ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 234/28

Prasība, kas celta 2010. gada 7. jūlijā — Eiropas Komisija/Somijas Republika

(Lieta C-342/10)

()

2010/C 234/46

Tiesvedības valoda — somu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — I. Koskinen un R. Lyal)

Atbildētāja: Somijas Republika

Prasītājas prasījumi:

— atzīt, ka, pieņemot un paturot spēkā tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru ārvalstu pensiju fondu izmaksātām dividendēm nodoklis tiek uzlikts diskriminējoši, Somijas Republika nav izpildījusi tai LESD 63. pantā un EEZ līguma 40. pantā paredzētos pienākumus;

— piespriest Somijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Somija uzliekot nodokļus ārvalstu pensiju fondiem attiecībā uz saņemtajām dividendēm stingrāk nekā Somijas pensiju fondiem. Somijas pensiju fondiem tiekot uzlikti nodokļi atbilstoši īpašam nodokļu regulējumam (Elinkeinoverolaki) [Likums par juridiskās personas ienākuma nodokli], un to nodokļu likme tiekot noteikta savādāk nekā citām sabiedrībām. Atbilstoši Elinkeinoverolaki 6.a pantam tikai 75 % no ienākumiem no dividendēm tiekot aplikti ar nodokli, un, tā kā juridiskās personas ienākuma nodokļa likme esot 26 %, faktiskā nodokļa likme ir 19,5 %. Turklāt Somijas pensiju apdrošinātāji atbilstoši Elinkeinoverolaki 7. pantam un 8. panta pirmās daļas 10. punktam, varot atskaitīt no nodokļa izdevumus un zaudējumus, kas radušies iegūstot un saņemot ienākumus, kā arī pensiju saistības. No dividendēm, kas tiek saņemtas no attiecīgiem ārvalstu pensiju fondiem, tiekot ieturēts nodoklis ienākumu gūšanas vietā pat, piemērojot 28 % nodokļu likmi. Attiecībā uz dalībvalstīs reģistrētiem pensiju fondiem un EEZ piederošo EBTA valstu pensiju fondu lielāko daļu, dividendēm tiekot noteikta nodokļa likme 19,5 %, tomēr ārvalstu pensiju fondiem neesot tiesību izdarīt atbilstošus atskaitījumus.

Nodokļa likme, kas atbilstoši Somijas nodokļu sistēmai attiecas uz ārvalstīs maksājamām dividendēm, un šīm dividendēm piemērojamā plašā nodokļa aprēķina bāze nostādot nelabvēlīgākā stāvoklī ārvalstu pensiju fondus, kas piedāvā savus pakalpojumus Somijas klientiem, radot tiem nelabvēlīgāku konkurences situāciju. Diskriminējošās attieksmes pret ārvalstu pensiju fondiem dēļ to ieguldījumi Somijas sabiedrībās nesot mazāku peļņu un esot mazāk pievilcīgi, turklāt tiekot ietekmētas Somijas uzņēmumu iespējas, saņemt kapitāla finansējumu no ārvalstu pensiju fondiem. Līdz ar to runa esot par LESD 63. pantā un LESD 40. pantā aizliegtu ierobežojumu. Diskriminējoša attieksme pret ārvalstu pensiju fondiem neesot attaisnojama ar nevienu no Somijas Republikas minētajiem pamatiem.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 113/24

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 12. februārī iesniedza Arbeitsgericht Siegburg (Vācija) — Hüseyin Balaban/Zelter GmbH

(Lieta C-86/10)

2010/C 113/38

Tiesvedības valoda — vācu

Iesniedzējtiesa

Arbeitsgericht Siegburg

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Hüseyin Balaban

Atbildētāja: Zelter GmbH

Prejudiciālais jautājums

Vai Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīva 2000/78/EK (1) ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, ar ko tiek pieļauts, ka no ekonomisku iemeslu dēļ atlaižamo darba ņēmēju vidus, līdzsvarotu vecuma grupu izveidošanas dēļ, drīkst izveidot vecuma grupas un atlasi starp pielīdzināmiem darbiniekiem veikt tādējādi, ka attiecība starp no attiecīgās vecuma grupas atlasīto darbinieku skaitu un kopumā atlaižamo pielīdzināmo darbinieku skaitu atbilst attiecībai starp attiecīgajā vecuma grupā nodarbināto darbinieku skaitu un visu šajā uzņēmumā nodarbināto darbinieku skaitu?

