ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2

Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp BPC Lux 2 Sàrl, BPC UKI LP, Bennett Offshore Restructuring Fund Inc., Bennett Restructuring Fund LP, Queen Street Limited, BTG Pactual Global Emerging Markets and Macro Master Fund LP, BTG Pactual Absolute Return II Master Fund LP, CSS LLC, Beltway Strategic Opportunities Fund LP, EJF Debt Opportunities Master Fund LP, TP Lux HoldCo Sàrl, VR Global Partners LP, CenturyLink Inc. Defined Benefit Master Trust, City of New York Group Trust, Dignity Health, GoldenTree Asset Management Lux Sàrl, GoldenTree High Yield Value Fund Offshore 110 Two Ltd, San Bernardino County Employees Retirement Association un EJF DO Fund (Cayman) LP (turpmāk tekstā – “BPC Lux 2 u.c.”), kā arī Massa Insolvente da Espírito Santo Financial Group SA (turpmāk tekstā – “Massa Insolvente”), no vienas puses, un Banco de Portugal, Banco Espírito Santo SA (turpmāk tekstā – “BES”) un Novo Banco SA, no otras puses, par Banco de Portugal2014. gada 3. augustā pieņemto lēmumu sākt BES noregulējumu.
42

Komisija, norādot, ka atsakās no apsvērumu iesniegšanas, uzsvēra, ka iesniedzējtiesa nav precizējusi, cik lielā mērā no tā, ka tieslietu ministra norīkotais tiesnesis ietilpa tajā iztiesāšanas sastāvā, kas iesniedza šo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ir jāņem vērā iespējamās šīs norīkošanas sekas it īpaši uz šī iztiesāšanas sastāva neatkarību vai 2021. gada 16. novembra sprieduma Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim u.c. (no C‑748/19 līdz C‑754/19, EU:C:2021:931) ietekme šajā lietā. Turklāt Komisija norādīja, ka iesniedzējtiesa nav iesniegusi pierādījumus, kas ļautu lemt par to, vai attiecīgā tiesneša norīkošana šajā tiesā ir uzskatāma par tās neatkarības pārkāpumu.
27

Pirmkārt, ir jāatgādina, ka Direktīva 2000/31 ir pieņemta, pamatojoties it īpaši uz EKL 95. pantu, kura teksts ir pārņemts LESD 114. pantā, kura 2. punktā no tā piemērošanas jomas ir izslēgti “noteikumi par nodokļiem”. 2004. gada 29. aprīļa spriedumā Komisija/Padome (C‑338/01, EU:C:2004:253, 63. punkts) Tiesa norādīja, ka šī frāze attiecas ne tikai uz visām nodokļa aplikšanas jomām, nenošķirot attiecīgo nodokļu vai nodevu veidus, bet arī uz visiem šīs jomas aspektiem, neatkarīgi no tā, vai runa ir par materiālajām vai procesuālajām tiesību normām. Tā arī precizēja, ka jebkura veida nodokļu iekasēšanas kārtība nav nošķirama no nodokļu vai nodevu sistēmas, kurā tā ietilpst (spriedums, 2004. gada 29. aprīlis, Komisija/Padome, C‑338/01, EU:C:2004:253, 66. punkts).
23

Turpinājumā – attiecībā uz to, ka pamatlietas risinājums ir atkarīgs no atbildes, ko Tiesa sniegs uz uzdoto jautājumu, no judikatūras izriet, ka tiesvedības subjektu intereses (lai arī leģitīmās) pēc iespējas ātrāk noteikt to tiesību apjomu, kuras tiem izriet no Savienības tiesībām, nevar pierādīt izņēmuma apstākļa esamību Reglamenta 105. panta 1. punkta izpratnē (Tiesas priekšsēdētāja rīkojums, 2018. gada 8. marts, Vitali, C‑63/18, nav publicēts, EU:C:2018:199, 18. punkts un tajā minētā judikatūra).
31

Tomēr no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka Lombard par pirmās instances spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību iesniedzējtiesā, it īpaši apstrīdot aplūkotā aizdevuma līguma pārkvalificēšanu kā Ungārijas forintos izteiktu līgumu. Taču no minētā lēmuma arī izriet, ka šī pārkvalificēšana tika veikta, piemērojot Kúria atzinumā ietverto pirmo risinājumu.
31

