ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
49

To faktoru vidū, kas ņemami vērā, lai noteiktu pamatlietā, vai jurisdikcijas noteikšanas klauzulas iekļaušana prospektā ir prakse nozarē, kurā darbojas puses, par kuru tās zināja vai tām bija jāzina, iesniedzējtiesai jāņem vērā tostarp apstāklis, ka šo prospektu pirms tam tika apstiprinājusi Dublinas birža un tā to publiski izvietoja savā interneta vietnē, ko, šķiet, Profit lietas izskatīšanā pēc būtības nav apstrīdējusi. Turklāt iesniedzējtiesai būtu jāņem vērā, ka nav strīda par to, ka Profit ir uzņēmums, kas darbojas finanšu ieguldījumu jomā, kā arī iespējamās komercsaites, kas to pagātnē ir saistījušas ar pārējām pamatlietas pusēm. Valsts tiesai būtu arī jāpārbauda, vai obligāciju emitēšana tirgū šajā darbības nozarē parasti un regulāri tiek papildināta ar prospektiem, kuros ietverta jurisdikcijas noteikšanas klauzula, un vai šāda prakse ir pietiekami zināma, lai to varētu saukt par “konsolidētu”.
18

Ar 2013. gada 27. jūnija lēmumu Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos noraidīja šo sūdzību, pamatojoties uz to, ka saskaņā ar Tiesas judikatūru, kas izriet no spriedumiem Velker International Oil Company (C‑185/89, EU:C:1990:262) un Elmeka (no C‑181/04 līdz C‑183/04, EU:C:2006:563), Direktīvas 2006/112 148. panta a) punktā paredzēto atbrīvojumu preču piegādēm, kas paredzētas atklātā jūrā kuģojošu kuģu apgādāšanai, kas ir transponēts ar Likuma par PVN 44. panta 1. punktu, var piemērot tikai attiecīgo preču piegādes ķēdes galā to kuģu operatoriem, kuri tās izmantos.
23

Šajā ziņā ir jāuzsver, ka pārbaudes pilnvaras, kas Komisijai ir saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 20. panta 2. punktu, ir ierobežotas ar to, ka tās amatpersonām tostarp ir tiesības darboties to norādītajās vietās, ievākt un kopēt to pieprasīto dokumentāciju, kā arī pieprasīt uzrādīt to norādīto mēbeļu saturu (šajā ziņā skat. spriedumu Hoechst/Komisija, 46/87 un 227/88, EU:C:1989:337, 31. punkts).
41

Līdz ar to pirmais prejudiciālais jautājums ir jāsaprot kā tāds, kas attiecas uz to, vai Regulas Nr. 2362/98 7. panta a) punkts, to lasot kopā ar šīs regulas 11. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka nosacījums par to, ka komersantam ir jāveic uzņēmējdarbība tikai importētāja statusā “uz sava rēķina un neatkarīgi”, attiecas tikai uz šī komersanta reģistrāciju “jauna uzņēmuma” statusā Regulas Nr. 2362/98 7. panta a) punkta izpratnē, vai šis nosacījums ir arī nepieciešams, lai viņš varētu saglabāt šo statusu nolūkā importēt banānus atbilstoši tarifu kvotām, kas paredzētas Regulā Nr. 404/93.
42

Tostarp attiecībā uz Voss argumentu, saskaņā ar kuru Apelāciju padome, cilindrisko formu salīdzinot ar cilindra posmu, esot sagrozījusi lietas materiālos esošos pierādījumus, ņemot vērā, ka no matemātikas viedokļa “cilindrisks posms” ir absurds, Vispārējā tiesa norādīja, ka nekas neļauj uzskatīt, ka šī padome apstrīdētā lēmuma 37. punktā ir vēlējusies izteicienam “cilindrisks posms” piešķirt matemātisku nozīmi “ģeometriskas formas posma attēla” izpratnē. Vispārējās tiesas ieskatā, tieši pretēji, vārds “posms” ir jāsaprot kā “kāda no vairāk vai mazāk nošķirtām daļām, kurās kaut kas ir vai var tikt sadalīts vai no kurām tas sastāv” (“any of the more or less distinct parts into which something is or may be divided or from which it is made up”, Oxford Dictionary).
9

