Līdz ar to apstāklis, ka pieteikuma iesniedzēja rīcībā jau ir dokumenti, uz kuriem attiecas viņa pieteikums par piekļuvi, un ka šī pēdējā minētā mērķis nav bijis ļaut viņam iepazīties ar to saturu, bet gan drīzāk tos izpaust trešajām personām, nav svarīgs, vēl jo vairāk, pieteikuma iesniedzēja lēmuma iesniegt šādu pieteikumu pamatojumam nav nozīmes, jo Regulā Nr. 1049/2001 nav paredzēts, ka ieinteresētajai personai būtu jāpamato savs pieteikums par piekļuvi dokumentiem, ne arī, ka šāda pieteikuma pamatojums varētu ietekmēt tās piekļuvi vai atteikumu tai. Tādējādi iestāde, kurai iesniegts šāds pieteikums, nevar atsaukties vienīgi uz apstākli, ka pieteikuma par piekļuvi dokumentiem iesniedzēja rīcībā jau bija vai, domājams, bija pieprasītie dokumenti, taču citādām vajadzībām, lai atteiktos izskatīt pieteikumu par piekļuvi šiem pašiem dokumentiem, pamatojoties uz Regulu Nr. 1049/2001

Attiecībā uz piekļuvi uz lietas materiālu piezīmēm, ko sagatavojuši par izmeklēšanas lietas materiāliem atbildīgie Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) izmeklētāji un kas ietver izmeklētāju un citu kompetento darbinieku pamatojumu un analīzi par izmeklēšanas gaitu un virzību, gan par jautājumiem pēc būtības, gan par pārvaldību, Komisijai nevar pārmest, ka tā atteikusi piekļuvi šādiem dokumentiem, pamatojoties uz Regulas Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem 4. panta 3. punkta otro daļu.

Publiska piekļuve šādiem dokumentiem sevišķi kaitētu Komisijas un it īpaši OLAF spējai pildīt savu krāpšanas apkarošanas uzdevumu sabiedrības interesēs. Attiecīgo dokumentu paziņošana atklātībā ievērojami kaitētu Komisijas un OLAF lēmumu pieņemšanas procesam, jo tā nopietni apdraudētu OLAF turpmāko izmeklēšanu pilnīgu neatkarību un to mērķus, izpaužot OLAF stratēģiju un darba metodes un mazinot šā pēdējā minētā iespēju no saviem līdzstrādniekiem saņemt neatkarīgu vērtējumu un apspriesties ar Komisijas dienestiem par ļoti jutīgiem tematiem. Tā arī radītu apdraudējumu, ka privātpersonas tiktu atturētas no tādas informācijas sniegšanas, kas saistīta ar iespējamu krāpšanu, un tādējādi OLAF un Komisija nesaņemtu lietderīgu informāciju, lai uzsāktu izmeklēšanas, kuru mērķis ir Savienības finanšu interešu aizsardzība. Šis secinājums vēl jo vairāk šķiet atbilstošs tāpēc, ka it īpaši Regulas Nr. 1049/2001 4. pantā paredzētie izņēmumi tad, kad attiecīgie dokumenti ietilpst kādā īpašā Savienības tiesību jomā, nevar tikt interpretēti, neņemot vērā īpašos noteikumus, kas regulē piekļuvi dokumentiem.

Šajā ziņā, ņemot vērā īpašo konfidencialitāti, kas saskaņā ar Regulu Nr. 1073/1999 par izmeklēšanu, ko veic OLAF, ir piešķirta ar OLAF izmeklēšanu saistītajiem dokumentiem, no tā izriet, ka attiecībā uz OLAF iekšējās izmeklēšanas procedūrām saskaņā ar šo regulu vispārēja prezumpcija par aizliegumu piekļūt dokumentiem, kas saitīti ar izmeklēšanu un, konkrētāk, kuros ir ietverti iekšējai lietošanai paredzēti paziņojumi saistībā ar OLAF apspriedēm un sagatavojošām konsultācijām, var izrietēt it īpaši no šīs regulas noteikumiem. Šī prezumpcija par tādu interešu aizskārumu, ko pamato mērķis novērst jebkādu nopietna apdraudējuma risku lēmumu pieņemšanā Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkta otrās daļas izpratnē, ir acīmredzama neatkarīgi no tā, vai pieteikums par piekļuvi dokumentiem attiecas uz jau pabeigtu izmeklēšanas procedūru vai uz notiekošu procedūru

(sal. ar 151., 153., 154., 157., 160., 162. un 169. punktu)