Turklāt, lai gan jau ir nospriests, ka tad, ja lietā rodas būtiskas neskaidrības, kuras skar valsts konstitucionālo tiesību un Savienības tiesību pamatjautājumus, var būt nepieciešams, ņemot vērā šādas lietas īpašos apstākļus, to izskatīt īsā termiņā saskaņā ar Reglamenta 105. panta 1. punktu (Tiesas priekšsēdētāja rīkojums, 2018. gada 19. oktobris, Wightman u.c., C‑621/18, nav publicēts, EU:C:2018:851, 10. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra), tomēr no iesniedzējtiesas lūguma neizriet, ka šī sprieduma 25. punktā minētie apstākļi, kas būtībā attiecas uz to tiesību tiesiskās aizsardzības apjomu, kuras attiecīgajām personām izriet no konkrētajām Savienības tiesību normām, ir tādi, kas attaisno šādu attieksmi.
11

Galapagos ir holdinga sabiedrība, kuras juridiskā adrese ir Luksemburgas Lielhercogistē. 2019. gada jūnijā tā nolēma pārcelt savu galveno vadības vietu uz Fēremu [Fareham] (Apvienotā Karaliste). Tās 2019. gada 13. jūnijā ieceltie valdes locekļi 2019. gada 22. augustāHigh Court of Justice (England and Wales), Chancery Division (Business and Property Courts, Insolvency and Companies list) (Augstā tiesa (Anglija un Velsa), Kanclera kompetences lietu departaments (komerclietu un īpašuma lietu tiesas, maksātnespējas un sabiedrību reģistrs), Apvienotā Karaliste) (turpmāk tekstā – “High Court”) lūdza sākt maksātnespējas procedūru. Nākamajā dienā šie valdes locekļi tomēr tika atsaukti pēc tādu kreditoru grupas iniciatīvas, kuriem bija ķīla uz akcijām, un viņi tika aizstāti ar jaunu direktoru. Viņš izveidoja Galapagos biroju Diseldorfā (Vācija) un deva norādījumus advokātiem, kas to pārstāv, atsaukt pieteikumu par maksātnespējas procedūras sākšanu. Tomēr šī atsaukšana nenotika, jo šim pieteikumam pievienojās kreditoru grupa. 2020. gada 17. decembrī, proti, datumā, kurā tika iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, High Court par to vēl nebija lēmusi.
63

Šajā gadījumā no lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ietvertajiem apgalvojumiem, it īpaši tiem, kas apkopoti šā sprieduma 30. punktā, un no pirmā jautājuma formulējuma izriet, ka – neskarot pārbaudes, kuras ir iesniedzējtiesas ziņā –, šīs prasības, šķiet, ir ievērotas. Proti, no tā izriet, pirmkārt, ka nevar tikt sniegta piekrišana tāda projekta attīstīšanai, kāds ir pamatlietā aplūkotais, ja vien tā attīstītājam nav ticis adresēts lēmums, ar kuru tiek atļauts atkāpties no sugu aizsardzības jomā piemērojamajiem pasākumiem – no tā var secināt, ka minētais lēmums noteikti ir jāpieņem pirms tiek saņemta piekrišanas projekta attīstīšanai. Otrkārt, iestāde, kuras kompetencē ir sniegt piekrišanu šā projekta attīstīšanai, saglabā iespēju novērtēt tā ietekmi uz vidi striktāk, nekā tas ir darīts minētajā lēmumā.
39

Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, lai pasākumu varētu kvalificēt par “valsts atbalstu” LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, ir jābūt izpildītiem visiem šādiem nosacījumiem. Pirmkārt, ir jābūt notikušai valsts intervencei vai intervencei, izmantojot valsts līdzekļus. Otrkārt, šai intervencei ir jābūt tādai, kas var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm. Treškārt, ar to ir jāsniedz selektīva priekšrocība tā saņēmējam. Ceturtkārt, pasākumam ir jābūt tādam, ar ko tiek izkropļota konkurence vai tiek radīti draudi to izkropļot (skat. it īpaši spriedumu, 2018. gada 6. marts, Komisija/FIH Holding un FIH Erhvervsbank, C‑579/16 P, EU:C:2018:159, 43. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra). Turklāt LESD 107. panta 1. punktā valsts intervences pasākumi netiek nošķirti atkarībā no to cēloņiem vai mērķiem, bet gan definēti atkarībā no to sekām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2012. gada 5. jūnijs, Komisija/EDF, C‑124/10 P, EU:C:2012:318, 77. punkts un tajā minētā judikatūra).
21

