Lieta C‑5/03

Grieķijas Republika

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

ELVGF – Noteiktu izdevumu izslēgšana – Augļi un dārzeņi – Apelsīni – Dzīvnieku piemaksas – Liellopi – Aitas un kazas

Ģenerāladvokāta L. A. Hēlhuda [L. A. Geelhoed] secinājumi, sniegti 2004. gada 14. oktobrī

Tiesas spriedums (trešā palāta) 2005. gada 7. jūlijā

Sprieduma kopsavilkums

1. Lauksaimniecība – ELVGF – Grāmatojumu noskaidrošana – Atteikums segt izdevumus, kas radušies sakarā ar Kopienu regulējuma piemērošanas pārkāpumu – Attiecīgās dalībvalsts iebildumi – Pierādīšanas pienākums – Sadale starp Komisiju un dalībvalsti

(Padomes Regula Nr. 729/70)

2. Lauksaimniecība – ELVGF – Grāmatojumu noskaidrošana – Atteikums segt izdevumus, kas radušies sakarā ar Kopienu regulējuma piemērošanas pārkāpumu – Finanšu korekcija – Nosacījumi – Būtiskas bezdarbības esamība, kas ELVGF rada faktisku zaudējumu risku

(Padomes Regula Nr. 729/70)

1. ELVGF kopējās lauksaimniecības politikas finansējuma jomā, tā kā Komisijai, ja tā paredz izslēgt atsevišķus izdevumus no Kopienu finasējuma, ir jāpierāda Kopienu tiesību normu pārkāpums, tai nav jākonstatē faktisks zaudējums vai izsmeļoši jāpierāda valsts iestāžu veiktās kontroles nepietiekamība vai kļūdas iestāžu iesniegtajos skaitļos, bet tā var aprobežoties ar to, ka iesniedz nopietnas norādes šajā sakarā vai pierādījumus nopietnām un pamatotām šaubām, ko tai radījušas šīs kontroles vai šie skaitļi.

Ja Komisija iesniedz šādus pierādījumus, dalībvalstij vajadzības gadījumā ir jāpierāda, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu saistībā ar tās norādītajām finansiālajām sekām. Dalībvalsts nevarētu atspēkot tās secinājumus, nepamatojot savus attiecīgos iebildumus ar apstākļiem, kas norāda uz darboties spējīgu kontroles sistēmu, uz kuru var paļauties. Dalībvalstij tiek uzlikts pienākums iesniegt sīkākus un pilnīgākus pierādījumus šajās kontrolēs konstatētajiem faktiem vai šiem skaitļiem un, vajadzības gadījumā, Komisijas apgalvojumu neprecizitātēm.

Šādu pierādījumu iesniegšanas prasības atvieglojumu nosaka pilnvaru sadalījums starp Komisiju un dalībvalstīm kopējās lauksaimniecības politikas ietvaros un tas, ka ELVGF finansēšanas pārvaldība pamatā ir balstīta uz valsts iestādēm, kuru pienākums ir rūpēties par Kopienu tiesību normu ievērošanu.

(sal. ar 36., 38.–40., 46.,47., 62., 75. un 79. punktu)

2. ELVGF grāmatojumu noskaidrošanas jautājumā pats fakts, ka procedūra būtu pilnveidojama, nepamato finanšu korekciju. Ir jāpastāv būtiskai bezdarbībai, nepiemērojot skaidri izteiktas Kopienu tiesību normas, un šādai bezdarbībai ir jārada ELVGF faktisku zaudējumu risks vai nelikumības.

(sal. ar 51. punktu)

TIESAS SPRIEDUMS (trešā palāta)

2005. gada 7. jūlijā ( )

ELVGF – Noteiktu izdevumu izslēgšana – Augļi un dārzeņi – Apelsīni – Dzīvnieku piemaksas – Liellopi – Aitas un kazas

Lieta C-5/03

par prasību atcelt tiesību aktu atbilstoši EKL 230. pantam,

ko 2003. gada 3. janvārī cēla

Grieķijas Republika, ko pārstāv S. Haritaki [S. Charitaki] un E. Svolopulu [E. Svolopoulou], pārstāves, kas norādīja adresi Luksemburgā,

prasītāja,

pret

Eiropas Kopienu Komisiju, ko pārstāv M. Kondu-Dirande [M. Condou‑Durande], pārstāve, kam palīdz N. Korojanakis [N. Korogiannakis], dikigoros, kas norādīja adresi Luksemburgā,

atbildētāja.

TIESA (trešā palāta)

šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Ross [A. Rosas] (referents), tiesneši E. Borgs Bartets [A. Borg Barthet], Ž. P. Puissošē [J.-P. Puissochet], J. Malenovskis [J. Malenovský] un U. Lehmuss [U. Lõhmus],

ģenerāladvokāts L. A. Hēlhuds [L. A. Geelhoed],

sekretāre L. Hjūleta [L. Hewlett], galvenā administratore,

ņemot vērā rakstveida procesu un tiesas sēdi 2004. gada 15. septembrī,

noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus tiesas sēdē 2004. gada 14. oktobrī,

pasludina šo spriedumu.

Spriedums

1 Prasības pieteikumā Grieķijas Republika lūdz atcelt Komisijas 2002. gada 5. novembra Lēmumu 2002/881/EK, ar ko izslēdz no Kopienas finansējuma noteiktus izdevumus, ko dalībvalstis veikušas Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļas ietvaros (OV L 306, 26. lpp.), kas attiecas uz šādām finanšu korekcijām: EUR 2 438 896,91 apmērā no 1997. līdz 2001. finanšu gadam augļu un dārzeņu nozarē, EUR 11 352 868 apmērā no 1999. līdz 2001. finanšu gadam saistībā ar dzīvnieku piemaksām par liellopiem un EUR 22 969 271 apmērā par 1998. un 1999. finanšu gadu saistībā ar dzīvnieku piemaksām par aitām un kazām.

