ĢENERĀLADVOKĀTA DAMASO RUISA-HARABO KOLOMERA [DÁMASO RUIZ-JARABO COLOMER] SECINĀJUMI,

sniegti 2007. gada 27. novembrī ( 1 )

Lieta C-506/06

Sabine Mayr

pret

Bäckerei und Konditorei Gerhard Flöckner OHG

“Sociālā politika — Direktīva 92/85/EEK — Pasākumi, lai veicinātu drošības un veselības aizsardzības darbā uzlabošanu strādājošām grūtniecēm, sievietēm, kas strādā pēcdzemdību periodā, vai strādājošām sievietēm, kas baro bērnu ar krūti — “Strādājošas grūtnieces” jēdziens — Aizliegums atlaist strādājošas grūtnieces laikposmā no viņu grūtniecības sākuma līdz grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma beigām — Darba ņēmēja, kas atlaista, kad paziņošanas par atlaišanu datumā viņas olšūnas bija apaugļotas in vitro, bet vēl nebija implantētas viņas dzemdē — Direktīva 76/207/EEK — Vienlīdzīga attieksme pret vīriešu un sieviešu dzimuma darba ņēmējiem — Darba ņēmēja, kurai veikta in vitro apaugļošana — Atlaišanas aizliegums — Piemērošanas joma”

I — Ievads

1. Ilgu laiku grūtniecību apvija noslēpumainības oreols; ātrie grūtniecības testi vēl nebija atklāti, un tehniskās attīstības sasniegumi neļāva iegūt augļa attēlus mātes klēpī. Agrāk grūtniecības stāvoklī esoša sieviete nebija gluži tūlītēji pārliecināta par savu stāvokli un bieži vien šaubījās vairākas nedēļas. Daži novērotāji, jo īpaši medicīnas zinātnes celmlauži, mēģināja aprakstīt grūtniecības pazīmes. Plīnijs Vecākais savas Dabas vēstures VII sējumā klāsta, ka “desmitajā dienā pēc ieņemšanas uznāk galvassāpes, reiboņi, ģīboņi, nelaba dūša un gremošanas traucējumi — pazīmes, kas pieteica tapšanā esošu cilvēku”; viņš piebilst, ka “sievietes [sejas] ādas krāsa uzlabojas un grūtniecība ir vieglāka gadījumā, kad tiek iznēsāts puika” ( 2 ).

2. Vairums sabiedrību ir pūlējušās izcelt grūtniecības stāvoklī esošu sievieti gan tāpēc, lai viņai izrādītu cieņu, gan tāpēc, lai viņu — kopā ar viņas bērnu — pasargātu no ļauniem pareģojumiem un dzemdību riskiem. Franču etnologs Arnolds van Genneps [Arnold Van Gennep] savā slavenajā grāmatā Les rites de passage (kas publicēta 1909. gadā) apraksta vairākas ieražas, kas paredzētas, lai primitīvajās sabiedrībās iezīmētu cilvēku piedzīvotās pārmaiņas: grūtniecību, dzimšanu, laulību un nāvi ( 3 ).

3. Darbā Mémoires de deux jeunes mariées (Divu jauno sievu atmiņas) viena no Balzaka varonēm, būdama pirmoreiz grūtniecības stāvoklī, ir pārsteigta par to, ka sākotnēji neizjuta neko īpašu un savu stāvokli atklāja citu cilvēku skatienos un nevis savā ķermenī; apgalvojot, ka “mātes stāvoklis aizsākas tikai iztēlē” un, novērojot simptomus, pēc tam izrāda pārlieku ziņkārību par to, kad tā aizsākusies ( 4 ). Francisko de Goija [Francisco de Goya] portretē daiļo Činčonas [Chinchón] grāfieni viņas 21 gada vecuma krāšņumā, neslēpjot viņas gaidīto mazuli, Aragonas ģēnijs uz to neuzkrītoši norāda, viņu rotājot ar smalku vārpu vainagu, kas ir auglības simbols ( 5 ).

4. Savu vēlmi radīt bērnu Maira [Mayr] noteikti vēlējās paturēt pie sevis. Nebūtu aplami pieņemt, ka viņa būtu vēlējusies vairākus mēnešus noklusēt šo apstākli, kas attiecas uz viņas privāto dzīvi un tās intimitāti. Tomēr tas viņai nebija iespējams, jo sakarā ar mākslīgās apaugļošanas procesu, kas viņai bija jāņem talkā, viņai tūlītēji nācās atklāt savu noslēpumu. Pēc tam, kad viņai tika izdarīta folikulu punkcija, viņas olšūnas tika laboratorijā apaugļotas, bet embriji [vēl] nebija ievadīti viņas dzemdē, uzņēmums viņai paziņoja par viņas darba attiecību izbeigšanu.

5. Austrijas Oberster Gerichtshof (Federālā Augstākā tiesa) šai Tiesai vaicā par Direktīvas 92/85/EEK ( 6 ) 2. panta a) punktā esošā termina “strādājoša grūtniece” saturu, jo īpaši lai precizētu, vai laikā, kad uzņēmums ieinteresēto personu atlaida no darba, viņu varētu uzskatīt par grūtnieci, kuru aizsargā minētā Kopienu tiesību norma.

6. Līdz ar to lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu tiek lūgts noteikt brīdi, kurā minētās direktīvas mērķiem iestājas grūtniecība. Šis ir ārkārtīgi delikāts jautājums, jo netieši varētu pārtapt medicīniska un ētiska rakstura diskusijā par dzīvības izcelsmi, kas šeit būtu lieka un nevietā.

II — Atbilstošās tiesību normas

A — Kopienu tiesiskais regulējums

1) Direktīva 92/85

7. Uzdotā prejudiciālā jautājuma uzmanības centrā ir Direktīva 92/85/EEK, jo īpaši tās 2. panta a) punkts, saskaņā ar kuru “strādājoša grūtniece” ir tā, kura “informē darba devēju par savu stāvokli saskaņā ar valsts tiesību aktiem un/vai valsts praksi”.

8. Direktīvas piemērošanas jomā ietvertajām darbiniecēm piešķirto garantiju starpā ir atlaišanas aizliegums kā garantija tam, lai viņas “var izmantot savas tiesības attiecībā uz drošību un veselības aizsardzību”. [Direktīvas] 10. pantā noteikts, ka dalībvalstīm jāveic vajadzīgie pasākumi, lai aizliegtu minēto atlaišanu laikā no viņu grūtniecības sākuma līdz grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma beigām, izņemot ārkārtējus gadījumus, kas nav saistīti ar viņu stāvokli un kuros ir atļauta atlaišana saskaņā ar valsts tiesību aktiem vai praksi, ja vien kompetentā iestāde ir izrādījusi [izteikusi] savu piekrišanu tam (1. punkts), turklāt tiek piemetināts, ka, gadījumā, kad darbinieci atlaiž minētajā laikposmā, darba devējam jāsniedz pienācīgs rakstisks pamatojums (2. punkts).

2) Direktīva 76/207

9. Lai arī iesniedzējtiesa uz to tieši neatsaucas, uz šo lietu attiecas arī Direktīva 76/207/EEK ( 7 ). Tās 2. panta 1. punktā, ievērojot vienlīdzīgas attieksmes principu, tiek noteikts, ka nedrīkst būt “nekādas tiešas vai netiešas diskriminācijas atkarībā no dzimuma, jo īpaši, norādot uz ģimenes stāvokli”, 3. punktā atrunājot, ka direktīvas noteikumi neliedz “sieviešu aizsardzību, jo īpaši attiecībā uz grūtniecību un maternitāti”.

