ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Tiesvedība – Kompetences sadalījums starp Tiesu un Pirmās instances tiesu – Prasība atcelt tiesību aktu, ko dalībvalsts iesniegusi par Komisijas lēmumu, ar kuru noteikta kavējuma naudas summa, kas jāmaksā, izpildot Tiesas spriedumu

(EKL 225. panta 1. punkta pirmā daļa; 228. panta 2. punkts un 230. pants)

2. Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi – Tiesas spriedums, kurā konstatēta pienākuma izpildīt spriedumu neizpilde un noteikta kavējuma nauda – Komisijas kompetence aprēķināt Tiesas noteiktās kavējuma naudas apmēru – Robežas

(EKL 226. un 228. pants)

Summary

1. EK līgumā nav paredzēti īpaši noteikumi par dalībvalsts un Komisijas starpā radušos strīdu izšķiršanu gadījumos, kad tiek atgūtas summas, kas ir jāiemaksā Savienības budžetā, izpildot Tiesas spriedumu, kas taisīts atbilstoši EKL 228. panta 2. punktam un kurā dalībvalstij ir piespriests samaksāt Komisijai kavējuma naudu.

No minētā izriet, ka EK līgumā noteiktie prasību veidi ir piemērojami un ka par lēmumu, ar kuru Komisija nosaka summu, kas dalībvalstij ir jāmaksā kā tai piespriestā kavējuma nauda, var celt prasību atcelt tiesību aktu atbilstoši EKL 230. pantam. Tādējādi Vispārējai tiesai saskaņā ar EKL 225. panta 1. punkta pirmās daļas noteikumiem ir kompetence izskatīt šādu prasību.

Tomēr, īstenojot šo kompetenci, Vispārējā tiesa nevar iejaukties ekskluzīvajā kompetencē, kas EKL 226. un 228. pantā ir noteikta Tiesai. Tātad Vispārējā tiesa nevar lemt par prasību atcelt tiesību aktu, kas balstīta uz EKL 230. pantu un vērsta pret Komisijas lēmumu par šāda Tiesas sprieduma izpildi jautājumā par dalībvalsts tai EK līgumā paredzēto pienākumu neizpildi, ko Tiesa iepriekš nav izskatījusi.

(sal. ar 62.–67. punktu)

2. Eiropas Savienības Tiesas sprieduma, ar kuru dalībvalstij ir noteikta kavējuma nauda, izpildes ietvaros Komisijai ir jāvar novērtēt dalībvalsts Tiesas sprieduma izpildei veiktie pasākumi, lai it īpaši novērstu, ka savus pienākumus neizpildījusi dalībvalsts veic vienīgi tādus pasākumus, kam faktiski ir tāds pats saturs kā tiem, par kuriem ir taisīts Tiesas spriedums. Tomēr šīs rīcības brīvības īstenošana nevar ietekmēt ne dalībvalstu tiesības – it īpaši procesuālās tiesības –, kas tām ir EKL 226. pantā paredzētajā procedūrā, ne arī Tiesas ekskluzīvo kompetenci lemt par valsts likumdošanas aktu atbilstību Kopienu tiesībām. Dalībvalstu tiesības un pienākumi var tikt noteikti un to rīcība var tikt novērtēta tikai Tiesas spriedumā atbilstoši EKL 226.–228. pantam. Līdz ar to šādos apstākļos Komisija nevar nolemt, ka dalībvalsts veikti pasākumi, lai izpildītu spriedumu, nav atbilstoši Kopienu tiesībām, un pēc tam izdarīt no tā secinājumus Tiesas noteiktās kavējuma naudas aprēķināšanai. Ja tā uzskata, ka arī jaunais dalībvalsts ieviestais juridiskais režīms nav pareiza direktīvas transpozīcija, tai ir jāuzsāk EKL 226. pantā paredzētā procedūra.