2 Šīs finanšu korekcijas augļu un dārzeņu nozarē atbilst tūlītējai korekcijai 3 % apmērā par apdrošināšanas iemaksām un vienotās likmes korekcijai 2 % apmērā par nepietiekamu kontroli. Dzīvnieku piemaksu par liellopiem sektorā un dzīvnieku piemaksu par aitām un kazām sektorā šī finanšu korekcija atbilst vienotās likmes korekcijai attiecīgi 10 % un 5 % apmērā.

Atbilstošās tiesību normas

Vispārējais Kopienu tiesiskais regulējums, kas attiecas uz kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu

3 Padomes 1970. gada 21. aprīļa Regula (EEK) Nr. 729/70 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV L 94, 13. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1995. gada 22. maija Regulu (EK) Nr. 1287/95 (OV L 125, 1. lpp., turpmāk tekstā – “Regula Nr. 729/70”), veido pamata regulējumu šajā jomā saistībā ar izdevumiem līdz 2000. gada 1. janvārim. Izdevumiem pēc šī datuma piemēro Padomes 1999. gada 17. maija Regulu (EK) Nr. 1258/99 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV L 160, 103. lpp.).

4 Atbilstoši Regulas Nr. 729/70 1. panta 2. punkta b) apakšpunktam un 3. panta 1. punktam, kā arī Regulas Nr. 1287/99 1. panta 2. punkta b) apakšpunktam un 2. panta 2. punktam ELVGF Garantiju nodaļa lauksaimniecības tirgus kopējās organizācijas ietvaros finansē intervenci, kas ir paredzēta, lai saskaņā ar Kopienu normām stabilizētu šos lauksaimniecības tirgus un uzņēmumus.

5 Saskaņā ar Regulas Nr. 729/70 5. panta 2. punkta c) apakšpunktu un Regulas Nr. 1258/99 7. panta 4. punktu Komisija pieņem lēmumu par izdevumiem, kas ir jāizslēdz no Kopienas finansējuma, ja tā atklāj, ka izdevumi nav veikti atbilstoši Kopienas noteikumiem. Novērtējot summas, kas jāizslēdz, Komisija ņem vērā pārkāpuma veidu un smagumu, kā arī Kopienai nodarīto finansiālo zaudējumu.

6 Komisijas 1995. gada 7. jūlija Regula (EK) Nr. 1663/95, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu Nr. 729/70 attiecībā uz ELVGF Garantiju nodaļas grāmatojumu noskaidrošanas procedūru (OV L 158, 6. lpp.), tās pielikumā paredz, ka maksātājs veic maksājumu ar čeku.

Kopienu tiesiskais regulējums, kas attiecas uz augļiem un dārzeņiem: apelsīni

7 Padomes 1996. gada 28. oktobra Regula (EK) Nr. 2200/96 piemērojama augļu un dārzeņu tirgus kopējai organizācijai (OV L 297, 1. lpp.)

8 Padomes 1996. gada 28. oktobra Regula (EK) Nr. 2202/96, ar ko ievieš Kopienas atbalsta shēmu noteiktu citrusaugļu ražotājiem (OV L 297, 49. lpp.), balsta šo shēmu uz līgumiem, kas noslēgti starp ražotāju organizācijām un pārstrādātājiem, kā arī uz šo līgumu kvalitatīvu un kvantitatīvu kontroli, ko veic ieinteresēto dalībvalstu kompetentas iestādes.

9 Komisijas 1997. gada 26. jūnija Regula (EK) Nr. 1169/97, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu Nr. 2202/96 (OV L 169, 15. lpp.), tās 15. panta 2. punktā paredz, ka ražotāju organizācija piecpadsmit darba dienu laikā pēc atbalsta vai avansa saņemšanas ar bankas vai pasta pārvedumu pilnībā izmaksā organizācijas biedru labā saņemtās summas.

Kopienu tiesiskais regulējums, kas attiecas uz dzīvnieku piemaksām par liellopiem

10 Padomes 1968. gada 27. jūnija Regula Nr. 805/68 (OV L 148, 24. lpp.) attiecas uz kopējo tirgus organizāciju liellopu gaļas nozarē.

11 Padomes 1992. gada 27. novembra Direktīva 92/102/EEK par dzīvnieku identificēšanu un reģistrēšanu (OV L 355, 32. lpp.) tās 11. panta 1. punktā paredz, ka dalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības attiecībā uz liellopiem, tā, lai liellopus no 1993. gada 1. februāra reģistrētu saskaņā ar valstī pastāvošo sistēmu un identificētu saskaņā ar pastāvošiem un Direktīvā minētiem noteikumiem.

12 Padomes 1997. gada 21. aprīļa Regulu (EK) Nr. 820/97 par liellopu identificēšanas un reģistrēšanas sistēmu un par lielopu gaļas un lielopu gaļas produktu marķēšanu (OV L 117, 1. lpp.), kas saskaņā ar tās devīto apsvērumu šajā sakarā pieņemta Direktīvas 92/107 nepietiekamas īstenošanas dēļ, saskaņā ar tās 22. panta otro daļu piemēro no 1997. gada 1. jūlija.

13 Šīs regulas 1. panta 2. punktā precizēts, ka Direktīvas 92/102 noteikumus, kas īpaši attiecas uz liellopiem, nepiemēro ar dienu, kad jāveic šo dzīvnieku identifikācija atbilstoši šīs regulas pirmajai nodaļai.

14 Šīs regulas 3. pantā paredzēts, ka identifikācijas un reģistrācijas sistēmu veido krotālijas, datorizētas datu bāzes, dzīvnieku pases un individuālie reģistri, ko izveido katrā saimniecībā. 4. līdz 7. pants sīki definē katru no šīs sistēmas elementiem.

