ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
72.

Lai šis princips būtu pārkāpts, to ieskatā, neesot nepieciešams, lai faktiski tiktu konstatēta akta neobjektivitāte, bet gan pietiekot ar to, ka ārēji apstākļi liek rasties saprātīgām “aizdomām” par to, ka fakti nav tikuši neitrāli un objektīvi pārbaudīti. Tādējādi objektīvā objektivitāte esot it īpaši apdraudēta interešu konfliktu gadījumā, kas izriet no institucionālām saiknēm, kuru tipisks piemērs esot funkciju pārklāšanās gadījums. Līdz ar to, apelācijas sūdzības iesniedzēju ieskatā, tas, ka M. Weise vienlaikus bija pirmām kārtām kompetentās valsts iestādes darbiniece un otrām kārtām CHMP galvenā ziņotāja, esot padarījis neiespējamu jebkādu objektīvu un neatkarīgu lēmumu pieņemšanu. Apelācijas sūdzības iesniedzēju ieskatā, tad, ja kādas no personu, kas atbildīgas par CHMP lēmumu, objektivitāte tiek apšaubīta, objektīvā objektivitāte arī neesot garantēta ar to, ka CHMP šo lēmumu pieņēmusi sapulcē vai ka tas ticis pieņemts vienbalsīgi.
9.

Regulas Nr. 1122/2009 tās pašas nodaļas 71. pantā “Samazinājumu piemērošana nolaidības gadījumā” ir paredzēts: “1. Neskarot 77. pantu, ja konstatētā neatbilstība radusies lauksaimnieka nolaidības dēļ, tad piemēro samazinājumu. Tāds samazinājums parasti ir 3 % no 70. panta 8. punktā minētās kopējās summas. Maksājumu aģentūra, pamatojoties uz novērtējumu, ko sniegusi kompetentā kontroles iestāde kontroles ziņojuma izvērtēšanas daļā saskaņā ar 54. panta 1. punkta c) apakšpunktu, tomēr var nolemt samazināt minēto procentuālo daļu līdz 1 % vai paaugstināt to līdz 5 % no kopsummas, vai 54. panta 1. punkta c) apakšpunkta otrajā daļā minētajos gadījumos nenoteikt nekādus samazinājumus. [..] 5. Neskarot tīšu pārkāpumu gadījumus saskaņā ar 72. pantu, ja neatbilstību konstatē atkārtoti, tad procentuālo daļu, kas saskaņā ar šā panta 1. punktu noteikta saistībā ar neatbilstības atkārtošanos, attiecībā uz pirmo atkārtošanos reizina ar koeficientu 3. Tādēļ, ja minētā procentuālā daļa ir noteikta saskaņā ar 70. panta 6. punktu, tad maksājumu aģentūra nosaka tādu procentuālo daļu, kas būtu bijusi piemērojama, ja attiecībā uz konkrēto prasību vai standartu neatbilstību konstatētu atkārtoti. Ja neatbilstības turpmāk atkārtojas, tad reizināšanas koeficientu 3 katru reizi piemēro tā samazinājuma rezultātam, kas noteikts attiecībā uz iepriekšējo atkārtoto neatbilstību. Maksimālais samazinājums tomēr nedrīkst pārsniegt 15 % no 70. panta 8. punktā minētās kopējās summas. Maksimālais samazinājums tomēr nedrīkst pārsniegt 15 % no 70. panta 8. punktā minētās kopējās summas. Ja ir sasniegti maksimālie 15 %, tad maksājumu aģentūra informē attiecīgo lauksaimnieku, ka gadījumā, ja to pašu neatbilstību konstatēs vēlreiz, uzskatīs, ka viņš rīkojies apzināti 72. panta nozīmē. Ja pēc tam konstatē turpmāku neatbilstību, tad piemērojamā samazinājuma procentuālo daļu nosaka, iepriekšējā reizinājuma rezultātu, attiecīgā gadījumā pirms 15 % ierobežojuma piemērošanas, kā paredzēts otrās daļas pēdējā teikumā, reizinot ar koeficientu 3. 6. Ja konstatē atkārtotu neatbilstību kopā ar citu neatbilstību vai citu atkārtotu neatbilstību, galīgos procentuālos samazinājumus summē kopā. Neskarot 5. punkta trešo daļu, maksimālais samazinājums tomēr nedrīkst pārsniegt 15 % no 70. panta 8. punktā minētās kopsummas.”
21.

