Lieta C‑31/09

Nawras Bolbol

pret

Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal

(Fővárosi Bíróság lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Direktīva 2004/83/EK – Obligātie standarti, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus – Palestīniešu izcelsmes bezvalstnieks, kas nav lūdzis Apvienoto Nāciju Organizācijas Palestīnas bēgļu atbrīvošanas un darba aģentūru Tuvajos Austrumos (UNRWA) aizsardzību vai palīdzību – Lūgums piešķirt bēgļa statusu – Noraidīšana, pamatojoties uz 1951. gada 28. jūlijā Ženēvā parakstītās Konvencijas par bēgļa statusu 1. panta A daļā paredzēto nosacījumu neizpildi – Šī bezvalstnieka tiesības uz bēgļa statusa atzīšanu, pamatojoties uz Direktīvas 2004/83 12. panta 1. punkta a) apakšpunkta otro teikumu

Sprieduma kopsavilkums

Vīzas, patvērums, imigrācija – Patvēruma politika – Bēgļa statuss vai alternatīvās aizsardzības statuss – Direktīva 2004/83

(Padomes Direktīvas 2004/83 12. panta 1. punkta a) apakšpunkta pirmais teikums)

Direktīvas 2004/83 par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu, 12. panta 1. punkta a) apakšpunkta pirmā teikuma piemērošanas nolūkā persona saņem aizsardzību vai palīdzību no Apvienoto Nāciju aģentūras, kas nav Apvienoto Nāciju Augstais komisārs bēgļu jautājumos (UNHCR), ja šī persona šādu aizsardzību vai palīdzību ir faktiski saņēmusi.

Ženēvas konvencijas par bēgļa statusu 1. panta D daļā, uz kuru ir atsauce direktīvas 12. panta 1. punkta a) apakšpunktā, ir paredzēts vienīgi izslēgt no minētās konvencijas piemērošanas jomas personas, kas pašreiz saņem aizsardzību vai palīdzību no Apvienoto Nāciju iestādes vai aģentūras, izņemot UNHCR. No šī Ženēvas konvencijas noteikuma formulējuma skaidri izriet, ka tikai uz tām personām, kuras faktiski ir saņēmušas palīdzību no Apvienoto Nāciju Organizācijas Palestīnas bēgļu atbrīvošanas un darba aģentūras Tuvajos Austrumos, attiecas tajā paredzētais noteikums par izslēgšanu no bēgļa statusa, kas kā tāds ir jāinterpretē šauri, un tāpēc tas nevar attiekties arī uz tām personām, kuras ir vai bija tiesīgas saņemt šīs aģentūras aizsardzību vai palīdzību.

(sal. ar 50., 51. un 53. punktu un rezolutīvo daļu)

TIESAS SPRIEDUMS (virspalāta)

2010. gada 17. jūnijā ( )

Direktīva 2004/83/EK – Obligātie standarti, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus – Palestīniešu izcelsmes bezvalstnieks, kas nav lūdzis Apvienoto Nāciju Organizācijas Palestīnas bēgļu atbrīvošanas un darba aģentūru Tuvajos Austrumos (UNRWA) aizsardzību vai palīdzību – Lūgums piešķirt bēgļa statusu – Noraidīšana, pamatojoties uz 1951. gada 28. jūlijā Ženēvā parakstītās Konvencijas par bēgļa statusu 1. panta A daļā paredzēto nosacījumu neizpildi – Šī bezvalstnieka tiesības uz bēgļa statusa atzīšanu, pamatojoties uz Direktīvas 2004/83 12. panta 1. punkta a) apakšpunkta otro teikumu

Lieta C‑31/09

par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 68. un 234. pantam, ko Fővárosi Bíróság (Ungārija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2008. gada 15. decembrī un kas Tiesā reģistrēts 2009. gada 26. janvārī, tiesvedībā

Nawras Bolbol

pret

Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal.

TIESA (virspalāta)

šādā sastāvā: priekšsēdētājs V. Skouris [V. Skouris], palātu priekšsēdētāji H. N. Kunja Rodrigess [J. N. Cunha Rodrigues] (referents), K. Lēnartss [K. Lenaerts], Ž. K. Bonišo [J.‑C. Bonichot], R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta], tiesneši A. Ross [A. Rosas], P. Kūris [P. Kūris], Ž. Ž. Kāzels [J.‑J. Kasel] un M. Safjans [M. Safjan],

ģenerāladvokāte E. Šarpstone [E. Sharpston],

sekretārs B. Fileps [B. Fülöp], administrators,

ņemot vērā rakstveida procesu un 2009. gada 20. oktobra tiesas sēdi,

ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:

– N. Bolbolas [N. Bolbol] vārdā – G. Ģēzē [G. Győző], ügyvéd,

– Ungārijas valdības vārdā – R. Šomšiča [R. Somssich], M. Fehērs [M. Fehér] un K. Borveļģi [K. Borvölgyi], pārstāvji,

– Beļģijas valdības vārdā – K. Pošē [C. Pochet] un T. Materns [T. Materne], pārstāvji,

– Vācijas valdības vārdā – M. Lumma [M. Lumma] un N. Grafs Victums [N. Graf Vitzthum], pārstāvji,

– Francijas valdības vārdā – E. Beljāra [E. Belliard], Ž. de Bergess [G. de Bergues] un B. Bopēra‑Manoka [B. Beaupère‑Manokha], pārstāvji,

– Apvienotās Karalistes valdības vārdā – A. Rao [I. Rao], pārstāve,

– Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – B. Simons [B. Simon] un M. Kondu‑Dirande [M. Condou‑Durande], pārstāvji,

noklausījusies ģenerāladvokātes secinājumus 2010. gada 4. marta tiesas sēdē,

pasludina šo spriedumu.