15 Komisijas 1997. gada 29. septembra Regulu (EK) Nr. 2629/97, ar ko paredz sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 820/97 attiecībā uz krotālijām, saimniecību reģistriem un dzīvnieku pasēm, kā paredzēts liellopu identifikācijas un reģistrācijas sistēmā (OV L 354, 19. lpp.), atbilstoši tās 10. pantam piemēro no 1998. gada 1. janvāra. Tajā iekļauti dažu Regulas Nr. 820/97 noteikumu precizējumi.

16 Komisijas 1997. gada 29. decembra Regulu (EK) Nr. 2630/97, ar ko paredz sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 820/97 attiecībā uz veicamās kontroles minimumu, kā paredzēts liellopu identifikācijas un reģistrācijas sistēmā (OV L 354, 23. lpp.), saskaņā ar tās sesto pantu piemēro no 1998. gada 1. janvāra. Tajā izvirzītas minimālās prasības, saskaņā ar kurām veic liellopu identifikācijas un reģistrācijas ietvaros paredzētās kontroles. Jo īpaši saskaņā ar šīs regulas 2. panta 3. punktu saimniecību atlasi pārbaudei veic, balstoties uz riska analīzi, kuras vērā ņemamie elementi uzskaitīti nākamajā punktā.

17 Padomes 1992. gada 27. novembra Regula (EEK) Nr. 3508/92 izveido integrētu administrācijas un kontroles sistēmu konkrētām Kopienas atbalsta shēmām (OV L 355, 1. lpp.). Komisijas 1992. gada 23. decembra Regulu Nr. 3887/92, ar ko paredz sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus integrētai administrācijas un kontroles sistēmai konkrētām Kopienas atbalsta shēmām (OV L 391, 36. lpp.), kurā no 1999. gada 1. janvāra izdarīti grozījumi ar Komisijas 1998. gada 29. jūlija Regulu (EK) Nr. 1678/98 (OV L 212, 23. lpp., turpmāk tekstā – “Regula Nr. 3887/92”), piemēro atbilstoši tās 1. pantam, neskarot nozaru regulās paredzētos īpašos noteikumus.

18 Regulas Nr. 3887/92 6. panta 2. punkts paredz administratīvu kontroli, kas cita starpā ietver deklarēto dzīvnieku kontrolpārbaudes, lai izvairītos no jebkāda dubulta atbalsta piešķiršanas. Kopš grozījumiem, kas stājušies spēkā no 1999. gada 1. janvāra, un tiklīdz pilnībā sāka darboties datorizētā datu bāze saskaņā ar Regulas Nr. 820/97 5. pantu, 6. panta 2. punktā jaunieviestajā b) apakšpunktā tāpat tika paredzētas kontrolpārbaudes, lai nodrošinātu, ka Kopienu atbalstu piešķir vienīgi par liellopiem, kuru dzimšanu, pārvietošanu un nobeigšanos atbalsta pieprasītājs attiecīgi ir darījis zināmu kompetentai iestādei. Šī paša panta 4. punkts paredz, ka pieteikumu atlase ir jākontrolē uz vietas, cita starpā balstoties uz riska analīzi un ņemot vērā šajā analīzē uzskaitītos elementus.

Kopienu tiesiskais regulējums, kas attiecas uz dzīvnieku piemaksām par aitām un kazām

19 Komisijas 1993. gada 30. septembra Regulā (EEK) Nr. 2700/93, ar ko paredz sīki izstrādātus dzīvnieku piemaksu piemērošanas noteikumus aitas un kazas gaļas ražotājiem (OV L 245, 99. lpp.), kurā izdarīti grozījumi ar Komisijas 1994. gada 8. februāra Regulu (EK) Nr. 279/94 (OV L 37, 1. lpp., turpmāk tekstā – “Regula Nr. 2700/93”), tās pirmajā apsvērumā ir atgādināts, ka atbilstoši Regulai Nr. 3887/92 atbalsta pieprasījumus, kā arī integrētu administrācijas un kontroles sistēmu no 1994. gada piemēro piemaksu shēmām par aitām un kazām.

20 Regulas Nr. 2700/93 1. panta 3. punkts paredz saglabāšanas posmu, kura laikā ražotājam savā saimniecībā ir jāsaglabā noteikts skaits aitu un/vai kazu, par kurām pieprasa piemaksu. Šī punkta otrajā daļā ir paredzēts:

“Pirms visas vai daļu no aitām un/vai kazām, par kurām pieprasīta piemaksa, saglabāšanas posmā izvieto ganībās, šiem dzīvniekiem ir jābūt identificētiem [..] un [..] piemaksas pieprasījumā ir jāietver norāde(‑es) uz saglabāšanas vietu(‑ām).” [Neoficiāls tulkojums]

21 Atbilstoši šīs regulas 4. panta 1. punktam kontroles uz vietas veic saskaņā ar Regulas Nr. 3887/92 6. panta noteikumiem un piemēroto ganāmpulka pārvietošanas pastāvīgo reģistrācijas sistēmu atbilstoši Direktīvas 92/102 4. pantā paredzētajām normām.

22 Regulas Nr. 3887/92 sākotnējās redakcijas 10. panta 5. punktā, jaunajā redakcijā no 1999. gada 1. janvāra – 10. panta 11. punktā, ir paredzēts, ka gadījumos, kad tādu iemeslu dēļ, kurus var izskaidrot ar dabiskiem ganāmpulka dzīves apstākļiem, saimnieks nevar izpildīt savas saistības, proti – uzturēt saistībā ar piemaksu paziņotos dzīvniekus laika posmā, kad šī uzturēšana ir obligāta, tiesības uz piemaksu saglabā par dzīvnieku skaitu, kas faktiski uzturēti obligātajā laika posmā, ar nosacījumu, ka saimnieks par to rakstiski paziņojis kompetentai iestādei desmit darba dienu laikā pēc tam, kad ir konstatējis šo dzīvnieku skaita samazināšanos.