10. Savukārt 5. pantā noteikts, ka minētais vienlīdzīgas attieksmes princips attiecībā uz darba nosacījumiem, tostarp tiem, kas attiecas uz atlaišanu, nozīmē to, ka vīriešiem un sievietēm garantē vienlīdzīgus nosacījumus bez diskriminācijas atkarībā no dzimuma.

11. Direktīva 76/207 tika grozīta ar Direktīvu 2002/73/EK ( 8 ), pēc tam atcelta un aizstāta ar Direktīvu 2006/54/EK ( 9 ). Tomēr neviena no abām šīm pēdējām tiesību normām nav piemērojama šajā lietā, jo termiņi, kas atvēlēti Direktīvas 2002/73 transponēšanai un Direktīvas 2006/54 pieņemšanai, beidzas pēc pamata lietas faktu iestāšanās brīža.

B — Austrijas tiesību akti

12. Mutterschutzgesetz (Austrijas Mātes aizsardzības likums, turpmāk tekstā — “MSchG”) 10. pantā noteikts, ka darba ņēmējas grūtniecības laikā un laikā līdz četriem mēnešiem pēc dzemdībām nevar tikt tiesiski atlaistas, ja vien pirms darba attiecību izbeigšanas vai piecu dienu laikā pēc uzteikuma vai atlaišanas paziņošanas par šiem apstākļiem ir ticis darīts zināms darba devējam.

13. Turklāt Fortpflanzungsmedizingesetz (Austrijas Likums par medicīnisko apaugļošanu, turpmāk tekstā — “FMedG”) par “dzīvotspējīgiem aizmetņiem” atzīst apaugļotas olšūnas un iegūtās šūnas (1. panta 3. punkts), atļaujot to saglabāšanu uz laiku līdz desmit gadiem (17. panta 1. punkts).

III — Fakti, pamata lieta un prejudiciālais jautājums

14. Sabīne Maira [Sabine Mayr] kopš 2005. gada 3. janvāra strādāja par oficianti Bäckerei und Konditorei Gerhard Flöckner OHG.

15. Pēc aptuveni pusotru mēnesi ilgas hormonu terapijas 2005. gada 8. martā viņai tika veikta folikulu punkcija, un viņas ģimenes ārsts viņai izrakstīja darba nespējas lapu uz laiku no 8. marta līdz 13. martam, kad tika paredzēts viņas dzemdē ievadīt divus embrijus ( 10 ).

16. Pa to laiku, 10. martā, uzņēmums telefonsarunā viņai paziņoja par viņas darba attiecību izbeigšanu, sākot ar 2005. gada 26. martu. Tā paša 10. marta vēstulē Maira informēja sabiedrību par [2005. gada] 13. martā plānoto operāciju. Iesniedzējtiesa uzskata par pierādītu, ka uzteikuma paziņošanas dienā no ieinteresētās personas iegūtās olšūnas jau bija saplūdušas ar viņas partnera sēklas šūnām un tādējādi pastāvēja in vitro embriji.

17. Šajos apstākļos Maira no uzņēmuma tiesas ceļā pieprasīja savu darba algu un atbilstošu gada darba samaksas daļu, apgalvojot, ka 2005. gada 10. marta atlaišana esot prettiesiska tāpēc, ka kopš 8. marta, kad tika izdarīta viņas olšūnu in vitro apaugļošana, viņu aizsargāja MSchG 10. panta 1. punkts. Sabiedrība lūdza prasību noraidīt, jo darba uzteikuma izteikšanas laikā grūtniecība vēl nebija iestājusies.

18. Landesgericht Salzburg (Zalcburgas federālās zemes Pirmās instances tiesa [Zalcburgas Apgabaltiesa]) pirmajā instancē apmierināja Sabīnes Mairas prasījumu, atsaukdamās uz to, ka atbilstoši Oberster Gerichtshof (Austrijas Augstākā tiesa) judikatūrai MSchG 10. pantā paredzētā sievietes aizsardzība rodas līdz ar olšūnas apaugļošanu un ka tādēļ to būtu paplašināti jāattiecina uz in vitro apaugļošanu, jo MSchG mērķis ir nodrošināt mātes ekonomisko eksistenci.

19. Bäckerei und Konditorei Gerhard Flöckner OHG šo tiesas nolēmumu pārsūdzēja Oberlandesgericht Linz (apelācijas tiesa [Lincas Augstākā tiesa]), kura atcēla pirmās instances tiesas spriedumu, pamatojoties uz viedokli, ka neatkarīgi no tā, sākot ar kuru grūtniecības brīdi faktiski iestājas hormonālās izmaiņas, grūtniecība nav iedomājama atrauti no ķermeņa, kurā tā notiek. Līdz ar to in vitro apaugļošanas gadījumā grūtniecība — un tādējādi arī aizsardzība pret atlaišanu — sāktos ar apaugļotās olšūnas ievadīšanu dzemdē.

20. Nepiekrizdama šim apelācijas instances spriedumam, Maira to pārsūdzēja Oberster Gerichtshof. Uzskatot, ka prāvas atrisinājums ir atkarīgs no Kopienu tiesību normu interpretācijas, Austrijas tiesa saskaņā ar EKL 234. pantu uzdod Tiesai šādu prejudiciālo jautājumu: “Vai tādas darba ņēmējas gadījumā, kurai veic in vitro apaugļošanu, kuras olšūnas uzteikuma saņemšanas brīdī jau bija apaugļotas ar viņas partnera spermatozoīdiem un tādējādi pastāvēja in vitro radīti embriji, bet tie vēl nebija implantēti sievietē, ir runa par “strādājošu grūtnieci” Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīvas 92/85/EEK par pasākumu ieviešanu, lai veicinātu drošības un veselības aizsardzības darbā uzlabošanu strādājošām grūtniecēm, sievietēm, kas strādā pēcdzemdību periodā vai strādājošām sievietēm, kas baro bērnu ar krūti (desmitā atsevišķā direktīva Direktīvas 89/391/EEK 16. panta 1. punkta nozīmē), 2. panta a) punkta pirmās teikuma daļas izpratnē?”

IV — Tiesvedība Tiesā

21. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu Tiesas kancelejā reģistrēts 2006. gada 14. decembrī.

22. Rakstveida apsvērumus iesniedza atbildētāja pamata lietā pirmajā instancē, Komisija un Grieķijas, Itālijas un Austrijas valdības.

23. 2007. gada 16. oktobra tiesas sēdē savu apsvērumu mutiskai sniegšanai piedalījās Austrijas valdības un Grieķijas valdības, kā arī Komisijas pārstāvji.

V — Prejudiciālā jautājuma izvērtējums

A — Par Direktīvas 92/85 piemērojamību

1) Jēdziens “strādājoša grūtniece”

24. Oberster Gerichtshof jautājums attiecas uz Direktīvas 92/85 piemērošanas jomu un jo īpaši to, kas tajā paredzētajai darba tiesiskajai aizsardzībai saprotams ar “strādājošu grūtnieci”.