Spriedums

1 Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/83/EK par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu (OV L 304, 12. lpp., un labojums – OV 2005, L 204, 24. lpp.; turpmāk tekstā – “Direktīva”), 12. panta 1. punkta a) apakšpunktu.

2 Šis lūgums tika iesniegts tiesvedībā starp N. Bolbolu, palestīniešu izcelsmes bezvalstnieci, un Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal (Imigrācijas un pilsonības dienests, turpmāk tekstā – “BAH”) sakarā ar to, ka pēdējais minētais noraidīja N. Bolbolas lūgumu piešķirt viņai bēgļa statusu.

Atbilstošās tiesību normas

Starptautiskās tiesības

Konvencija par bēgļa statusu

3 Konvencija par bēgļa statusu, kas parakstīta 1951. gada 28. jūlijā Ženēvā (Recueil des traités des Nations unies, 189. sēj., 150. lpp., Nr. 2545 (1954)), stājās spēkā 1954. gada 22. aprīlī. Šī konvencija tika papildināta ar 1967. gada 31. janvāra Protokolu par bēgļa statusu, kas stājās spēkā 1967. gada 4. oktobrī (turpmāk tekstā – “Ženēvas konvencija”).

4 Saskaņā ar Ženēvas konvencijas 1. panta A daļas 2. punkta pirmo daļu termins “bēglis” ir attiecināms uz jebkuru personu, kas “sakarā ar labi pamatotām bailēm no vajāšanas pēc rases, reliģijas, tautības, piederības īpašai sociālai grupai pazīmēm vai politiskās pārliecības dēļ atrodas ārpus savas pilsonības valsts un nespēj vai sakarā ar šādām bailēm nevēlas izmantot šīs valsts aizsardzību; personu, kam nav pilsonības un kas, atrodoties ārpus savas iepriekšējās mītnes zemes, šādu notikumu rezultātā nespēj vai šādu baiļu dēļ nevēlas tajā atgriezties”.

5 Ženēvas konvencijas 1. panta D daļā ir noteikts:

“Šī Konvencija neattiecas uz personām, kas pašreiz saņem aizsardzību vai palīdzību no citām Apvienoto Nāciju struktūrām, izņemot Apvienoto Nāciju Augstā komisāra pārvaldi bēgļu jautājumos.

Ja personām šāda aizsardzība vai palīdzība ir pārtraukta jebkādu iemeslu dēļ un ja pēc Apvienoto Nāciju Ģenerālās Asamblejas rezolūcijām to stāvoklis nav īpaši noteikts, tām ipso facto jābauda šīs Konvencijas labvēlība.”

Apvienoto Nāciju Palestīnas samierināšanas komisija

6 Apvienoto Nāciju Palestīnas samierināšanas komisija [United Nations Conciliation Commission for Palestine] (UNCCP) tika izveidota ar Apvienoto Nāciju Ģenerālās Asamblejas 1948. gada 11. decembra Rezolūciju Nr. 194 (III). Saskaņā ar šīs rezolūcijas 11. punktu Apvienoto Nāciju Ģenerālā Asambleja:

“Nolemj, ka bēgļiem, ja viņi to vēlas, ir jāļauj pēc iespējas ātrāk atgriezties savās mājās un dzīvot mierā ar saviem kaimiņiem un ka saskaņā ar starptautisko tiesību principiem vai taisnīgumu valdībām vai atbildīgajām iestādēm tiem, kuri nolemj neatgriezties, ir jāizmaksā kompensācija par īpašumu un par katru zaudēto vai sabojāto īpašumu.

Dod norādījumus [UNCCP] atvieglot bēgļu repatriāciju, pārcelšanos un ekonomisko un sociālo rehabilitāciju, kā arī kompensāciju izmaksu un saglabāt tuvas attiecības ar Apvienoto Nāciju Palīdzības Palestīnas bēgļiem fonda direktoru un – ar viņa starpniecību – ar Apvienoto Nāciju attiecīgajām iestādēm un aģentūrām.” [Neoficiāls tulkojums]

Apvienoto Nāciju Organizācijas Palestīnas bēgļu atbrīvošanas un darba aģentūra Tuvajos Austrumos

7 Ar Apvienoto Nāciju Ģenerālās Asamblejas 1949. gada 8. decembra Rezolūciju Nr. 302 (IV) tika izveidota Apvienoto Nāciju Organizācijas Palestīnas bēgļu atbrīvošanas un darba aģentūra Tuvajos Austrumos [United Nations Relief and Works Agency for Palestine Refugees in the Near East] (UNRWA). Tās mandāts tika regulāri atjaunots, un pašreizējā mandāta darbība beidzas 2011. gada 30. jūnijā. UNRWA darbības zona ietver Libānu, Sīrijas Arābu Republiku, Jordāniju, Jordānas Rietumu krastu (tostarp Jeruzalemes austrumu daļu) un Gazas joslu.

