ĢENERĀLADVOKĀTA F. DŽ. DŽEIKOBSA [F. G. JACOBS] SECINĀJUMI,

sniegti 2004. gada 29. aprīlī ( )

Lieta C‑422/02 P

Europe Chemi‑Con (Vācija) GmbH

pret

Eiropas Savienības Padomi

1. Šī apelācijas sūdzība ir par nediskriminācijas principa piemērošanu atbilstoši Padomes Regulas (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis ( ) (turpmāk tekstā – “pamatregula”) 9. panta 5. punktam. Ar to tiek uzdots jautājums par to, kā šo principu jāpiemēro gadījumos, ja viena un tā paša veida preces no divu dažādu valstu grupām vienlaikus ir pakļautas atšķirīgai antidempinga izmeklēšanai: sākotnējai izmeklēšanai attiecībā uz vienu valstu grupu un termiņa beigu pārskatīšanai ( ) attiecībā uz otru valstu grupu. Ja sākotnējā izmeklēšana nenoved līdz nodevu piemērošanai, cik plašs ir Kopienas institūciju pienākums izbeigt nodevu piemērošanu, kam piemērojama termiņa beigu pārskatīšana? Īpaši – cik lielā mērā šādu pienākumu piemēro ar atpakaļejošu spēku?

Attiecīgais antidempinga tiesiskais regulējums

2. Saskaņā ar pamatregulu – kas daļēji tika pieņemta, lai praksi saskaņotu ar jauniem starptautiskiem pienākumiem saskaņā ar 1994. gada Antidempinga kodeksu, ko ieviesa daudzpusējo tirdzniecības sarunu ietvaros Urugvajas kārtā ( ) – Komisija, konsultējoties ar Konsultatīvo komiteju, kurā ir pārstāvētas dalībvalstis, veic izmeklēšanu par dempingu un var piemērot pagaidu nodevas, turpretim Padome atbild par galīgo nodevu piemērošanu. [Pamatregulas] 5. pantā paredzēta izmeklēšanas procedūru uzsākšana uz Kopienas ražošanas nozares sūdzības pamata, ko jāveic saskaņā ar 6. pantu.

3. 7. panta 1. punktā paredzēts: “Pagaidu nodevas var uzlikt, [..] ja provizoriski ir konstatēts dempings un no tā izrietošie zaudējumi Kopienas ražošanas nozarei un ja Kopienas interesēs ir novērst šādus zaudējumus. [..]” Saskaņā ar 7. panta 3. punktu pagaidu nodevas nodrošina ar garantijām.

4. Saskaņā ar 9. panta 4. punktu: “Ja fakti galīgi apliecina dempinga un tā radīto zaudējumu pastāvēšanu un Kopienas interesēs ir iejaukties [..], Padome pēc Komisijas priekšlikuma un konsultācijām ar Konsultatīvo komiteju ar vienkāršu balsu vairākumu uzliek galīgo antidempinga nodevu. [..]”

5. 9. panta 5. punktā paredzēts: “Visos gadījumos, kad konstatē, ka kāda no visiem avotiem importētā prece ir prece par dempinga cenām un rada zaudējumus, piemēro attiecīga lieluma antidempinga nodevu, nepieļaujot diskrimināciju; [..].”

6. 9. panta 5. punkta redakcija ir ļoti līdzīga Antidempinga kodeksa 9. panta 9.2. punkta redakcijai: „Ja kādai precei tiek piemērota antidempinga nodeva, šāda antidempinga nodeva tiek iekasēta attiecīgajā apmērā katrā gadījumā atsevišķi, nepieļaujot diskrimināciju, par šādas preces importu no visiem avotiem, kas atzīti par dempingam pakļautiem un kaitējumu radošiem [..].”

7. Apelācijas sūdzības ieniedzēja šajā lietā apgalvo, ka pēdējais minētais nosacījums savukārt ir vislielākās labvēlības režīma klauzula Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību (turpmāk tekstā – “VVTT 1947”) I pantā, saskaņā ar ko “[a]ttiecībā uz jebkura veida muitas nodokļiem un nodevām, kas noteikti importam un eksportam, [..] jebkuras priekšrocības, privilēģiju vai imunitātes principi, kurus kāda no līgumslēdzējām pusēm piešķir jebkuram produktam, kas ražots citā valstī vai paredzēts citai valstij, ir nekavējoties bezierunu kārtā jāsaskaņo ar principiem, kas attiecas uz tādu pašu produktu, kas ražots kādā no līgumslēdzēju pušu teritorijām vai paredzēts kādai no tām”.

8. Pamatregulas 11. pants ir par uzlikto nodevu termiņiem, pārbaudi [pārskatīšanu] un atlīdzināšanu. 11. panta 2. punkta pirmajā un otrajā daļā noteikts:

“Galīgā antidempinga pasākuma termiņš beidzas piecus gadus pēc tā uzlikšanas vai piecus gadus pēc datuma, kurā beidzās pēdējais pārskats par dempingu un zaudējumiem, ja vien pārskatā nekonstatē, ka pasākuma beigas var novest pie dempinga un zaudējumu turpināšanās vai atkārtošanās. Šādu termiņa beigu pārskatu sāk pēc Komisijas iniciatīvas vai pēc Kopienas ražotāju pieprasījuma, vai viņu vārdā iesniegta pieprasījuma, un pasākums paliek spēkā, kamēr nav zināmi šāda pārskata rezultāti.

Termiņa beigu pārskatu sāk, ja pieprasījums satur pietiekamus pierādījumus tam, ka pasākumu beigas varētu novest pie dempinga un zaudējumu turpināšanās vai atkārtošanās, piemēram, šādu varbūtību var demonstrēt pierādījumi par turpinātu dempingu un zaudējumiem vai pierādījumi, ka zaudējumu novēršana ir daļēji vai pilnīgi atkarīga no pasākumu piemērošanas, vai pierādījumi, ka eksportētāju situācija vai tirgus apstākļi norāda, ka dempings, kas rada zaudējumus, var turpināties. [..]”

