ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 72/8

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 14. decembrī iesniedza Conseil d'État (Francija) – GAEC Jeanningros/Institut national de l’origine et de la qualité (INAO), Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Ministre de l'Économie et des Finances

(Lieta C-785/18)

(2019/C 72/11)

Tiesvedības valoda – franču

Iesniedzējtiesa

Conseil d'État

Pamatlietas puses

Prasītājs: GAEC Jeanningros

Atbildētāji: Institut national de l’origine et de la qualité (INAO), Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Ministre de l'Économie et des Finances

Cits lietas dalībnieks: Comité interprofessionnel de gestion du Comté

Prejudiciālais jautājums

Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1151/2012 (2012. gada 21. novembris) par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu kvalitātes shēmām (1) 53. pants, Komisijas Deleģētās regulas (EK) Nr. 664/2014 (2014. gada 18. decembris), ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1151/2012 attiecībā uz Savienības simbolu izveidi aizsargātiem cilmes vietas nosaukumiem, aizsargātām ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm un garantētām tradicionālām īpatnībām un attiecībā uz dažiem noteikumiem saistībā ar iegūšanas avotu, dažiem procedūras noteikumiem un dažiem papildu pārejas noteikumiem (2), 6. pants un Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 668/2014 (2014. gada 13. jūnijs), ar ko paredz noteikumus par to, kā piemērot Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1151/2012 (3), 10. pants, skatīts kopā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka īpašajā gadījumā, kad Eiropas Komisija ir apstiprinājusi dalībvalsts iestāžu pieteikumu grozīt konkrēta nosaukuma specifikācijas un reģistrēt aizsargātu cilmes vietas nosaukumu, kaut arī par šo pieteikumu vēl ir iesniegta pārsūdzība šīs valsts tiesā, tā var nolemt, ka vairs nav jālemj par lietu, ko tā izskata, vai, ņemot vērā iespējamo apstrīdētā akta atcelšanas ietekmi uz Eiropas Komisijas izdarītas reģistrācijas spēkā esamību, tai ir jālemj par šī valsts iestāžu akta likumību?

(1) OV, L 343, 1. lpp.

(2) Komisijas Deleģētās regulas (EK) Nr. 664/2014 (2014. gada 18. decembris), ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1151/2012 attiecībā uz Savienības simbolu izveidi aizsargātiem cilmes vietas nosaukumiem, aizsargātām ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm un garantētām tradicionālām īpatnībām un attiecībā uz dažiem noteikumiem saistībā ar iegūšanas avotu, dažiem procedūras noteikumiem un dažiem papildu pārejas noteikumiem (OV, L 179, 19.06.2014., 17. lpp.)

(3) Komisijas Īstenošanas regula (ES) Nr. 668/2014 (2014. gada 13. jūnijs), ar ko paredz noteikumus par to, kā piemērot Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1151/2012 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu kvalitātes shēmām (OV, L 179, 36. lpp.)
3.

Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu zīmju salīdzinājumā un sajaukšanas iespējas vērtējumā. Tā kļūdaini pievērsās šiem jautājumiem, it kā agrākā zīmē būtu izcelsmes norādes preču zīme, nevis sertifikācijas zīme. Tā neesot piešķīrusi agrākajai zīmei jebkādu atšķirtspēju kā sertifikācijas zīmei, t.i., tādai, ar ko tiek nošķirtas preces, kas faktiski atbilst sertifikācijas zīmes standartiem un kuras ir faktiski ražojuši ražotāji, kuri ir saņēmuši atļauju no sertifikācijas zīmes īpašnieka. Tā arī neesot ņēmusi vērā, kā sertifikācijas zīmes parasti tiek izmantotas (t.i., vienmēr kopā ar atšķirtspējīgu nosaukumu, preču zīmi vai logo). Tā neesot ņēmusi vērā apstrīdētās Eiropas Savienības preču zīmes jēgu un nozīmi, it īpaši neizvērtējot, vai elementam “HALLOUMI” ir neatkarīga atšķirtspēja vēlākajā zīmē kā apzīmējumam, kas, pretrunā faktiem, norāda, ka preces, kas aptvertas ar apstrīdēto Eiropas Savienības preču zīmi, ir sertificētas.
1)