8 Atbilstoši Rezolūcijas Nr. 302 (IV) 20. punktam Apvienoto Nāciju Ģenerālā Asambleja:

“Dod norādījumus [UNRWA] apspriesties ar [UNCCP], lai viena un otra varētu pēc iespējas labāk pildīt attiecīgos uzdevumus, it īpaši attiecībā uz Rezolūcijas Nr. 194 (III), kuru Ģenerālā Asambleja pieņēma 1948. gada 11. decembrī, 11. punktu.” [Neoficiāls tulkojums]

9 Saskaņā ar Apvienoto Nāciju Ģenerālās Asamblejas 1967. gada 4. jūlija Rezolūcijas Nr. 2252 (ES‑V) 6. punktu Ģenerālā Asambleja:

“Atbalsta [..] [UNRWA] ģenerālkomisāra centienus jebkāda veida humanitāro palīdzību sniegt pēc iespējas steidzamības kārtā un kā pagaidu pasākumu citām reģionā dzīvojošajām personām, kuras attiecīgajā brīdī ir pārvietotas un kurām nesenās karadarbības dēļ ir ļoti nepieciešama tūlītēja palīdzība.” [Neoficiāls tulkojums]

10 Atbilstoši Apvienoto Nāciju Ģenerālās Asamblejas 2008. gada 5. decembra rezolūcijas Nr. 63/91 1.–3. punktam Ģenerālā Asambleja:

“1. Ar nožēlu paziņo, ka vēl nav īstenota ne Rezolūcijas Nr. 194 (III) 11. punktā paredzētā bēgļu repatriācija, ne arī viņiem izmaksāta kompensācija un ka tāpēc bēgļu situācija Palestīnā joprojām ir ļoti problemātiska un Palestīnas bēgļiem joprojām ir nepieciešama palīdzība, lai apmierinātu viņu pamatvajadzības veselības, izglītības un iztikas jomā.

2. Tāpat ar nožēlu paziņo, ka [UNCCP] nespēja atrast veidu, kā panākt progresu Ģenerālās Asamblejas Rezolūcijas Nr. 194 (III) 11. punkta piemērošanā, un no jauna lūdz turpināt censties piemērot šo punktu un attiecīgajā brīdī, bet ne vēlāk kā 2009. gada 1. septembrī par to informēt Ģenerālo Asambleju.

3. Apstiprina, ka [UNRWA] darbība ir jāturpina un ka tās netraucēts darbs un sniegtie pakalpojumi ir nozīmīgi Palestīnas bēgļu labklājības un humānās attīstības, kā arī reģionālās stabilitātes nodrošināšanā, kamēr nav panākts taisnīgs risinājums Palestīnas bēgļu jautājumā.” [Neoficiāls tulkojums]

Apvienoto Nāciju Augstais komisārs bēgļu jautājumos

11 Atbilstoši Apvienoto Nāciju Ģenerālās Asamblejas 1950. gada 14. decembra Rezolūcijas Nr. 428 (V) par Apvienoto Nāciju Augstā komisāra bēgļu jautājumos [United Nations High Commissioner for Refugees] (UNHCR) nolikumu pielikuma 7. punkta c) apakšpunktam Apvienoto Nāciju Augstā komisāra bēgļu jautājumos kompetence, kāda tā ir definēta minētajā nolikumā, “[..] neattiecas uz personām, kuras turpina saņemt citu Apvienoto Nāciju iestāžu vai aģentūru aizsardzību vai palīdzību”.

Savienības tiesiskais regulējums

12 Direktīvas preambulas otrajā un trešajā apsvērumā ir noteikts:

“(2) Eiropadome 1999. gada 15. un 16. oktobrī Tamperē īpašā sanāksmē vienojās izveidot kopēju Eiropas patvēruma sistēmu, kuras pamatā būtu [..] Ženēvas konvencijas [..] pilnīga un visaptveroša piemērošana, tādējādi apstiprinot neizraidīšanas principu un nodrošinot, ka nevienu personu neizdod atpakaļ vajāšanai.

(3) Ženēvas konvencija [..] veido pamatu bēgļu aizsardzības starptautiski tiesiskajam režīmam.”

13 Atbilstoši Direktīvas preambulas sestajam apsvērumam:

“Šīs direktīvas galvenais mērķis ir, no vienas puses, nodrošināt, ka dalībvalstis piemēro vienotus kritērijus, lai identificētu personas, kam patiesi nepieciešama starptautiska aizsardzība, un, no otras puses, nodrošināt, lai šīm personām visās dalībvalstīs būtu pieejams minimālais pabalstu līmenis.”

14 Saskaņā ar Direktīvas preambulas desmito apsvērumu:

“Šī direktīva respektē pamattiesības un ievēro principus, kas jo īpaši atzīti Eiropas Savienības Pamattiesību hartā. Šī direktīva jo īpaši cenšas nodrošināt, ka pilnībā tiek respektēta cilvēka cieņa un patvēruma pieteikuma iesniedzēja un viņu pavadošo ģimenes locekļu tiesības uz patvērumu.”