Ar pirmā pamata otro daļu BSGE pārmet Vispārējai tiesai, ka tā nav ievērojusi vispārīgās intereses, kas ir Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pamatā, kā arī judikatūru, kas it īpaši izriet no 1999. gada 4. maija sprieduma WindsurfingChiemsee (C‑108/97 un C‑109/97, EU:C:1999:230), tai pārsūdzētā sprieduma 27. punktā nospriežot, ka Neišvānšteinas pils pati par sevi nav preču ražošanas vai pakalpojumu sniegšanas vieta un ka līdz ar to apstrīdētā preču zīme nevar norādīt uz ar to aptverto preču un pakalpojumu ģeogrāfisko izcelsmi.
181.

Pat ja daži no pārsūdzētajā spriedumā Vispārējās tiesas minētajiem faktiem (it īpaši attiecībā uz faktūrkreditēšanas maksu vai cenu samazinājumu, kas, Vispārējās tiesas ieskatā, izriet drīzāk no kopīgiem iepirkumiem, nevis no garantijas esamības) varētu palīdzēt atspēkot prezumpciju, tomēr Vispārējai tiesai vajadzēja atzīt priekšrocības, kas IFPEN attiecībās ar tās piegādātājiem un klientiem izriet no bezmaksas neierobežotas valsts garantijas, vienkāršo prezumpciju un pārbaudīt tikai to, vai šī prezumpcija ir tikusi atspēkota.
106.

Lēmums par jautājumu, vai nodoklis varētu tikt uzlikts arī “kolektīvajiem mazumtirdzniecības uzņēmumiem”, vai arī tādējādi likumā izvirzītie mērķi varētu tikt sasniegti pat labāk (vai pat būtu “loģiskāk”, kā galu galā uzskata Komisija), ir jāpieņem valsts likumdevējam, un Tiesa par to nevar sniegt atbildi. Katrā ziņā nodokļa neattiecināšana uz “kolektīvajiem mazumtirdzniecības uzņēmumiem” (līdz ar individuālajiem mazumtirdzniecības uzņēmumiem vai to vietā), raugoties no Savienības tiesību viedokļa, nav acīmredzami nepareiza (it īpaši tā nav “ļaunprātīga rīcība”, šajā ziņā skat. iepriekš 82. punktu).
129.

Otrā pieeja, kas ierosināta Tiesai, ietver to, ka sastāvdaļu ražotājam un pārdevējam tiek noteikts pienākums no pircēja iegūt paziņojumu par to, ka viņš izmantos sastāvdaļu nevis citos nolūkos, bet gan tikai Regulas Nr. 6/2002 110. panta 1. punktā paredzētajam nolūkam ( 39 ).
35.

Tādējādi nebūt nav jāuzskata, kā to apgalvo prasītājs pamatlietā, kā arī Polijas Republika, ka vienīgā atšķirība no lietas, kurā taisīts 2014. gada 18. decembra spriedums M’Bodj ( 11 ), proti, fakts, ka MP veselības traucējumi ir radušies no spīdzināšanas, kā upuris MP ir bijis pagātnē savā izcelsmes valstī, sekām, nevis no dabiskas saslimšanas, var grozīt alternatīvā aizsardzības statusa piešķiršanas nosacījumus, kas izriet no Direktīvas 2004/83 normām un ko Tiesa jau ir interpretējusi ( 12 ).
–