9. Jebkurā laikā pēc ne mazāk kā viena gada notecēšanas, kopš piemērota galīgā nodeva, Komisija var veikt arī starpposma pārskatīšanu saskaņā ar pamatregulas 11. panta 3. punktu, būtībā lai noteiktu, vai turpmāka nodevas piemērošana joprojām ir vajadzīga un pietiekama, vai attiecīgie apstākļi ir būtiski mainījušies.

10. Saskaņā ar 11. panta 5. punktu: “Šīs regulas būtiskos noteikumus par procedūrām un izmeklēšanas veikšanu, izņemot tos, kas attiecas uz termiņa ierobežojumiem, piemēro visiem pārskatiem, ko veic, ievērojot 2., 3. un 4. punktu. [..]”

Apstrīdētās antidempinga procedūras

11. Šī lieta ir par preču importu, kas minētas kā lieli alumīnija elektrolītiskie kondensatori (turpmāk tekstā – “LAEK”), lai gan ir atzīts, ka vārda “liels” lietošana šeit ir neatbilstoša. Kondensatori ir elektroniskas sastāvdaļas, kas var uzglabāt un pēc tam padot elektroenerģiju, ko lieto elektriskajās ķēdēs praktiski visa veida elektroniskajās ierīcēs, datorā, telekomunikācijās, aparatūrā, rūpnieciskās, militārās, automobiļu un citās patērētāju ražošanas nozarēs. Attiecīgos LAEK īpaši lieto strāvas padeves ķēdēs tādā ilgstošā plaša patēriņa elektronikā kā televizoros, video kasešu magnetafonos un personālajos datoros.

12. No 1992. gada 4. decembra tika piemērota galīgā antidempinga nodeva noteiktu LAEK importam no Japānas ( ). Saskaņā ar pamatregulas 11. panta 2. punktu šīs nodevas termiņam bija jābeidzas 1997. gada 4. decembrī. No 1994. gada 19. jūnija galīgo nodevu piemēroja arī noteikta veida importam no Korejas un Taivānas ( ). Tad, 1997. gada 27. novembrī, Komisija paziņoja par izmeklēšanas uzsākšanu par LAEK importu no Amerikas Savienotajām Valstīm un Taizemes ( ).

13. 1997. gada 3. decembrī, pēdējā dienā, kad saskaņā ar Regulu Nr. 3482/92 bija jāiekasē nodeva par importu no Japānas, Komisija paziņoja gan par šīs nodevas termiņa beigu pārskatīšanu pēc Kopienas ražotāju lūguma, gan starpposma pārskatīšanu pēc pašas Komisijas iniciatīvas ( ). Atbilstoši pamatregulas 11. panta 2. punktam nodeva tādējādi palika spēkā, kamēr nav zināmi termiņa beigu pārskata rezultāti. Par Korejai un Taivānai piemēroto pasākumu starpposma pārskatīšanu paziņoja 1998. gada 7. aprīlī ( ).

14. Izmeklēšanā par LAEK importu no Amerikas Savienotajām Valstīm un Taizemes Komisija secināja, ka imports par dempinga cenām radījis būtiskus zaudējumus Kopienas ražošanas nozarei un ka Kopienas interesēs bija jāpiemēro antidempinga nodevas. Tāpēc tā piemēroja pagaidu nodevu šādam noteikta veida importam sešu mēnešu laikposmā no 1998. gada 28. augusta ( ). Atbilstoši pamatregulas 7. panta 3. punktam šo nodevu neiekasēja, bet nodrošināja ar garantiju.

15. Tad Komisija ierosināja Padomei piemērot galīgos antidempinga pasākumus šim importam. Padome nepieņēma priekšlikumu 15 mēnešu termiņā, kas noteikts pamatregulas 6. panta 9. punktā. Līdz ar to importam no Amerikas Savienotajām Valstīm un Taizemes netika piemēroti galīgie pasākumi, un pagaidu pasākumi beidzās 1999. gada 28. februārī. Arī pagaidu antidempinga nodeva par šo importu netika galīgi iekasēta.

16. Pasākumu, kas piemēroti importam no Japānas, Korejas un Taivānas, pārskatīšanā Komisija nonāca pie līdzīga secinājuma, ka Kopienas ražošanai tika vēl arvien nodarīts būtiski zaudējumi un ka Kopienas interesēs šim importam bija jāatjauno antidempinga pasākumi. Tomēr tāpēc, ka nodeva netika piemērota importam no Amerikas Savienotajām Valstīm un Taizemes, Komisija ierosināja Padomei izbeigt pasākumus attiecībā uz importu no Japānas, Korejas un Taivānas. Padome pieņēma šo priekšlikumu ar Regulu Nr. 173/2000 ( ) (turpmāk tekstā –“apstrīdētā regula”).

17. Saskaņā ar 3. panta otro daļu apstrīdēto regulu bija jāpiemēro ar atpakaļejošu spēku no 1999. gada 28. februāra, datuma, kurā beidzās pagaidu nodevas importam no Amerikas Savienotajām Valstīm un Taizemes.

18. Iemesls [pasākumu] izbeigšanai un atpakaļejošais spēks tika skaidroti [apstrīdētās regulas] 132.–139. apsvērumā. Cita starpā 133.–135. apsvērums skan:

“133. Jaunā izmeklēšana saistībā ar Amerikas Savienotajām Valstīm un Taizemi un divas šīs pārskatīšanas lielākoties tika veiktas vienlaicīgi. Kā norādīts iepriekš, pamatā šajās pārskatīšanās par to pašu preci ir iegūti tie paši secinājumi kas jaunajā izmeklēšanā saistībā ar Amerikas Savienotajām Valstīm un Taizemi. Šie secinājumi principā prasa grozīt galīgos pasākumus attiecībā uz importu no Japānas, Korejas Republikas un Taivānas.

