ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
31

Prasības pamatošanai prasītāja izvirza sešus pamatus, kas ir atvedināti, pirmkārt, no Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 41. pantā nostiprinātā labas pārvaldības principa un tiesību uz aizstāvību pārkāpuma, otrkārt, no LESD 107. panta 1. punkta pārkāpuma, jo Komisija konstatēto atbalstu kļūdaini ir piedēvējusi Francijas Republikai, treškārt, no LESD 107. panta 1. punkta pārkāpuma un nepietiekama pamatojuma, jo Komisija, secinādama, ka 2006. gada līgums ir sniedzis ekonomisku priekšrocību, ir kļūdaini piemērojusi tirgus ekonomikas dalībnieka kritēriju, ceturtkārt, no LESD 107. panta 1. punkta pārkāpuma, jo Komisija ir nepareizi uzskatījusi, ka prezumētais atbalsts bijis selektīvs, piektkārt, no LESD 107. panta 1. punkta pārkāpuma un acīmredzamas kļūdas vērtējumā, jo Komisija nav pārbaudījusi, vai prezumētajai priekšrocībai patiešām bija negatīva ietekme uz konkurenci, un, sestkārt, no LESD 107. panta 1. punkta un LESD 108. panta 2. punkta pārkāpuma, kā arī Komisijas pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējumā par atgūstamā atbalsta apmēra noteikšanu.
70

Ceturtkārt, tas, ka šajā lietā Apelācijas padome ir piemērojusi 2004. gada 24. jūnija spriedumu Heidelberger Bauchemie (C‑49/02, EU:C:2004:384), pretēji tam, ko apgalvo prasītāja un apvienība, kas iestājusies lietā, neizraisa to, ka tiek noliegta šāda veida preču zīmju esamība vai reģistrējamība, pārkāpjot Regulas Nr. 207/2009, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2015. gada 16. decembra Regulu (ES) 2015/2424, ar ko groza Regulu Nr. 207/2009, Regulu (EK) Nr. 2868/95 un atceļ Komisijas Regulu (EK) Nr. 2869/95 par maksām, kas jāmaksā Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) (OV 2015, L 341, 21. lpp.), 4. pantu, saskaņā ar kuru Eiropas Savienības preču zīme var tikt izveidota no visiem apzīmējumiem, ko var attēlot grafiski, it īpaši no vārdiem – tostarp personvārdiem – modeļiem, burtiem, cipariem, preču vai to iepakojuma formas, ar nosacījumu, pirmkārt, ka šie apzīmējumi var nošķirt viena uzņēmuma preces un pakalpojumus no citu uzņēmumu precēm un pakalpojumiem, un, otrkārt, ka tā Eiropas Savienības preču zīmju reģistrā ir atveidota tādā veidā, kas ļauj kompetentajām iestādēm un sabiedrībai noteikt skaidru un precīzu to īpašniekiem piešķirtās aizsardzības priekšmetu. Turklāt šī regula ir piemērojama tikai no 2017. gada 1. oktobra.
24

Konkrētajā gadījumā no apstrīdētā lēmuma teksta izriet, ka Apelācijas padome norādīja, ka Iebildumu nodaļa bija noraidījusi apturēšanas lūgumu, pamatojoties uz to, ka iebildumi ir balstīti uz divām citām agrākām Eiropas Savienības preču zīmēm un vienu agrāku Spānijas preču zīmi, kas nav apstrīdētas valsts līmenī. Turklāt Apelācijas padome uzskatīja, ka vairs nav pamata apturēt procesu, jo Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (Alikantes Komerctiesa Nr. 1) esot noraidījusi prasītājas celto pretprasību ar spriedumu, kas kļuvis galīgs, – atbilstoši personas, kas iestājusies lietā, apgalvojumiem, kuri nav apstrīdēti. Persona, kas iestājusies lietā, savos 2014. gada 30. maija apsvērumos informēja Apelācijas padomi par minētā sprieduma esamību, tajā pašā laikā norādot, ka tā vēlāk paziņos padomei pierādījumus par to, ka šis spriedums ir galīgs.
129

