ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
88

Lai Komisija – vai izņēmuma kārtā Padome – varētu “atzīt [atbalsta] saderību ar [iekšējo] tirgu”, šī iestāde “savā pozitīvajā lēmumā var izvirzīt nosacījumus” un pienākumus, kā tas izriet no paša Regulas Nr. 659/1999 7. panta 4. punkta teksta, kā arī no judikatūras, kas ir taisīta pirms šīs regulas pieņemšanas (spriedumi, TWD/Komisija, minēts 61. punktā, EU:T:1995:160, 55. punkts, un TWD/Komisija, minēts 61. punktā, EU:C:1997:241, 25. punkts). Līdz ar to, “ciktāl [Padomes lēmumā] paredzētie nosacījumi” bija ievēroti, “atbalstu, ko Itālijas Republika bija paredzējusi piešķirt tās piena ražotājiem”, šī iestāde “uzskatīja par saderīgu” (Padomes lēmuma preambulas 8. apsvērums un apstrīdētā lēmuma preambulas 10. apsvērums). Ņemot vērā šo nosacījumu mērķi, to vēlāka neievērošana var likt Komisijai, izmantojot vienu no dažādajiem procesuālajiem aizsardzības līdzekļiem, kas ir paredzēti LESD un Regulā Nr. 659/1999, vienīgi apšaubīt paziņojumu par saderību ar iekšējo tirgu, kas ir sniegts saistībā ar attiecīgo pasākumu, nevis šī pasākuma kā pastāvoša atbalsta kvalifikāciju, ievērojot izņēmumu, par kuru ir atgādināts šī sprieduma 85. punktā.
25

Katrā ziņā, pat ja pieņem, kā to apgalvo prasītāja, ka šis dokuments būtu uzskatāms par pierādījumu, kas nāk no neatkarīga avota, ir jānorāda, ka, tāpat kā Apelāciju padomē iesniegtās apelācijas sūdzības 10. pielikuma gadījumā, no apstrīdētā lēmuma nekādi neizriet, ka Apelāciju padome būtu atteikusies ņemt to vērā. Tā Apelāciju padome nav iebildusi, ka prasītāja dokumentu nav iesniegusi savlaicīgi, un nav noraidījusi to kā nepieņemamu. Tādējādi, pat ja pieņem, ka Apelāciju padome to varētu būt nepamanījusi, šis fakts vien, kā ir norādīts iepriekš 22. punktā, nevar veidot Regulas Nr. 207/2009 76. panta procesuālā noteikuma pārkāpumu. Tas varētu veidot prasītājas iesniegtu pierādījumu kļūdainu vērtējumu, kura iespējamās sekas tiks izskatītas, izskatot pamatu attiecībā uz Regulas Nr. 207/2009 7. panta 3. punkta pārkāpumu (skat. turpmāk 107. punktu).
Regulas Nr. 211/2011 par pilsoņu iniciatīvu 4. panta 3. punkta otrā daļa, saskaņā ar kuru Komisija informē organizatorus par Eiropas pilsoņu iniciatīvas (EPI) priekšlikuma reģistrācijas atteikuma iemesliem, ir LESD 296. panta otrajā daļā paredzētā pienākuma norādīt pamatojumu konkretizācija EPI jomā. Šajā ziņā, tā kā tas, ka ierosinātā EPI netika reģistrēta, var ietekmēt LESD 24. panta pirmajā daļā nostiprināto pilsoņu tiesību iesniegt pilsoņu iniciatīvu efektivitāti, no šāda lēmuma skaidri ir jāizriet šo atteikumu pamatojošajiem iemesliem. Pilsonim, kurš ir iesniedzis EPI priekšlikumu, ir jāsniedz iespēja saprast iemeslus, kuru dēļ Komisija to nav reģistrējusi, un Komisijai, kad tai ir iesniegts šāds priekšlikums, tas ir jānovērtē, bet arī jāpamato savs lēmums, ņemot vērā tā ietekmi uz līgumā nostiprināto tiesību efektīvu īstenošanu. Tas izriet no šo tiesību rakstura, kuru mērķis, kā norādīts Regulas Nr. 211/2011 preambulas 1. apsvērumā, ir nostiprināt Savienības pilsonību un turpināt nostiprināt Savienības demokrātisko darbību ar pilsoņi dalību Savienības demokrātiskajā dzīvē.

