EIROPAS SAVIENĪBAS CIVILDIENESTA TIESAS RĪKOJUMS

(otrā palāta)

2012. gada 23. oktobrī

Lieta F‑61/11

Daniele Possanzini

pret

Eiropas Aģentūru operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām (Frontex)

Civildienests – Pagaidu darbinieks – Pagaidu darbinieka līguma pagarināšanas procedūra – Vērtētāja negatīvā atzinuma par pagarināšanu paziņošana darbiniekam – Nelabvēlīgs akts – Trūkums – Lūgums atcelt nelabvēlīgos apsvērumus par sniegumu, kas ietverti ikgadējā novērtējuma ziņojumā – Acīmredzami nepieņemama prasība

Priekšmets Prasība, kura celta saskaņā ar LESD 270. pantu, kas ir piemērojams EAEK līgumam saskaņā ar tā 106.a pantu, un ar kuru prasītājs būtībā lūdz atcelt, pirmkārt, 2011. gada 24. janvāra “lēmumu”, ar kuru viņš ir iepazinies mutiskā sarunā ar savu vērtētāju; sarunā, kuras laikā viņam tika norādīts, ka nav nodoma piedāvāt pagarināt viņa līgumu, otrkārt, daļu no viņa novērtējuma ziņojuma par laikposmu no 2006. gada 1. augusta līdz 2008. gada 31. decembrim, kas ir sastādīts 2009. gadā, treškārt, daļu no viņa novērtējuma ziņojuma par laikposmu no 2009. gada 1. janvāra līdz 2009. gada 31. decembrim, kas ir sastādīts 2010. gadā

Nolēmums Prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu. Prasītājs sedz savus tiesāšanās izdevumus pats un atlīdzina Frontex tiesāšanās izdevumus.

Kopsavilkums

1. Tiesvedība – Pieteikums par lietas ierosināšanu – Formas prasības – Strīda priekšmeta noteikšana – Skaidrs un precīzs izvirzīto pamatu izklāsts – Skaidrības un precizitātes trūkums – Nepieņemamība

(Tiesas statūtu 19. panta trešā daļa, 21. panta pirmā daļa un I pielikuma 7. panta 1. un 3. punkts; Civildienesta tiesas Reglamenta 35. panta 1. punkta e) apakšpunkts)

2. Ierēdņu celta prasība – Nelabvēlīgs akts – Jēdziens – Sagatavojošs akts – Vēstule, ar kuru darbiniekam ir paziņots vērtētāja negatīvs atzinums par viņa līguma pagarināšanu – Izslēgšana

(Civildienesta noteikumu 90. un 91. pants)

1. Saskaņā ar Civildienesta tiesas Reglamenta 35. panta 1. punkta e) apakšpunktu prasības pieteikumā ir jāietver izvirzīto faktisko un tiesību pamatu un argumentu izklāsts. Šiem elementiem ir jābūt pietiekami skaidriem un precīziem, lai atbildētājs varētu sagatavot savu aizstāvību un Civildienesta tiesa lemt par prasību attiecīgā gadījumā bez citas informācijas. Lai garantētu tiesisko noteiktību un pareizu tiesvedību, prasības pieņemamības priekšnoteikums ir tāds, ka būtiskie faktiskie un juridiskie apstākļi, ar kuriem tā ir pamatota, saskanīgi un saprotami izriet no paša prasības pieteikuma teksta.

Tas tā vēl jo vairāk ir tāpēc, ka saskaņā ar Tiesas statūtu I pielikuma 7. panta 3. punktu tiesvedības rakstiskā daļa Civildienesta tiesā principā sastāv tikai no vienas procesuālo dokumentu apmaiņas, ja vien Civildienesta tiesa nepieņem citādu lēmumu. Šī pēdējā tiesvedības Civildienesta tiesā īpatnība izskaidro, kāpēc atšķirībā no tā, kas attiecībā uz Tiesu vai Vispārējo tiesu ir paredzēts Tiesas statūtu 21. panta pirmajā daļā, pamatu un argumentu izklāsts prasības pieteikumā nevar būt kopsavilkuma veidā. Šādas piekāpšanās sekas praksē būtu tādas, ka vēlākā un speciālā tiesību norma, kas ir noteikta Tiesas statūtu I pielikumā, lielā mērā zaudētu savu lietderību.