Treškārt, attiecībā uz ceturto pamatojumu prasītāji apstrīd pamatotību secinājumam, ka “tirgotāji, kuri iegādājas dimantus, kas nelegāli uz ārvalstu tirgiem izvesti no Centrālāfrikas Republikas, it īpaši valsts rietumu daļas, darbojās Kamerūnā B[adica] aizsegā”. Tomēr ir jānorāda, ka minētais vērtējums ir detalizētāk izvērtēts ANO galīgajā ziņojumā. Tajā, it īpaši 125. punktā, ir norādīts, atsaucoties uz daudziem paziņojumiem, ka “ekspertu grupa ir apkopojusi detalizētas liecības no valdības un dimantu ieguves avotiem, ka Badica arī tirgojas ar dimantiem no Centrālāfrikas Republikas, kas nelegāli tiek izvesti no valsts”. Tajā precizēts, ka “šie avoti ziņo, ka kāds Al Hadži Idriss Gudašs [Al Hadj Idriss Goudache] nodarbojas ar dimantu kontrabandu Badica vārdā” un ka “pēc tam, kad 2014. gada janvārī demisionēja M. Džotodia, bijušās apvienības Séléka priekšsēdētājs, Gudašs atstāja Centrālāfrikas Republiku un devās uz Kamerūnu, un uzturējās tur Garua-Bulaī [Garoua-Boulaï], Bertuā [Bertoua] un Dualā [Douala], pirms apmetās Kuserī [Kousseri], Kamerūnas pašā ziemeļu daļā, netālu no Ndžamenas [N’Djamena]”.
Pirmkārt, iepriekš 31.–34. punktā izklāstīto iemeslu dēļ un pretēji tam, ko, šķiet, apgalvo prasītāja, nav pretrunas starp Administratīvās pārskatīšanas padomes atzinumā minēto, ka “īpaši apstākļi” nozīmē to, ka Pamatregulas mērķi un it īpaši vajadzība nodrošināt augstu uzraudzības standartu konsekventu piemērošanu ir labāk jānodrošina ar valsts iestāžu tiešu uzraudzību, no vienas puses, un apstrīdētajā lēmumā minēto atsauci uz to, ka VUM pamatregulas 70. panta 1. punkta piemērošanai prasītājas ECB tiešai uzraudzībai esot jābūt pretrunā Pamatregulas mērķiem, no otras puses.
116

Katrā ziņā ir jānorāda, ka Pamattiesību hartā atzītās tiesības uz piekļuvi lietas materiāliem Regulā Nr. 1/2003 un Nr. 773/2004 ir paredzētas attiecībā uz izmeklēšanām, kas izriet no LESD 101. un 102. panta. Prasītāja turklāt nav izvirzījusi nevienu no hartas pārkāpuma izrietošu iebildi par Regulu Nr. 1/2003 un Nr. 773/2004 prettiesiskumu. Tāpat no Regulas Nr. 773/2004 15. panta 1. punkta formulējuma izriet, ka tiesības piekļūt lietas materiāliem tiek piešķirtas pusēm, kurām Komisija ir nosūtījusi paziņojumu par iebildumiem. Ir skaidrs, ka Komisija prasītājai nav nosūtījusi paziņojumu par iebildumiem. Līdz ar to šādos apstākļos prasītāja nevar atsaukties uz tiesību piekļūt Komisijas lietas materiāliem attiecīgajā konkurences izmeklēšanā pārkāpumu.
12

Apelācijas padome apstrīdētā lēmuma 24. punktā uzskatīja, ka Anulēšanas nodaļas izmantotā metode nav bijusi pareiza, ciktāl tā ir prezumējusi, ka jautājums par to, vai preču zīmes atšķirtspēja ir tikusi izmainīta, ir atkarīgs no tā, vai, aplūkojot to izolēti, pievienotā konfigurācija pati par sevi ir bijusi atšķirtspējīga. Tomēr, Apelācijas padomes ieskatā, nozīme esot nevis pievienojuma atšķirtspējai, bet gan preču zīmes – veidā, kādā tā ir reģistrēta, – atšķirtspējai vai, precīzāk, “atšķirošajam” raksturam. Apelācijas padome piebilda, ka ir jāizvērtē, vai šis pēdējais minētais ir ticis izmainīts ar to, kas bija pievienots.
19