Komisija nav izpildījusi savu pienākumu norādīt pamatojumu, lēmumā atteikt reģistrāciju tāpēc, ka nav ievērots Regulas Nr. 211/2011 4. panta 2. punkta b) apakšpunktā paredzētais nosacījums, nenorādīdama nedz to, kuri no ierosinātās EPI pielikumā minētajiem pasākumiem neietilpst tās pilnvarās, nedz arī šo secinājumu pamatojošos iemeslus. Komisijai šādi rīkojoties, organizatoriem netika ļauts identificēt tos no formulētajiem priekšlikumiem, kuri, pēc Komisijas domām, bija ārpus tās pilnvarām Regulas Nr. 211/2011 4. panta 2. punkta b) apakšpunkta nozīmē, nedz arī uzzināt iemeslus, kas lika nonākt pie šāda vērtējuma, un tādējādi tiem tika liegts apstrīdēt šī vērtējuma pamatotību, kā arī Savienības tiesa tika kavēta veikt savu šī Komisijas vērtējuma tiesiskuma pārbaudi. Turklāt, neesot pilnīgam pamatojumam, tiktu nopietni apdraudēta jauna EPI priekšlikuma iesniegšana, kurā būtu ņemti vērā Komisijas iebildumi par dažu priekšlikumu pieņemamību, tāpat kā Regulas Nr. 211/2011 preambulas 2. apsvērumā minēto mērķu veicināt pilsoņu līdzdalību demokrātiskajā dzīvē un padarīt Savienību viņiem pieejamāku sasniegšana.

(skat. 15., 17., 18., 29. un 34. punktu)
No grozītās Regulas Nr. 2868/95, ar ko īsteno Regulu Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi, 22. noteikuma 4. punkta izriet, ka tajā ietvertais pierādīšanas līdzekļu saraksts (iepakojumi, katalogi, faktūrrēķini utt.) nav izsmeļošs, jo tajā ir norādīts, ka “principā iesniedz tikai” tos pierādīšanas līdzekļus, kas ir norādīti sniegto piemēru sarakstā. Turklāt jau ir nospriests, ka preču zīmes faktiskas izmantošanas pierādīšanas kārtība un līdzekļi nav ierobežoti. Šajā ziņā ir skaidrs, ka tādi pierādīšanas līdzekļi kā audio vai video materiāli, piemēram, radio vai televīzijā pārraidīti reklāmas sludinājumi, nav izslēgti. Taču tie parasti ir pieejami tādā informācijas nesējā kā CD-ROM vai USB zibatmiņa un tos nevar sniegt papīra formā vai šāda dokumenta digitalizētā datnē.

Tas tā nav saistībā ar tādiem pierādīšanas līdzekļiem kā faktūrrēķini un katalogs, kurus būtu bijis iespējams iesniegt uz papīra vai datnē, kas ietver skenētus dokumentus, bet kas iesniegšanas nolūkā ir tikuši ierakstīti CD-ROM. Lai gan ar iepriekš minētajiem principiem netiek liegti pierādījumi CD-ROM formā, izvirzītais jautājums vispirms attiecas uz pierādījumu nodošanas Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) kārtību. Tomēr ar Regulas Nr. 2868/95 tiesību normām attiecībā konkrēti uz paziņojumu nodošanu Birojam netiek liegta pierādījumu nodošana CD-ROM formā.

Nav izslēgts, ka pierādījumu sniegšana CD-ROM formā, kas ietver vairākas elektroniskās datnes, šādi iesniegto pierādījumu analīzi var padarīt sarežģītāku, salīdzinot ar papīra formu vai vienkāršu datni, kas ietver skenētu dokumentu versiju un kas vienkārši ļauj veikt to identisku reproducēšanu, tos izdrukājot. Šajā ziņā lietas dalībniekiem, kas sniedz izmantošanas pierādījumus CD-ROM formā, ir jānodrošina, ka to lasāmība neietekmē to pierādīšanas vērtību.