Ir jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas Reglamenta 120. panta c) punktu un ar to saistīto judikatūru ikvienā prasības pieteikumā ir jānorāda strīda priekšmets, izvirzītie pamati un argumenti, kā arī šo pamatu kopsavilkums. Šai norādei ir jābūt pietiekami skaidrai un precīzai, lai atbildētājs varētu sagatavot savu aizstāvību un lai Tiesa varētu veikt pārbaudi. No tā izriet, ka galvenajiem faktiskajiem un tiesiskajiem apstākļiem, ar kuriem ir pamatota prasība, loģiski un saprotami ir jāizriet no paša prasības pieteikuma teksta un ka prasības pieteikumā ietvertajiem prasījumiem ir jābūt formulētiem nepārprotami, lai izvairītos no tā, ka Tiesa lemj ultra petita vai arī nelemj par kādu iebildumu (šajā ziņā skat. spriedumu Apvienotā Karaliste/Padome, C‑209/13, EU:C:2014:283, 30. punkts un tajā minētā judikatūra).
5

Šīs regulas 2. pantā tostarp ir iekļautas šādas definīcijas: “[..] d) “robežkontroles punkts” ir jebkurš kontrolpunkts, kas paredzēts un atzīts saskaņā ar 6. pantu [Padomes 1991. gada 15. jūlija] Direktīvā 91/496/EEK, [ar ko nosaka principus attiecībā uz tādu dzīvnieku veterināro pārbaužu organizēšanu, kurus Kopienā ieved no trešām valstīm, un ar ko groza Direktīvu 89/662/EEK, Direktīvu 90/425/EEK un Direktīvu 90/675/EEK (OV L 268, 56. lpp.)], lai uz Kopienas teritorijas robežas veiktu to dzīvnieku veterinārās pārbaudes, kas ievesti no trešām valstīm; [..] f) “kompetenta iestāde” ir dalībvalsts centrālā iestāde, kas ir pilnvarota veikt pārbaudes attiecībā uz dzīvnieku labturību, vai jebkura iestāde, kam tā ir deleģējusi šādas pilnvaras; [..] h) “pārbaudes punkti” ir kontroles punkti, kā minēts [Padomes 1997. gada 25. jūnija] Regulā (EK) Nr. 1255/97[, ar ko nosaka Kopienas kritērijus pieturvietai, kā arī groza pārvadājuma plānu, kas minēts Direktīvas 91/628/EEK pielikumā (OV L 174, 1. lpp.)]; i) “izvešanas punkts” ir robežkontroles punkts vai jebkura cita dalībvalsts noteikta vieta, kur dzīvnieki tiek izvesti no Kopienas muitas teritorijas; j) ‘“pārvadājums” ir viss pārvadāšanas process no izbraukšanas vietas līdz galamērķa vietai, ietverot izkraušanu, ievietošanu un iekraušanu pārvadājuma starpposma punktos; [..] m) “tāls pārvadājums” ir pārvadājums, kura ilgums pārsniedz 8 stundas, sākot no brīža, kad pirmais dzīvnieku sūtījuma dzīvnieks tiek pirmo reizi pārvietots; [..] s) “galamērķa vieta” ir vieta, kur dzīvnieks tiek izkrauts no transportlīdzekļa, un: i) izmitināts uz vismaz 48 stundām līdz izvešanas brīdim, vai ii) nokauts; t) “atpūtas vai pārkraušanas vieta” ir jebkura apstāšanās vieta pārvadājuma laikā, kas nav galamērķa vieta, ietverot vietu, kur tiek nomainīts dzīvnieku transportlīdzeklis, tos izkraujot vai neizkraujot; [..] w) “pārvadāšana” ir dzīvnieku pārvietošana ar vienu vai vairākiem transportlīdzekļiem un ar to saistītās darbības, tostarp iekraušana, izkraušana, pārkraušana un atpūta, līdz brīdim, kad tiek pabeigta dzīvnieku izkraušana galamērķa vietā; [..].”
43