15 Direktīvas preambulas sešpadsmitajā un septiņpadsmitajā apsvērumā ir noteikts:

“(16) Jānosaka obligātie standarti bēgļu statusa definēšanai un saturam, lai dotu norādījumu dalībvalstu kompetentajām struktūrām Ženēvas konvencijas piemērošanā.

(17) Nepieciešams ieviest vienotus kritērijus patvēruma pieteikuma iesniedzēju atzīšanai par bēgļiem Ženēvas konvencijas 1. panta nozīmē.”

16 Saskaņā ar Direktīvas 2. panta c)–e) apakšpunktu šajā direktīvā:

“c) “bēglis” ir trešās valsts valstspiederīgais, kas, pamatoti baidoties no vajāšanas rases, reliģijas, tautības, politisko uzskatu vai piederības kādai noteiktai sociālai grupai dēļ, atrodas ārpus valsts, kuras piederīgais šī persona ir, un nespēj vai šādu baiļu dēļ nevēlas pieņemt minētās valsts aizsardzīb[u], vai bezvalstnieks, kas, būdams ārpus savas agrākās pastāvīgās dzīvesvietas valsts, tādu pašu iemeslu dēļ, kā minēts iepriekš, nevar vai šādu baiļu dēļ nevēlas tajā atgriezties un uz kuru neattiecas 12. pants;

d) “bēgļa statuss” nozīmē, ka dalībvalsts atzīst trešās valsts valstspiederīgo vai bezvalstnieku par bēgli;

e) “persona, kas tiesīga uz alternatīvo aizsardzību” ir trešās valsts valstspiederīgais vai bezvalstnieks, ko nevar kvalificēt kā bēgli, bet attiecībā uz kuru ir sniegts pietiekams pamatojums, lai uzskatītu, ka attiecīgā persona, ja tā atgrieztos savā izcelsmes valstī vai ja bezvalstnieks atgrieztos savas agrākās pastāvīgās dzīvesvietas valstī, tam draudētu reāls risks ciest būtisku kaitējumu, kā noteikts 15. pantā, un uz kuru neattiecas 17. panta 1. un 2. punkts, un kas nevar vai šāda riska dēļ nevēlas pieņemt minētās valsts aizsardzīb[u].”

17 Direktīvas 13. un 18. pantā ir noteikts, ka dalībvalstis piešķir bēgļa statusu vai alternatīvo aizsardzības statusu trešās valsts valstspiederīgajiem, kuri ir izpildījuši nosacījumus, kas paredzēti šīs pašas direktīvas attiecīgi II un III vai II un V nodaļā.

18 Direktīvas 12. panta ar nosaukumu “Izslēgšana”, kas ir paredzēts šīs direktīvas III nodaļā, kura attiecas uz nosacījumiem kvalificēšanai par bēgli, 1. punkta a) apakšpunktā ir noteikts:

“Trešās valsts valstspiederīgo vai bezvalstnieku izslēdz no to personu loka, kas atzīti par bēgļiem, ja:

a) uz viņu attiecas Ženēvas konvencijas 1.D panta [1. panta D daļas] darbības joma, kas attiecas uz aizsardzību vai palīdzību, ko sniedz ANO organizācijas vai aģentūras, izņemot ANO Augsto komisāru bēgļu lietās. Ja šāda aizsardzība vai palīdzība jebkādu iemeslu dēļ izbeigta, līdz galam nenokārtojot šādu personu stāvokli saskaņā ar attiecīgajām ANO Ģenerālās Asamblejas rezolūcijām, šīs personas paša šā fakta dēļ ir tiesīgas uz šīs direktīvas sniegto labumu.”

19 Atbilstoši Direktīvas 13. pantam:

“Dalībvalstis piešķir bēgļa statusu trešās valsts valstspiederīgajam vai bezvalstniekam, kas tiek kvalificēts kā bēglis saskaņā ar II un III nodaļu.”

20 Direktīvas 21. panta, kas ietilpst tās VII nodaļā ar nosaukumu “Starptautiskās aizsardzības saturs”, 1. punktā ir noteikts:

“Dalībvalstis ievēro nerepatriēšanas principu saskaņā ar to starptautiskajām saistībām.”

21 Saskaņā ar Direktīvas 38. un 39. pantu tā stājās spēkā 2004. gada 20. oktobrī un bija jātransponē vēlākais 2006. gada 10. oktobrī.

Valsts tiesiskais regulējums

22 1997. gada Likuma Nr. CXXXIX par patvēruma tiesībām (Magyar Közlöny 1997/112 (XII.15.), turpmāk tekstā – “Likums par patvēruma tiesībām”) 3. panta 1. punktā ir noteikts:

“Neskarot 4. pantā noteikto izņēmumu, par bēgļu lietām atbildīgā iestāde pēc viņa lūguma piešķir bēgļa statusu ārvalstniekam, kas pierāda vai uzrāda pārliecinošus faktus, ka viņam saskaņā ar Ženēvas konvencijas 1. panta A daļu un B daļas 1. punkta b) apakšpunktu un tās protokola 1. panta 2. un 3. punktu ir piemērojama šī konvencija.”