Par finanšu korekcijām augļu un dārzeņu nozarē

Tūlītēja korekcija 3 % apmērā

Lietas dalībnieku argumenti

23 Grieķijas valdība apstrīd tūlītēju korekciju 3 % apmērā par apdrošināšanas iemaksām, ko veido ražotāju organizāciju atskaitījumi, neskatoties uz Regulas Nr. 1169/97 15. panta 2. punktu. Valsts tiesību normu un apkārtrakstu kopums nosaka, ka Grieķijas tiesību akti nepieļauj atkāpes no Kopienu noteikumiem un ka Grieķijas iestādes nekad nav pieņēmušas aktus, kas ir pretrunā ar Kopienu tiesībām, nedz piekopušas praksi nelikumīgi paturēt apdrošināšanas iemaksu summas. Nelielais iespējamo pārkāpumu skaits, ko šīs iestādes nav nekavējoties konstatējušas, ir mazsvarīgs faktors, kas reģistrēts, veicot nepieciešamās kontroles, un nekādā gadījumā nevarētu saglabāties pēc 1999. gada marta beigām – laika, kad tika veiktas Komisijas pārbaudes.

24 Komisija atzīst, ka Grieķijas valdība neapstrīd ne atskaitījumu 3 % apmērā no subsīdijām apdrošināšanas iemaksu veidā, ne faktu, ka šī prakse būtu pretrunā Regulas Nr. 1169/97 15. panta 2. punktam. Tā kā pārkāpums nav saistīts ar kontroles īstenošanu vai raksturu, to nevarētu iekļaut vienotās likmes korekcijā par nepietiekamu kontroli. Turklāt gan Komisijas, gan Revīzijas palātas pārbaudes apliecināja, ka apstrīdēto praksi Grieķijas valdība piekopa vismaz līdz 2000. gada 31. decembrim.

Tiesas vērtējums

25 Sasakaņā ar Regulas Nr. 1169/97 15. panta 2. punkta redakciju “ražotāju organizācijas [..] izmaksā pilnībā organizācijas biedru labā saņemtās summas”.

26 Nav apstrīdams, ka noteiktas ražotāju organizācijas savu biedru labā saņemtās summas pilnībā neizmaksā, jo no tām atskaita apdrošināšanas iemaksas 3 % apmērā.

27 Tādējādi ir jāatzīst, ka šo ražotāju organizāciju izmaksas nav veiktas saskaņā ar Kopienu normām. Līdz ar to Komisija pamatoti izslēdza attiecīgās summas no Kopienu finansējuma.

28 Grieķijas valdība apgalvo, ka jebkurā gadījumā nevar piemērot tūlītēju korekciju izdevumiem pēc 1999. gada 31. marta.

29 Šajā sakarā ir jāatgādina, ka Komisija, atsaucoties gan uz valsts pasākumiem, kas veikti līdz 1999. gadam, gan uz Kopienu iestāžu veiktajām konktrolēm 2000. gadā, apgalvo, ka šis atskaitījums pastāvēja vismaz līdz 2000. gada 31. decembrim.

30 Tomēr Grieķijas valdība nav norādījusi nevienu apstākli, lai iebilstu pret Komisijas nostāju.

31 Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, Grieķijas valdības argumentācija, uz kuru tā atsaucas, lai iebilstu pret tūlītēju korekciju 3 % apmērā, kas atbilst ražotāju organizāciju veikto apdrošināšanas iemaksu atskaitījumiem, nav atbalstāma.

Vienotās likmes korekcija 2 % apmērā

Lietas dalībnieku argumenti

32 Grieķijas valdība apstrīd vienotās likmes korekciju 2 % apmērā, balstoties uz to, ka maksājums ar čeku nerada ELVGF zaudējumu risku, ka nevis sistemātiski, bet tikai vienā gadījumā ražotāju organizācijas termiņā nav izmaksājušas saviem biedriem atbalsta summas, ka Komisijas pārbaudes laikā neatbilstošas kvalitātes kravas noraidījums norāda uz Kopienu tiesību normu pareizu piemērošanu un nevis uz pretējo, un, tā kā svēršanas biļešu saglabāšanu neprasa Kopienu noteikumi, Komisija to nevar pieprasīt.

33 Komisija norāda, ka Grieķijas valdība atzīst – pretēji Regulas Nr. 1169/97 15. panta 2. punktam, maksājumi veikti ar čeku un četru ražotāju gadījumā atbalsta summas nav izmaksātas noteiktajos termiņos. Turklāt par kontrolēm atbildīgo ierēdņu apstiprinājumus, saskaņā ar kuriem piemēro pielaidi 5 % apmērā saspiestiem augļiem un 1 % apmērā bojātiem dārzeņiem, apstiprina fakts, ka visa attiecīgā tirdzniecības gada laikā noraidītas vienīgi divas kravas – tieši Komisijas pārbaudes dienā. Šajā kontekstā svēršanas biļetes ir vērtīgs līdzeklis, lai uzlabotu kontroles kvalitāti. Tomēr, tā kā visi šie elementi kopumā ELVGF rada nelielu zaudējumu risku, piemērotā vienotās likmes korekcija ir ierobežota 2 % apmērā.

Tiesas vērtējums

34 Attiecībā uz diviem pirmajiem iebildumiem, kas saistīti ar ražotāju organizācijām, ir jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 1169/97 15. panta 2. punktu “ražotāju organizācija piecpadsmit darba dienu laikā pēc atbalsta vai avansa saņemšanas ar bankas vai pasta pārvedumu izmaksā pilnībā organizācijas biedru labā saņemtās summas”.

35 Nav apstrīdams, ka maksājumi veikti ar čeku un ka četru ražotāju gadījumos atbalsta summas nav izmaksātas noteiktajos termiņos.

36 Jāatzīst, ka apstrīdētie izdevumi nav veikti saskaņā ar Kopienu normām. Tādējādi Komisija pamatoti izslēdza attiecīgos izdevumus no Kopienu finansējuma.

