ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu –

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

– Direktīvas 77/388/EEK: Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), interpretācija – Dalībvalstu iespēja saglabāt atbrīvojumus no nodokļa, atmaksājot iepriekšējā posmā samaksāto nodokli – Atbrīvojuma no nodokļa saglabāšana valsts tiesiskajā regulējumā, atmaksājot nodokli, kas samaksāts par atsevišķiem transporta pakalpojumiem – Operators, kas personām, kuras ceļo ar lidmašīnu, sniedz autostāvvietas pakalpojumu apvienojumā ar pārvadājumu no autostāvvietas uz lidostu – Darbība, kas saistībā ar PVN ir jāuzskata par vienotu pakalpojumu vai vairākiem atsevišķiem pakalpojumiem
7

Likumā Nr. 235/2004 par pievienotās vērtības nodokli (turpmāk tekstā – “Likums par PVN”) ir ietverts 89. pants ar nosaukumu “Īpašs režīms ceļojumu pakalpojumiem”, un tas redakcijā, kas bija spēkā 2008. gadā, ir šāds: “1) Ceļojuma pakalpojuma sniedzējam, kurš klientam sniedz ceļojuma pakalpojumu pats savā vārdā, jāpiemēro īpašs režīms. 2) Šī likuma mērķiem: a) “ceļojuma pakalpojuma sniedzējs” nozīmē nodokļa maksātāju, kurš klientam sniedz ceļojuma pakalpojumu; b) “klients” ir persona, kurai tiek sniegts ceļojuma pakalpojums; c) “ceļojuma pakalpojums” ir tāda pakalpojuma sniegšana klientam, kas ietver tūrisma pakalpojumu un vajadzības gadījumā – preču kombināciju, ja tūrisma pakalpojumi un preces tiek pirkti no citiem nodokļa maksātājiem; ceļojuma pakalpojuma sniegšana tiek uzskatīta par viena atsevišķa pakalpojuma sniegšanu arī tad, ja ceļojuma pakalpojuma īstenošanai tiek izmantoti vairāki no citiem nodokļa maksātājiem nopirkti tūrisma pakalpojumi un vajadzības gadījumā – preces; par ceļojuma pakalpojuma sniegšanu tiek uzskatīta arī tāda pakalpojuma sniegšana klientam, kas ietver tikai vienu nopirktu tūrisma pakalpojumu, ko veido izmitināšanas vai transporta pakalpojums.”
2.

Tiesību aktu tuvināšana — Būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras — Pretendenti — Valsts tiesiskais regulējums, ar ko tiek izslēgti īpašas juridiskas formas kandidāti — Nepieļaujamība — Uzņēmējs — Jēdziens — Kvalifikācija, kas ir neatkarīga no attiecīgo pakalpojumu tiešas sniegšanas no uzņēmēja pašu līdzekļiem, tā juridiskās formas un no tā pastāvīgas dalības tirgū (Padomes Direktīva 93/37) (sal. ar 32.–35. punktu)
Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 9. jūlija rīkojumu lietā C‑177/10 R

Alcoa Trasformazioni

/Komisija – Pieteikums par Komisijas 2009. gada 19. novembra Lēmuma C(2009) 8112, galīgā redakcija, par valsts atbalstu C 38/A/2004 (ex NN 58/2004) un C 36/B/2006 (ex NN 38/2006), ko Itālijas Republika īstenojusi par labu

Alcoa Trasformazioni srl

, piemērošanas apturēšanu
Tiesas (piektā palāta) 2010. gada 22. novembra rīkojums – Selipar – Sociedade Unipessoal/Fazenda Pública

(lieta C‑199/10)

Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa – EKL 56. un 58. pants – Dividenžu aplikšana ar nodokli – Nodokļa ieturējums ienākumu gūšanas vietā – Valsts nodokļu tiesību akti, kuros paredzēta sabiedrībām rezidentēm izmaksātu dividenžu atbrīvošana no nodokļa

1. Kopienu tiesības – Principi – Vienlīdzīga attieksme – Diskriminācija pilsonības dēļ – Attiecības starp EKL 12. pantu un EKL 43. un 56. pantu (EKL 12., 43. un 56. pants) (sal. ar 23. un 24. punktu)