Kā Komisija norāda savos apsvērums, it īpaši no šīs konvencijas 19. panta 4. un 6. punkta un 22. punkta pirmās daļas izriet, ka tajā tiek skaidri nošķirti pedagogi, no vienas puses, un administratīvais un apkalpojošais personāls, no otras puses.
32

Šajos apstākļos Naczelny Sąd Administracyjny, uzskatot, ka minētās kasācijas sūdzības izvērtēšanai ir nepieciešama Savienības tiesību normu interpretācija, nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai PVN sistēma, kuras pamatā ir PVN direktīva, it īpaši tās 9. un 193. pants, skatīti kopā ar 199. panta 1. punkta g) apakšpunktu, nepieļauj tādu valsts tiesību normu, kāds ir Polijas Likuma par PVN 18. pants, ar kuru ir ieviesti izņēmumi no šī nodokļa vispārējiem principiem galvenokārt attiecībā uz personām, kam ir pienākums aprēķināt un iekasēt nodokli, radot par PVN nomaksu atbildīgās personas, proti, personas, kurai ir pienākums nodokļu maksātāja vietā aprēķināt nodokļa apmēru, iekasēt to no nodokļa maksātāja un noteiktajā termiņā samaksāt to nodokļu administrācijai, institūtu? 2) Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: a) vai samērīguma princips, kas ir Savienības tiesību vispārējais princips, nepieļauj tādu valsts tiesību normu, kāda ir Polijas Likuma par PVN 18. pants, no kura tostarp izriet, ka nodokli par nekustamā īpašuma, proti, lietu, kas ir parādnieka īpašums vai atrodas viņa valdījumā pretēji spēkā esošām tiesību normām, piegādi piespiedu izpildes ietvaros aprēķina, iekasē un samaksā izpildu darbības veicošais tiesu izpildītājs, kurš kā par PVN nomaksu atbildīgā persona ir atbildīgs par šī pienākuma neizpildi? b) Vai PVN direktīvas 206., 250. un 252. pants, kā arī no tās izrietošais neitralitātes princips nepieļauj tādu valsts tiesību normu, kāds ir Polijas Likuma par PVN 18. pants, saskaņā ar kuru šajā tiesību normā norādītajai par PVN nomaksu atbildīgajai personai ir pienākums aprēķināt, iekasēt un samaksāt PVN par preču, kas ir parādnieka īpašums vai atrodas viņa valdījumā pretēji spēkā esošām tiesību normām, piegādi, kas notiek piespiedu izpildes ietvaros, un izdarīt to nodokļu maksātājam piemērojamā taksācijas periodā tās summas apmērā, ko veido no preces pārdošanas gūtās summas bez PVN un atbilstošās PVN likmes reizinājums, no šīs summas neatskaitot laikposmā no taksācijas perioda sākuma līdz datumam, kad nodoklis ticis iekasēts no nodokļa maksātāja, samaksāto priekšnodokli?”
LESD 63. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru nodokļu maksātājam nerezidentam, kurš šajā dalībvalstī ir saņēmis komercienākumus no tādas sabiedrības kapitāldaļām, ko tam atbilstīgi dāvinājumam paredzamas mantošanas ietvaros ir nodevis viens no vecākiem, ir liegts atskaitīt no šiem ienākumiem uzturlīdzekļu maksājumus, ko tas ir samaksājis šim vecākam kā atlīdzību par šo dāvinājumu, lai gan saskaņā ar minēto tiesisko regulējumu nodokļu maksātājs rezidents ir tiesīgs veikt šādu atskaitījumu.
25

No Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka no 60. līdz 80. gadiem Farmoplant SpA un Cersam Srl, divas sabiedrības, kas pieder rūpniecības grupai Montedison SpA, tagad – Edison SpA, insekticīdu un herbicīdu ražošanai izmantoja rūpniecisko teritoriju, kas ietilpst Masas Karrāras [Massa Carrara] provinces pašvaldībā Toskānā (Itālija). Daļa no zemesgabaliem, kas šajā teritorijā ir stipri piesārņoti ar dažādām ķīmiskām vielām, tostarp ar dihloretānu un amonjaku, tika attīrīti 1995. gadā. Šī “attīrīšana” izrādījās nepietiekama, un šie zemesgabali to atveseļošanas nolūkos 1998. gadā tika klasificēti kā “valsts nozīmes teritorija Massa Carrara”.
39

Kā to jau ir atzinusi Tiesa, pats fakts, ka darbību jau uzsākušie uzņēmumi savu darbību varēja uzsākt dažus gadus agrāk nekā prettiesiski izslēgtie uzņēmumi un līdz ar to varēja darboties tirgū ar zināmu reputāciju un uzticīgu klientūru, tiem piešķir nepamatotu konkurences priekšrocību. “Papildu” konkurences priekšrocības piešķiršanas darbību uzsākušajiem uzņēmumiem salīdzinājumā ar jaunajiem koncesionāriem rezultātā tiek saglabātas un nostiprinātas prettiesiskās izslēgšanas no pēdējās publiskā iepirkuma procedūras sekas, un tādējādi tas veido vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu. Turklāt šāds pasākums pārmērīgi apgrūtina ar Savienības tiesību sistēmu uzņēmumiem, kuri prettiesiski tikuši izslēgti no pēdējās publiskā iepirkuma procedūras, piešķirto tiesību izmantošanu un līdz ar to neatbilst efektivitātes principam (skat. spriedumu Costa un Cifone, EU:C:2012:80, 53. punkts).
45

Lieta, kurā ir taisīts spriedums Deutsche Post u.c. (EU:C:2008:141), bija saistīta nevis ar apjoma atlaidēm, bet ar atlaidēm par sūtījumu sagatavošanu. Šajā ziņā Tiesa minētā sprieduma 37. punktā atzina, ka, ciktāl īpašie tarifi, kuros ir ņemtas vērā izmaksas, no kurām var izvairīties salīdzinājumā ar tradicionālajiem pakalpojumiem, var tikt veidoti tādā veidā, ka tie atšķiras no parastajiem tarifiem tikai tāpēc, ka no pēdējiem minētajiem tarifiem tiek atskaitītas tikai tās izmaksas, no kurām operators faktiski ir izvairījies, šo tarifu piešķiršana starpniekiem nevar ietekmēt Deutsche Post AG kā universālā pasta pakalpojuma sniedzēja finansiālo stabilitāti.
15