37 Attiecībā uz maksājumu ar čeku Grieķijas valdība apstrīd to, ka ELVGF radīts zaudējumu risks, izdarot atsauci uz Regulu Nr. 1663/95, kas atļauj dalībvalstu maksātājām iestādēm izmantot čeku ELVGF maksājumu ietvaros.

38 Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, tā kā Komisijai ir jāpierāda Kopienu tiesību normu pārkāpums, tiklīdz šis pārkāpums ir konstatēts, dalībvalstij vajadzības gadījumā ir jāpierāda, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu saistībā ar tās norādītajām finansiālajām sekām (šajā sakarā skat. 1984. gada 12. jūlija spriedumu lietā 49/83 Luksemburga/Komisija, Recueil, 2931. lpp., 30. punkts, un 2004. gada 7. oktobra spriedumu lietā C‑153/01 Spānija/Komisija, Krājums, I‑9009. lpp., 67. punkts).

39 Turklāt Komisijai nav jākonstatē faktisks zaudējums, bet tā var aprobežoties ar to, ka iesniedz nopietnas norādes šajā sakarā (skat. iepriekš minētā sprieduma lietā Spānija/Komisija 66. punktu). Šādu pierādījumu iesniegšanas prasības atvieglojumu nosaka pilnvaru sadalījums starp Komisiju un dalībvalstīm kopējās lauksaimniecības politikas ietvaros (šajā sakarā skat. 1993. gada 10. novembra spriedumu lietā C‑48/91 Nīderlande/Komisija, Recueil, I‑5611. lpp., 17. punkts, un 1998. gada 1. oktobra spriedumu lietā C‑238/96 Īrija/Komisija, Recueil, I‑5801. lpp., 29. punkts).

40 ELVGF finansēšanas pārvaldība pamatā ir balstīta uz valsts iestādēm, kuru pienākums ir rūpēties par Kopienu tiesību normu ievērošanu (skat. iepriekš minētā sprieduma lietā Īrija/Komisija 30. punktu).

41 Kā jau uz to ir izdarīta atsauce šī sprieduma 34.–36. punktā, maksājums ar čeku tika veikts pretrunā Regulas Nr. 1169/97 15. panta 2. punktam. Komisija apgalvo, ka, pirmkārt, šī noteikuma mērķis ir nodrošināt, lai saņēmēji personīgi saņemtu tiem pienākošās atbalsta summas, un ka, otrkārt, viens un tas pats paraksts ir redzams par vairākām personām, kas pierāda, ka saņēmēji attiecīgās atbalsta summas nav saņēmuši personīgi un ka pastāv ELVGF zaudējumu risks.

42 Ar Grieķijas valdības atsauci uz faktu, ka šāds maksājuma veids ir atļauts citā kontekstā, nepietiek, lai atceltu Komisijas atzinumu par ELVGF zaudējuma riska iespējamību.

43 Līdz ar to šīs valdības pirmie divi iebildumi nav pieņemami.

44 Attiecībā uz trešo un ceturto iebildumu, kas attiecas uz pārstrādātājiem, ir jānorāda uz iebildumu mērķi, proti – atzīt, ka Komisija kļūdaini secinājusi, ka uz Grieķijas augļu un dārzeņu kontroles sistēmu nevar paļauties un ka tā nav efektīva, un izslēgusi atbilstošos izdevumus no Kopienu finansējuma.

45 Ar trešo iebildumu Grieķijas valdība pārmet Komisijai, ka tā balstās nevis uz neatbilstošas kvalitātes kravas – saskaņā ar tiesisko regulējumu šajā jomā – nelikumīgu pieņemšanu, bet uz šīs kravas noraidījumu, piemērojot minēto regulējumu.

46 Kā jau uz to ir izdarīta atsauce šī sprieduma 38. punktā, Komisijai ir jāpierāda Kopienu tiesību normu pārkāpums (šajā sakarā skat. pēc analoģijas 1991. gada 19. februāra spriedumu lietā C‑281/89 Itālija/Komisija, Recueil, I‑347. lpp., 19. punkts, un 1999. gada 28. oktobra spriedumu lietā C‑253/97 Itālija/Komisija, Recueil, I‑7529. lpp., 6. punkts).

47 Tomēr no pastāvīgās judikatūras izriet, ka Komisijai ir nevis izsmeļoši jāpierāda valsts iestāžu veiktās kontroles nepietiekamība vai kļūdas iestāžu iesniegtajos skaitļos, bet ir jāiesniedz pierādījumi nopietnām un pamatotām šaubām, ko tai radījušas šīs kontroles vai šie skaitļi (šajā sakarā skat. iepriekš minētā sprieduma lietā Nīderlande/Komisija 17. punktu un 2004. gada 4. marta spriedumu lietā C‑344/01 Vācija/Komisija, Recueil, I‑2081. lpp., 58. punkts).

48 Tādēļ ir jāpārbauda, vai Komisija ir iesniegusi saistītu faktu kopumu, no kuriem izriet nopietnas un pamatotas šaubas. Šajā gadījumā Komisija balstās uz faktu, pirmkārt, ka ir noraidītas tikai divas attiecīgā tirdzniecības gada laikā uzrādītās augļu kravas (otrā krava – tieši klātesot diviem Komisijas inspektoriem), un, otrkārt, tā balstās uz Grieķijas valdības pārstāvju apstiprinājumiem, saskaņā ar kuriem piemēro pielaidi 5 un 1 % apmērā, attiecīgi, saspiestiem augļiem un bojātiem dārzeņiem.

49 Kā uz to pamatoti norāda ģenerāladvokāts savu secinājumu 30. punktā, no šiem faktiskajiem apstākļiem, no kuriem neviens nenorāda uz nelikumībām, neizriet, ka pastāv šaubas par attiecīgās dalībvalsts veiktās kontroles pamatīgumu un pilnību. Tādēļ Komisija nav izpildījusi pienākumu iesniegt pierādījumu nopietnām un pamatotām šaubām, kas tai radušās saistībā ar šīm kontrolēm.