No tā izriet, ka publisko tiesību subjekti šajā pantā ir minēti tikai kā tādu juridisku personu piemērs, kuras var būt šādas preču zīmes īpašnieces, un ka tās var īstenot savas tiesības atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 56. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktam. Turpretim nav nekādu norāžu, kas liecinātu, ka šīs pašas regulas 56. panta 1. punkta a) apakšpunkts, kurā atšķirībā no minētās regulas 5. panta tostarp ir minēta tikai “jebkura fiziska vai juridiska persona”, būtu jāinterpretē tādējādi, ka tas neaptver publisko tiesību subjektus. Proti, uz atcelšanas un spēkā neesamības pamatiem, it īpaši absolūtiem spēkā neesamības pamatiem Regulas Nr. 207/2009 52. panta izpratnē, var atsaukties jebkura persona – neatkarīgi no tā, vai tai ir privāts vai publisks statuss, un šī iemesla dēļ šīs pašas regulas 56. panta 1. punkta a) apakšpunkta beigu daļā ir vienīgi prasīts, lai minētā persona “var[ētu] savā vārdā iesniegt prasību tiesā un būt par šādas prasības subjektu”. Tātad pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, apstāklis, ka Regulas Nr. 207/2009 56. panta 1. punkta a) apakšpunktā nav skaidri minēti publisko tiesību subjekti, nevar tikt interpretēts tādējādi, ka tie ir izslēgti no šīs tiesību normas piemērošanas jomas.
33

Attiecībā uz apgalvoto pamatojuma neesamību ir jāatgādina, ka atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 75. pantam EUIPO lēmumos ir jānorāda pamatojums. Šis pienākums norādīt pamatojumu, kas izriet arī no LESD 296. panta, ir ticis aplūkots pastāvīgajā judikatūrā, saskaņā ar kuru skaidri un nepārprotami jābūt norādītai apstrīdētā tiesību akta izdevējas iestādes argumentācijai, lai ļautu, pirmkārt, ieinteresētajām personām faktiski īstenot to tiesības lūgt apstrīdētā akta pārbaudi tiesā un, otrkārt, Savienības tiesai veikt tās kontroli par lēmuma tiesiskumu. Tomēr nav prasīts, lai pamatojumā tiktu minēti visi atbilstošie faktiskie un juridiskie apstākļi. Proti, jautājums par to, vai lēmuma pamatojums atbilst šīm prasībām, ir jāizvērtē, ņemot vērā ne tikai tā formulējumu, bet arī tā kontekstu, kā arī visas tiesību normas, kuras regulē attiecīgo jomu (spriedumi, 1996. gada 29. februāris, Komisija/Padome, C‑122/94, EU:C:1996:68, 29. punkts, un 2016. gada 28. janvāris, Gugler France/ITSB – Gugler (GUGLER), T‑674/13, nav publicēts, EU:T:2016:44, 52. punkts). Tāpat prasība norādīt pamatojumu ir jāvērtē atkarībā no lietas apstākļiem, tostarp akta satura un izvirzīto motīvu rakstura, kas nozīmē, ka tajā noteikti nav skaidri jānorāda nostāja par visiem ieinteresēto personu izvirzītajiem vai lūgtajiem apstākļiem (spriedums, 2000. gada 30. marts, VBA/Florimex u.c.,C‑265/97 P, EU:C:2000:170, 93. punkts; šajā ziņā skat. arī spriedumus, 2000. gada 30. novembris, Industrie des poudres sphériques/Komisija, T‑5/97, EU:T:2000:278, 199. punkts, un 2010. gada 9. decembris, Tresplain Investments/ITSB – Hoo Hing (“Golden Elephant Brand)”, T‑303/08, EU:T:2010:505, 46. punkts).
Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 20. jūnija spriedums –

KV/Komisija

(lieta T‑104/15)

Nolīgumi par subsīdijām, kas noslēgti saistībā ar rīcības programmu mūžizglītības jomā (2007‑2013) – Projekti “Green Business is Smart Business” un “LadybizIT: Woman entrepreneurship on the verge of ICT” – Neatlīdzināmi izdevumi – Prasība atcelt tiesību aktu – Komisijas kompetences neesamība

1. Prasība atcelt tiesību aktu–Pamati–Iestādes, kas pieņēmusi apstrīdēto aktu, kompetences neesamība–Absolūts pamats (LESD 263. pants) (skat. 38. punktu)

