ĢENERĀLADVOKĀTA P. K. VILJALONA [P. C. VILLALÓN]

SECINĀJUMI,

sniegti 2011. gada 8. decembrī ( 1 )

Lieta C-477/10 PEiropas Komisijapret

Agrofert Holding

“Apelācija — Tiesības piekļūt iestāžu dokumentiem — Atteikums — Tiesību izņēmums, kas pamatots ar komerciālo interešu aizsardzību — Regula Nr. 1049/2001 — 4. panta 2. un 3. punkts — Dokumenti, kas attiecas uz koncentrācijas kontroles procedūru — Regula (EK) Nr. 139/2004 — Pabeigtās procedūras”

1. Komisija ir iesniegusi šo apelācijas sūdzību par Vispārējās tiesas 2010. gada 7. jūlija spriedumu lietā Agrofert Holding/Komisija ( 2 ), ar kuru tika atcelts Komisijas 2007. gada 13. februāra lēmums par atteikumu piekļūt dokumentiem, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regulu Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem ( 3 ). Konkrētāk, tika pieprasīti visi dokumenti saistībā ar koncentrācijas darījuma kontroles lietu, kas tika skatīta atbilstīgi Padomes 2004. gada 20. janvāra Regulai (EK) Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (turpmāk tekstā – “Koncentrācijas regula”) ( 4 ).

2. Tādējādi šī lieta ļauj Tiesai konkretizēt izņēmuma apjomu attiecībā uz komerciālo interešu aizsardzību Eiropas mēroga uzņēmumu koncentrācijas preventīvas kontroles procedūras kontekstā. Līdz ar to tiek izvirzīts specifisks jautājums, kas līdzšinējā Tiesas judikatūrā vēl nav ticis aplūkots un attiecas uz LESD 15. panta 3. punktā un [Eiropas Savienības Pamattiesību hartas] 42. pantā garantētajām tiesībām piekļūt iestāžu dokumentiem ( 5 ).

I – Atbilstošās tiesību normas

3. Regulas Nr. 1049/2001 2. panta 1. un 3. punktā ir paredzēts: “1. Ikvienam Savienības pilsonim un fiziskai personai, kas pastāvīgi dzīvo kādā dalībvalstī, vai juridiskai personai, kuras juridiskā adrese ir kādā dalībvalstī, ir tiesības piekļūt iestāžu dokumentiem, ievērojot šajā regulā noteiktos principus, nosacījumus un ierobežojumus. “3. Šī regula attiecas uz visiem iestādes dokumentiem, tātad uz dokumentiem, ko tā ir izdevusi, saņēmusi vai kuri ir tās rīcībā un skar jebkuru darbības jomu Eiropas Savienībā.”

4. Saskaņā ar šīs pašas Regulas Nr. 1049/2001 4. pantu attiecībā uz šo jomu ir noteikti šādi izņēmumi: “1. Iestādes var atteikt piekļuvi dokumentam, ja iepazīšanās ar to var kaitēt: a) sabiedrības interesēm saistībā ar: — valsts drošību, — aizsardzību un militāro jomu, — starptautiskajām attiecībām, — Kopienas vai kādas dalībvalsts finanšu, monetāro vai ekonomikas politiku; b) personu privātajai dzīvei un neaizskaramībai, jo īpaši saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem par personas datu aizsardzību. 2. Iestādes var atteikt piekļuvi dokumentam, ja iepazīšanās ar to var kaitēt: — fiziskas vai juridiskas personas komerciālo interešu, tostarp intelektuālā īpašuma, aizsardzībai, — tiesvedības un juridisku konsultāciju aizsardzībai, — pārbaužu, izmeklēšanas un revīziju mērķiem, ja vien iepazīšanās ar to nav saistīta ar sevišķām sabiedrības interesēm. 3. Var atteikt piekļuvi dokumentam, ko iestāde izdevusi iekšējām vajadzībām, vai iestādes saņemtam dokumentam, kurš skar jautājumu, par ko tā nav pieņēmusi lēmumu, ja iepazīšanās ar šo dokumentu var nopietni kaitēt lēmumu pieņemšanai iestādē, ja vien iepazīšanās ar to nav saistīta ar sevišķām sabiedrības interesēm. Var atteikt piekļuvi dokumentam, kas satur viedokļu izklāstu iekšējām vajadzībām sakarā ar apspriedēm un iepriekšējām pārrunām attiecīgās iestādes iekšienē, pat tad, ja lēmums jau ir pieņemts, ja iepazīšanās ar šo dokumentu var nopietni kaitēt lēmumu pieņemšanai iestādē, ja vien iepazīšanās ar to nav saistīta ar sevišķām sabiedrības interesēm. 4. Kas attiecas uz trešo personu dokumentiem, iestāde apspriežas ar attiecīgo trešo personu ar mērķi noskaidrot, vai ir jāpiemēro 1. vai 2. punktā paredzētais izņēmums, ja nav skaidrības par to, vai šo dokumentu drīkst izsniegt vai ne. 5. Dalībvalsts var lūgt iestādei atteikt piekļuvi dokumentam, kas ir izdots minētajā dalībvalstī, bez tās iepriekšējas piekrišanas. 6. Ja izņēmumi attiecas tikai uz kādu pieprasītā dokumenta daļu, pārējās dokumenta daļas publisko. 7. Izņēmumi, kas noteikti 1., 2. un 3. punktā, ir spēkā tik ilgi, kamēr šāda aizsardzība ir pamatota, ņemot vērā dokumenta saturu. Izņēmumi var būt spēkā ne ilgāk kā 30 gadus. Ja dokumentiem ir piemērojami izņēmumi, kas skar privāto dzīvi vai komerciālās intereses, kā arī ja tie ir slepeni dokumenti, izņēmumus vajadzības gadījumā drīkst piemērot arī pēc šā termiņa.”

5. Regulas Nr. 139/2004 preambulas 34. apsvērumā ir noteikts šādi: “Lai nodrošinātu efektīvu kontroli, uzņēmumiem pēc vienošanās noslēgšanas obligāti jāsniedz iepriekšējs paziņojums par Kopienas mēroga koncentrāciju, paziņojums par publisku piedāvājumu vai kontroles iegūšanu. Paziņojumam jābūt iespējamam arī tad, ja attiecīgais uzņēmums izpilda Komisijas noteikumu noslēgt jaunu vienošanos par ierosināto koncentrāciju un demonstrē Komisijai, ka viņu plāns par ierosināto koncentrāciju ir pietiekoši konkrēts, piemēram, pamatojoties uz principiālu vienošanos vai saprašanās memorandu, nodomu vēstuli, ko parakstījis minētais uzņēmums vai, attiecībā uz publisko piedāvājumu, kur viņi ir publiski paziņojuši savu nodomu izveidot tādu piedāvājumu, pie noteikuma, ka paredzētā vienošanās vai piedāvājums var radīt Kopienas mēroga koncentrāciju. Koncentrāciju īstenošana jāaptur līdz Komisija pieņem galīgo lēmumu. Tomēr, vajadzības gadījumā jābūt iespējai atkāpties no šīs apturēšanas pēc attiecīgo uzņēmumu pieprasījuma. Lai izlemtu, vai piešķirt atkāpi, Komisija ņem vērā visus būtiskos faktorus, piemēram, attiecīgajiem uzņēmumiem vai trešajām pusēm nodarītā kaitējuma veidu un smaguma pakāpi, un konkurences apdraudējumu, kas saistīts ar koncentrāciju. Juridiskās skaidrības labad, darījumu derīguma termiņu tomēr aizsargā tikmēr, kamēr uzskata, ka tas nav nepieciešams.”

6. Saskaņā ar šīs pašas Koncentrācijas regulas preambulas 38. apsvērumu: “Lai pienācīgi novērtētu koncentrācijas, Komisijai ir tiesības pieprasīt visu nepieciešamo informāciju un īstenot visas vajadzīgās pārbaudes Kopienas teritorijā. Šajā sakarā ir jāizskaidro Komisijas izmeklēšanas tiesības ar mērķi efektīvi aizsargāt konkurenci. Komisijai jo īpaši jāpiešķir tiesības iztaujāt jebkuras personas, kam var būt noderīga informācija, un fiksēt izdarītos paziņojumus”.