(sal. ar 81., 82., 88. un 89. punktu)
12

Apstrīdētajā lēmumā tostarp ir šādas tiesību normas: “1. pants Šādi uzņēmumi ir pārkāpuši [EKL] 81. panta 1. punktu un no 1994. gada 1. janvāra ir pārkāpuši EEZ nolīguma 53. pantu, piedaloties norādītajos periodos turpinātā nolīgumā un/vai saskaņotās darbībās parafīna vaska nozarē kopējā tirgū un no 1994. gada 1. janvāra EEZ: [..] Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG: no 1994. gada 24. marta līdz 2002. gada 30. jūnijam; H&R Wax Company Vertrieb GmbH: no 2001. gada 1. janvāra līdz 2005. gada 28. aprīlim; Hansen & Rosenthal KG: no 2001. gada 1. jūlija līdz 2005. gada 28. aprīlim; H&R ChemPharm GmbH: 2001. gada 1. jūlija līdz 2005. gada 28. aprīlim; [..] 2. pants Par 1. pantā minētajiem pārkāpumiem uzliek šādu naudas sodu: Eni SpA: EUR 29 120 000; Esso Société anonyme française: EUR 83 588 400, no kuriem solidāri ar ExxonMobil Petroleum and Chemical BVBA un ExxonMobil Corporation EUR 34 670 400 apmērā, no kuriem solidāri ar Esso Deutschland GmbH EUR 27 081 600 apmērā; Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG: EUR 12 000 000; Hansen & Rosenthal KG solidāri ar H&R Wax Company Vertrieb GmbH: EUR 24 000 000; no kuriem solidāri ar H&R ChemPharm GmbH EUR 22 000 000 apmērā; MOL Nyrt.: EUR 23 700 000; Repsol YPF Lubricantes y Especialidades SA solidāri ar Repsol Petróleo SA un Repsol YPF SA: EUR 19 800 000 apmērā; Sasol Wax GmbH: EUR 318 200 000, no kuriem solidāri ar Sasol Wax International AG, Sasol Holding in Germany GmbH un Sasol [Ltd] EUR 250 700 000 apmērā; Shell Deutschland Oil GmbH, Shell Deutschland Schmierstoff GmbH, Deutsche Shell GmbH, Shell International Petroleum Company Limited, The Shell Petroleum Company Limited, Shell Petroleum NV un The Shell Transport and Trading Company Limited: EUR 0; RWE‑Dea AG solidāri ar RWE AG: EUR 37 440 000; Total France SA solidāri ar Total SA: EUR 128 163 000.”
50

Treškārt, Apelāciju padomes konstatējums, saskaņā ar kuru elements “timi” ir dominējošais apstrīdētās preču zīmes elements, esot acīmredzami kļūdains. No vienas puses, šis elements esot attēlots baltā krāsā uz tumšāka fona, kas to padarot par “pirmajā brīdī mazāk salasāmu”, salīdzinot ar gadījumu, ja tas būtu bijis attēlots melnā krāsā uz balta fona, un, no otras puses, pēc izmēra tas esot tikai neliela preču zīmes kopumā daļa. Turpretī preču zīmes dominējošais elements esot elements “kinder”. No vienas puses, elements “kinderjoghurt” esot attēlots melnā krāsā un tas aizņemot daudz vairāk vietas nekā elements “timi”. No otras puses, elements “joghurt” kā aprakstošs vārds esot jāuzskata vai nu par nenozīmīgu elementu, vai par tādu, kas faktiski izceļ līdzību ar preču zīmju “KINDER” saimi. Turklāt Apelāciju padomes apstrīdētā lēmuma 41. punktā izdarītais konstatējums, saskaņā ar kuru elements “kinder” neizceļoties vai neizskatoties pēc patstāvīga elementa un esot saistīts ar elementu “joghurt”, tāpat esot kļūdains. Saskaņā ar judikatūru tas, ka atšķirtspējīgs elements ir saistīts ar aprakstošu elementu, nenovēršot atšķirtspējīgā elementa līdzību. Visbeidzot, pat ja tiktu pieņemts, ka elements “timi” arī ir nozīmīgs, tad, salīdzinot abus apzīmējumus, Apelāciju padome elementu “kinder” nebūtu varējusi pilnībā izlaist. Šajā sakarā prasītāja atgādina, ka īpašā gadījumā agrāka preču zīme, ko trešā persona izmanto saliktā apzīmējumā, kurš ietver šīs trešās personas uzņēmuma nosaukumu, šajā saliktajā apzīmējumā saglabājot patstāvīgu apzīmējošo stāvokli, tomēr nebūdama dominējošs elements. Šādos apstākļos saliktā apzīmējuma radītais kopējais iespaids varot radīt sabiedrībai iespaidu, ka preces vai pakalpojumi nāk vismaz no ekonomiski saistītiem uzņēmumiem, un šajā gadījumā sajaukšanas iespēja esot jāatzīst.
4

