ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
CIVILDIENESTA TIESAS RĪKOJUMS (pirmā palāta)

2007. gada 14. decembrī

Lieta F‑21/07

Luigi Marcuccio

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

Civildienests – Ierēdņi – Prasība par zaudējumu atlīdzību – Iespējami prettiesiska medicīnisko datu apstrāde – Nepieņemamība – Prasības par zaudējumu atlīdzību neiesniegšana saprātīgā termiņā

Priekšmets Prasība, kas celta saskaņā ar EKL 236. pantu un EAEKL 152. pantu un ar ko Marcuccio lūdz galvenokārt atlīdzināt zaudējumus, kas viņam, iespējams, radušies vairāku prettiesisku darbību dēļ, ko veikuši vairāki Komisijas darbinieki, it īpaši apstrādājot viņa medicīniskos datus

Nolēmums Prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu. Katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

Kopsavilkums

1. Tiesvedība – Prasību pieņemamība – Novērtējums, ņemot vērā prasības pieteikuma iesniegšanas brīdī spēkā esošos noteikumus

(Civildienesta tiesas Reglamenta 76. pants)

2. Ierēdņi – Prasība – Termiņi – Iestādei adresēta prasība par zaudējumu atlīdzību – Saprātīga termiņa ievērošana

(Tiesas Statūtu 46. pants; Civildienesta noteikumu 90. pants)

1. Lai arī Civildienesta tiesas Reglamenta 76. pantā paredzētais noteikums, saskaņā ar kuru Civildienesta tiesa drīkst ar rīkojumu noraidīt prasību, kas ir acīmredzami noraidāma, ir procesuāls noteikums, kuru kā tādu kopš tā spēkā stāšanās dienas piemēro visos Civildienesta tiesā izskatīšanā esošajos strīdos, tā tas nav ar noteikumiem, pamatojoties uz kuriem Civildienesta tiesa drīkst saskaņā ar minēto pantu kādu prasību uzskatīt par acīmredzami nepieņemamu un kuri var būt tikai tie, kuri ir piemērojami prasības iesniegšanas dienā.

(skat. 14. punktu)

2. Ierēdņiem vai darbiniekiem ir pienākums visas prasības par zaudējumu atlīdzības saņemšanu no Kopienas par kaitējumu, kura nodarīšanā tā ir vainojama, iesniegt iestādei saprātīgā termiņā, skaitot no brīža, kad viņi ir uzzinājuši par situāciju, par kuru viņi sūdzas. Termiņa saprātīgums ir jānovērtē atkarībā no katras lietas apstākļiem un it īpaši no strīda nozīmes ieinteresētajai personai, lietas sarežģītības un attiecīgo lietas dalībnieku rīcības.

Šajā sakarā ir jāņem vērā arī salīdzinošais kritērijs, ko sniedz Tiesas Statūtu 46. pantā ārpuslīgumiskās atbildības prasību jomā paredzētais piecu gadu noilguma termiņš. Tomēr piecu gadu laikposms nav stingrs un neaizskarams termiņš, kurā būtu jāpieņem ikviena prasība neatkarīgi no tā, cik ilgā laikā prasītājs pārvaldes iestādei savu prasību ir iesniedzis un kādi ir lietas apstākļi.

(skat. 19.–22. punktu)

Atsauces

Pirmās instances tiesa: 2004. gada 5. oktobris, T‑144/02 Eagle u.c./Komisija, Krājums, II‑3381. lpp., 65. un 66. punkts; 2007. gada 1. februāris, F‑125/05 Tsarnavas/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑1‑0000. un II‑A‑2‑0000. lpp., 76. un 77. punkts.
CIVILDIENESTA TIESAS RĪKOJUMS (pirmā palāta)

2007. gada 14. decembrī

Lieta F‑131/06

Robert Steinmetz

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

Civildienests – Ierēdņi – Izlīgums – Vienošanās izpilde – Atteikums atmaksāt izdevumus, kas radušies komandējuma ietvaros – Acīmredzama nepieņemamība – Intereses celt prasību neesamība – Tiesāšanās izdevumu sadale – Pārmērīgi vai diskriminējoši izdevumi