7. Koncentrācijas regulas 11. pantā ir noteikta kārtība, kādā Komisija var lūgt sniegt informāciju saistībā ar koncentrācijas procesu.

8. Komisijas pārbaudes pilnvaras ir noteiktas Koncentrācijas regulas 13. pantā.

9. Koncentrācijas regulas 14. un 15. pantā ir precizēta kārtība, kādā tiek noteikts naudas sods, ja netiek pildīts sadarbības pienākums.

10. Atbilstoši Regulas Nr. 139/2004 17. pantam: “1. Informāciju, kas iegūta, piemērojot šo regulu, izmanto tikai attiecīgā pieprasījuma, izmeklēšanas vai noklausīšanās mērķiem. 2. Neierobežojot 4. panta 3. punktu, 18. un 20. pantu, Komisija un dalībvalstu kompetentās iestādes, to ierēdņi, darbinieki un citas personas, kas strādā šo iestāžu uzraudzībā, kā arī dalībvalstu citu iestāžu darbinieki un ierēdņi neatklāj informāciju, ko tie ieguvuši, piemērojot šo regulu, un kas ir tāda veida, uz kuru attiecas dienesta noslēpuma ievērošanas pienākums. 3. 1. un 2. punkts neliedz publicēt vispārēju informāciju un pārskatus, kuros nav informācijas par konkrētiem uzņēmumiem vai uzņēmumu apvienībām.”

II – Priekšvēsture

11. Nepievēršoties detalizētāka apraksta nolūkā faktu izklāstam, kas ietverts pārsūdzētajā spriedumā (1.–30. punkts), ar 2005. gada 20. aprīļa lēmumu Komisija atļāva Polijas sabiedrībai Polski Koncern Naftowy Orlen (turpmāk tekstā – “PKN Orlen”), iegādājoties akcijas, pārņemt kontroli Čehijas sabiedrībā Unipetrol.

12. 2006. gada 28. jūnijāUnipetrol mazākuma akcionārs Agrofert Holding (turpmāk tekstā – “Agrofert”), pamatojoties uz Regulu Nr. 1049/2001, lūdza Komisijai piekļuvi visiem nepublicētajiem dokumentiem par paziņošanas un iepriekšējas paziņošanas procedūru saistībā ar PKN Orlen īstenoto darījumu, kura rezultātā tā ieguva Unipetrol.

13. Komisija šo lūgumu noraidīja ar 2006. gada 2. augusta lēmumu, uzskatot, ka lūgums ir vispārīgs un uz to ir attiecināmi Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. un 3. punktā noteiktie izņēmumi. Turklāt tika norādīts, ka iepazīšanās ar pušu dokumentiem būtu pretrunā [noteikumiem par] dienesta noslēpumu (LESD 339. pants un Regulas Nr. 139/2004 17. panta 1. un 2. punkts) un ka daļēja piekļuve dokumentiem nav iespējama, jo nav pierādīts, ka to pamato sevišķas sabiedrības intereses.

14. Kad Komisija ar 2007. gada 13. februāra lēmumu apstiprināja [piekļuves] atteikumu, Agrofert cēla prasību Vispārējā tiesā, pieprasot atcelt minēto lēmumu.

15. Vispārējā tiesa ar 2010. gada 7. jūlija spriedumu tieši saistībā ar prasības par [Komisijas] lēmuma atcelšanu trešo pamatu apmierināja iesniegto prasību, kā galveno argumentu minot to, ka, lai arī uz dokumentiem varētu būt attiecināmi attiecīgie izņēmumi, Komisija nav izpildījusi pienākumu konkrēti un individualizēti argumentēt, ka minētie dokumenti faktiski ietekmē intereses, ko aizsargā ar šiem izņēmumiem.

III – Apelācijas sūdzība

16. Komisijas apelācijas sūdzībā par Vispārējās tiesas spriedumu ir minēti divi pamati. Pirmajā pamatā tā pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir pieņēmusi lēmumu saistībā ar Agrofert prasību, neņemot vērā atsevišķus Koncentrācijas regulas noteikumus. Otrajā pamatā tā norāda uz Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. un 3. punkta, proti, noteikumu, kuros ir ietverti izņēmumi attiecībā uz piekļuvi dokumentiem, kļūdainu interpretāciju. Līdz ar to Komisija pieprasa Tiesai atcelt apstrīdēto spriedumu, kā arī pieņemt galīgo lēmumu saistībā ar jautājumiem, kas ir šīs apelācijas sūdzības priekšmets, piespriežot Agrofert atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

17. Komisija Vispārējā tiesā norādīja, ka Regulas Nr. 1049/2001 4. pantā noteiktie atsevišķie izņēmumi ir attiecināmi uz šādiem Agrofert pieprasītajiem dokumentiem: — dokumentiem, ar kuriem apmainījās Komisija, koncentrācijas procedūrā iesaistītās puses un trešās personas. Uz tiem attiecas Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta pirmajā un trešajā ievilkumā noteiktie izņēmumi, jo iepazīšanās ar šiem dokumentiem būtu varējusi kaitēt “fiziskas vai juridiskas personas komerciālo interešu, tostarp intelektuālā īpašuma, aizsardzībai [un] pārbaužu, izmeklēšanas un revīziju mērķiem”. — Juridiskajiem atzinumiem. Komisija uzskata, ka tie ir uzskatāmi par izņēmumiem Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta otrā ievilkuma nozīmē, jo iepazīšanās ar tiem būtu varējusi radīt risku “juridisku konsultāciju aizsardzībai”. — Komisijas iekšējiem dokumentiem, uz kuriem attiecas Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punktā noteiktais izņēmums, kas izslēdz piekļuvi šāda veida dokumentiem ( 6 ).

18. Vispārējā tiesa, pretēji Komisijas argumentiem, pamatojas uz to, ka katrā ziņā ir jāveic katra pieprasītā dokumenta detalizēts izvērtējums. Tieši šajā apstāklī ir jautājuma būtība, jo, apstiprinot iepriekš teikto, Tiesa atzīst, ka, individuāli tos piemērojot, var atsaukties uz Komisijas minētajiem iemesliem, lai atteiktu piekļuvi katram dokumentam (kurš ir ticis faktiski izvērtēts).

19. Komisija uzskata, ka Vispārējā tiesa saistībā ar šīs lietas apstākļiem nav pareizi interpretējusi dažus no Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. un 3. punktā minētajiem izņēmumiem. It īpaši tos, kas liedz piekļuvi dokumentam, “iepazīšanās ar kuru var kaitēt fiziskas vai juridiskas personas komerciālo interešu [..] aizsardzībai [un] pārbaužu, izmeklēšanas un revīziju mērķiem, ja vien iepazīšanās ar to nav saistīta ar sevišķām sabiedrības interesēm” (2. punkts). Kā arī tos, kas liedz piekļuvi dokumentam, “ko iestāde izdevusi iekšējām vajadzībām, vai iestādes saņemtam dokumentam, kurš skar jautājumu, par ko tā nav pieņēmusi lēmumu [vai] dokumentam, kas satur viedokļu izklāstu iekšējām vajadzībām sakarā ar apspriedēm un iepriekšējām pārrunām attiecīgās iestādes iekšienē, pat tad, ja lēmums jau ir pieņemts, ja iepazīšanās ar šo dokumentu var nopietni kaitēt lēmumu pieņemšanai iestādē, ja vien iepazīšanās ar to nav saistīta ar sevišķām sabiedrības interesēm” (3. punkts).