turpinot, ar Direktīvas 91/439/EEK ( 6 ) par vadītāju apliecībām 3. panta 1. un 2. punktu esot ieviests, no vienas puses, dalījums C un C1 apakškategorijās, kā arī, no otras puses, dalījums D un D1 apakškategorijās. Mehānisko transportlīdzekļu nošķīrums atkarībā no to pielietojuma (pasažieru vai preču pārvadāšana) vairs neesot bijis “tik skaidrs” ( 7 ), jo C un C1 kategoriju definīcijās vairs nebija pieminēta preču pārvadāšana. Neraugoties uz to, C un D kategorijas tajās bija definētas kā savstarpēji izslēdzošas. Un apakškategorijas, kas apzīmētas ar ciparu 1, principā apzīmēja mazāka izmēra transportlīdzekļus.
142.

Taču izskatāmās lietas kontekstā ir jākonstatē, ka atbilstoši tam, kas izriet no šo secinājumu 46. un nākamajiem punktiem, Vispārējā tiesa pamatoti ir apstiprinājusi scenārija, kurš paredzēts lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā, kompensējošo mērķi. Sernam aktīvu pārdošana vienā partijā bija uzskatāma par alternatīvu uzņēmuma darbības pārorientēšanai, kas paredzēta šī paša lēmuma 3. panta 1. punktā, jo 3. pants pilnībā ir veltīts nosacījumiem, kuri ir jāievēro, lai Sernam piešķirtais pārstrukturēšanas atbalsts būtu saderīgs. Tā aktīvu pārdošana vienā partijā ir notikusi tikai tāpēc, ka lēmumā Sernam 2 attiecībā uz to tika izdots alternatīvs rīkojums. Tādēļ tam, ka pašā lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punkta saturā, kā to norāda SNCF, ir atspoguļota apgalvotā privātā ieguldītāja principa piemērošana, nav nozīmes. Prasība, lai kompensācijas pasākumi tiktu īstenoti saskaņā ar nosacījumiem, kuri ir vērsti uz to, lai atjaunotu veselīgu konkurenci, ietilpst pašā kompensācijas būtībā, bet ar to nekādi netiek prezumēta valsts loma to īstenošanas brīdī. Turklāt no iepriekš izklāstītās analīzes arī izriet, ka Sernam aktīvu pārdošana vienā partijā bija jāveic, izslēdzot visus pasīvus. Protams, lai gan tirgus cena var patiešām izrādīties negatīva cena, apelācijas sūdzības iesniedzēja nav pierādījusi, ka tad, ja būtu pārdoti tikai Sernam aktīvi, to cena, neraugoties ne uz ko, būtu bijusi negatīva. Šajā ziņā tāpat ir jānorāda, ka šo secinājumu 137. punktā apkopotais arguments ir tiešā pretrunā SNCF teiktajam tiesas sēdē Vispārējā tiesā, kas ir izklāstīts šo secinājumu 84. punktā. Turklāt, lai gan Vispārējā tiesa ir uzskatījusi, ka šajā lietā tirgus cena, kas minēta lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktā, noteikti nevarēja būt negatīva, tas tā ir tāpēc, ka tā pamatoti ir uzskatījusi, ka Komisija kā kompensāciju bija iecerējusi, ka tiek pārdoti vienīgi Sernam aktīvi. Pretēji tam, ko apgalvo SNCF, Vispārējā tiesa lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punktam nav pievienojusi nevienu nosacījumu. Šo pašu iemeslu dēļ ir jānoraida arguments saistībā ar iespējamo pretrunu pamatojumā starp pārsūdzētā sprieduma 100. un 301. punktu. Turklāt attiecībā uz argumentu, kas ir saistīts ar lēmuma Sernam 2 3. panta 2. punkta teleoloģisko interpretāciju, es atkārtoju, ka šajā pantā izvirzītais mērķis jau ir izvērtēts šo secinājumu 46. un nākamajos punktos. Tātad nav grūti saprast, kādā veidā negatīvā cena – kas ietvēra SNCF veikto rekapitalizāciju un tādējādi jaunu Sernam likvīdu papildinājumu – tieši konfliktēja ar izvirzīto kompensējošo mērķi.
25.