(sal. ar 23.–29., 34. un 35. punktu)
Attiecībā uz prasību par līgumtiesisko atbildību, kas celta pēc tam, kad Komisija ir priekšlaicīgi izbeigusi subsīdiju līgumu, kas noslēgts saskaņā ar konkrētu pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu programmu, pamatojoties uz otras līgumslēdzējpuses, iespējams, izdarītajiem finanšu pārkāpumiem, tas, ka otra līgumslēdzēja ir atteikusies no prasības citā lietā, kuras priekšmets ir līdzīgs līgums, neietekmē tās tiesības šo prasījumu ietvaros saistībā ar Komisijas līgumtiesisko atbildību attiecīgā līguma izbeigšanas dēļ atsaukties uz nelikumībām, kas ir saistītas ar citā lietā aplūkotā līguma izpildi.

Prasības atsaukšanas gadījumā Vispārējā tiesa nelemj ne par tās pieņemamību, ne par tās būtību, bet gan ņem vērā prasītāja gribu neturpināt tiesvedību. Rīkojumam par prasības atsaukšanu nav res judicata spēka. Ja prasītājs ir atteicies no savas prasības, kas tikusi iesniegta tiesā, izskatāmais strīds tiek izbeigts un attiecīgi vairs nepastāv lis pendens situācija attiecībā uz citu prasību. Tiesa ir precizējusi, ka interese izvairīties no tā, ka personas šo iespēju varētu izmantot pretēji procesuālās ekonomijas principam, neprasa, lai lis pendens situācija pastāvētu arī attiecībā uz prasību, no kuras prasītājs ir atteicies, jo šī interese tiek pietiekami aizsargāta ar tiesāšanās izdevumu piespriešanu prasītājam.

(sal. ar 46. un 47. punktu)
5.

Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana — Absolūti atteikuma pamati — Preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var kalpot, lai apzīmētu preces vai pakalpojuma īpašības — Jēdziens — Preču zīme, ko veido vārds vai neoloģisms, kas izriet no elementu kombinācijas (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (sal. ar 37. punktu)
Ja Vispārējai tiesai būtu jākonstatē, ka Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelācijas padome ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, atsakoties tajā notiekošo apelācijas procesu apturēt līdz lēmumam par Birojā iesniegtu pieteikumu par agrākās preču zīmes spēkā neesamības atzīšanu, noteikti būtu apstrīdami visi vērtējumi, kurus tā ir veikusi attiecībā uz apelācijas sūdzības pamatotību. Apelācijas padome nebūtu varējusi izvērtēt apelācijas sūdzību un daļēji apmierināt prasītājas lūgumus, ja tā būtu apturējusi apelācijas procesu. Turklāt, ja lēmums par procesa apturēšanu tiktu atcelts, Apelācijas padomei, kurai no jauna būtu jāizskata lieta, nāktos apturēt apelācijas procesu un pēc apturēšanas izdarīt atbilstošus secinājumus saistībā ar agrākās preču zīmes spēka neesamības procesu, balstoties uz vērtējumu par visu prasītājas izvirzīto argumentu pret Iebildumu nodaļas lēmumu pamatotību.

No tā izriet, ka lēmums par apturēšanas atteikumu nav nošķirams no motīviem, saistībā ar kuriem Apelācijas padome ir lēmusi par apelācijas sūdzības pamatotību. Līdz ar to, ja tiktu apmierināts pamats saistībā ar apturēšanas atteikuma prettiesiskumu, Vispārējai tiesai apstrīdētais lēmums būtu jāatceļ pilnībā un attiecīgi, tā kā tai ir iesniegti prasījumi vienīgi par daļēju tā atcelšanu, tai būtu jālemj, pārsniedzot prasījumu robežas. Tā kā Vispārējā tiesa, kas izskata prasību par lēmuma atcelšanu, nevar lemt ultra petita, pārsniedzot prasījumu robežas, tās pasludinātā lēmuma atcelšana nevar pārsniegt to, ko ir lūdzis prasītājs. Tāpēc šāds autonoms pamats, ar ko netiek pamatoti prasījumi par daļēju atcelšanu, ir jānoraida kā nepamatots.