Vai, izskatot jautājumu, vai preču zīme, kas reģistrēta plašai preču kategorijai – izskatāmajā lietā: sauszemes transportlīdzekļi, it īpaši automobiļi un to daļas –, bet faktiski tiek izmantota tikai īpašam tirgus segmentam – izskatāmajā lietā: dārgām luksusa klases sporta automašīnām un to daļām –, pēc veida un apjoma ir faktiski lietota Direktīvas 2008/95/EK (1) 12. panta 1. punkta nozīmē, ir jāņem vērā reģistrētās preču kategorijas tirgus kopumā vai arī var ņemt vērā īpašo tirgus segmentu? Vai tad, ja lietošana īpašajā tirgus segmentā ir pietiekoša, preču zīme procesā par izslēgšanu no reģistra, kura pamats ir tās atcelšana, ir saglabājama šajā tirgus segmentā?
2)

Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantam, kurā ikvienai personai ir paredzētas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un tiesības uz taisnīgu lietas izskatīšanu neatkarīgā un objektīvā tiesā, atbilst tiesas rīcība kopējā procesā, kurā tiek izskatīta vairākiem apsūdzētajiem uzrādīta apsūdzība, kad tiesību aktos noteiktā tiesa pašā sākumā ar rīkojumu, kurā nav ietverts nedz nodarījuma apraksts, nedz tā juridiskā kvalifikācija, nedz arī tiesas juridiskais vērtējums, nolemj pieņemt to apsūdzēto paziņojumu par vainu, kuri ar šo paziņojumu ir atteikušies no tiesībām iegūt pierādījumus stadijā, kas balstīta uz sacīkstes principu, un vēlāk tā pati tiesa, ieguvusi pierādījumus galvenajā tiesas sēdē, kas notiek uz celtās apsūdzības pamata, pieņem nolēmumu attiecībā uz visiem apsūdzētajiem? 2.1) Vai lēmums pieņemt paziņojumu par vainas atzīšanu izraisa pamatotas šaubas par tās tiesas objektivitāti, kura ir pieņēmusi šādu līdzapsūdzētā paziņojumu, un vai iespējamā minētās tiesas izslēgšana no kriminālprocesa izskatīšanas ir atbilstošs pasākums, lai nodrošinātu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2016/343 (2016. gada 9. marts) par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus un tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā, 4. panta 2. punktā paredzētās nevainīguma prezumpcijas ievērošanu?
C 25/25

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 5. novembrī iesniedza First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) – Amoena Ltd/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Lieta C-677/18)

(2019/C 25/31)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Pamatlietas puses

Prasītāja: Amoena Ltd

Atbildētājs: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai MKK (1) un/vai Eiropas Komisijas pieļāva acīmredzamu kļūdu, klasificējot mastektomijas krūšturus (2): a) saskaņā ar Eiropas Savienības Kombinētās nomenklatūras (3) 62. nodaļu pozīcijā 6212, kurā konkrēti ietverti “Krūšturi”, un ar KN kodu 6212 10 90; nevis b) saskaņā ar KN 90. nodaļu pozīcijā 9021 ar KN kodu 9021 10 10 kā ķermeņa daļu protēžu piederumus KN 90. nodaļas 2. piezīmes b) apakšpunkta nozīmē?

2) Vai Īstenošanas regula (4) nelikumīgi sašaurina tarifu pozīcijas 9021, kas piemērojama ķermeņa daļu protēžu piederumiem, un KN 90. nodaļas 2. piezīmes b) apakšpunkta tvērumu tādējādi, ka ar to ir pārkāptas Eiropas Komisijas pilnvaras?

