpretācija – Tādu preču piegādes atbrīvošana no nodokļa, kuras pilnībā izmanto darbībai, kura ir atbrīvota no nodokļa samaksas vai kurai nav paredzētas tiesības uz nodokļa atskaitīšanu – Valsts tiesību akti, saskaņā ar kuriem atbrīvojums no nodokļiem nav iespējams
7

Komisija 2002. gada 26. jūnijāEiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicēja paziņojumu importētājiem par cukura importu Kopienā no Rietumbalkānu valstīm (OV C 152, 14. lpp.; turpmāk tekstā — “paziņojums importētājiem”). Šajā paziņojumā bija noteikts: “Komisija informē Kopienas uzņēmējus, ka pastāv pamatotas šaubas attiecībā uz pareizu preferenciālā režīma piemērošanu, kas ir piešķirts cukuram, uz kuru attiecas pozīcija NC 1701 un 1702 un par kuru importa brīdī ir paziņots, ka tā izcelsme ir Albānija, Bosnija un Hercegovina, Horvātija, Federālā Dienvidslāvijas Republika, ieskaitot Kosovu, kā tā ir definēta Apvienoto Nāciju 1999. gada Rezolūcijā Nr. 1244, un agrākā Maķedonijas Republika, ar mērķi saņemt preferenciālos pasākumus. Pēkšņa un būtiska cukura preferenciālā importa skaita palielināšanās no konkrētām Rietumbalkānu valstīm tika reģistrēta Kopienā no 2001. gada sākuma, lai gan šajās valstīs vēl tikai nesen bija cukura ražošanas deficīts. Tajā pašā laikā cukura eksports no Kopienas uz šo reģionu palielinājās gandrīz tādās pašās proporcijās. Šīs tirdzniecības plūsmas pastiprināšanās abos virzienos šķiet mākslīga, un norādes liek domāt par krāpšanu. Kopienu uzņēmēji, kuri iesniedz pārliecinošus izcelsmes dokumentus, lai saņemtu preferences režīmu cukuram, uz kuru attiecas pozīcijas NC 1701 un 1702, tiek lūgti veikt vajadzīgos piesardzības pasākumus, ņemot vērā, ka šo preču laišana brīvā tirdzniecībā var izraisīt muitas parādu un būt pamatā krāpšanai, kura rada zaudējumus Kopienas finanšu interesēm.” [Neoficiāls tulkojums]
40

Turklāt Pirmās instances tiesa uzskata arī, ka nedz no Direktīvas 2003/87 mērķiem, ņemot vērā piekto apsvērumu, nedz no III pielikuma piektā kritērija, nedz no kādas citas minētās direktīvas tiesību normas neizriet garantija, ka iekārtu operatoriem tiks piemērota noteikta sadales metode vai pat noteikts siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisiju kvotu daudzums, īpaši, ja šī iespējamā garantija attiecas uz vairākiem sadales laikposmiem. Tieši pretēji, Direktīvas 2003/87 11. panta 1. un 2. punktā, skatītā kopā ar šīs direktīvas 9. panta 1. punktu un 13. panta 1. punktu, ir skaidri nošķirts pirmais sadales laikposms no otrā sadales laikposma un piešķirto emisiju kvotu derīgums ierobežots tikai uz vienu sadales laikposmu, kas nosaka nepieciešamību dalībvalstīm pieņemt katram laikposmam atšķirīgus lēmumus par sadali.
Keywords

Subject of the case

Rezolutīvā daļa



Keywords

Tiesību aktu tuvināšana – Pakalpojumu un piegāžu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras – Direktīvas 92/50 un 93/36 – Piemērošanas joma (Padomes Direktīvas 92/50 un 93/36) (sal. ar 15.–22. un 26. punktu un rezolutīvo daļu)

2. Tiesību aktu tuvināšana – Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras – Direktīva 92/50 – Direktīvas 6. pantā paredzētais izņēmums – Nosacījums (Padomes Direktīvas 92/50 6. pants) (sal. ar 24.–26. punktu un rezolutīvo daļu)

