Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurence – Savienības tiesību normas – Pārkāpumi – Atzīšana par vainojamu – Mātessabiedrība un meitassabiedrības – Ekonomiska vienība – Novērtējuma kritēriji

(EKL 81. un 82. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts)

2. Konkurence – Savienības tiesību normas – Pārkāpumi – Atzīšana par vainojamu – Mātessabiedrība un meitassabiedrības – Ekonomiska vienība – Novērtējuma kritēriji

(EKL 81. un 82. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts)

3. Tiesvedība – Spriedumu pamatošana – Apjoms

(Tiesas Statūtu 36. pants)

4. Apelācija – Pamati – Kļūda tiesību piemērošanā

(EKL 225. pants; Tiesas Statūtu 58. panta pirmā daļa)

Summary

1. Īpašajā gadījumā, kad mātessabiedrībai pilnībā pieder tās meitassabiedrības, kas ir izdarījusi Savienības konkurences tiesību pārkāpumu, kapitāla daļas, pirmkārt, šī mātessabiedrība var īstenot izšķirošu ietekmi uz šīs meitassabiedrības rīcību un, otrkārt, pastāv atspēkojama prezumpcija, ka minētā mātessabiedrība faktiski īsteno izšķirošu ietekmi uz tās meitassabiedrības rīcību. Šādos apstākļos pietiek, ka Komisija pierāda, ka viss meitassabiedrības kapitāls pieder tās mātessabiedrībai, lai prezumētu, ka pēdējā īsteno izšķirošu ietekmi uz šīs meitassabiedrības komercdarbības politiku. Līdz ar to Komisija var uzskatīt mātessabiedrību par solidāri atbildīgu par tās meitassabiedrībai uzliktā naudas soda samaksu, ja vien šī mātessabiedrība, kurai ir jāatspēko šī prezumpcija, neiesniedz pietiekamus pierādījumus, lai pierādītu, ka tās meitassabiedrība rīkojas tirgū autonomi.

Ņemot vērā, ka šī prezumpcija ir atspēkojama, tās sekas nav automātiska mātessabiedrības, kurai pilnībā pieder tās meitassabiedrības kapitāla daļas, vainošana pārkāpumā, jo tas būtu pretēji personiskās atbildības principam, uz kuru ir balstītas Savienības konkurences tiesības. Lai atspēkotu šo prezumpciju, mātessabiedrībai ir jāiesniedz Savienības tiesai novērtēšanai ikviens fakts, kas attiecas uz organizatoriskajām, ekonomiskajām un juridiskajām saiknēm starp to un tās meitassabiedrību, lai pierādītu, ka tās nav viena saimnieciska vienība.

(sal. ar 39. un 40. un 50.–52. punktu)

2. Kontrolakciju sabiedrība var būt solidāri atbildīga par Savienības konkurences tiesību normu pārkāpumu, ko izdarījusi šī koncerna meitassabiedrība, kuras pamatkapitāls tai tieši nepieder, ja vien šī kontrolakciju sabiedrība īsteno izšķirošu ietekmi uz iepriekš minēto meitassabiedrību, pat ja tas notiek netieši, izmantojot starpposmā esošu sabiedrību. Tas tā ir gadījumā, kad meitassabiedrība savu uzvedību tirgū nenosaka autonomi attiecībā uz šo iestarpināto sabiedrību, kura savukārt arī savu uzvedību tirgū nenosaka autonomi, bet gan būtībā īsteno kontrolakciju sabiedrības dotus norādījumus. Šādā gadījumā kontrolakciju sabiedrība, iestarpinātā sabiedrība un, visbeidzot, meitassabiedrība veido vienu saimniecisku vienību un tātad tās veido vienu uzņēmumu Savienības konkurences tiesību izpratnē.

Īpašajā gadījumā, kad kontrolakciju sabiedrībai pilnībā pieder iestarpinātās sabiedrības kapitāla daļas, kurai savukārt pilnībā pieder meitassabiedrības kapitāla daļas, kura ir Savienības konkurences tiesību normu pārkāpēja, pastāv atspēkojama prezumpcija, saskaņā ar kuru šī kontrolakciju sabiedrība īsteno izšķirošu ietekmi uz iestarpināto sabiedrību un netieši caur šo pēdējo sabiedrību kontrolakciju sabiedrība ietekmē arī iepriekš minētās meitassabiedrības rīcību. Tādējādi šajā īpašajā gadījumā Komisija ir tiesīga uzlikt pienākumu kontrolakciju sabiedrībai solidāri maksāt naudas sodu, kas ir uzlikts grupas meitassabiedrībai, ja vien šī kontrolakciju sabiedrība neatspēko iepriekš minēto prezumpciju un nepierāda, ka vai nu iestarpinātā sabiedrība, vai arī iepriekš minētā meitassabiedrība savu uzvedību tirgū nosaka autonomi.

(sal. ar 86.–89. punktu)

3. Sprieduma pamatojumā skaidri un nepārprotami ir jābūt norādītai Vispārējās tiesas argumentācijai, lai ieinteresētās personas varētu uzzināt pieņemtā lēmuma pamatojumu un lai Tiesa varētu veikt tiesas kontroli.

Spriedums, kurā Vispārējā tiesa ir aprobežojusies ar vispārīgu apgalvojumu, skaidri un nepārprotami nenorādot šāda secinājuma pamatā esošos argumentus, un kurā tātad nav norādīti iemesli, kuri ir iepriekš minētā secinājuma pamatā, ir tāds spriedums, kurā nav norādīts pamatojums.

(sal. ar 59., 61. un 62. punktu)

4. Vispārējā tiesa pieļauj kļūdu tiesību piemērošanā tad, ja saistībā ar meitassabiedrības, kas ir izdarījusi Savienības konkurences tiesību pārkāpumu, rīcības izvērtējumu tā neizskata pēc būtības tos pierādījumu elementus, ar ko var pierādīt meitassabiedrības autonomiju no tās mātessabiedrības, un noraida apelācijas sūdzības iesniedzēju argumentus atsaucoties vienīgi uz judikatūru. Šajā ziņā tad, ja Vispārējai tiesai šīs judikatūras izpratnē ir pienākums vērtēt katru pierādījumu attiecībā uz saimniecisko, juridisko un organizatorisko saikni starp mātessabiedrību un meitassabiedrību, ar ko varētu pierādīt, ka meitassabiedrības rīcība ir autonoma no tās mātessabiedrības un ka līdz ar to šīs divas sabiedrības nav viena saimnieciska vienība, tad tai ir jāņem vērā un konkrēti jāpārbauda fakti, ar ko apelācijas sūdzības iesniedzējas varētu pierādīt meitassabiedrības autonomiju, īstenojot savu komercdarbības politiku, lai pārbaudītu, vai Komisija nav pieļāvusi kļūdu vērtējumā, uzskatot šos pierādījumus par nepietiekamiem, lai šajā gadījumā pierādītu, ka šī meitassabiedrība un mātessabiedrība neveido vienu saimniecisku vienību.

Šāda pārbaude bija vajadzīga vēl jo vairāk tādēļ, ka meitassabiedrības autonomija tās komercdarbības politikas īstenošanā ir daļa no atbilstošo pierādījumu kopuma, ar ko sabiedrības – apelācijas sūdzības iesniedzējas var atspēkot prezumpciju par mātessabiedrības izšķirošo ietekmi uz meitassabiedrības darbību, tie ir pierādījumu elementi, kuru raksturs un nozīme atšķiras atkarībā no katras lietas īpašajiem apstākļiem.

(sal. ar 75.–78. punktu)