IV – Tiesvedība Tiesā

20. Agrofert aizstāv pārsūdzētā sprieduma pareizību, kam savos apsvērumos piekrīt arī Zviedrijas Karaliste, kuras valdība ir uzsvērusi, ka dažādu noteikumu pastāvēšana [dokumentu] piekļuves jomā, kuri ir ietverti daudzos specifiskos regulējumos, nevar būt iemesls tam, lai tie veidotu izņēmumus, kuri ir pārāki par tiem, kas ir īpaši noteikti Regulā Nr. 1049/2001, kura šādā gadījumā zaudētu savu saturisko nozīmi. Aizstāvot šo pašu nostāju, Dānijas Karaliste tiesas sēdē norādīja, ka, ņemot vērā, ka pārskatāmība ir vispārējs princips, tad, pieņemot noteiktus izņēmumus, tie nekādā gadījumā nevar ietvert tādus aspektus, kuri in toto izslēdz minētā principa piemērošanu.

21. PKN Orlen savukārt atbalsta Komisijas prasību, apgalvojot, ka tās līdzdarbība koncentrācijas procedūrā pamatojās uz ticību par iesniegto dokumentu konfidencialitāti, ko paredz Regula Nr. 139/2004.

22. 2011. gada 8. septembra tiesas sēdē, kurā piedalījās Agrofert, PKN Orlen, Dānijas Karalistes, Zviedrijas Karalistes un Komisijas pārstāvji, principā tika atkārtoti iepriekš rezumētie argumenti.

V – Izvērtējums

A – Ievada apsvērums

23. Iesākumā ir jāatgādina, ka Komisijas sākotnējais lēmums, ar kuru, pamatojoties uz Regulu Nr. 139/2004, sabiedrībai PKN Orlen tika dota atļauja pārņemt kontrolē Unipetrol, tika pieņemts, Unipetrol mazākuma akcionāram Agrofert nemēģinot ieinteresētās puses statusā piedalīties koncentrācijas kontroles procesā. Kā izriet no tiesas procesā konstatētajiem faktiem, tiklīdz bija pabeigta atļaujas piešķiršanas procedūra, Agrofert mēģināja piekļūt atsevišķiem šīs procedūras dokumentiem, lai izmantotu tos valsts šķīrējtiesas procesā pret PKN Orlen, ar mērķi pamatot līgumsoda samaksas prasību saistībā ar, iespējams, negodīgu konkurenci Čehijas Republikā. Tomēr tas nav iemesls, lai pārbīdītu strīda priekšmetu no jomas, kas attiecas uz vispārēju piekļuvi Savienības dokumentiem, uz uzņēmumu koncentrācijas kontroles jomu.

24. Tādējādi atšķirībā no situācijas iepriekš minētajās lietās Technische Glaswerk Ilmenau un MyTravel ( 7 ) tagad dokumentus, kuriem Komisija ir atteikusi piekļuvi, pieprasa “trešā persona”, kuras interese nav saistīta, kā tas ir pirmajā lietā, ar kvalificēšanu par valsts atbalstu, kas tai pienākas, ne arī, kā tas ir otrajā lietā, ar koncentrācijas darījuma kontroli. Faktiski Agrofert nevēlas piekļūt dokumentiem, lai apstrīdētu koncentrācijas procedūras norisi vai tās rezultātu, bet tikai, lai uzsāktu pavisam cita veida procedūru pret PKN Orlen.

25. Tas nozīmē, ka Agrofert interese par pašu koncentrācijas procedūras “iekšpusi” ir pakārtota attiecībā pret tās galveno interesi, kas ir PKN Orlen darbība tirgū.

26. Tādējādi šī lieta galvenokārt attiecas uz pārskatāmību, nevis uz koncentrāciju, tāpēc prima facie jāatsaucas uz Regulu Nr. 1049/2001, jo šajā gadījumā piekļuvi dokumentiem nelūdz koncentrācijas procedūrā iesaistītā puse, bet gan persona, kurai ir tiesības to lūgt saskaņā ar Regulu Nr. 1049/2001. Tas nozīmē, ka mums ir jāmeklē risinājums šajā lietā, galvenokārt pamatojoties uz Regulu Nr. 1049/2001.

27. Ņemot vērā visu iepriekš minēto, es sākšu prasības izvērtējumu ar otro un beidzamo apelācijas sūdzībā minēto pamatu.

B – Otrs apelācijas sūdzības pamats: iespējami kļūdaina Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. un 3. punkta interpretācija

28. Saskaņā ar Regulas Nr. 1049/2001 preambulas 4. apsvērumu “[tās] mērķis ir pēc iespējas pilnīgāk nodrošināt sabiedrības tiesības piekļūt dokumentiem un noteikt vispārīgus principus un ierobežojumus šādām tiesībām saskaņā ar EK līguma 255. panta 2. punktu” ( 8 ). Tādējādi, kā izriet no šīs regulas pirmā apsvēruma, ar to vēlas īstenot LES 1. pantā izvirzīto mērķi – “iezīmēt jaunu posmu ciešākas Eiropas tautu savienības izveidošanā, kur lēmumu pieņemšana notiek, cik vien iespējams atklāti un cik vien iespējams tuvinot to pilsoņiem” ( 9 ).

29. Šis “atklātības princips” saskaņā ar minētās regulas preambulas 2. apsvērumu “dod iespēju pilsoņiem vēl vairāk iesaistīties lēmumu pieņemšanā un nodrošina lielāku pārvaldes sistēmas leģitimitāti un efektivitāti demokrātiskā iekārtā, kā arī nosaka tai lielāku atbildību pret pilsoņiem”. Tādējādi atklātība “veicina demokrātijas un pamattiesību ievērošanas principu nostiprināšanos, kuri noteikti ES līguma 6. pantā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartā” ( 10 ).

30. Pamatojoties uz Regulā Nr. 1049/2001 izvirzīto pamatmērķi, ir izveidoti īpaši normatīvie noteikumi. Tā, piemēram, tās 2. panta 1. punktā ir noteikts, ka “ikvienam Savienības pilsonim [..] ir tiesības piekļūt iestāžu dokumentiem, ievērojot šajā regulā noteiktos principus, nosacījumus un ierobežojumus”, jo šī regula saskaņā ar šā paša panta 3. punktu “attiecas uz visiem iestādes dokumentiem, tātad uz dokumentiem, ko tā ir izdevusi, saņēmusi vai kuri ir tās rīcībā un skar jebkuru darbības jomu Eiropas Savienībā”.

31. Pretstatā piekļuvei kā vispārējam principam, Regulā Nr. 1049/2001 ir noteikti gadījumi, kuri saskaņā ar šā tiesību akta garu ir uzskatāmi par vienīgajiem izņēmumiem. Ņemot vērā, ka šīs regulas mērķis ir “noteikt principus, nosacījumus un ierobežojumus, kas saistīti ar sabiedrības vai privātām interesēm, kuri reglamentē tiesības piekļūt Savienības iestāžu dokumentiem” [1. panta a) punkts], tās 4. pantā ir skaidri noteikti izņēmumi, kurus var pretstatīt šīm būtībā vispārējām tiesībām.

32. Atliek vien izvērtēt šo izņēmumu saturu, lai pārliecinātos, ka tie pamatojas uz viedokļu daudzveidību. Daži no tiem ir formulēti tiešā saistībā ar atsevišķām pamattiesībām [personu privātā dzīve un neaizskaramība (4. panta 1. punkta b) apakšpunkts], kuras šobrīd ir ietvertas Hartā. Starp citu, tādēļ tām ir grūti piemērojami interpretācijas kritēriji, kuri pamatojas uz dinamisko noteikumu/izņēmumu. Gluži pretēji – tieši tāpēc, ka minētie izņēmumi galu galā ir uzskatāmi par piekļuves nosacījumiem, kuri, ietverti tādā regulā kā Koncentrācijas regula, ļauj Komisijai saņemt slepenus dokumentus saistībā ar uzņēmumu tiesībām un interesēm, šo nosacījumu interpretācija nevar būt šaura, bet tai ir jābūt tik plašai, cik nepieciešams minēto tiesību un interešu aizsardzībai.

33. Citos gadījumos [attiecībā uz militāro jomu, starptautiskajām attiecībām, finanšu politiku (4. panta 1. punkta a) apakšpunkts] šie izņēmumi ir saistīti ar stratēģiskām, vitāli svarīgām vai katrā ziņā nenoliedzami būtiskām interesēm politiskās kopienas dzīvē. Neviens no iepriekš minētajiem gadījumiem nav attiecināms uz šo lietu.

