Apvienotās lietas C-322/07 P, C-327/07 P un C-338/07 P

Papierfabrik August Koehler AG u.c.

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

“Apelācijas — Aizliegtas vienošanās — Paškopējošā papīra tirgus — Neatbilstība starp paziņojumu par iebildumiem un apstrīdēto lēmumu — Tiesību uz aizstāvību pārkāpums — Sekas — Pierādījumu sagrozīšana — Līdzdalība pārkāpumā — Pārkāpuma ilgums — Regula Nr. 17 — 15. panta 2. punkts — Pamatnostādnes naudas sodu noteikšanai — Vienlīdzīgas attieksmes princips — Samērīguma princips — Pienākums norādīt pamatojumu — Tiesvedības Pirmās instances tiesā saprātīgs termiņš”

Ģenerāladvokāta Īva Bota [Yves Bot] secinājumi, sniegti 2009. gada 2. aprīlī I ‐ 7196

Tiesas (trešā palāta) 2009. gada 3. septembra spriedums I ‐ 7250

Sprieduma kopsavilkums

Tiesību uz aizstāvību ievērošana visās procedūrās, kuru rezultātā var tikt noteiktas sankcijas, it īpaši naudas sodi vai kavējuma naudas, ir Kopienu tiesību pamatprincips, kas ir jāievēro arī administratīva rakstura procesā. Šis princips tostarp nosaka, ka iebildumu rakstam, ko Komisija adresē uzņēmumam, kuram tā paredz uzlikt sodu par konkurences tiesību normu pārkāpumu, ir jāietver visi norādītie būtiskie fakti par šo uzņēmumu — tādi kā pārmestie fakti, to kvalificēšana un pierādījumi, uz kuriem pamatojas Komisija, lai šis uzņēmums varētu lietderīgi norādīt savus argumentus pret to uzsāktajā administratīvajā procesā. Šāds princips nepieļauj, ka lēmums, ar kuru Komisija uzliek naudas sodu uzņēmumam konkurences jomā, varētu tikt uzskatīts par likumīgu, ja pirms tam uzņēmumam nav paziņoti pret to vērstie iebildumi. Turklāt paziņojumā par iebildumiem, ņemot vērā tā nozīmi, ir nepārprotami jāprecizē juridiskā persona, kurai tiks uzlikti naudas sodi, un tam ir jābūt adresētam šai personai. Tāpat ir svarīgi, lai paziņojumā par iebildumiem būtu norādīts, kādā statusā uzņēmumam tiek pārmesti norādītie fakti. Ir jāatceļ tāds Komisijas lēmums, ar kuru noteikta mātes sabiedrības atbildība, pirmkārt, tādēļ, ka tā ir bijusi tieši iesaistīta aizliegtās vienošanās darbībās, un, otrkārt, tādēļ, ka aizliegtās vienošanās dalībniece ir bijusi viena no tās meitas sabiedrībām, lai gan paziņojums par iebildumiem nav ļāvis mātes sabiedrībai uzzināt nedz iebildumu, kas balstīts uz tās tiešo līdzdalību pārkāpumā, nedz arī faktus, kuri galu galā ir ņemti vērā lēmumā šī iebilduma pamatojumam. Tas, ka apstrīdētajā lēmumā iepriekš minētā sabiedrība ir saukta pie atbildības par tās līdzdalību mātes sabiedrības statusā un arī personīgo līdzdalību, neliedz iespēju, ka šis lēmums tika balstīts uz tādu rīcību, attiecībā uz kuru minētā sabiedrība nevarēja nodrošināt savu aizstāvību. Šādā situācijā Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā nav paredzējusi juridiskas sekas savam konstatējumam, ka mātes sabiedrības tiesības uz aizstāvību netika ievērotas. (sal. ar 34., 36.–39., 41., 44., 45. un 48. punktu)

Apelācijas gadījumā Tiesas kompetencē nav konstatēt faktus vai principā pārbaudīt pierādījumus, ko Pirmās instances tiesa ir pieņēmusi šo faktu atbalstam. Proti, ja šie pierādījumi ir likumīgi iegūti un ir ievēroti vispārīgie tiesību principi un procesuālie noteikumi attiecībā uz pierādīšanas pienākumu, iesniegto pierādījumu izvērtējums ir jāveic Pirmās instances tiesai pašai. Tādēļ šis izvērtējums, ja vien nav sagrozīti paši pierādījumi, nav tiesību jautājums, kas ir jāpārbauda Tiesai. Pirmās instances tiesai iesniegto faktu un pierādījumu sagrozīšanai acīmredzami ir jāizriet no lietas materiāliem, lai nebūtu vēlreiz jāizvērtē šie fakti. (sal. ar 52., 53. un 75. punktu)

Komisijai ir plaša rīcības brīvība attiecībā uz naudas sodu, kas tiek piemēroti par konkurences tiesību pārkāpumu, aprēķina metodi. Šajā aprēķina metodē, kas ir aprakstīta Pamatnostādnēs soda naudas [naudas sodu] noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, ir iekļauti dažādi elastības elementi, kas Komisijai ļauj izmantot tai piešķirto rīcības brīvību atbilstoši Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkta noteikumiem. Apelācijas tiesvedībā Tiesai ir jāpārbauda, vai Pirmās instances tiesa ir pareizi novērtējusi šo Komisijas īstenoto rīcības brīvību. Nospriežot, ka Komisija nav pārsniegusi savu rīcības brīvību, nošķirot attiecīgos uzņēmumus atkarībā no to nozīmes šajā tirgū, par pamatu ņemot atšķirīgo apgrozījumu no preču pārdošanas Eiropas Ekonomikas zonā, Pirmās instances tiesa nav pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu. Šāda metode ir paredzēta, lai novērstu, ka naudas sodi tiek noteikti ar vienkāršu aprēķinu, kas balstīts uz katra uzņēmuma kopējo apgrozījumu, un ka tādējādi tiek radīta nevienlīdzīga attieksme. (sal. ar 112., 113., 116. un 117. punktu)

Apelācijas tiesvedībā par Pirmās instances tiesas spriedumu naudas sodu, kas tiek uzlikti par konkurences tiesību pārkāpumu, jomā Tiesas veiktās kontroles mērķis ir, pirmkārt, pārbaudīt, kādā mērā Pirmās instances tiesa atbilstoši tiesību aktiem ir ņēmusi vērā visus būtiskos faktorus, lai novērtētu konkrētās rīcības smagumu, ņemot vērā EKL 81. pantu un Regulas Nr. 17 15. pantu, un, otrkārt, pārbaudīt, vai Pirmās instances tiesa saskaņā ar tiesību aktiem ir ņēmusi vērā visus argumentus, kas ir izteikti prasības par naudas soda atcelšanu vai samazināšanu pamatojumam. Šajā sakarā arguments, kurš pirmo reizi ir norādīts Tiesā, nav pieņemams. (sal. ar 125. un 128. punktu)