Attiecībā uz aktiem, kuri atbilstoši attiecīgās iestādes pastāvīgai praksei tiek publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, kaut arī šāda publikācija nav priekšnoteikums to piemērojamībai, nav piemērojams kritērijs attiecībā uz dienu, kad personai tiesību akts kļuvis zināms, un termiņu prasības celšanai skaita no publicēšanas dienas. Šādos apstākļos ieinteresētā trešā persona var tiesiski paļauties, ka attiecīgais akts tiks publicēts. Šo risinājumu, kas attiecas uz tiesisko drošību un ir piemērojams ieinteresētajām trešām personām, cita starpā var izmantot arī tad, ja ieinteresētās trešās personas ceļ prasību, zinot par aktu pirms tā publicēšanas.

No EKL 230. panta piektās daļas teksta izriet, ka kritērijs, pēc kā nosaka dienu, kurā personai kļuvis zināms tiesību akts un pēc kuras sāk skaitīt termiņu prasības celšanai, ir otršķirīgs salīdzinājumā ar dienu, kad tiesību akts publicēts vai darīts zināms.

Tikai par aktiem ar juridiski saistošām sekām, kas var ietekmēt prasītāja intereses, būtiski grozot tā tiesisko situāciju, var celt prasību atcelt tiesību aktu saskaņā ar EKL 230. panta ceturto daļu. Lai noteiktu, vai akts vai lēmums rada šādas sekas, ir jāaplūko tā saturs.

Valsts atbalsta jomā Līguma ieviestie procesuālie noteikumi mainās atkarībā no tā, vai pasākumi ir pastāvošs atbalsts, uz kuru attiecas EKL 88. panta 1. un 2. punkts, vai jauns atbalsts, kuru reglamentē šī paša panta 2. un 3. punkts. Attiecībā uz jau pastāvošajiem atbalstiem EKL 88. panta 1. punktā Komisijai ir piešķirta kompetence veikt to pastāvīgu pārskatīšanu kopā ar dalībvalstīm.

Atbilstoši 17. panta 2. punktam Regulā Nr. 659/1999 par EKL 88. panta piemērošanu, ja Komisija uzskata, ka pastāvošā atbalsta shēma nav vai vairs nav saderīga ar kopējo tirgu, tā informē attiecīgo dalībvalsti par savu provizorisko secinājumu un dod attiecīgajai dalībvalstij iespēju iesniegt savus apsvērumus viena mēneša laikā.

Saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 18. pantu, ja, ņemot vērā dalībvalsts sniegto informāciju atbilstoši iepriekš minētajam 17. pantam, Komisija secina, ka pastāvošā atbalsta shēma nav vai vairs nav saderīga ar kopējo tirgu, tā pieņem ieteikumu, ar ko attiecīgajai dalībvalstij ierosina atbilstošus pasākumus. Šis ieteikums, kurš ir tikai priekšlikums, aplūkojot to atsevišķi, nav apstrīdams akts.

Atbilstoši Regulas Nr. 659/1999 19. panta 1. punktam, ja attiecīgā dalībvalsts akceptē ieteiktos pasākumus un par to informē Komisiju, Komisija to dokumentē un par to informē dalībvalsti.

Runājot par šo pēdējo gadījumu, šī procedūra pēc sava rakstura ir lēmuma pieņemšanas procedūra, kuras rezultātā tiek pieņemts Regulas Nr. 659/1999 26. panta 1. punktā minētais “lēmums saskaņā ar [..] 18. pantu kopā ar 19. panta 1. punktu”. Tikai tad, kad Komisija nolemj akceptēt valsts saistības kā atbildi uz Komisijas bažām, pārbaudes procedūra beidzas ar šo lēmumu. Šādam lēmumam ir juridiski saistošas sekas, jo, kā tas ir paredzēts Regulas Nr. 659/1999 19. panta 1. punktā, attiecīgajai dalībvalstij, kas šīs pašas regulas 26. panta 1. punktā paredzētās publikācijas laikā ir jau noteikti veikusi atbilstošos pasākumus, ir pienākums īstenot šos pasākumus.

(sal. ar 60.–65., 67., 69., 70. un 73. punktu)