25. Minētā direktīva tika pieņemta, pamatojoties uz Līguma 118.a pantu (jaunajā redakcijā — EKL 138. pants), ar mērķi nodrošināt drošības un veselības aizsardzību darbā strādājošām grūtniecēm un sievietēm, kas strādā pēcdzemdību periodā vai baro bērnu ar krūti. Tā 10. pantā aizliegts šādā stāvoklī esošas sievietes atlaist “laikposmā no viņu grūtniecības sākuma līdz [..] grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma beigām” ( 11 ). Līdz ar to ir aizliegts kopš grūtniecības iestāšanās brīža no darba atlaist “strādājošu grūtnieci”, šis jēdziens ir definēts 2. panta a) punktā, kurā piebilsts, ka darbiniecei ir jāinformē darba devēju par savu stāvokli “saskaņā ar valsts tiesību aktiem un/vai valsts praksi”.

2) Iepriekšēja formalitāte: darba devēja informēšana

26. Uz brīdi novēršoties no — katrā ziņā būtiskā — jautājuma par to, kurā brīdī iestājas grūtniecība, būtu jāaplūko minētā prasība par paziņošanu uzņēmumam, tā kā sabiedrība, kas ir atbildētāja pamata prāvā, savos apsvērumos apgalvo, ka, pat pieņemot, ka atlaišanas brīdī Maira bijusi grūtniecības stāvoklī šā jēdziena medicīniskā izpratnē, uz direktīvā paredzēto aizsardzību viņa neesot varējusi atsaukties tāpēc, ka šo informāciju viņa nebija atklājusi savam darba devējam.

27. Tomēr iepriekš minētajā 2. pantā šīs informācijas sniegšanas veida un termiņa noteikšana ir atstāta katras dalībvalsts tiesību aktu ziņā, un šos jautājumus novērtēt ir valsts tiesas kompetencē. Bet, ņemot vērā piesauktos Austrijas tiesību aktus, nešķiet pārdroši apgalvot, ka paziņošana tika veikta savlaicīgi, jo MSchG 10. pantā pieļauts, ka tā tiek veikta laikā līdz piecām dienām pēc darba ņēmēja uzteikuma paziņošanas, un tajā pašā dienā, kad Maira pa tālruni runāja ar uzņēmumu, viņa tam nosūtīja vēstuli, kurā izklāstīja savas grūtniecības apstākļus.

3) Grūtniecības kā aizsargājama sievietes fiziskā stāvokļa sākums

28. Pēc tam, kad šis jautājums ir noskaidrots, jau atskāršams apspriežamais pamatjautājums, proti, kad sieviete atrodas grūtniecības stāvoklī un līdz ar to viņu aizsargā Direktīva 92/85, kurā par to nekas nav noteikts [2. panta a) punktā izdarītā norāde uz “valsts tiesību aktiem un/vai valsts praksi” attiecas vienīgi uz informāciju darba devējam, kā savos rakstveida apsvērumos pareizi norāda Komisija]. Norādes trūkums direktīvā liek vērsties pie medicīnas zinātnes.

29. Iekams turpinu, būtu jānorāda uz svarīgu apstākli, ka diskusija par grūtniecības iestāšanos bieži vien ir risinājusies abortu jautājuma apspriešanas kontekstā. Atkarībā no tās iestāšanās brīža noteikti pasākumi tiek uzskatīti par (preventīviem) dzimstības regulēšanas līdzekļiem (piemēram, pretapaugļošanās līdzekļi) vai grūtniecības pārtraukšanas paņēmieniem. Ar šo polemiku saistītie ētiskie aspekti mudina to nodalīt no tīri juridiskā jautājuma, kas šajā gadījumā uzdots Tiesai, lai precizētu, kad sieviete iegūst [tiesības uz] Direktīvas 92/85 aizsardzību, un nevis to, kad aizsākas uz jaunas būtnes dzimšanu vērstais bioloģiskais process.

30. Ginekologi un akušieri grūtniecības perioda aprēķināšanai parasti izmanto dažādus hronoloģiskus atskaites punktus: sievietes pēdējās menstruācijas dienu, viņas ovulācijas dienu, apaugļošanās dienu, implantācijas dienu vai dienu, kurā grūtniecība tiek konstatēta ķīmiski. Ievērojot visus šos kritērijus, grūtniecības iestāšanās parasti saistās ar “ieņemšanu”.

31. 1875. gadā, pamatojoties uz pētījumiem par jūras ežu vairošanos, Oskars Hertvigs [Oskar Hertwig] atklāja, ka apaugļošanos izraisa spermatozoīda iespiešanās olšūnā ( 12 ). Kopš tā laika ieņemšana ir tikusi saistīta ar vācu zoologa aprakstīto procesu; un pagājušā gadsimta vidū sašaurināta līdz parādībai, ko sauc par implantāciju, vispirms to attiecinot uz apaugļotas olšūnas ieligzdošanos dzemdes sienā, pēc tam to dēvējot par blastocistu.

32. Vispirms izdarāms īss kopsavilkums ( 13 ): līdzko olšūnu ir apaugļojis spermatozoīds, zigota ieslīd dzemdē, kur tajā notiek šūnu dalīšanās. Aptuveni piektajā dienā pēc apaugļošanas jau ir radies embriju veidojošs iekšējs šūnu grupējums un placentu veidojošs ārējs aptvars. Ap sesto dienu šī blastocista pielīp dzemdes gļotādai, kas tiek saukta par ieligzdošanos jeb implantāciju.

33. Tādējādi apaugļošana un implantācija ir divi posmi, kurus pētnieki pārmaiņus ņem talkā, nosakot grūtniecības iestāšanos. Šo izvēli, kas nav pasargāta no aizspriedumiem un praktiskām sekām ( 14 ), izdarīt ir īpaši grūti kad, kā tas noticis Mairas gadījumā, bērnu tiek mēģināts radīt ar medicīniskiem līdzekļiem. Neizvērtējot abas nostājas zinātniski, dažnedažādi apstākļi man liek uzskatīt, ka grūtnieces tiesiskā aizsardzība aizsākas līdz ar blastocistas implantāciju dzemdē. Pamatojos uz četriem dažādas nozīmīguma pakāpes argumentiem: a) uz to norādošo specializēto literatūru; b) pašu vārda “grūtniecība” izpratni, kas nav pretrunā šim zinātniskajam viedoklim; c) direktīvas pamatmērķi, proti, rūpēm par strādājošas grūtnieces drošību un veselību; un d) visbeidzot, uz to, ka minētā aizsardzība nevar turpināties sine die.

a) Grūtniecības jēdziens FIGO izpratnē

34. Būtiska šajā jautājumā ir nostāja, ko ieņem vairākas starptautiska mēroga organizācijas un iestādes, kuru kompetence ir nenoliedzama un kuras par noteicošo uzskata ieligzdošanās brīdi. Tā, piemēram, Ginekoloģijas un dzemdniecības federācijas (Fédération internationale de gynécologie et d'obstétrique, turpmāk tekstā — FIGO) Cilvēku reprodukcijas ētisko aspektu pētniecības komiteja savā Kairas 1998. gada marta deklarācijā aprakstīja grūtniecību kā cilvēku vairošanās procesa daļu, “kas aizsākas ar “conceptus” implantāciju sievietes klēpī un nobeidzas ar jaundzimušā piedzimšanu vai abortu” ( 15 ).

35. Atbilstoši šai izpratnei brīdī, kad Mairai tika paziņots par viņas atlaišanu no darba, viņa nebija strādājoša grūtniece Direktīvas 92/85 izpratnē, jo, lai arī tajā laikā viņas olšūnas jau bija apaugļotas laboratorijā, tās vēl nebija pārstādītas viņas organismā un [tādējādi] ieligzdošanās nebija notikusi ( 16 ).