Priekšmets Prasība, kas celta saskaņā ar EKL 236. pantu un EAEKL 152. pantu un ar ko Steinmetz lūdz, pirmkārt, atcelt Komisijas 2006. gada 21. februāra lēmumu, jo tā ir atteikusies pilnībā izpildīt vienošanos, kas panākta atbilstoši lietas dalībnieku izlīgumam Pirmās instances tiesā lietā T‑155/05, un, otrkārt, samaksāt simboliski vienu euro kā atlīdzību par morālo kaitējumu, kas tam esot nodarīts

Nolēmums Prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu. Prasītājs sedz savus tiesāšanās izdevumus, izņemot EUR 500. Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina prasītāja tiesāšanās izdevumus EUR 500 apmērā.

Kopsavilkums

1. Tiesvedība – Procesuālo dokumentu pieņemamība – Vērtējums dokumenta iesniegšanas brīdī

(Pirmās instances tiesas Reglamenta 114. pants)

2. Ierēdņi – Prasība – Prasība, kurā nav ņemts vērā izlīguma, kā rezultātā ir notikusi atteikšanās no prasības, saturs – Intereses celt prasību neesamība

1. Tāpat kā prasības pieņemamību nosaka tās iesniegšanas brīdī, arī citu procesuālo dokumentu, piemēram, dokumenta, ar kuru tiek izvirzīta iebilde par nepieņemamību, pieņemamību nosaka to iesniegšanas brīdī. Šāda interpretācija nodrošina tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principu ievērošanu.

(skat. 27. punktu)

Atsauces

Tiesa: 1984. gada 27. novembris, 50/84 Bensider u.c./Komisija, Recueil, 3991. lpp., 8. punkts.

Pirmās instances tiesa: 2001. gada 8. oktobris, T‑236/00 R II Stauner u.c./Parlaments un Komisija, Recueil, II‑2943. lpp., 49. punkts; 2003. gada 9. jūlijs, T‑219/01 Commerzbank/Komisija, Recueil, II‑2843. lpp., 61. punkts.

2. Ja strīdā, kas tiek izskatīts Pirmās instances tiesā, prasītājs piedāvā atbildētājai iestādei iespējamo izlīgumu strīdā, ja iestāde daļēji piekrīt šim piedāvājumam un ja, pamatojoties uz šo daļējo piekrišanu, prasītājs lūdz un panāk to, ka Pirmās instances tiesa lietu izslēdz no reģistra, ir jāuzskata, ka ieinteresētā persona ir pieņēmusi iestādes pēdējo piedāvāto vienošanos un līdz ar to nav ieinteresēta apstrīdēt šādas vienošanās saturu, aizbildinoties, ka tā neatbilstot tai, ko tā sākotnēji ieteikusi.

Ja iestāde ir pilnībā izpildījusi saistības, kas izriet no vienošanās, kura panākta strīdā ar prasītāju, tas nevar minētajai iestādei pārmest, ka tā nav ievērojusi šīs vienošanās noteikumus.

(skat. 44.–52. punktu)
Staff case summary



Staff case summary

Kopsavilkums

1. Tiesvedība – Procesuālo dokumentu pieņemamība – Vērtējums dokumenta iesniegšanas brīdī

(Pirmās instances tiesas Reglamenta 114. pants)

2. Ierēdņi – Prasība – Prasība, kurā nav ņemts vērā izlīguma, kā rezultātā ir notikusi atteikšanās no prasības, saturs – Intereses celt prasību neesamība

1. Tāpat kā prasības pieņemamību nosaka tās iesniegšanas brīdī, arī citu procesuālo dokumentu, piemēram, dokumenta, ar kuru tiek izvirzīta iebilde par nepieņemamību, pieņemamību nosaka to iesniegšanas brīdī. Šāda interpretācija nodrošina tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principu ievērošanu.