34. Tāpat arī [šos izņēmumus] var pamatot Savienības intereses – kā, piemēram, pārbaužu nodrošināšana.

35. Un visbeidzot, kas ir īpaši būtiski šajā gadījumā – arī komerciālo interešu aizsardzība (4. panta 2. punkts). Manuprāt, no izņēmumiem, kas ir minēti šajā lietā, visbūtiskākais ir tieši šis pēdējais, par kuru turklāt Tiesai nav bijusi izdevība detalizēti izteikties. Tādējādi, izvēršot šos secinājumus, ir jākoncentrējas tieši uz šo [aspektu].

36. Tādējādi izņēmumu, kas pamatojas uz komerciālo interešu aizsardzību, es izvērtēšu atsevišķi.

1) Izņēmums, kas pamatojas uz komerciālo interešu aizsardzību tādu dokumentu gadījumā, kas saņemti no uzņēmumiem saistībā ar koncentrācijas kontroles procedūru

37. Iesākumā vēlos norādīt, ka komerciālo interešu aizsardzība jau zināmā mērā ir kvalificēta Regulā Nr. 1049/2001 tādā veidā, ka, minot tās kā leģitīmu iemeslu iespējamam atteikumam piekļūt dokumentam (4. panta 2. punkts), turklāt tiek paredzēta iespēja izņēmuma kārtā pagarināt šīs regulas 4. panta 7. punktā noteikto 30 gadu termiņu attiecībā uz minēto interešu aizsardzību ( 11 ).

38. Uzreiz gan saistībā ar šo lietu ir jāpiebilst, ka izņēmums, kura mērķis ir komerciālo interešu aizsardzība, turklāt iegūst īpašu nozīmi, kad runa ir par dokumentiem, kuri saņemti no uzņēmumiem saistībā ar uzņēmumu koncentrācijas preventīvās kontroles (atļaujas) procedūru un tās ietvaros. Šādā nozīmē var apgalvot, ka šis apstāklis ir noteicošais, kvalificējot mūs interesējošo izņēmumu. Citiem vārdiem sakot, veids, kādā Regulā Nr. 139/2004 tiek aplūkota Komisijas iesaistīšanās, neizbēgami kļūst par līdzekli, lai pareizi interpretētu Regulā Nr. 1049/2001 paredzētā izņēmuma apjomu. Tādējādi turpinājumā ir jāpievērš uzmanība gan šīs Komisijas kompetences būtībai, gan saistībā ar šo kompetenci piešķirtajām pilnvarām un visbeidzot – arī garantijām, kuras var izmantot tie, uz ko attiecas šīs pilnvaras, un kuras izriet no minētajām pilnvarām.

a) Komisijas kompetences būtība koncentrācijas procedūrā

39. Pirmkārt, attiecībā uz šīs kompetences būtību, kuras juridiskais pamats ir tagadējais LESD 103. pants, Koncentrācijas regulas galvenais mērķis pirmām kārtām ir izveidot “īpašu juridisku instrumentu, kas ļautu īstenot visu koncentrāciju efektīvu kontroli attiecībā uz to sekām Kopienas konkurences struktūrā un kas būtu vienīgais instruments, ko piemēro šādām koncentrācijām” (preambulas 6. apsvērums).

40. Ir skaidrs, ka pati uzņēmumu reorganizācija “ir vēlama tādā mērā, lai tā atbilstu dinamiskas konkurences prasībām un palielinātu Eiropas ražošanas konkurētspēju, uzlabojot attīstības apstākļus un paaugstinot dzīves līmeni Kopienā” (preambulas 4. apsvērums).

41. Tādējādi ir jānodrošina, “ka reorganizācijas process nerada ilgstošu kaitējumu konkurencei”, kas nozīmē, ka ir jāreglamentē “šī koncentrācija, kas var nozīmīgi vājināt efektīvu konkurenci kopējā tirgū vai būtiskā tā daļā” (preambulas 5. apsvērums).

42. Tādējādi kontrolei, kas ļautu nodrošināt šo rezultātu, ir jābūt selektīvai tādā ziņā, ka, garantējot efektīvu konkurenci iepretim koncentrācijai, kas varētu tai kaitēt, šī kontrole tajā pašā laikā neradītu šķēršļus tādai [koncentrācijai], kas veicina konkurenci. Līdz ar to galīgais mērķis ir nepieļaut tikai tādas koncentrācijas, kuras nav saderīgas ar kopējo tirgu (Regulas Nr. 139/2004 2. pants) ( 12 ).

b) Komisijas pārbaudes pilnvaras koncentrācijas procedūrā

43. Otrkārt, runājot par Komisijas pilnvarām, minētā kontrole ir iespējama, tikai uzticot Komisijai plašas pilnvaras, lai tā varētu saņemt informāciju no uzņēmumiem un veikt pārbaudes (preambulas 34. un 38. apsvērums). Vienlaikus jāraugās, lai šo pilnvaru īstenošana nekļūtu par kontrolētu ierobežošanu, kas apslāpē darījumus, kuri varētu veicināt dinamisku konkurenci.

44. Saistībā ar Komisijai piešķirto pilnvaru īstenošanu nekādā gadījumā nevar aizmirst par caurskatāmības principu, saskaņā ar kuru “plaši jāpublicē visi Komisijas lēmumi, kuriem nav tikai lietišķs raksturs” (preambulas 42. apsvērums). Tomēr, atzīstot, ka ir jānodrošina “attiecīgo uzņēmumu aizstāvības tiesības, jo īpaši tiesības piekļūt lietas materiāliem”, tajā pašā 42. apsvērumā ir uzsvērts, ka “ir būtiski, lai tiktu aizsargāti uzņēmējdarbības noslēpumi” un “ir jānodrošina informācijas, ar kuru apmainās sadarbības [tīkla] ( 13 ) ietvaros un starp trešo valstu kompetentajām iestādēm, konfidencialitāte”.

45. Pamatojoties uz šiem vispārējiem principiem, ar Koncentrācijas regulu ir izveidots režīms koncentrācijas darbību kontrolei, atbilstoši kuram Komisijai ir jānovērtē visas Kopienas mēroga koncentrācijas, lai “noteikt[u], vai tās ir vai nav atbilstošas kopējam tirgum” (2. panta 1. punkts), šajā ziņā ņemot vērā “a) nepieciešamību attīstīt efektīvu konkurenci kopējā tirgū, ņemot vērā, cita starpā, visu attiecīgo tirgu struktūru un faktisko vai iespējamo konkurenci no to uzņēmumu puses, kas atrodas Kopienā vai ārpus tās”, kā arī “b) attiecīgo uzņēmumu vietu tirgū un to ekonomisko un finansiālo spēcīgumu, piegādātājiem un patērētājiem pieejamās alternatīvas, to pieeju piegādātājiem vai tirgiem, visus attiecīgo preču un pakalpojumu juridiskos vai cita veida šķēršļus ievešanai, piegādei, pieprasījumam un pieprasījuma tendencēm, tehniskā un ekonomiskā progresa attīstību, pie nosacījuma, ka tas norit patērētāju labā un nerada šķēršļus konkurencei” (2. panta 1. punkts).

46. Lai veiktu šo novērtējumu, kas ir noteicošais faktors, sniedzot atzinumu par koncentrācijas atbilstību kopējam tirgum, Komisija var pieprasīt iesaistītajām personām, uzņēmumiem vai uzņēmumu apvienībām sniegt “visu vajadzīgo informāciju” (11. panta 1. punkts), kā arī pieprasīt dalībvalstu kompetentajām iestādēm veikt “pārbaudes, ko Komisija [..] uzskata par vajadzīgu” (12. panta 1. punkts), vai veikt tās pati, nosakot Koncentrācijas regulas 13. panta 2. punktā, ka tās pārstāvji “ir tiesīgi [..] b) pārbaudīt grāmatvedības dokumentus un citus dokumentus, kuri saistīti ar uzņēmējdarbību [..]; c) jebkādā veidā ņemt vai iegūt šo grāmatvedības dokumentu vai citu dokumentu izvilkumu kopijas [..] [un] e) prasīt jebkuram uzņēmuma vai uzņēmumu apvienības darbiniekam vai pārstāvim paskaidrojumus par faktiem vai dokumentiem, kas attiecas uz pārbaudes priekšmetu un mērķi, un fiksēt atbildes”.

