ĢENERĀLADVOKĀTES ELEANORAS ŠARPSTONES [ELEANOR SHARPSTON] SECINĀJUMI,





sniegti 2006. gada 30. novembrī 1( )

Lieta C‑227/04 P

Maria‑Luise Lindorfer

pret

Eiropas Savienības Padomi

Apelācija – Kopienu ierēdnis – Pensijas tiesību pārcelšana – Papildu izdienas gadu aprēķināšana – Vienlīdzīga attieksme

1. Šajā lietā šie ir otrie secinājumi, kas pēc jauna mutvārdu procesa un tiesas sēdes virspalātā ir sniegti, lai atbildētu uz vairākiem Tiesas uzdotiem jautājumiem.

2. Ģenerāladvokāts Džeikobss [Jacobs] pirmos secinājumus sniedza 2005. gada 27. oktobrī. Kā viņš norādīja, lieta attiecas uz izdienas gadu aprēķināšanu, kas Lindorferai [Lindorfer], Padomes ierēdnei, pēc viņas valsts sistēmā uzkrātās pensijas pārcelšanas ieskaitīti Kopienu pensiju sistēmā. Turklāt šī lieta skar būtiskus vienlīdzīgas attieksmes jautājumus.

3. Lindorfera it īpaši apgalvoja, ka ar Padomes Vispārīgajiem noteikumiem par Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkta piemērošanu (turpmāk tekstā – “piemērošanas noteikumi”), uz kuriem tika pamatoti aprēķini, tiek pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips, jo:

– izmantotās aktuārās vērtības bija diskriminējošas a) dzimuma dēļ, jo tās bija mazāk labvēlīgas sievietēm, un b) vecuma dēļ: jo vecāki bija ierēdņi amatā iecelšanas brīdī, jo mazāk labvēlīgas bija šīs vērtības; un

– divas valūtu konvertēšanas formulas bija diskriminējošas pret ierēdņiem, kuri veikuši iemaksas pensiju sistēmā dalībvalstī ar stipru valūtu.

4. Pirmās instances tiesa ar 2004. gada 18. marta spriedumu ( ) noraidīja viņas prasību.

5. Attiecībā uz pārējiem tiesiskajiem un procesuālajiem apstākļiem es atsaucos uz ģenerāladvokāta Džeikobsa secinājumu 5.–36. punktu.

6. Turklāt jānorāda, ka 2004. gada 29. aprīlī – pēc Pirmās instances tiesas sprieduma pasludināšanas, bet pirms apelācijas sūdzības iesniegšanas – Padome atcēla un aizstāja apstrīdētos piemērošanas noteikumus. Grozījumos tostarp bija paredzētas jaunas aktuārās vērtības, kas vīriešiem un sievietēm bija vienādas. Taču tās joprojām bija atšķirīgas atkarībā no vecuma. Neviena no lietas dalībniecēm apelācijas sākotnējos prasījumos Tiesai šo apstākli neminēja.

7. Pēc detalizētiem apsvērumiem ģenerāladvokāts Džeikobss secināja, ka apstrīdētais spriedums ir atceļams tiktāl, ciktāl tajā tika atzīts, ka nav notikusi aizliegta diskriminācija dzimuma dēļ. Viņš ieteica Tiesai atzīt, ka piemērošanas noteikumu 10. panta 3. punkts nav spēkā tiktāl, ciktāl tajā paredzēta tādu aktuāro vērtību izmantošana, kas bija atšķirīgas atkarībā no dzimuma. Viņš uzskatīja, ka pārējie apelācijas pamati ir noraidāmi.

8. Tādējādi viņš atzina, ka piemērošanas noteikumi radīja nelikumīgu diskrimināciju dzimuma dēļ, bet neradīja nelikumīgu diskrimināciju vecuma dēļ.

9. Viņš piekrita, ka aprēķinu mehānisms attiecībā uz ierēdņiem paredzēja atšķirīgu attieksmi atkarībā no viņu vecuma. Tāpat viņš uzskatīja, ka Lindorfera ir norādījusi uz vairākiem trūkumiem Pirmās instances tiesas argumentācijā attiecībā uz šādas atšķirīgas attieksmes attaisnojumu. Taču, viņaprāt, viņa pienācīgi nepierādīja, ka atšķirīga attieksme, kas balstīta uz atšķirīgu vecumu amatā iecelšanas brīdī, nebija attaisnota ar to, ka Kopienu budžetā ieskaitītās summas tiek turētas dažādus periodus. Turklāt viņš atzīmēja, ka diskriminācijas aizliegums vecuma dēļ Kopienu tiesībās ir mazāk absolūts un jaunāks nekā diskriminācijas aizliegums dzimuma dēļ. It īpaši diskriminācijas aizlieguma vecuma dēļ specifiski tiesību akti, tostarp sevišķi atbilstošs un izteikts aizliegums Civildienesta noteikumos, ir datēti vēlāk nekā Lindorferas apstrīdētais lēmums ( ).

10. 2005. gada 22. novembrī Tiesa (virspalāta) pasludināja spriedumu lietā Mangold ( ). Tostarp tā noteica, ka “[Direktīvas 2000/78 ( )] vienīgais mērķis ir “noteikt [vispārēju] sistēmu, lai apkarotu diskrimināciju reliģijas, uzskatu, invaliditātes, vecuma vai seksuālās orientācijas dēļ”, un pats princips, saskaņā ar kuru ir aizliegta šāda veida diskriminācija [..] atrodams dažādos starptautiskos instrumentos un dalībvalstu kopējās konstitucionālajās tradīcijās. Princips, kas aizliedz diskrimināciju vecuma dēļ, jāuzskata par Kopienu tiesību vispārējo principu” ( ).

11. 2005. gada 1. decembrī Tiesas pirmā palāta, kurai tika uzdots izskatīt šo apelācijas sūdzību, nolēma nodot lietu izskatīšanai virspalātā.

12. 2006. gada 26. aprīlī virspalāta no jauna uzsāka mutvārdu procesu, noteica tiesas sēdes datumu un lūdza Lindorferai, Padomei un Komisijai izteikt savu viedokli par šādiem jautājumiem ( ):

a) vienlīdzīgas attieksmes vispārējā principa piemērojamība šai lietai, it īpaši tiktāl, ciktāl tāda ierēdņa stāvoklis, kas pēc dalības valsts pensiju sistēmā ir uzsācis darbu Kopienu iestāžu dienestā, ir pielīdzināms tāda ierēdņa stāvoklim, kas dienestā ir iestājies agrākā vecumā;

b) diskriminācijas dzimuma dēļ aizlieguma apjoms, aprēķinot aktuārās vērtības valsts pensiju sistēmā iegūtajām tiesībām, kas ir pārceļamas uz Kopienu pensiju sistēmu;

c) diskriminācijas vecuma dēļ aizlieguma apjoms tajā pašā kontekstā, ņemot vērā spriedumu lietā Mangold; un

d) apmērs, kādā “kapitalizācijas princips” ( ) varētu attaisnot atšķirīgu attieksmi atkarībā no dzimuma vai vecuma, pārceļot valsts pensiju sistēmā iegūtās tiesības uz Kopienu pensiju sistēmu, ko galvenokārt raksturo solidaritātes princips.