2018. gada 26. oktobrīHR Rail ģenerāldirektors informēja prasītāju pamatlietā, ka saskaņā ar Beļģijas dzelzceļa darbiniekiem piemērojamajiem statūtiem un noteikumiem viņa pārbaudes laiks tiek izbeigts, jo viņš ir galīgi un neatgriezeniski nespējīgs pildīt uzdevumus, kuru veikšanai viņš ir ticis pieņemts darbā. Atšķirībā no pastāvīgajiem darbiniekiem pārbaudes laikā esošie darbinieki, kuri tiek atzīti par personām ar invaliditāti un kuri līdz ar to vairs nespēj pildīt savus uzdevumus, netiek pārcelti uzņēmumā citā amatā. Ģenerāldirektors viņu informēja arī par to, ka vēstulei, kas piedāvā “individuālu atbalstu”, ir zudis priekšmets.
25

Otrkārt, šādu interpretāciju apstiprina konteksta, kurā iekļaujas Direktīvas 2014/40 8. panta 8. punkts, analīze. No šīs direktīvas II pielikuma nosaukuma “Attēlu galerija (ar kombinētiem brīdinājumiem par ietekmi uz veselību)” izriet, ka jēdziens “attēls” ietver kombinētus brīdinājumus par ietekmi uz veselību, kuri atbilstoši to definīcijai minētās direktīvas 2. panta 33) punktā ir brīdinājumi, kas ietver ne tikai fotoattēlus, bet arī rakstiskus brīdinājumus un ilustrācijas. Līdz ar to šis jēdziens nevar tikt saprasts kā tāds, kas apzīmē tikai iepakojuma vienību fotoattēlus.
11

Pēc tam, kad Corendon Airlines atteicās maksāt kompensāciju minētajiem pasažieriem, tie cēla prasību Amtsgericht Düsseldorf (Diseldorfas pirmās instances tiesa, Vācija), kas attiecīgo pasažieru prasību noraidīja ar pamatojumu, ka, pirmkārt, lai gan izlidošanas laiks tika mainīts, sākotnējais lidojuma plānojums netika atcelts. Otrkārt, šie pasažieri katrā ziņā esot tikuši informēti par izlidošanas laika izmaiņām Regulas Nr. 261/2004 5. panta 1. punkta c) apakšpunkta ii) punktā paredzētajā termiņā, kas ir no divām nedēļām līdz septiņām dienām pirms paredzētā izlidošanas laika, līdz ar to neesot nepieciešams izskatīt jautājumu par to, vai izlidošanas laika izmaiņas ir minētā lidojuma atcelšana vai ilga kavēšanās. Turklāt minētā tiesa norādīja, ka nav nepieciešams skatīt jautājumu par to, vai Corendon Airlines bija izpildījusi savu pienākumu informēt attiecībā uz pamatlietā aplūkojamajām pasažieru tiesībām atbilstoši šīs regulas 8. pantam, jo pienākuma informēt iespējams pārkāpums nesniedz tiesības saņemt šīs regulas 7. panta 1. punktā minēto kompensāciju.
4

Saskaņā ar minētās rezolūcijas 2. un 12. punktu Drošības padome: “2. Saistībā ar šo ir nolēmusi, ka Irānai nekavējoties ir jāpārtrauc savas ar kodolieroču izplatīšanu saistītās darbības [..]. [..] 12. Ir nolēmusi, ka visām valstīm dienā, kad pieņemta šī rezolūcija, vai jebkurā vēlākā laikā ir jāiesaldē to teritorijā esošie līdzekļi, citi finanšu aktīvi un saimnieciskie resursi, kuri ir pielikumā minēto personu vai vienību īpašumā vai kontrolē, kā arī kas pieder vai ko kontrolē citas personas vai vienības, kuras Padome vai (Sankciju) komiteja ir apzinājusi par tādām, kas piedalās Irānas ar kodolieroču izplatīšanu saistītās darbībās un piedalās kodolieroču piegādes sistēmu attīstībā, ir tieši saistītas ar to vai sniedz tai atbalstu, vai personām vai vienībām, kas rīkojas to vārdā vai vadībā, vai kā vienības, kas tām pieder vai ir to kontrolē, tostarp nelikumīgā veidā [..], un turklāt ir nolēmusi, ka visām valstīm ir jānodrošina, ka to valstspiederīgie vai ikviena tās teritorijā esoša persona vai vienība nedara pieejamus šīm personām vai vienībām līdzekļus, finanšu aktīvus un saimnieciskos resursus, vai netiek atļauta to izmantošana minēto personu interesēs.”
42

