2

Būtiskie tiesvedības rašanās fakti pārsūdzētā sprieduma 23.–66. punktā ir izklāstīti šādi: “23 Prasītāja tika pieņemta darbā pārbaudāmā ierēdņa statusā no 2005. gada 1. septembra un strādāja no minētā datuma līdz 2008. gada 31. decembrim vienā no Tiesas Tulkošanas ģenerāldirekcijas tulkošanas nodaļām par juristi lingvisti. Viņa tika apstiprināta ierēdņa statusā 2006. gada 1. jūnijā. 24 2005. gada decembrī X k‑dze tika pieņemta darbā par juristi lingvisti šajā pašā tulkošanas nodaļā un tajā pašā grupā, kurā darbojās prasītāja, līgumdarbinieka palīguzdevumiem statusā. X k‑dze ir W k‑ga sieva, kas vēlāk tika iecelts par personu, kas norīkota pie Tiesas sekretāra. 25 Prasītāja bija atbildīga par dažu X k‑dzes veikto tulkojumu rediģēšanu. Viņa apgalvo, ka, strādājot šajā statusā, viņa drīz vien secināja X k‑dzes veikto tulkojumu slikto kvalitāti, kā arī to, ka X k‑dze neievēro norādījumus un termiņus. 26 Prasītāja apgalvo, ka daudzkārt viņa un daži viņas kolēģi, tostarp viņas grupas vadītājs, ir informējuši nodaļas vadītāju Y k‑gu par apgalvoto X k‑dzes nekompetenci. Prasītāja norāda, ka nodaļas vadītājs esot sistemātiski ignorējis kritiku attiecībā uz X k‑dzes darbu, un tā iemesls, pēc prasītājas domām, bija ilgstošas draudzīgas attiecības starp nodaļas vadītāju un X k‑dzi. Turklāt prasītājas profesionālā situācija nodaļā esot pasliktinājusies pēc tam, kad viņa bija ziņojusi savas nodaļas vadītājam par X k‑dzes veikto darbu neatbilstību. Savukārt Tiesa apstrīd šo notikumu versiju, it īpaši to, ka būtu pastāvējusi kāda īpaši labvēlīga attieksme par labu X k‑dzei, kā arī prasītājas priekšnieku bezdarbību. 27 2006. gada aprīlī viens starpgadījums esot pastiprinājis prasītājas pārliecību, ka X k‑dze bauda īpaši labvēlīgu attieksmi nodaļā. Proti, pēc tam, kad prasītāja bija konstatējusi kāda X k‑dzes veiktā tulkojuma nepilnīgumu un pieprasījusi X k‑dzei to papildināt, X k‑dze nosūtīja jauno dokumentu sekretariātam ar norādi “darbs pabeigts”, lai gan saskaņā ar iekšējiem dienesta noteikumiem tas bija jānodod atpakaļ prasītājai, lai viņa vēlreiz veiktu rediģēšanu. Vēlāk prasītāja esot paziņojusi Y k‑gam par šo starpgadījumu, pieprasot veikt attiecībā uz X k‑dzi kādus stingrus pasākumus, taču Y k‑gs esot atteicies to darīt. 28 Prasītāja sūdzējās direktoram, kurš bija atbildīgs par viņas nodaļu, par sava nodaļas vadītāja attieksmi, ko viņa raksturoja kā “nepiemērotu un naidīgu”. 29 Atbilstoši informācijai, ko sniegusi Tiesa, 2006. gada 10. decembra sanāksmē direktors paskaidroja prasītājai X k‑dzes pieņemšanas darbā iemeslus. Prasītāja apgalvo, ka šīs sanāksmes laikā direktors tāpat esot atzinis, ka X k‑dzei ir bijuši sarežģījumi attiecībās ar citiem nodaļas darbiniekiem un ka pagātnē viņa divas reizes nebija izturējusi Eiropas Personāla atlases biroja (EPSO) organizētos atklātos konkursus attiecībā uz juristu lingvistu posteņiem Tiesā. Tiesa apstrīd izteikumu, ko prasītāja piedēvējusi viņas bijušajam direktoram, patiesumu. 