13. Lietas dalībnieki par šiem jautājumiem iesniedza savus rakstveida apsvērumus un sniedza mutvārdu paskaidrojumus tiesas sēdē 2006. gada 28. jūnijā.

Vērtējums

Ievada piezīmes

14. Ģenerāladvokāts Džeikobss izvērtēja ne tikai diskrimināciju dzimuma un vecuma dēļ, bet arī tos diskriminācijas veidus, kas saskaņā ar Lindorferas apgalvojumiem izrietēja no valūtas konvertēšanas formulas diviem variantiem ( ).

15. Tiesa neprasīja sniegt papildu apsvērumus par šo pēdējo aspektu, un lietas dalībnieki tos arī nepiedāvāja. Tādēļ es savu vērtējumu turpināšu, pamatojoties uz to, ka par šiem jautājumiem nav vajadzīga papildu analīze.

16. Turklāt ģenerāladvokāts Džeikobss jau ir izskatījis vairākus aspektus jautājumiem, par kuriem Tiesa aicināja izteikties. Tādā mērā, kādā es piekrītu viņa viedoklim par šiem aspektiem, uzskatu par pietiekamu vienkārši atsaukties uz viņa argumentāciju, ja vien nav īpaša iemesla tos iztirzāt sīkāk.

17. Tiesas sēdē norisinājās debates par noteiktiem plašiem politikas jautājumiem attiecībā uz pensiju tiesību pārcelšanu. Piemēram, pārcelšanas nosacījumiem nebūtu jāattur tādu ierēdņu iecelšana amatā, kuriem ir liela kompetence un pieredze, ko prasa Kopienu iestādes ( ). Es visnotaļ atzīstu šādu jautājumu nozīmi, taču uzskatu, ka tie jārisina likumdevējam, nevis Tiesai. Juridiski tie nešķiet saistīti ar jautājumu, vai apstrīdētajā spriedumā ir pieļautas kļūdas tiesību piemērošanā, kuru dēļ tas ir atceļams.

18. Visbeidzot, es atgādinu, ka Lindorfera nevienā tiesvedības stadijā nav apstrīdējusi Civildienesta noteikumu pensiju pamatnormas (77. un turpmākie panti) un apelācijā viņa nav apgalvojusi, ka Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu, noraidot viņas pamatu par Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkta prettiesiskumu. Viņas apelācijas sūdzība ir ierobežota ar noteiktu tiesību kļūdu apgalvojumu saistībā ar Tiesas noraidīto viņas pamatu par piemērošanas noteikumu 10. panta 3. punktā ietverto prettiesisko diskrimināciju. Principā Tiesas vērtējums apelācijas tiesvedībā līdz ar to ir ierobežots ar šiem apgalvojumiem, ja vien nav iesaistīts jautājums par sabiedrisko kārtību, kas Tiesai jāizskata pēc savas iniciatīvas.

19. Ievērojot šīs piezīmes, es turpmāk pievērsīšos četriem jautājumiem, par kuriem Tiesa lūdza sniegt papildu apsvērumus.

Vienlīdzīgas attieksmes vispārējā principa piemērojamība

20. Komisija ir norādījusi uz zināmu neskaidrību par Tiesas uzdotā jautājuma apjomu šajā sakarā, un iesniegtie apsvērumi, šķiet, atspoguļo atšķirīgu interpretāciju. Manā izpratnē jautājums attiecas uz vienlīdzīgas attieksmes vispārējo prasību, ko piemēro divu Kopienās strādājošu ierēdņu stāvokļiem: viens Kopienu pensiju sistēmā iemaksas ir veicis no Kopienu algas, bet otrs iemaksas ir veicis, pārceļot arī valsts sistēmā iegūtās pensiju tiesības. Kā šādai lietai ir piemērojams vienlīdzīgas attieksmes princips?

21. Vienlīdzīgas attieksmes vispārējais princips vai diskriminācijas aizliegums vienveidīgi ir ticis definēts tādējādi, ka pielīdzināmās situācijās nevar rīkoties atšķirīgi un atšķirīgās situācijās nevar rīkoties vienā un tajā pašā veidā, ja vien šāda rīcība nav objektīvi attaisnota ( ).

22. Šī definīcija ietver divpakāpju analīzi. Pirmkārt, vai situācijas ir pielīdzināmas, lai tajās būtu jārīkojas vienādi, vai arī tās ir atšķirīgas, lai attieksme būtu atšķirīga? Otrkārt, ja attieksme abās situācijās nav tāda, kā ir norādīts atbildē uz pirmo jautājumu, vai atšķirība ir objektīvi attaisnota?

23. Taču praksē var būt neskaidrības starp tādu pazīmju novērtējumu, kas situācijas padara atšķirīgas, un objektīva attaisnojuma novērtējumu atšķirīgai attieksmei citādi pielīdzināmās situācijās (vai vienādai attieksmei citādi atšķirīgās situācijās).

24. Skaidrs, ka situācijas nekad nav identiskas visos aspektos un pielīdzināmības, atšķirības vai attaisnojuma vērtējumam jāattiecas uz pazīmēm, kurām ir nozīme attiecīgās attieksmes veida vai nosacījumu noteikšanai. Prettiesiska diskriminācija notiek tad, kad pamatojas uz kritērijiem, kuriem nav nozīmes, lai neievērotu tos kritērijus, kuriem ir nozīme. Tādēļ vispirms vienmēr ir jānosaka, kādiem kritērijiem ir nozīme attiecībā uz attieksmes izvēli un kādiem nav.