47. Lai nodrošinātu, ka uzņēmumi sadarbojas ar Komisiju, Koncentrācijas regulas 14. un 15. pantā ir noteikti naudas sodi un kavējuma naudas, kas uzliekamas tiem, kuri atsakās pakļauties pārbaudēm vai sniedz nepatiesu vai maldinošu informāciju.

c) Garantijas attiecībā uz pārbaudes pilnvaru īstenošanu

48. Iepriekš minētās Komisijas pilnvaras, kā viegli noprotams, ir pilnvaru kopums, ko varētu kvalificēt kā pārmērīgu, jo tās rada attiecīgajiem uzņēmumiem ļoti sarežģītu situāciju, ņemot vērā, ka tie ir pilnībā pakļauti pārbaudēm saistībā ar to iekšējo pārvaldi, no kurām tie nevar izvairīties, neuzņemoties atbildību par nopietnām sekām. Šajā ziņā, kā norāda Komisija, ir jāuzsver, ka atšķirībā no publiskā iepirkuma konkursiem koncentrācijas procesā iesaistītajiem uzņēmumiem nav izvēles – pakļauties vai nē noteiktajai procedūrai, jo nepakļaušanās gadījumā tiem var uzlikt pienākumu to darīt.

49. Iepriekš teiktais vēl jāpapildina ar to, ka, pretēji represīvai kontrolei saistībā ar konkurenci ierobežojošu praksi, šajā gadījumā runa ir par preventīvās kontroles procedūru, kas tiek veikta bez iepriekšējas – iespējami, prettiesiskas – rīcības pamata.

50. Šāda apjoma pārbaudes pilnvaras, kurām ir tādas sekas, var tikt akceptētas tikai tiktāl, ciktāl tās ir nepieciešamas Komisijas izvirzītā leģitīmā mērķa sasniegšanai. Tādējādi no uzņēmumiem saņemtā informācija var tikt izmantota tikai, lai veiktu attiecīgās koncentrācijas pareizu novērtējumu, kura galīgais mērķis ir noteikt, vai tā ir vai nav atbilstoša kopējam tirgum. Ir jābūt nesaraujamai saistībai starp saņemto informāciju, no vienas puses, un mērķi, kura sasniegšanu pamato uzņēmumiem noteiktais pienākums sniegt visu pieprasīto informāciju, no otras puses. Pretējā gadījumā uzņēmumiem tiktu noteikts pārskatāmības pienākums, kas varētu būt nesamērīgs ar to kā saimnieciskās darbības, kas notiek konkurences apstākļos, veicēju statusu, neizslēdzot iespēju, ka tādējādi varētu tikt ietekmēta arī viņu privātā dzīve, jo pārskatāmības princips saskaņā ar Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūru saistībā ar ECPAK 8. pantu attiecas arī uz komercdarbību, ko īsteno juridiskas personas ( 14 ).

51. Tāda, un citādi nemaz nevarēja būt, ir arī pašā Koncentrācijas regulā paustā nostāja, kuras 17. panta 1. punktā ir noteikts, ka “informāciju, kas iegūta, piemērojot šo regulu, izmanto tikai attiecīgā pieprasījuma, izmeklēšanas vai noklausīšanās mērķiem”.

52. Tā paša panta 2. punktā ir noteikts, ka, “neierobežojot 4. panta 3. punktu, 18. un 20. pantu, Komisija un dalībvalstu kompetentās iestādes, to ierēdņi, darbinieki un citas personas, kas strādā šo iestāžu uzraudzībā, kā arī dalībvalstu citu iestāžu darbinieki un ierēdņi neatklāj informāciju, ko tie ieguvuši, piemērojot šo regulu, un kas ir tāda veida, uz kuru attiecas dienesta noslēpuma ievērošanas pienākums”, kas saskaņā ar minētā 17. panta 3. punktu “neliedz publicēt vispārīgu informāciju vai pētījumus, kuros nav informācijas, kas attiecas uz konkrētiem uzņēmumiem vai uzņēmumu apvienībām”.

53. Tādējādi Komisijas saņemtā informācija ir tieši saistīta ar mērķi novērtēt uzņēmumu koncentrācijas, un attiecībā uz tās publiskošanu ir jāievēro zināma piesardzība.

54. Būtībā es uzskatu, ka Koncentrācijas regulas 17. panta 1. punktā ietvertais noteikums zināmā mērā ir lieks, jo pilnvaru nepareizas izmantošanas aizliegums jau pats par sevi ir pietiekams, lai būtu skaidrs, ka šādā veidā saņemta informācija var tikt izmantota tikai tam mērķim, kas pamato tās saņemšanu, nekalpojot citām interesēm ( 15 ). Neiedziļinoties atšķirībās, uzskatāms piemērs šajā ziņā ir tiesas sankcionēta komunikāciju pārtveršana, lai veiktu kriminālvajāšanu.

55. Ņemot vērā visu iepriekš minēto, mēs jau varam sniegt atbildi uz Komisijas iebildumiem attiecībā uz kļūdu, ko esot pieļāvusi Vispārējā tiesa, pieprasot atsevišķi pamatot katru atteikumu piekļūt dokumentiem, kuru publiskošana varētu kaitēt PKN Orlen komerciālajām interesēm.

2) Izņēmuma, kas saistīts ar komerciālo interešu aizsardzību, pamatojums

56. No dažādiem Tiesas spriedumiem jomā, par kuru ir šī lieta, jau ir izveidojusies doktrīna attiecībā uz piekļuves tiesību izņēmumiem un to pamatojumu ( 16 ).

57. Šajā ziņā svarīga ir, pirmkārt, Tiesas judikatūra, saskaņā ar kuru ir noteikti vispārīgi pieņēmumi attiecībā uz noteikta veida dokumentiem ( 17 ). Konkrētāk, uz tiem dokumentiem, uz kuriem saistībā ar procedūru, kurā tie ir iekļauti, attiecas īpašs piekļuves režīms. Minētā režīma pastāvēšana ļauj izdarīt pieņēmumu, ka šādu dokumentu izpaušana principā var ietekmēt mērķi, kas ir pamatā minētajai procedūrai. It īpaši iepriekš minētā sprieduma Komisija/Technische Glaswerk Ilmenau 55.–61. punktā Tiesa atzina, ka šāda veida vispārīgu pieņēmumu pamatā var būt valsts atbalsta pārbaudes procedūru regulējošie noteikumi ( 18 ).

58. Faktiski, ņemot vērā, ka minētajos noteikumos ir paredzētas tiesības iepazīties ar administratīvās procedūras dokumentiem tikai dalībvalstij, kura ir atbildīga par atbalsta piešķiršanu, Tiesa secināja, ka minētais apstāklis ir jāņem vērā, “interpretējot Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta trešajā ievilkumā paredzēto izņēmumu”, jo, ja arī citas ieinteresētās personas, izņemot dalībvalsti, “varētu iegūt piekļuvi Komisijas administratīvās lietas dokumentiem, pamatojoties uz Regulu Nr. 1049/2001, tiktu apdraudēta valsts atbalsta kontroles procedūra” ( 19 ).

59. Šāds vispārīgs pieņēmums ir ticis apstiprināts – ar tādu pašu pamatojumu un sekām saistībā ar Regulas Nr. 1049/2001 interpretāciju – arī saistībā ar Tiesai iesniegtajiem procesuālajiem dokumentiem tiesas procesos ( 20 ).

60. Runa nekādā ziņā nav par pieņēmumu iuris et de iure, jo “šis vispārējais pieņēmums neizslēdz minēto ieinteresēto personu tiesības” (id est, to [personu], kurām nav tiesības piekļūt kontroles procedūras dokumentiem) “pierādīt, ka uz attiecīgo dokumentu [..] minētais pieņēmums neattiecas vai ka pastāv sabiedrības prioritāras intereses, kas pamato dokumenta publiskošanu” ( 21 ).