30 2007. gada 14. maijā prasītāja konstatēja tulkošanas kļūdas Tiesas spriedumā, ko bija tulkojusi X k‑dze. Viņa par to informēja savu nodaļas vadītāju Y k‑gu. 31 2007. gada 25. maijā prasītāja 2006. gada novērtējuma procedūrā satikās ar Tulkošanas ģenerāldirekcijas ģenerāldirektoru, kas rīkojās novērtētāja apelācijas instancē statusā. Prasītāja norāda, ka viņa informēja ģenerāldirektoru par sarežģījumiem, ar kuriem viņa saskārusies tādēļ, ka nodaļas vadītājs Y k‑gs izrādot īpaši labvēlīgu attieksmi pret vienu viņas grupas locekli, bet nav konkrēti minējusi X k‑dzi. Pēc prasītājas apgalvotā, ģenerāldirektors esot bijis uzreiz sašutis un esot ierosinājis organizēt iekšējo auditu, lai noteiktu, vai pret viņas norādīto personu, kas ir kandidāte uz jurista lingvista posteni, netiek izrādīta īpaši labvēlīga attieksme. Prasītāja apgalvo, ka pēc tam, kad ģenerāldirektors bija uzzinājis, ka runa ir par X k‑dzi, kas ir pie Tiesas sekretāra norīkotās personas sieva, viņš piedāvāja viņai pāriet citā ģenerāldirekcijā. Tiesa apstrīd izteikumu, ko prasītāja piedēvējusi ģenerāldirektoram, patiesumu. 32 Prasītāja apgalvo, ka bija brīdinājusi savus priekšniekus par īpaši labvēlīgu attieksmi, ko viņas nodaļas vadītājs izrāda pret X k‑dzi, 2007. gada 23. novembra elektroniskā pasta vēstulē, dienesta piezīmē, kas nosūtīta saistībā ar 2007. gada novērtējumu, un, visbeidzot, elektroniskā pasta vēstulē, kas tika nosūtīta tostarp Tiesas sekretāram 2008. gada 11. novembrī. 33 Starplaikā, 2008. gada 10. jūlijā, nodaļas vadītājs Y k‑gs pieņēma lēmumu pārcelt prasītāju citā grupā šajā pašā nodaļā, motivējot ar to, ka viņai ir konflikta attiecības ar savas grupas vadītāju. Prasītāja apgalvo, ka šo motīvu patiesums esot apšaubāms, jo, pirmkārt, minētajam grupas vadītājam bija jau drīz jāpāriet uz darbu Eiropas Savienības Padomē un, otrkārt, viņš nebija zinājis par iemesliem, kuru dēļ viņa attiecības ar prasītāju varētu tikt kvalificētas kā konflikts, līdz viņš pats pārrunājis ar nodaļas vadītāju. Tomēr prasītāja nav iesniegusi sūdzību par šo lēmumu par grupas maiņu. 34 2008. gada septembra sākumā prasītāja vērsās pie viena no padomdevējiem psiholoģiskas vardarbības jautājumos, kas ieviesti ar [Tiesas sekretāra 2006. gada 20. novembra paziņojumu par cilvēka cieņas ievērošanu]. 35 2008. gada novembrī prasītājai tika piedāvāts viņas darba dokumentu apriti turpmāk veikt elektroniskā, nevis fiziskā veidā. 