(sal. ar 20., 22., 24., 29. un 30. punktu)
Regulas Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi 65. panta 4. punktā ir paredzēts, ka prasību par Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelācijas padomes lēmumu Vispārējā tiesā var celt jebkura lietas izskatīšanas procesā Apelācijas padomē iesaistīta puse [jebkurš lietas dalībnieks], ko nelabvēlīgi ietekmējis padomes lēmums.

Turklāt prasītāja interese celt prasību ir galvenais ikvienas tiesā celtas prasības nosacījums un, ņemot vērā prasības priekšmetu, tām ir jāpastāv prasības celšanas brīdī, pretējā gadījumā šāda prasība ir nepieņemama. Intereses celt prasību nozīmē, ka lietas dalībniekam, kas ir cēlis šo prasību, ir jābūt iespējai tās rezultātā gūt kādu labumu.

Ar Apelācijas padomes lēmumu ir apmierināti kāda no lietas dalībniekiem procesā šajā padomē prasījumi, ja ar to apmierināts šī lietas dalībnieka lūgums, balstoties uz kādu no preču zīmes reģistrācijas atteikuma vai preču zīmes spēkā neesamības atzīšanas pamatiem, vai, vispārīgāk, tikai daļu no minētā lietas dalībnieka izvirzītajiem argumentiem, pat ja Apelācijas padome nav izvērtējusi vai tā ir noraidījusi citus šī paša dalībnieka izvirzītos pamatus vai argumentus.

Šajā ziņā, ja Apelācijas padome uzskata, ka pastāv konfliktējošo apzīmējumu sajaukšanas iespēja, un ja tā apmierina iebildumus, lai gan neatzīst agrākās preču zīmes izmantošanas rezultātā iegūtu paaugstinātu atšķirtspēju, iespējamajai apstrīdētā lēmuma grozīšanai, balstoties tikai uz Apelācijas padomes veikto vērtējumu par agrākās preču zīmes atšķirtspējīguma un atpazīstamības pakāpi, nebūtu ietekmes uz tiesībām, kuras persona, kas iestājusies lietā, gūst no šīs preču zīmes un kuras apstrīdētais lēmums nekādi nav skāris. Līdz ar to šādā gadījumā personas, kas iestājusies lietā, prasījumi par apstrīdētā lēmuma grozīšanu ir jānoraida kā nepieņemami.

(sal. ar 27., 28., 31. un 32. punktu)
Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 16. jūnija spriedums – H.P. Gauff Ingenieure /ITSB – Gauff (“Gauff THE ENGINEERS WITH THE BROADER VIEW ”)

(lieta T‑586/13)

“Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas grafiskas preču zīmes “Gauff THE ENGINEERS WITH THE BROADER VIEW” reģistrācijas pieteikums — Agrākas valsts un Kopienas vārdiskas un grafiskas preču zīmes “GAUFF” — Relatīvi atteikuma pamati — Daļējs reģistrācijas atteikums — Pieteikums par restitutio in integrum — Regulas (EK) Nr. 207/2009 81. pants”

1. Kopienas preču zīme — Procesa noteikumi — “Restitutio in integrum” — Apstākļi — Apstākļiem atbilstoša rūpība — Izņēmuma rakstura un līdz ar to neparedzami notikumi (Padomes Regulas Nr. 207/2009 81. panta 1. punkts) (sal. ar 23.–25. punktu)

2. Kopienas preču zīme — Procesa noteikumi — “Restitutio in integrum” — Piemērošanas nosacījumi — Šaura interpretācija (Padomes Regulas Nr. 207/2009 81. panta 1. punkts) (sal. ar 26. punktu)

3. Kopienas preču zīme — Biroja lēmumi — Vienlīdzīgas attieksmes princips — Labas pārvaldības princips — Biroja agrākā lēmumpieņemšanas prakse — Tiesiskuma princips (sal. ar 33. punktu)

Priekšmets

Prasība par ITSB Apelācijas pirmās padomes 2013. gada 5. septembra lēmumu lietā R 118/2013‑1 saistībā ar pieteikumu par restitutio in integrum

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt;

2) H.P. Gauff Ingenieure GmbH & Co. KG – JBG sedz savus, kā arī atlīdzina Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) radušos tiesāšanās izdevumus;
Regulas Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem piemērošanas nolūkā dokumenta jēdziens ir jānodala no informācijas jēdziena.