(skat. 27. punktu)

Atsauces

Tiesa: 1984. gada 27. novembris, 50/84 Bensider u.c./Komisija, Recueil , 3991. lpp., 8. punkts.

Pirmās instances tiesa: 2001. gada 8. oktobris, T‑236/00 R II Stauner u.c./Parlaments un Komisija, Recueil , II‑2943. lpp., 49. punkts; 2003. gada 9. jūlijs, T‑219/01 Commerzbank /Komisija, Recueil , II‑2843. lpp., 61. punkts.

2. Ja strīdā, kas tiek izskatīts Pirmās instances tiesā, prasītājs piedāvā atbildētājai iestādei iespējamo izlīgumu strīdā, ja iestāde daļēji piekrīt šim piedāvājumam un ja, pamatojoties uz šo daļējo piekrišanu, prasītājs lūdz un panāk to, ka Pirmās instances tiesa lietu izslēdz no reģistra, ir jāuzskata, ka ieinteresētā persona ir pieņēmusi iestādes pēdējo piedāvāto vienošanos un līdz ar to nav ieinteresēta apstrīdēt šādas vienošanās saturu, aizbildinoties, ka tā neatbilstot tai, ko tā sākotnēji ieteikusi.

Ja iestāde ir pilnībā izpildījusi saistības, kas izriet no vienošanās, kura panākta strīdā ar prasītāju, tas nevar minētajai iestādei pārmest, ka tā nav ievērojusi šīs vienošanās noteikumus.

(skat. 44.–52. punktu)
Civildienesta noteikumu 45. panta 1. punktā ir paredzēts, ka salīdzinošam nopelnu izvērtējumam iecēlējinstitūcija it īpaši ņem vērā ziņojumus par ierēdņiem to pienākumu izpildē, kas atbilst pakāpei attiecīgās paaugstināšanas amatā īstenošanas brīdī, citu valodu lietošanu pienākumu izpildē, kas nav to valodu vidū, par kurām viņi ir snieguši pierādījumus par padziļinātām zināšanām, un pildīto pienākumu līmeni. Šajā tiesību normā iecēlējinstitūcijai ir atstāta zināma novērtējuma brīvība attiecībā uz to, cik lielu nozīmi salīdzinošo nopelnu izvērtējumā tā nolemj piešķirt katram no trijiem Civildienesta noteikumu 45. pantā minētajiem kritērijiem, tomēr ievērojot vienlīdzīgas attieksmes principu un to, ka nopelni šajā izvērtējumā ir izšķirošais kritērijs.

Tādējādi, ja amatā paaugstināmo ierēdņu nopelni pēc Civildienesta noteikumu 45. panta 1. punktā skaidri noteiktajiem trim kritērijiem ir vienlīdzīgi, iecēlējinstitūcija pakārtoti var ņemt vērā citus faktorus, piemēram, ierēdņu vecumu un viņu darba stāžu pakāpē vai dienestā.

(skat. 51. un 57. punktu)

Vispārējā tiesa: spriedumi, 2013. gada 16. maijs, Canga Fano/Padome, T‑281/11 P, EU:T:2013:252, 44. punkts, un 2014. gada 15. janvāris, Stols/Padome, T‑95/12 P, EU:T:2014:3, 33. un 34. punkts un tajos minētā judikatūra.
Lai gan iestādēm atbilstoši rūpības pienākumam ir jāvēršas pie ierēdņa valodā, kuru tas padziļināti pārvalda, no Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 4. punkta nevar secināt, ka jebkuram Savienības iestādes lēmumam, kas ir adresēts vienam no tās ierēdņiem, jābūt sagatavotam šī pēdējā minētā izvēlētā valodā. Šī norma ir piemērojama iestāžu un to darbinieku attiecībām vienīgi tad, ja viņi nosūta iestādēm korespondenci tikai kā Savienības pilsoņi, nevis kā ierēdņi vai citi darbinieki.

Līdz ar to ierēdnis nevar lietderīgi atsaukties uz iepriekš minēto normu, ja administratīvās izmeklēšanas un disciplinārlietas laikā tas varēja izteikties savā izvēlētajā valodā un ja tam bija pietiekams termiņš, lai lūgtu viņu disciplinārlietā uzklausīt citā valodā.

Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta 3. punkta a) apakšpunkts, kurā ir tostarp paredzēts, ka jebkurai apsūdzētai personai ir tiesības tikt nekavējoties informētai viņai saprotamā valodā un detalizēti par viņai izvirzītās apsūdzības raksturu un iemeslu, arī nav pārkāpts, jo minētā norma ir piemērojama tikai krimināllietās.

(skat. 58., 61. un 62. punktu)

Tiesa: spriedums, 2008. gada 8. maijs, Weiss und Partner, C‑14/07, EU:C:2008:264, 57. punkts.

Civildienesta tiesa: rīkojumi, 2009. gada 7. oktobris, Marcuccio/Komisija,F‑122/07, EU:F:2009:134, 63. un 65. punkts, un Marcuccio/Komisija, F‑3/08, EU:F:2009:135, 31. un 33. punkts.
Civildienesta noteikumu 90. panta 1. punktā ir paredzēts, ka jebkura persona, uz kuru attiecas šie Civildienesta noteikumi, var iesniegt iecēlējinstitūcijai lūgumu, lai tā pieņem ar konkrēto personu saistītu lēmumu, un ka ja četru mēnešu laikā no lūguma iesniegšanas dienas atbilde uz lūgumu nav saņemta, tas uzskatāms par netiešu lēmumu par lūguma noraidīšanu. No šīs normas izriet, ka principā lēmumu, ar kuru ierēdnim netieši tiek atteiktas tiesības, var pieņemt tikai ar nosacījumu, ka ierēdnis iepriekš ir vērsies pie administrācijas ar lūgumu, lai tā piešķir viņam šīs tiesības.

Uzturlīdzekļu maksāšanas pienākums, par ko bijušie laulātie vienojušies šķiroties, ir no laulības šķiršanas sprieduma, kas pieņemts uz piemērojamo civiltiesību pamata, izrietošas mantiskās sekas. Līdz ar to, lai noteiktu, vai ierēdņa vai bijušā ierēdņa šķirtais laulātais sava bijušā laulātā nāves dienā ir pamatojis savas tiesības saņemt uzturlīdzekļus no bijušā laulātā un tas ir noteikts starp šiem bijušiem laulātajiem noslēgtajā vienošanās, tad jāatsaucas uz tiesībām, kas reglamentē laulības šķiršanas sekas. Šajā sakarā, ja saskaņā ar valsts tiesībām pirmajā instancē pieņemtais lēmums par uzturlīdzekļu apturēšanu tiek atcelts apelācijā, tad šis pirmais lēmums izzūd ar atpakaļejošu spēku un tādējādi ar atpakaļejošu spēku mirušā ierēdņa bijušai laulātajai tiek atjaunoti uzturlīdzekļi, kas noteikti ir jāuzskata par attaisnojumu tam, ka no šī apelācijas sprieduma pasludināšanas dienas ierēdnim ir tiesības savā vārdā saņemt uzturlīdzekļus.

Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. panta mērķis ir ļaut ierēdņa vai bijušā ierēdņa šķirtajam laulātajam, kurš šī ierēdņa nāves brīdī saņēma uzturlīdzekļus, turpināt tos saņemt arī pēc nāves, jo tie ir resursi, kas nodrošina viņa iztiku. Nav attaisnojams tas, ka ierēdņa vai bijušā ierēdņa šķirtajam laulātajam tiek liegts saņemt apgādnieka zaudējuma pensiju, un tātad viņa iztikas resursus, tikai tāpēc, ka neatkarīgi no viņa vēlmes uzturlīdzekļi, kurus viņš saņēma uz valsts tiesību pamata, tika atcelti pirms ierēdņa vai bijušā ierēdņa nāves un vēlāk tie tika atjaunoti pēc šīs nāves ar atpakaļejošu spēku.