23 Saskaņā ar Likuma par patvēruma tiesībām 38. panta 2. punktu savā lēmumā par patvēruma lūguma noraidīšanu kompetentā iestāde konstatē, vai pastāv vai nepastāv repatriēšanas [“refoulement”] un izraidīšanas aizliegums.

24 2007. gada Likuma Nr. II par trešo valstu valstspiederīgo ieceļošanu un uzturēšanos (a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény, Magyar Közlöny 2007/1 (I.5.); turpmāk tekstā – “Likums par ieceļošanu un uzturēšanos”) 51. panta 1. punktā ir paredzēts:

“Trešo valstu pilsoņi nevar tikt repatriēti vai izraidīti uz valsti, kas nav uzskatāma par šīm personām drošu izcelsmes valsti vai drošu trešo valsti, it īpaši tad, ja pastāv risks, ka tur viņi tiks vajāti viņu rases, reliģiskās pārliecības, tautības vai piederības noteiktai sociālai grupai dēļ, ne arī uz tādas valsts teritoriju vai līdz tādas valsts robežai, attiecībā uz kuru ir nopietni iemesli domāt, ka tur šīs personas varētu tikt pakļautas spīdzināšanai vai pret tām varētu cietsirdīgi, necilvēcīgi vai pazemojoši izturēties.”

Pamata lieta un prejudiciālie jautājumi

25 No lēmuma par prejudiciālu jautājumu uzdošanu izriet, ka N. Bolbola, kopā ar vīru pametusi Gazas joslu, saskaņā ar zīmogu pasē ieradās Ungārijā 2007. gada 10. janvārī. Vēlāk par imigrāciju atbildīgā iestāde viņai izsniedza uzturēšanās atļauju Ungārijā.

26 2007. gada 21. jūnijā N. Bolbola iesniedza BAH patvēruma lūgumu gadījumam, ja viņas uzturēšanās atļauja netiktu pagarināta, atsaukdamās uz nedrošo situāciju, kāda valdīja Gazas joslā sakarā ar ikdienas sadursmēm starp Fatah un Hamas. N. Bolbola šo lūgumu pamatoja ar Ženēvas konvencijas 1. panta D daļas otro teikumu, apgalvojot, ka viņa ir palestīniete, kas dzīvo ārpus UNRWA darbības zonas. No viņas ģimenes locekļiem Gazas joslā esot palicis vienīgi viņas tēvs.

27 Saskaņā ar lēmumu par prejudiciālu jautājumu uzdošanu N. Bolbola nav izmantojusi UNRWA aizsardzību un palīdzību. Tomēr viņa apgalvo, ka viņai uz to ir tiesības, šāda apgalvojuma pamatojumam atsaucoties uz reģistrācijas karti, kuru UNRWA izsniedza uz viņas tēva brālēnu ģimenes vārda. Atbildētājs pamata lietā apšauba radniecības saites, uz kurām atsaucas N. Bolbola, jo nav nekādu dokumentāru pierādījumu par to. Turklāt, kaut arī viņa ir vērsusies UNRWA, pēdējā minētā nevarēja apstiprināt N. Bolbolas tiesības tikt reģistrētai, pamatojoties uz radniecības saišu pastāvēšanu.

28 Ar 2007. gada 14. septembra lēmumu atbildētājs pamata lietā noraidīja N. Bolbolas patvēruma lūgumu, vienlaikus konstatējot, ka viņu nevar izraidīt.

29 N. Bolbolas patvēruma lūguma noraidījums ir pamatots ar Likuma par patvērumu 3. panta 1. punktu. Atbilstoši lēmuma motīvu daļai Ženēvas konvencijas 1. panta D daļas otrais teikums neuzliek bēgļa statusa beznosacījuma atzīšanas pienākumu, bet nosaka to personu kategoriju, kam ir piemērojami šīs konvencijas noteikumi. Tas nozīmē, ka palestīniešiem ir jābūt pieejai bēgļa statusa iegūšanas procedūrai un ka ir jāpārliecinās, vai viņi atbilst bēgļa jēdzienam minētās konvencijas 1. panta A daļas izpratnē. Saskaņā ar šo pašu lēmumu prasītāju nevar atzīt par bēgli, jo viņai nav piemērojama Ženēvas konvencijas 1. panta A daļa tāpēc, ka viņa nav atstājusi savu izcelsmes zemi vajāšanas rases, reliģiskās piederības, tautības vai politisku iemeslu dēļ.

30 No lēmuma par prejudiciālu jautājumu uzdošanu izriet, ka uz N. Bolbolu attiecas izraidīšanas aizliegums, pamatojoties uz Likuma par patvērumu 38. pantu un 2007. gada Likuma Nr. II par ieceļošanu un uzturēšanos 51. panta 1. punktu, jo palestīniešu atpakaļuzņemšana ir atkarīga no Izraēlas iestāžu gribas un N. Bolbolai Gazas joslā draudētu spīdzināšana vai necilvēcīga un pazemojoša apiešanās tur pastāvošās kritiskās situācijas dēļ.