2. Eiropas Savienības aģentūras–Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras izpildaģentūra (EACEA)–Apelācijas process–Lēmums par noteiktu personāla izmaksu atzīšanu par neattaisnotām saistībā ar nolīgumiem par subsīdijām, kas noslēgti saistībā ar rīcības programmu mūžizglītības jomā–Iespēja kontrolēt minētā Komisijas lēmuma likumību–Neesamība–Komisijas kompetences neesamība (Padomes Regulas Nr. 58/2003 22. pants) (skat. 46.–50. punktu)

3. Tiesvedība–Vēršanās Vispārējā tiesā saskaņā ar šķīrējklauzulu–Atbildētāja statuss–Nolīgumi par subsīdijām, kas noslēgti rīcības programmas mūžizglītības jomā ietvaros–Nolīgumi, kurus noslēgusi “Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras” izpildaģentūra (EACEA)–Prasība, kas vērsta pret Komisiju–Nepieņemamība (LESD 272. pants; Padomes Regula Nr. 58/2003) (skat. 51. un 52. punktu)

Mērķis

Prasība, kura ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu C(2014) 9706 final (2014. gada 16. decembris), ar ko kā nepamatota tika noraidīta prasītāja sūdzība par EACEA 2014. gada 23. septembra lēmumu, ar kuru par neattaisnotām tika atzītas noteiktas personāla izmaksas saistībā ar nolīgumiem par subsīdijām, kas 2010. gada 30. septembrī un 2011. gada 9. septembrī tika noslēgti starp prasītāju un EACEA, lai īstenotu Eiropas projektus “Green Business is Smart Business” un “LadybizIT: Woman entrepreneurship on the verge of ICT”.

Rezolutīvā daļa

1) Atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu C(2014) 9706 final (2014. gada 16. decembris).

2) Prasību pārējā daļā noraidīt kā nepieņemamu.

3) Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina KV tiesāšanās izdevumus.
Attiecībā uz dokumentiem, kas Eiropas Zāļu aģentūrai (EMA) iesniegti zāļu tirdzniecības atļaujas piešķiršanas pieprasījuma ietvaros, un īpaši uz klīnisko pētījumu ziņojumiem, nepastāv vispārīga konfidencialitātes prezumpcija, kas izrietētu no Regulu Nr. 141/2000 par zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai, Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem un Regulas Nr. 726/2004, ar ko nosaka cilvēkiem paredzēto un veterināro zāļu reģistrēšanas un uzraudzības Kopienas procedūras un izveido Eiropas Zāļu aģentūru, kombinēto normu izpratnē.

Tādējādi, atšķirībā no situācijām, kurās ir atzīts, ka ir piemērojamas vispārējas prezumpcijas par atteikumu piekļūt dokumentiem, Regulās Nr. 141/2000 un Nr. 726/2004 nav ierobežojoši regulēta zāļu tirdzniecības atļaujas izsniegšanas procedūras lietā ietilpstošo dokumentu izmantošana. Tajās nav paredzēts, ka piekļuve lietas materiāliem ir vienīgi attiecīgajām pusēm vai sūdzības iesniedzējiem. Konkrētāk, Regulā Nr. 141/2000 nav nevienas normas par piekļuvi dokumentiem. Regulas Nr. 726/2004 73. pantā ir noteikts, ka Regula Nr. 1049/2001 ir piemērojama EMA rīcībā esošajiem dokumentiem un ka tās valde nosaka pasākumus minētās regulas īstenošanai. Neviena cita šīs regulas norma nav interpretējama tādējādi, ka tajā būtu pausts Savienības likumdevēja nodoms izveidot ierobežotu piekļuves dokumentiem režīmu, attiecībā uz tiem izmantojot vispārējo konfidencialitātes prezumpciju.