Tomēr pamatregulas 9. panta 5. punkts noteic, ka antidempinga nodevas tiek uzliktas, nepieļaujot diskrimināciju, no visiem avotiem par dempinga cenām importētām precēm un [precēm,] kas rada zaudējumus.

134. Līdz ar to ir secināts, ka, nepastāvot pasākumiem pret Amerikas Savienotajām Valstīm un Taizemi, jebkādu pasākumu piemērošana importam no Japānas, Korejas Republikas un Taivānas šīs izmeklēšanas rezultātā būtu diskriminācija pret šīm trim pēdējām minētajām valstīm.

135. Ņemot vērā iepriekš minēto, lai nodrošinātu saskaņotu pieeju un ievērotu nediskriminācijas principu, kā noteikts pamatregulas 9. panta 5. punktā, ir jāizbeidz izmeklēšana sakarā ar Japānas, Korejas Republikas un Taivānas izcelsmes LAEK importu, nepiemērojot antidempinga pasākumus.”

19. Kāds Japānas eksportētājs norādīja, ka, lai novērstu diskrimināciju, izmeklēšana par Japānu būtu jāizbeidz ar atpakaļejošu datumu no 1997. gada 3. decembra, kad tika uzsākta pārskatīšana; kamēr pārskatīšana vēl notika, importam no Japānas vēl tika piemērotas nodevas, turpretim [nodevas] neiekasēja no Amerikas Savienotajām Valstīm un Taizemes.

20. Padome tomēr nolēma, ka [nodevu] izbeidz piemērot ar atpakaļejošu spēku tikai no 1999. gada 28. februāra 137. un 138. apsvērumā minēto iemeslu dēļ:

“137. [..] laikā no 1997. gada decembra līdz 1999. gada 28. februārim par importu no Amerikas Savienotajām Valstīm un Taizemes tika veikta izmeklēšana, tāpat kā par importu no Japānas. Fakts, ka tajā laikposmā pasākumi bija spēkā pret Japānu, bet ne pret Amerikas Savienotajām Valstīm un Taizemi, atspoguļo tikai to, ka procedūra attiecībā pret Amerikas Savienotajām Valstīm un Taizemi bija citā stadijā, jo izmeklēšana bija sākotnējā izmeklēšana, kamēr attiecībā pret Japānu piemērotie pasākumi bija tie, ko noteica Regula Nr. 3482/92. Šādos apstākļos diskriminācijas nebija, jo situācija katrā no procedūrām bija atšķirīga.

138. Tomēr ir atzīts, ka, sākot no 1999. gada 28. februāra, ņemot vērā iepriekš 132.–135. apsvērumā izteiktos slēdzienus, pret precēm, kas ir importētas no Japānas, ir jāattiecas tāpat kā tām, kurām ir Amerikas Savienoto Valstu un Taizemes izcelsme. Tas pats attiecas uz Korejas Republiku un Taivānu. Izmeklēšana par Amerikas Savienotajām Valstīm un Taizemi bija jāpabeidz līdz 1999. gada 28. februārim vai nu ar pasākumu piemērošanu, vai procesa izbeigšanu. Pašreizējā izmeklēšana ir nonākusi pie izmeklēšanas par Amerikas Savienotajām Valstīm un Taizemi līdzīgiem secinājumiem, un līdz ar to tāds pats rezultāts ir jāpiemēro arī šajā procedūrā.”

Tiesvedība pirmajā instancē

21. Europe Chemi‑Con (Vācija) GmbH ir Nippon Chemi‑Con Corporation, Japāņu LAEK ražotājam 100 % piederošs meitas uzņēmums, kas ir tā ekskluzīvs izplatītājs un importētājs Eiropas Kopienā. Nippon Chemi‑Con bija viens no eksportētājiem, kura nosaukums bija minēts Regulā Nr. 3482/92 un, šķiet, nav šaubu, ka bija viens no tiem, kas pirms apstrīdētās regulas pieņemšanas bija norādījis, ka nodevas importam no Japānas jāatceļ ar atpakaļejošu spēku no 1997. gada 3. decembra.

22. 2000. gada 14. aprīlī Europe Chemi‑Con cēla prasību Pirmās instances tiesā, lūdzot atcelt “apstrīdētās regulas 3. panta otro daļu, jo tā nenosaka, ka regulas atpakaļejošais spēks ir piemērojams, sākot no 1997. gada 4. decembra ( )”. Tas radīja divus juridiskos pamatus, kas attiecīgi balstīti uz “acīmredzamu kļūdu faktu vērtējumā” un “pamatojuma trūkumu”.

23. Šī prasība tika noraidīta ar 2002. gada 12. septembra spriedumu ( ).

24. Pirmās instances tiesa izskatīja pirmo Europe Chemi‑Con pamatu pārsūdzētā sprieduma 48.–60. punktā. Pirmkārt, 48. punktā ir noteikts:

“[..] prasītāja norāda uz tiesisku maldību attiecībā uz vienlīdzīgas attieksmes principa piemērošanu apstrīdētajā regulā, nevis acīmredzamu kļūdu vērtējumā tajā, ka Padome nepareizi uzskatīja, ka diskriminācija sākas tikai no 1999. gada 28. februāra, nevis no 1997. gada 4. decembra. Prasītāja uzskata, ka Padomei vajadzēja dod priekšroku vienlīdzīgas attieksmes principam, kas ir viens no Kopienu tiesību pamatprincipiem un ir formulēts pamatregulas 9. panta 5. punktā, pār pamatregulas 11. panta 2. punkta piemērošanu, kas radīja diskrimināciju.”