50 Savā ceturtajā iebildumā Grieķijas valdība apgalvo, ka, novērtējot ELVGF zaudējumu risku, ņem vērā faktu, ka pārstrādātāji nav saglabājuši 1997./1998. tirdzniecības gada svēršanas biļetes, jo šādu saglabāšanu neparedz neviena Kopienu norma.

51 Šajā sakarā ir jānorāda – pats fakts, ka procedūra būtu pilnveidojama, nepamato finanšu korekciju. Ir jāpastāv būtiskai bezdarbībai, nepiemērojot skaidri izteiktas Kopienu tiesību normas, un šādai bezdarbībai ir jārada ELVGF faktisku zaudējumu risks vai nelikumības (šajā sakarā skat. 2005. gada 24. februāra spriedumu lietā C–318/02 Nīderlande/Komisija, Krājumā nav publicēts, 34. punkts).

52 Šajā gadījumā Komisija nav ne norādījusi, kādā veidā svēršanas biļešu nesaglabāšana rada šādus būtiskus Kopienu noteikumu piemērošanas trūkumus, ne pierādījusi, kādēļ attiecīgai kontrolei būtu vajadzīga šo biļešu saglabāšana.

53 No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka Grieķijas valdības divi pirmie iebildumi nav atbalstāmi, bet tās trešais un ceturtais iebildums ir pamatoti.

54 Šajā sakarā ir jāatgādina, ka, saskaņā ar Kopsavilkuma ziņojuma AGRI‑625‑2002 B.2.2.3.2. punktu, vienotās likmes korekciju 2 % apmērā 1997./1998. un 1998./1999. tirdzniecības gadu izdevumiem augļu un dārzeņu nozarē piemēro, ja, veicot vairākas kontroles, konstatēta pienākumu neizpilde. Tomēr tikai divas no četrām Komisijas formulēto apsvērumu grupām balstās uz šādu pienākumu neizpildi. Tādēļ vienotās likmes korekcija ir balstīta uz nepilnīgu pamatojumu.

55 Līdz ar to Lēmums 2002/881 ir jāatceļ tiktāl, ciktāl ar to nepietiekamas kontroles dēļ no Kopienu finansējuma izslēdz augļu un dārzeņu nozarē veiktos izdevumus.

Par finanšu korekciju, kas attiecas uz dzīvnieku piemaksām par liellopiem

Lietas dalībnieku argumenti

56 Grieķijas valdība iebilst pret vienotās likmes korekciju 10 % apmērā, ko Komisija piemēro dzīvnieku piemaksām par liellopiem, un šajā sakarā atsaucas uz trīs argumentu grupām.

57 Pirmkārt, saistībā ar atklātiem nopietniem trūkumiem pamata kontroles laikā, uz kuriem atsaucas Komisija, proti – Direktīvā Nr. 1678/98 un Direktīvā 2804/99 noteikās integrētās pārvaldības un kontroles sistēmas regulējuma grozījumu nepaziņošanu, nepabeigtu datu bāzi, kontrolpārbaužu neveikšanu, nepieciešamību panākt aitu un kazu reģistra atbilstību Regulai Nr. 820/97, liellopu, it īpaši jaundzimušo liellopu, krotāliju nepilnībām un dzīvnieku pasu izsniegšanu neatbilstoši Regulai Nr. 820/97, Grieķijas valdība norāda, ka, ņemot vērā pārejas pasākumus, kā arī valsts procedūru uzlabojumus, šie trūkumi nav pietiekami nopietni, lai pamatotu vienotās likmes korekciju 10 % apmērā.

58 Turklāt attiecībā uz atklātiem nopietniem trūkumiem pakārtotās kontroles laikā, uz kuriem atsaucas Komisija un kas saistīti ar uzdevumu sadales trūkumu, veterināro dienestu un kompetento iestāžu nepietiekamu sadarbību, lauksaimniecības kooperatīvu nepietiekamu kontroli, pieprasījumu novēlotu izskatīšanu, risku analīzi, ko neveic datorizēti, un neprecīziem statistikas datiem, Grieķijas valdība, iebilstot pret Komisijas secinājumu pamatotību, atgādina, ka noteiktu pakārtoto kontroles pasākumu iespējamā neatbilstība var novest tikai pie vienotās likmes korekcijas, kas nepārsniedz 2 % apmēru.

59 Nobeigumā Grieķijas valdība atsaucas uz Komisijas diskrecionārās varas robežu pārsniegšanu, jo ELVGF zaudējumu risks nepamato finanšu korekcijas likmi 10 % apmērā.

60 Komisija būtībā aprobežojas ar piezīmi, ka secinājumi, uz kuriem ir balstīta vienotās likmes korekcija, vai nu skaidri ir zināmi, vai arī Grieķijas valdība pret tiem nav iebildusi. Attiecībā uz diskrecionārās varas robežu pārsniegšanu tā uzskata, ka tās dienestu izdarītie secinājumi norāda uz pamata kontroles sistēmas organizēšanas un īstenošanas nopietniem trūkumiem, jo vairākas no šīm kontrolēm nav veiktas vai arī kontrole bijusi nepietiekama, kas ELVGF rada būtisku zaudējumu risku.

Tiesas vērtējums

61 Vispirms attiecībā uz pamata kontrolēm ir jānorāda – kā jau to ir izdarījusi Komisija –, ka Grieķijas valdība skaidri atzīst Komisijas secinājumus, izņemot tos, kuri attiecas uz regulējuma grozījumu nepaziņošanu, kas stājušies spēkā attiecīgi 1999. gada 1. janvārī un 2000. gada 1. janvārī.