No visiem iepriekš minētajiem apstākļiem izriet, ka uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 1346/2000 32. panta 2. punkts, to skatot kopā ar šīs regulas 4. un 28. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka uz to prasījumu iesniegšanu sekundārajā maksātnespējas procedūrā, kurus galvenās maksātnespējas procedūras administrators jau ir iesniedzis šajā galvenajā procedūrā, attiecas šīs sekundārās procedūras sākšanas valsts tiesību aktos paredzētie noteikumi par prasījumu iesniegšanas termiņiem un to novēlotas iesniegšanas sekām.
36

Tāpat kā tiesības uz atskaitīšanu, tiesības uz atmaksu ir ar Savienības tiesību aktiem ieviestās kopējās PVN sistēmas pamatprincips (spriedums, 2020. gada 11. jūnijs, CHEP Equipment Pooling, C‑242/19, EU:C:2020:466, 53. punkts), un tās principā nevar ierobežot. Šīs tiesības ir īstenojamas nekavējoties attiecībā uz visiem priekšnodokļiem, kas ir piemēroti darījumiem (spriedums, 2020. gada 18. novembris, Komisija/Vācija (PVN atmaksa – Rēķini), C‑371/19, nav publicēts, EU:C:2020:936, 79. punkts). Atskaitīšanas un tādējādi atmaksas sistēmas mērķis ir pilnībā atbrīvot uzņēmumu no PVN, kas tam ir jāmaksā vai ko tas ir samaksājis saistībā ar visu savu saimniecisko darbību. Kopējā PVN sistēma līdz ar to nodrošina visu saimniecisko darbību nodokļu neitralitāti neatkarīgi no to mērķa vai rezultātiem, ja pašas darbības principā ir apliekamas ar PVN (spriedums, 2018. gada 21. marts, Volkswagen, C‑533/16, EU:C:2018:204, 38. punkts un tajā minētā judikatūra).
2

Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību Associazione per gli Studi Giuridici sull’Immigrazione (ASGI), Avvocati per niente onlus (APN) un Associazione NAGA – Organizzazione di volontariato per l’Assistenza Socio‑Sanitaria e per i Diritti di Cittadini Stranieri, Rom e Sinti prasībā pret Presidenza del Consiglio dei Ministri – Dipartimento per le politiche della famiglia (Ministru padomes prezidentūras Ģimenes lietu politikas departaments, Itālija) un pret Ministero dell’Economia e delle Finanze (Ekonomikas un finanšu ministrija, Itālija) par trešo valstu valstspiederīgo izslēgšanu no tādas kartes saņēmēju loka, kura tiek piešķirta ģimenēm, lai dotu iespēju saņemt atlaides vai tarifu samazinājumus, iegādājoties preces un pakalpojumus (turpmāk tekstā – “ģimenes karte”).
26

Šajā ziņā tā uzsver, ka prasītājs pamatlietā dzīvoja un strādāja Vācijā un ka no 2015. gada 14. oktobra viņš bija pārtraucis darbu un saņēma slimības pabalstus Vācijā līdz 2016. gada 4. aprīlim, datumam, no kura viņš bija pilnīgs bezdarbnieks. Tā kā prasītājs pamatlietā savu dzīvesvietu pārcēla uz Nīderlandi 2016. gada 2. februārī, no šī datuma viņš dzīvoja dalībvalstī, kas nav kompetentā dalībvalsts Regulas Nr. 883/2004 1. panta q) un s) punkta izpratnē, proti, Vācijā.
45