25. Tālāk Pirmās instances tiesa 52. punktā noteica, ka, “lai konstatētu to, ka institūcija ir pieļāvusi diskrimināciju, institūcijai būtu bijis jāaplūko līdzīgas situācijas atšķirīgi, tādējādi radot atsevišķiem saimnieciskās darbības subjektiem nelabvēlīgus apstākļus salīdzinājumā ar citiem saimnieciskās darbības subjektiem, ja šāda atšķirīga attieksme nav bijusi pamatota ar būtiskām objektīvām atšķirībām”. ( )

26. Šajā kontekstā Pirmās instances tiesa 53.–56. punktā noteica, ka pārskatīšanu attiecībā uz importu no Japānas un sākotnējo izmeklēšanu par importu no Amerikas Savienotajām Valstīm un Taizemes regulēja atšķirīgi pamatregulas noteikumi, kam ir atšķirīgas sekas attiecībā uz antidempinga nodevas iekasēšanu. Pirmo minēto regulēja 11. panta 2. punkts, saskaņā ar kuru antidempinga nodeva paliek spēkā līdz pārskata rezultātam; pēdējā minētā tomēr bija sākotnējā izmeklēšana, tā kā, ja procesu izbeidz, nepiemērojot galīgo nodevu, pagaidu nodevas nekad netiktu galīgi iekasētas. ( )

27. Tādējādi Tiesa sava sprieduma 57. punktā noteica, ka, pat tad, ja izmeklēšanas darbības bija salīdzināmas pēc to apjoma un iznākuma, pamatregulā bija noteikts tiesiskais pamats atšķirīgai attieksmei pret importu no Japānas un importu no Amerikas Savienotajām Valstīm un Taizemes, un tāpēc to nevarēja uzskatīt par vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu. Šai sakarā Tiesa minēja spriedumu lietā Sermes. ( )

28. Turklāt Padomei nebija pienākuma atturēties no pamatregulas 11. panta 2. punkta piemērošanas, pamatojoties uz 9. panta 5. punktu, kas attiecas tikai uz antidempinga nodevu “piemērošanu”. Šajā gadījumā laikā no 1997. gada 4. decembra līdz 1999. gada 28. februārim tika turpināts iekasēt nodevas, pamatojoties uz 11. panta 2. punktu, „kas ir īpašs noteikums”, neatkarīgs no sākotnējās izmeklēšanas uzsākšanas par importu no Amerikas Savienotajām Valstīm un Taizemes (pārsūdzētā sprieduma 58. punkts).

29. Pirmās instances tiesa 65.–69. punktā noraidīja prasītājas otro pamatu, atsaucoties uz nepietiekamu pamatojumu.

Apelācijas sūdzība

30. Europe Chemi‑Con iesniedza apelācijas sūdzību 2002. gada 22. novembrī, izvirzot trīs apelācijas sūdzības pamatus, kas visi saistīti ar pirmā pamata noraidījumu, ko var rezumēt šādi:

i) pārsūdzētā sprieduma 48. punktā Pirmās instances tiesa ir nepareizi kvalificējusi pamatu, ko sākotnēji raksturoja kā “acīmredzamu kļūdu vērtējumā”, kā apgalvojumu par nepareizu vienlīdzīgas attieksmes principa piemērošanu, nevis kā apgalvojumu par nepareizu nediskriminācijas principa piemērošanu;

ii) 58. punktā Pirmās instances tiesa ir nepareizi secinājusi, ka pamatregulas 9. panta 5. punkts attiecas tikai uz sākotnējo antidempinga nodevu piemērošanu, nevis uz sekojošu to paturēšanu spēkā, un ka tas ir neobligāts noteikums, kas jāpiemēro pēc Padomes ieskatiem; 9. panta 5. punkts ne tikai pauž Kopienu tiesību vienlīdzīgas attieksmes principu, bet gan tas ir īpaša norma, kas jāinterpretē, ņemot vērā Antidempinga kodeksu un līdz ar to VVTT vislielākās labvēlības režīma noteikumu; šī interpretācija pieprasa to piemērot pilnībā visās situācijās, kad ir uzliktas antidempinga nodevas, neskatoties uz procedūras īpašu juridisko pamatu vai stadiju; un pamatregulas 11. panta 2. punkts nav lex specialis, kas neietilpst 9. panta 5. punkta piemērošanas jomā;

iii) pat ja šo gadījumu apskata, ņemot vērā vienlīdzīgas attieksmes principu, nevis nediskriminācijas principu, Pirmās instances tiesa sprieduma 57. punktā nepareizi uzskatīja, ka šis princips netika pārkāpts uz tā pamata, ka abas aplūkojamās nodevas piemēroja uz atšķirīgiem tiesiskiem pamatiem; Pirmās instances tiesas spriedums šajā sakarā bija neskaidrs; jebkurā gadījumā aplūkojamās situācijas bija līdzīgas un atšķirības tiesiskajos pamatos nekādā veidā nav salīdzināmas ar atšķirībām lietā Sermes.

31. Apelācijas sūdzības iesniedzēja tāpēc lūdz atcelt pārsūdzēto spriedumu un apmierināt prasījumus, kas iesniegti pirmajā instancē, vai arī nodot lietu atpakaļ Pirmās instances tiesai galīgā slēdziena izdarīšanai. Abos gadījumos tā lūdz piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus gan pirmajā instancē, gan apelācijas instancē.