25. Iedomāsimies ( ) divus Kopienu ierēdņus, A un B, abi ir viena dzimuma, vienāda vecuma (piemēram, 40 gadi) un abi ir vienādā pakāpē un līmenī. Taču A pēc 15 gadu darba kādā dalībvalstī un iemaksu veikšanas valsts pensiju sistēmā tikko ir sācis strādāt Kopienu dienestā. B ir strādājis Kopienās tik pat ilgi. A uzkrātās pensijas tiesības tiek pārceltas uz Kopienu sistēmu. No B Kopienu ierēdņa algas 15 gadus ir ieturētas pensijas iemaksas un viņa vai viņas šajā dienestā uzkrātās pensijas tiesības jau atrodas Kopienu sistēmā. Pieņemsim, ka abi pensionēsies no Kopienu dienesta tajā pašā pakāpē un līmenī 60 gadu vecumā pēc vienādas karjeras izaugsmes un, 20 gadus veicot no algas vienādas iemaksas.

26. Cik lielā mērā šīs abas situācijas ir pielīdzināmas? Cik lielā mērā un kādā aspektā atšķirības starp A un B iemaksām pirmos 15 gadus varētu radīt vai attaisnot atšķirīgu attieksmi?

27. Lai atbildētu uz šiem jautājumiem, jānovērtē attiecīgo iemaksu raksturs un to saistība ar Kopienu pensijām, ko saņems A un B.

28. Ar Civildienesta noteikumiem izveidotā pensiju sistēma būtībā ietver Kopienu un galu galā dalībvalstu ( ) apņemšanos maksāt pensionētiem ierēdņiem daļu no viņu gala algas, atzīstot viņu dienestu Kopienās. Šī daļa tiek noteikta, pamatojoties tikai uz dienesta ilgumu. Pensiju kopumā var uzskatīt kā atzinumu un novērtējumu ierēdņa sasniegumiem Kopienu dienestā (to atspoguļo gala alga), no vienas puses, un viņa vai viņas saistībām ar Kopienām (to atspoguļo dienesta ilgums), no otras puses. Taču tajā pašā laikā ierēdnis veic finansiālas iemaksas algas atskaitījumu veidā. Šie atskaitījumi tiek uzskatīti kā pensiju sistēmas izmaksu daļējs segums ( ). Tomēr atskaitījumu periods, nevis to apmērs nosaka katra ierēdņa gala algas daļu, kas tiks izmaksāta kā pensija.

29. Iespēja pārcelt uz Kopienu sistēmu iepriekš citur iegūtas pensijas tiesības nav ietverta šajā struktūrā. Šāda iespēja ir brīvprātīga, nevis obligāta ( ). Ja šāda iespēja tiek izmantota, vienas vai vairāku valsts pensiju iestāžu (nākotnes, nosacītās) saistības pret personu tiek nodotas, un tās uzņemas viņa vai viņas jaunais darba devējs, Eiropas Kopienas. Šāda saistību nodošana tiek realizēta, pārskaitot Kopienu budžetā naudas summu, kas tāpat tiek uzskatīta kā pensiju sistēmas izmaksu daļējs segums. Attiecīgās summas aprēķinu veic saskaņā ar valsts sistēmu. Tas nav reglamentēts ne Civildienesta noteikumos, ne to piemērošanas noteikumos, un to nekontrolē Kopienu iestādes. Taču saskaņā ar Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punktu šī summa ir jāpārveido kā papildu izdienas pensija, ņemot vērā pakāpi ierēdņa statusa iegūšanas brīdī.

30. Līdz ar to abu ierēdņu, A un B, galīgās pensijas aprēķina pamats abos gadījumos ir viņu gala alga. Viņi abi saņems 40 % no šīs algas, pateicoties 20 gadu dienestam Kopienās no 40 līdz 60 gadu vecumam. Tiktāl viņu situācijas ir vienādas un tiktāl attieksme pret viņiem ir vienāda, tādēļ jautājums par diskrimināciju nerodas.

31. Taču, runājot par tiesībām uz pensiju par darbu vecumā no 25 līdz 40 gadiem, attieksme pret viņiem ir atšķirīga. Ierēdnis B saņems papildu 30 % no gala algas par viņa vai viņas pirmo 15 gadu dienestu Kopienās neatkarīgi no šajā laika periodā no algas atskaitīto summu apmēra. Ierēdnis A savukārt saņems procentuāli (iespējams) atšķirīgu apmēru, pamatojoties uz kapitāla vērtību, kas iemaksāta Kopienu sistēmā, kas atspoguļo tajā pašā laika periodā citur uzkrāto pensiju un šajā sakarā veikto iemaksu apmēru.

32. Kādām šo abu situāciju pazīmēm šajā sakarā ir nozīme attiecībā uz minētā procentuālā apmēra aprēķinu? Vai šīs pazīmes ir pielīdzināmas?

33. A gadījumā vienīgie atbilstošie kritēriji saskaņā ar Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punktu ir pārskaitītā summa un ierēdņa pakāpe amatā iecelšanas brīdī. B gadījumā vienīgais atbilstošais kritērijs saskaņā ar Civildienesta noteikumu 77. pantu ir dienesta ilgums Kopienās. Būtībā naudas summa un dienesta ilgums nav pielīdzināmas vērtības un tās neprasa vai pat nepiedāvā vienlīdzīgas attieksmes iespēju. Turklāt citu, vairāk pielīdzināmu kritēriju meklēšana, uz kuriem varētu balstīt šādu vienlīdzību, nozīmētu to kritēriju neņemšanu vērā, kas ir noteikti vismaz vienā no divām Civildienesta noteikumu normām, no kurām neviena nav apstrīdēta šajā apelācijā.

34. Katrā ziņā vienīgie divi aspekti, kurus, iespējams, varētu pielīdzināt un uz kuriem ir atsaukusies Lindorfera, proti, iemaksu perioda ilgums un Kopienu budžetā iemaksātā summa, manuprāt, nav pielīdzināmi.

35. 15 gadi, kuru laikā A veica iemaksas valsts pensiju sistēmā, Kopienu pensiju sistēmas nolūkā nav pielīdzināmi pirmajiem 15 gadiem, kuru laikā B veica iemaksas Kopienu sistēmā. B gadījumā tiesības uz pensiju, kas iegūtas par minēto laika periodu, daļēji ir atlīdzība par iemaksām, kas veiktas kā atskaitījumi no algas (lai gan tām nav sakara ar to faktisko summu), bet galvenokārt atlīdzība par viņa vai viņas dienestu Kopienās. A nav strādājis Kopienu dienestos, un viņa vai viņas neapstrīdamais darbs vienā vai vairākos valsts darba devēju dienestos nav un nevar būt pārceļams uz Kopienām.