36 2008. gada 9. decembrī, izvesta no pacietības ar apgalvoto psiholoģisko vardarbību no viņas nodaļas vadītāja puses, prasītāja nosūtīja visiem savas nodaļas darbiniekiem elektroniskā pasta vēstuli, kurā – atbilstoši prasītājai iesniegtajai versijai franču valodā – bija teikts: “Cienījamie kolēģi, no rītdienas es vairs nebūšu Jūsu kolēģe, un tas ir labi pārdomāts lēmums, kurš tomēr būtu nedaudz jāizskaidro tiem, kas nav lietas kursā, lai nebūtu tā, ka kāds jūtas aizvainots. Kā lielākā daļa no Jums jau varēja saprast, nodaļas vadītāja attieksme pret mani ir kļuvusi īpaši naidīga un reizēm pavisam nepieklājīga – un šeit (runājot par viņa attieksmi) es izsakos ļoti saudzīgi – kopš laika, kad es biju pievērsusi uzmanību faktam, ka viņa nespēja nodalīt sociālas un profesionālas attiecības ir ļoti negatīvi ietekmējusi nodaļas funkcionēšanu un darba apstākļus redaktoriem, kuriem savā darbā nācies sastapties ar nodaļas vadītāja ļoti vecu paziņu, kas strādā mūsu nodaļā ar pagaidu darbinieka līgumiem gandrīz divus gadus. Neesmu vienīgā, kam traucē šī situācija, bet izskatās, ka esmu vienīgā, kas uzdrīkstējusies skaidri izteikt savu viedokli, tostarp par to, ka tā ir necieņa pret pārējiem, kas strādā mūsu nodaļā, jo privileģēta attieksme pret savām paziņām diemžēl ir uz citu rēķina – uz to personu rēķina, kas ienākuši šajā dienestā pēc EPSO konkursiem vai pateicoties savām zināšanām un spējām, bez jebkādiem draugiem, ģimenes locekļiem vai citādām attiecībām Tiesā. Pats par sevi saprotams, ka reakcija ir bijusi un paliek asa, un tas ietekmē mana darba apstākļus. Tomēr es uzskatu, ka tādas vērtības kā godīgums, pieklājība un cieņa ir daudz svarīgākas nekā, teiksim, kāds amata paaugstinājuma puspunkts. Aizņemtais amats nevienam nedod tiesības attiekties pret citiem nepienācīgi vai iedomīgi, it īpaši tīri personīgo iemeslu dēļ, kurus jebkurš no Jums, kas apzinās situāciju mūsu nodaļā no 2005. gada decembra līdz 2007. gada jūnijam, var pats izvērtēt. Tiem, kas man vairākkārt teikuši, ka neko nevar pretstatīt personām, kuras sasaista personīgas attiecības, un ka šeit nekas nemainīsies, ir labas ziņas – tieši pretēji, daudz kas jau ir mainījies un drīzumā mainīsies vēl vairāk. Vislabākais pierādījums tam ir fakts, ka pašlaik mūsu nodaļā darbā ir pieņemti EPSO konkursu veiksmīgie kandidāti vai tie, par kuriem nav nekādu šaubu par to, ka viņi tikuši pieņemti darbā, pamatojoties uz viņiem piemītošo vērtību, nevis, piemēram, tāpēc, ka viņi pazīst kādu cilvēku nezin cik ilgu laiku. Tiem, kam nekas nevar sabojāt apetīti, novēlu labu apetīti! [..] P.S. Es gribētu izteikt lielu pateicību tiem no Jums, kas balsojuši par mani [personāla komitejas] vēlēšanās (gandrīz 350 balsis, kas ir ļoti labs rezultāts), un par e‑pastiem un citā veidā pausto atbalstu, ko es esmu saņēmusi. Tā gan ir pozitīva pieredze, ka tik liela cilvēku grupa līdzīgi uzskata, ka daudz kas jāmaina ne tikai mūsu nodaļā, bet arī iestādē. Šobrīd izredzes to panākt ir daudz labākas, nekā bija līdz šim.” 37 Ar tās pašas dienas elektroniskā pasta vēstuli jaunajam direktoram, kas kļuvis atbildīgs par viņas nodaļu, kopiju nosūtot Tulkošanas ģenerāldirekcijas ģenerāldirektoram, prasītāja lūdza organizēt tikšanos saistībā ar psiholoģisko vardarbību, no kuras viņa esot cietusi. 