31 N. Bolbola lūdz iesniedzējtiesai grozīt BAH lēmumu un viņai piešķirt bēgļa statusu, pamatojoties uz Ženēvas konvencijas 1. panta D daļas otro teikumu, kas, pēc viņas domām, ir patstāvīgs pamats bēgļa statusa atzīšanai. Tā kā ir izpildīti šajā normā paredzētie nosacījumi, viņai esot tiesības uz bēgļa statusa atzīšanu neatkarīgi no tā, vai viņa ir uzskatāma par bēgli arī šī panta A daļas izpratnē. N. Bolbola apgalvo, ka minētā 1. panta D daļas mērķis ir precizēt, ka, ja persona, kas ir reģistrēta vai ir tiesīga tikt reģistrēta UNWRA, kādu iemeslu dēļ uzturas ārpus šīs aģentūras darbības zonas un nopietnu iemeslu dēļ nevar prasīt, lai viņa tur atgrieztos, Ženēvas konvencijas dalībvalstīm tai ir automātiski jāpiešķir bēgļa statuss. Ņemot vērā, ka pa tēva līniju N. Bolbola ir tiesīga reģistrēties UNWRA, bet atrodas ārpus šīs struktūras darbības zonas – proti, Ungārijā –, viņai jāatzīst bēgļa statuss bez kādām tālākām pārbaudēm.

32 Atbildētājs pamata lietā lūdz prasību noraidīt, apgalvojot, ka N. Bolbolas lūgumam piešķirt viņai bēgļa statusu nav nekāda pamata, jo viņa savu dzīvesvietas valsti neatstāja kāda no Ženēvas konvencijas 1. panta A daļā minētajiem iemesliem dēļ un šī paša panta D daļa nepiešķir tiesības uz automātisku bēgļa statusa atzīšanu, bet ir tikai noteikums par konvencijas piemērojamību ratione personae. Tādējādi palestīniešiem ir tiesības tikt atzītiem par bēgļiem tikai tad, ja viņi atbilst minētās konvencijas 1. panta A daļā ietvertajai jēdziena “bēglis” definīcijai, kas ir jāpārbauda katrā konkrētajā gadījumā atsevišķi.

33 Iesniedzējtiesa norāda, ka pamata lietā izvirzītais tiesību jautājums ir jāizskata, ņemot vērā Direktīvas 12. panta 1. punkta a) apakšpunktu. Tā kā lūgums pamata lietā tika iesniegts 2007. gada 21. jūnijā, kas ir datums, kurā minētais pants vēl nebija transponēts Ungārijas tiesību sistēmā, Savienības tiesību normas šajā gadījumā ir jāpiemēro tieši.

34 Saskaņā ar iesniedzējtiesas norādīto – Ženēvas konvencijas 1. panta D daļa var tikt interpretēta dažādi. 2002. gada oktobrī Apvienoto Nāciju Augstais komisārs bēgļu jautājumos publicēja norādījumus “Ženēvas konvencijas 1. panta D daļas piemērošana palestīniešu bēgļiem”. Tomēr šie norādījumi neietver pietiekami skaidras un nepārprotamas norādes, lai nodrošinātu šīs tiesību normas vienveidīgu piemērošanu attiecībā uz palestīniešiem. Ņemot vērā, ka Direktīvā ir ietverta atsauce uz minēto 1. panta D daļu, Tiesa ir kompetenta interpretēt tās nozīmi.

35 Šādos apstākļos Fővárosi Bíróság [Budapeštas apgabaltiesa] nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:

“Vai Padomes Direktīvas 2004/83/EK 12. panta 1. punkta a) apakšpunkta piemērošanas mērķiem:

1) ir jāuzskata, ka persona saņem aizsardzību un palīdzību no Apvienoto Nāciju aģentūras, tikai tāpēc vien, ka šai personai ir tiesības uz šādu palīdzību vai aizsardzību, vai arī ir nepieciešams, lai tā šādu aizsardzību vai palīdzību tiešām būtu saņēmusi;

2) aģentūras aizsardzības vai palīdzības izbeigšana nozīmē atrašanos ārpus tās darbības zonas, aģentūras darbības izbeigšanu, iespējas saņemt šīs aģentūras aizsardzību vai palīdzību izbeigšanos vai arī objektīvu šķērsli, kura dēļ persona, kurai ir tiesības uz aizsardzību vai palīdzību, to nevar saņemt;

3) tas, ka persona ir tiesīga atsaukties uz Direktīvu, nozīmē bēgļa statusa vai vienas vai otras no abām Direktīvas piemērošanas jomā iekļautajām aizsardzības formām (bēgļa statuss un alternatīvās aizsardzības piešķiršana) atzīšanu pēc dalībvalsts izvēles, vai arī vajadzības gadījumā – nevienas no šīm formām automātisku [neatzīšanu], [liek vien domāt, ka attiecīgā persona ietilpst] Direktīvas ratione personae piemērošanas jomā?”