36. Tādu pašu apsvērumu dēļ attiecīgās iemaksas nav pielīdzināmas. Kā atlīdzību par A papildu pensijas tiesībām Kopienas saņem tikai pārskaitīto summu, ko veido valsts pensijas tiesības. Kā atlīdzību par B pensijas tiesībām attiecībā uz pirmajiem 15 darba gadiem Kopienas gūst labumu ne tikai no atskaitījumiem no B algas (tie veido ietaupījumus budžetam), bet vēl jo svarīgāk – no B piecpadsmit darba gadiem. Šīs abas naudas summas tādēļ nav pielīdzināmas vērtības.

37. Līdz ar to es uzskatu, ka vienlīdzīgas attieksmes principa piemērošanas nolūkā tāda ierēdņa situācija, kurš, uzsākot darbu Kopienās, uz Kopienu pensiju sistēmu pārskaita kapitāla summu, ko veido pensijas tiesības, kuras viņš vai viņa ir ieguvis valsts pensiju sistēmā, nav pielīdzināma tāda ierēdņa situācijai, kurš darbu dienestā uzsāka agrākā vecumā un sniedza ieguldījumu Kopienu sistēmā ar darbu Kopienu dienestā, kā arī ar atskaitījumiem no algas.

Diskriminācija dzimuma dēļ

38. Ģenerāladvokāts Džeikobss jautājumu par diskrimināciju dzimuma dēļ izskatīja savu secinājumu 41.–70. punktā. Viņa argumentācija, kā es to saprotu, būtībā bija šāda:

– vienlīdzīgas attieksmes pret vīriešiem un sievietēm pamatprincips, kas attiecīgajā laikā it īpaši ir izteikts Civildienesta noteikumu 1.a panta 1. punktā, attieksmē pret Kopienu ierēdņiem aizliedz visa veida diskrimināciju dzimuma dēļ;

– pieļaujami ir tikai tiesību aktos skaidri noteikti izņēmumi šim pamatprincipam ( ); šādi izņēmumi ir jāinterpretē šauri; taču neviens izņēmums nav noteikts attiecībā uz pensijas tiesību pārcelšanu uz Kopienu pensiju sistēmu;

– diskriminācijas dzimuma dēļ objektīvs attaisnojums principā ir pieļaujams tikai netiešas diskriminācijas gadījumā; taču šajā lietā diskriminācija ir tieša un tā ir notikusi tikai dzimuma dēļ;

– pat ja attaisnojums būtu pieļaujams, Pirmās instances tiesas atzītais arguments, ka, lai veiktu Kopienu pensiju sistēmas labu finanšu pārvaldību, ir jāņem vērā vīriešu un sieviešu vidējā paredzamā dzīves ilguma atšķirības, nevar attaisnot atšķirīgu attieksmi tikai attiecībā uz pensijas tiesību pārcelšanu; labu pārvaldību var nodrošināt, izmantojot abu dzimumu kopējo vidējo vecumu, kā tas ir pensiju gadījumā, kuras tiek uzkrātas pašā Kopienu sistēmā.

39. Es būtībā piekrītu šai analīzei un neredzu iemeslu to papildināt vai kvalificēt. Tādēļ es izklāstīšu tikai dažus komentārus, kurus izraisīja novērojumi un apgalvojumi no jauna atklātajā tiesas sēdē.

40. Pirmkārt, Komisija un Padome iebilst, ka saskaņā ar to uzskatiem ģenerāladvokāts Džeikobss nepienācīgi pamatojas uz EKL 141. pantu. Šī norma, viņuprāt, nav piemērojama šajā apelācijā izskatāmajai situācijai. It īpaši EKL 141. pants attiecas uz principu par vienādu samaksu par vienādu darbu. Tiesa pensiju ir uzskatījusi par atlikta maksājuma veidu, kad to izmaksā sakarā ar saņēmēja darba tiesiskajām attiecībām ar iepriekšējo darba devēju. Taču pensijas palielinājums, uz ko Lindorfera būs tiesīga pensijas tiesību pārcelšanas uz Kopienu sistēmu dēļ, netiks izmaksāts uz šāda pamata. Tādēļ to nevar uzskatīt par atliktu maksājumu. Lindorfera savukārt uzsver EKL 141. panta nozīmi un piemērojamību pensijas tiesību pārcelšanai uz Kopienu pensiju sistēmu.

41. Runājot par saistību starp Lindorferas darbu Austrijā un Kopienu pensijas palielinājumu, ko viņa būs tiesīga saņemt pensionējoties, es drīzāk piekrītu iestāžu viedoklim. Viņas pensijas tiesības Austrijā būtībā var uzskatīt par atliktu maksājumu, iekams tās tiek pārveidotas kā kapitāla summa un ieskaitītas Kopienu budžetā. No tā brīža Austrijā vairs nepastāv atlikts maksājums, un pārskaitītā summa nav saistīta ne ar kādu maksājumu, ko viņa ir tiesīga saņemt no Kopienām.

42. Tomēr man šķiet, ka savu secinājumu izteikšanai ģenerāladvokāts Džeikobss nedz īpaši atsaucās uz EKL 141. pantu un pensiju kā atliktā maksājuma raksturu, nedz viņam bija tas jādara. Savu secinājumu 41.–44. punktā viņš vispirms norādīja uz Lindorferas atsaukšanos uz minēto pantu un šādas atsaukšanās iemesliem. Pēc tam viņš minēja vienlīdzīgas attieksmes vispārējo principu, kura viens no formulējumiem ir EKL 141. pants, un tā piemērošanu Kopienu civildienesta normām kopumā un it īpaši pensijas tiesību pārcelšanai. Visbeidzot, viņš atgādināja Civildienesta noteikumu 1.a panta 1. punktā skaidri noteikto vienlīdzīgas prasību attieksmes prasību neatkarīgi no dzimuma. Viņa turpmākā analīze pilnībā bija balstīta uz vispārējo principu, kā tas ir piemērojams konkrētos apstākļos, izdarot tikai vienu nesaistītu atsauci 61. punktā uz pensijas kā atlikta maksājuma jēdzienu.

43. Uzskatu, ka vispārējais princips un Civildienesta noteikumu 1.a panta 1. punkts sniedz vairāk nekā pietiekamu attaisnojumu ģenerāladvokāta Džeikobsa viedoklim. Papildu izdienas gadu aprēķinus, pamatojoties uz Kopienu pensiju sistēmā ieskaitītās kapitāla summas, pilnībā reglamentē Civildienesta noteikumi. Faktu rašanās laikā minētajos Civildienesta noteikumos skaidri bija noteikta vienlīdzīga attieksme neatkarīgi no dzimuma. Lindorferas īpašā uzstāšana uz EKL 141. pantu man šķiet nedz vajadzīga, nedz atbilstoša.