3) Vai Īstenošanas regula pārkāpj lojālas sadarbības principu, kā tas ietverts [LES] 4. panta 3. punktā apstākļos, kad: a) Eiropas Komisijai ir jāievēro valsts tiesu nolēmumi, bet ir arī jāveicina Muitas kodeksa un KN vienāda (un pareiza) piemērošana; b) Apvienotās Karalistes Supreme Court nonāca pie vienprātīga secinājuma, ka mastektomijas krūšturi pienācīgi ir jāklasificē atbilstoši KN 90. nodaļai tarifu pozīcijā 9021; un c) Supreme Court nolēmums tika iesniegts Eiropas Komisijai, un Komisija to iesniedza visām ES dalībvalstīm kopā ar Supreme Court argumentācijas kopsavilkumu?

(1) Muitas kodeksa komiteja (MKK).

(2) Mastekomijas krūšturi (MK).

(3) KN.

(4) Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2017/1167 (2017. gada 26. jūnijs) par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā (OV 2017, L 170, 50. lpp.) (Īstenošanas regula).
C 4/12

Prasība, kas celta 2018. gada 3. oktobrī – Polijas Republika/Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome

(Lieta C-626/18)

(2019/C 4/16)

Tiesvedības valoda – poļu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Polijas Republika (pārstāvis: B. Majczyna)

Atbildētāji: Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome

Prasītājas prasījumi

— atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2018/957 (2018. gada 28. jūnijs), ar ko groza Direktīvu 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā (1), 1. panta 2. punkta a) apakšpunktu, 1. panta 2. panta b) apakšpunktu, kā arī 3. panta 3. punktu;

— piespriest Eiropas Parlamentam un Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pakārtoti, ja Tiesa uzskata, ka apstrīdētās Direktīvas (ES) 2018/957 tiesību normas nevar tikt nodalītas no pārējās direktīvas, nemainot tās būtību, Polijas Republika lūdz atcelt Direktīvu (ES) 2018/957 pilnībā.

Pamati un galvenie argumenti

Polijas Republika attiecībā uz apstrīdētajām Direktīvas 2018/957 tiesību normām izvirza šādus pamatus:

1) pamats par LESD 56. pantā aizliegtu ierobežojumu ieviešanu pakalpojumu sniegšanas brīvībā Savienības iekšienē attiecībā uz dalībvalstu pilsoņiem, kuriem ir savs uzņēmums kādā dalībvalstī, kas nav pakalpojuma saņēmēja dalībvalsts: a) nosakot dalībvalstīm pienākumu garantēt norīkotiem darba ņēmējiem tādu atalgojumu, tai skaitā likmes par virsstundām, kas ir noteikts saskaņā ar norīkojuma valsts tiesību aktiem vai praksi (1. panta 2. punkta a) apakšpunkts), b) nosakot dalībvalstīm pienākumu garantēt norīkotiem darba ņēmējiem principā visus piemērojamos nodarbinātības noteikumus, kas ir paredzēti norīkojuma valsts tiesību aktos vai praksē, ja viena norīkotā darba ņēmēja faktiskais norīkojuma ilgums vai tādu darba ņēmēju norīkojuma kopējais ilgums, kuri viens otru aizstāj tā paša uzdevuma izpildei, pārsniedz 12 mēnešus, bet, ja pakalpojuma sniedzējs iesniedz motivētu paziņojumu, – 18 mēnešus (1. panta 2. punkta b) apakšpunkts);

2) pamats par LESD 53. panta 1. punkta un 62. panta pārkāpumu, paredzot uz šo direktīvas tiesību normu pamata pasākumus, kuru mērķis nav atvieglot pašnodarbinātas darbības veikšanu (pārrobežu pakalpojumu sniegšanas atvieglošana), bet kuri ir pretēji šim mērķim;

3) pamats par LESD 53. panta 1. punkta un 62. panta, lasot tos kopsakarā ar LESD 58. panta 1. punktu, pārkāpumu, piemērojot apstrīdēto direktīvu autotransporta nozarei (3. panta 3. punkts).