Uz abām šīm apzīmējumu kategorijām, proti, pirmkārt, to, kuru veido preces forma, un, otrkārt, to, kuru veido krāsa pati par sevi, attiecas specifiska kārtība Direktīvas 2008/95, kā to interpretējusi Tiesa, sistēmā. Tātad, atbildot uz iesniedzējtiesas uzdoto jautājumu, vispirms strīdīgā preču zīme ir jākvalificē no šo abu kategoriju skatpunkta.
6.

Apvienotās Karalistes tiesībās vienotās likmes režīms lauksaimniekiem tika ieviests ar Value Added Tax Act 1994 (1994. gada PVN likums) 54. pantu. Value Added Tax (Flat‑rate Scheme for Farmers) (Percentage Addition) Order 1992 (1992. gada Rīkojums par pievienotās vērtības nodokli (vienotas likmes režīms lauksaimniekiem) (procentu pievienošana)), SI 1992/3221, ir noteikta vienotās likmes kompensācijas likme 4%. Šī vērtība ir piemērojama visiem lauksaimniekiem, kam tiek piemērots vienotas likmes režīms. Value Added Tax Regulations 1995 (1995. gada PVN noteikumi) XXIV daļā, kas izstrādāta, īstenojot 1994. gada PVN likuma 54. panta noteikumus, iekļautajā 206. pantā ir paredzēti apstākļi, kādos Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Apvienotās Karalistes nodokļu iestādes) var atzīt par spēkā neesošu sertifikātu, kas lauku saimniecībai ļauj piedalīties vienotas likmes režīmā. Šādi apstākļi ietver situācijas, kad nodokļu iestāde uzskata, ka sertifikāts ir jāatzīst par spēkā neesošu, lai aizsargātu budžeta ieņēmumus.
19.

Šāda veida līguma gadījumā īpašumtiesību nodošana nomniekam/pircējam tiek atlikta, taču tā notiek “parastos apstākļos” kā parastas līguma izpildes rezultāts. Īpašumtiesību nodošana nevar notikt tikai, iestājoties īpašajiem apstākļiem, it īpaši tad, ja kāda no līgumslēdzējām pusēm uzteic līgumu. Tiesības uzteikt līgumu var izrietēt no paša līguma (piemēram, ja kāda no tā pusēm neizpilda savas saistības) vai arī no tiesību normām. Tomēr tiesības uzteikt līgumu neietekmē šā līguma kvalifikāciju Direktīvas 2006/112 14. panta 2. punkta b) apakšpunkta aspektā, jo viens no notikumiem “parastos apstākļos” ir īpašumtiesību nodošana.
73.

Tas, vai parādniekam var prasīt uzsākt izpildes procedūru tiesā, it īpaši ir atkarīgs no attiecīgi izrietošajām izmaksām. Pienākums piedzīt tiesā, iespējams, nevērtīgus parādus par labu valstij, ja tas izraisa ievērojamas izmaksas, principā nav saderīgs ne ar neitralitātes principu, ne ar samērīguma principu. Piekrītot Komisijas viedoklim, tas galvenokārt (bet ne tikai) attiecas uz neliela apmēra parādiem. Šajā lietā samērīgāks līdzeklis būtu iespēja atkāpties no šā parāda samaksas un nodot to valstij.
12.