44. Otrkārt, Komisija apšauba ģenerāladvokāta Džeikobsa analīzes ierobežošanu ar konkrētajiem Civildienesta noteikumiem un Kopienu pensiju sistēmu. Ja tādu aktuāro vērtību, kuras atšķiras atkarībā no dzimuma, izmantošana tiktu liegta šajā kontekstā, Komisija uzskata, ka tad tā tiktu liegta arī citos gadījumos, kā, piemēram, dzīvības apdrošināšanā.

45. Neuzskatu, ka šādas šaubas attiecas uz lēmumu, kas ir jāpieņem šajā apelācijā.

46. Netiek apgalvots, ka Kopienu likumdevējs nekad nevar paredzēt attaisnotus izņēmums no vienlīdzīgas attieksmes prasības, lai varētu atļaut diferencētu aktuāro vērtību tabulu izmantošanu. Noteiktu izmaksu fondētās nodarbinātības sociālā nodrošinājuma sistēmās, piemēram, likumdevējs tā ir rīkojies ( ). Iespējams, tāpat tas var darīt citās atbilstošās jomās, kā, piemēram, dzīvības apdrošināšanā ( ). Šajā lietā nav apstrīdēts šāds likumdevēja noteikts izņēmums ( ). Civildienesta noteikumos šāda izņēmuma nav. Līdz ar to vispārējā prasība, kas konkrēti ir noteikta Civildienesta noteikumu 1.a panta 1. punktā, joprojām ir nepārprotami un tieši piemērojama tiem piemērošanas noteikumiem, par kuriem ir strīds šajā lietā.

47. Treškārt, ģenerāladvokāta Džeikobsa viedokli, šķiet, apstiprina “abiem dzimumiem vienādotu” aktuāro vērtību tabulu ieviešana 2004. gadā, ar ko attieksme pret pensiju tiesību pārcelšanu tiktāl, ciktāl tā attiecas uz dzimuma kritēriju, tika saskaņota ar attieksmi pret Kopienu sistēmā iegūtajām tiesībām.

48. Ja līdz 2004. gadam vīriešu un sieviešu paredzamā dzīves ilguma atšķirības varēja būt objektīvs faktors, kas attaisnoja vienādas attieksmes prezumpcijas neņemšanu vērā, nav ticams, ka tas zaudētu spēku 2004. gadā, ja vien attiecīgais vīriešu un sieviešu paredzamais dzīves ilgums nav kļuvis vienāds. Taču tas netiek apgalvots.

49. Tāpat mani nepārliecina Padomes un Komisijas apgalvojums, ka, lai arī “abiem dzimumiem vienādotas” vērtības tika ieviestas, lai veicinātu lielāku vienlīdzību starp ierēdņiem vīriešiem un sievietēm, tā bija likumdevēja izvēle, atsaucoties drīzāk uz morālu, nevis juridisku pienākumu, un tā nenozīmē, ka iepriekšējās tabulas, kuras diferencēja atkarībā no dzimuma, bija diskriminējošas.

50. Ja ierēdņiem ir “tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi, nepieļaujot ne tiešu, ne netiešu atsaukšanos uz [..] dzimumu” ( ), tad neviens pasākums, ar kuru netiek ievērota vienlīdzīga attieksme, nav piemērots. Fakts, ka var izmantot vienotas vērtības, ar kurām pilnībā ir ievērota vienlīdzīga attieksme, manuprāt, neapstrīdami pierāda, ka noteiktās tiesībās iepriekšējos noteikumos patiešām netika ņemtas vērā.

Diskriminācija vecuma dēļ sprieduma lietā “Mangold” kontekstā

51. Ģenerāladvokāta Džeikobsa analīzē par jautājumu par diskrimināciju vecuma dēļ ir trīs daļas ( ). Viņa viedoklis būtībā ir šāds:

– noteikti faktori, ko Pirmās instances tiesa atzina kā attaisnojošus atšķirīgai attieksmei pret pensiju tiesību pārcelšanu atkarībā no konkrētā ierēdņa vecuma, vispār neattiecās uz šādu attieksmi; ar citiem faktoriem nevarēja attaisnot atšķirīgu attieksmi attiecībā uz pašu pārcelšanu, ja nebija atšķirības attiecībā uz pensijas tiesībām, kuras tika iegūtas pašā Kopienu sistēmā;

– taču netika pietiekami pierādīts, ka atšķirīga attieksme nav attaisnojama ar faktu, ka Kopienu budžetā ieskaitīto kapitāla summu varētu uzskatīt par paliekošu budžeta rīcībā līdz ierēdņa pensionēšanās laikam un tādējādi atšķirīgu laika periodu atkarībā no katra ierēdņa vecuma pārskaitījuma datumā;

– turklāt diskriminācijas vecuma dēļ aizliegums gan tā rakstura, gan vēsturiskās izcelsmes dēļ ir jāinterpretē un jāpiemēro ne tik stingri kā diskriminācijas dzimuma dēļ aizliegums.

52. Tiesa, formulējot jautājumu, būtībā ir aicinājusi uz debatēm par pēdējo no šīm daļām. Spriedumā lietā Mangold tā atzina, ka “princips, kas aizliedz diskrimināciju vecuma dēļ, jāuzskata par Kopienu tiesību vispārējo principu”, kas izriet no kopējām konstitucionālajām tradīcijām un starptautiskiem instrumentiem. Tas sliecas norādīt, ka šī prasība ir senāka un dziļāk iesakņojusies, nekā uzskatīja ģenerāladvokāts Džeikobss. Tādā gadījumā tā būtu jāinterpretē un jāpiemēro tikpat stingri kā diskriminācijas dzimuma dēļ aizliegums.

53. Taču es neesmu pārliecināta, ka spriedums lietā Mangold būtiski ietekmētu šīs lietas analīzi.

54. Tās lietas secinājumos ģenerāladvokāts Ticano [Tizzano] valsts tiesas uzdotos jautājumus par Direktīvas 2000/78 interpretāciju risināja, atgādinot, ka “jau pirms [minētās direktīvas] un tajā ietverto konkrēto normu pieņemšanas Tiesa bija atzinusi vienlīdzības vispārējo principu, kas dalībvalstīm ir saistošs, “kad tās ievieš Kopienu tiesības”, un kuras Tiesa tādējādi var izmantot, lai pārskatītu valsts tiesību normas, “uz kurām attiecas Kopienu tiesības”” ( ). Viņš norādīja, ka minētā vienlīdzības vispārējā principa prasības ( ) un direktīvas konkrētā prasība bija “būtībā identiskas”, un ieteica, ka “labāks risinājums” tādēļ būtu “izmantot vienlīdzības principu, ko arī ierosināja, lai gan netieši, valsts tiesa, jo tā kā tas ir Kopienu tiesību vispārējs princips, kas uzliek precīzu un beznosacījuma pienākumu, tas darbojas pret visām personām un atšķirībā no direktīvas Mangolds uz to var atsaukties pret Helmu, un to var piemērot [valsts tiesa] pamata prāvā” ( ).