Polijas Republika it īpaši apgalvo, ka apstrīdēto tiesību normu par norīkoto darba ņēmēju atalgojumu galvenais mērķis ir ierobežot pakalpojumu sniegšanas brīvību, palielinot pakalpojumu sniedzēju slogu, tādējādi likvidējot viņu konkurences priekšrocību, kas izriet no zemākām atalgojuma likmēm viņu izcelsmes dalībvalstī. Ieviestie grozījumi izraisot pārrobežu pakalpojumu sniedzēju diskrimināciju. Šie grozījumi neesot pamatoti ar vispārējo interešu apsvērumiem, it īpaši ar darba ņēmēju sociālās aizsardzības un godīgas konkurences apsvērumiem. Turklāt tie esot pretrunā samērīguma prasībai.

(1) OV L 173, 16. lpp.
C 436/30

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 4. oktobrī iesniedza Cour de cassation (Francija) – AR/Cooper International Spirits LLC, Établissements Gabriel Boudier SA, St Dalfour SAS

(Lieta C-622/18)

(2018/C 436/43)

Tiesvedības valoda – franču

Iesniedzējtiesa

Cour de cassation

Pamatlietas puses

Prasītājs: AR

Atbildētājas: Cooper International Spirits LLC, Établissements Gabriel Boudier SA, St Dalfour SAS

Prejudiciālais jautājums

Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/95/EK (1) (2008. gada 22. oktobris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 5. panta 1. punkta b) apakšpunkts, kā arī 10. un 12. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka īpašnieks, kurš nekad nav izmantojis savu preču zīmi un kurš ir zaudējis tiesības, beidzoties piecu gadu termiņam, skaitot no tās reģistrācijas publicēšanas, var saņemt atlīdzību par kaitējumu, atsaucoties uz savas preču zīmes pamatfunkcijas aizskārumu, no pārkāpuma, kas ir radies no tā, ka trešā persona pirms tiesību zaudēšanas izmantoja minētajai preču zīmei līdzīgu apzīmējumu precēm un pakalpojumiem, kas ir identiski vai līdzīgi tiem, kuriem šī preču zīme bija reģistrēta?

(1) OV L 299, 25. lpp.
4)

Vai trešajā prejudiciālajā jautājumā minētās direktīvas, Tiesas judikatūra, kas izriet it īpaši no spriedumiem Impresa Pizzarotti (C-213/13), Kapferer (C-234/04), Kühne & Heitz (C-453/00) un Transportes Urbanos y Servicios Generales (C-118/08) attiecībā uz pārskatīšanas prasības pieņemamību, un pamatprincipi, kurus Tiesa ir noteikusi lietās C-470/99, C-327/00 un C-241/06 attiecībā uz valsts tiesībās noteiktajiem termiņiem pārskatīšanas procedūrām publiskā iepirkuma jomā, ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesas rīkojas pareizi, neņemdamas vērā – pamatojoties uz to, ka otrajā instancē notiekošajā tiesvedībā puse uz to ir atsaukusies novēloti – Tiesas spriedumu, kas pasludināts pēc otrās instances tiesas lūguma saistībā ar tās izskatīšanā esošo lietu, vai Tiesas spriedumu, kura redakcija dalībvalsts oficiālajā valodā nebija pieejama līdz lietas izskatīšanai otrajā instancē, taču nepieņemdamas šīs puses iesniegto pārskatīšanas prasību, kurā tā ir atsaukusies uz minētajiem, taču vērā neņemtajiem Tiesas spriedumiem un šo spriedumu pamatā esošajiem faktiskajiem apstākļiem?
1)