36. No lietas faktisko apstākļu izklāsta izriet, ka Mairai pēc aptuveni pusotru mēnesi ilgas hormonu terapijas 2005. gada 8. martā tika veikta folikulu punkcija un viņas ģimenes ārsts viņai izrakstīja darba nespējas lapu uz piecām dienām. Viņa tika atlaista no darba 10. martā, kad laboratorijā jau tika kultivētas iegūtās olšūnas, kuras atbilstoši sniegtajai informācijai [jau] bijušas apaugļotas. Radušos embriju pārstādīšana tika izdarīta trīs dienas vēlāk, proti, 13. martā.

37. Tādēļ saskaņā ar iepriekš izklāstīto FIGO definīciju, saskaņā ar kuru grūtniecība tiek uzskatīta par iestājušos tikai līdz ar “conceptus” implantāciju sievietes klēpī, brīdī, kad uzņēmums Mairai paziņoja par viņas atlaišanu, viņa grūtniecības stāvoklī neatradās.

b) Termina “grūtniecība” parastā izpratne

38. Šāds secinājums atbilst vārda “grūtniecība” parastajai izpratnei medicīnas zinātnē, kurā ar to apzīmē procesu no ieņemšanas līdz dzemdībām. Šī izpratne rodama arī patvērumā no bargās realitātes, par kuru kalpo vārdnīcas ( 17 ). Par grūtniecību tiek uzskatīta jaunas dzīvas būtnes attīstība sievietes klēpī, kas Mairas atlaišanas dienā [vēl] nebija noticis. Nozīmes nav nedz apstāklim, ka vēlāk viņa paliktu grūta, nedz arī tam, ka darba attiecību izbeigšanas laikā laboratorijā bija apaugļoti ovocīti, jo pretēji tam, ko uzskata atbildētājs uzņēmums ( 18 ), nav jānosaka, vai zigota jau bijusi juridiski uzskatāma par nasciturus, bet gan jākonstatē, vai ir iestājusies grūtniecība.

39. Tāpat nepiekrītu arī Grieķijas valdībai, kura savu apsvērumu [raksta] 17. punktā apgalvo, ka tas apstāklis, ka in vitro apaugļošanas gadījumā līdz pašam apaugļotās olšūnas pārstādīšanas brīdim ieinteresētā persona no tās var atteikties, nenozīmē, ka viņas situācija atšķirtos no dabiskas grūtniecības, kuru arī iespējams brīvprātīgi pārtraukt. Nespriežot par abiem gadījumiem no morāles viedokļa, atskāršams kāds faktors, kas tos nodala juridiski; tā kā in vitro apaugļošanas gadījumā mātes klēpī nav dzīvības, iekams nenotiek implantācija.

40. Turklāt, pamatojoties uz Direktīvas 92/85 mērķi nodrošināt aizsardzību, Austrijas valdība uzskata, ka, dabiskas ieņemšanas gadījumā grūtniecībai iestājoties līdz ar olšūnas saplūšanu ar spermatozoīdu sievietes ķermenī, in vitro apaugļošanas gadījumā tā iestājas līdz ar laboratorijā apaugļoto ovocītu pārstādīšanu dzemdē. Tādējādi neesot vajadzības gaidīt “ieligzdošanos” (kas notiek aptuveni piecas vai sešas dienas vēlāk). Tomēr šādu izplūšanu pārdomās atzīstu par lieku, jo ar to vien, ka ir zināms, ka embriji vēl neatradās Mairas dzemdē, ir pietiekami, lai izslēgtu viņas grūtniecību laikā, kad viņai tika paziņots par atlaišanu.

c) Direktīvas ratio legis

41. Secinājums par to, ka Maira neatradās grūtniecības stāvoklī, atbilst Direktīvas 92/85 ratio legis, jo tajā ir uzsvērts, ka tajā paredzētā aizsardzība ir vērsta uz strādājošu grūtnieču drošības un veselības uzlabošanas sekmēšanu saistībā ar viņu fizioloģisko stāvokli. Direktīvas piecpadsmitajā apsvērumā paskaidrots, ka ar aizliegumu no darba atlaist darbinieces, ir paredzēts novērst kaitīgās sekas, ko šāds lēmums radītu viņu fiziskās un garīgās veselības stāvoklim.

42. Tāda izpratne rodama arī Kopienu judikatūrā, Tiesas 1998. gada 30. jūnija spriedumā lietā Brown ( 19 ) un 2001. gada 4. oktobra spriedumā lietā Tele Danmark ( 20 ) ir teikts, ka ar iepriekš minēto 10. pantu paredzēts novērst, ka atlaišanas draudi mudinātu strādājošu grūtnieci brīvprātīgi pārtraukt grūtniecību ( 21 ). Tiesību norma, par kuras piemērošanas jomu vaicā iesniedzējtiesa, ir vērsta uz to, lai saglabātu grūtnieces bioloģisko stāvokli. Kopienā tiek nodrošināta arī sievietes tiesību radīt (abstrakti ņemot), palikt grūtai un dzemdēt bez nepārvaramiem šķēršļiem, ko tam varētu radīt viņas darbs, — vienlīdz vēlamā — aizsardzība, bet tam nav sakara ar Direktīvu 92/85.

d) Iespēja atlikt embriju pārstādīšanu

43. Ir vēl viens arguments, kas mani mudina noliegt, ka Direktīvā 92/85 paredzētie pasākumi attiektos uz darba ņēmēju, kurai, kā tas noticis ar Mairu, atlaišanas brīdī ir bijusi izdarīta punkcija olšūnu ieguvei, bet kura vēl nebija savā dzemdē saņēmusi in vitro apaugļošanas rezultātā radušos embrijus, līdz ar to nekonstatējot nedz procedūras sekmīgu iznākumu, nedz ieligzdošanos. Starp abiem posmiem parasti paiet vairākas dienas; turklāt laboratorijā apaugļotās olšūnas ne vienmēr tiek tūlītēji pārstādītas sievietes dzimumorgānos, un tās var uz zināmu laiku tikt iesaldētas izmantošanai vēlāk.

44. Dalībvalstīs ir plašs klāsts noteikumu, kas sniedzas no Itālijas tiesību aktos noteiktā aizlieguma uzglabāt apaugļotās olšūnas ( 22 ) līdz nesenajam Spānijas [2006. gada] 26. maija likumam Nr. 14/2006 par cilvēku mākslīgās reprodukcijas līdzekļiem ( 23 ), kas ļauj paildzināt ovocītu, olnīcu audu un pārpalikušo embriju aizmetņu kriokonservāciju tik ilgi, kamēr atbildīgie ārsti nav diagnosticējuši, ka saņēmēja neatbilst medicīniskajai apaugļošanai klīniski izvirzītajām prasībām ( 24 ). Citu valstu tiesību aktos atļauta dzīvotspējīgo embriju aizmetņu saglabāšana uz noteiktu laiku, kura maksimālais ilgums Austrijā ir ierobežots ar desmit gadiem (FMedG 17. panta 1. punkts).

45. Ievērojot iepriekš izklāstīto, ja Tiesa nolemtu (kā to vēlas, piemēram, Grieķijas valdība), ka Direktīvā 92/85 paredzētā grūtnieces aizsardzība sākas līdz ar olšūnas apaugļošanu un nevis līdz ar implantāciju, 10. pantā noteiktais atlaišanas aizliegums tiktu attiecināts uz nenoteiktu un pārmērīgi ilgu laiku, kas būtu pretrunā [tiesību] normas mērķim aizsargāt sievieti, kura jau atrodas grūtniecības stāvoklī, ņemot vērā viņas stāvokļa vārīgumu, un nevis [sievieti], kura tā vai citādi vēlas nonākt grūtniecības stāvoklī nākotnē.