Regulas Nr. 726/2004 11. pantā, 13. panta 3. punktā, 36. pantā, 38. panta 3. punktā un 57. panta 1. un 2. punktā EMA ir noteikts pienākums publicēt trīs dokumentus, proti, Eiropas Publiskā novērtējuma ziņojumu, attiecīgo zāļu apraksta kopsavilkumu un lietošanas pamācību, iepriekš no tām izņemot visu informāciju, kurai ir komerciāli konfidenciāls raksturs. Šajās normās ar iepriekš minētajiem trim dokumentiem ir minēta minimālā informācija, kas EMA proaktīvi ir jāsniedz sabiedrībai. Savienības likumdevēja mērķis, pirmkārt, ir, lai veselības aprūpes speciālistiem pēc iespējas saprotamākā veidā tiktu darītas zināmas attiecīgo zāļu īpašības un to ordinēšanas pacientiem veids, un, otrkārt, lai sabiedrības daļa, kas nav medicīnas profesionāļi, pēc iespējas saprotamākā veidā tiktu informēta par zāļu optimālo lietošanas veidu un to iedarbību. Šis proaktīvais minimālas informācijas publiskošanas režīms tādējādi nav īpašs piekļuves dokumentiem režīms, kas būtu jāinterpretē tādējādi, ka visa iepriekš minētajos trīs dokumentos neietvertā informācija būtu uzskatāma par konfidenciālu.

No tā izriet, ka Regulās Nr. 726/2004 un Nr. 1049/2001 prevalējošais princips ir sabiedrības piekļuve informācijai un ka izņēmumi no šī principa, tostarp izņēmums saistībā ar konfidenciālu komercinformāciju, attiecas uz Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punktā paredzētajiem. Ņemot vērā publiskošanas izņēmumu šauras interpretācijas prasību ir jākonstatē, ka Savienības likumdevējs ir netieši uzskatījis, ka tirdzniecības atļaujas izsniegšanas procedūras integritāte konfidencialitātes prezumpcijas neesamības dēļ netiks ietekmēta.

(skat. 46.–49., 52. un 53. punktu)
Pārbaudot tiesā to iemeslu tiesiskumu, ar kuriem ir pamatots lēmums kādas personas vai vienības vārdu ietvert to personu sarakstā, uz kurām attiecas ierobežojošs pasākums, ja vismaz viens no sniegtajā iemeslu izklāstā minētajiem iemesliem ir pietiekami precīzs un konkrēts, ja tas ir pamatots un ja tas pats par sevi veido pietiekamu pamatu, lai pamatotu šo aktu, tas, ka pārējie no šiem iemesliem tādi nav, nevar pamatot minētā akta atcelšanu.

(skat. 161. punktu)
Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2018. gada 5. februāra spriedums –

Dôvera zdravotná poist'ovňa/Komisija

(lieta T‑216/15)

Valsts atbalsts – Veselības apdrošināšanas iestādes – Kapitāla palielināšana, parādu atmaksa, subsīdijas un risku izlīdzināšanas sistēma – Lēmums, ar kuru konstatēta valsts atbalsta neesamība – Valsts atbalsta jēdziens – Uzņēmuma un saimnieciskās darbības jēdziens – Solidaritātes princips – Valsts pārbaude – Saimnieciska rakstura darbība – Konkurence attiecībā uz kvalitāti – Tādu operatoru klātbūtne, kuru darbībai ir peļņas gūšanas nolūks – Peļņas gūšana, izmantošana un sadale – Kļūda tiesību piemērošanā – Kļūda vērtējumā

1. Valsts atbalsts–Jēdziens–Tiesisks raksturs–Interpretācija, balstoties uz objektīviem elementiem–Pārbaude tiesā–Apjoms (LESD 107. panta 1. punkts) (skat. 40. punktu)

2. Valsts atbalsts–Jēdziens–Pasākumi, kuru mērķis ir piešķirt finanšu priekšrocības publiskām veselības apdrošināšanas iestādēm–Iekļaušana–Nosacījums–Veselības apdrošināšanas darbības ekonomiskais raksturs–Vērtēšanas kritēriji–Veselības apdrošināšanas sabiedrību iespēja gūt, izmantot un sadalīt daļu no savas peļņas–Noteiktas konkurences esamība attiecība uz kvalitāti un piedāvājuma klāstu–Tādu operatoru klātbūtne, kuru darbībai ir peļņas gūšanas nolūks (LESD 107. panta 1. punkts) (skat. 45.–71. punktu)

Priekšmets

Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un ar ko tiek lūgts atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2015/248 (2014. gada 15. oktobris) par Slovākijas Republikas īstenotajiem pasākumiem SA.23008 (2013/C) (ex 2013/NN) attiecībā uz Spoločná zdravotná poisťovňa, a.s. (SZP) un Všeobecná zdravotná poisťovňa, a.s. (VZP) (OV 2015, L 41, 25. lpp.).

