PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS (apelācijas palāta)

2008. gada 11. novembrī

Lieta T‑390/07 P

Michael Alexander Speiser

pret

Eiropas Parlamentu

Apelācija – Civildienests – Pagaidu darbinieki – Pieņemamība – Ekspatriācijas pabalsts – Apstiprinošs lēmums – Novēlota sūdzība

Priekšmets Apelācijas sūdzība, kas iesniegta par Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2007. gada 10. septembra rīkojumu lietā F‑146/06 Speiser/Parlaments (Krājums‑CDL, I‑A‑0000. un II‑A‑I‑0000. lpp.) un ar kuru tiek lūgts atcelt šo rīkojumu

Nolēmums Apelācijas sūdzību noraidīt. Katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā pats.

Kopsavilkums

1. Apelācijas sūdzība – Pamati – Pamats, kas saistīts ar citā spriedumā atzīta risinājumu nepiemērošanu pārsūdzētajā spriedumā

(EKL 225.a pants; Tiesas Statūtu I pielikuma 11. panta 1. punkts)

2. Iestāžu tiesību akti – Vispārējs pienākums informēt adresātus par tiesību aizsardzības līdzekļiem un termiņiem – Neesamība

3. Ierēdņi – Pārsūdzība – Iepriekšēja administratīva sūdzība – Termiņi – Noilgums – Atvainojama maldība

(Civildienesta noteikumu 90. un 91. pants)

4. Ierēdņi – Pārsūdzība – Iepriekšēja administratīva sūdzība – Termiņi – Noilgums – Atsākšana – Nosacījums – Jauns fakts

(Civildienesta noteikumu 90. un 91. pants)

5. Tiesvedība – Tiesāšanās izdevumi – Lūgums lemt atbilstoši tiesību normām

(Pirmās instances tiesas Reglamenta 87. panta 2. punkta pirmā daļa)

1. Pat ja citā spriedumā Kopienu tiesas atzītais netiek piemērots pārsūdzētajā spriedumā, šis fakts pats par sevi nav Kopienu tiesību pārkāpums, par kuru var iesniegt apelācijas sūdzību, tomēr šāds pamats ir pieņemams, ja tas ir saistīts ar minētajā spriedumā atzīta principa pārkāpumu.

(skat. 19. punktu)

Atsauce: Civildienesta tiesa, 2006. gada 28. jūnijs, F‑101/05 Grünheid/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑1‑55. un II‑A‑1‑199. lpp.

2. Kopienu iestādēm nav ne vispārēja pienākuma informēt viņu izdoto dokumentu adresātus par pieejamajiem tiesību aizsardzības līdzekļiem, ne arī pienākuma norādīt termiņus, kuros tos var izmantot.

(skat. 32. punktu)

Atsauce: Tiesa, 2007. gada 27. novembris, C‑163/07 P Diy‑Mar Insaat Sanayi ve Ticaret un Akar/Komisija, Krājums, I‑10125. lpp., 41. punkts un tajā minētā judikatūra.

3. Atvainojamas maldības jēdziens attiecībā uz termiņiem prasības celšanai ir jāinterpretē šauri, un tas var attiekties tikai uz ārkārtas apstākļiem, proti, ja attiecīgās iestādes ir pieļāvušas rīcību, kas pati par sevi vai noteicošā mērā var radīt pieļaujamu labticīgas personas, kura ievēro rūpību, ko var prasīt no samērā informēta tirgus dalībnieka, maldīšanos. Tomēr tā tas nav gadījumā, kad administrācijas vēstulē, kurā, kaut gan ir minēta adresāta iespēja to pārsūdzēt, tomēr nav precizēts konkrētais tiesību akts.

(skat. 33. un 34. punktu)

Atsauce: Pirmās instances tiesa, 2007. gada 27. septembris, T‑8/95 un T‑9/95 Pelle un Konrad/Padome un Komisija, Krājums, I‑4117. lpp., 93. punkts un tajā minētā judikatūra.

4. Lēmums, ar kuru administrācija pēc ieinteresētās personas pieprasījuma piekrīt mainīt viņa izcelsmes vietu, lai to noteiktu citā pilsētā, nevis tajā, no kuras viņš iecelts amatā, nekādi neietekmē, vai viņam ir vai nav tiesību uz ekspatriācijas pabalstu, un tādēļ neatsākas termiņš sūdzības par agrāku lēmumu, ar kuru šis pabalsts ir atteikts, iesniegšanai. Ierēdņa izcelsmes vietas noteikšanai, no vienas puses, un ekspatriācijas pabalsta piešķiršanai, no otras puses, ir atšķirīgi mērķi un intereses. Tādējādi, tā kā ekspatriācijas pabalsts tiek piešķirts, ja attiecīgajā laika posmā nav bijusi konstatējama pastāvīgā dzīvesvieta vai galvenā profesionālās darbības vieta dienesta vietas valsts Eiropas teritorijā, Civildienesta noteikumu VII pielikuma 7. panta 3. punkta pirmajā daļā paredzētais izcelsmes vietas jēdziens ir tehnisks jēdziens, ko izmanto atsevišķu ierēdņa finansiālo tiesību noteikšanai, no kā izriet, ka viņa izcelsmes vieta nesakrīt ar vietu, kurā viņš pastāvīgi uzturējies un veicis profesionālo darbību pirms iecelšanas amatā.

(skat. 37.–42. punktu)

Atsauces: Tiesa, 1985. gada 2. maijs, 144/84 De Angelis/Komisija, Recueil, 1301. lpp., 13. punkts; Pirmās instances tiesa, 1993. gada 28. septembris, T‑90/92 Magdalena Fernández/Komisija, Recueil, II‑971. lpp., 26. un 30. punkts un tajos minētā judikatūra.

5. Saskaņā ar Pirmās instances tiesas Reglamenta 87. panta 2. punkta pirmo daļu lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Prasījumos paustais lūgums lemt par tiesāšanās izdevumiem atbilstoši tiesību normām nav uzskatāms par lūgumu lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriest atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

(skat. 48. punktu)

Atsauce: Tiesa, 1992. gada 9. jūnijs, C‑30/91 P Lestelle/Komisija, Recueil, I‑3755. lpp., 38. punkts.