61. Tādējādi pieņēmums automātiski neizslēdz piekļuvi dokumentam, saistībā ar kuru tas ir noteikts. Tas vienkārši ļauj iestādei atteikt piekļuvi, pamatojoties uz sākotnējiem iemesliem, kuri izriet no īpašā režīma, kas noteikts attiecībā uz konkrēto dokumentu, kā arī nosaka stingrākas prasības attiecībā uz piekļuves [dokumentam] pieprasījumu, kuram šajā gadījumā ir jābūt pamatotam ar sevišķām sabiedrības interesēm, ne vien ar privātām interesēm.

62. Katrā ziņā ir nepieciešams īpašs pamatojums, lai kādu dokumentu iekļautu kategorijā, uz kuru attiecas [iepriekš minētais] pieņēmums. Tiesas vārdiem runājot, iestādei “katrā gadījumā jāpārliecinās, vai vispārīgus apsvērumus, kas parasti attiecas uz noteiktu dokumentu veidu, patiešām var piemērot konkrētajam dokumentam, kuru lūdz publiskot” ( 22 ). Proti, vai tas patiešām ietilpst to dokumentu vispārīgajā kategorijā, uz kuriem attiecas šis vispārīgais pieņēmums. Jeb saistībā ar šo lietu – vai runa ir par dokumentu, kas ir iekļauts lietā, uz kuru saskaņā ar īpašām regulām attiecas īpaši piekļuves noteikumi.

63. Manuprāt, šo doktrīnu lieliski var attiecināt uz izņēmumu saistībā ar komerciālo interešu aizsardzību, vismaz šajā konkrētajā lietā, kur runa ir par koncentrācijas procesa dokumentiem ( 23 ).

64. Kā Regulā Nr. 659/1999 attiecībā uz valsts atbalstu, tā Regulā Nr. 139/2004 attiecībā uz uzņēmumu koncentrāciju ir noteikta administratīvās kontroles procedūra, lai sasniegtu Savienībai nozīmīgu mērķi, proti, konkurences nodrošināšanu iekšējā tirgū.

65. Abu regulu attiecīgais tiesiskais pamats ir LESD VII sadaļas (“Kopīgi noteikumi par konkurenci, nodokļiem un tiesību aktu tuvināšanu”) pirmā nodaļa (“Konkurences noteikumi”), kurā pierādīts, ka tām ir kopīgs nolūks, kas ietverts arī Regulā (EK) Nr. 1/2003 ( 24 ), proti, padarīt iespējamu viena tāda mērķa sasniegšanu, kas pamato Savienības pastāvēšanu, jo nedrīkst aizmirst, ka Savienība pamatojas uz LES 2. pantā pasludinātajām vērtībām, vienlaikus ņemot vērā arī LES 3. pantā noteiktos mērķus un uzdevumus, kuru starpā ir arī, kas ir būtiski saistībā ar šo lietu, iekšējā tirgus izveide un “stabila Eiropas attīstība, kuras pamatā ir [..] sociālā tirgus ekonomika ar augstu konkurētspēju [..]” (LES 3. panta 3. punkts). Šo mērķu īstenošanai atbilstīgi LESD 3. panta 1. punkta a) apakšpunktam Savienībai ir piešķirtas ekskluzīvas tiesības “pieņemt iekšējā tirgus darbībai nepieciešamos konkurences noteikumus”, un tieši tādēļ, lai nodrošinātu efektīvu koncentrāciju kontroli no konkurences viedokļa, kā juridiskais instruments tika izveidota Koncentrācijas regula.

66. Tādējādi iemesli, kas valsts atbalsta gadījumā pamato Regulas Nr. 1049/2001 4. pantā paredzēto izņēmumu apvienošanu ar Regulā Nr. 659/1999 noteiktajiem īpašajiem nosacījumiem attiecībā uz piekļuvi dokumentiem, tāpat ir attiecināmi arī uz Koncentrācijas regulu, kurā noteiktajiem piekļuves nosacījumiem arī ir jāpiepilda minētais pants ar saturu.

67. Tādējādi saskaņā ar maniem apsvērumiem komerciālo interešu aizsardzība kā pamatojums Regulā Nr. 1049/2001 noteiktajam piekļuves izņēmumam ir interpretējama atbilstīgi Koncentrācijas regulai, un līdz ar to – izdarot vispārīgu pieņēmumu, ka uzņēmuma koncentrācijas procedūras ietvaros Komisijai sniegto dokumentu izpaušana var kaitēt tā komerciālajām interesēm.

68. Šis pieņēmums ir attiecināms uz visiem šīs procedūras dokumentiem, ciktāl tajos var būt ietverta no procedūrai pakļautā uzņēmuma darbības un komerciālo interešu viedokļa sensitīva informācija. Protams, tikai saistībā ar to dokumentu daļu, uz kuriem attiecas šis apstāklis.

69. Tādējādi Komisija pamatoti apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini interpretējusi izņēmumu, kas attiecas uz komerciālo interešu aizsardzību.

3) Pārējie izņēmumi

70. Runājot, pirmām kārtām, par juridisko atzinumu publiskošanu, Tiesa ir apstiprinājusi, ka Regulā Nr. 1049/2001 “principā ir noteikts pienākums publiskot Padomes juridiskā dienesta atzinumus, kas saistīti ar likumdošanas procesu” ( 25 ), lai gan neizslēdzot iespēju atteikt publiskot atzinumu, kuram ir “īpaši sensitīvs raksturs” vai “ļoti ievērojams apjoms, kas pārsniedz konkrētā likumdošanas procesa robežas”, nosakot, ka “šādā gadījumā attiecīgajai iestādei atteikums ir detalizēti jāpamato” ( 26 ).

71. Attiecībā uz atzinumiem, kas pausti saistībā ar administratīvām procedūrām, Tiesa iepriekš minētā sprieduma lietā Zviedrija/MyTravel un Komisija 109.–119. punktā ir ieņēmusi tādu pašu nostāju.

72. Šajā lietā, kurā, kā jau to iepriekš pamatoju, jautājuma būtība ir komerciālo interešu aizsardzībā, noteicošais nav katra pieprasītā dokumenta forma vai juridiskais veids, bet gan tas, ka šajos dokumentos pēc būtības ir ietverta no komerciālo interešu viedokļa nozīmīga informācija. Tādējādi Vispārējai tiesai, kura skata šo lietu, ir jānosaka, cik lielā mērā administratīvās procedūras dokumentos ir ietverta no attiecīgā uzņēmuma komerciālo interešu viedokļa sensitīva informācija.

4) Visbeidzot, komerciālo interešu aizsardzība vienīgi saistībā ar jau pabeigtām procedūrām

73. Vai iepriekš teikto varētu ietekmēt fakts, ka koncentrācijas procedūra jau ir noslēgusies?

74. Iepriekš minētajā lietā MyTravel Tiesa ir izteikusies par to, kā piekļuves pieprasījuma izskatīšanu var ietekmēt fakts, ka procedūra, kurā ir iekļauts interesējošais dokuments, ir vai nav noslēgusies ar attiecīga lēmuma pieņemšanu. Tiesa uzskatīja, ka procesa noslēgšanās per se nenosaka pienākumu publiskot dokumentu, lai gan atteikumam to publiskot šajā gadījumā ir jābūt īpaši pamatotam ( 27 ).

75. Pamatojoties uz šo nostāju, varētu pieņemt, ka atbildei uz manis formulēto jautājumu ir jābūt apstiprinošai, manuprāt, pat ja tā ir attiecināma tikai uz dokumentiem, kuri ar savu pastāvēšanu tieši apstiprina lēmumu, kura pieņemšanai paredzēta pati procedūra. Kad procedūra ir noslēgusies, piekļuve dokumentiem, kas radušies tās ietvaros un lai pabeigtu to, pieņemot galīgu lēmumu, vairs nevar, pēc definīcijas, apdraudēt ne procedūras rezultātu, ne lēmumu, ar kuru tā ir noslēgusies. Līdz ar to juridiskie atzinumi un iekšējie dokumenti, piekļuvi kuriem Komisija ir atteikusi, ir jāaplūko no šāda viedokļa.