(skat. 58.–61. un 67. punktu)

Pirmās instances tiesa: spriedums M/Tiesa, T‑172/01, EU:T:2004:108, 72. punkts.
Mērķis grozījumiem, kas agrākā Civildienesta tiesas Reglamenta 35. panta 1. punkta e) apakšpunktā izdarīti ar tā paša reglamenta 50. panta 1. punkta e) apakšpunktu, redakcijā, kura stājās spēkā 2014. gada 1. oktobrī, it īpaši bija prasītāja pienākumu skaidri izklāstīt prasības pamatus pastiprināt, prasot, lai tie būtu balstīti uz precīzi norādītu juridisko pamatojumu, lai attiecībā uz katru prasības pamatu sniegtie argumenti būtu saistīti tikai ar šo pamatojumu un lai katrs no prasības pamatiem būtu stingri nošķirts no pārējiem; tas ir visu tiesvedības dalībnieku, ieinteresēto personu, advokātu, pārstāvju un tiesnešu interesēs. Šādos apstākļos Civildienesta tiesai nav jāveic procesa organizatoriskie pasākumi vai jāuzdod jautājumi tiesas sēdē tikai tāpēc, lai novērstu prasības pieteikuma redakcionālos trūkumus, neprecizitātes vai neskaidrības, ņemot vērā Reglamenta 50. panta 1. punkta e) apakšpunktu.

Šajā ziņā, ja prasības pamati nav strukturēti tā, kā šobrīd prasīts Reglamenta 50. panta 1. punkta e) apakšpunktā, ja izklāstīto apsvērumu īsums pēc tam, kad ir labotas atkāpes no tēmas, iespraudumi un citi pārprotami, neprecīzi vai neiztirzāti iebildumi, ļauj izcelt iebildumus, ko prasītājs vēlas izvirzīt, tad prasības pieteikumu nevar uzskatīt par pilnībā nepieņemamu.

(skat. 21. un 23. punktu)

Civildienesta tiesa: spriedums, de Pretis Cagnodo un Trampuz de Pretis Cagnodo/Komisija, F-104/10, EU:F:2013:64, 57. punkts.
66

Turklāt no to veidlapas sadaļu virsrakstiem, kuras ir jāaizpilda nodaļas vadītājam, izriet, ka pamatnostādnēs paredzētā procedūra attiecas galvenokārt uz šī vadītāja viedokļa saņemšanu par to, vai attiecīgajam amatam noteiktie pienākumi attīstās un vai, it īpaši ņemot vērā veidu, kādā šie pienākumi tika pildīti iepriekš, kas ir KAZ priekšmets, ERA var tajā turpmāk nodarbināt pagaidu darbinieku, kurš ieņem šo amatu, ar to pamatojot viņa līguma pagarināšanu. Kā to pareizi uzsver arī ERA, šajā procedūrā iegūtās informācijas mērķis ir noteikt, vai darbinieku, kura darba līgums beidzas, var turpināt nodarbināt šajā amatā vai tas ir jādara, kas tomēr noteikti nozīmē, ka šis amats ir ietverts Aģentūras štatu saraksta nākotnes budžetā.
Psiholoģiska vardarbība nevar būt apstāklis, ka priekšnieks atbalsta lūgumu, ko izteicis viens no padotajiem, par dalību valodu mācībās un vēlāk kompetentais dienests to noraida.

Faktiski lūgumu par dalību valodu mācībās, kuras daļēji vai pilnībā tiek organizētas darba laikā ārpus darba vietas un kuras finansē iestāde, izskatīšanu veic dienests, kura pienākumos ietilpst profesionālās mācības un kurš izskata lietas par šiem pieteikumiem, lai izvēlētos no budžeta apsvērumu viedokļa tās personas, kuras saistībā ar dienesta interesēm atbilst iestādes izvirzītajiem nosacījumiem.

Pat ja saprātīgi no nodaļas vadītāja varētu sagaidīt, ka viņš vispārīgā veidā zina šajā lietā piemērojamās tiesību normas, no viņa nevar pieprasīt, lai viņš noteiktu vai prognozētu to, vai viena no viņa padotajiem lūgums par mācībām atbilst visiem pieņemamības nosacījumiem.