Saskaņā ar Pamatlēmuma 2008/675 3. pantu: “1. Katra dalībvalsts nodrošina to, ka kriminālprocesā pret personu saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem ņem vērā spriedumus, kas attiecībā uz to pašu personu par citiem faktiem iepriekš pieņemti citās dalībvalstīs un par ko informācija ir saņemta saskaņā ar piemērojamiem instrumentiem par savstarpēju tiesisko palīdzību vai informācijas apmaiņu no sodāmības reģistra, tiktāl, ciktāl ņem vērā iepriekšējus pašu valstī pieņemtus spriedumus, un to, ka tiem paredz tiesiskās sekas, kas ir līdzvērtīgas iepriekšējo savas valsts spriedumu sekām. 2. Šā panta 1. punktu piemēro pirmstiesas izmeklēšanas posmā, pašā lietas izskatīšanas posmā un sprieduma izpildes laikā, it īpaši attiecībā uz piemērojamiem procesuālajiem noteikumiem, tostarp tiem, kas attiecas uz iepriekšēju apcietinājumu, nodarījuma kvalifikāciju, soda veidu un līmeni, kā arī noteikumiem, kas reglamentē nolēmuma izpildi. 3. Tam, ka ņem vērā citās dalībvalstīs iepriekš pieņemtus spriedumus, kā noteikts 1. punktā, nav tādas sekas, ka jaunā procesa dalībvalsts iejaucas iepriekš pieņemtos spriedumos vai jebkādos lēmumos saistībā ar to izpildi, vai arī atceļ vai pārskata tos. 4. Atbilstīgi 3. punktam 1. punktu nepiemēro gadījumos, kad – ja iepriekšējais spriedums būtu tās dalībvalsts spriedums, kurā notiek jaunais process – ņemot vērā iepriekšējo spriedumu, saskaņā ar šīs dalībvalsts tiesību aktiem notiktu iejaukšanās iepriekš pieņemtajā spriedumā vai jebkādos lēmumos saistībā ar tā izpildi, vai arī tā atcelšana vai pārskatīšana. 5. Ja nodarījums, par kuru notiek jaunais kriminālprocess, ir izdarīts pirms iepriekšējā sprieduma pieņemšanas vai pilnīgas izpildes, 1. un 2. punkts nerada dalībvalstīm pienākumu piemērot tos savus noteikumus par spriedumu pieņemšanu, kuru piemērošana ārvalstu spriedumiem ierobežotu tiesnesi, viņam pieņemot spriedumu jaunajā kriminālprocesā. Tomēr dalībvalstis nodrošina, ka šādos gadījumos to tiesas var kā citādi ņemt vērā iepriekšējus spriedumus, kas pieņemti citās dalībvalstīs.”
20.

Vispirms es precizēšu tiesvedības priekšmetu (par to A sadaļā), pēc tam analizēšu IVN direktīvas normas par ietekmes uz vidi novērtējuma veikšanas brīdi (par to B sadaļā) un visbeidzot aplūkošu nenotikuša novērtējuma sekas jau īstenotu projektu gadījumā (par to C sadaļā).
50.

Kā konstatē CNB, ar atteikumu var tikt ierobežota vai padarīta mazāk pievilcīga pakalpojumu sniegšanas brīvības izmantošana advokātiem, kas nav reģistrēti kādā no Francijas zvērinātu advokātu kolēģijām, jo viņi vienkārši nevar piekļūt procedūru digitālajiem pakalpojumiem, izņemot gadījumus, kad viņi regulāri lūdz to kādā no Francijas zvērinātu advokātu kolēģijām reģistrēto advokātu palīdzību, kuriem ir RPVA saskarne ( 16 ).
46.

Tāpēc es piedāvāju uz Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apelācijas tiesa (Anglija un Velsa) (Civillietu palāta), Apvienotā Karaliste) prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi: 1) cieši saistīti pakalpojumi PVN direktīvas 132. panta 1. punkta izpratnē ir patstāvīgi pakalpojumi, kurus apliekot ar nodokli, tiktu sadārdzināta arī piekļuve pakalpojumiem, kas paši par sevi ir atbrīvoti no nodokļa. Minētais neattiecas uz restorāna un izklaides pakalpojumiem, kurus izglītības iestāde sniedz maksājošiem sabiedrības locekļiem, kas nav no nodokļa atbrīvotā izglītības pakalpojuma saņēmēji; 2) lai veiktu nošķiršanu, nozīme ir tam, ka labuma guvēji līdzdarbojas citu klientu apkalpošanā (kas vienlaicīgi izslēdz atbrīvojumu no nodokļa). Tāpat nozīme ir tam, ka trešās personas atlīdzību maksā par savu patēriņu, t.i., ne par izglītības sniegšanu studentiem. Visbeidzot nozīme ir arī tam, ka trešajām personām sniegtajiem pakalpojumiem – gan no trešo personu, gan studentu viedokļa – ir patstāvīgs mērķis (trešo personu apkalpošana), kas ir jāsasniedz līdzās joprojām sasniedzamajam no nodokļa atbrīvotajam izglītības mērķim.
1.