2. Kapitāla brīva aprite – Ierobežojumi – Nodokļu tiesību akti – Sabiedrību ienākuma nodoklis – Dividenžu aplikšana ar nodokli (EKL 56. un 58. pants) (sal. ar 36.–38., 40., 41. un 43. punktu un rezolutīvo daļu)

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Supremo Tribunal Administrativo – Tādu valsts nodokļu tiesību aktu, kuros noteikts, ka par dividendēm, ko sabiedrība rezidente izmaksā sabiedrībai nerezidentei, kurai pieder mazāk nekā 25 % kapitāla daļu sabiedrībā, kas izmaksā dividendes, ir jāmaksā nodoklis, saderība ar EKL 12., 43. un 56. pantu un 58. panta 3. punktu (tagad – LESD 18., 49. un 63. pants un 65. panta 3. punkts) un Padomes 1990. gada 23. jūlija Direktīvas 90/435/EEK par kopēju nodokļu sistēmu, ko piemēro mātes uzņēmumiem un meitas uzņēmumiem, kas atrodas dažādās dalībvalstīs (OV L 225, 6. lpp.), 5. panta 1. punktu – Abu attiecīgo valstu noslēgtajā konvencijā par nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu paredzēta nodokļa iekasēšana ienākumu gūšanas vietā ar likmi 15 % – Sabiedrībām rezidentēm izmaksātu dividenžu atbrīvošana no nodokļa

Rezolutīvā daļa:

EKL 56. un 58. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu no divu dalībvalstu noslēgtas konvencijas par nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu izrietošu nodokļu režīmu, kurā paredzēta nodokļa iekasēšana ienākumu gūšanas vietā ar likmi 15 % par dividendēm, kuras šajā dalībvalstī reģistrēta sabiedrība izmaksā citā dalībvalstī reģistrētai sabiedrībai, lai gan pirmās dalībvalsts tiesiskais regulējums atbrīvo no šīs iekasēšanas dividendes, kuras tiek izmaksātas sabiedrībai rezidentei. Tas tā nebūtu tikai tad, ja ienākumu gūšanas vietā iekasēto nodokli varētu atskaitīt no otrajā dalībvalstī maksājamā nodokļa atšķirīgās attieksmes izraisītajā apmērā. Iesniedzējtiesai jāpārliecinās, vai šāda atšķirīgas attieksmes neitralizācija netiek īstenota, piemērojot 1993. gada 26. oktobrī starp Portugāles Republiku un Spānijas Karalisti noslēgtās konvencijas par nodokļu dubultas uzlikšanas un izvairīšanās no nodokļu maksāšanas novēršanu ienākuma nodokļu jomā noteikumu kopumu.
“19

Tomēr nevar atzīt, ka šajā lietā pastāvētu atvainojama maldība, jo, pirmkārt, prasības termiņa aprēķināšanai prasītāja nav piemērojusi Reglamenta 101. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktu atbilstoši to skaidrajam formulējumam, bet gan saskaņā ar interpretāciju, ko cita iestāde sniegusi citai normai, kuras formulējums ir citāds un kas ietverta citā tiesiskajā regulējumā, kas piemērojams procedūrai šajā citā iestādē. Jāatzīst — lai gan prasītāja to nav apgalvojusi —, ka attiecīgās iestādes, proti, Pirmās instances tiesas, rīcība to nav mudinājusi šādi rīkoties.
Keywords

Summary



Keywords

Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Netiešie nodokļi, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai – Kapitāla nodoklis, ko iekasē no kapitāla sabiedrībām

(Padomes Direktīvas 69/335 11. panta a) punkts un 12. panta 1. punkta a) apakšpunkts)

Summary

Ar Direktīvu 69/335 par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai, un it īpaši tās 11. panta a) punktu un 12. panta 1. punkta a) apakšpunktu tiek pieļauts dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru, lai novērstu iespējamu izvairīšanos no nodokļu maksāšanas saistībā ar nekustamas mantas atsavināšanu sabiedrību starpā, vērtspapīru atsavināšana tiek aplikta ar īpašuma atsavināšanas nodokli, ja šī vērtspapīru atsavināšana attiecas uz tādu uzņēmējsabiedrību kapitāla daļām, kuru aktīvi vismaz 50 % apmērā ir nekustama manta, un ja pircējs attiecīgās atsavināšanas iznākumā iegūst stāvokli, kurš tam ļauj īstenot kontroli pār attiecīgo uzņēmumu, pat tad, ja, pirmkārt, viņam nav bijis nodoma izvairīties no nodokļu maksāšanas un, otrkārt, ja šīs uzņēmējsabiedrības pilnībā darbojas, un ja nekustamo mantu nevar nodalīt no minēto uzņēmējsabiedrību veiktās saimnieciskās darbības.