46. Lai arī tas šķiet esam ar likumu aizliegts gandrīz visās dalībvalstīs, vienas sievietes apaugļotos ovocītus tehniski ir iespējams ievadīt citas [sievietes] dzemdē (tā tas notiek ar tā saucamajām “surogātmātēm”), un tādējādi galu galā direktīvas aizsardzību varētu piesaukt darbiniece, kas nedz atrodas grūtniecības stāvoklī, nedz arī tajā atradīsies.

47. Vēl jo nepārliecinošāks šķiet arguments (ko izvirza Itālijas valdība) par in vitro apaugļoto olšūnu implantēšanas sekmīga iznākuma niecīgajām iespējām, jo visnotaļ iespējams būtu arī iebildums par to, ka arī “dabisku” grūtniecību dažkārt izjauc spontānais aborts, līdz ar kuru aizsardzība vienlīdz izbeigtos.

4) Slēdziens

48. Ievērojot visu iepriekš izklāstīto, ierosinu Tiesai, atbildot uz Oberster Gerichtshof prejudiciālo jautājumu, noteikt, ka darbiniece, kurai izdarīta manipulācija in vitro apaugļošanai, nav “strādājoša grūtniece” Direktīvas 92/85/EEK 2. panta a) punkta pirmās teikuma daļas izpratnē, ja laikā, kad viņai tiek paziņots par atlaišanu, viņas olšūnas ir bijušas laboratorijā apaugļotas, bet vēl arvien nav implantētas viņas ķermenī.

49. Turklāt, lai arī Direktīvā 92/85 ir noteikts prasību minimuma kopums un tādēļ nekas neliedz dalībvalstīm paredzēt plašāku aizsardzību, Austrijas tiesību aktos šis solis nav sperts, kas gan nekādā ziņā nav nopeļami.

B — Par aizsardzību saskaņā ar Direktīvu 76/207

50. Šis sākotnējais slēdziens, kas būtībā aprobežojas ar Austrijas tiesas uzdoto jautājumu, tomēr neliedz pamata lietu izvērtēt pamatīgāk, lai noskaidrotu, vai darbinieces atlaišana aprakstītajā situācijā ir diskriminācija, kas pretēja principam par vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm.

51. Šī iedziļināšanās ir pamatota, jo maternitātes aizsardzība tiek nodrošināta gan ar iesniedzējtiesas piesaukto direktīvu, gan arī citām Kopienu tiesību normām, jo īpaši Direktīvu 76/207, kurā noteikta dzimumu vienlīdzība attiecībā uz darba, profesionālās izglītības un izaugsmes iespējām un darba apstākļiem [attiecībā uz darba iespējām, profesionālo izglītību un paaugstināšanu amatā, kā arī darba nosacījumiem].

52. Salīdzinājumā ar Direktīvu 92/85, kas ir jaunāka un vērsta uz to, lai veicinātu drošības un veselības aizsardzības darbā uzlabošanu strādājošām grūtniecēm, sievietēm, kas dzemdējušas vai baro bērnu ar krūti, Direktīva 76/207 tika pieņemta, lai kalpotu plašākam uzdevumam, tiecoties nodrošināt vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm darba jomā. Ievērojot to, Direktīvas 92/85 10. pantā ir ietverts aizliegums atlaist no darba “laikposmā no [..] grūtniecības sākuma līdz [..] grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma beigām”, savukārt, Direktīva 76/207 tieši neparedz gadījumu, kad atlaišana no darba notiek grūtniecības dēļ, bet gan vienīgi aprobežojas ar to, ka paredz vienlīdzīgu attieksmi (5. panta 1. punkts), kas “nozīmē to, ka nav nekādas tiešas vai netiešas diskriminācijas atkarībā no dzimuma, jo īpaši norādot uz ģimenes stāvokli” (2. panta 1. punkts) ( 25 ).

53. Interpretējot šo Direktīvas 76/207 noteikumu, ir nostiprināta Kopienu judikatūra, saskaņā ar kuru, lai arī grūtniecība nerada nevienlīdzību dzimuma dēļ, tā skar tikai sievieti, un tādēļ darba jomā viņai varbūtēji kaitējoši lēmumi, kuru pamatā ir iepriekš minētais apstāklis, ir ar Direktīvu 76/207 aizliegta diskriminācija.

54. Saskaņā ar Direktīvā 76/207 noteikto vienlīdzīgas attieksmes principu piederība sieviešu dzimumam pati par sevi vien neattaisno īpašu regulējumu, kas ir labvēlīgāks par to, kas tajos pašos apstākļos attiecināms uz vīriešiem.

55. Tomēr atšķirīgus noteikumus līdzīgās situācijās šis vienlīdzīgas attieksmes princips nepieļauj tikai gadījumos, kad to nepamato kāds objektīvs iemesls. Šim noteikumam ir zīmīgi izņēmumi, kā tas izriet no Direktīvas 76/207 2. panta, kurā dalībvalstīm tiek ļauts no tā [piemērošanas] jomas izslēgt darbību, kurā [tās] rakstura vai izpildes dēļ dzimumam ir noteicošā loma (2. punkts), ar noteikumu, ka to piemērošana neskar nedz “noteikumus, kas attiecas uz sieviešu aizsardzību, jo īpaši attiecībā uz grūtniecību un maternitāti” (3. punkts), nedz “noteikumus, kuru mērķis ir veicināt vienlīdzīgas iespējas vīriešiem un sievietēm, jo īpaši novēršot pastāvošo nevienlīdzību, kas ietekmē sieviešu iespējas” darba jomā (4. punkts) ( 26 ).

56. Tā 1991. gada 25. jūlija spriedumā lietā Stoeckel ( 27 ) atbilstoši ģenerāladvokāta atbalstītajam viedoklim ( 28 ) nakts darba aizliegums, kas attiecināts tikai un vienīgi uz sievietēm, tika atzīts par nesaderīgu ar Direktīvu 76/207, jo nebija apliecināts, ka sekas un apgrūtinājumi, kas izriet no attiecīgā darba laika, atšķiras atkarībā no darba ņēmēja dzimuma. Turpinājumā tika izklāstīti kritēriji, kas šajā gadījumā pamatotu nevienlīdzīgu attieksmi par labu sieviešu dzimuma darbaspēkam, nosakot, ka nakts darba apgrūtinājumi, izņemot grūtniecības vai pēcdzemdību laiku, sievietēm nerada lielākus draudus nekā vīriešiem ( 29 ).

57. Tādēļ grūtniecība ir apstāklis, kas pamato zināmu priekšrocību piešķiršanu sievietei darbā. Tomēr šis apstāklis attaisno nevis jebkādu vienlīdzīgas attieksmes principa neievērošanu, bet gan vienīgi to, kas pamatota ar objektīvu vajadzību ( 30 ), kā tas ir, piemēram, gadījumā ar aizliegumu no darba atlaist darba ņēmēju [viņas] grūtniecības laikā. Tiesas judikatūrā šajā ziņā ir apliecināta stingra nostāja.

58. 1994. gada 5. maija spriedumā lietā Habermann-Beltermann ( 31 ) netika pieļauta [darba] līguma izbeigšana sakarā ar to, ka grūtniecības dēļ darbiniece īslaicīgi nespēja pildīt savus darba pienākumus. 1994. gada 14. jūlija spriedumā lietā Webb ( 32 ) par diskriminējošu tika atzīta tādas strādājošas grūtnieces atlaišana no darba, kura bija pieņemta darbā uz nenoteiktu laiku ar konkrētu mērķi sākotnēji aizstāt citu darbinieci, kas izmantoja grūtniecības un dzemdību atvaļinājumu.