55. Spriedumā Tiesa uzsvēra, ka Direktīvas 2000/78 1. pantā minēto diskriminācijas veidu aizlieguma pamatā esošais princips atrodams dažādos starptautiskos instrumentos un dalībvalstu kopējās konstitucionālajās tradīcijās ( ). Katrā ziņā tā ir atsauce uz vienlīdzības vispārējo principu. Diskriminācijas vecuma dēļ konkrētais aizliegums gan valsts, gan starptautiskajā mērogā ir pārāk jauns un nevienmērīgs, lai atbilstu šādam aprakstam ( ). Taču tiesības uz vienlīdzību likuma priekšā, ko varētu uzskatīt par galveno avotu, ir dalībvalstu tiesību sistēmu pamatā ( ).

56. Tādēļ sprieduma 74. punktu un Direktīvas 2000/78 preambulu var pamatoti interpretēt tādējādi, ka diskriminācijas vecuma dēļ aizliegums, tāpat kā citu diskriminācijas konkrētu iemeslu dēļ veidu aizliegumi, ir “vispārējā vienlīdzības principa īpaša izpausme [..], kas ir viens no Kopienu pamatprincipiem” ( ).

57. Patiesi sprieduma 74.–78. punktā atsauce pārmaiņus ir izdarīta uz vienlīdzīgas attieksmes vispārējo principu un nediskriminācijas vecuma dēļ principu. Tiktāl, ciktāl sprieduma 75. punktu var saprast tādā nozīmē, ka tajā ir identificēts līdz šim neatzīts Kopienu tiesību pamatprincips (“nediskriminācija vecuma dēļ”), tas radījis interesi akadēmiskajās aprindās ( ). Šī jautājuma un tā seku pilnīgāku risinājumu varētu sniegt spriedums lietā Palacios de la Villa ( ), lietā, kurā dalībvalstīm bija iespēja iesniegt savus apsvērumus.

58. Ņemot vērā pašreizējo situāciju, es iesaku, ka spriedumu lietā Mangold labāk interpretēt nevis tādējādi, ka Kopienu tiesībās jau iepriekš pastāvēja nediskriminācijas vecuma dēļ princips, bet gan tādējādi, ka diskriminācija šādu iemeslu dēļ vienmēr ir bijusi aizliegta ar vienlīdzīgas attieksmes principu un ka ar Direktīvu 2000/78 tika ieviesta īpaša, sīki izstrādāta kārtība šādas (un citu noteiktu veidu) diskriminācijas risināšanai. Šādu interpretāciju, šķiet, liek pieņemt sprieduma 76. punkts, kurā noteikts, ka “vienlīdzīgas attieksmes vispārējā principa ievērošana it īpaši saistībā ar vecumu nevar būt atkarīga no tā, kad beidzas termiņš, kas dalībvalstīm piešķirts, lai transponētu direktīvu, ar kuru ir paredzēts ieviest vispārēju sistēmu, lai apkarotu diskrimināciju vecuma dēļ”.

59. Katrā ziņā uz īpašu diskriminācijas veidu aizliegumiem skaidri attiecas arī vispārējais noteikums, ka attieksme pielīdzināmās situācijās nedrīkst būt atšķirīga un ka dažādās situācijās attieksme nedrīkst būt vienāda, ja vien šāda attieksme nav objektīvi attaisnota.

60. Kādā veidā šāda analīze mainītos, ja lieta tiktu vērtēta no diskriminācijas vecuma dēļ īpašā aizlieguma aspekta, nevis no vienlīdzības vispārējā principa aspekta?

61. Viena atšķirība ir tāda, ka vispārējā principa gadījumā vispirms būtu jānosaka, kādas pazīmes – kopīgas vai citādas – ir svarīgas attiecīgās attieksmes izvēlē, kamēr īpašajā noteikumā skaidri paredzēts, ka konkrēts pazīmes veids (šajā gadījumā – vecums) principā tiek uzskatīts par nesvarīgu.

62. Otra atšķirība ir tāda, ka visus īpašos aizliegumus dažādās pakāpēs Kopienu tiesībās skaidri nosaka un reglamentē Līguma un/vai sekundāro tiesību normas, lai varētu formulēt noteikumus, piemēram, par rīcības veidiem (tostarp pozitīvu rīcību), uz ko aizliegums neattiecas, par iespējamajiem attaisnojuma veidiem un par pierādīšanas pienākumu, ja pamatojas uz kādu no attaisnojumiem. Gadījumos, kad piemērojams ir tikai vispārējais princips, protams, var atsaukties uz objektīvu attaisnojumu, bet šādos gadījumos par to nav citu īpašu noteikumu kā vien Tiesas judikatūrā noteiktās vadlīnijas.

63. Kādus secinājums var izdarīt no šiem apsvērumiem, vērtējot veidu, kādā Pirmās instances tiesa pārbaudīja Lindorferas apgalvojumus par diskrimināciju vecuma dēļ?

64. Pirmkārt, tā kā Pirmās instances tiesa izvērtēja vairākus attaisnojumus atšķirīgai attieksmei, ko radīja aktuāro vērtību izmantošana, tā netieši pieņēma, ka šāda attaisnojuma vajadzība bija un ka tādējādi Lindorferas papildu izdienas gadu aprēķināšanā vecuma kritērijs pats par sevi nebija svarīgs. Šāda pieeja bija pareiza neatkarīgi no diskriminācijas vecuma dēļ īpašā aizlieguma vai diskriminācijas vispārējā aizlieguma. Līdz ar to tiktāl nav nozīmes, vai spriedumu lietā Mangold izprot tādējādi, ka ar to tiek piemērots vispārējais vienlīdzības princips vai ka tas nosaka īpašu aizliegumu diskriminēt vecuma dēļ.

65. Otrkārt, ir pavisam skaidrs, ka Lindorferas lietā apstrīdētā lēmuma laikā ( ) spēkā nebija neviena Kopienu noteikuma – ne Civildienesta noteikumos, ne citās jomās –, kas reglamentētu diskriminācijas vecuma dēļ īpašu aizliegumu. EKL 13. pantam nav tiešas iedarbības, tas tikai pilnvaro Padomi rīkoties, lai apkarotu šādu diskrimināciju, bet attiecīgi pasākumi tika veikti tikai trīs nedēļas pēc apstrīdētā lēmuma, kad tika pieņemta Direktīva 2000/78. Turklāt Civildienesta noteikumos īpašs aizliegums tika iekļauts tikai 2004. gadā.