38 2008. gada 10. decembrī prasītāja nosūtīja vēl vienu elektroniskā pasta vēstuli [..] viņas nodaļas vadītājam, t.i., Y k‑gam, kā arī visiem nodaļas darbiniekiem, un šajā vēstulē – atbilstoši prasītājai iesniegtajai versijai franču valodā – bija teikts: “Labdien! Jūsu priekšnieki ir pilnībā lietas kursā jau kopš ilga laika, un [ģenerāldirektors] uzskatīja, ka attiecībā uz līgumiem, kas piešķirti vienai no Jūsu paziņām, būtu jāveic Tiesas iekšējais audits. Šobrīd tiek noskaidrots, kāpēc minētais audits nav ticis veikts savlaicīgi un kurš ir atbildīgs par šo nolaidību. Nav jēgas man draudēt – tas neko nemainīs, un [jaunais direktors, kas ir atbildīgs par nodaļu], ir jau agrāk nolēmis veltīt visu vajadzīgo laiku, lai organizētu tikšanos par Jūsu nepiedienīgu uzvedību, pildot savas funkcijas, jo iepriekšējais direktors [..] ļoti ilgi ignorēja šo problēmu, un, šķiet, tagad tas mainīsies.” 1. 2008. gada 18. decembra lēmums par iecelšanu citā amatā 39 Pirmās sekas saistībā ar divu 2008. gada 9. un 10. decembra elektroniskā pasta vēstuļu nosūtīšanu visiem nodaļas, kurā strādāja prasītāja, darbiniekiem bija tas, ka Tiesas sekretārs, rīkojoties iecēlējinstitūcijas statusā, 2008. gada 18. decembrī pieņēma lēmumu par prasītājas pārcelšanu ar viņas amata vietu citā amatā, atbilstoši [Eiropas Savienības] Civildienesta noteikumu 7. panta 1. punktam pārceļot viņu ar viņas amata vietu Bibliotēkas direkcijā no 2009. gada 1. janvāra [..]. Lēmuma paziņošanas memorandā Tiesas personāla un finanšu ģenerāldirektors norādīja, ka pārcelšana “ir pamatota ar nepieciešamību nodrošināt pienācīgu [Jūsu] nodaļas darbību [..], kas ir tikusi traucēta sakarā ar elektroniskā pasta vēstulēm ar smagiem apvainojumiem attiecībā uz Jūsu priekšniekiem, kurus Jūs esat nosūtījusi visiem nodaļas darbiniekiem 2008. gada 9. un 10. decembrī”. 40 2009. gada 2. aprīlī prasītāja, pamatojoties uz [Eiropas Savienības] Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktu, iesniedza sūdzību, lūdzot atcelt 2008. gada 18. decembra lēmumu, kā arī atlīdzināt viņai nodarīto morālo kaitējumu, ko viņa novērtējusi EUR 30 000 apmērā. [..] 42 Ar 2009. gada 30. jūnija lēmumu, kurš paziņots 2009. gada 13. jūlijā, komiteja, kas atbildīga par sūdzību izskatīšanu, noraidīja 2009. gada 2. aprīļa sūdzību. 2. 2009. gada 10. jūlija lēmums par disciplinārsodu 43 Otrās sekas saistībā ar 2008. gada 9. un 10. decembra elektroniskā pasta vēstuļu nosūtīšanu bija tās, ka 2008. gada 19. decembrī Tulkošanas ģenerāldirekcija pārsūtīja Tiesas sekretāram, kas rīkojās iecēlējinstitūcijas statusā, dienesta piezīmi, ar kuru tā lūdza uzsākt pret prasītāju disciplinārlietu (turpmāk tekstā – “piezīme lietā”) [..]. 