18

Šajā sakarā Pirmās instances tiesa nosprieda, ka tādu atzinumu kā juridiskais atzinums šajā lietā publiskošana var, pirmkārt, izraisīt šaubas par likumdošanas aktu, par kuriem ir šis atzinums, tiesiskumu un, otrkārt, apdraudēt Padomes juridiskā dienesta atzinumu neatkarību, tādējādi Padome nav pieļāvusi kļūdu vērtējumā, uzskatot, ka pastāv vispārējās intereses attiecībā uz tādu juridisko atzinumu kā atzinums šajā lietā aizsardzību. Turklāt Pirmās instances tiesa norādīja, ka daļējs piekļuves atteikums konkrētajam juridiskajam atzinumam, kā arī lēmums publiskot tā ievada rindkopu pierāda, ka Padome bija izvērtējusi minētā atzinuma saturu. Šajā sakarā tiesa pārsūdzētā sprieduma 69.–80. punktā pauda šādu viedokli: “69. Ir jāuzsver, ka iestādes pienākums ir katrā konkrētajā lietā novērtēt, vai dokumenti, kuru publiskošanu lūdz, tiešām ir to izņēmumu skaitā, kas ir minēti Regulā Nr. 1049/2001 (pēc analoģijas attiecībā uz Lēmumu 94/90 skat. Tiesas 2000. gada 11. janvāra spriedumu apvienotajās lietās C-174/98 P un C-189/98 P Nīderlande un van der Wal/Komisija, Recueil, I-1. lpp., 24. punkts). 70. Šajā lietā ir jākonstatē, ka attiecīgais dokuments ir Padomes juridiskā dienesta atzinums par priekšlikumu Padomes direktīvai, ar kuru nosaka minimālos standartus patvēruma meklētāju uzņemšanai dalībvalstīs. 71. Tomēr apstāklis, ka attiecīgais dokuments ir juridiskais atzinums, pats par sevi nevar pamatot piesauktā izņēmuma piemērošanu. Kā iepriekš tika atgādināts, ikviens izņēmums no pieejas tiesībām iestāžu dokumentiem, uz ko attiecas Regula Nr. 1049/2001, ir jāinterpretē un jāpiemēro šauri (šajā sakarā skat. Pirmās instances tiesas 2000. gada 13. septembra spriedumu lietā T-20/99 Denkavit Nederland/Komisija, Recueil, II-3011. lpp., 45. punkts). 72. Tāpēc Pirmās instances tiesai ir jāpārbauda, vai konkrētajā lietā Padome, piemērojot Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta otro ievilkumu un uzskatot, ka attiecīgā juridiskā atzinuma publiskošana kavētu pieļaujamo šāda veida dokumenta aizsardzību, nav pieļāvusi kļūdu vērtējumā. 73. Lai pamatotu savu atteikumu publiskot visu attiecīgā juridiskā atzinuma tekstu, Padome būtībā apstrīdētajā lēmumā apgalvo, ka tās juridiskā dienesta atzinumi ir nozīmīgs instruments, kas tai ļauj pārliecināties par tās aktu atbilstību Kopienas tiesībām un ļauj virzīt diskusijas par iesaistītajiem juridiskajiem aspektiem. Tā uzsver arī to, ka šāda publiskošana varētu radīt neskaidrības par šādu atzinumu rezultātā pieņemto likumdošanas aktu likumīgumu. Padome atsaucas arī uz iepriekš minētajiem ģenerāladvokāta Džeikobsa secinājumiem lietā C-350/92 Spānija/Padome, kas bija pamatā [Tiesas 1995. gada 13. jūlija] spriedumam (Recueil, I-1985. lpp.), kā arī uz [Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 1998. gada 3. marta] rīkojumu lietā T-610/97 R Carlsen u.c./Padome (Recueil, II-485. lpp.) un [Pirmās instances tiesas 2000. gada 8. novembra] spriedumu lietā T-44/97 Ghignone u.c./Padome (Recueil FP, I-A-223. un II-1023. lpp.). 74. Ir tiesa, ka šāds pamatojums, kas attiecas uz minēto aizsardzības nepieciešamību, šķietami attiecas uz visiem Padomes juridiskajiem atzinumiem par likumdošanas aktiem, nevis konkrēti uz minēto juridisko atzinumu. Tomēr Padomes sniegtā pamatojuma vispārējo raksturu pamato tas, ka papildu informācijas norādīšana, īpaši atsaucoties uz attiecīgā juridiskā atzinuma saturu, atņemtu attiecīgā izņēmuma mērķi. 75. Turklāt, lai gan Padome vispirms atteica prasītājam pieeju attiecīgajam juridiskajam atzinumam, no apstrīdētā lēmuma izriet, ka tā beigās piekrita publiskot vienīgo attiecīgā atzinuma ievada rindkopu. Saskaņā ar šajā ievada rindkopā minēto attiecīgais atzinums tostarp ietver juridiskā dienesta padomus attiecībā uz jautājumu par Kopienu kompetenci trešo valstu pilsoņu pieejas darba tirgum jomā. 76. No tā izriet, ka nav pamatots iebildums, saskaņā ar kuru Padome nav izskatījusi attiecīgā juridiskā atzinuma saturu, lai izteiktos par pieejas lūgumu, par kuru ir strīds. 77. Kas attiecas uz to, cik atbilstoša ir Padomes apstrīdētajā lēmumā identificētā atzinuma aizsardzības nepieciešamība, Pirmās instances tiesa uzskata, ka attiecīgā juridiskā atzinuma publiskošana sabiedrībai darītu zināmas Padomes iekšējās sarunas par Kopienas kompetenci trešo valstu pilsoņu pieejas darba tirgum jomā un, plašākā nozīmē, par likumdošanas akta, uz kuru tas attiecas, likumīgumu. 78. Šāda atzinuma publiskošana, ņemot vērā šo dokumentu īpašo raksturu, varētu izraisīt šaubas par attiecīgā likumdošanas akta likumīgumu. 79. Turklāt ir svarīgi konstatēt, ka Padomei ir pamats uzskatīt, ka tās juridiskā dienesta atzinumu, ko sastāda pēc citu šīs iestādes dienestu lūguma vai kuri tiem vismaz ir adresēti, neatkarība var būt aizsargājamas intereses. Šajā sakarā prasītājs nav izskaidrojis, kā konkrētajos lietas apstākļos juridiskā atzinuma publiskošana veicinātu Padomes juridiskā dienesta aizsardzību pret neleģitīmu ārēju ietekmi. 80. Ņemot vērā iepriekš minēto, Padome nav pieļāvusi kļūdu vērtējumā, uzskatot, ka pastāvēja intereses aizsargāt attiecīgo juridisko atzinumu.”