Rezolutīvā daļa

1) Atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2015/248 (2014. gada 15. oktobris) par Slovākijas Republikas īstenotajiem pasākumiem SA.23008 (2013/C) (ex 2013/NN) attiecībā uz Spoločná zdravotná poisťovňa, a. s. (SZP) un Všeobecná zdravotná poisťovňa, a. s. (VZP).

2) Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina Dôvera zdravotná poist’ovňa, a.s un Union zdravotná poist’ovňa a.s. tiesāšanās izdevumus.
3.

Eiropas Savienības preču zīme–Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana–Absolūti atteikuma pamati–Preču zīmes, kuras sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kas var kalpot, lai apzīmētu preces vai pakalpojuma īpašības–Jēdziens–Neoloģisms, kas sastāv no elementiem, kuri apraksta attiecīgo preču vai pakalpojumu īpašības–Iekļaušana, ja kombinācija nav neparasta (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (skat. 19. punktu)
Tādējādi, lai agrākajai preču zīmei tiktu piešķirta plašāka aizsardzība atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 par Eiropas Savienības preču zīmi 8. panta 5. punktam, ir jābūt izpildītiem vairākiem nosacījumiem. Pirmkārt, agrākajai preču zīmei un reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei ir jābūt identiskām vai līdzīgām. Otrkārt, agrākajai preču zīmei jābūt ar reputāciju Savienībā, ja tā ir agrāka Eiropas Savienības preču zīme, vai attiecīgajā dalībvalstī, ja tā ir agrāka valsts preču zīme. Treškārt, reģistrācijai pieteiktās preču zīmes izmantošanai bez pietiekama iemesla ir jārada risks, ka varētu netaisnīgi tikt gūts labums no agrākās preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas vai ka varētu tikt nodarīts kaitējums agrākās preču zīmes atšķirtspējai vai reputācijai. Tā kā šie nosacījumi ir kumulatīvi, ar to, ka nav izpildīts viens no tiem, pietiek, lai minētā norma nebūtu piemērojama.

Runājot par trešo Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta piemērošanas nosacījumu, ir jāatgādina, ka kaitējums, kas tiek radīts agrākas preču zīmes atšķirtspējai, proti, jēdziens, kas saukts arī “vājināšanas risks”, parasti tiek konstatēts tādēļ, ka reģistrācijai pieteiktās preču zīmes izmantošanai būtu tādas sekas, ka agrākā preču zīme vairs nevarētu izraisīt tūlītēju asociāciju ar precēm, attiecībā uz kurām tā ir reģistrēta un izmantota.

(skat. 29., 30. punktu)
3.

Eiropas Savienības preču zīme — Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana — Absolūti atteikuma pamati — Preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var kalpot, lai apzīmētu preces vai pakalpojuma īpašības — Vārdiskas preču zīmes “WAVE 2 PAY” un “WAVE TO PAY” (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (sal. ar 23., 25.–27. un 34. punktu)
3.

Tiesvedība–Atteikšanās no prasības–Skaidri un neapšaubāmi izteikta nodoma attiekties no prasības nepieciešamība–Pienākums precizēt atteikšanās no prasības motīvus–Neesamība (Vispārējās tiesas Reglamenta 99. pants) (skat. 49. punktu)
Ir jāīstenojas četriem nosacījumiem, lai agrākai preču zīmei identiskas vai maldinoši līdzīgas vēlākas preču zīmes izmantošanas gadījumā sāktos ierobežojumu iestāšanās akcepta rezultātā termiņa sākšanās. Pirmkārt, vēlākai preču zīmei jābūt reģistrētai, otrkārt, vēlākas preču zīmes īpašniekam ir jābūt labticīgi iesniegušam pieteikumu par tās reģistrāciju, treškārt, vēlākai preču zīmei jābūt izmantotai tajā dalībvalstī, kurā agrākā preču zīme tiek aizsargāta, un, visbeidzot ceturtkārt, agrākās preču zīmes īpašniekam jāzina par šīs vēlākās preču zīmes izmantošanu pēc tās reģistrēšanas.