Vides un teritorijas un jūras aizsardzības ministra 2009. gada 17. decembra dekrēta 1. panta 1. un 4. punktā ir noteikts: “1. Atkritumu izsekojamības kontroles sistēma, turpmāk tekstā arī – “AIKS”, kuru administrē Comando carabinieri per la Tutela dell’Ambiente [Karabinieru Vides aizsardzības dienests], sāk darboties: a) simt astoņdesmitajā dienā pēc šī dekrēta stāšanas spēkā bīstamu atkritumu sākotnējiem radītājiem – ieskaitot Leģislatīvā dekrēta [Nr. 152/2006] 212. panta 8. punktā minētos – kuriem ir vairāk nekā piecdesmit darbinieku; tā paša leģislatīvā dekrēta [Nr. 152/2006] 184. panta 3. punkta c), d) un g) apakšpunktā minētajiem uzņēmumiem un organizācijām, kas ir nebīstamu atkritumu sākotnējie radītāji un kuriem ir vairāk nekā piecdesmit darbinieku; tirgotājiem un starpniekiem; konsorcijiem, kas izveidoti īpašo atkritumu kategoriju reģenerācijai vai pārstrādei un kas apsaimnieko šādus atkritumus konsorcija dalībnieku vārdā, kā arī Leģislatīvā dekrēta [Nr. 152/2006] 212. panta 5. punktā minētajiem uzņēmumiem, kuri savāc un pārvadā īpašus atkritumus; uzņēmumiem un organizācijām, kas reģenerē un apglabā atkritumus, un šī dekrēta 5. panta 10. punktā minētajiem subjektiem, b) divsimt desmitajā dienā pēc šī dekrēta stāšanas spēkā uzņēmumiem un organizācijām, kas ir bīstamu atkritumu sākotnējie radītāji – ieskaitot Leģislatīvā dekrēta Nr. 152/2006 212. panta 8. punktā minētos – un kuriem ir mazāk kā piecdesmit darbinieku, un tā paša Leģislatīvā dekrēta [Nr. 152/2006] 184. panta 3. punkta c), d) un g) apakšpunktā minētajiem sākotnējiem nebīstamu atkritumu radītājiem, kuriem ir no vienpadsmit līdz piecdesmit darbiniekiem. [..] 4. Leģislatīvā dekrēta [Nr. 152/2006] 184. panta 3. punkta c), d) un g) apakšpunktā minētie uzņēmumi un organizācijas, kas ir nebīstamu atkritumu sākotnējie radītāji un kuriem ir ne vairāk kā desmit darbinieku, Leģislatīvā dekrēta [Nr. 152/2006] 212. panta 8. punktā minētie uzņēmumi, kuri savāc un pārvadā savus nebīstamos atkritumus, Civilkodeksa 2135. pantā minētie lauksaimniecības uzņēmumi, kas rada nebīstamus atkritumus, un uzņēmumi un organizācijas, kas ir tādu no Leģislatīvā dekrēta [Nr. 152/2006] 184. panta 3. punkta c), d) un g) apakšpunktā minētajām atšķirīgu darbību rezultātā radušos nebīstamu atkritumu sākotnēji radītāji, var brīvprātīgi pievienoties AIKS sistēmai ar šī panta 1. punkta b) apakšpunktā norādīto datumu.”
40

Savukārt pamatlietā nav strīda par to, ka katra neatļauta autobusu braukšanas joslu izmantošana rada pārkāpumu, par ko pienākas naudas sods, un ka kompetentās iestādes nav izveidojušas nekādu līdzekli, kas ļautu izvairīties no šādiem naudas sodiem. Turklāt no šī sprieduma 37. punktā secinātā izriet, ka tas, ka Londonas taksometri var izmantot šīs joslas, netiekot aplikti ar naudas sodu, izriet nevis no tā, ka publiskā vara būtu atteikusies iekasēt maksājamos naudas sodus, bet no taksometriem piešķirtās atļaujas izmantot šīs joslas.
24

Turpretī no LESD noteikumiem, kā arī no noteikumiem, ko Parlaments pieņēmis, lai organizētu tiesības iesniegt lūgumrakstu, izriet, ka attiecībā uz lūgumrakstu, kuru – kā šajā gadījumā – tas uzskata par atbilstošu LESD 227. pantā norādītajiem nosacījumiem, Parlamentam ir liela politiska rakstura rīcības brīvība par to, kas būtu darāms ar šo lūgumrakstu. Līdz ar to šajā ziņā pieņemtajam lēmumam nav piemērojama pārbaude tiesā un nav svarīgi, ka ar šādu lēmumu pats Parlaments veic norādītos pasākumus vai ka tas uzskata, ka nevar tos veikt pats, un nodod lūgumrakstu kompetentajai iestādei vai dienestam, lai tā vai tas veiktu šos pasākumus.
39