32. Padome un Komisija, kas iestājās lietā pirmajā instancē Padomes prasījumu atbalstam, ir iesniegušas atbildes, kurās tās lūdz Tiesu noraidīt apelācijas sūdzību un piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

33. Tiesas sēde nav lūgta un nav arī notikusi.

Apelācijas sūdzības vērtējums

34. Kā norādījusi gan Padome, gan Komisija, Europe Chemi‑Con’s trīs apelācijas sūdzības pamati faktiski ir savstarpēji saistīti un pārklājas, un izvirza vienu galveno būtisko, lai arī divpusēju, jautājumu. Ņemot vērā pārklāšanos, argumentus jāizskata nedaudz citādā secībā, nekā tā, kas norādīta apelācijas sūdzībā.

35. Pirms galvenā būtiskā jautājuma apskatīšanas īsi jāapskata trīs citi aspekti.

Vienlīdzīgas attieksmes vai nediskriminācijas princips?

36. Pirmkārt, attiecībā uz pirmo apelācijas sūdzības pamatu “vienlīdzīga attieksme” un “nediskriminācija” vienkārši ir divi apzīmējumi vienam Kopienu tiesību principam, kas parasti Tiesas bagātīgajā judikatūrā par šo jautājumu tiek izteikts kā aizliegums aplūkot līdzīgas situācijas dažādi vai atšķirīgas situācijas vienādi, ja vien šādai attieksmei nav objektīvs pamats.

37. Tas, uz ko Europe Chemi‑Con, šķiet, patiešām šeit uzstāj, ir, ka Pirmās instances tiesai vajadzēja interpretēt tās pirmo pamatu nevis saistībā ar Kopienu tiesību vispārēju principu, lai kāds būtu tā apzīmējums, bet gan uz diskriminācijas īpašo aizliegumu antidempinga procedūrās, kas noteikts pamatregulas 9. panta 5. punktā un kura interpretācijai un piemērošanai var piemērot īpašas prasības.

38. Tomēr ir skaidrs, ka Pirmās instances tiesa tās vērtējumā ir ņēmusi vērā gan 9. panta 5. punktu, gan vienlīdzīgas attieksmes principu jeb nediskriminācijas principu. Tāpēc nav pamata Europe Chemi‑Con sūdzībai attiecībā uz tās pirmā pamata kvalificēšanu. Jautājums, kas ir jāizlemj, ir par to, vai, kā Europe Chemi‑Con apgalvo tās atlikušajos argumentos, Pirmās instances tiesa nepareizi izlēma, ka neviena no normām netika pārkāpta. Tāpēc apelācijas sūdzības pirmais pamats ir jānoraida.

Pamatregulas 9. panta 5. punkta obligātais raksturs

39. Turklāt Europe Chemi‑Con apelācijas sūdzības otrā pamata trešajā daļā norāda, ka pamatregulas 9. panta 5. punkts ir obligāts noteikums un ka Padomei nav, kā to šķietami norāda Pirmās instances tiesa, rīcības brīvība attiecībā uz tā piemērošanu.

40. Tomēr apstrīdētā sprieduma 58. punktā šajā sakarā nav minēts, ka 9. panta 5. punkta noteikums būtu rīcības brīvības noteikums. Pirmās instances tiesa drīzāk konstatē, ka to nepiemēro, ja vienu apstākļu kopumu regulē ar 11. panta 2. punktu un otru nē. Jautājums ir par to, vai šī interpretācija ir pareiza.

Pamatojuma neskaidrība

41. Treškārt, apelācijas sūdzības trešā pamata pirmajā daļā Europe Chemi‑Con apgalvo, ka no apstrīdētā sprieduma 52. un 57. punkta, aplūkojot tos kopskatā, nav skaidrs, vai Pirmās instances tiesa ir uzskatījusi, ka (a) abas aplūkojamās situācijas nav līdzīgas, tātad vienlīdzīgas attieksmes principu nevar piemērot, vai (b) situācijas ir līdzīgas, bet atšķirīgu attieksmi attaisno būtiskas objektīvas atšķirības.

42. Kā atzīst pati apelācijas sūdzības iesniedzēja, abas interpretācijas noved pie viena un tā paša secinājuma, proti, kā nolēma Pirmās instances tiesa, ka vienlīdzīgas attieksmes princips nav pārkāpts. Pamatojumu tādējādi nevar uzskatīt par nepietiekamu.

Galvenais būtiskais jautājums

43. Būtībā Europe Chemi‑Con’s iebilst pret apstrīdēto spriedumu tādēļ, ka Pirmās instances tiesa pieļāva tiesisku maldību, nospriežot, ka lietas apstākļos Padome pareizi atcēla antidempinga nodevas LAEK no Japānas ar 1999. gada 28. februāri un tai nebija jānosaka, ka šo nodevu piemērot izbeidz piemērot ar atpakaļejošu datumu jau no 1997. gada 4. decembra.

44. No vienas puses, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka secinājums bija pretrunā pamatregulas 9. panta 5. punkta pareizai interpretācijai un piemērošanai; no otras puses, tas neatbilda vispārējam vienlīdzīgas attieksmes (vai nediskriminācijas) principam Kopienu tiesībās.

45. Nenoliedzami 9. panta 5. punkts iemieso vienlīdzīgas attieksmes principu, un tajā nav nekā, kas liecinātu par šī principa sašaurināšanu vai atkāpšanos no šī principa. Viens no galvenajiem Europe Chemi‑Con argumenta punktiem ir tomēr tas, ka 9. panta 5. punkts ir plašāks nekā šis vispārējais princips. Tādējādi tas pats par sevi šajā lietā varētu būt svarīgs, ja izrādītos, ka vispārējais princips nav pārkāpts, bet ka noteikums paredz sīkākas īpašas prasības, kas nav tikušas ņemtas vērā.