59. Judikatūra ir bijusi svārstīgāka, spriežot par atlaišanu sakarā ar atkārtotiem slimības atvaļinājumiem dzemdību vai grūtniecības rezultātā, kas izmantoti pēc grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma beigām. 1990. gada 8. novembra spriedumā lietā Hertz ( 33 ) tika noteikts, ka darbinieces atlaišana no darba viņas grūtniecības dēļ ir tieša diskriminācija dzimuma dēļ Direktīvas 76/207 izpratnē ( 34 ), turpinājumā gan piebilstot, ka atskaitot grūtniecības laiku un iepriekš minēto atvaļinājumu, sievieti tāpat kā vīrieti drīkst atlaist no darba prombūtnes dēļ sakarā ar slimību pat tad, ja to izraisījušas dzemdības vai grūtniecība.

60. Citā tamlīdzīgā Larsones [Larsson] lietā ierosināju Tiesai ( 35 ) apstiprināt judikatūru, kurā iezīmējamas grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma beigas, pēc kurām jebkādas slimības gadījumā neatkarīgi no tā, vai tās pamatā ir dzemdniecība, tiktu piemērots vispārējais, visiem darba ņēmējiem piemērojamais regulējums, darbnespējas periodus sakarā ar grūtniecību, pirmsdzemdību periodu, atlaišanas mērķus savukārt nepielīdzinot vīrieša prombūtnei slimības dēļ. 1997. gada 29. maija spriedumā lietā Larsson ( 36 ) šajā ziņā netika piekrists maniem secinājumiem, nosakot, ka Direktīva 76/207 neiestājas pret atlaišanu no darba prombūtnes dēļ sakarā ar slimību, kas rodas grūtniecības vai dzemdību laikā, kaut arī tā turpinās pēc grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma beigām. Tajā turklāt tika pieļauts, ka darba attiecību izbeigšanu saskaņā ar valsts tiesību aktiem pamatojoša laika aprēķināšanā tiek ņemtas vērā prombūtnes, kas atgadījušās laikā no grūtniecības sākuma līdz grūtniecības un dzemdību atvaļinājumam.

61. Tomēr šī interpretācija tika atmesta jau gadu vēlāk, kad spriedumā (iepriekš jau minētajā) lietā Brown, piekrītot maniem secinājumiem, kuros tika apstiprināts lietas Larsson secinājumos izklāstītais, dienas, kas pavadītas atvaļinājumā sakarā ar grūtniecības laikā radušos ar grūtniecību vai dzemdībām saistītu slimību, kas turpinājusies gan grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma laikā, gan pēc tam, netika ņemtas vērā, aprēķinot laiku, kas pieļautu [viņas] atlaišanu no darba saskaņā ar Apvienotās Karalistes tiesībām.

62. Šis viedoklis tika apstiprināts 1998. gada 19. novembra spriedumā lietā Høj Pedersen u.c. ( 37 ), par nesaderīgu ar Kopienu tiesībām atzīstot Dānijas tiesību normu, ar kuru darba devējam tika ļauts likt strādājošai grūtniecei beigt strādāt, neizmaksājot viņai algu pilnā apmērā, gadījumā, ja tas uzskata, ka tas nevar viņu nodarbināt. Spriedumā lietā Tele Danmark atbilstoši maniem 2001. gada 10. maija secinājumiem tika īpaši nošķirta uz noteiktu laiku noslēgtu [darba] līgumu izbeigšana, nosakot, ka Direktīva 76/207 neļauj no darba atlaist uz noteiktu laiku nodarbinātu darbinieci, kas nebija informējusi darba devēju par grūtniecību (lai arī līguma noslēgšanas laikā viņa par to zināja) un kura līdz ar to nebūtu spējīga pildīt savus darba pienākumus ievērojamu tā spēkā esamības laiku.

63. Visbeidzot būtu jāpiemin divi neseni spriedumi, kas Krājumā vēl nav publicēti: 2007. gada 20. septembra spriedums lietā Kiinski ( 38 ), kurā liegta iespēja nepiešķirt grūtniecības un dzemdību atvaļinājumu darba ņēmējai, kas jau uz laiku nepilda savus darba pienākumus, izmantodama cita veida atvaļinājumu, un 2007. gada 11. oktobra spriedums lietā Paquay ( 39 ), kurā noteikts, ka Direktīva 92/85 aizliedz gan lēmumu par atlaišanu, gan tā gatavošanu, piemēram, meklējot aizstājēju.

64. Visi šie spriedumi ir pamatoti ar pamatdomu par to, ka grūtniecība ir fizisks stāvoklis, kurā nonāk tikai sievietes, kas, kā apgalvo Lusinda M. Finlija [Lucinda M. Finley], esot radījis lielāko šķērsli viņu pilnīgai iekļaušanai darba sfērā ( 40 ). Līdz ar to jebkurš ar grūtniecību pamatots darba jomas pasākums, kas var nelabvēlīgākā stāvoklī nostādīt sievieti, ir pretrunā Direktīvai 76/207 ( 41 ).

65. Līdz šim Tiesa šādu diskrimināciju ir izvērtējusi vienīgi saistībā ar strādājošu grūtnieču atlaišanu no darba tāda apstākļa dēļ, kas tieši saistīts ar grūtniecību, par kuru paziņots grūtniecības laikā, grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma laikā vai beigās. Savukārt tagad Oberster Gerichtshof šai Tiesai dod iespēju pirmo reizi spriest par to, vai ar Kopienu tiesībām saderīga ir darba attiecību izbeigšana, kuras pamatā ir iespējama vai vēlāka darba ņēmējas kļūšana par māti, pat gadījumā, ja par to nolemts pat pirms strīdīgās grūtniecības iestāšanās.

66. Konstatējot šo novitāti, teleoloģiska Direktīvas 76/207 interpretācija atbilstoši izvērtētajai judikatūrai liek atzīt, ka Kopienu tiesību normas vienlīdz aizsargā arī aprakstīto situāciju.

67. Tādējādi direktīvā vienlīdzīgas attieksmes principam pāri tiek likta sievietes tiesību aizsardzība, lai novērstu viņas diskrimināciju. Jo īpaši 2. pantā norādīts uz sieviešu dzimuma [pārstāvju] aizsardzību attiecībā uz grūtniecību un maternitāti (3. punkts), īpaši aizliedzot diskrimināciju saistībā ar ģimenes stāvokli (1. punkts). Atšķirībā no Direktīvas 92/85 nevienā Direktīvas 76/207 noteikumā to piemērošana netiek aprobežota ar kādu sievietes dzīves posmu, un tādēļ nekas neliedz tos piemērot pirms vai pēc grūtniecības vai dzemdībām.

68. Turklāt īsumā izklāstītā judikatūras attīstība apliecina šīs Tiesas vēlmi stiprināt grūtniecības stāvoklī esošas sievietes aizsardzību. Tādēļ aicinu Tiesu turpināt šo dzimstības aizsardzību (vienlīdzīgas attieksmes principa ietvaros), iesakot Austrijas tiesai gadījumā, ja, izvērtējot attiecīgos faktiskos lietas apstākļus, tā konstatē, ka darba devējs rīkojies, vadīdamies no īpašās situācijas, kurā atradās Maira, [noteikt, ka] atlaišana ir diskriminējoša un nesaderīga ar Direktīvu 76/207 ( 42 ).