(skat. 51. un 52. punktu)
Administrācijas pienākums pamatot savus lēmumus, kurš paredzēts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunktā, ir būtisks Savienības tiesību princips, no kura var atkāpties tikai primāru apsvērumu dēļ. Šī pienākuma mērķis ir sniegt ieinteresētajai personai pietiekamas norādes, lai varētu noskaidrot, vai lēmums ir pamatots, vai arī tajā ir pieļauta kļūda, kas ļauj apstrīdēt tā tiesiskumu, un lai Savienības tiesa varētu veikt pārbaudi par apstrīdētā lēmuma tiesiskumu. Lai gan vienkāršs konstatējums, ka ir zudusi uzticības saikne, tiešām var būt pietiekams pamatojums lēmuma par atlaišanu pieņemšanai un, ja šāds lēmums tiešām ir balstīts tikai uz šo konstatējumu, prasība lēmuma pamatojumā precīzi izklāstīt faktiskos apstākļus, kuri liecina par uzticības saiknes zudumu vai pamato to, var būt tikai ierobežota, tomēr vienkārša norāde uz uzticības saiknes zudumu – bez jebkādiem precizējumiem par faktiskajiem apstākļiem, kuri liecina par šo zudumu vai pamato to –,nav pietiekama, lai pagaidu darbiniekam darītu zināmu to, vai šis lēmums ir pamatots, un lai Savienības tiesa varētu veikt likumības pārbaudi. Ja pamatojums lēmumam par pagaidu darbinieka līguma izbeigšanu, konstatējot, ka ir zudusi uzticības saikne, ir tikai vispārīgs un šablonisks formulējums, un ja tajā nav iekļauta nekāda konkrēta informācija attiecībā uz ieinteresēto personu, tad šis pamatojums patiesībā ir līdzvērtīgs pilnīgam pamatojuma trūkumam.

(skat. 42., 44. un 49. punktu)

Atsauces

Pirmās instances tiesa: 2002. gada 20. februāris, T‑117/01 Roman Parra/Komisija, 31. punkts; 2005. gada 29. septembris, T‑218/02 Napoli Buzzanca/Komisija, 74. punkts.

Civildienesta tiesa: 2010. gada 24. februāris, F‑89/08 P/Parlaments, 73. punkts; Tzirani/Komisija, minēts iepriekš, 137. un 139. punkts.
EIROPAS SAVIENĪBAS CIVILDIENESTA TIESAS SPRIEDUMS

(pirmā palāta)

2014. gada 11. februārī

Lieta F‑65/12

Enrico Maria Armani

pret

Eiropas Komisiju

Civildienests – Darba samaksa – Ģimenes pabalsti – Tiesības uz apgādājamā bērna pabalstu – Apgādājams bērns – Prasītāja laulātās bērns

Priekšmets Prasība, kura ir celta saskaņā ar LESD 270. pantu, kas piemērojams EAEK līgumam atbilstoši tā 106.a pantam, un ar kuru E. M. Armani lūdz Civildienesta tiesai atcelt Eiropas Komisijas lēmumu atteikties atzīt tiesības uz apgādājamā bērna pabalstu attiecībā uz viņa laulātās bērnu

Nolēmums Atcelt 2011. gada 17. augusta lēmumu, ar kuru Eiropas Komisija E. M. Armani atteica atzīt tiesības uz apgādājamā bērna pabalstu attiecībā uz viņa laulātās bērnu. Pārējā daļā prasību noraidīt. Eiropas Komisija sedz savus un atlīdzina E. M. Armani radušos tiesāšanās izdevumus.

Kopsavilkums

Ierēdņi – Darba samaksa – Ģimenes pabalsti – Apgādājamā bērna pabalsts – Noteikšanas nosacījumi – Faktiska uzturēšana – Jēdziens

(Civildienesta noteikumu VII pielikuma 2. panta 2. punkts)

Civildienesta noteikumu VII pielikuma 2. panta 2. punkta pirmajā daļā lietotais bērna faktiskas uzturēšanas jēdziens nozīmē pilnīgu vai daļēju bērna būtisko vajadzību faktisku nodrošināšanu, it īpaši attiecībā uz dzīvesvietu, uzturu, apģērbu, izglītību, kopšanu un medicīniskajiem izdevumiem.