Faktiski informācija atšķiras no dokumenta, it īpaši ar to, ka tā ir definējama kā dati, kas var figurēt tostarp vienā vai vairākos dokumentos. Šajā sakarā, tā kā nevienā no Regulas Nr. 1049/2001 normām nav reglamentētas piekļuves tiesības informācijai, nevar tikt secināts, ka tās sabiedrības tiesības piekļūt Komisijas dokumentam, kas izriet no minētās regulas 2. panta 1. punkta, nozīmē, ka tam ir jāatbilst visām privātpersonas informācijas pieprasījuma prasībām.

(sal. ar 53. un 54. punktu)
Grafiskai preču zīmei, kurā attēlots tīģeris un kas ietver vārdisku elementu “GELENKGOLD”, kā arī attiecībā uz kuru pieteikums reģistrēt to kā Kopienas preču zīmi ir iesniegts saistībā ar atbilstoši Nicas Nolīgumam 5. klasē ietilpstošajiem “farmaceitiskie[m] un veterinārie[m] produkti[em]; diētiski[em] produkti[em] medicīniskiem nolūkiem; uztura bagātinātāji[em]; uztura bagātinātāji[em] medicīniskiem nolūkiem; uztura bagātinātāji[em] nemedicīniskiem nolūkiem; uztura bagātinātāji[em], kas satur minerālvielas”, un Kopienas grafiskai preču zīmei, kurā attēlots tīģeris un kas reģistrēta saistībā ar tajā pašā klasē ietilpstošajiem “farmaceitiskie[m] produkti[em]; medicīniskie[m] un ārstnieciskie[m] produkti[em] cilvēkiem; plāksteri[em], pārsēji[em] un pārsienamie[m] materiāli[em]; ārstnieciskie[m] plāksteriem], pārsēji[em] un pārsienamie[m] materiāli[em]; dezinfekcijas līdzekļi[em]; preparāti[em] kaitīgo dzīvnieku iznīcināšanai; fungicīdi[em]; herbicīdi[em]; insektu repelenti[em]”, no konkrētās sabiedrības daļas, kuru veido gan plaša Savienības sabiedrība, gan farmācijas, medicīnas un veterinārās jomas speciālisti un kurai piemīt augsts uzmanības līmenis, jo ar konfliktējošajām preču zīmēm aptvertajām precēm ir lielāka vai mazāka ietekme uz cilvēku vai mājdzīvnieku veselību, viedokļa ir vāja vizuālās līdzības pakāpe un vidēja konceptuālās līdzības pakāpe. Ņemot vērā, ka konkrētā sabiedrības daļa uz reģistrācijai pieteikto preču zīmi atsauksies, izrunājot tās vārdisko elementu “gelenkgold”, bet, runājot par agrāko preču zīmi, tā varētu vienīgi izrunāt vārdu “tīģeris”, ir jāsecina, ka no fonētiskā viedokļa konfliktējošie apzīmējumi ir atšķirīgi.

(sal. ar 23., 65. un 72. punktu)
No minētā izriet, ka Komisija, lai noraidītu sūdzību, var pamatoti atsaukties uz iemeslu par to, ka dalībvalsts konkurences iestāde iepriekš ir noraidījusi šo sūdzību prioritātes apsvērumu dēļ.

Turklāt šī interpretācija šķiet saderīga ar Regulas Nr. 1/2003 galvenajiem mērķiem, proti, ieviest efektīvu decentralizētu sistēmu Savienības konkurences normu piemērošanai. Ar šo regulu tika izbeigts iepriekšējais centralizētais režīms un saskaņā ar subsidiaritātes principu izveidota plašāka dalībvalstu konkurences iestāžu asociācija, piešķirot šīm iestādēm tiesības īstenot Savienības konkurences tiesības. Pretēja interpretācija nozīmētu prasīt Komisijai automātiski izvērtēt sūdzību katru reizi, kad dalībvalsts konkurences iestāde to ir izskatījusi, bet nav pieņēmusi vienu no Regulas Nr. 1/2003 5. pantā un 13. panta 2. punktā paredzētajiem lēmumiem. Šāds pienākums Komisijai nozīmētu tai piešķirt pilnvaras kontrolēt minēto iestāžu lēmumus, ko var darīt vienīgi valsts tiesas.