46. Tāpēc jautājums ir jāizskata kā viens vesels saskaņā ar vienlīdzīgas attieksmes principu, ja vajadzīgs – ar varbūtēju plašāku izskaidrojumu, kas izriet no šī principa formulējuma pamatregulas 9. panta 5. punktā.

47. 12.–20. punktā iepriekš norādītais pamats netiek apstrīdēts.

48. Apstrīdētā sprieduma 54. un 56. punktā Pirmās instances tiesa norādīja, ka sākotnējo izmeklēšanu (Amerikas Savienotās Valstis un Taizeme) regulēja pamatregulas 5. pants, tādējādi nekādas nodevas – pagaidu vai galīgās – neiekasē, ja procesu izbeidz šajā stadijā, kamēr termiņa beigu pārskatīšanu (inter alia, Japāna) regulēja 11. panta 2. punkts, saskaņā ar kuru nodevas paliek spēkā līdz pārskatīšanas rezultātiem.

49. 57. punktā, ko Europe Chemi‑Con apstrīd ar apelācijas sūdzības trešā pamata otro daļu, Pirmās instances tiesa nosprieda, ka “pat ja tajā pašā izmeklēšanas periodā pārskatīšana tika vienlaicīgi veikta par dažādu valstu izcelsmes līdzīgām precēm un ja tika pieņemti līdzīgi secinājumi attiecībā uz dempingu, zaudējumiem un Kopienas interesēm, atšķirībai attieksmē [..] ir tiesiskais pamatojums pamatregulā, un to nevarētu līdz ar to uzskatīt par vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu”. Šo secinājumu atbalstam tā minēja spriedumu lietā Sermes, ( ) 45.–48. punktu.

50. Sermes bija lieta, kurā antidempinga nodevu piemēroja noteiktām precēm, ko importēja, inter alia, no Vācijas Demokrātiskās Republikas, kas pastāvēja toreiz. Atbilstoši Protokolam par Vācijas iekšējo tirdzniecību un ar to saistītām problēmām, ko pievienoja EEK līgumam, Vācijas Federatīvo Republiku atbrīvoja no Kopienu tiesību noteikumu piemērošanas Vācijas iekšējā tirgū; Vācijas Demokrātiskā Republika, neesot Kopienas dalībniece, vis‑à‑vis Vācijas Federatīvo Republiku nebija arī valsts, kas nav dalībvalsts. Tāpēc nodevu nepiemēroja importam no pirmās minētās valsts pēdējā minētajā valstī. Sermes, tādu pašu preču importētāja Francijā, kur šīm precēm piemēroja nodevu, norādīja uz vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu. Tiesa tomēr nosprieda, ka “atšķirīgai attieksmei, uz ko atsaucas Sermes, bija tiesiskais pamats šajā Protokolā, kas ir neatņemama Līguma sastāvdaļa, un līdz ar to to nevar uzskatīt par diskriminējošu”.

51. Europe Chemi‑Con uzsver, ka esošajā lietā pastāv daudz līdzību abās izmeklēšanās, kā [tas] ir atzīts gan apstrīdētajā regulā, gan pārsūdzētajā spriedumā, un apgalvo, ka pamatojums Sermes lietā – vienīgajā lietā, kur tiesisko pamatu atšķirības ir uzskatītas par pietiekami būtisku objektīvu attaisnojumu, lai neievērotu vienlīdzīgas attieksmes prasību – ir balstīts uz faktu, ka apspriežamais protokols bija Kopienu primāro tiesību akts, kas prevalēja pār toreizējo pamatregulu; to nevar attiecināt uz aplūkojamo situāciju, kas ietver pēc hierarhijas vienlīdzīgas normas.

52. Padome un Komisija savukārt apgalvo, ka izšķirošais faktors Sermes lietā bija atšķirības tiesiskā regulējuma pamatos un ka dažādo pamatu saistība normu hierarhijā nebija svarīga. Šajā lietā būtiska atšķirība abu izmeklēšanu starpā bija atšķirības tiesiskā regulējuma pamatos, atšķirības procedūru stadijās un fakts, ka vienā gadījumā nodeva jau bija piemērota un iekasēta, turpretim otrā – nē.

53. Ir grūti piekrist Sermes lietas interpretācijai, ko ir piedāvājusi Padome un Komisija, kas šķietami sakrīt ar Pirmās instances tiesas interpretāciju.

54. Pirmkārt, formulējums, ko Tiesa pieņēmusi lietā Sermes, nepārprotami liecina, ka tā balstījās uz to, ka pastāv tiesiskā regulējuma pamats, kas bija ne vien atšķirīgs, bet veidoja neatņemamu Līguma sastāvdaļu.

55. Otrkārt, šo spriedumu Tiesa nekad nav minējusi kā pamatojumu ierosinājumam, ka, ja divus gadījumus regulē atšķirīgi tiesību noteikumi, tie noteikti objektīvi atšķiras, kā dēļ vienlīdzīgas attieksmes principu nevar izmantot; ne arī Tiesa kādreiz būtu izteikusi tādu ierosinājumu, kas formai piešķirtu lielāku nozīmi nekā saturam.

56. Ja šādos vispārīgos aspektos šis spriedums būtu pareizs, Kopienas likumdevējam šķietami būtu atļauts ieviest dažādus nosacījumus, lai regulētu patvaļīgi nošķirtus gadījumus bez iespējas [tos] izskatīt Tiesā, pamatojoties uz vienlīdzīgas attieksmes principu. Tas nav iespējams.

57. Drīzāk gadījumos, ja divas situācijas tiek aplūkotas atšķirīgi, pamatojoties uz atšķirīgiem Kopienu noteikumiem, Tiesai ir jābūt iespējai pārbaudīt, vai situāciju atšķirīgums attaisno atšķirīgu nosacījumu piemērošanu. Fakts, ka uz situācijām attiecas atšķirīgi noteikumi, ir daļa no attieksmes kā tādas, nevis daļa no objektīvās situācijas, kas varētu vai nu prasīt piemērot vienlīdzīgu attieksmi, vai attaisnot atšķirīgu attieksmi.