66. Līdz ar to, runājot par atšķirīgas attieksmes, ko radīja dažādu aktuāro vērtību atkarībā no vecuma piemērošana Lindorferas lietā, attaisnojuma vērtējumu, Pirmās instances tiesai nebija pienākuma pārbaudīt īpašus kritērijus, kas, piemēram, minēti Direktīvas 2000/78 6. pantā vai pašreizējo Civildienesta noteikumu 1.d panta 6. punktā ( ). Bet, pat ja Pirmās instances tiesai būtu bijis pienākums to darīt, nedomāju, ka tās atzītais attaisnojums būtu uzskatāms par nesaderīgu ar kritērijiem šajos noteikumos, kas ir formulēti visai plaši un vispārīgi.

67. Ņemot vērā iepriekš minēto, un neatkarīgi no vecuma diskriminācijas regulējuma attīstības Kopienu tiesībās, es kopumā piekrītu ģenerāladvokāta Džeikobsa vispārējiem apsvērumiem viņa secinājumu 83. un turpmākajos punktos. Viņš būtībā izsaka viedokli, ka nav atbilstoši – vai pat iespējams – diskriminācijas vecuma dēļ aizliegumu piemērot šai lietai tikpat stingri kā diskriminācijas dzimuma dēļ aizliegumu. Taču pat uz šāda pamata viņš nepiekrita trijiem no četriem attaisnojumiem, ko bija atzinusi Pirmās instances tiesa. Šajā sakarā man ir tikai dažas īsas piebildes.

68. Ģenerāladvokāts Džeikobss Pirmās instances tiesas atzītos attaisnojumus identificēja šādi ( ): i) iespējamais laika perioda ilgums, kurā pārskaitītais kapitāls paliks Kopienu budžetā, ii) paredzamā ierēdņa karjeras attīstība, iii) iespējamība, ka attiecīgie pabalsti tiks izmaksāti, un iv) iespējamais laika perioda ilgums, kurā šādi maksājumi tiks veikti.

69. Runājot par i) punktu, viņš nepieņēma tā attaisnojumu viennozīmīgi ( ), bet uzskatīja, ka Lindorferai ir jāpierāda tā spēkā neesamība. Savu secinājumu 82. punktā viņš norādīja: “Lai gan šajā sakarā Pirmās instances tiesas argumentāciju ir iespējams apstrīdēt, iesniedzot sīkāk izstrādātu finanšu analīzi, neuzskatu, ka Lindorfera to ir izdarījusi”. Es šādam viedoklim piekrītu un uzskatu, ka no jauna uzsāktajā tiesvedībā Lindorfera nav sniegusi pilnīgāku argumentāciju vai pierādījumus.

70. Runājot par ii) punktu, es pilnībā piekrītu ģenerāladvokāta Džeikobsa analīzei viņa secinājumu 79. punktā. Jāpiebilst, ka saskaņā ar Civildienesta noteikumiem, kas bija spēkā līdz 2004. gadam, katrā kategorijā vairuma ierēdņu karjera praksē parasti beidzās vienā un tajā pašā pakāpē, un atšķirības šajā sakarā galvenokārt bija atkarīgas no citiem faktoriem, nevis vecuma amatā iecelšanas laikā.

71. Runājot par iii) punktu, joprojām piekrītu analīzei 78. punktā. Pat ja paredzamais dzīves ilgums jaunāku personu grupai ir īsāks nekā vecāku personu grupai (jo daži mirs pirms vecākās grupas vecuma sasniegšanas), tas tikpat labi attiecas uz ierēdņiem, kas jau ir Kopienu dienestā, kā uz ierēdņiem, kuri iestājas šajā dienestā. Nav atšķirīgas attieksmes attiecībā pret ierēdņiem dienestā (palielinoties ierēdņa vecumam, dienesta gadi netiek ņemti vērā progresējoši mazākai gala algas daļai). Apstrīdētajā spriedumā nav paskaidrots, kādēļ šādā gadījumā pārskaitījumi Kopienu pensiju sistēmā ir jādiferencē atkarībā no vecuma.

72. Visbeidzot, uzskatu, ka Pirmās instances tiesa iv) punktu, iespējams, paredzēja saistīt tikai ar atšķirīgu attieksmi atkarībā no dzimuma. Katrā ziņā tas nekādā veidā nešķiet saistīts ar ierēdņa vecumu amatā iecelšanas laikā. Neņemot vērā vidējā paredzamā dzīves ilguma atšķirības jaunākām un vecākām grupām, uz ko es norādīju iepriekšējā punktā, laika perioda ilgums, kurā tiks izmaksāta pensija, ir saistīts tikai ar paredzamo dzīves ilgumu noteiktā pensionēšanās vecumā, kad paredzamā dzīves ilguma atšķirības amatā iecelšanas vecumā katrā ziņā būs novērstas.

Iespējamais attaisnojums ar “kapitalizācijas principu”

73. Kā jau minēts iepriekš, jautājumi lietas dalībniekiem tika uzdoti franču valodā un tie, protams, tika apspriesti franciski, kas šajā lietā ir tiesvedības valoda.

74. Jēdziena “kapitalizācija” nozīmes franču valodā ir šādas: i) procentu vai peļņas pārveidošana par kapitālu, ii) kapitāla vienības vērtības noteikšana, atsaucoties uz tā radītajiem ienākumiem, vai iii) kapitāla uzkrāšana ( ).

75. Taču pensiju jomā šim jēdzienam ir speciāla nozīme, piemēram, “les régimes par capitalisation” (fondētas sistēmas) tiek pretstatītas “les régimes par répartition” (nefondētas vai “pa daļām samaksājamas” sistēmas).

76. Pirmajā gadījumā iemaksas veic pats topošais saņēmējs vai viņa vārdā tās tiek veiktas fondā, kurā parasti investē, lai nākotnē nodrošinātu pietiekamus līdzekļus nākotnes pensiju finansēšanai. Katra profesionāli aktīva paaudze faktiski pati samaksā savas pensijas. Secinājums ir tāds, ka jebkurā brīdī var identificēt noteiktu kapitāla summu, kas atbilst konkrēta sistēmas dalībnieka pensijas tiesībām.