Subject of the case

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia – Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvas 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu publisko pakalpojumu līgumu piešķiršanai (OV L 209, 1. lpp.) 6. panta interpretācija – Piemērošanas joma – Valsts tiesību noteikumi, kuros, nepiemērojot direktīvā paredzēto procedūru par publisko pakalpojumu līgumu piešķiršanu, pašvaldības uzņēmumam piešķirta pašvaldību ēku apkures sistēmu pārvaldīšana

Rezolutīvā daļa

Rezolutīvā daļa:

Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīva 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanai un Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīva 93/36/EEK, ar ko koordinē piegāžu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras, nav piemērojamas attiecībā uz tādu līgumu, kurš, no vienas puses, ir noslēgts starp teritoriālas pašvaldības iestādi un, no otras puses, ar personu, kura juridiski ir nošķirta no šīs pašvaldības iestādes, gadījumā, ja pašvaldības iestādei attiecībā pret šo uzņēmumu ir tāda pati kontrole, kas ir līdzīga tai kontrolei, kuru tā piemēro attiecībā pret saviem dienestiem, un ja tajā pašā laikā šī persona būtisku daļu no savām darbībām veic kopā ar iestādi vai iestādēm, kurām pieder tās kapitāla daļas.

Direktīvas 92/50 6. pants ir piemērojams tikai tādā gadījumā, ja pastāv tādi publicēti normatīvie un administratīvie akti, pamatojoties uz kuriem, personai, kurai ir piešķirtas līgumu slēgšanas tiesības, ir ekskluzīvas tiesības saistībā ar piešķirtā līguma priekšmetu.
14

Saskaņā ar VDAR 21. pantu “Tiesības iebilst”: “1. Datu subjektam, balstoties uz iemesliem saistībā ar viņa īpašo situāciju, ir tiesības jebkurā laikā iebilst pret savu personas datu apstrādi, kas pamatojas uz 6. panta 1. punkta e) vai f) apakšpunktu, tostarp profilēšanu, kas pamatojas uz minētajiem noteikumiem. Pārzinis personas datus vairs neapstrādā, izņemot, ja pārzinis norāda uz pārliecinošiem leģitīmiem apstrādes iemesliem, kas ir svarīgāki par datu subjekta interesēm, tiesībām un brīvībām, vai lai celtu, īstenotu vai aizstāvētu likumīgas prasības. 2. Ja personas datus apstrādā tiešās tirgvedības nolūkos, datu subjektam ir tiesības jebkurā laikā iebilst pret savu personas datu apstrādi šādas tirgvedības vajadzībām, kas ietver profilēšanu, ciktāl tā ir saistīta ar šādu tiešo tirgvedību. 3. Ja datu subjekts iebilst pret apstrādi tiešās tirgvedības vajadzībām, personas datus šādā nolūkā vairs neapstrādā. 4. Vēlākais tad, kad ar datu subjektu notiek pirmā saziņa, datu subjektu nepārprotami informē par 1. un 2. punktā minētajām tiesībām, un to dara tā, lai šī informācija būtu skaidra un lai to varētu atšķirt no jebkuras citas informācijas. 5. Saistībā ar informācijas sabiedrības pakalpojumu izmantošanu un neatkarīgi no [Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/58/EK (2002. gada 12. jūlijs) par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē (direktīva par privāto dzīvi un elektronisko komunikāciju) (OV 2002, L 201, 37. lpp.)] datu subjekts savas tiesības iebilst var īstenot ar automatizētiem līdzekļiem, izmantojot tehniskās specifikācijas. 6. Ja personas datus apstrādā zinātniskās vai vēstures pētniecības nolūkos vai statistikas nolūkos, ievērojot 89. panta 1. punktu, datu subjektam, pamatojoties uz savu īpašo situāciju, ir tiesības iebilst pret savu personas datu apstrādi, izņemot, ja apstrāde ir vajadzīga, lai izpildītu uzdevumu, ko veic sabiedrības interesēs.”