(sal. ar 21. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Subject of the case

Rezolutīvā daļa



Keywords

Pagaidu noregulējums

–

Piemērošanas apturēšana

–

Vispārējās tiesas spriedums, par kuru iesniegta apelācijas sūdzība (LESD 278. pants; Tiesas Statūtu 60. pants; Padomes Regulas Nr. 1683/2004 un Nr. 126/2010) (sal. ar 39.

–

49. punktu)

Subject of the case

Priekšmets

Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2009. gada 17. jūnija spriedumu lietā T‑498/04 Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group /Padome, ar kuru Vispārējā tiesa attiecībā uz Zheijiang Xinan Chemical Industrial Group Co. Ltd. atcēla Padomes 2004. gada 24. septembra Regulas (EK) Nr. 1683/2004, ar ko uzliek antidempinga nodevu tāda glifosāta importam, kura izcelsme ir Ķīnas Tautas Republikā (OV L 303, 1. lpp.), 1. pantu – Padomes 1995. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 56, 1. lpp.), 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta interpretācija – Uzņēmuma, kas attīstās tirgus ekonomikā, statuss

Rezolutīvā daļa

Rezolutīvā daļa:

1) izbeigt tiesvedību par pieteikumu par pagaidu noregulējumu, ko iesniedza Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group Co. Ltd .;

2) lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.
7

CA 2006 1000. pantā ir paredzēts šādi: “1. Ja reģistra vadītājam ir pamats aizdomām, ka sabiedrība neveic nekādas darbības, viņš ar vēstules starpniecību var lūgt sniegt informāciju, vai tā veic kādas darbības. 2. Ja reģistra vadītājs mēneša laikā kopš vēstules nosūtīšanas nav saņēmis atbildi, divu nedēļu laikā pēc šī mēneša termiņa izbeigšanās viņš nosūta ierakstītu vēstuli, atsaucoties uz pirmo vēstuli un norādot a) ka uz to nav saņemta nekāda atbilde un b) ja mēneša laikā kopš šīs vēstules nosūtīšanas netiks saņemta nekāda atbilde uz to, Gazette tiks publicēts paziņojums, ka sabiedrība tiks svītrota no reģistra. 3. Ja reģistra vadītājs a) saņem vēstuli, kurā norādīts, ka sabiedrība neveic nekādas darbības, vai b) nesaņem atbildi mēneša laikā pēc otrās vēstules nosūtīšanas, viņš Gazette var publicēt paziņojumu, kuru pa pastu nosūta arī minētajai sabiedrībai, norādot, ka trīs mēnešus pēc paziņojuma publicēšanas dienas tajā minētās sabiedrības nosaukums tiks dzēsts no uzņēmumu reģistra un sabiedrība tiks likvidēta, ja vien nebūs pamata to nedarīt. 4. Pēc paziņojumā minētā termiņa izbeigšanās, ja vien sabiedrība pirms minētā termiņa izbeigšanās nav radījusi pamatu to nedarīt, reģistra vadītājs sabiedrības nosaukumu no reģistra var svītrot. 5. Reģistra vadītājs Gazette publicē paziņojumu, ka sabiedrības nosaukums no reģistra ir ticis svītrots. 6. Sabiedrība ir likvidēta kopš paziņojuma publicēšanas Gazette. 7. Tomēr a) katram administratoram, direktoram un partnerim (vajadzības gadījumā) saglabājas atbildība un pie tās var saukt tā, it kā sabiedrība nebūtu likvidēta, un b) neviens šī panta noteikums neliedz tiesai likvidēt sabiedrību, kuras vārds no reģistra ir svītrots.”
32

Ar savu pirmo pamatu Manpower norāda, ka attiecībā uz reģistrētās preču zīmes aprakstošo raksturu Apvienotajā Karalistē un Īrijā vārds “manpower” tādā nozīmē, kā to pieņēmusi Pirmās instances tiesa, proti, “darbaspēks”, nav aprakstošs raugoties no darbinieku viedokļa, bet tāds ir no darba devēja viedokļa. Turklāt, tā kā atbilstošie pakalpojumi esot nodarbinātības aģentūras gan darba devējiem, gan darba ņēmējiem, būtu bijis jāsecina, ka vārds “manpower” konkrētajā sabiedrības daļā Apvienotajā Karalistē un Īrijā ļauj uzreiz un bez jebkāda cita konteksta uztvert to kā šo pakalpojumu aprakstu.
13