Šajā ziņā, protams, ir jānorāda, ka no Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūras izriet, ka, lai gan ārzemnieki, uz kuriem attiecināms viņu izraidīšanu atļaujošs lēmums, principā nav tiesīgi palikt valsts teritorijā, lai turpinātu saņemt pabalstu un medicīniski sociālos vai citus šīs valsts sniegtos pakalpojumus, tomēr lēmums izraidīt ar smagu fizisku vai garīgi slimību sirgstošu ārzemnieku uz valsti, kurā šīs slimības ārstēšanas iespējas ir mazākas, nekā tās ir pieejamas minētajā valstī, izņēmuma gadījumos var radīt šaubas no ECTK 3. panta viedokļa, ja pret minēto izraidīšanu vērstie humānie apsvērumi ir primāri (skat. it īpaši Eiropas Cilvēktiesību tiesas 2008. gada 27. maija spriedumu N. pret Apvienoto Karalisti, 42. punkts).
6

Šīs pašas direktīvas 54. pantā “Dienesta noslēpums” noteikts: “1. Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentajām iestādēm, visām personām, kas strādā vai ir strādājušas to kompetento iestāžu vai to vienību labā [..] ir saistošs pienākums glabāt dienesta noslēpumu. Konfidenciālu informāciju, ko tās var saņemt, pildot savus pienākumus, nevar izpaust nevienai personai vai iestādei, izņemot pārskata vai apkopojuma veidā tā, lai nevar identificēt atsevišķas ieguldījumu sabiedrības, tirgus dalībniekus, regulētus tirgus vai jebkuru citu personu, izņemot gadījumus, uz kuriem attiecas krimināltiesības vai pārējie šīs direktīvas noteikumi. 2. Ja ieguldījumu sabiedrība [atzīta par maksātnespējīgu vai obligāti likvidējamu], konfidenciālu informāciju, kas neattiecas uz trešām personām, var izpaust civillietās vai komerciālā tiesvedībā, ja tas ir vajadzīgs tiesvedības veikšanai. 3. Neskarot gadījumus, uz ko attiecas krimināltiesības, kompetentās iestādes, [..] kas saņem konfidenciālu informāciju atbilstoši šai direktīvai, to var izmantot tikai, veicot savus pienākumus un funkcijas [..]. Tomēr, ja kompetentā iestāde vai cita iestāde, struktūra vai persona, kas sniedz informāciju, piekrīt, tad kompetentā iestāde, kas saņem informāciju, var izmantot to citiem mērķiem. 4. Uz visu konfidenciālu informāciju, kas saņemta, ar ko veikta apmaiņa vai kas nosūtīta atbilstoši šai direktīvai, attiecas dienesta noslēpuma nosacījumi, kas noteikti šajā pantā. Tomēr šis pants neliedz kompetentajām iestādēm apmainīties ar konfidenciālu informāciju vai nosūtīt to [..], saņemot piekrišanu no kompetentās iestādes vai citas iestādes vai struktūras vai fiziskas vai juridiskas personas, kas darījusi zināmu attiecīgo informāciju. 5. Šis pants neliedz kompetentajām iestādēm saskaņā ar valsts tiesību aktiem apmainīties ar konfidenciālu informāciju vai nosūtīt konfidenciālu informāciju, kas nav saņemta no citas dalībvalsts kompetentās iestādes.”
33

No Tiesas Reglamenta 120. panta c) punkta un ar to saistītās judikatūras izriet, ka pieteikumā par lietas ierosināšanu ir jānorāda strīda priekšmets un prasības pamatošanai izvirzīto pamatu kopsavilkums un tie ir jānorāda pietiekami skaidri un precīzi, lai atbildētāja varētu sagatavot savu aizstāvību un lai Tiesa varētu veikt pārbaudi. No minētā izriet, ka būtiskie faktiskie un tiesiskie apstākļi, uz kuriem balstīta prasība, ir jānorāda loģiskā un saprotamā veidā pašā prasības pieteikuma tekstā (it īpaši skat. spriedumu Komisija/Spānija, EU:C:2014:5, 41. punkts un tajā minētā judikatūra).
14