Par prejudiciālajiem jautājumiem

Sākotnējie apsvērumi

36 Direktīva tika pieņemta, pamatojoties uz EKL 63. panta pirmās daļas 1) punkta c) apakšpunktu, kurā Eiropas Savienības Padomei bija uzdots veikt ar patvērumu saistītus pasākumus saskaņā ar Ženēvas konvenciju, kā arī citiem attiecīgajiem Līgumiem obligāto standartu jomā saistībā ar nosacījumiem, kas ir jāizpilda trešo valstu pilsoņiem, lai varētu pretendēt uz bēgļa statusu.

37 No Direktīvas preambulas trešā, sešpadsmitā un septiņpadsmitā apsvēruma izriet, ka Ženēvas konvencija veido pamatu bēgļu aizsardzības starptautiski tiesiskajam režīmam un ka Direktīvas noteikumi, kas attiecas uz bēgļa statusa piešķiršanas nosacījumiem, kā arī uz tā saturu, ir pieņemti, lai palīdzētu dalībvalstu kompetentajām iestādēm piemērot šo konvenciju, pamatojoties uz kopīgiem jēdzieniem un kritērijiem (skat. 2010. gada 2. marta spriedumu apvienotajās lietās C‑175/08, C‑176/08, C‑178/08 un C‑179/08 Salahadin Abdulla u.c., Krājums, I‑0000. lpp., 52. punkts).

38 Līdz ar to Direktīvas noteikumu interpretācija ir jāveic, ņemot vērā tās vispārējo struktūru un mērķi, ievērojot Ženēvas konvenciju un citus atbilstošos līgumus, kas ir paredzēti EKL 63. panta pirmās daļas 1) punktā. Šī interpretācija, kā tas izriet no Direktīvas preambulas desmitā apsvēruma, ir jāveic, ievērojot arī pamattiesības, kā arī principus, kas ir atzīti cita starpā Eiropas Savienības Pamattiesību hartā (iepriekš minētais spriedums apvienotajās lietās Salahadin Abdulla u.c., 53. un 54. punkts).

Par pirmo jautājumu

39 Ar savu pirmo jautājumu iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 12. panta 1. punkta a) apakšpunkta pirmā teikuma piemērošanas nolūkā persona saņem aizsardzību vai palīdzību no Apvienoto Nāciju aģentūras, kas nav UNHCR, tikai tāpēc vien, ka šai personai ir tiesības uz šādu aizsardzību vai palīdzību, vai arī ir nepieciešams, lai tā šādu aizsardzību vai palīdzību tiešām būtu saņēmusi.

40 Vispirms ir jāatgādina, ka iesniedzējtiesa ir tā, kurai lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir jākonstatē fakti.

41 Kā tika norādīts šī sprieduma 27. punktā, N. Bolbola nav izmantojusi UNRWA aizsardzību vai palīdzību.

42 Atbilstoši Direktīvas 12. panta 1. punkta a) apakšpunkta pirmajam teikumam, kas ir ietverts tās III nodaļā, kura attiecas uz nosacījumiem kvalificēšanai par bēgli, ikvienu trešās valsts valstspiederīgo vai bezvalstnieku izslēdz no to personu loka, kam var piešķirt bēgļa statusu, “ja uz viņu attiecas Ženēvas konvencijas 1.D panta [1. panta D daļas] darbības joma, kas attiecas uz aizsardzību vai palīdzību, ko sniedz ANO organizācijas vai aģentūras, izņemot ANO Augsto komisāru bēgļu lietās”.

43 Ženēvas konvencijas 1. panta D daļā ir noteikts, ka tā nav piemērojama “personām, kas pašreiz saņem aizsardzību vai palīdzību” no šādas Apvienoto Nāciju iestādes vai aģentūras.

44 Nav strīda, ka UNRWA ir viena no Apvienoto Nāciju iestādēm vai aģentūrām, izņemot UNHCR, kas ir paredzētas Direktīvas 12. panta 1. punkta a) apakšpunktā un Ženēvas konvencijas 1. panta D daļā, jo tā tika izveidota, ņemot vērā Palestīnas bēgļu, kuriem UNRWA nodrošina palīdzību vai aizsardzību, īpašo situāciju, kā tas izriet cita starpā no Padomes direktīvas priekšlikuma, kuru iesniedza Komisija 2001. gada 12. septembrī (COM(2001) 510, galīgā redakcija).

45 Kā norādīja ģenerāladvokāte savu secinājumu 12. un 13. punktā, no UNRWA [izdevuma] “Konsolidētās kvalificēšanās un reģistrācijas instrukcijas” (“Consolidated Eligibility and Registration Instructions”, turpmāk tekstā – “CERI”), kuru pašreiz piemērojamā redakcija tika pieņemta 2009. gadā, izriet, ka, kaut arī termins “palestīniešu bēglis” UNRWA vajadzībām ir piemērojams attiecībā uz ikvienu “personu, kuras parastā dzīves vieta laikā no 1946. gada 1. jūnija līdz 1948. gada 15. maijam bija Palestīnā un kuras 1948. gada konflikta rezultātā zaudēja gan dzīvesvietu, gan iztikas līdzekļus” (CERI III.A 1. punkts), arī citas personas ir tiesīgas saņemt UNRWA palīdzību vai aizsardzību. Pēdējo vidū ir “nereģistrētas personas, kas ir pārvietotas 1967. gada un vēlāku karadarbību rezultātā” (CERI III.B punkts; citu starpā skat. Apvienoto Nāciju Ģenerālās Asamblejas 1967. gada 4. jūlija Rezolūciju Nr. 2252 (ES‑V), 6. punkts).