Tiesas statūtu 19. panta trešajā daļā, kas ir piemērojama tiesvedībā Civildienesta tiesā saskaņā ar šo pašu Statūtu I pielikuma 7. panta 1. punktu, ir paredzēts, ka lietas dalībniekus, kas nav dalībvalstis, Savienības iestādes, valstis, kas ir Eiropas Ekonomikas zonas (EEZ) līguma līgumslēdzējas puses, kā arī EEZ līgumā minētā Eiropas brīvas tirdzniecības asociācijas Uzraudzības iestāde, ir jāpārstāv advokātam. Šīs pēdējās personas kā tiesu sistēmai palīdzību sniedzošas personas galvenais uzdevums ir tieši prasības pieteikumā iekļautos prasījumus pamatot ar pietiekami saprotamiem un saskaņotiem tiesību argumentiem, ņemot vērā to, ka Civildienesta tiesā notiekošās tiesvedības rakstiskā daļa principā ietver tikai vienu procesuālo dokumentu apmaiņu.

Tā kā prasījumi prasības pieteikumā ir izteikti tikai vispārīgi un nav pamatoti ar nekādu argumentāciju pretēji Civildienesta tiesas Reglamenta 35. panta 1. punkta e) apakšpunkta normai, tie ir jānoraida kā acīmredzami nepamatoti.

(skat. 30.–34. punktu)

Atsauce

Civildienesta tiesa: 2011. gada 15. februāris, F‑76/09 AH/Komisija, 29. un 31. punkts.

2. Prasības atcelt tiesību aktu, kas rodas no nodarbinātības attiecībām starp darbinieku ar viņa iestādi, pieņemamība ir jāpārbauda, ievērojot Civildienesta noteikumu 90. un 91. pantu. Šajā ziņā nelabvēlīga akta Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkta un 91. panta 1. punkta izpratnē pastāvēšana ir nepieciešamais nosacījums jebkuras ierēdņu prasības atcelt tiesību aktu pret iestādi, kurā tie strādā, pieņemamībai. Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkta izpratnē nelabvēlīgi ir tikai tie akti vai pasākumi ar juridiski saistošu iedarbību, kas var ietekmēt ierēdņa intereses, ievērojami mainot tā juridisko stāvokli. Šādiem aktiem ir jāliek iestādei noslēgt darba līgumi, un tiem piemīt lēmuma raksturs. Ja runa ir par aktiem vai lēmumiem, kuru izstrāde notiek vairākos posmos, it īpaši, ja tie ir iekšējās procedūras iznākums, tie principā ir apstrīdami tikai tad, ja tas ir pasākums, ar kuru galīgā veidā tiek noteikta iestādes nostāja šīs procedūras beigās, izņemot starppasākumus, kuru mērķis ir sagatavot galīgo lēmumu. Saistībā ar ierēdņu celtajām prasībām galīgo lēmumu sagatavojošie akti nav nelabvēlīgi un tos līdz ar to var apstrīdēt tikai pakārtoti – ceļot prasību par aktiem, kuru atcelšana ir iespējama. Lai gan noteikti pilnībā sagatavojoši pasākumi var būt nelabvēlīgi ierēdnim, ciktāl tie var ietekmēt vēlāk pieņemtā akta saturu, par šiem pasākumiem nevar celt autonomu prasību un tie ir apstrīdami, ceļot prasību, kas vērsta pret šo aktu.

Līdz ar to ne vērtētāja negatīvais atzinums attiecībā uz Frontex darbinieka līguma pagarināšanu, ne Frontex izpilddirektora vēstule, ar kuru ir noraidīta darbinieka sūdzība par šo negatīvo atzinumu, nav nelabvēlīgi akti.

(skat. 40.–43., 50., 60., 62. un 63. punktu)

Atsauces

Pirmās instances tiesa: 1990. gada 3. aprīlis, T‑135/89 Pfloeschner/Komisija, 11. punkts; 1996. gada 25. oktobris, T‑26/96 Lopes/Tiesa, 19. punkts un tajā minētā judikatūra; 2003. gada 18. decembris, T‑215/02 Gómez-Reino/Komisija, 47. punkts; 2004. gada 29. jūnijs, T‑188/03 Hivonnet/Padome, 16. punkts; 2009. gada 16. marts, T‑156/08 P R/Komisija, 49. punkts.