2007. gada 5. martā prasītāja nosūtīja ITSB lūgumu par restitutio in integrum Regulas Nr. 40/94 78. panta izpratnē un lūdza ITSB norakstīt no tās norēķinu konta attiecīgo pagarinājuma nodevu, kā arī nodevu par restitutio in integrum. Šajā sakarā prasītāja paskaidroja, ka tā bija vērsusies — cita starpā saistībā ar attiecīgās preču zīmes reģistrācijas pagarināšanu — sabiedrībā, kura specializējas preču zīmju reģistrācijas pagarināšanas pakalpojumu sniegšanā (turpmāk tekstā — “specializētā sabiedrība”). Specializētā sabiedrība ir ierīkojusi datorsistēmu, kas savienota ar datubāzi, kurā ar rokām ievada dažādus datus par īpašniekiem, preču zīmēm un patentiem, kas pieteikti pagarināšanai. Ir paredzēts, ka tad, kad ir jāpagarina konkrētas preču zīmes reģistrācija, sistēma sagatavo trīs vēstules īpašniekam, tam lūdzot piekrišanu pirms pagarināšanas procesa uzsākšanas. Ja kāda no šīm vēstulēm nav sagatavota, ir jāaktivizējas drošības sistēmai, kas izdrukā un nosūta vēstules dublikātu. Tomēr aplūkojamajā lietā, tā kā kāds specializētās sabiedrības darbinieks nebija ievadījis datubāzē noteiktus datus par prasītāju, kas nepieciešami sistēmas pienācīgai darbībai, prasītājai netika nosūtīts paziņojums. Turklāt vēlāk izrādījās, ka drošības sistēma, kas bija domāta šāda veida kļūmju atklāšanai, nebija aktivēta, jo tā bija ieviesta tikai attiecībā uz patentu reģistrācijas pagarināšanu, nevis preču zīmju reģistrācijas pagarināšanu.
No Vispārējās tiesas Reglamenta 44. panta 5. punkta b) apakšpunkta un 6. punkta izriet, ka Vispārējās tiesas sekretāram ir jāaicina privāto tiesību juridiskā persona novērst trūkumus savā prasības pieteikumā, ja šī persona nav izpildījusi savu pienākumu iesniegt pierādījumus par tās advokātiem piešķirtā pilnvarojuma likumību, un ka Vispārējā tiesa var atzīt prasību par nepieņemamu, ja prasītājs neizpilda šo tiesas sekretāra aicinājumu noteiktajā termiņā.

Ir jāatzīst par pieņemamu prasība atcelt Komisijas lēmumu, kas pieņemts, pamatojoties uz EKL 88. panta 3. punktu, un ar kuru atzīts, ka atbalsts ir saderīgs ar kopējo tirgu, ja šo prasību ieinteresētā persona cēlusi EKL 88. panta 2. punkta nozīmē un ar to vēlas aizsargāt procesuālās tiesības, kas tai izriet no pēdējās minētās tiesību normas. Saskaņā ar šo tiesību normu ieinteresētās personas ir tostarp visas personas, uzņēmumi vai uzņēmumu apvienības, kuru intereses var ietekmēt atbalsta piešķīrums, proti, it īpaši ar šī atbalsta saņēmēju konkurējošie uzņēmumi.

Savukārt, ja prasītājs apstrīd atbalsta saderības ar kopējo tirgu novērtēšanas lēmuma kā tāda pamatojumu, tikai tas vien, ka to var uzskatīt par “ieinteresēto pusi”, nav pietiekami, lai prasību atzītu par pieņemamu. Tam tad ir jāpierāda, ka viņš ir faktiskā situācijā, kas to individualizē analogā veidā kā lēmumu adresātu.

Tā tas it īpaši būtu gadījumā, ja prasītāja tirgus stāvokli būtiski ietekmē atbalsts, uz kuru attiecas attiecīgais lēmums. Ar to apstākli vien, ka kāds tiesību akts var zināmā mērā ietekmēt konkurences attiecības, kas pastāv attiecīgajā tirgū, un ka attiecīgais uzņēmums zināmā mērā konkurē ar šī tiesību akta adresātu, katrā ziņā nav pietiekami.

Šāda uzņēmuma piedalīšanās iepriekšējās izskatīšanas stadijā, kas paredzēta Regulas Nr. 659/1999 par EKL 88. panta piemērošanu 4. pantā, nevar pierādīt to, ka tādēļ vien, ka tas ir sūdzības autors, to individuāli skar apstrīdētais lēmums, kas pieņemts minētās procedūras noslēgumā.