58. Sermes lietas faktisko apstākļu laikā uz acīmredzamiem vēsturiskiem un politiskiem pamatiem attiecības starp Vācijas Demokrātisko Republiku un Vācijas Federatīvo Republiku objektīvi atšķīrās no tām attiecībām, kādas pastāvēja starp Vācijas Demokrātisko Republiku un citām Kopienas dalībvalstīm.

59. Nepietiek arī ar to, kā norāda Padome un Komisija, ka pasaka, ka abas izmeklēšanas atrodas atšķirīgās procedūras stadijās. Atšķirīgām stadijām antidempinga procedūrās tomēr var būt pietiekami daudz kopīgu būtisku iezīmju, lai, pieņemot lēmumu par to, vai piemērot nodevas, būtu piemērojams vienlīdzīgas attieksmes princips.

60. Apstrīdētajā spriedumā Pirmās instances tiesa neapsvēra, vai sākotnējā izmeklēšana saskaņā ar pamatregulas 5. pantu un termiņa beigu pārskatīšana, ko regulē 11. panta 2. punkts, ir objektīvi atšķirīgas, bet paļāvās vienīgi uz atšķirībām to juridiskajos pamatos, lai secinātu, ka vienlīdzīgas attieksmes princips nav pārkāpts.

61. Tādēļ ir jāuzskata, ka Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi tiesisku maldību. Tāpēc Europe Chemi‑Con’s apelācijas sūdzības trešā pamata otrā daļa būtu jāatbalsta, un apstrīdētais spriedums jāatceļ tiktāl, ciktāl tas noraida prasītājas pirmo pamatu.

62. Ņemot vērā šo secinājumu, varētu būt nevajadzīgi apsvērt to, vai Pirmās instances tiesa ir arī īpaši nepareizi interpretējusi vai nepareizi piemērojusi pamatregulas 9. panta 5. punktu, kā apgalvots Europe Chemi‑Con’s apelācijas sūdzības otrā pamata pirmajā un otrajā daļā. Tomēr var izteikt šādas vispārīgas piezīmes.

63. Sprieduma 58. punktā Pirmās instances tiesa noteica, ka “Padomei nav pienākuma nepiemērot pamatregulas 11. panta 2. punktu saskaņā ar šīs pašas regulas 9. panta 5. punktu. Šī pēdējā norma attiecas tikai uz antidempinga nodevas uzlikšanu. Tomēr šajā lietā antidempinga nodevu, kas prasītājai bija jāmaksā laikposmā no 1997. gada 4. decembra līdz 1999. gada 28. februārim, noteica Regula Nr. 3482/92, un to turpināja iekasēt, pamatojoties uz pamatregulas 11. panta 2. punktu, kas ir speciālā norma. Tādējādi neatkarīgi no sākotnējās izmeklēšanas uzsākšanas par importu no Amerikas Savienotajām Valstīm un Taizemes prasītājai bija jāturpina maksāt antidempinga nodeva, pamatojoties uz pamatregulas 11. panta 2. punktu.”

64. Europe Chemi‑Con apstrīd apgalvojumus, ka 9. panta 5. punkta “mērķis ir tikai antidempinga nodevas uzlikšana [piemērošana]” un ka 11. panta 2. punkts “ir īpašs noteikums”, un ka diskriminācijas aizliegums 9. panta 5. punktā uz to neattiecas.

65. Šajā saistībā lietas dalībnieki ir veltījuši uzmanību arī atšķirībai starp nodevu piemērošanu un iekasēšanu. Atšķirība lietas dalībnieku viedokļos ir drīzāk šķietama nekā reāla. Gan apelācijas sūdzības iesniedzēja, gan Padome un Komisija faktiski visas piekrīt, ka – lai kāda arī būtu Antidempinga kodeksa ( ) 9. panta 9.2. punkta pareizā interpretācija – pamatregulas 9. panta 5. punktu piemēro ne tikai attiecībā uz sākotnējo lēmumu piemērot nodevas, bet arī to piemērošanas turpināšanu (kas ietver to iekasēšanās turpināšanu) atbilstīgi 11. panta 2. punktam. Šāda pieeja ir ietverta lēmumā par procedūras izbeigšanu attiecībā uz importu no Japānas ar atpakaļejošu spēku no 1999. gada 28. februāra, kā tas īpaši izklāstīts apstrīdētās regulas 135. un 138. apsvērumā. Ne arī šīs pamatregulas sistēmā vai formulējumā varētu atrast kaut ko, kas vedinātu uz atšķirīgu interpretāciju – kas jebkurā gadījumā šķistu pretrunā ar noteikumu, kas radīts, lai ietvertu vienlīdzīgas attieksmes principu.

66. Nav pilnībā skaidrs, kā tieši Pirmās instances tiesa sprieduma 58. punktā interpretēja pamatregulu, bet, ja un tiktāl, ciktāl tā paredzēja noteikt, ka 9. panta 5. punkts neattiecas uz nodevu turpinātu piemērošanu atbilstoši 11. panta 2. punktam, tā, manuprāt, pieļāva tiesisku maldību.

Prasība par atcelšanu

67. Ja pārsūdzēto spriedumu atceļ, Eiropas Kopienu Tiesa var pieņemt galīgo spriedumu par prasību pirmajā instancē atbilstoši Tiesas statūtu 61. pantam, ja to ļauj tiesvedības stadija. Esošajā lietā ir bijušas atbilstošas debates.

