Lieta C‑51/18

Eiropas Komisija

pret

Austrijas Republiku

Valsts pienākumu neizpilde – Nodokļi – Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) – Direktīva 2006/112/EK – 2. panta 1. punkts – Administratīvā prakse, ko veido PVN piemērošana atlīdzībai, kas pienākas mākslas oriģināldarba autoram par tālākpārdošanas tiesībām

Kopsavilkums – Tiesas (astotā palāta) 2018. gada 19. decembra spriedums

Nodokļu tiesību aktu saskaņošana – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma – Ar nodokli apliekami darījumi – Preču piegāde un pakalpojumu sniegšana par atlīdzību – Administratīvā prakse, ko veido PVN piemērošana atlīdzībai, kas mākslas oriģināldarba autoram pienākas par tālākpārdošanas tiesībām par labu – Nepieļaujamība

(Padomes Direktīvas 2006/112 2. panta 1. punkts)

Dalībvalsts, kas paredz, ka atlīdzība par tālākpārdošanas tiesībām, kas maksājama mākslas oriģināldarba autoram, ir apliekama ar pievienotās vērtības nodokli, nav izpildījusi Direktīvas 2006/112 2. panta 1. punktā paredzētos pienākumus.

Šajā ziņā no pastāvīgās judikatūras izriet, ka PVN direktīvas izpratnē preču piegāde vai pakalpojumu sniegšana notiek par atlīdzību tikai tad, ja starp piegādātāju vai pakalpojuma sniedzēju, no vienas puses, un tā saņēmēju, no otras puses, pastāv tiesiskas attiecības, kurās ir savstarpējs izpildījums, un pakalpojumu sniedzēja saņemtā samaksa ir faktiska atlīdzība par preci vai pakalpojuma saņēmējam sniegto pakalpojumu.

Tomēr tiesiskās attiecības, kurās notiek mākslas oriģināldarba turpmāka pārdošana, aptver tikai pārdevēju un pircēju, un šā darba radītāja tālākpārdošanas tiesību pastāvēšana šīs attiecības neietekmē. Līdz ar to nevar uzskatīt, ka, tā kā šā darba autoram ir tālākpārdošanas tiesības, viņš vienā vai citā veidā – pat netieši – piedalās atkārtotas pārdošanas darījumā, tostarp pieļaujot šo darījumu.

Proti, vispirms jau atkārtotas pārdošanas darījuma puses brīvi vienojas par attiecīgā darba nodošanu, ko veic pārdevējs, kā arī cenu, kas jāmaksā pircējam, un viņiem nav vienā vai otrā veidā jālūdz šā darba autors vai jākonsultējas ar viņu. Savukārt, šim autoram nav nekādu līdzekļu, kas tam ļautu iejaukties atkārtotas pārdošanas darījumā, it īpaši lai to novērstu gadījumā, ja viņš tam nepiekristu.

Vēl mākslas oriģināldarba, kurš pārdots tālāk, autoram atbilstoši Direktīvas 2001/84 1. panta 1. punktam pienākas procents no cenas, kas iegūta šā darba turpmākas pārdošanas gadījumā, ko principā maksā pārdevējs. Tomēr, ciktāl tālākpārdošanas tiesības, kuras ir šim autoram un kuras nozīmē, ka pārdevējam ir jāmaksā viņam summa, kas noteikta par šīm tiesībām, ir Savienības likumdevēja gribas auglis, ir jāuzskata, ka tās neattiecas ne uz kādām tiesiskajām attiecībām starp autoru un pārdevēju.

Visbeidzot, atbilstoši Savienības likumdevēja gribai, kas izteikta Direktīvas 2001/84 3. apsvēruma pirmajā teikumā, tālākpārdošanas tiesību mērķis ir nodrošināt, lai grafisko vai plastisko darbu autori gūtu dalību savu mākslas oriģināldarbu ekonomiskajos panākumos. No minētā izriet, ka šis likumdevējs nekādi nav paredzējis, ka minētie autori varētu piedalīties savu darbu turpmākas pārdošanas darījumos, bet tikai viņiem piešķirtas tiesības uz dalību šo turpmākas pārdošanas darījumu ekonomiskajos rezultātos, kad tie īstenoti.

(skat. 44., 47.–50. un 60. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)