Šādos apstākļos Korkein oikeus (Augstākā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai ar Savienības tiesībām, it īpaši Direktīvas [2004/38] 4. panta 1. punktu, Regulas [Nr. 562/2006] 21. pantu vai ar Savienības pilsoņu tiesībām brīvi pārvietoties Savienības teritorijā netiek pieļauta tādas valsts tiesību normas piemērošana, ar ko personai (neatkarīgi no tā, vai tā ir Savienības pilsonis) ir noteikts pienākums līdzi ņemt derīgu pasi vai kādu citu derīgu ceļošanas dokumentu, kad tā ar atpūtas kuģi, šķērsojot starptautiskos ūdeņus, ceļo no vienas dalībvalsts uz citu, neiekļūstot trešās valsts teritorijā, pretējā gadījumā paredzot sodu? 2) Vai ar Savienības tiesībām, it īpaši Direktīvas [2004/38] 5. panta 1. punktu, Regulas [Nr. 562/2006] 21. pantu vai ar Savienības pilsoņu tiesībām brīvi pārvietoties Savienības teritorijā netiek pieļauta tādas valsts tiesību normas piemērošana, ar ko personai (neatkarīgi no tā, vai tā ir Savienības pilsonis) ir noteikts pienākums līdzi ņemt derīgu pasi vai kādu citu derīgu ceļošanas dokumentu, kad tā ar atpūtas kuģi ieceļo attiecīgajā dalībvalstī no citas dalībvalsts, šķērsojot starptautiskos ūdeņus, neiekļūstot trešās valsts teritorijā, pretējā gadījumā paredzot sodu? 3) Ja no Savienības tiesībām neizriet nekāds ierobežojums pirmā un otrā jautājuma izpratnē: vai sankcija, kas Somijā parasti tiek piemērota dienas likmju apmērā par Somijas valsts robežas šķērsošanu bez derīga ceļošanas dokumenta, ir saderīga ar samērīguma principu, kas izriet no Direktīvas [2004/38] 27. panta 2. punkta?”
101

Ceturtkārt, attiecībā uz Tērebūdas aglomerāciju Zviedrijas Karaliste saistībā ar BSD5 koncentrāciju apgalvo, ka, pirmām kārtām, no Direktīvas 91/271 I pielikuma 2. tabulas izriet, ka koncentrācijas vērtības un samazinājuma procenti tiek piemēroti alternatīvi. Otrām kārtām, no šī pielikuma 3. tabulas izriet – ja gada laikā savāc no 17 līdz 28 paraugiem, tad maksimālais skaits neatbilstīgo paraugu ir trīs. Taču laikposmā no 2018. gada 4. janvāra līdz 11. oktobrim 22 no 23 regulāros intervālos savāktiem paraugiem atbilda minimālā samazinājuma procentuālajām prasībām, lai gan minētajā iekārtā šajā gadā bija jāņem tikai 12 paraugi.
6