Konstatēt, ka Itālijas Republika, — izplatības ierobežošanas teritorijā nenodrošinādama tūlītēju vismaz visu to augu aizvākšanu, kuri ir inficēti ar Xylella fastidiosa, ja tie atrodas inficētajā zonā 20 km attālumā no šīs inficētās teritorijas robežas ar pārējo Savienības teritoriju, nav izpildījusi pienākumus, kuri tai ir noteikti Īstenošanas lēmuma (ES) 2015/789 ( 1 ) 7. panta 2. punkta c) apakšpunktā; — izplatības ierobežošanas teritorijā nenodrošinādama uzraudzību par Xylella fastidiosa klātbūtni, [kas jānodrošina,] piemērotā laikā katru gadu veicot apsekojumus, nav izpildījusi pienākumus, kuri tai ir noteikti Īstenošanas lēmuma (ES) 2015/789 7. panta 7. punktā; — turklāt pastāvīgi nekavējoties nerīkodamās, lai novērstu Xylella fastidiosa izplatīšanos, secīgi nepildīdama konkrētos Lēmumā (ES) 2015/789 paredzētos pienākumus saistībā ar attiecīgajām inficētajām teritorijām, tādējādi pieļaujot slimības tālāku izplatīšanos, nav izpildījusi pienākumus, kas tai noteikti Īstenošanas lēmuma (ES) 2015/789 6. panta 2., 7. un 9. punktā un 7. panta 2. punkta c) apakšpunktā un 7. panta 7. punktā, pamatpienākumus, kas izriet no Direktīvas 2000/29/EK ( 2 ) 16. panta 1. punkta, un lojālas sadarbības pienākumu, kas noteikts Līguma par Eiropas Savienību 4. panta 3. punktā;
1)

Vai Eiropas Komisijas 2016. gada 11. janvāra lēmuma (SA.37667) 2. panta 2. punkts, kas paredz, ka “[v]isas summas [par nelikumīgu uzskatītā, Beļģijas Nodokļu administrācijas Iepriekšējo nolēmumu dienesta ar 2008. gada 1. jūlija lēmumu piešķirtā atbalsta pasākuma, ko Beļģija piešķīra Tekelec International BVBA kā tā sauktās “virspeļņas” atbrīvojumu no nodokļa attiecībā uz 2009., 2010., 2011. un 2012. finanšu gadu], kas pēc 1. punktā minētās atgūšanas vēl nav atgūtas no saņēmējiem, atgūst no uzņēmumu grupas, kurai saņēmējs pieder”, ir jāinterpretē tādējādi, ka, jaunai uzņēmumu grupai (Oracle grupai) pārņemot atbalsta saņēmēju (Tekelec International BVBA) pēc atbalsta pasākuma beigām (atbalsta pasākums attiecībā uz 2009., 2010., 2011. un 2012. finanšu gadu, pārņemšanai notiekot 2013. gada 10. jūnijā) un pirms Eiropas Komisijas uzsāktās izmeklēšanas par atbalsta pasākuma tiesiskumu (ierosināta ar 2013. gada 19. decembra vēstuli) par “uzņēmumu grupu, kurai saņēmējs pieder” kļūst pircēja uzņēmumu grupa vai par to turpina uzskatīt pārdevēja uzņēmumu grupa?
Lieta C-309/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 7. maijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) – Lavorgna Srl/Comune di Montelanico u.c.

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 7. maijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) – Lavorgna Srl/Comune di Montelanico u.c.

(Lieta C-309/18)

Iesniedzējtiesa

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Pamatlietas puses

Prasītāja: Lavorgna Srl

Atbildētājas: Comune di Montelanico, Comune di Supino, Comune di Sgurgola, Comune di Trivigliano

Prejudiciālais jautājums

Vai Kopienu [Savienības] tiesiskās paļāvības aizsardzības un tiesiskās noteiktības principi, kopā ar preču brīvas aprites, brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības principiem, kas paredzēti Līgumā par Eiropas Savienības darbību (LESD), kā arī no tiem atvasinātajiem principiem, piemēram, vienlīdzīgas attieksmes principu, nediskriminācijas principu, savstarpēju atzīšanu, samērīgumu un pārskatāmību, kas paredzēti Direktīvā 2014/24/ES ( 1 ), liedz piemērot tādu valsts tiesisku regulējumu, kāds ir Itālijas tiesiskais regulējums, kurš izriet no Leģislatīvā dekrēta Nr. 50/2016 95. panta 10. punkta un 83. panta 9. punkta un atbilstoši kuram tas, ka publisko pakalpojumu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā iesniegtajos finanšu piedāvājumos nav atsevišķi norādītas darbaspēka izmaksas, katrā ziņā izraisa uzņēmuma, kurš iesniedzis piedāvājumu, izslēgšanu bez iespējas izmantot sākotnējo palīdzību arī tad, ja pienākums veikt atsevišķo norādi nav skaidri paredzēts iepirkuma dokumentos un arī neatkarīgi no tā, ka pēc būtības piedāvājumā faktiski ir ievērotas minimālās darbaspēka izmaksas, turklāt saskaņā ar konkurenta atbilstoši sniegtu paziņojumu?

