Dalībvalsts, kura pieņem un patur spēkā tiesību aktus, saskaņā ar kuriem nodokļu maksātājam, kas zaudē savu rezidenta statusu valsts teritorijā, kapitāla pieauguma kategorijā nodokļa uzlikšanas nolūkā par gadu, kurā viņš ir zaudējis rezidenta statusu, ir jāietver summa, kas saskaņā ar šiem tiesību aktiem nav tikusi aplikta ar nodokli kapitāla daļu maiņas brīdī, nav izpildījusi LESD 21., 45. un 49. pantā, kā arī Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 28. un 31. pantā paredzētos pienākumus. Šī nodokļu maksātāja pienākums nekavējoties samaksāt nodoklis par kapitāla daļu maiņas ceļā gūto kapitāla pieaugumu rada atšķirīgu attieksmi salīdzinājumā ar nodokļu maksātājiem, kuri turpina dzīvot valsts teritorijā un maiņas gaitā gūtā kapitāla pieauguma aplikšana ar nodokli tiek atlikta līdz vēlākai maiņas rezultātā iegūto kapitāla daļu nodošanai. Šī atšķirīgā attieksme, kas attiecas uz attiecīgā kapitāla pieauguma aplikšanas ar nodokļiem brīdi, nodokļu maksātājam, kurš vēlas savu dzīvesvietu pārcelt ārpus valsts teritorijas, rada nelabvēlīgu stāvokli naudas līdzekļu ziņā salīdzinājumā ar nodokļu maksātāju, kurš saglabā dzīvesvietu šajā teritorijā.

Naudas līdzekļu priekšrocības izslēgšana pārrobežu gadījumos, lai gan tā tiek piemērota līdzvērtīgos iekšzemes gadījumos, ir darba ņēmēju brīvas pārvietošanās un brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojums.

Šo ierobežojumu nevar pamatot ar nepieciešamību nodrošināt līdzsvarotu nodokļu ieturēšanas pilnvaru sadalījumu starp dalībvalstīm.

Tiesa, ar attiecīgajiem tiesību aktiem var nodrošināt pilnvaru aplikt ar nodokļiem sadalījumu starp dalībvalstīm saglabāšanu. Galīgā aprēķina aplikšanas ar nodokļiem dzīvesvietas pārcelšanas brīdī mērķis ir piemērot izcelsmes dalībvalsts nodokli par nerealizēto kapitāla pieaugumu, kas tika gūts šīs dalībvalsts nodokļu jurisdikcijā pirms minētās dzīvesvietas pārcelšanas. Pēc šīs pārcelšanas gūto kapitāla pieaugumu ar nodokļiem apliek vienīgi uzņemošajā dalībvalstī, kurā tas ir gūts, un tas palīdz izvairīties no nodokļu dubultas uzlikšanas tam.

Tomēr šie tiesību akti pārsniedz šī mērķa sasniegšanai nepieciešamo, ciktāl ar tiem nodokļu maksātājam, kurš savu dzīvesvietu pārceļ no valsts teritorijas uz citu dalībvalsti, nav dota iespēja izvēlēties vai nu, no vienas puses, tūlītēji samaksāt nodokli par kapitāla daļu maiņas ceļā gūto kapitāla pieaugumu, vai, no otras puses, atlikt šā nodokļa summas samaksu, kas nodokļa maksātājam katrā ziņā ir saistīts ar administratīvu slogu, kura ir saistīta ar pārcelto aktīvu uzraudzību, un ar bankas garantijas sniegšanu.

Kas attiecas uz pamatojumu ar nepieciešamību nodrošināt valsts nodokļu sistēmas saskaņotību, tad tas ir primārs vispārējo interešu iemesls. Tomēr, lai uz šādu pamatojumu balstīts arguments varētu tikt ņemts vērā, ir nepieciešams, lai tiktu pierādīts, ka pastāv tieša saikne starp attiecīgo nodokļu priekšrocību un šīs priekšrocības atsvēršanu ar noteiktu nodokļu maksājumu.

Lai gan pārrobežu situācijā piešķirtā nodokļu priekšrocība tiek atsvērta ar nodokļu maksājumu, jo maksājamā nodokļa summa katrā ziņā tiek piedzīta nodokļu maksātāja dzīvesvietas pārcelšanas ārpus valsts teritorijas brīdī, tas tā ir citādi pilnībā iekšējā situācijā, kad nodokļa par kapitāla daļu maiņas ceļā gūto kapitāla pieaugumu piedziņa notiek vienīgi tādā iespējamā gadījumā, ja šīs maiņas rezultātā iegūtās kapitāla daļas tiek galīgi nodotas, šī saikne nav pārliecinoša un valsts tiesību akti nevar objektīvi tikt pamatoti ar nepieciešamību nodrošināt valsts nodokļu sistēmas saskaņotību.

(skat. 43.–45., 56., 57., 60., 62., 64., 65. un 94. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)