(1) Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīva 2000/78, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 16. lpp.).
1)

Vai, ņemot vērā to, ka atbalstu shēma (identificēta ar Nr. NN 91/A/95), ko Sicīlijas reģions ieviesa ar 1991. gada 15. maija Reģionālā likuma Nr. 27 10. pantu, paredzēja piemaksu mehānismu uz minimums diviem līdz maksimums pieciem gadiem (2 gadi pieņemšanai darbā ar apmācības un darba pieredzes iegūšanas līgumu plus maksimums 3 gadi gadījumā, ja apmācības un darba pieredzes iegūšanas līgums tika pārveidots līgumā uz nenoteiktu laiku), Eiropas Komisija ar 1995. gada 14. novembra Lēmumu Nr. 95/C 343/11, ar ko atļāva tās piemērošanu, vēlējās: — atļaut šādu laika un finansiālo pabalstu modulāciju laikā (2 gadi + 3 gadi) vai turpretī — uzskatīja par atļautu ekskluzīvi un alternatīvi piešķirt piemaksas pieņemšanai darbā ar apmācības un darba pieredzes iegūšanas līgumu (ja tie ir uz diviem gadiem) vai piemaksu piešķiršanu to darbinieku, kas bija pieņemti darbā ar apmācības un darba pieredzes iegūšanas līgumu, kurš vēlāk tika pārveidots līgumā uz nenoteiktu laiku (uz paredzētajiem trīs gadiem no šīs pārveidošanas)?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 80/17

Prasība, kas celta 2010. gada 22. janvārī — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste

(Lieta C-36/10)

2010/C 80/32

Tiesvedības valoda — franču

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Sipos un J.-B. Laignelot)

Atbildētāja: Beļģijas Karaliste

Prasītājas prasījumi:

— atzīt, ka, neveicot visus pasākumus, lai pareizi transponētu Padomes 1996. gada 9. decembra Direktīvas 96/82/EK par tādu smagu nelaimes gadījumu briesmu pārzināšanu, kuros iesaistītas bīstamas vielas (1), kurā izdarīti grozījumi ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 16. decembra Direktīvu 2003/105/EK (2), 12. panta 1. punkta otro daļu, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus;

— piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Eiropas Komisija prasībā apgalvo, ka atbildētāja nav pareizi īstenojusi Direktīvas 96/82/EK 12. panta 1. punkta otro daļu galvaspilsētas Briseles reģionā. Lai novērstu lielus nelaimes gadījumus un ierobežotu šādu gadījumu sekas, šajā tiesību normā dalībvalstīm ir noteikts pienākumus gādāt par to, lai zemes sadalīšanas un izmantošanas politikā būtu ilglaicīgi paredzēts, ka ir jāsaglabā pietiekams atstatums starp uzņēmumiem, uz kuriem attiecas šī direktīva, no vienas puses, un dzīvojamām zonām, ēkām un bieži apmeklētām vai izklaides vietām, kas minētas šīs direktīvas 12. pantā, no otras puses. No Briseles iestāžu iesniegto tiesību normu analīzes izrietot, ka tās attiecas tikai uz būvatļauju vai zemes sadales atļauju piešķiršanu, kas noteikti ir vēlāka stadija par zemes sadalīšanas un izmantošanas politikas izstrādi. Tādejādi reģionālie pasākumi neesot pilnīgi, jo tie neattiecas uz visu šīs politikas noteikšanas un īstenošanas procedūru.

(1) OV 1997, L 10, 13. lpp.

(2) Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 9. decembra Direktīva 2003/105/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 96/82/EK par tādu smagu nelaimes gadījumu briesmu pārzināšanu, kas saistīti ar bīstamām vielām (OV L 345, 97. lpp.).
b)