76. Tomēr komerciālo interešu gadījumā, uz kuru aizsardzību pamatojoties tika atteikta piekļuve pārējiem Agrofert pieprasītajiem dokumentiem, manuprāt, ir kāda būtiska nianse.

77. Savā būtībā dokumenti, kas iesniegti procedūras ietvaros, vienmēr ietvers informāciju, kas attiecas uz uzņēmējdarbības apstākļiem brīdī, kas ir nozīmīgs, pieņemot Komisijas lēmumu par attiecīgās koncentrācijas atbilstību kopējam tirgum. Tādējādi tā principā ir informācija, kas “noveco”, bet vienlaikus tai piemīt “aktualitāte”, kura var būt spēkā ilgāku laiku, nekā tas ir tīri administratīvu vai procedūras iekšējo dokumentu gadījumā.

78. Manuprāt, dokumenta “sensitīvā” rakstura paildzināšana ir būtisks elements, kas veido Regulas Nr. 1049/2001 4. pantā paredzēto izņēmumu sistēmu. Tā, piemēram, attiecībā uz dokumentiem, kas izdoti iekšējām vajadzībām (3. punkts), aizsardzība ir spēkā, kamēr procedūra nav noslēgusies, bet tikai tiem [dokumentiem], kas ietver viedokļu izklāstu, aizsardzība tiek nodrošināta arī pēc procedūras noslēgšanās. Pēdējā gadījumā šis, tāpat kā visi pārējie 4. pantā paredzētie izņēmumi, ir spēkā, “kamēr šāda aizsardzība ir pamatota, ņemot vērā dokumenta saturu” (7. punkts). Saskaņā ar 4. panta 7. punktu šis [izņēmuma spēkā esamības] termiņš tiek noteikts ilgākais uz 30 gadiem. Tomēr “vajadzības gadījumā” to var pagarināt saistībā ar trīs veidu dokumentiem: tiem, “kas skar privāto dzīvi vai komerciālās intereses, kā arī ja tie ir slepeni dokumenti” (7. punkts).

79. Tādējādi ar Regulu Nr. 1049/2001 izveidotajā piekļuves [dokumentiem] sistēmā attiecībā uz komerciālajām interesēm ir noteikta ratione temporis augstāka aizsardzības pakāpe. Līdz ar to šajā lietā attiecībā uz šā veida dokumentiem koncentrācijas procedūras noslēgšanās automātiski nav uzskatāma par pavērsiena punktu saistībā ar piekļuves [noteikumiem], kāds tas ir cita veida dokumentu, īpaši juridisko atzinumu un viedokļu izklāstu iekšējām vajadzībām gadījumā.

80. Runājot par dokumentiem, kas attiecas uz juridiskām konsultācijām un ko Komisija ir izdevusi iekšējām vajadzībām sakarā ar apspriedēm un iepriekšējām pārrunām (Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta otrais ievilkums un 3. punkts), Tiesas pieņemtais risinājums iepriekš minētajā lietā Zviedrija/MyTravel un Komisija ir pilnībā attiecināms uz šo lietu.

81. Tāpēc es uzskatu, ka administratīvās koncentrācijas procedūras noslēgšanās nav iemesls izdarīt pieņēmumu par kaitējumu, ko mērķim, kuru vēlas sasniegt ar minēto procedūru, varētu nodarīt [atļauja] piekļūt tās skaidri administratīva rakstura dokumentiem, uz kuriem neattiecas pašā Koncentrācijas regulā paredzētie izņēmumi.

82. Protams, kaitējums faktiski varētu rasties kādā konkrētā gadījumā pat pēc procedūras noslēgšanās, taču to bez pietiekama iemesla nevar uzskatīt par neapšaubāmu faktu, tādējādi tas ir jāpierāda ad casum, proti, neizdarot vispārīgu pieņēmumu, kas pamatojas uz jau pabeigtas administratīvas procedūras mērķiem un būtību.

83. Ņemot vērā iepriekš teikto, es uzskatu, ka ir daļēji pieņemams otrais apelācijas prasības pamats par to, ka Vispārējā tiesa nav pareizi interpretējusi Regulā Nr. 1049/2001 paredzēto izņēmumu režīmu.

C – Pirmais apelācijas sūdzības pamats: Iespējami kļūdaina Regulas Nr. 139/2004 interpretācija

84. Pirmais apelācijas sūdzības pamats būtībā bija balstīts uz Regulas Nr. 139/2004 nepareizu interpretāciju, kas ietekmēja arī izņēmuma, kura mērķis ir komerciālo interešu aizsardzība, interpretāciju. Ņemot vērā, ka es ierosināju akceptēt otro apelācijas sūdzības pamatu, tieši pamatojoties uz nepareizu izņēmuma, kura mērķis ir komerciālo interešu aizsardzība, interpretāciju, es uzskatu, ka nav jāizvērtē pirmais pamats.

VI – Par Tiesas galīgo spriedumu lietā

85. Atbilstoši Tiesas Statūtu 61. pantam, “ja apelācijas sūdzība tiek atzīta par pamatotu, Tiesai jāatceļ Vispārējās tiesas spriedums, bet tā pati var pieņemt spriedumu lietā, ja to ļauj tiesvedības stadija”.

86. Manuprāt, šajā gadījumā Tiesa pati var pieņemt galīgo spriedumu lietā. Ņemot vērā veidu, kādā es ierosināju atzīt apelācijas sūdzību par pamatotu, Komisijas lēmums, kas tika apstrīdēts Vispārējā tiesā, ir jāatceļ, jo [tajā] nav konkrēti un individualizēti pamatots atteikums [izmantot] tiesības piekļūt visiem juridiskajiem un iekšējiem dokumentiem, uz kuriem, ņemot vērā to saturu, neattiecas Regulā Nr. 1049/2001 paredzētais izņēmums, kas pamatojas uz komerciālo interešu aizsardzību.

VII – Tiesāšanās izdevumi

87. Saskaņā ar Reglamenta 69. panta 3. un 4. punktu un ņemot vērā ierosinājumu atzīt apelācijas sūdzību par daļēji pamatotu, ierosinu Tiesai lemt, ka lietas dalībnieki un personas, kas iestājušās lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

VIII – Secinājumi

88. Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, es ierosinu Tiesai nospriest šādi: Daļēji apmierināt apelācijas sūdzību, balstoties uz otro apelācijas prasības pamatu par kļūdainu Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta interpretāciju saistībā ar komerciālo interešu aizsardzību un tādējādi: 1) atcelt Vispārējās tiesas 2010. gada 7. jūlija spriedumu lietā T-111/07 Agrofert Holding/Komisija, ar kuru atceļ Komisijas 2007. gada 13. februāra lēmumu par atteikumu piekļūt apvienošanās kontroles lietas dokumentiem, kas tika skatīta atbilstīgi Regulai (EK) Nr. 139/2004; 2) atcelt Komisijas 2007. gada 13. februāra lēmumu, ar kuru tika atteikta piekļuve apvienošanās kontroles lietas, kas tika skatīta atbilstīgi Regulai (EK) Nr. 139/2004, dokumentiem, jo [šajā lēmumā] nav konkrēti un individualizēti pamatots atteikums [izmantot] tiesības piekļūt visiem juridiskajiem un iekšējiem dokumentiem, uz kuriem, ņemot vērā to saturu, neattiecas Regulā Nr. 1049/2001 paredzētais izņēmums, kas pamatojas uz komerciālo interešu aizsardzību; 3) lietas dalībnieki un personas, kas iestājušās lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.

( 1 ) Oriģinālvaloda – spāņu.

( 2 ) Lieta T-111/07.

( 3 ) OV L 145, 43. lpp.

( 4 ) OV L 24, 1. lpp.