No direktīvas I pielikuma 1. tabulas izriet, ka “nepieciešam[ajam] bioloģiskā skābekļa daudzum[am] (BSD5 pie 20 °C) bez nitrifikācijas”, veicot ūdeņu novadīšanu no komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām, uz kurām attiecas Direktīvas 4. un 5. panta prasības, ir jāatbilst nosacījumam par to, ka skābekļa maksimālajai koncentrācijai ir jābūt 25 mg/l vai ka samazinājumam ir jābūt vismaz par 70 % attiecībā uz ieplūstošo daudzumu minētajās iekārtās, un ka šīs novadīšanas “ķīmiskais skābekļa daudzums (ĶSD)” nedrīkst pārsniegt maksimālo skābekļa 125 mg/l koncentrācijas slieksni vai ka samazinājumam ir jābūt vismaz par 75 % attiecībā uz ieplūstošo daudzumu minētajās iekārtās.
22

Šādos apstākļos Tartu ringkonnakohus nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai [..] Regulas Nr. 661/2008 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka importētājam un pirmajam neatkarīgajam klientam [Savienībā] vienmēr ir jābūt vienai un tai pašai personai? 2) Vai [..] Regulas Nr. 661/2008 3. panta 1. punkts, to lasot kopā ar [..] Lēmumu Nr. 2008/577, ir jāinterpretē tādējādi, ka atbrīvošana no antidempinga maksājuma attiecas tikai uz tādu pirmo neatkarīgo klientu [Savienībā], kurš pirms deklarēšanas nav veicis deklarējamās preces tālākpārdošanu? 3) Vai Muitas kodeksa 66. pants, to lasot kopā ar [..] Regulas Nr. 2454/93 251. pantu un pārējiem procedūras noteikumiem par muitas deklarācijas vēlākiem grozījumiem, ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja, preci importējot, deklarācijā nepareizi ierakstīts kravas saņēmējs, ir jābūt dotai iespējai uz pieprasījuma pamata arī pēc preces atlaišanas deklarāciju atzīt par nederīgu un labot ierakstu par kravas saņēmēju, ja, izdarot ierakstu par patieso kravas saņēmēju, būtu bijis jāpiemēro [..] Regulas Nr. 661/2008 3. panta 1. punktā paredzētais atbrīvojums no muitas nodokļa maksājuma, vai tomēr [..] Muitas kodeksa 220. panta 2. punkts šādos apstākļos ir jāinterpretē tādējādi, ka muitas iestādes nav tiesīgas veikt vēlāku iegrāmatošanu? 4) Ja atbilde uz abiem trešā jautājuma variantiem ir noliedzoša, vai tad [..] Hartas 20. pantam, lasot to kopā ar LESD 28. panta 1. punktu un 31. pantu, atbilst tas, ka [..] Muitas kodeksa 66. pantā, lasot to kopā ar [..] Regulas Nr. 2454/93 251. pantu un pārējiem procedūras noteikumiem par muitas deklarācijas vēlākiem grozījumiem, nav atļauts pēc preces atlaišanas deklarāciju atzīt par nederīgu un labot ierakstu par kravas saņēmēju, ja, izdarot ierakstu par patieso kravas saņēmēju, būtu bijusi jāpiemēro [..] Regulas Nr. 661/2008 3. panta 1. punktā paredzētā atbrīvošana no muitas nodokļa maksājuma?”
11