46 Šādos apstākļos nevar uzreiz izslēgt, ka tāda persona kā N. Bolbola, kura nav reģistrēta UNWRA, tomēr varētu tikt uzskatīta par personu, uz kuru attiecas Ženēvas konvencijas 1. panta D daļa un līdz ar to Direktīvas 12. panta 1. punkta a) apakšpunkta pirmais teikums.

47 Attiecībā uz iebildumu iekļaut Ženēvas konvencijas 1. panta D daļas piemērošanas jomā personas, kas pārvietotas 1967. gada karadarbības rezultātā, nevar apgalvot – pretēji Apvienotās Karalistes viedoklim –, ka tikai uz tiem palestīniešiem, kuri kļuva par bēgļiem 1948. gada konflikta rezultātā un kuri saņēma UNRWA palīdzību vai aizsardzību brīdī, proti, 1951. gadā, kad tika pieņemta Ženēvas konvencijas sākotnējā versija, attiecas šīs konvencijas 1. panta D daļa un līdz ar to Direktīvas 12. panta 1. punkta a) apakšpunkts.

48 Ženēvas konvencija tās sākotnējā 1951. gada versijā tika grozīta ar 1967. gada 31. janvāra Protokolu par bēgļu statusu ar konkrētu mērķi – atļaut šīs konvencijas progresīvu interpretāciju un ņemt vērā jaunas bēgļu kategorijas, kas nav to personu kategorijas, kuras kļuva par bēgļiem “notikumu, kas izraisījušies pirms 1951. gada 1. janvāra”, rezultātā.

49 Tāpēc, lai novērtētu, vai uz tādu personu kā N. Bolbola attiecas Direktīvas 12. panta 1. punkta a) apakšpunkta pirmais teikums, ir jānoskaidro, kā to prasa iesniedzējtiesa, vai pietiek konstatēt, ka šādai personai ir tiesības saņemt UNRWA sniegto palīdzību, vai arī ir jākonstatē, ka tā šādu palīdzību patiešām ir saņēmusi.

50 Ženēvas konvencijas 1. panta D daļa, uz kuru ir atsauce Direktīvas 12. panta 1. punkta a) apakšpunktā, tikai izslēdz no minētās konvencijas piemērošanas jomas personas, kas “pašreiz saņem” aizsardzību vai palīdzību no Apvienoto Nāciju iestādes vai aģentūras, izņemot UNHCR.

51 No Ženēvas konvencijas 1. panta D daļas formulējuma skaidri izriet, ka tikai uz tām personām, kuras faktiski ir saņēmušas palīdzību no UNRWA, attiecas tajā paredzētais noteikums par izslēgšanu no bēgļa statusa, kas kā tāds ir jāinterpretē šauri, un tāpēc tas nevar attiekties arī uz tām personām, kuras ir vai bija tiesīgas saņemt šīs aģentūras aizsardzību vai palīdzību.

52 Kaut arī reģistrācija UNRWA ir pietiekams pierādījums tam, ka no tās tiek saņemta faktiska palīdzība, šī sprieduma 45. punktā tika noteikts, ka šādu palīdzību var sniegt pat tad, ja nav notikusi reģistrācija, un šādā gadījumā tās saņēmējam ir jāļauj iesniegt jebkāda cita veida pierādījumus par šādu palīdzību.

53 Šādos apstākļos uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 2004/83 12. panta 1. punkta a) apakšpunkta pirmā teikuma piemērošanas nolūkā persona saņem aizsardzību vai palīdzību no Apvienoto Nāciju aģentūras, kas nav UNHCR, ja šī persona šādu aizsardzību vai palīdzību ir faktiski saņēmusi.

54 Jāpiebilst, ka personas, kuras nav faktiski saņēmušas no UNRWA aizsardzību vai palīdzību, pirms tās iesniedz lūgumu par bēgļa statusa atzīšanu, katrā ziņā var prasīt, lai šis lūgums tiek izvērtēts saskaņā ar Direktīvas 2. panta c) apakšpunktu.

Par otro un trešo jautājumu

55 Kā tika norādīts šī sprieduma 41. punktā, N. Bolbola neizmantoja UNRWA aizsardzību vai palīdzību.

56 Šādos apstākļos, ņemot vērā atbildi uz pirmo jautājumu, nav jāatbild uz pārējiem uzdotajiem jautājumiem.

Par tiesāšanās izdevumiem

57 Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (virspalāta) nospriež:

Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/83/EK par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu, 12. panta 1. punkta a) apakšpunkta pirmā teikuma piemērošanas nolūkā persona saņem aizsardzību vai palīdzību no Apvienoto Nāciju aģentūras, kas nav Apvienoto Nāciju Augstais komisārs bēgļu jautājumos, ja šī persona šādu aizsardzību vai palīdzību ir faktiski saņēmusi.

[Paraksti]