( 5 ) To autoru vidū, kuri ir uzsvēruši šīs lietas kā jauna elementa nozīmību judikatūras veidošanas procesā, kas tika uzsākts ar 2010. gada 29. jūnija spriedumiem lietā C-139/07 P Komisija/Technische Glaswerke Ilmenau (Krājums. I-5885. lpp.,) un lietā C-28/08 P Komisija/Bavarian Lager (Krājums, I-6055. lpp.), ir, piemēram, Idot, L., “Le règlement no 1049/2001 doit-il s'appliquer aux “procédures concurrence”? – À propos des affaires Technische Glaswerke Ilmenau, Odile Jacob et Agrofert”, Europe Nr. 10, 2010. gada oktobris, 11. pētījums, un Goddin, G., “Recent Judgments Regarding Transparency and Access to Documents in the Field of Competition Law: Where Does the Court of Justice of the EU Strike the Balance”, Journal of European Competition Law & Practice, 2011, 2. sēj., Nr. 1, 10.–23. lpp.

( 6 ) Šādi iekšējie dokumenti saistībā ar šo lietu bija: piezīmes par starpdepartamentu konsultācijām, kurās bija iekļauts lēmumprojekts attiecībā uz paziņošanu (dokuments Nr. 2), Juridiskā dienesta atbilde uz iepriekš minēto vēstuli (dokuments Nr. 3), elektronisko vēstuļu apmaiņa starp kompetento dienestu un Juridisko dienestu saistībā ar minēto lēmumprojektu (dokuments Nr. 4) un citu iesaistīto dienestu atbildes saistībā ar iepriekš minētajām piezīmēm par konsultācijām (dokuments Nr. 5).

( 7 ) 2011. gada 21. jūlija spriedums lietā C-506/08 P Zviedrija/MyTravel un Komisija (Krājums, I-6237. lpp.).

( 8 ) Tagad – LESD 15. pants.

( 9 ) Šajā ziņā skat. spriedumu lietā Zviedrija/MyTravel (minēts iepriekš, 72. punkts).

( 10 ) Aspekts, kurš ir uzsvērts spriedumā lietā Bavarian Lager (minēts iepriekš, 54. punkts).

( 11 ) Šis noteikums attiecas tikai uz “slepeniem dokumentiem”, kas bez komerciālām interesēm skar vēl arī privāto dzīvi.

( 12 ) Par koncentrāciju izvērtējumu pēc būtības saistībā ar to atbilstību kopējam tirgum skat. Bellamy & Child, European Community Law of Competition, 6. izd., Oxford University Press, 2008, 8.183. un nākamās lpp.

( 13 ) Runa ir par “valsts iestāžu tīklu”, ko veido Komisija un dalībvalstu kompetentās iestādes, kas “īsteno savas atbilstošās pilnvaras ciešā sadarbībā, izmantojot efektīvus pasākumus informācijas apritei un apspriešanai, ar mērķi nodrošināt, ka lietu izskata atbilstošākā iestāde” (Apvienošanās regulas preambulas 14. apsvērums).

( 14 ) Saistībā ar visu minēto skat. 2000. gada 16. februāra spriedumu lietā Amann pret Šveici (Recueil [des arrêts et décisions], 2000-II, 65. punkts).

( 15 ) Akts nav spēkā pilnvaru nepareizas izmantošanas dēļ, ja “tas ir pieņemts tikai vai vismaz galvenokārt, lai sasniegtu citus mērķus, nevis tos, uz kuriem iepriekš norādīts, vai lai izvairītos no EK līgumā īpaši paredzētas procedūras, lai nodrošinātos pret attiecīgā gadījuma apstākļiem” (2006. gada 7. septembra spriedums lietā C-310/04 Spānija/Padome, Krājums, I-7285. lpp., 69. punkts). Manuprāt, arī tad, ja likumīgi pieņemts viena mērķa sasniegšanai tas vēlāk tiek izmantots cita, iespējams, arī likumīga mērķa sasniegšanai, kam tikai ir cits likumīgs pamatojums.

( 16 ) Saistībā ar Tiesas judikatūru šajā jomā visa minētā sakarā skat. Guichot, E., Transparencia y acceso a la información en el Derecho europeo, Cuadernos Universitarios de Derecho Administrativo, Seviļa, 2011.

( 17 ) 2008. gada 1. jūlija spriedums apvienotajās lietās C-39/05 P un C-52/05 P Zviedrija un Turco/Padome (Krājums, I-4723. lpp., 50. punkts); spriedums lietā Komisija/Technische Glaswerk Ilmenau (minēts iepriekš, 54. punkts), un 2010. gada 21. septembra spriedums apvienotajās lietās C-514/07 P, C-528/07 P un C-532/07 P Zviedrija u.c./API un Komisija (Krājums, I-8533. lpp., 74. punkts).

( 18 ) Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. [oriģinālā - 88.] panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).

( 19 ) Spriedums lietā Komisija/Technische Glaswerk Ilmenau (minēts iepriekš, 58. punkts). Tādējādi ar citu pamatojumu (piekļuves tiesībām saskaņā ar Regulu Nr. 1049/2001) faktiski tiktu sasniegts tāds pats mērķis, kādu īpašs pamatojums (ierobežotas piekļuves tiesības saskaņā ar Regulu Nr. 659/1999) piešķir tikai konkrētajai ieinteresētajai pusei (dalībvalstij, kura ir atbildīga par atbalsta piešķiršanu). Šāds rezultāts ne tikai būtu pretrunā Savienības tiesību normatīvās sistēmas saskaņotībai, bet arī nozīmētu ignorēt to, ka Regulas Nr. 1049/2001 pamatā esošais atvērtības gars izpaužas “gadījum[os], kad Kopienu iestādes rīkojas kā likumdevējs”, bet “ar valsts atbalsta kontroles procedūrām saistīti dokumenti [..] ir saistīti ar administratīvajām funkcijām, kas minētajām iestādēm ir īpaši piešķirtas ar EKL 88. pantu” (spriedums lietā Komisija/Technische Glaswerk Ilmenau, minēts iepriekš, 60. punkts).

( 20 ) Spriedums apvienotajās lietās Zviedrija u.c./API un Komisija (minēts iepriekš, 94.–100. punkts). Tiesas galīgais nolūks visos šajos gadījumos ir līdzsvara saglabāšana, kuru vēlas sasniegt Savienības likumdevējs, pieņemot Regulu Nr. 1049/2001 un pārējās regulas, kurās ir paredzēti konkrēti noteikumi attiecībā uz piekļuvi administratīvo lietu dokumentiem. Otrs piemērs, kas raksturo šīs Tiesas bažas, ir atrodams risinājumā, kāds tika pieņemts iepriekš minētajā lietā Komisija/Bavarian Lager, gadījumā, kad Regulas Nr. 1049/2001 interpretācija tika līdzsvarota ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (OV 2001, L 8, 1. lpp.).

( 21 ) Spriedums lietā Komisija/Technische Glaswerk Ilmenau (minēts iepriekš, 62. punkts).

( 22 ) Spriedums apvienotajās lietās Zviedrija un Turco/Padome (minēts iepriekš, 50. punkts).

( 23 ) Šajā ziņā tostarp skat. iepriekš minētos Goddin, G., “Recent Judgments [..]”, 22.–23. punkts, un Idot, L., “Le règlement no 1049/2001 [..]”, passim.

( 24 ) Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.). Par šajā regulā noteikto procedūru var skatīt Wils, W. P. J., “EU Antitrust Enforcement Powers and Procedural Rights and Guarantees: The Interplay between EU Law, National Law, the Charter of Fundamental Rights of the EU and the European Convention on Human Rights”, Concurrences, 2011. gada maijs, un World Competition, 34. sēj., Nr. 2, 2011. gada jūnijs. Pieejams vietnē: http://ssrn.com/author=456087.

( 25 ) Spriedums apvienotajās lietās Zviedrija un Turco/Padome (minēts iepriekš, 68. punkts).

( 26 ) Spriedums apvienotajās lietās Zviedrija un Turco/Padome (minēts iepriekš, 69. punkts).

( 27 ) Spriedums lietā Zviedrija/MyTravel un Komisija (minēts iepriekš, 113.–119. punkts).