69. Apdomība un neizbēgamā vajadzība pēc tiesiskās drošības man tomēr liek atgādināt to, cik svarīgi šajā lietā ir rūpīgi izvērtēt faktiskos lietas apstākļus, lai ierobežotu aizsardzību laikā.

70. Manuprāt, diskriminācijas konstatēšanai noteicošā loma ir tam apstāklim, ka lēmums par atlaišanu ir pieņemts sakarā ar esošu vai vienīgi iespējamu grūtniecību. Tas nozīmē nevis to, ka pret atlaišanu no darba bezgalīgi būtu “pasargājama” ikviena sieviete, kas atrodas dzimumbrieduma vecumā vai vēlas dzemdēt, nedz pat [sieviete], kas uzsākusi ilgo un grūto mākslīgās apaugļošanas procedūru, bet gan to, ka jānovērš darba devēja rīcība, kas pretēja principam par vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm vai elementārajam mērķim nodrošināt dzimstību, kam ir svarīga nozīme ikvienā mūsdienu sabiedrībā.

VI — Secinājumi

71. Ievērojot izklāstītos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz Oberster Gerichtshof uzdoto prejudiciālo jautājumu atbildēt, nosakot, ka: 1) darbiniece, kurai izdarīta manipulācija in vitro apaugļošanai, nav “strādājoša grūtniece” Direktīvas 92/85/EEK 2. panta a) punkta pirmās teikuma daļas izpratnē, ja laikā, kad viņai tiek paziņots par atlaišanu, viņas olšūnas ir bijušas laboratorijā apaugļotas, bet vēl arvien nav implantētas viņas ķermenī; 2) tomēr šīs darba ņēmējas atlaišana radītu diskrimināciju, kas pretēja Direktīvai 76/207/EEK, ja tiek konstatēts, ka tās pamatā bijusi viņas īpašā situācija vai grūtniecība nākotnē.

( 1 ) Oriģinālvaloda — spāņu.

( 2 ) Plīnijs Vecākais [Caius Plinius Secundus]. Histoire naturelle (Dabas vēsture), livre VII, V, izd. Firmin-Didot, Parīze, 1883, 286. lpp.

( 3 ) Van Gennep, A. Les rites de passage, izd. A. un J. Picard, 1992.

( 4 ) Balzac, H. Mémoires de deux jeunes mariées, XXVIII, Oeuvres complètes [Kopoti raksti], Parīze, 1867, 124. lpp.

( 5 ) Glezna, kuru var apbrīnot Prado muzejā Madridē.

( 6 ) Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīva 92/85/EEK par pasākumu ieviešanu, lai veicinātu drošības un veselības aizsardzības darbā uzlabošanu strādājošām grūtniecēm, sievietēm, kas strādā pēcdzemdību periodā, vai strādājošām sievietēm, kas baro bērnu ar krūti (OV L 348, 1.–8. lpp.).

( 7 ) Padomes 1976. gada 9. februāra Direktīva 76/207/EEK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba, profesionālās izglītības un izaugsmes iespējām un darba apstākļiem (OV L 39, 40.–42. lpp.).

( 8 ) Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 23. septembra Direktīva, ar kuru groza Padomes Direktīvu 76/207/EEK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba iespējām, profesionālo izglītību un paaugstināšanu amatā, kā arī darba nosacījumiem (OV L 269, 15. lpp.).

( 9 ) Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. jūlija Direktīva par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (pārstrādāta versija) (OV L 204, 23. lpp.).

( 10 ) Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu teikts, ka Maira bija mēģinājusi tikt mākslīgi apaugļota vēl divas reizes, lai arī netiek norādīts, kad tas noticis.

( 11 ) “izņemot ārkārtējus gadījumus, kas nav saistīti ar viņu stāvokli un kuros ir atļauta atlaišana saskaņā ar valsts tiesību aktiem un/vai praksi, un, attiecīgā gadījumā, ja kompetentā iestāde ir tam piekritusi” (10. panta 1. punkts).

( 12 ) Avots: Encyclopaedia Universalis, vārds “embryologie” (embrioloģija).

( 13 ) Ziņas ņemtas no Encyclopædia Britannica ieraksta “pregnancy” (grūtniecība), 675. lpp.

( 14 ) Izklāstīto iemeslu dēļ un lai gan starp abiem notikumiem parasti paiet piecas vai sešas dienas.

( 15 ) Deklarācija publicēta “Recommendations on Ethical Issues in Obstetrics and Gynecology by the FIGO Committee for the Study of Ethical Aspects of Human Reproduction” (Ginekoloģijas un dzemdniecības federācijas (FIGO) Cilvēku reprodukcijas ētisko aspektu pētniecības komitejas Ieteikumi jautājumā par dzemdniecības un ginekoloģijas ētiskajiem aspektiem) (2006. gada novembris): http://www.figo.org/about_guidelines.asp

( 16 ) Mairas veiktā in vitro apaugļošana ir viens no pašreiz visplašāk izmantotajiem cilvēku mākslīgās reprodukcijas paņēmieniem; tā ietver vairākus posmus: 1) olnīcas stimulēšanu ar hormoniem intramuskulāru vai zemādas injekciju ceļā, lai nodrošinātu vairāku olšūnu atrašanos vienā ciklā (kas vajadzīgs tāpēc, ka ne visi iegūtie ovocīti pārtop pārstādāmos embrijos); 2) ovocītu ieguvi, ultraskaņas vadībā veicot transvaginālu punkciju; šī nomierinošu līdzekļu ietekmē veiktā procedūra ilgst aptuveni piecpadsmit minūtes, un paciente var doties mājup pēc divdesmit vai trīsdesmit minūtēm; 3) embrija audzēšanu in vitro, iegūtās olšūnas ievietojot mēģenē ar atlasīto sēklu; apaugļošanu var konstatēt nākamajā dienā. Pēc tam embriji tiek uzglabāti to attīstībai piemērotā vidē; 4) apaugļoto ovocītu embrionālo pārstādīšanu, tos ievietojot sievietes dzimumorgānos (dzemdē vai olvados); atkarībā no embriju īpašībām šo darbību vislabāk veikt laikā starp otro un sesto dienu pēc ovocītu apaugļošanas; atkarībā no dažādiem faktoriem mainīgs ir arī pārstādīto embriju skaits, tiem caurmērā esot diviem vai trijiem; 5) pēc tam, kad pārstādīts atbilstošs skaits embriju, pārējie dzīvotspējīgie embriji tiek iesaldēti saglabāšanai. (Avots: Instituto Valenciano de Infertilidad (Valensijas Neauglības institūts), http://www.ivi.es/tratamientos/fecundacion.htm)

( 17 ) Pascual, J. A. La Historia como pretexto, runa, kas teikta 2002. gada 10. martā sakarā ar viņa oficiālo uzņemšanu Real Academia Española, Madride, 2002, 82. lpp. Viņš piebilst, ka ar minētās Akadēmijas vārdnīcu var iepazīties gandrīz jebkur, pat pašā Vetustas pilsētā [Ovjiedo], tā kā L. Alas “Clarín” savā lieliskajā romānā La Regenta (Reģente), izd. de G. Sobejano, 5. izdevums, izd. Castalia, Madride, 1990, I sējums, 254. lpp., vārdnīcas eksemplāru novieto minētās pilsētas pulcēšanās vietā. Konkrēti, Diccionario de la Real Academia de la Lengua Española“embarazo” (grūtniecība) skaidrota kā “stāvoklis, kurā atrodas bērnu gaidoša sieviešu dzimuma pārstāve”, un Dictionnaire de l’Académie française — kā “état d’une femme enceinte; durée de cet état” (bērnu gaidošas sievietes stāvoklis; šā stāvokļa ilgums).