Ar izskatāmo apelācijas sūdzību Yoshida Metal Industry Co. Ltd (turpmāk tekstā – “Yoshida”) lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2015. gada 21. maija spriedumu Yoshida Metal Industry/EUIPO ( 2 ), ar ko tā ir noraidījusi viņas prasības atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas pirmās padomes lēmumus spēkā neesamības atzīšanas procesos starp Pi‑Design AG, Bodum France un Bodum Logistics A/S (turpmāk tekstā kopā – “Pi‑Design u.c.”), no vienas puses, un Yoshida, no otras puses ( 3 ).
82.

Visbeidzot, Komisija ir izvirzījusi argumentu, ka, ievērojot to, ka maksājumu pakalpojumu lietotājs ir piekritis saņemt informāciju uz elektronisko pastkastīti internetbankā, soļi, kas ir jāveic, lai tajā ieietu, nav jāuzskata par iniciatīvu no klienta puses. Šim argumentam būtu divējādas sekas: pirmkārt, jebkura saziņa, izmantojot iekšējo elektronisko pastkastīti, būtu jāuzskata par “sniegtu”. Otrkārt, klienti, noslēdzot līgumu par internetbankas sistēmas izmantošanu, varētu brīvi “atteikties” no Direktīvā 2007/64 paredzētās aizsardzības.
76.

Ņemot vērā iepriekš minēto, iesaku Tiesai attiecībā uz Komisijas prasību pret Luksemburgas Lielhercogisti pieņemt šādu nolēmumu: 1) Luksemburgas Lielhercogiste nav ievērojusi tās pienākumus, kas izriet no Direktīvas 2006/112/EK 2. panta 1. punkta c) apakšpunkta un 132. panta 1. punkta f) apakšpunkta tādējādi, ka tā ir pieņēmusi un atstājusi spēkā tiesību normas, atbilstoši kurām neatkarīgu personu grupu pakalpojumi, kas tiek sniegti to dalībniekiem, tika atbrīvoti no PVN arī tad, ja tie netika sniegti tiešām dalībnieku no nodokļa atbrīvotas darbības vai darbības, attiecībā uz kuru tie nebija nodokļu maksātāji, veikšanas vajadzībām; 2) Luksemburgas Lielhercogiste nav ievērojusi tās pienākumus, kas izriet no Direktīvas 2006/112/EK 168. panta a) punkta tādējādi, ka tā ir pieņēmusi un atstājusi spēkā tiesību normas, kas dalībniekam direktīvas 132. panta 1. punkta f) apakšpunkta izpratnē ir atļāvušas izmantot tiesības uz priekšnodokļa atskaitīšanu saistībā ar saņemtajiem pakalpojumiem, kas nav tikuši sniegti tam, bet gan grupai; 3) Luksemburgas Lielhercogiste nav ievērojusi tās pienākumus, kas izriet no Direktīvas 2006/112/EK 14. panta 2. punkta c) apakšpunkta un 28. panta tādējādi, ka tā ir īstenojusi administratīvo praksi, atbilstoši kurai, dalībniekam iegādājoties preces un pakalpojumus 132. panta 1. punkta f) apakšpunkta izpratnē savā vārdā un uz grupas rēķina, izdevumu uzlikšana grupai no PVN viedokļa tiek uzskatīta par nenozīmīgu; 4) prasību pārējā daļā noraidīt; 5) Luksemburgas Lielhercogiste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
87.