Pēc piedāvājuma, ko tā ievietoja Tīmekļa vietnē, Hillyard Trading Ltd (turpmāk tekstā — “Hillyard”), Gibraltārā reģistrēta sabiedrība, panāca vienošanos ar Checkprice UK Ltd (turpmāk tekstā — “Checkprice”), Norvičā (Apvienotā Karaliste) reģistrētu sabiedrību, par to, ka tā pārdod pēdējai 3040 kastes ar 24 pudelēm “Smirnoff Ice”, kas nāk no Keiptaunas (Dienvidāfrika).
Keywords

Subject of the case

Rezolutīvā daļa



Keywords

Brīvība veikt uzņēmējdarbību

–

Ierobežojumi

–

Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru jaunu aptieku atvēršanai noteiktā reģionā iepriekš jāsaņem administratīva atļauja

–

Piešķiršanas kritēriji, kas ir saistīti ar apdzīvotības blīvumu un minimālo attālumu starp aptiekām

–

Pieļaujamība

–

Nosacījumi

–

Valsts tiesas veikta pārbaude (LESD 49. pants) (sal. ar 21.

–

38. punktu un rezolutīvo daļu)

Subject of the case

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Consiglio di Stato – EKL 152. un 153. panta interpretācija – Jaunu aptieku atvēršana – Valsts tiesiskais regulējums, ar ko nosaka ierobežojumus atkarībā no iedzīvotāju skaita un paredz nosacījumus jaunu aptieku atvēršanas atļaušanai

Rezolutīvā daļa

Rezolutīvā daļa:

LESD 49. pants pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā, ar kuru ir noteikti ierobežojumi jaunu aptieku izveidošanai un kurā ir paredzēts, ka

– pašvaldībās, kur iedzīvotāju skaits ir mazāks par četriem tūkstošiem, var tikt izveidota viena aptieka un

– pašvaldībās, kur iedzīvotāju skaits pārsniedz četrus tūkstošus, jaunas aptiekas izveidošana ir pakļauta tādiem nosacījumiem, ka iedzīvotāju skaitam ir jāpārsniedz vismaz 50 % no to iedzīvotāju skaita, kas ir vajadzīgs aptiekas izveidošanai, un ka ir jāievēro minimālais attālums no jau esošām aptiekām,

ar nosacījumu, ka šāds tiesiskais regulējums, atkāpjoties no pamatnoteikumiem, ļauj izveidot pietiekamu skaitu aptieku, kuras var nodrošināt atbilstošus farmaceitiskos pakalpojumus vietās, kurām piemīt īpašas demogrāfiskas vai ģeogrāfiskas iezīmes, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.
1)

pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas noslēgts 1999. gada 18. martā un pievienots Padomes Direktīvas 1999/70/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku pielikumā, 5. klauzulas 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neaizliedz dalībvalstij pieņemt tādu valsts tiesisko regulējumu kā Prezidenta dekrēts 164/2004 par noteikumiem attiecībā uz darbiniekiem, kuri pieņemti darbā publiskajā sektorā, pamatojoties uz noteiktu laiku noslēgtu līgumu, kas ar mērķi transponēt konkrēti Direktīvu 1999/70, lai tās noteikumus piemērotu publiskajā sektorā, paredz īstenot preventīvus pasākumus pret secīgu līgumu vai darba attiecību uz noteiktu laiku ļaunprātīgu izmantošanu, kas uzskaitīti šīs klauzulas 1. punkta no a) līdz c) apakšpunktā, ja valsts tiesībās jau ir paredzēts — kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai — “attiecīgs tiesisks pasākums” minētās klauzulas izpratnē, proti, Likuma Nr. 2112/1920 par privātā sektora darbinieku darba līgumu obligātu izbeigšanu 8. panta 3. punkts, taču ar nosacījumu, ka minētais tiesiskais regulējums, pirmkārt, neietekmē preventīvo pasākumu pret līgumu vai darba attiecību uz noteiktu laiku ļaunprātīgu izmantošanu efektivitāti, kas izriet no minētā attiecīgā tiesiskā pasākuma, un, otrkārt, ir saderīgs ar Kopienu tiesībām un it īpaši minētā nolīguma 8. klauzulas 3. punktu;
No EKL 225. panta un Tiesas Statūtu 58. panta izriet, ka apelācijas sūdzību iesniedz tikai par tiesību jautājumiem. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Pirmās instances tiesai ir ekskluzīva kompetence noskaidrot faktus, izņemot gadījumus, kad būtiskas neprecizitātes tās konstatējumos izriet no tai iesniegtajiem lietas materiāliem, un novērtēt šos faktus. Līdz ar to faktu novērtējums, izņemot gadījumus, kad tai iesniegtie pierādījumi ir sagrozīti, nav tiesību jautājums, ko kā tādu apelācijā izskata Tiesa.