(sal. ar 46.–49. un 56. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Lauksaimniecība – Tirgu kopīgā organizācija – Mehānismi, kas kopīgi vairākām kopīgām organizācijām – Pārtikas piegāde Kopienas vistrūcīgākajām personām – Produktu iepirkšana tirgū nolūkā tos izplatīt

(Padomes Regulas Nr. 1234/2007 27. pants; Komisijas Regula Nr. 983/2008)

2. Prasība atcelt tiesību aktu – Spriedums, ar kuru tiek atcelts tiesību akts – Sekas – Tiesas noteikts ierobežojums

(Komisijas Regula Nr. 983/2008)

Summary

1. No Padomes Regulas Nr. 1234/2007, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem, 27. panta 2. punkta a) apakšpunkta izriet, ka saistībā ar pārtikas izplatīšanu Kopienas vistrūcīgākajām personām produktu no intervences krājumiem var iepirkt tirgū vienīgi tad, ja rodas situācija, ka tas īslaicīgi nav pieejams intervences krājumos gada plāna īstenošanas laikā.

Šajā ziņā, ja Komisijas pienākums, pieņemot šo plānu, ir šo apjomu koriģēt atbilstoši intervences krājumu apjomiem un ja saistībā ar šo tai ir ar minēto noteikumu piešķirta rīcības brīvība, tas nevar radīt situāciju, ka netiek ievērots šā minētā noteikuma izņēmuma raksturs. Faktiski intervences krājumi ir jāaplūko kā pastāvīga vienība, kurā notiek vienīgi apjoma izmaiņas atkarībā no tirgus svārstībām un valsts intervences, tāpēc tajā minēto jēdzienu “īslaicīgi nav pieejami” nevar interpretēt tādējādi, ka tas attiecas uz mēnešu vai gadu skaitu, bet gan tas ir jāinterpretē kā izņēmums no Regulas Nr. 1234/2007 27. panta 1. punktā paredzētā noteikuma par produktu izplatīšanu no intervences krājumiem. Turklāt papildu iepirkumu apjoma daļai ir jāatspoguļo šā pasākuma izņēmuma raksturs salīdzinājumā ar gada plāna kopējiem apjomiem, jo minētā pasākuma mērķis ir vienīgi uz laiku uzlabot situāciju, kad krājumi nav pietiekami, kam atkarībā no uzkrājumu lieluma jāparādās plāna īstenošanas laikā. Pretējā gadījumā mainītos samērs starp šo noteikumu un attiecīgo izņēmumu.

Tā kā tajā [regulā] ietvertā gada plāna galvenais mērķis ir atbilst vajadzībām, par kurām ir paziņojušas plānā iesaistītās dalībvalstis, nevis intervences krājumu realizācija, Regula Nr. 983/2008, ar ko pieņem plānu par resursu sadalījumu dalībvalstīm, kas jāiekļauj 2009. budžeta gadā pārtikas piegādei no intervences krājumiem Kopienas trūcīgāko personu pabalstam, ir pieņemta, pārkāpjot Regulas Nr. 1234/2007 27. pantu.

(sal. ar 119., 121., 125., 128. un 137. punktu)

2. Lai novēstu, ka ar atpakaļejošu spēku izdarīta Regulas Nr. 983/2008, ar ko pieņem plānu par resursu sadalījumu dalībvalstīm, kas jāiekļauj 2009. budžeta gadā pārtikas piegādei no intervences krājumiem Kopienas trūcīgāko personu pabalstam, daļēja atcelšana, [t.i.,] atcelšana, kas attiecas vienīgi uz minētās regulas 2. pantu un II pielikumu – vienīgajiem noteikumiem, kas paredz piešķīrumu izmaksu dalībvalstīm, lai tās tirgū iepirktu produktus –, neradītu dalībvalstīm, kuras ir saņēmušas šādus piešķīrumus, pienākumu tos atmaksāt, ir jānolemj, ka šī daļējā atcelšana neietekmē jau veikto piešķīrumu spēkā esamību.