68. Netiek apstrīdēts tas, ka pareizi apstrīdēto regulu varēja piemērot ar atpakaļejošu spēku. Vienīgais jautājums, kas jāizlemj, ir par to, no kura datuma ir spēkā retroaktīvā piemērošana.

69. Apstrīdētajā regulā tika nolemts, ka šim datumam būtu jābūt 1999. gada 28. februārim, būtībā pamatojoties uz to, ka pēc šī datuma antidempinga nodevas nebija piemērotas importam no Amerikas Savienotajām Valstīm un Taizemes, tāpēc nekādas nodevas nevarētu tikt piemērotas importam no Japānas.

70. Neuzskatu šo pamatojumu, ko šajā lietā vairākkārtīgi atkārto Padome un Komisija, par pārliecinošu.

71. Apspriežamais datums faktiski neiezīmē nodevu nepiemērošanas periodu importam no Amerikas Savienotajām Valstīm un Taizemes. Drīzāk kā datumam, kurā Padome varēja piemērot galīgo nodevu šiem produktiem, tam bija divējāda nozīme: nekādas turpmākas galīgās nodevas netika piemērotas, un iepriekšējās pagaidu nodevas netika iekasētas.

72. Tādējādi 1999. gada 28. februārī situācija importam no šīm valstīm patiesībā nekādā veidā nemainījās. Gan pirms šī datuma, gan pēc šī datuma nodevu nepiemēroja. Nemainījās arī situācija attiecībā uz importu no Japānas. Gan pirms šī datuma, gan pēc tā nodevas turpināja piemērot atbilstoši pamatregulas 11. panta 2. punktam, kamēr turpinājās pārskatīšana, un secinājumu, ka tās jāatjauno, šķiet, pieņēma vēlāk. ( )

73. Tā kā apstrīdētās regulas spēkā stāšanās īstā datuma noteikšana ir atkarīga no vienlīdzīgas attieksmes principa piemērošanas, datums, kurā neviena no salīdzināmajām situācijām faktiski nemainījās, nevar būt atbilstošais.

74. Datums – 1997. gada 4. decembris –, ko norādījusi Europe Chemi‑Con, tomēr ir atbilstošais, ņemot vērā šo principu. Šajā datumā situācija attiecībā uz importu no Japānas patiešām mainījās. Piemērotās galīgās nodevas vairs netika iekasētas, nevis pamatojoties uz sākotnējo slēdzienu par dempingu, zaudējumiem un Kopienas interesēm, bet gan pamatojoties uz nosacījumu, ar ko netieši pieņem, ka šie faktori turpina prevalēt, kamēr nav zināmi termiņa beigu pārskatīšanas rezultāti.

75. Turklāt līdzīgi pieņēmumi ir pamatā pagaidu nodevu piemērošanai importam no Amerikas Savienotajām Valstīm un Taizemes vienlaikus. Abos gadījumos, sākot no 1997. gada 4. decembra, bija ierosināta un turpinājās izmeklēšana. Abās izmeklēšanās Komisija būtībā nonāca pie tāda paša secinājuma attiecībā uz viena veida produktiem. Šķiet saprātīgi, ka attiecībā uz nodevu piemērošanu abas situācijas ir jāaplūko vienādi un ka, ja šajā laikposmā nevienu brīdi nodevas importam no Amerikas Savienotajām Valstīm un Taizemes netika iekasētas, nebija jāiekasē arī nodevas importam no Japānas.

76. Tādējādi ir jāuzskata, ka Regula bija spēkā no 1997. gada 4. decembra.

77. Tomēr šis atpakaļejošais spēks var attiekties tikai uz apelācijas sūdzības iesniedzēju. Secinājumā par pieļaujamību apstrīdētā sprieduma 30. punktā, kas nav apstrīdēts, Pirmās instances tiesa norādīja, ka Europe Chemi‑Con lūdza atcelt apstrīdētās regulas 3. panta otro daļu “tiktāl, ciktāl šis nosacījums attiecas uz to”. Un lietā Nachi Europe ( ) Eiropas Kopienu Tiesa apstiprināja, ka, “ja ar regulu, ar ko ievieš antidempinga nodevu, piemēro atšķirīgas nodevas virknei uzņēmumu, uz uzņēmumu individuāli attiecas tikai tie noteikumi, ar ko tam piemēro īpašu antidempinga nodevu un ar ko nosaka tās apmēru, nevis tie noteikumi, ar ko piemēro antidempinga nodevas citiem uzņēmumiem, kā rezultātā prasība, ko šis uzņēmums iesniedz, būs pieņemama tikai tiktāl, ciktāl ar to lūdz atcelt tos regulas noteikumus, kas attiecas tikai uz šo uzņēmumu”.

78. Līdz ar to Tiesas lēmums esošajā lietā var attiekties uz apstrīdēto regulu tikai tiktāl, ciktāl tas ietekmē Japānā ražotu LAEK importu, ko veic Europe Chemi‑Con mātes uzņēmums Nippon Chemi‑Con.

Secinājumi

79. Tāpēc es uzskatu, ka Tiesai:

1) jāatceļ Pirmās instances tiesas spriedums lietā T‑89/00 tiktāl, ciktāl tas noraida prasītāja pirmo pamatu;

2) jāatceļ Padomes Regulas Nr. 173/2000 3. panta otrā daļa tiktāl, ciktāl tā attiecas uz LAEK, ko importē Europe Chemi‑Con un Japānā ražo Nippon Chemi‑Con, jo ar to neparedz, ka regula ir piemērojama no 1997. gada 4. decembra;

3) jāpiespriež Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus gan pirmajā instancē, gan apelācijas instancē, izņemot Komisijas tiesāšanās izdevumus, kurai, kā personai, kas iestājusies lietā, ir jāsedz savi tiesāšanās izdevumi pašai.