Šīs regulas 33. pantā “Tīši pārkāpumi” ir noteikts: “Ja starpība starp deklarēto platību un platību, kas apstiprināta saskaņā ar 31. panta 2. punktu, rodas no pārkāpumiem, kas pieļauti apzināti, tad atbalstu, uz kuru lauksaimniekam būtu bijušas tiesības saskaņā ar 31. panta 2. punktu, nepiešķir konkrētajā kalendārajā gadā un par konkrēto atbalsta shēmu. Turklāt, ja minētā starpība ir lielāka nekā 20 % no konstatētās platības, tad lauksaimniekam vēlreiz neizmaksā atbalstu tādas summas apmērā, kura atbilst starpībai starp deklarēto platību un saskaņā ar 31. panta 2. punktu noteikto platību. Minēto summu kompensē ar atbalsta maksājumiem, ievērojot jebkuru no atbalsta shēmām, kas minētas Regulas [..] Nr. 3508/92 1. panta 1. punktā un uz ko lauksaimniekam ir tiesības to pieteikumu kopainā, kurus viņš iesniedz trīs kalendārajos gados pēc konstatācijas kalendārā gada. Ja minēto summu nevar pilnībā kompensēt ar šiem atbalsta maksājumiem, tad atlikumu anulē.”
50

Pirmā direktīva ir daļa no direktīvu virknes, kas pakāpeniski precizēja dalībvalstu pienākumus attiecībā uz civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar transportlīdzekļu izmantošanu. Tiesa ir gan atkārtoti nospriedusi, ka no Pirmās un Otrās direktīvas preambulas apsvērumiem izriet, ka ar tām tiecas nodrošināt transportlīdzekļu, kas parasti atrodas Savienības teritorijā, kā arī tajos esošu personu brīvu pārvietošanos, gan arī atkārtoti nospriedusi, ka to mērķis ir garantēt līdzvērtīgu attieksmi pret personām, kuras cietušas transportlīdzekļu ceļu satiksmes negadījumos, neatkarīgi no tā, kurā vietā Savienībā negadījums noticis (šajā ziņā skat. spriedumu Ruiz Bernáldez, C‑129/94, EU:C:1996:143, 13. punkts, kā arī Csonka u.c., C‑409/11, EU:C:2013:512, 26. punkts un tajā minētā judikatūra).
36

Ir jāatgādina, ka apstāklis, ka valsts tiesa, formāli izsakoties, prejudiciālo jautājumu ir formulējusi, atsaucoties uz dažām Savienības tiesību normām, neliedz Tiesai sniegt šai tiesai visus interpretācijas elementus, kas tai var būt noderīgi, izspriežot izskatāmo lietu, neatkarīgi no tā, vai šī tiesa savu jautājumu formulējumā uz tiem atsaukusies. Šajā sakarā Tiesai no visas valsts tiesas iesniegtās informācijas un tostarp no lēmuma par prejudiciālu jautājumu uzdošanu pamatojuma ir tiesības izdalīt tos Savienības tiesību elementus, kuriem ir nepieciešama interpretācija, ņemot vērā strīda priekšmetu (skat. Vicoplus u.c., no C‑307/09 līdz C‑309/09, EU:C:2011:64, 22. punkts un tajā minētā judikatūra).
16

Ņemot to vērā, ir jākonstatē, ka tāds pasākums kā šajā lietā, ar kuru ir prasīts, lai apgādnieks un viņa laulātais būtu sasnieguši prasīto minimālo vecumu pieteikuma iesniegšanas brīdī, netraucē tiesību uz ģimenes atkalapvienošanos īstenošanai un arī pārmērīgi to neapgrūtina. Turklāt šāds pasākums neapšauba mērķi novērst piespiedu laulības, jo ar to var pieņemt, ka lielāka brieduma dēļ būs grūtāk pamudināt attiecīgās personas noslēgt piespiedu laulību un piekrist pievienoties ģimenei, ja ir prasīts, lai šīs personas jau būtu sasniegušas 21 gadu vecumu pieteikuma iesniegšanas brīdī, nekā ja viņas šajā dienā būtu jaunākas par 21 gadu.