( 1 ) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV L 94, 65. lpp.).
2)

Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants, katrā ziņā to lasot kopā ar Hartas 41. un 52. pantu, no pušu procesuālo tiesību vienlīdzības un efektīvas tiesību aizsardzības viedokļa ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts dalībvalsts tiesiskais regulējums, kas, līdzīgi kā Tiroler Landespolizeigesetz 19. panta 3. un 4. punktā noteikts, paredz īstenot faktiskus pasākumus, izdodot tiešus rīkojumus un piemērojot piespiedu līdzekļus, tādus kā it īpaši uzņēmumu slēgšanu, bez dokumentācijas un apstiprinājuma izsniegšanas tiesību subjektam?
4.

Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa: — ir kļūdaini interpretējusi Civildienesta noteikumu 22.a pantu, būtībā secinot, ka pat, ja ierēdnis izsaka apgalvojumu in tempore non suspecto par nepareizu finanšu pārvaldību, vismaz palīdz atrast tam pierādījumus un šie apgalvojumi ir patiesi, aģentūrai ir tiesības ļaut minētā ierēdņa gada sniegumu novērtēt tām personām, uz kurām šie apgalvojumi attiecas, — pakārtoti, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvojumus juridiski klasificējot tādējādi, ka tie neesot nedz in tempore non suspecto, nedz arī ir patiesi vai pamatoti ar pierādījumiem un ka tajos minētās personas tik un tā ir spējīgas neitrāli novērtēt apelācijas sūdzības iesniedzējas sniegumu.
1.

atzīt, ka, paturot spēkā prasības, kas ietvertas attiecīgi PatAnwG 29.a panta 7. punktā, lasot kopā ar tā 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu, par patentu pilnvaroto sabiedrību juridisko adresi un ZTG 25. panta 1. punktā par inženieru sabiedrību juridisko adresi, ZTG 26. panta 1. punktā un 28. panta 1. punktā par inženieru sabiedrību juridisko formu un dalību to kapitālā, PatAnwG 29.a panta 1., 2. un 11. punktā par patentu pilnvaroto sabiedrību juridisko formu un dalību to kapitālā un TÄG 15.a panta 1. punktā par veterinārārstu sabiedrību juridisko formu un dalību to kapitālā, kā arī daudzdisciplīnu darbību ierobežojumus inženieru sabiedrībām ZTG 21. panta 1. punktā un daudzdisciplīnu darbību ierobežojumus patentu pilnvaroto sabiedrībām PatAnwG 29.a panta 6. punktā, Austrijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai paredzēti Pakalpojumu direktīvas (1) 14. panta 1. punktā, 15. panta 1. punktā, 15. panta 2. punkta b) un c) apakšpunktā un 3. punktā, kā arī 25. pantā, un LESD 49. un 56. pantā;
2.

Ar otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzliekot divus naudas sodus par vienu un to pašu rīcību. a. Spriedumā esot pārkāpts ne bis in idem princips, divreiz sodot Marine Harvest par īpašuma tiesību iegūšanu Malek k-ga akciju paketē 48,5 % apmērā: 10 miljoni EUR, pamatojoties uz EKAR 14. panta 2. punkta a) apakšpunktu, par apgalvotu koncentrācijas īstenošanu pirms paziņošanas (apgalvots EKAR 4. panta 1. punkta pārkāpums) un vēl 10 miljoni EUR, pamatojoties uz EKAR 14. panta 2. punkta b) apakšpunktu, par apgalvotu koncentrācijas īstenošanu pirms atzinuma par atbilstību (apgalvots EKAR 7. panta 1. panta pārkāpums). b. Pakārtoti, ar spriedumu ir ticis pārkāpts ieskaitīšanas princips, jo, nosakot otro sodu, nav ticis ņemts vērā pirmais sods. c. Vēl pakārtotāk, spriedumā esot pieļauta kļūdu tiesību piemērošanā, jo nav ticis piemērots pārkāpumu kopības princips: apgalvotais paziņošanas pienākuma (4. panta 1. punkts) pārkāpums bija specifiskāks pārkāpums un tādēļ ietvēra apgalvoto bezdarbības pienākuma (EKAR 7. panta 1. punkts) pārkāpumu, kas ir vispārīgāks pārkāpums.
1.