vai ir jāuzskata, ka ir runa par pakalpojumiem reklāmas jomā, kas atbilstoši Direktīvas 2006/112 56. panta 1. punkta b) apakšpunktam ir jāapliek ar nodokli vietā, kur ir pakalpojumu saņēmēja saimnieciskās darbības pastāvīgā vieta vai kur tam ir pastāvīga iestāde, kurai ir sniegts pakalpojumus, vai, ja nav šādas saimnieciskās darbības pastāvīgās vietas vai šādas pastāvīgas iestādes, viņa dzīvesvietā vai parastā uzturēšanās vietā, — ja šie pakalpojumi ir saistīti ar stendu piedāvāšanu uz noteiktu laiku klientiem, kuri prezentē savu piedāvājumu gadatirgos un izstādēs, kas parasti ietver projekta sagatavošanu un stenda vizualizāciju, kā arī, vajadzības gadījumā, stenda sastāvdaļu pārvadāšanu un to montāžu gadatirgus vai izstādes norises vietā, un pakalpojuma sniedzēja klienti, kas izstāda savas preces vai pakalpojumus, atsevišķi maksā atlīdzību attiecīgā pasākuma organizatoram tikai par iespēju piedalīties gadatirgū vai izstādē, kas ietver it īpaši apgādes, gadatirgus infrastruktūras, mediju dienesta u.c. pakalpojumus, katrs izstādes dalībnieks ir pats atbildīgs par sava stenda noformēšanu un ierīkošanu un šajā sakarā izmanto aplūkojamos pakalpojumus, kuri ir jāinterpretē, gadatirgu un izstāžu rīkotājs prasa no apmeklētājiem atsevišķas ieejas maksas, ko saņem rīkotājs un nevis pakalpojuma sniedzējs?
1)

Vai Direktīvas 76/207/EEK 2. panta 2. punkta pirmais ievilkums un 3. panta 1. punkta c) apakšpunkts Direktīvas 2002/73/EK (1) redakcijā, kā arī Direktīvas 2006/54/EK (2) 2. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts un 14. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir interpretējami tādējādi, ka ir iespējams attaisnot publiska pensijas apdrošinātāja veiktu tiešu diskrimināciju dzimuma dēļ (uzteikums/nodarbinātas ārstes atlaišana no darba)?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 37/24

Apelācijas sūdzība, ko 2009. gada 4. decembrī iesniedzis Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co., Ltd par Pirmās instances tiesas (septītā palāta) 2009. gada 23. septembra spriedumu lietā T-296/06 Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co., Ltd/Eiropas Savienības Padome

(Lieta C-511/09 P)

2010/C 37/30

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co., Ltd (pārstāvis — P. Bentley, QC)

Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija, IML Industria Meccanica Lombarda Srl

Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

— atcelt Pirmās instances tiesas 2009. gada 23. septembra spriedumu lietā T-296/06 Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg., Co., Ltd/Eiropas Savienības Padome, ar ko tiek noraidīts prasītāja prasības pirmajā instancē pirmais pamats;

— atcelt Padomes Regulu (EK) Nr. 1136/2006 (1) tiktāl, ciktāl ar to tiek noteikts lielāks antidempinga maksājums par LAM, ko ražo prasītājs, nekā tas, kurš būtu jāmaksā, ja apstrīdētais eksporta cenas korekcija netiktu veikta; un

— piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā, ieskaitot tiesvedību pirmajā instancē.

Pamati un galvenie argumenti

Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka apstrīdētajā spriedumā nav sniegts pareizs juridisks interpretējums normālās vērtības jēdzienam, kurš ir definēts grozītās Padomes Regulas (EEK) Nr. 384/96 (2) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis 2. panta 7. punkta a) apakšpunktā. Tā rezultātā apstrīdētajā spriedumā ir izdarīts kļūdains secinājums, ka analogā normālā vērtība, kas tiek noteikta saskaņā ar šo normu, noteikti atbilst brīdim, kad attiecīgā prece atstāj ražotni Ķīnā, lai gan pašā apstrīdētajā spriedumā ir konstatēts, ka tirdzniecības, vispārējos un administratīvos [SG&A] izdevumus gan par vietējo, gan eksporta pārdošanu sedz nevis uzņēmums Ķīnā, bet attiecīgie uzņēmumi tirgus ekonomikas valstī, Honkongā. Šis kļūdainais secinājums ir pamatā tam, ka apstrīdētais spriedums pārkāpj grozītās Padomes Regulas (EEK) Nr. 384/96 2. panta 10. punktu, jo ar to tiek apstiprināta iestādes veiktā eksporta cenas korekcija, atskaitot attiecīgo Honkongas uzņēmumu tirdzniecības, vispārējos un administratīvos izdevumus un ienākumus.

(1) Padomes 2006. gada 24. jūlija Regula (EK) Nr. 1136/2006, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas noteikts Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes piespiešanas mehānismu importam (OV L 205, 1. lpp.).