(sal. ar 141.–143. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Prasība atcelt tiesību aktu – Fiziskas vai juridiskas personas – Tiesību akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli – Profesionālas apvienības tās biedru interešu aizsardzībai un pārstāvībai prasība

(EKL 230. panta ceturtā daļa)

2. Prasība atcelt tiesību aktu – Fiziskas vai juridiskas personas – Interese celt prasību – Prasība par Komisijas lēmumu valsts atbalsta jomā

(EKL 230. panta ceturtā daļa)

Summary

1. Tādu apvienību, kuru uzdevums ir aizstāvēt to locekļu kolektīvās intereses, celtas prasības ir pieņemamas trīs gadījumos, konkrēti: ja apvienības pārstāv to uzņēmumu intereses, kam ir tiesības vērsties tiesā, ja apvienības ir ietekmētas individuāli, jo ietekmētas to kā apvienību attiecīgas intereses, tostarp tādēļ, ka tiesību akts, kuru lūgts atcelt, ir ietekmējis apvienības kā sarunu dalībnieces stāvokli, vai arī ja tiesību normā tām ir skaidri atzīta virkne procesuālā rakstura iespēju.

(sal. ar 58. punktu)

2. Prasība atcelt tiesību aktu, ko ir iesniegusi fiziska vai juridiska persona, ir pieņemama tikai tad, ja prasītājam ir interese, lai apstrīdētais akts tiktu atcelts. Šāda interese nozīmē, ka apstrīdētā akta atcelšanai pašai par sevi var būt tiesiskas sekas un ka prasības rezultātā var rasties labums lietas dalībniekam, kurš cēla prasību. Interesei celt prasību ir jābūt pastāvošai un faktiskai, un tā tiek novērtēta saistībā ar dienu, kad prasība tiek celta. Šai interesei tomēr ir jāturpina pastāvēt līdz tiesas nolēmuma pasludināšanai, pretējā gadījumā lieta ir jāizbeidz.

Nav pieņemama uzņēmuma prasība atcelt Komisijas lēmumu, ar kuru tiek paredzēts pārejas posms valsts atbalsta shēmas, kas atzīta par nesaderīgu ar kopējo tirgu, izbeigšanai, ja tam vairs nav spēkā esošas atļaujas saskaņā ar valsts tiesībām un līdz ar to tas vairs faktiski negūst labumu no minētajā lēmumā apskatītā nodokļu režīma. Būtībā šāda lēmuma atcelšana nevar sniegt tam nekādu labumu.

(sal. ar 62., 63., 74. un 79. punktu)
Datums, kurā par tiesību zaudēšanu ir paziņots pārstāvim, ir jāuzskata par datumu, kurā par to uzzinājusi pārstāvētā persona. Atbilstoši Regulas Nr. 2868/95, ar ko īsteno Regulu Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi, 77. noteikumam jebkurai izziņošanai vai citam paziņojumam, ko Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) adresē pienācīgi pilnvarotam pārstāvim, ir tādas pašas sekas kā tad, ja tas būtu adresēts pārstāvētajai personai. Tas pats attiecas uz jebkuru paziņojumu, ko Birojam adresē pienācīgi pilnvarots pārstāvis — tam ir tādas pašas sekas kā tad, ja tas būtu no pārstāvētās personas. Tātad no Biroja viedokļa nozīme ir tā saziņai ar pārstāvi, nevis saziņai starp pārstāvi un pārstāvēto personu.

Turklāt ir jāatgādina, ka no Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 62. panta 1. punkta izriet, ka pēc apelācijas sūdzības izvērtēšanas pēc būtības Apelāciju padome pieņem lēmumu par apelācijas sūdzību un, to darot, tā var “darboties tās instances kompetences jomā, kas atbildīga par apelācijai nodoto lēmumu [izmantot pilnvaras, kas ir tai instancei, kas pieņēmusi apstrīdēto lēmumu]”, t.i., izskatot pieteikumu par restitutio in integrum, pašai pieņemt lēmumu par pieteikumu, to noraidot vai atzīstot par pamatotu, tādējādi apstiprinot vai atceļot pirmajā instancē pieņemto lēmumu. Līdz ar to sakarā ar tai iesniegto apelācijas sūdzību Apelāciju padomei ir jāveic pieteikuma par restitutio in integrum jauna un pilna izvērtēšana pēc būtības gan attiecībā uz tiesību jautājumiem, gan faktiem.