Regulas Nr. 1/2003 13. panta 2. punktā ietvertajai frāzei “sūdzību [..], ar kuru jau ir nodarbojusies cita konkurences iestāde” ir plaša piemērošanas joma, jo tā var ietvert visus gadījumus, kad sūdzību ir izvērtējusi cita konkurences iestāde, neatkarīgi no rezultāta. Šī gramatiskā interpretācija ir saderīga ar minētās regulas vispārējo sistēmu, no kā izriet, ka svarīgs ir nevis izvērtēšanas, ko ir veikusi minēta konkurences iestāde, rezultāts, bet gan fakts, ka pēdējā minētā veica šo izvērtēšanu.

Neviena Regulas Nr. 1/2003 norma neliedz dalībvalsts konkurences iestādei izmeklēšanā, kuru tā veic, lai izvērtētu Savienības konkurences normu ievērošanu, pamatoties uz tās secinājumiem, kādus tā izdarīja izmeklēšanās, kas tika veiktas saskaņā ar citiem valsts tiesību aktiem. Tāpēc Komisija, lai noraidītu sūdzību uz Regulas Nr. 1/2003 13. panta 2. punkta pamata, var pamatoti atsaukties uz iemeslu par to, ka dalībvalsts konkurences iestāde iepriekš ir noraidījusi šo sūdzību pēc izvērtēšanas, kas veikta, pamatojoties uz secinājumiem, kādus tā ir izdarījusi izmeklēšanā, kas veikta saskaņā ar citiem valsts tiesību aktiem, ar nosacījumu, ka šī izvērtēšana ir tikusi veikta saskaņā ar Savienības konkurences tiesību normām

Jāatgādina, ka Regulas Nr. 1/2003 13. panta 2. punktā, tāpat kā visā minētajā regulā, ir atsauce uz dalībvalsts konkurences iestādi, nenošķirot dažādus šīs iestādes dienestus. Līdz ar to nav svarīgi noskaidrot sastāvu grupām, kas izskatīja prasītājas sūdzību saskaņā ar tiesisko regulējumu, kas atšķiras no tiesiskā regulējuma konkurences jomā, jo valsts konkurences iestāde izskatīja prasītājas sūdzību saskaņā ar konkurences tiesībām, un no iepriekš minētā izriet, ka minētā iestāde varēja pamatoti atsaukties uz analīzi, kas tika veikta sūdzības izskatīšanā saskaņā ar atšķirīgu tiesisko regulējumu.

(sal. ar 60. punktu)
Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2014. gada 19. novembra spriedums – Out of the blue /ITSB – Dubois u.c. ( “FUNNY BANDS ”)

(lieta T‑344/13)

“Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “FUNNY BANDS” reģistrācijas pieteikums — Agrāks valsts tirdzniecības nosaukums “FUNNY BANDS” — Agrāks valsts interneta domēna vārds “www.funny‑bands.com” — Relatīvs atteikuma pamats — Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts — Apzīmējuma, kas nav tikai vietēja mēroga, izmantošana komercdarbībā — Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punkts — Iebildumu noraidījums”

1. Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana — Relatīvi atteikuma pamati — Nereģistrētas preču zīmes vai cita apzīmējuma, ko izmanto komercdarbībā, īpašnieka iebildumi — Nosacījumi — Apzīmējuma vietējs mērogs (Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts) (sal. ar 22.–25. punktu)

2. Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana — Relatīvi atteikuma pamati — Nereģistrētas preču zīmes vai cita apzīmējuma, ko izmanto komercdarbībā, īpašnieka iebildumi — Nosacījumi — Novērtējums, ņemot vērā valsts tiesībās, kurās reglamentēta norādītā preču zīme, noteiktos kritērijus (Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts) (sal. ar 36. punktu)

3. Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana — Relatīvi atteikuma pamati — Nereģistrētas preču zīmes vai cita apzīmējuma, ko izmanto komercdarbībā, īpašnieka iebildumi — Vārdiska preču zīme “FUNNY BANDS” — Tirdzniecības nosaukums “FUNNY BANDS” un interneta domēna vārds “www.funny‑bands.com” (Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts) (sal. ar 37. punktu)

Priekšmets

Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2013. gada 4. aprīļa lēmumu lietā R 542/2012‑2 attiecībā uz iebildumu procesu starp Out of the blue KG un Frédéric Dubois k‑gu un citiem

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt;
129

No pagaidu regulas preambulas 18.–28. apsvēruma un no galīgās regulas preambulas 13. apsvēruma izriet, ka sākotnējās izmeklēšanas laikā attiecībā uz diviem Ķīnas ražotājiem eksportētājiem, kuri bija pierādījuši, ka attiecībā uz viņiem ir spēkā tirgus ekonomikas nosacījumi un ka tādēļ tie ir saņēmuši SEM statusu, Komisija normālo vērtību aprēķināja, piemērojot normas, kas ir paredzētas Pamatregulas 2. panta 1.–6. punktā, it īpaši pamatojoties uz faktisko katra ražotāja eksportētāja rēķinā iekļauto pārdošanas cenu valstī. Attiecībā uz tiem ražotājiem eksportētājiem, kuri nav ieguvuši SEM statusu sākotnējā izmeklēšanā, no pagaidu regulas preambulas 29.–34. apsvēruma un no galīgās regulas preambulas 13. apsvēruma izriet, ka normālā vērtība tika aprēķināta, pamatojoties uz informāciju, kas saņemta no ražotāja analogā valstī, it īpaši uz cenām, kuras tiek maksātas Argentīnas tirgū, piemērojot Pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktā paredzētās normas.
98

Ņemot vērā iepriekš 97. punktā izdarīto secinājumu, ir jākonstatē, ka šajā gadījumā termiņš, kurš prasītājas gadījumā ir sācies 1998. gada 31. decembrī, pēc četriem gadiem un deviņiem mēnešiem ir ticis pārtraukts ar Komisijas 2003. gada 30. septembra lēmumu piešķirt EKA nosacītu atbrīvojumu. Tādējādi noilguma termiņš šī iemesla dēļ ir atsācies no jauna, proti, no šī lēmuma pieņemšanas, un pēc vienpadsmit mēnešiem un desmit dienām no jauna ticis pārtraukts ar Komisijas 2004. gada 10. septembra lūgumu sniegt informāciju, kas bija adresēts cita starpā Aragonesas. Līdz ar to noilguma termiņš atkal ir atsācies no jauna un turpinājies līdz 2008. gada 11. jūnijam, proti, trīs gadus un deviņus mēnešus, kad tika pieņemts 2008. gada lēmums. Tāpēc, ņemot vērā iepriekš 77. punktā izdarīto secinājumu, saskaņā ar kuru ir jāņem vērā datums, kad Komisija ir nolēmusi uzlikt prasītājai naudas sodu, proti, 2008. gada lēmuma pieņemšanas datums, t.i., 2008. gada 11. jūnijs, šim pēdējam minētajam lēmumam – ciktāl tas ar apstrīdēto lēmumu vēl daļēji bija saglabāts spēkā attiecībā uz tā sekām, proti, naudas soda summu EUR 4231000 apmērā – esot pieņemtam Regulas Nr. 1/2003 25. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētajā piecu gadu noilguma termiņā.
235

Tas, ka Marokas Karaliste nesniedz ANO Statūtu 73. panta e) punktā paredzēto informāciju par Rietumsahāru, var vismaz izraisīt šaubas par to, vai Marokas Karaliste atzīst šīs teritorijas iedzīvotāju interešu primāruma principu un pienākumu cik vien iespējams veicināt viņu labklājību, kā paredzēts šajā noteikumā. Turklāt no lietas materiāliem un, it īpaši, no prasītājas iesniegtā teksta, konkrēti Marokas karaļa 2004. gada 6. novembra runas, izriet, ka Marokas Karaliste uzskata, ka Rietumsahāra ir tās teritorijas daļa.