Apelācijas sūdzības iesniedzēja Vispārējā tiesā apgalvoja, ka saistībā ar to, ka piegādātāji no Eiropas ir pārtraukuši jebkādas tirdzniecības attiecības ar to, tā nevarēja piegādāt lielāko daļu no aprīkojuma, aksesuāriem un nepieciešamajiem būvmateriāliem, lai modernizētu Eifratas dambja Sīrijā elektrisko aprīkojumu, tāpēc tā ir cietusi zaudējumus vismaz 30 % apmērā no tās attiecīgās līguma daļas, kura bija jāizpilda apakšuzņēmējiem, proti, EUR 1425000 par uzsāktajiem sagatavošanas darbiem un peļņas procentu (skat. pārsūdzētā sprieduma 118. punktu). Vispārējā tiesa noraidīja prasītājas prasību izmaksāt atlīdzību šajā sakarā pēc tam, kad konstatēja tādu pierādījumu trūkumu, kas pierādītu, pirmkārt, cēloņsakarību starp Padomei pārmesto rīcību un norādītajiem zaudējumiem (šī sprieduma 119.–121. punkts) un, otrkārt, minētos zaudējumus (minētā sprieduma 122.–124. punkts).
4.

Tādējādi, piemērojot European Communities (Eligibility for Protection) Regulations 2006 (2006. gada Eiropas Kopienu regula (apstākļi, kas ļauj saņemt aizsardzību)) ( 9 ) 4. panta 1. punktu, vēstulei, ar kuru pēc ieinteresētās personas patvēruma pieteikuma noraidīšanas ministrs paziņo par savu nodomu izdot izraidīšanas rīkojumu ( 10 ), ir jāpievieno paskaidrojums, informējot pieteicēju, ka viņš var prasīt piecpadsmit darba dienu laikā, skaitot no šī paziņojuma, lai uz viņu tiktu attiecināts alternatīvās aizsardzības statuss, kā arī dota pagaidu atļauja palikt valstī (“application for leave to remain”).
30.

Tas tādēļ, ka, pat ja jautājums par prasītāja darījumspēju acīmredzot veido pamatlietas kodolu un prasības pamatotība ir nesaraujami saistīta ar atbildi uz šo jautājumu, tas nav faktiskais lietas priekšmets ( 11 ). Proti, ar to netiek lūgts, piemēram, konstitutīvs, visās tiesiskajās attiecībās piemērojams nolēmums par jautājumu, vai prasītājs pamatlietā ir darījumnespējīgs un tādēļ pār to ir nodibināma aizgādnība. Drīzāk runa ir par dāvinājuma spēkā esamību un no tā izrietošajām ar īpašumtiesībām saistītajām sekām. Attiecībā uz šīs prasības vērtējumu jautājums par prasītāja darījumspēju ir tikai prejudiciāls jautājums, kas neskar attiecīgās tiesvedības raksturu un priekšmetu.
2.

Prejudiciālais jautājums ir uzdots saistībā ar prasību par lēmumu, ko pieņēmusi Polijas iestāde elektronisko komunikāciju jomā ( 3 ). Būtībā runa ir par to, vai saskaņā ar Pamatdirektīvu valsts tiesas spriedumam, ar kuru atcelts šis administratīvais lēmums, ir jārada tiesiskās sekas vai nu ex tunc (proti, no brīža, kad VRI to bija pieņēmusi), vai arī tikai ex nunc (proti, no brīža, kad pasludināts to atceļošais spriedums).
16.

Tādēļ, pirms izklāstu, ka šo tiesisko seku saglabāšana neatbilstu Tiesas pastāvīgajai judikatūrai (par to B sadaļā), vispirms noskaidrošu, par kādām tiesiskajām sekām ir runa (par to A sadaļā). Nobeigumā analizēšu to, kā praktiski risināt problēmu, kas ir bijusi Valsts padomes lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pamatā. Tikai šajā sakarā vispār rodas Valsts padomes uzdotais jautājums par to, vai ir jāvēršas Tiesā (par to C sadaļā).
63.