Līdz ar to, ja ierēdnis faktiski nodrošina visas vai daļu no sava laulātā bērna būtiskajām vajadzībām, ir jāuzskata, ka viņš šo bērnu faktiski uztur, un tāpēc tas ir viņa apgādājamais bērns Civildienesta noteikumu VII pielikuma 2. panta 2. punkta pirmās daļas izpratnē. Šajā ziņā ne šī norma, ne arī kāda cita Civildienesta noteikumu norma ierēdņa tiesības saņemt apgādājamā bērna pabalstu par sava laulātā bērnu burtiski nepakārto nosacījumam, ka minētais laulātais nav Savienības ierēdnis vai darbinieks. Šāds nosacījums nav secināms arī no Civildienesta noteikumu sistēmas.

(skat. 31., 32., 40. un 41. punktu)

Atsauce

Pirmās instances tiesa: 2000. gada 11. jūlijs, Skrzypek/Komisija, T‑134/99, 69. punkts; 2006. gada 10. oktobris, Arranz Benitez/Parlaments, T‑87/04, 42. punkts
Attiecībā uz nepamatotu maksājumu atgūšanu frāze “tik acīmredzama”, kas raksturo maksājuma nepamatotību Civildienesta noteikumu 85. panta pirmās daļas izpratnē, nozīmē nevis to, ka nepamatoto maksājumu saņēmējam nemaz nevajadzētu par to padomāt vai to pārbaudīt, bet gan to, ka šī atmaksāšana ir jāveic, tiklīdz ir notikusi kļūda, kas nepaliek nepamanīta samērā rūpīgam ierēdnim, par kuru tiek uzskatīts, ka viņš zina normas, kuras regulē attieksmi pret viņu. Turklāt katrā atsevišķā lietā ir jāņem vērā attiecīgā ierēdņa spēja veikt nepieciešamās pārbaudes. Apstākļi, ko Savienības tiesa šajā ziņā ņem vērā, it īpaši ir saistīti ar ierēdņa atbildības pakāpi, viņa [dienesta] pakāpi un darba stāžu.

Turklāt ieinteresētajam ierēdnim vai pagaidu darbiniekam, pildot tam saistošo rūpības pienākumu, nav obligāti jābūt spējīgam precīzi noteikt administrācijas pieļautās kļūdas apjomu. Šajā ziņā pietiek ar to, ka viņam ir šaubas par attiecīgo maksājumu pamatotību, lai viņam rastos pienākums vērsties pie administrācijas, lai tā varētu veikt vajadzīgās pārbaudes.

(sal. ar 48.–50. punktu)

Pirmās instances tiesa: 2002. gada 5. novembris, T‑205/01 Ronsse/Komisija, 46. un 47. punkts; 2005. gada 29. septembris, T‑195/03 Thommes/Komisija, 124. punkts.
Apstākļos, kuros darbinieki var tikt pieņemti darbā pagaidu darbinieku vai līgumdarbnieku statusā un kuros iestādes un aģentūras nereti alternatīvi izmanto šīs abas sistēmas, lai nodrošinātu sev viena darbinieka pakalpojumus, veselības aizsardzības mērķis netiktu pilnībā sasniegts, ja pienākumi, ko darbinieks pildījis vienā vai otrā no šiem statusiem, netiktu ņemti vērā kopā.

Visbeidzot, Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 16. panta otrās daļas mērķis ir slimības gadījumā aizsargāt pagaidu darbiniekus no sociālā un ekonomiskā apdraudējuma, kas ir saistīts ar šo stāvokli, un tādējādi tā sekmē primārā veselības aizsardzības mērķa sasniegšanu.