Ar pieņemamību saistītos jautājumus nevar izslēgt no šīs pieteikuma par restitutio in integrum“jaunās un pilnās izvērtēšanas”. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru noteikumi par termiņiem tika ieviesti, lai nodrošinātu tiesisko drošību un izvairītos no jebkādas diskriminācijas vai patvaļīgas rīcības. Šis vispārīgais konstatējums attiecas arī uz regulās par Kopienas preču zīmi paredzētajiem termiņiem.

(sal. ar 38. un 39. punktu)
Padome pieņēma Lēmumu 2008/583, ar kuru īsteno 2. panta 3. punktu Regulā Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, ieinteresētajai personai iepriekš nepaziņojot lietas materiālos iekļauto jauno informāciju vai apstākļus, kuri, kā uzskatīja Padome, pamatoja šīs personas atstāšanu to personu, grupu un organizāciju sarakstā, kuru līdzekļi ir iesaldējami, un a fortiori Padome nedeva šai personai iespēju darīt zināmu savu viedokli šajā jautājumā pirms minētā lēmuma pieņemšanas.

Procedūra, kuras rezultātā saskaņā ar atbilstošo tiesisko regulējumu īpašo pasākumu, kas veikti terorisma apkarošanas nolūkā, jomā var tikt veikts līdzekļu iesaldēšanas pasākums, notiek divos līmeņos — valsts un Kopienas līmenī.

Saskaņā ar EKL 10. pantu attiecības starp dalībvalstīm un Kopienu iestādēm nosaka savstarpēji lojālas sadarbības pienākumi. Gadījumā, kad tiek piemērots Kopējās nostājas 2001/931 par konkrētu pasākumu īstenošanu cīņā pret terorismu 1. panta 4. punkts un Regulas Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, 2. panta 3. punkts — noteikumi, ar kuriem kopējas terorisma apkarošanas ietvaros tiek izveidots īpašs Padomes un dalībvalstu sadarbības veids, šis lojālas sadarbības princips nosaka Padomei pienākumu cik vien iespējams izmantot kompetentās valsts iestādes vērtējumu — vismaz tad, ja tā ir tiesu iestāde, — it īpaši attiecībā uz tādu “nopietnu un ticamu tiešo vai netiešo pierādījumu” esamību, kas ir šīs iestādes lēmuma, kurš paredzēts Kopējās nostājas 2001/931 1. panta 4. punktā, pamatā.

No tā izriet, ka, lai arī pienākums pierādīt, ka kādas personas, grupas vai organizācijas līdzekļu iesaldēšana ir vai turpina būt tiesiski pamatota saskaņā ar atbilstošo tiesisko regulējumu, ir Padomei, šim pienākumam ir samērā ierobežots mērķis attiecībā uz Kopienu procedūru saistībā ar līdzekļu iesaldēšanu. Sākotnējā lēmuma par līdzekļu iesaldēšanu gadījumā pierādīšanas pienākums būtībā attiecas uz precīzas informācijas vai lietas materiālos iekļautu dokumentu esamību, kuri pierāda, ka attiecībā uz ieinteresēto personu ir ticis pieņemts valsts iestādes lēmums, kas atbilst Kopējās nostājas 2001/931 1. panta 4. punktā minētajai definīcijai. Turklāt turpmāk pieņemtu lēmumu par līdzekļu iesaldēšanu gadījumā — pēc [saraksta] pārskatīšanas — pierādīšanas pienākums būtībā attiecas uz to, vai līdzekļu iesaldēšana joprojām ir pamatota, ņemot vērā visus atbilstošos lietas apstākļus un it īpaši kompetentās valsts iestādes veikto rīcību, pamatojoties uz šo lēmumu.