62 Šajā sakarā ir jāatgādina – tā kā Komisija ir iesniegusi pierādījumus nopietnām un pamatotām šaubām, dalībvalsts nevarētu atspēkot tās secinājumus, nepamatojot savus attiecīgos iebildumus ar apstākļiem, kas norāda uz darboties spējīgu kontroles sistēmu, uz kuru var paļauties. Faktiski dalībvalstij tiek uzlikts pienākums iesniegt sīkākus un pilnīgākus pierādījumus šajās kontrolēs konstatētajiem faktiem vai šiem skaitļiem un, vajadzības gadījumā, Komisijas apgalvojumu neprecizitātēm (šajā sakarā skat. 2005. gada 24. februāra spriedumu lietā C-300/02 Grieķija/Komisija, Krājums, I‑1341. lpp., 34.–36.punkts).

63 Tomēr Grieķijas valdība apstiprina: pirmkārt, šos grozījumus tā darījusi zināmus samērīgā laikā, pateicoties ikgadējiem informācijas semināriem, un, otrkārt, tas, ka apkārtraksti ar sīku instrukciju attiecīgo Regulu piemērošanai nosūtīti departamentu vadībai ar attiecīgi divu un četru mēnešu novēlošanos, netraucēja piemērot šo Regulu kontrolēm, kas veiktas 1999. un 2000. gadā. Ar šiem apgalvojumiem tomēr nepietiek, lai atspēkotu Komisijas secinājumus.

64 Tāpat attiecībā uz pakārtotām kontrolēm ir jānorāda, ka ar apstākļiem, uz kuriem atsaucas Grieķijas valdība, lai iebilstu pret Komisijas pārmetumiem, nepietiek, lai mazinātu Komisijas izteiktās šaubas par attiecīgajām kontrolēm.

65 Grieķijas valdība aprobežojas tikai ar vispārējiem apgalvojumiem, apstrīdot uzdevumu sadalījuma, kā arī lauksaimniecības kooperatīvu uzraudzības trūkumu. Tā min tikai vienu apkārtrakstu, kura mērķis ir izveidot atbilstošu sadarbību starp veterinārajiem dienestiem un kompetentajām iestādēm. Atzīstot pieprasījumu novēlotu izskatīšanu, attiecībā uz risku analīzi tā tomēr apgalvo, ka tā ir veikta manuāli un samērīgā laikā. Turklāt, kā uz to norāda ģenerāladvokāts savu secinājumu 53. punktā, Grieķijas valdības apgalvojumi par neprecīziem statistikas datiem ir grūti saprotami un tie neizskaidro to, kā šie dati tiek pārbaudīti un laboti. Tas, ka trūkst ar kontrolēm saistītu skaitļu, uz kuriem varētu paļauties, rada ELVGF paaugstinātu zaudējumu risku.

66 Visbeidzot, attiecībā uz Grieķijas valdības argumentiem par Komisijas diskrecionārās varas pārsniegšanu ir jāatzīst – kā uz to norādījis arī ģenerāladvokāts savu secinājumu 57.–59. punktā –, ka, ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, tie nav atbalstāmi.

67 Tā kā Grieķijas valdībai faktiski nav izdevies atspēkot Komisijas apgalvojumus ar apstākļiem, kas apliecina, ka pastāv darboties spējīga kontroles sistēma, uz kuru var paļauties, Komisijas norādītie nopietnie trūkumi saistībā gan ar pamata kontrolēm, gan ar pakārtotām kontrolēm ir uzskatāmi par konstatētiem.

68 Līdz ar to nevarētu iebilst pret korekciju 10 % apmērā, ko Komisija piemērojusi saskaņā ar dokumenta Nr. VI/5330/97 pamatnostādnēm, jo viena vai vairākas pamata kontroles nav veiktas vai ir veiktas tik slikti vai reti, ka tās nav bijušas efektīvas, lai noteiktu pieprasījumu tiesiskumu vai novērstu nelikumības, un pamatoti var domāt, ka ELVGF pastāv paaugstināts ievērojamu zaudējumu risks.

69 Ņemot vērā iepriekš minēto, kā nepamatota ir jānoraida Grieķijas valdības argumentācija, ar ko tā iebilst pret vienotās likmes korekciju 10 % apmērā, kuru piemēro dzīvnieku piemaksām par liellopiem.

Par finanšu korekciju, kas attiecas uz dzīvnieku piemaksām par aitām un kazām

Lietas dalībnieku argumenti

70 Grieķijas valdība iebilst pret vienotās likmes korekciju 5 % apmērā, ko Komisija piemēro dzīvnieku piemaksām par aitām un kazām. Faktiski šī korekcija tāpat kā 5 % likme ir balstīta uz korekciju, kuru šīm piemaksām piemēroja no 1995. līdz 1997. gadam. Tomēr, ņemot vērā Grieķijas valdības veiktos uzlabojumus sistēmu piemērošanā 1998. un 1999. gadā, to varētu samazināt līdz 2 %.

71 Komisija būtībā aprobežojas ar atsauci, ka nav atspēkoti secinājumi, uz kuriem ir balstīta finanšu korekcija, proti – par to, ka nav ganāmpulka pārvietošanas reģistra, par to, ka nav iespējams pilnībā paļauties uz veikto kontroles pasākumu statistiku, par datu novēlotu apstrādi, par to, ka nav veikta risku analīze, par ganāmpulka saglabāšanas vietas neprecīzu norādi un par mutisku paziņojumu par zaudējumiem. Skaidru uzlabojumu trūkums, salīdzinot ar secinājumiem, kuru rezultātā 1995.–1997. gadā piemēroja vienotās likmes korekciju 5 % apmērā, veicināja šīs pašas korekcijas likmes piemērošanu 1998. un 1999. gadā.

Tiesas vērtējums

72 Sākumā ir jānorāda, ka ar 2004. gada 9. septembra spriedumu (lietā C‑332/01 Grieķija/Komisija, Krājums, I‑7699. lpp., 99. un turpmākie punkti) Tiesa noraidīja Grieķijas Republikas prasību pret Komisijas 2001. gada 11. jūlija Lēmumu 2001/557/EK, ar ko izslēdz no Kopienas finansējuma noteiktus izdevumus, ko dalībvalstis veikušas Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļas ietvaros (OV L 200, 28. lpp.) tiktāl, ciktāl tas attiecas uz finanšu korekcijām 5 % apmērā, kuras no 1995. līdz 1997. gadam piemēroja dzīvnieku piemaksām par aitām un kazām.