Šīs pašas direktīvas 17. pantā ir noteikts: “1. “Ja šajā direktīvā noteiktie minimālie nodokļu līmeņi tiek ievēroti caurmērā katrā uzņēmumā, dalībvalstis var piemērot nodokļu samazināšanu energoproduktu patēriņam, ko izmanto apkurei vai 8. panta 2. punkta b) un c) apakšpunktā minētajiem nolūkiem, un elektroenerģijai šādos gadījumos: a) par labu energoietilpīgam uzņēmumam. “Energoietilpīgs uzņēmums” ir uzņēmums, kas minēts 11. pantā, kurā energoproduktu un elektroenerģijas iepirkumi sasniedz vismaz 3,0 % no produkcijas vērtības, vai valsts enerģētikas nodoklis, kas jāmaksā, sasniedz vismaz 0,5 % no pievienotās vērtības. Šajā definīcijā dalībvalstis var piemērot ierobežojošus jēdzienus, ieskaitot pārdošanas vērtības, procesa un nozares definīcijas. “Energoproduktu un elektroenerģijas iepirkumi” ir uzņēmumā iepirktās vai ražotās enerģētikas faktiskās izmaksas. Iekļauj tikai elektroenerģiju, siltumu un energoproduktus, kurus izmanto apkurei vai 8. panta 2. punkta b) un c) apakšpunktā minētajos nolūkos. Iekļauj visus nodokļus, izņemot atskaitāmo [pievienotās vērtības nodokli (PVN)]. “Produkcijas vērtība” ir apgrozījums, ieskaitot subsīdijas, kas ir tieši saistītas ar produktu cenu plus vai mīnus gatavās produkcijas, nepabeigtās produkcijas un tālākai pārdošanai iepirktu preču un pakalpojumu krājumu izmaiņas, mīnus tālākai pārdošanai paredzētu preču un pakalpojumu iepirkumi. “Pievienotā vērtība” ir kopējais apgrozījums, par kuru jāmaksā PVN, ieskaitot eksporta preču pārdošanas apjomus mīnus kopējie iepirkumi, par kuriem jāmaksā PVN, ieskaitot importu. Dalībvalstīm, kuras pašlaik piemēro valsts enerģētikas nodokļa sistēmas, kurās energoietilpīgi uzņēmumi definēti atbilstoši citiem kritērijiem, nevis enerģētikas izmaksām, salīdzinot ar produkcijas vērtību un valsts enerģētikas nodokli, kas jāmaksā, salīdzinot ar pievienoto vērtību, paredz pārejas laiku ne ilgāk kā līdz 2007. gada 1. janvārim, lai pielāgotu a) apakšpunkta pirmajā daļā noteikto definīciju; b) ja ir noslēgti nolīgumi ar uzņēmumiem vai uzņēmumu apvienībām vai ja īsteno tirgojamas atļauju shēmas vai ekvivalentus pasākumus, ciktāl tie sekmē vides aizsardzības mērķu sasniegšanu vai energoefektivitātes uzlabošanu. 2. Neatkarīgi no 4. panta 1. punkta dalībvalstis var piemērot nulles nodokļa līmeni energoproduktiem un elektroenerģijai, kā definēts 2. pantā, ja tos izmanto energoietilpīgi uzņēmumi, kas definēti šā panta 1. punktā. 3. Neatkarīgi no 4. panta 1. punkta dalībvalstis var piemērot nodokļa līmeni līdz 50 % no šajā direktīvā noteiktajiem minimālajiem līmeņiem energoproduktiem un elektroenerģijai, kā definēts 2. pantā, ja to izmanto 11. pantā definētie uzņēmumi, kuri nav energoietilpīgi uzņēmumi, kas definēti šā panta 1. punktā. 4. Uzņēmumi, kas gūst labumu no 2. un 3. punktā minētajām iespējām, slēdz nolīgumus, tirgojamas atļauju shēmas un veic ekvivalentus pasākumus, kas minēti 1. punkta b) apakšpunktā. Nolīgumiem, tirgojamām atļauju shēmām un ekvivalentiem pasākumiem jāveicina vides mērķu sasniegšana vai energoefektivitātes palielināšana, kas ir kopumā ekvivalenta tai, kas būtu sasniegta, ja būtu ievērotas Kopienas standarta minimālās likmes.”
16

It īpaši Oberster Gerichtshof (Augstākā tiesa) pauž šaubas, pirmkārt, par tādas apliecinātas kopijas derīgumu, kurā nav norādīts derīguma termiņa beigu datums. Tā norāda, ka šis gadījums Regulā Nr. 650/2012 nav paredzēts un ka šajā ziņā nav nekādas Tiesas judikatūras. Iesniedzējtiesa norāda, pirmām kārtām, uz iespēju, ka šis dokuments šī pārkāpuma dēļ nerada sekas, un, otrām kārtām, uz apstākli, ka norāde “uz nenoteiktu laiku” varētu būt derīguma termiņa pagarinājums, ja to varētu uzskatīt par “izņēmuma gadījumu” šīs regulas 70. panta 3. punkta izpratnē. Tomēr šīs tiesību normas formulējumu varētu interpretēt arī tādējādi, ka šim dokumentam ir ierobežots sešu mēnešu derīguma termiņš, un šādā gadījumā iesniedzējtiesa jautā par datumu, no kura šis termiņš ir jāsāk aprēķināt.
7

RH ir uzņēmums, kura domicils ir Kordobā [Cordoue] (Spānija), kur tas laikposmā no 2004. līdz 2009. gadam iegādājās piecus kravas automobiļus no Volvo Group España koncesionāra. Pirmais no šiem kravas automobiļiem sākotnēji tika nopirkts līzingā, līdz 2008. gadā RH to izpirka.
47

Turpinot, attiecībā uz jautājumu, vai Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, iesniedzējtiesa un Renesola būtībā uzskata, ka solāro elementu montāža saules enerģijas moduļos vai paneļos dod iespēju izgatavot ražojumus, kuriem piemīt īpašības, kas atšķiras no to sastāvdaļu – solāro elementu – īpašībām, it īpaši elektroenerģijas ražošanas jaudas, pretestības (pret ārējiem elementiem) potenciāla un darbmūža ilguma ziņā, kā izriet no lēmumā lūgt prejudiciālu nolēmumu minētā izklāsta, kura kopsavilkums ir sniegts šā sprieduma 21. un 22. punktā.
2

Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp BE, uzņēmumu, attiecībā uz kuru ir uzsākta bankrota procedūra, un DT, šī uzņēmuma dalībnieku un administratoru, no vienas puses, un Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Suceava (Sučavas Valsts finanšu pārvalde, Rumānija) un Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Iaşi (Jasi Valsts finanšu reģionālā pārvalde, Rumānija) (turpmāk tekstā kopā – “nodokļu iestādes”), kā arī Accer Ipurl Suceava, kas rīkojas kā BE likvidators, un EP, no otras puses, par nodokļu iestāžu lēmumu, kas ir pieņemts pēc tam, kad ir uzsākta bankrota procedūra attiecībā uz BE, koriģēt konkrētus pievienotās vērtības nodokļa (PVN) atskaitījumus, ko BE ir veicis pirms bankrota procedūras uzsākšanas.
10

Ar 2014. gada 2. oktobra lēmumu B. Finanšu pārvaldes direktors, tāpat kā B. Nodokļu iestādes direktors, apstiprināja, ka P. nav nedz iegādājusies, nedz piegādājusi degvielu Polijas teritorijā. Viņš uzskata, ka degvielu Polijas degvielas uzpildes stacijas tieši piegādāja Lietuvas transporta sabiedrībām, kuras, izmantojot no P. iegādātās degvielas kartes, uzpildījās šajās degvielas uzpildes stacijās, izmantojot pilnīgu izvēles brīvību, it īpaši attiecībā uz degvielas daudzumu un veidu. Tādējādi P. faktiskā darbība esot finansēt to, ka Lietuvas transporta sabiedrības iegādājas degvielu minētajās degvielas uzpildes stacijās, izmantojot degvielas kartes. Šī darbība esot finanšu pakalpojums, kas Polijā ir atbrīvots no PVN saskaņā ar Likumu par PVN.
8

Minētās direktīvas 11. pants ir formulēts šādi: “1. Ja dalībvalsts izsniegtas derīgas iekšzemes vadītāja apliecības turētājs pārceļas uz pastāvīgu dzīvesvietu citā dalībvalstī, viņš var lūgt savu vadītāja apliecību apmainīt pret līdzvērtīgu vadītāja apliecību. Dalībvalsts, kas veic apmaiņu, pārbauda, kādai kategorijai iesniegtā vadītāja apliecība joprojām ir faktiski derīga. 2. Ievērojot krimināltiesību aktu un policijas tiesību aktu teritoriālo principu, dalībvalsts, kurā personai ir pastāvīga dzīvesvieta, uz citā dalībvalstī izsniegtas vadītāja apliecības turētāju var attiecināt savus valsts noteikumus par transportlīdzekļu vadīšanas tiesību ierobežošanu, pārtraukšanu, atņemšanu vai anulēšanu un vajadzības gadījumā šai nolūkā apmainīt vadītāja apliecību. [..] 4. Dalībvalsts atsakās izsniegt vadītāja apliecību pretendentam, kura vadītāja apliecība citā dalībvalstī ir ierobežota, atņemta uz laiku vai atņemta pavisam. Dalībvalsts atsakās atzīt jebkuras vadītāja apliecības derīgumu, ko izdevusi kāda cita dalībvalsts personai, kuras vadītāja apliecība izdevējas valsts teritorijā ir ierobežota, atņemta uz laiku vai atņemta pavisam. Dalībvalsts var arī atteikties izsniegt vadītāja apliecību pretendentam, kura vadītāja apliecība citā dalībvalstī ir anulēta. 5. Dublikātu vadītāja apliecībai, kas ir bijusi, piemēram, pazaudēta vai nozagta, var saņemt vienīgi no tās dalībvalsts kompetentām iestādēm, kurā apliecības turētājam ir pastāvīga dzīvesvieta; šīs iestādes izsniedz dublikātu, pamatojoties uz to rīcībā esošo informāciju vai, attiecīgā gadījumā, pierādījumiem no tās dalībvalsts kompetentām iestādēm, kurā izsniegts vadītāja apliecības oriģināls. [..]”