(sal. ar 51.–54. punktu)
349

Šajā ziņā prasītāju arguments, ka atšķirības starp ex post reālajām izmaksām un CMT izmantotajām ex ante aplēsēm neesot bijušas pietiekami skaidras, lai radītu Telefónica šaubas par CMT rīcības pamatotību, ir noraidāms. Lai to pamatotu, prasītājas faktiski prasības pieteikumā norāda, ka apgalvotā neatbilstība starp Telefónica CMT sniegto informāciju un to, kas ietverta tās biznesa plānos vai tās ziņojumos par uzņēmuma stāvokli, izrietot no tā, ka Komisija esot nepareizi interpretējusi tās rīcībā nodoto informāciju par pieprasījuma prognozēm un par izmaksām, kas attiecas uz ADSL līniju [konfidenciāli] tīklu. Taču, pat pieņemot, ka šāds arguments būtu pamatots, tas vien nevar likt apšaubīt visus pierādījumus, kas it īpaši ir norādīti apstrīdētā lēmuma 59. tabulā un kas apliecina, ka Telefónica nevarēja nezināt, ka CMT“retail minus” modelī izmantotās izmaksas neatbilda realitātei. Gluži pretēji, citi prasītāju argumenti, saskaņā ar kuriem, no vienas puses, konsultants ARCOME neesot izmantojis Telefónica sniegto informāciju, bet gan “retail minus” modeļa izstrādē par atsauci izmantojis vairāk nekā [konfidenciāli] ADSL līniju tīklu, un, no otras puses, CMT neesot izmantojusi Telefónica izmaksu uzskaiti, uzskatot, ka tā nebija veikta pietiekami detalizēti, sliecas apstiprināt to, ka Telefónica zināja vai tai bija jāzina, ka CMT“retail minus” modelī izmantotās izmaksas neatbilda reālajām izmaksām.
Prasība atcelt Komisijas 2006. gada 23. februāra Lēmumu C(2006) 465, galīgā redakcija, ar ko likts atmaksāt avansa maksājuma summu, kam pieskaitīti nokavējuma procenti un kas izmaksāta saskaņā ar līgumu par finanšu atbalstu, kurš noslēgts

Prince

programmas ietvaros, attiecībā uz projektu ar nosaukumu “The EURO – Its genuine and essential impact on schoolchildren” (

Eurogenesis

) saistībā ar sagatavošanos euro ieviešanai skolās
14

Pirmās instances tiesa atgādina, ka no Regulas Nr. 40/94 8. panta 5. punkta redakcijas izriet, ka tā piemērošana ir pakļauta šādiem trim nosacījumiem: pirmkārt, konfliktējošo preču zīmju identiskums vai līdzība, otrkārt, iebildumu pamatojumam norādītās agrākās preču zīmes reputācijas esamība un, treškārt, iespēja, ka reģistrācijai pieteiktās preču zīmes nepamatotas izmantošanas rezultātā netaisnīgi tiks gūts labums no agrākās preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas vai tai tiks nodarīts kaitējums. Šie trīs nosacījumi ir kumulatīvi, un ar to, ka nav izpildīts viens no tiem, pietiek, lai minētā norma nebūtu piemērojama (Pirmās instances tiesas 2005. gada 25. maija spriedums lietā T-67/04 Spa Monopole/ITSB — Spa-Finders Travel Arrangements (“SPA-FINDERS”), Krājums, II-1825. lpp., 30. punkts).
197

Runājot par Kliq Reïntegratie saimniecisko darbību, no apstrīdētā lēmuma 19. un 20. apsvēruma izriet, ka Nīderlandes iestādes 2005. gada septembrī un 2006. gada februārī nosūtīja Komisijai divas vēstules, lai to informētu par bankrota procedūras norisi, kas ierosināta pret Kliq Reïntegratie. No lietas materiāliem neizriet, ka Komisija būtu saņēmusi citu informāciju par Kliq Reïntegratie saimniecisko darbību pēc tās bankrota pasludināšanas. No iepriekš minētā 178.–181. punkta izriet, ka, lai gan ir fakts, ka Kliq kopš 2003. gada 1. oktobra bija pārņēmusi daļu no Kliq Reïntegratie līgumiem, tā vēl veica saimniecisku darbību, kad 2003. gada decembrī tika noslēgts EUR 35,75 miljonu aizdevuma līgums. Šis uzņēmums bankrotēja tikai sešpadsmit mēnešus pēc tam, kad Kliq pārņēma daļu no tā līgumiem, proti, . Komisijai bija zināms, ka saskaņā ar pārstrukturēšanas plānu Kliq Reïntegratie sava darbība bija jābeidz. Taču šis fakts nenozīmē, ka uzņēmums jau faktiski bija beidzis savu darbību.
98

Tomēr šī prasības par no apzīmējuma izrietošo tiesību pārkāpumu tiesiskā regulējuma pielāgošana, kura pieteikumam par Kopienas preču zīmes atzīšanu par spēkā neesošu ir raksturīga, Apelāciju padomi neatbrīvo no šī regulējuma noteikumu piemērošanas, kā to prasa Regulas Nr. 40/94 52. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 8. panta 4. punkts.
Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja:

New Look Ltd