(2) OV L 56, 1. lpp.
1)

Kas ir domāts ar terminu “akcepts” Padomes Direktīvas 89/104/EEK (1) 9. panta 1. punkta izpratnē un it īpaši: a) vai termins “akcepts” ir uzskatāms par Kopienu tiesību jēdzienu vai arī valsts tiesas kompetencē ir piemērot valsts tiesību aktus attiecībā uz akceptu (tai skaitā attiecībā uz lietošanas ilgumu vai ilgu godīgu līdzās pastāvēšanu) b) ja “akcepts” ir Kopienu tiesību jēdziens, vai var uzskatīt, ka preču zīmes īpašnieks ir akceptējis cita uzņēmuma identisku preču zīmi situācijā, kad jau ilgi pastāv preču zīmju godīga līdzās pastāvēšana, ja viņš jau ilgi zinājis par šīs preču zīmes lietošanu, taču nav bijis spējīgs to novērst? c) jebkurā gadījumā, vai ir nepieciešams, lai preču zīmes īpašnieks savu preču zīmi būtu reģistrējis pirms viņš veic citas i) identiskas vai ii) maldinoši līdzīgas preču zīmes “akceptu”?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 297/19

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Augstākās tiesas Senāta (Latvijas Republika) 2009. gada 28. septembrī rīkojumu — SIA Stils Met/Valsts ieņēmumu dienests

(Lieta C-382/09)

2009/C 297/26

Tiesvedības valoda — latviešu

Iesniedzējtiesa

Augstākās tiesas Senāts

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: SIA Stils Met

Atbildētājs: Valsts ieņēmumu dienests

Prejudiciālie jautājumi

Vai TARIC kods 7312108219, 7312108419, 7312108619 ir interpretējams tādējādi, ka 2004. un 2005.gadā atbilstoši tam bija klasificējami attiecīga šķērsgriezuma izmēra tērauda izstrādājumi — tauvas un troses, kuras ir bez pārklājuma vai tikai ar cinkapārklājumu, neatkarīgi no to ķīmiskā sastāva (izņemot nerūsējošā tērauda), tostarp no leģēta tērauda, kuri nebija ievesti no Moldovas vai Marokas.

Vai Padomes Regulas (EK) Nr.384/96 (1) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis, 14.panta 1.punkts ir interpretējams tādējādi, ka tam pretrunā ir sankcijas (soda naudas) piemērošana aprēķinātā antidempinga maksājuma apmērā atbilstoši valsts noteiktam tiesiskajam regulējumam (likuma “Par nodokļiem un nodevām” 32.panta otrajā daļā) nodokļu likumu pārkāpumu gadījumiem.

(1) OV L 56, 1. lpp.
1)

Vai valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru zaudējumu atlīdzības prasībai, pamatojoties uz to, ka pasūtītājs ir pārkāpis Kopienu publiskā iepirkuma tiesības, tiek noteikts nosacījums, ka ir pierādīta vaina, ir pretrunā Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīvas 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām (1), 1. panta 1. punktam un 2. panta 1. punkta c) apakšpunktam vai citām šīs direktīvas normām arī tad, ja šis tiesiskais regulējums tiek piemērots tādējādi, ka principā tiek pieņemta pasūtītājas iestādes vaina un tiek izslēgta tās iespēja atsaukties uz individuālu spēju trūkumu un tādējādi uz subjektīvas vainas šajā sakarā neesamību?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 256/9

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) 2009. gada 24. jūlija rīkojumu — Pace plc/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Lieta C-289/09)

2009/C 256/17

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Pace plc

Atbildētājs: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai televīzijas pierīce ar komunikācijas funkciju (“STB”) un cietā diska diskdzini (“HDD”) ir jāklasificē Kombinētās Nomenklatūras (“KN”) apakšpozīcijā 8528 71 13, kā noteikts Komisijas Regulā Nr. 1549/2006 (1) un Komisijas Regulā Nr. 1214/2007 (2), ar ko groza I pielikumu Padomes Regulā (EEK) Nr. 2658/87, neraugoties uz Komisijas 2008. gada 7. maija KN skaidrojumos (OV 2008, C 112, 8. lpp.) attiecībā uz apakšpozīciju 8521 90 00 un apakšpozīciju 8528 71 13 noteikto?