73 Ar šo prasību apstrīdētā finanšu korekcija ir piemērota vispārējas nevērības dēļ, kuru Komisija konstatējusi no 1995. līdz 1997. gadam un saistībā ar kuru Komisijas dienesti nav konstatējuši acīmredzamus uzlabojumus 1998. un 1999. gadā.

74 Tādēļ ir jāpārbauda Grieķijas valdības pierādījumi, kas iesniegti, iebilstot pret Komisijas secinājumiem, lai pārliecinātos, vai pastāv iespējami trūkumi, salīdzinot ar stāvokli iepriekšējās vienotās likmes korekcijas laikā.

75 Šajā sakarā ir jāatgādina – kā jau tas ir izdarīts šī sprieduma 62. punktā –, ka, tā kā Komisija ir iesniegusi pārbaudītus pierādījumus nopietnām un pamatotām šaubām par minēto kontroles sistēmu, turpmāk dalībvalstij tiek uzlikts pienākums iesniegt sīkākus un pilnīgākus pierādījumus šajās kontrolēs konstatētajiem faktiem vai Komisijas apgalvojumu neprecizitātēm.

76 Kā Tiesa to ir uzsvērusi iepriekš minētajā 2004. gada 9. septembra spriedumā lietā Grieķija/Komisija, Grieķijas valdība atzina, ka attiecīgajā laika posmā un pretēji Regulas Nr. 2700/93 4. panta 1. punktā paredzētajam ganāmpulka pārvietošanas reģistrācija netika veikta pastāvīgi. Tomēr šī valdība nav norādījusi nevienu apstākli, kas ļautu konstatēt uzlabojumus, uz kuriem tā atsaucas.

77 Līdzīgi šī valdība atzīst, ka, pretēji Regulas Nr. 3887/92 10. panta 5. punktā paredzētajam, tās iestādes ir saņēmušas mutisku paziņojumu par zaudējumiem.

78 Jautājumā par to, ka veikto kontroles pasākumu statistikai nevar uzticēties, ģenerāladvokāts savu secinājumu 66. punktā pamatoti noraida Grieķijas valdības atsauci uz savu inspektoru augsto kvalifikāciju, jo ar to nepietiek, lai pierādītu dzīvnieku pareizu uzskaiti.

79 Attiecībā uz šīs Regulas 6. panta 4. punktā paredzēto datu novēlotu apstrādi un risku analīzi ir jāizdara atsauce – kā jau to lietas dalībnieki prāvā ir izdarījuši – uz secinājumiem, kas izdarīti saistībā ar dzīvnieku piemaksām par liellopiem (skat. šī sprieduma 62. un 65. punktu). Tādēļ dalībvalsts nevarētu atspēkot Komisijas secinājumus, nepamatojot savus attiecīgos iebildumus ar apstākļiem, kas norāda, ka pastāv darboties spējīga kontroles sistēma, uz kuru var paļauties. Šajā sakarā nepietiek ar vienkāršu atsauci uz faktu, ka šo analīzi veic manuāli (skat. iepriekš minētā 2004. gada 9. septembra sprieduma lietā Grieķija/Komisija 128. un 129. punktu).

80 Attiecībā uz dzīvnieku saglabāšanas vietas norādi ir jāuzsver – kā jau Tiesa to ir izdarījusi 2004. gada 9. septembra sprieduma lietā Grieķija/Komisija 133.–137. punktā, – ka, ņemot vērā Regulas Nr. 3887/92 5. panta 1. punkta ceturtā ievilkuma struktūru un mērķi, ir jāuzskata, ka prasītajai norādei ir jābūt pietiekami skaidrai, lai ļautu kontroles iestādēm pārbaudīt konkrēto dzīvnieku saglabāšanas vietu.

81 Līdz ar to Grieķijas valdības argumentācija nolūkā iebilst pret vienotās likmes korekciju 5 % apmērā, ko piemēro dzīvnieku piemaksām par aitām un kazām, nav atbalstāma.

82 Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, Lēmums 2002/881 ir jāatceļ tiktāl, ciktāl ar to no Kopienu finansējuma 2 % apmērā izslēdz izdevumus, kas veikti augļu un dārzeņu nozarē. Pārējā daļā Grieķijas Republikas prasība ir jānoraida.

Par tiesāšanās izdevumiem

83 Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Saskaņā ar Reglamenta 69. panta 3. punktu, ja abiem lietas dalībniekiem spiedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, Tiesa var nolemt, ka tiesāšanās izdevumi ir jāsadala vai ka lietas dalībnieki sedz savus tiesāšanās izdevumus paši. Tā kā Grieķijas Republikai spriedums ir daļēji nelabvēlīgs saistībā ar diviem no trim Komisijas izvirzītajiem iebildumiem, tad saskaņā ar Komisijas prasījumiem ir jāpiespriež Grieķijas Republikai atlīdzināt divas trešdaļas no Komisijas izdevumiem. Tā kā Grieķijas Republika nav prasījusi piespriest atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, pārējā daļā lietas dalībnieki sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:

1) atcelt Komisijas 2002. gada 5. novembra Lēmumu 2002/881/EK, ar ko izslēdz no Kopienas finansējuma noteiktus izdevumus, ko dalībvalstis veikušas Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļas ietvaros, ciktāl ar to no Kopienu finansējuma 2 % apmērā izslēdz izdevumus, kas veikti augļu un dārzeņu nozarē;

2) pārējā daļā prasību noraidīt;

3) piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt divas trešdaļas no Eiropas Kopienu Komisijas izdevumiem;

4) pārējā daļā lietas dalībnieki sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

[Paraksti]