77. Turpretī otrajā sistēmas veidā pašreiz profesionāli aktīvo dalībnieku vai viņu vārdā veiktās iemaksas finansē to cilvēku pensijas, kuri ir pensijā. Katra paaudze faktiski maksā iepriekšējās paaudzes pensijas (tādēļ sistēma pamatojas uz solidaritāti), un nav nekādas kapitāla summas, kas atbilstu pašreizējā maksātāja pensijas tiesībām nākotnē.

78. Salīdzinot ar šiem abiem pensiju sistēmu veidiem, Kopienu sistēma drīzāk ir tuvāka otrai sistēmai tiktāl, ciktāl runa ir par tās pamata struktūru, pensiju izmaksāšanu, pamatojoties uz dienestu Kopienās. Aktīvi nodarbināti ierēdņi atsakās no savas algas daļas, kas ir saistīta ar pensiju nodrošināšanas izmaksām iepriekšējiem ierēdņiem. Taču, runājot par pārcelšanu uz šo sistēmu, tā īpaši neatgādina nevienu no minētajām pensiju sistēmām. Ir tikai vienreizējs kapitāla maksājums, bet ne fonds.

79. Šādu pārskaitījumu avots var būt fondētas sistēmas (régimes par capitalisation) vai “pa daļām samaksājamas” sistēmas, kurām ir solidaritātes pazīmes ( ). Pirmajā gadījumā pārskaitāmo summu iespējams identificēt sākotnējā fondā; otrajā gadījumā tā ir jānosaka ar personas uzkrātās nākotnes pensijas tiesību “kapitalizāciju” (vispārīgākā nozīmē – pārveidošana par kapitāla summu).

80. Tiesas uzdotais jautājums ir, kādā mērā “kapitalizācijas princips” var attaisnot atšķirīgu attieksmi atkarībā no dzimuma vai vecuma pret pensiju tiesību pārcelšanu no valsts sistēmas uz Kopienu sistēmu, kas ir balstīta uz solidaritāti.

81. Manuprāt, šāds attaisnojums nav iespējams neatkarīgi no piesauktajiem “kapitalizācijas” jēdzieniem.

82. Raugoties no Kopienu sistēmas viedokļa, nav nozīmes, vai valsts sistēma, no kuras tiek veikts pārskaitījums, ir fondēta vai “pa daļām samaksāta”, vai pārskaitītā summa ir identificējama kā “paša” ierēdņa summa, vai arī valsts sistēmai tā ir “jākapitalizē”, pamatojoties uz viņa iepriekšējām iemaksām vai pensijas tiesībām nākotnē. Katrā ziņā Kopienu budžetā tiek iemaksāta naudas summa. Veids, kādā šī summa ir iegūta, nav pakļauts Kopienu iestāžu kontrolei vai pārbaudei. Tādēļ jautājums ir par to, kāda attieksme pret šo summu ir Kopienu sistēmā.

83. Šajā sakarā vienlīdzīgas attieksmes princips ir jāievēro attiecībā uz vienādu attieksmi pielīdzināmās situācijās un atšķirīgās situācijās – saskaņā ar atšķirībām to starpā. Ja tiek pārskaitītas identiskas summas, tad principā pret tām ir jāattiecas identiski.

84. Fakts, ka pārskaitījums notiek kapitāla summas veidā (nevis kā apņemšanās nākotnē, nosacītas, nepārtrauktas saistības, kuru dēļ tās ir jāpārveido Kopienu sistēmā), nevar attaisnot atšķirīgu attieksmi dzimuma vai vecuma dēļ. Šādas kapitāla summas un šādas apņemšanās atšķirības ir visai nesaistītas ar jebkādām atšķirībām dzimuma vai vecuma dēļ.

85. Tāpat, manuprāt, šādu situāciju neietekmē iespējamā atšķirīgā attieksme atkarībā no dzimuma vai vecuma, valsts sistēmā iepriekš nosakot – t.i., kapitalizējot – pārskaitīto summu. Bet, pat ja to varētu ietekmēt, jebkādai Kopienu atšķirīgai attieksmei jābūt atkarīgai no tā, cik lielā mērā valsts atšķirīga attieksme katrā gadījumā ir jākoriģē. Kopienu sistēmā sistemātiski atšķirīga attieksme vienkārši dzimuma vai vecuma dēļ nevar būt attaisnota.

Sprieduma iedarbība laikā

86. Līdz ar to es tāpat kā ģenerāladvokāts Džeikobss uzskatu, ka Padomes piemērošanas noteikumu apstrīdētā norma nav spēkā tiktāl, ciktāl tā diskriminē dzimuma dēļ.

87. Tiesas sēdē Padomes pārstāvis izteica bažas, ka gadījumā, ja Tiesa izdarīs šādu atzinumu, visas ierēdnes sievietes, kuras ir pārcēlušas pensijas tiesības uz Kopienu sistēmu, bet kuru gala pensija vēl nav noteikta, varētu prasīt savas situācijas pārskatīšanu. Tādēļ viņš Tiesai lūdza noteikt šādu sprieduma iedarbības ierobežojumu laikā, kā, piemēram, lietā Barber ( ).

88. Taču šāda ierobežojuma noteikšanas nosacījums ir smagu ekonomisku seku risks – šajā gadījumā attiecībā uz Kopienu budžetu – tā trūkums ( ).

89. Tā kā Padome nav sniegusi pierādījumus par šī nosacījuma izpildi, manuprāt, tās prasījums sīkāk nav jāizskata.

90. Katrā ziņā, kā norāda Komisija, lietu ierosināšanai saskaņā ar Civildienesta noteikumiem ir stingri termiņi, un agrākie lēmumi, kas pamatoti uz piemērošanas noteikumiem, kuri pieņemti līdz 2004. gadam un kuri diskriminēja starp vīriešiem un sievietēm, nav apstrīdami pēc šo termiņu beigām ( ).

Secinājumi

91. Šajā lietā no jauna uzsāktajā tiesvedībā uzdoto jautājumu vērtējums nerosināja man nepiekrist ģenerāladvokāta viedoklim, saskaņā ar kuru viņš Tiesai ieteica:

– atcelt spriedumu lietā T‑204/01 tiktāl, ciktāl prasība tajā tika noraidīta ar pamatojumu, ka tajā nebija diskriminācijas dzimuma dēļ aizlieguma;

– atzīt Padomes 1992. gada 13. jūlijā pieņemto Vispārīgo noteikumu 10. panta 3. punktu par Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkta piemērošanu par spēkā neesošu tiktāl, ciktāl ar to tiek noteikta tādu aktuāro vērtību izmantošana, kas atšķiras atkarībā no dzimuma;

– atcelt apstrīdēto Padomes 2000. gada 3. novembra lēmumu;

– piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus pirmajā instancē un apelācijas tiesvedībā.