2) Vai gadījumā, ja STB ar cietā diska diskdzini ar STB-HDD specifikācijām jāklasificē KN apakšpozīcijā 8521 90 00, pozitīvas muitas nodokļa likmes piemērošana atbilstoši Kopienu tiesībām būtu nelikumīga tādēļ, ka ar to tiek pārkāptas Kopienas saistības, kas tai ir atbilstoši Nolīgumam par tirdzniecību ar informācijas tehnoloģiju produktiem un 1994. gada Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību II panta 1. punkta b) apakšpunktam, vai arī klasifikācija pozīcijā 8521 nozīmē secinājumu, ka uz strīdīgo produktu attiecīgā ITN daļa neattiecas?

3) Vai 12. panta 5. punkta a) apakšpunkta i) punkts ir jāsaprot tādējādi, ka 2005. gada 8. aprīļa SIT, uz kuru pamatojās Pace, automātiski zaudēja spēku pēc 2006. gada 31. decembra, pamatojoties uz to, ka tā vairs neatbilda Komisijas Regulā Nr. 1549/2006 noteiktajām tiesību normām? It īpaši: vai 12. panta 5. punkta a) apakšpunkta i) punkts jāinterpretē tādējādi, ka uz Komisijas Regulu Nr. 1549/2006 neattiecas “regulas” jēdziens šī panta izpratnē vai nu tādēļ, ka tā ir KN ikgadējā atjaunošana, vari arī tāpēc, ka tā nav specifiska klasifikācijas regula?

4) Vai Muitas kodeksa 12. panta 6. punkts jāizprot tādējādi, ka, ja tiek veikta ikgadējā KN atjaunošana, kas neietver noteikumu par SIT turētājiem pieejamā pārejas perioda apjomu, šiem turētājiem nav tiesību uz pārejas periodu, vai arī atbilstoši tiesiskās paļāvības principam tiem ir tiesības uz parasto Komisijas klasifikācijas regulās noteikto sešu mēnešu pārejas periodu?

(1) Komisijas 2006. gada 17. oktobra Regula (EK) Nr. 1549/2006, ar ko groza I pielikumu Padomes Regulā (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistisko nomenklatūru un Kopējo muitas tarifu, OV L 286, 1. lpp.

(2) Komisijas 2007. gada 20. septembra Regula (EK) Nr. 1214/2007, ar ko groza I pielikumu Padomes Regulā (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistisko nomenklatūru un Kopējo muitas tarifu, OV L 286, 1. lpp.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 233/3

Prasība, kas celta 2009. gada 24. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Polijas Republika

(Lieta C-228/09)

2009/C 233/04

Tiesvedības valoda — poļu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — D. Triantafyllou un A. Stobiecka-Kuik)

Atbildētāja: Polijas Republika

Prasītājas prasījumi:

— atzīt, ka pievienotās vērtības nodokļa, ar ko Polijā apliek vieglo automašīnu piegādi, iegādi Kopienā vai ievešanu, apliekamajā bāzē iekļaudama “opłata rejestracyjna” (reģistrācijas nodeva) summu, Polijas Republika nav izpildījusi 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 78., 79., 83. un 86. pantā notiktos pienākumus;

— piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Ar šo prasību tiek pausti pārmetumi saistībā ar to, ka Polijas Republika minētajā dalībvalstī nereģistrētu transportlīdzekļu piegādes, iegādes Kopienā vai ievešanas gadījumā ar pievienotās vērtības nodokli apliekamajā bāzē iekļauj reģistrācijas nodevas summu.

Komisijas skatījumā pastāv būtiska līdzība starp Polijas nodokli/nodevu, par kuru šajā lietā ir strīds, un Dānijas nodokli/nodevu lietā C-98/05 De Danske Bilimportører. Minētajā lietā Tiesa esot nolēmusi, ka atbilstošo nodokli/reģistrācijas nodevu nevarēja iekļaut ar pievienotās vērtības nodokli apliekamajā bāzē.

Komisija uzskata, ka Polijas reģistrācijas nodevas piemērošanas mehānisms vairāku secīgu darbību gadījumā, kas attiecas uz vienu un to pašu transportlīdzekli pirms tā reģistrācijas, liecina par to, ka pēc savas būtības tas ir nodoklis/reģistrācijas nodeva nevis ar pārdošanu saistīts nodoklis, kā to apgalvo Polijas Republika. Nodokļu maksātājs reģistrācijas nodevu varot atskaitīt no maksājamā nodokļa summas. Tas nozīmējot, ka nodoklis/nodeva priekšnodokļa atskaitīšanas sistēmas ietvaros galu galā tiek piemērots tikai vienreiz.