44 Ar 2009. gada 12. janvāra memorandu Tiesas sekretārs paziņoja prasītājai piezīmi lietā, tai pievienojot abu 2008. gada 9. un 10. decembra elektroniskā pasta vēstuļu tulkojumu franču valodā, un, pamatojoties uz [Eiropas Savienības] Civildienesta noteikumu IX pielikuma 3. pantu, uzaicināja viņu uz uzklausīšanu. Uzklausīšana notika 2009. gada 28. janvārī, piedaloties Tiesas Personāla un finanšu ģenerāldirekcijas Cilvēkresursu un personāla pārvaldes direkcijas direktoram, kurš bija atbildīgs par protokola sagatavošanu. Šīs uzklausīšanas laikā prasītāja lūdza un saņēma atļauju iesniegt rakstveida apsvērumus papildus pirmajiem apsvērumiem, ko viņa būtu noformulējusi pēc protokola sagatavošanas. 45 2009. gada 3. februārī prasītājai tika paziņots 2009. gada 28. janvāra uzklausīšanas protokola projekts, un pēc tam 9. februārī viņa iesniedza iecēlējinstitūcijai savus pirmos apsvērumus par minēto projektu. 46 2009. gada 27. februārī prasītāja iesniedza papildu apsvērumus, kuros viņa norādīja, ka pret viņu ierosinātā procedūra esot nelikumīga. 47 2009. gada 12. martā prasītāja parakstīšanas mērķiem saņēma uzklausīšanas protokola gala versiju. Viņa nosūtīja atpakaļ neparakstītu dokumentu, norādot, ka tajā nav atspoguļoti visi viņas izteiktie apsvērumi. 48 Ar 2009. gada 1. aprīļa memorandu Tiesas sekretārs informēja prasītāju, ka, ņemot vērā to, ka 2008. gada 9. un 10. decembra elektroniskā pasta vēstuļu nosūtīšana ir uzskatāma par amata pārkāpumu, viņš nolēma uzsākt [Eiropas Savienības] Civildienesta noteikumu IX pielikuma 11. pantā minēto disciplinārlietu, “paredzot uzlikt sodu rakstveida brīdinājuma vai rājiena veidā bez apspriešanās ar Disciplinārlietu kolēģiju”. Turklāt viņš norādīja, ka, pirms ieņemt nostāju par to, kā kvalificējama prasītājas rīcība, un par iespējami uzliekamo sodu, saskaņā ar minēto 11. pantu tiks organizēta otrā uzklausīšana. 49 Otrā prasītājas uzklausīšana, ko veicis Tiesas sekretārs, notika 2009. gada 8. maijā [..] [..] 54 2009. gada 10. jūlijā Tiesas sekretārs, rīkojoties iecēlējinstitūcijas statusā, pieņēma lēmumu uzlikt prasītājai sodu rakstveida brīdinājuma veidā, motivējot, ka viņa, “nosūtot visiem [savas nodaļas] darbiniekiem 2008. gada 9. un 10. decembra elektroniskā pasta vēstules, ir kaitējusi viņas amata cieņai, pārkāpjot [Eiropas Savienības] Civildienesta noteikumu 12. pantu” (turpmāk tekstā – “2009. gada 10. jūlija sods”). [..] 59 Ar 2009. gada 10. novembra vēstuli prasītāja, pamatojoties uz [Eiropas Savienības] Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktu, iesniedza sūdzību par 2009. gada 10. jūlija sodu [..]. [..] 61 Ar 2010. gada 22. janvāra vēstuli [..] prasītāja tika uzaicināta uz 2010. gadu 9. februārī plānoto uzklausīšanu komitejā, kas atbildīga par sūdzību izskatīšanu. [..] 65 Ar 2010. gada 19. februāra vēstuli, kura bija adresēta [komitejai, kas atbildīga par sūdzību izskatīšanu], prasītāja [norādīja], ka, viņasprāt, komitejas, kas atbildīga par sūdzību izskatīšanu, kompetencē nav lemt par viņas sūdzību. 66 Ar 2010. gada 10. marta lēmumu, kurš paziņots tā paša gada 15. martā, komiteja, kas atbildīga par sūdzību izskatīšanu, noraidīja sūdzību par 2009. gada 10. jūlija sodu.”