Regulas Nr. 207/2009 par Eiropas Savienības preču zīmi 54. panta 2. punkta mērķis ir noteikt sankciju agrāko preču zīmju īpašniekiem, kas ir akceptējuši vēlākas Eiropas Savienības preču zīmes izmantošanu piecu secīgu gadu laikā, zinot par šo izmantošanu, liekot zaudēt prasījumus par spēkā neesamības atzīšanu un par iebildumiem pret minēto preču zīmi. Šīs tiesību normas mērķis tādējādi ir līdzsvarot preču zīmes īpašnieka intereses saglabāt šīs preču zīmes pamatfunkciju un citu uzņēmēju intereses izmantot apzīmējumus, ar kuriem var apzīmēt to preces un pakalpojumus. Šis mērķis nozīmē, ka, lai saglabātu šo pamatfunkciju, agrākas preču zīmes īpašniekam ir jāspēj iebilst pret viņa preču zīmei identiskas vai līdzīgas vēlākas preču zīmes izmantošanu. Proti, tikai no brīža, kad agrākas preču zīmes īpašnieks ir uzzinājis par vēlākas Eiropas Savienības preču zīmes izmantošanu, tam ir iespēja to neakceptēt un tātad iebilst pret to vai lūgt atzīt vēlākās preču zīmes spēkā neesamību, un līdz ar to sākas ierobežojumu akcepta rezultātā iestāšanās termiņa sākšanās.

No Regulas Nr. 207/2009 54. panta 2. punkta teleoloģiskās interpretācijas tātad izriet, ka attiecīgais datums, kas ļauj aprēķināt ierobežojumu akcepta rezultātā iestāšanās termiņa sākumu, ir brīdis, kad kļūst zināma vēlākas preču zīmes izmantošana.

Šī interpretācija prasa, lai vēlākas preču zīmes īpašnieks sniegtu pierādījumus par to, ka agrākas preču zīmes īpašnieks faktiski zināja par minētās preču zīmes izmantošanu, jo bez šādas zināšanas agrākas preču zīmes minētais īpašnieks nevar iebilst par vēlākas preču zīmes izmantošanu. Proti, šajā ziņā ir jāņem vērā ierobežojumam akcepta rezultātā analoga norma, kas paredzēta Direktīvas 89/104, [ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm], 9. panta 1. punktā, kurš aizstāts ar Direktīvas 2008/95, [ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm], 9. panta 1. punktu, un attiecībā uz kuru minētās direktīvas preambulas vienpadsmitajā apsvērumā (Direktīvas 2008/95 preambulas 12. apsvērums) ir precizēts, ka šī iebilde par ierobežojumiem ir piemērojama, kad agrākas preču zīmes īpašnieks “tās lietošanu ir apzināti pieļāvis nozīmīgu laika posmu”, kas nozīmē “ar nodomu” vai “zinot apstākļus”. Ir jākonstatē, ka šis vērtējums mutatis mutandis ir piemērojams Regulas Nr. 207/2009 54. panta 2. punktam, kura formulējums ir identisks Direktīvu 89/104 un 2008/95 9. panta 1. punkta formulējumam.

(sal. ar 30.–33. punktu)
172

Attiecībā uz pirmo iebildumu vispirms ir jānorāda, ka nav neviena normatīva noteikuma vai līguma noteikuma, kurā būtu noteikts nolīgumu par subsīdijām II.20. pantā paredzētās revīzijas ilgums. Šā pēdējā noteikuma 3. punktā ir tikai noteikts, ka revīziju var veikt piecu gadu laikā no dienas, kad ir samaksāta atlikusī maksājuma summa. Tomēr nosakot pušu saistības, kas izriet no nolīgumu par subsīdijām izpildes, ir jāņem vērā līgumslēdzēju pušu pienākums to godprātīgi pildīt. Šajā gadījumā saskaņā ar šo principu Komisijai bija pienākums saprātīgā termiņā paziņot prasītājai revidentu secinājumus, lai tā varētu tos apstrīdēt lietderīgi, un, vispārīgāk, neatstāt to nenoteiktības stāvoklī, kas to varētu nelabvēlīgi ietekmēt.