Komisija iebilst pret Polijas Republikas argumentu par to, ka par reģistrācijas nodevas maksājumu ir atbildīgs tas pārdevējs, kurš veic iegādi Kopienā, vai arī transportlīdzekļa importētājs nevis persona, uz kuras vārda transportlīdzeklis tiek reģistrēts.

(1) OV L 347, 1. lpp.
2.

Vai [Direktīvas 89/105] 4. panta 1. punkts tajā daļā, kurā ir paredzēta prasība par to, ka dalībvalstu attiecīgajām iestādēm cenu iesaldēšanas gadījumā vismaz vienreiz gadā ir jāveic pārbaudi, lai noskaidrotu, vai makroekonomiskie apstākļi attaisno tādu pašu cenu iesaldējumu turpmāk, ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir tāda, ka cenas samazinājums ir pieļaujams, ir iespējams apstrīdēt šādu pasākumu vairāk nekā vienreiz vienā un tajā pašā gadā, kā arī darīt to atkārtoti gadījumā, ja tas notiek citos gados (sākot no 2002. gada līdz pat 2010. gadam)?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 193/8

Apelācijas sūdzība, ko par 2009. gada 25. marta Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) spriedumu lietā T-332/06 Alcoa Trasformazioni Srl/Eiropas Kopienu Komisija 2009. gada 1. jūnijā iesniegusi Alcoa Trasformazioni Srl

(Lieta C-194/09 P)

2009/C 193/09

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Alcoa Trasformazioni Srl (pārstāvji — M. Siragusa, T. Müller-Ibold, T. Graf, F. Salerno, attorneys-at-law)

Cits lietas dalībnieks: Eiropas Kopienu Komisija

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— atcelt Pirmās instances tiesas 2009. gada 25. marta spriedumu lietā T-332/06 Alcoa Trasformazioni Srl/Eiropas Kopienu Komisija;

— atcelt Komisijas Lēmumu 2006/C 214/03, kas Itālijas Republikai paziņots 2006. gada 19. jūlijā, tiktāl, ciktāl tas attiecas uz elektroenerģijas tarifiem, kas tiek piemēroti Alcoa Trasformazioni Srl piederošajām alumīnija ražotnēm.

Pakārtoti,

— nosūtīt lietu Pirmās instances tiesai atkārtotai izskatīšanai saskaņā ar Tiesas spriedumu.

Jebkurā gadījumā,

— piespriest Komisijai atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Tiesas Reglamenta 69. pantu, ieskaitot summas, kas samaksātas Komisijai kā izdevumi, kas radušies pirmajā instancē.

Pamati un galvenie argumenti

Ņemot vērā Komisijas iepriekš izdarīto konstatāciju, ka elektroenerģijas tarifi, kas piemērojami energoietilpīgām nozarēm Itālijā, nav valsts atbalsts, rodas jautājums, kādi nosacījumi Komisijai šādos apstākļos būtu jāpiemēro izvērtēšanā un pamatojuma norādīšanā pirms formālas procedūras sākšanas. Alcoa apgalvo, ka situācijā, kurā Komisija bija iepriekš konstatējusi, ka pasākums nav atbalsts, tā nevar sākt šādu procedūru, ja vien tā vispirms nav veikusi vispusīgu iepriekšēju izmeklēšanu, lai pamatotu, kādēļ iepriekšējā konstatācija vairs nav spēkā. Turklāt Komisijai ir pietiekami skaidri jānorāda pamatojums lēmumā sākt formālo procedūru. Alcoa apgalvo, ka Pirmās instances tiesa pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka Komisija varēja sākt formālo izmeklēšanas procedūru, nevērtējot, vai sākotnējā analīze, kas izklāstīta 1996. gada lēmumā, nebija spēkā. Komisijas iepriekš izdarītā konstatācija, ka pasākums nebija atbalsts arī izraisa jautājumu par to, kāda procedūra būtu jāpiemēro gadījumā, ja Komisija nolemj veikt atkārtotu izvērtēšanu un sākt formālo procedūru saistībā ar attiecīgo pasākumu. Gan no spēkā esošajiem procesuālajiem noteikumiem, gan no tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības pamatprincipiem izriet, ka šajos apstākļos ir jāpiemēro pastāvošo atbalstu izvērtēšanas procedūra. Tiek apgalvots, ka Pirmās instances tiesa pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot, ka Komisija pamatoti izmantoja procedūru, kas piemērojama jaunajiem atbalstiem, izvērtējot tarifus, kas piešķirti Alcoa.