( 18 ) Tā apsvērumu raksta 5. punkts.

( 19 ) Lieta C-394/96, Recueil, I-4185. lpp.

( 20 ) Lieta C-109/00, Recueil, I-6993. lpp.

( 21 ) Tamlīdzīga nostāja izklāstīta secinājumos, ko šajās lietās sniedzu 1998. gada 5. februārī un 2001. gada 10. maijā.

( 22 ) 2004. gada 19. februāra likuma Nr. 40 14. pants, kā savu apsvērumu 19. punktā norāda Itālijas valdība. Tas ir vispārīgs aizliegums, no kura var atkāpties tikai nepārvaramas varas apstākļos.

( 23 ) 2006. gada 27. maijaB.O.E.

( 24 ) Šo nostāju ieņem Francijas likumdevējs, jo (ar 2004. gada 6. augusta likumu pieņemtā) Code de la santé publique (Sabiedrības veselības kodeksa) L. 2141-4. pantā, lai saglabātu embrijus, attiecīgā pāra partneriem (vai nāves gadījumā — pārdzīvojušajam partnerim) uzlikts pienākums ik gadus apliecināt, ka tie “plāno ģimenes pieaugumu”, tādējādi, ka gadījumā, ja tie to neapliecina, ovocīti pēc pieciem gadiem tiek iznīcināti.

( 25 ) Gorelli Hernández, J. “Situación de embarazo y principio de igualdad de trato. La regulación comunitaria y su jurisprudencia”, izdevumā Revista Española de Derecho del Trabajo Nr. 97, 1999, 729. lpp., apgalvo, ka Direktīvas 92/85 10. pants neaprobežojas ar diskriminējošas atlaišanas no darba aizliegšanu, bet gan aizliedz jebkādu atlaišanu no darba grūtniecības un dzemdību laikā. Tomēr šim minētā 10. panta aizliegumam, lai arī tas ir vispārīgs un beznosacījuma, ir zināma saistība ar aizliegumu attiecībā uz diskrimināciju dzimuma dēļ, pieļaujot atlaišanu no darba “ārkārtējos gadījumos, kas nav saistīti ar viņu stāvokli”.

( 26 ) Rodríguez Piñero, M. “Discriminación, igualdad de trato y acción positiva” kopdarbā La igualdad de trato en el Derecho comunitario laboral, izd. Aranzadi, Pamplona, 1997, 105. lpp., uzskata, ka principa par vienlīdzīgu attieksmi pret abiem dzimumiem piemērošanas apjoms būtu jāpadara elastīgāks.

( 27 ) Lieta C-345/89, Recueil, 1991, I-4047. lpp. Arī 1994. gada 3. februāra spriedums lietā C-13/93 Minne (Recueil, 1994, I-371. lpp.).

( 28 ) Ģenerāladvokāta Tezauro [Tesauro] 1991. gada 24. janvāra secinājumi.

( 29 ) Šādi tiek mēģināts novērst pasākumus, kuru aizsargājošās darbības aizsegā slēpjas seksistiski, pret sievietēm vērsti aizspriedumi, kas liedz viņām piekļuvi darba tirgum un normālu nodarbošanos ar savu arodu. Tādējādi Spānijas Tribunal Constitucional (Konstitucionālā tiesa) savā spriedumā lietā 229/1992 par neatbilstošu konstitūcijai atzina aizliegumu sievietēm strādāt kalnrūpniecības nozarē, uzskatot, ka tas pamatots drīzāk uz stereotipu (iedomāto sieviešu dzimuma vājumu) un nevis faktiskajām dabiskajām vai bioloģiskajām īpatnībām un tādējādi ir sievieti diskriminējošs faktors.

( 30 ) Tā Direktīvas 92/85 7. pantā sieviešu nakts darba nepieļaušana tiek pakārtota prasībai iesniegt ārsta izziņu, kurā apliecināts, ka tas vajadzīgs attiecīgās personas drošībai vai veselībai.

( 31 ) Lieta C-421/92, Recueil, I-1657. lpp.

( 32 ) Lieta C-32/93, Recueil, I-3567. lpp.

( 33 ) Lieta C-179/88, Recueil, I-3979. lpp.

( 34 ) Tāpat kā tās pašas dienas spriedumā lietā C-177/88 Dekker (Recueil, I-3941. lpp.), tika nospriests par atteikumu pieņemt darbā grūtniecības stāvoklī esošu sievieti.

( 35 ) 1997. gada 18. februāra secinājumi.

( 36 ) Lieta C-400/95, Recueil, I-2757. lpp.

( 37 ) Lieta C-66/96, Recueil, I-7327. lpp.

( 38 ) Lieta C-116/06.

( 39 ) Lieta C-460/06.

( 40 ) Finley, L. M. Trascending equality theory: a way out of the maternity and the workplace debate. [Izdevumā] Columbia Law Review, 86. sējums, 1118., 1119. lpp.

( 41 ) Tādēļ būtisks ir tā pamatojums. Bramforth, N. “The treatment of pregnancy under European Community sex discrimination law”, [izdevumā] European Public Law Nr. 1, 1995, 61. lpp., savā atsauksmē par spriedumiem lietās Dekker un Hertz uzsver, ka Tiesa noteikusi par vajadzīgu noskaidrot iemeslu (proti, motīvus), kādēļ darba devējs atlaiž no darba grūtnieci, jo tam ir nozīme, novērtējot, vai viņa rīcība, ievērojot direktīvu, ir uzskatāma par tiešu diskrimināciju. Jāuzsver, cik svarīgi ir noskaidrot atlaišanas pamatu, jo pienācīgs vērtējums ļauj ne vien noteikt šeit iztirzātās aizsardzības apjomu, bet arī novērst pārlieku piesaisti apsvērumiem par dzimumu vienlīdzību un izmantotajai terminoloģijai, kura, pēc Lusindas M. Finlejas domām, pārņemta no diskusijas par rasu diskrimināciju, lai gan izrādās nepiemērota attiecībā uz vairumu problēmu, ar kurām saskaras mūsdienu sievietes, kas guvušas būtiskus panākumus attiecībā uz jomām un priekšrocībām, kas bijušas tikai vīriešu rīcībā (op. cit., 1164. lpp.).

( 42 ) Atbildētājs uzņēmums noliedz, ka būtu atlaidis no darba Mairu viņas turpmākās grūtniecības dēļ, jo tas par šo apstākli neesot bijis informēts. Lai arī šo apgalvojumu novērtēt piekrīt valsts tiesai, Maira atradās [slimības] atvaļinājumā, kad viņai tika izdarīta folikulu punkcija (divas dienas pirms atlaišanas no darba), un tādēļ ir visai iespējams, ka uzņēmums varēja zināt par viņas situāciju. Tomēr atbilstoši Padomes 1997. gada 15. decembra Direktīvai 97/80/EK par pierādīšanas pienākumu diskriminācijas gadījumos, kas pamatojas uz dzimumu, to, ka ar tās lēmumu nekādi netika pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips, uzskatāmi jāparāda būtu [pašai] Bäckerei und Konditorei Gerhard Flöckner OHG.