Turklāt nevar tikt izslēgts, ka šāds risinājums beigu beigās mudinātu kriminālvajāšanas vai brīvības atņemšanas soda izpildes veikšanai pieprasītās personas doties uz citām dalībvalstīm, lai izvairītos no kriminālvajāšanas vai lai varētu tajās izciest savu sodu. Tāpēc šīs valstis, kā to tiesas sēdē skaidri uzsvēra arī Brēmenes ģenerālprokurors, varētu kļūt par patvēruma valstīm. Kā lai novērš šādas grūtības pēdējām minētajām un to, ka tās nepilda savus pienākumus? Neapšaubāmi, tās no tā izvairīsies, neizpildot sodus, attiecībā uz kuriem tās ir atteikušās izpildīt Eiropas apcietināšanas orderi. Šādas sekas ir jāuztver nopietni.
49.

Savukārt Český rozhlas galvenokārt apgalvo, ka atteikums kvalificēt radio nodevu kā atlīdzību izraisītu no šīs nodevas iegūtās summas izslēgšanu no atskaitāmās daļas aprēķināšanas. Tādējādi tās tiesības uz nodokļa atskaitīšanu sasniegtu 100 % no PVN kā priekšnodokļa ( 13 ). Nevar tikt uzskatīts, ka šim skatupunktam nav nozīmes, it īpaši, ja analīze attiektos tikai uz to ienākumu būtību, kas iegūti no radio nodevas. Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai atskaitīšanas tiesības ir daļa no PVN reglamentējošā mehānisma, tās principā nevar tikt ierobežotas un tās ir attiecināmas uz visiem nodokļiem, kas uzlikti ar nodokli apliekamiem, iepriekš veiktiem darījumiem ( 14 ). Tam, ka nodokļa maksātājs gūst ienākumus, kas nav atlīdzība par viņa pakalpojumiem un kas neiekļaujas viņa apgrozījumā, principā nebūtu jāierobežo viņa tiesības uz nodokļa atskaitīšanu.
74.

Tādējādi Vispārējā tiesa pēc savas ierosmes ir vērtējusi to, ka Komisija nav uzaicinājusi uzņēmumu apvienības, kuras piedalījušās aizliegtas vienošanās pasākumā, administratīvā procesa laikā iesniegt savus apsvērumus par iespējamo pilnvaru uzlikt tām naudas sodu izmantošanu ( 40 ), un to, ka tā nav uzklausījusi uzņēmumus pirms lēmuma par atbrīvošanu no ievedmuitas vai tās neatgūšanu pieņemšanas ( 41 ). Savukārt Civildienesta tiesa tostarp ir izmantojusi pilnvaras vērtēt pēc savas ierosmes to, ka administrācija nav uzaicinājusi ierēdni izklāstīt savu nostāju pirms lēmuma par ieinteresētās personas pārklasificēšanu citā pakāpe pieņemšanas ( 42 ), to, ka darbiniekam nav tikusi dota iespēja iesniegt savus apsvērumus par novērtējuma dokumentu, pamatojoties uz kuru administrācija plānoja atteikt šim darbiniekam iespēju slēgt līgumu uz nenoteiktu laiku ( 43 ), vai to, ka darbinieks nav ticis uzklausīts, pirms administrācija atteica tam līguma uz noteiktu laiku pagarināšanu ( 44 ).
44.

No lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu norādītajiem faktiem izriet, ka pensija, kuru C. Kohll saņem tieši no sabiedrības “Shell International B.V” un kura veido lielāko daļu no viņa ienākumiem, izriet no viņa iepriekšējām darba attiecībām ar šo Nīderlandes uzņēmumu. Pamatojoties uz iepriekšējā punktā minēto judikatūru, es uzskatu, ka šīs personas ienākumus no pensijas aizsargā LESD 45. pantā noteiktā darba ņēmēju pārvietošanās brīvība.