(sal. ar 46. punktu)
24

Otrajā jautājumā, kurš ir jāizskata pirmais, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Kopienu tiesības, it īpaši Direktīvas 2004/48 8. panta 3. punkts, lasot to kopsakarā ar Direktīvas 2002/58 6. un 15. pantu, ir pret to, ka dalībvalstis ievieš pienākumu nodot trešām personām, kas ir privātpersonas, privāta rakstura personu datus par datu plūsmu, lai varētu ierosināt civillietu par autortiesību pārkāpumu.
82

Tādējādi uz ceturto jautājumu lietās C-439/07 un C-499/07 jāatbild, ka EKL 43. pants neaizliedz tādus dalībvalsts tiesību aktus, saskaņā ar kuriem dalībvalstī dibināta mātes sabiedrība, kura no meitas sabiedrības, kas dibināta citā dalībvalstī, saņem izmaksāto peļņu, to var atskaitīt no saviem ar nodokli apliekamajiem ienākumiem tikai līdz peļņas summas apmēram tajā taksācijas periodā, kurā peļņas izmaksa ir notikusi, turpretim izmaksātā peļņa būtu atbrīvota pilnībā, ja šī sabiedrība būtu nodibinājusi pastāvīgu uzņēmumu šajā citā dalībvalstī, ar nosacījumu, ka attieksme pret peļņu no šajā citā dalībvalstī dibinātiem uzņēmumiem nav diskriminējoša salīdzinājumā ar attieksmi pret peļņu no salīdzināmiem šīs pirmās valsts uzņēmumiem.
Tiesas (septītā palāta) 2008. gada 21. maija rīkojums – Mihal/Daňový úrad Košice V

(lieta C‑456/07)

Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmā daļa – Sestā PVN direktīva – Nodokļa maksātāji – 4. panta 5. punkta pirmā daļa – Publisko tiesību subjekti – Tiesu izpildītāji – Fiziskas un juridiskas personas

Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Apgrozījuma nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma – Nodokļa maksātāji (Padomes Direktīva 77/388, 4. panta 5. punkta pirmā daļa) (sal. ar 23. punktu)

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Najvyšší súd Slovenskej republiky – 4. panta 5. punkta pirmās daļas interpretācija Direktīvā 77/388/EEK: Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.) – Tādu publisko tiesību subjekta darbību vai darījumu neaplikšana ar nodokli, kas veiktas valsts iestādes statusā – Tiesu izpildītāju, tiem veicot valsts pienākumus, iekļaušana – Tieša iedarbība

Rezolutīvā daļa:

Darbība, ko veic tāda privātpersona kā tiesu izpildītājs, nav atbrīvota no pievienotās vērtības nodokļa tikai tāpēc, ka tā ietver ar valsts iestādes funkcijām saistītu aktu izpildi. Pat pieņemot, ka tiesu izpildītāja pienākumi ietver šādu aktu izpildi, viņš, neietilpstot valsts pārvaldes organizācijā, saskaņā ar pamata lietā aplūkotajiem tiesību aktiem veic savu darbību nevis kā publisko tiesību subjekts, bet gan darbojoties brīvā profesijā un veicot neatkarīgu ekonomisku darbību un līdz ar to uz viņu neattiecas nodokļu atbrīvojums, kas paredzēts 4. panta 5. punkta pirmajā daļā Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze.
ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, 23. pantu nav pretrunā situācija, kad dalībvalsts trešās valsts pilsonim, kurš ir Kopienu pilsoņa laulātais, kas nav izmantojis tiesības uz brīvu pārvietošanos, neļauj izmantot Kopienu tiesību normas par diplomu savstarpējo atzīšanu un brīvību veikt uzņēmējdarbību, un tas neuzliek par pienākumu kompetentām dalībvalsts iestādēm, kuras izsniedz atļauju veikt reglamentētu profesionālu darbību, ņemt vērā diplomus, sertifikātus un citus kvalifikāciju apliecinošus dokumentus, pat ja tie ir iegūti ārpus Eiropas Savienības robežām un ja tie ir atzīti kādā no dalībvalstīm, kā arī ieinteresētās personas attiecīgo pieredzi salīdzinot, no vienas puses, ar kompetencēm, kuras apliecina šie dokumenti, un ar zināšanām un kvalifikāciju, ko pieprasa valsts tiesiskais regulējums, no otras puses.
13