Civildienesta noteikumu 24. panta otrās daļas mērķis ir to zaudējumu atlīdzība, kas ierēdnim vai darbiniekam ir nodarīti kādas trešās personas vai citu ierēdņu, kas minēti šā paša panta pirmajā daļā, rīcības dēļ, ja vien viņš nav varējis iegūt atlīdzību no tās īstenotājiem. Prasības par zaudējumu atlīdzību, ko ierēdnis vai darbinieks cēlis attiecībā uz vardarbības faktiem, pieņemamībai tātad ir izvirzīts nosacījums par valsts tiesību aizsardzības līdzekļu izsmelšanu, ja tie efektīvi nodrošina ieinteresēto personu aizsardzību un to rezultātā var tikt izmaksāta atlīdzība par varbūtējiem zaudējumiem.

(sal. ar 59. punktu)

Atsauces

Tiesa: 2006. gada 5. oktobris, C‑365/05 P Schmidt‑Brown/Komisija, 78. punkts.

Pirmās instances tiesa: 2005. gada 9. marts, T‑254/02 L/Komisija, 148. punkts.

Vispārējā tiesa: 2011. gada 12. jūlijs, T‑80/09 P Komisija/Q, 67. punkts.
EIROPAS SAVIENĪBAS CIVILDIENESTA TIESAS SPRIEDUMS

(pirmā palāta)

2014. gada 11. novembrī

Carlo De Nicola

pret

Eiropas Investīciju banku (EIB)

“Civildienests — EIB personāls — Psiholoģiska vardarbība — Izmeklēšanas procedūra — Izmeklēšanas komitejas ziņojums — Kļūdaina psiholoģiskas vardarbības jēdziena definīcija — EIB priekšsēdētāja lēmums neturpināt izskatīt sūdzību — Atcelšana — Prasība par zaudējumu atlīdzību”

Priekšmets

Prasība, kas celta saskaņā ar LESD 270. pantu, ar kuru C. De Nicola pēc būtības lūdz, pirmkārt, atcelt 2010. gada 1. septembra lēmumu, ar kuru Eiropas Investīciju bankas (EIB vai turpmāk tekstā – “Banka”) priekšsēdētājs noraidīja viņa iesniegto sūdzību par psiholoģisku un “organizatorisku” vardarbību, un, otrkārt, piespriest EIB atlīdzināt kaitējumu, ko viņš esot cietis saistībā ar minēto vardarbību

Nolēmums

Atcelt 2010. gada 1. septembra lēmumu, ar kuru Eiropas Investīciju bankas priekšsēdētājs noraidīja C. De Nicola sūdzību par psiholoģisku vardarbību. Piespriest Eiropas Investīciju bankai samaksāt C. De Nicola summu EUR 3000 apmērā. Prasību pārējā daļā noraidīt. Eiropas Investīciju banka sedz savus un atlīdzina C. De Nicola tiesāšanās izdevumus.

Kopsavilkums

Ierēdņu celta prasība – Eiropas Investīciju bankas darbinieki – Nelabvēlīgs akts – Jēdziens – Sagatavojošs akts – Izmeklēšanas komitejas vardarbības jomā atzinums (Eiropas Investīciju bankas Personāla reglamenta 3. panta 6. punkts; Eiropas Investīciju bankas Politikas attiecībā uz cieņu darbā 5. panta 5. punkts) Ierēdņi – Eiropas Investīciju bankas darbinieki – Psiholoģiska vardarbība – Jēdziens – Pašcieņas un pašapziņas aizskārums – Prasības par psiholoģiskās vardarbības īstenotāja ļaunprātīgo nodomu neesamība (Eiropas Investīciju bankas Personāla reglamenta 3. panta 6. punkta 1. apakšpunkts; Eiropas Investīciju bankas Politikas attiecībā uz cieņu darbā 2. panta 1. punkts) Tiesvedība – Pieteikums par lietas ierosināšanu – Formas prasības – Skaidrs un precīzs izvirzīto pamatu izklāsts (Civildienesta tiesas Reglamenta 35. panta 1. punkta e) apakšpunkts)