Vai aplūkojamajam IRPH (1) Cajas – [Krājbanku] indeksam ir jābūt tiesas pārbaudes priekšmetam tādējādi, ka tai ir jāpārbauda tā saprotamība patērētājam, un tam nerada šķēršļus tas, ka to reglamentētu normatīvie vai administratīvie tiesību akti, ievērojot, ka uz to neattiecas Direktīvas 93/13 (2) 1. panta 2. punktā paredzētais gadījums, tāpēc, ka runa nav par obligātu tiesību normu, bet par to, ka šādus mainīgus kapitāla lietošanas procentus pārdevējs vai piegādātājs līgumā iekļauj pēc izvēles?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 94/7

Apelācijas sūdzība, ko 2017. gada 7. decembrīAanbestedingskalender BV, Negometrix BV, CTM Solution BV, Stillpoint Applications BV, Huisinga Beheer BV iesniedza par Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2017. gada 28. septembra spriedumu lietā T-138/15 Aanbestedingskalender BV u.c./Eiropas Komisija

(Lieta C-687/17 P)

(2018/C 094/08)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēji: Aanbestedingskalender BV, Negometrix BV, CTM Solution BV, Stillpoint Applications BV un Huisinga Beheer BV (pārstāvji: C. T. Dekker, L. Fiorilli, advocaten)

Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Komisija, Nīderlandes Karaliste un Slovākijas Republika

Prasījumi

Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi:

— pilnībā vai daļēji atcelt pārsūdzēto spriedumu, ciktāl ar to ir noraidīta apelācijas sūdzības iesniedzēju iesniegtā prasība lietā T-138/15 un līdz ar to:

— pilnībā vai daļēji atcelt aplūkoto lēmumu; un/vai

— pakārtoti, pilnībā vai daļēji atcelt pārsūdzēto spriedumu, ciktāl ar to ir noraidīta apelācijas sūdzības iesniedzēju celtā prasība lietā T-138/15, un nosūtīt lietu atpakaļ Vispārējai tiesai izspriešanai pēc būtības, pamatojoties uz Tiesas sniegtiem norādījumiem;

— piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus pirmajā instancē un apelācijas tiesvedībā.

Pamati un galvenie argumenti

Apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nepareizi novērtējusi atbilstošos faktus un neesot sniegusi pienācīgu un saskaņotu argumentāciju, uzskatot un atzīstot, ka pieteikuma iesniedzēja vienīgais pamats ir jānoraida un tādēļ jānoraida prasība kopumā, jo Komisijai bija jākonstatē, ka TenerNed veiktā darbība nebija saimnieciska darbība pēc sava rakstura un ka aplūkojamais pasākums šajā lietā neietvēra valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.

Apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka TenderNed veiktās darbības saimnieciskais vai nesaimnieciskais raksturs, it īpaši tās piedāvājumu iesniegšanas modelis, nav uzskatāms par vienotas darbības izpausmi un ka TenderNed piedāvājumu iesniegšanas modelis ir jāuzskata par saimniecisku pēc sava rakstura un nodalāmu no valsts varas. Apelācijas sūdzības iesniedzēji apgalvo, ka Vispārējā tiesa neesot ievērojusi Tiesas judikatūru saistībā ar pārbaudi par to, vai darbība ir vai nav saimnieciska darbība.