It īpaši tā uzskata, ka Pirmās instances tiesa atteicās atzīt neparedzētu apstākļu esamību, vien konstatējot, ka kļūdu pieļāva Beļģijas Karalistes iestādes, un kļūdaini apgalvojot, ka Beļģijas Karaliste neiesniedza nekādus citus pierādījumus. Tādējādi Pirmās instances tiesa nenorādīja iemeslus it īpaši tam, kāpēc neparedzēti apstākļi, tāsprāt, neizriet no noteiktiem iesniegtajiem pierādījumiem, piemēram, fakta, ka viens no Beļģijas Karalistes ministrijas pārstāvjiem, kurš bija atbildīgs par lietu C-227/06, kuru izskatīja Tiesa, ap 2006. gada 27. decembri pa telefonu sazinājās ar Tiesas kanceleju, kura viņam apstiprināja divu vēstuļu saņemšanas faktu un garantēja, ka viss bija kārtībā, kā arī fakta, ka Pirmās instances tiesa tikai 2007. gada 5. janvārī informēja minēto ministrijas pārstāvi par to, ka netika saņemts prasības pieteikuma oriģināls ar pielikumiem, kas patiesībā tika saņemti 2006. gada 27. decembrī.
Pagaidu noregulējuma tiesnesis nav pieļāvis acīmredzamu kļūdu tiesību piemērošanā attiecībā uz pilnvaru apjomu, kas Eiropas Parlamentam piešķirtas saskaņā ar 1976. gada akta par Eiropas Parlamenta pārstāvju ievēlēšanu vispārējās tiešās vēlēšanās, kas grozīts un pārnumurēts ar Lēmumu 2002/772, 12. pantu, šajā pantā atrodamo frāzi “pieņemt zināšanai” interpretēdams kā norādi par to, ka Parlamentam dalībvalstu oficiāli pasludinātu rezultātu jomā nav nekādas rīcības brīvības.

Faktiski minētajā pantā nepārprotami paredzēts, ka Parlamentam, no vienas puses, ir “jāpieņem zināšanai” dalībvalstu oficiāli pasludinātie rezultāti un, no otras puses, iespējamās domstarpības tam jāizšķir, “pamatojoties tikai uz [šī] akta noteikumiem”, turklāt “izņemot tādas domstarpības, kas rodas to dalībvalstu tiesību normu dēļ, uz kurām norādīts šajā aktā”. No tā izriet, ka minētā 12. panta teksts pirmajā brīdī liek domāt par tā sašaurinātu interpretāciju. Tāpat attiecībā uz Parlamenta locekļu pilnvaru pārbaudi 1976. gada akta 12. pants un Eiropas Parlamenta iekšējā reglamenta 3. panta 3. punkts tam piešķir pilnvaras lemt par katra sava jaunievēlētā deputāta mandāta spēkā esamību, kā arī par pilnvaru apstrīdēšanu, kas varētu notikt, pamatojoties uz 1976. gada akta noteikumiem, taču attiecīgi “izņemot [tādas domstarpības], kas rodas to dalībvalstu tiesību normu dēļ, uz kurām norādīts šajā aktā”, un “izņemot tās domstarpības, kuras rodas saistībā ar dalībvalstu vēlēšanu likumiem”. Šie izņēmumi ir uzskatāmi arī par skaidrām norādēm par to, ka Parlamentam nav vispārējas kompetences lemt par dalībvalstu vēlēšanu procedūru tiesiskumu, ievērojot Kopienu tiesības.

(sal. ar 30.–32. un 35. punktu)