ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Prettiesiskums – Kaitējums – Cēloņsakarība

(EKL 288. panta 2. daļa)

2. Ārpuslīgumiskā atbildība – Kaitējums

(EKL 288. panta 2. daļa)

Summary

1. Kopienas ārpuslīgumiskās atbildības iestāšanās EKL 288. panta otrās daļas nozīmē ir atkarīga no vairāku nosacījumu īstenošanās, proti, no iestādēm pārmestās rīcības prettiesiskuma, faktisko zaudējumu esamības un cēloņsakarības esamības starp norādīto darbību un norādīto kaitējumu. Tā kā šie trīs nosacījumi par atbildības iestāšanos ir kumulatīvi, tad ar to vien, ka viens no tiem nav īstenojies, pietiek, lai noraidītu prasību par zaudējumu atlīdzību.

Cēloņsakarība EKL 288. panta otrās daļas nozīmē pastāv, ja ir tieša faktiska cēloniska saikne starp attiecīgās iestādes pieļauto kļūdu un norādīto kaitējumu; šīs saiknes pastāvēšana jāpierāda prasītājam. Kopienas atbildība var iestāties tikai par tādu kaitējumu, kas pietiekami tieši ir saistīts ar attiecīgās iestādes prettiesisko rīcību. Lai varētu izslēgt jebkādu Kopienas atbildību, Pirmās instances tiesai it īpaši ir pienākums pārbaudīt, vai grūtības, kas tirgū radušās prasītājam, nav radušās tieši norādītās prettiesiskās rīcības dēļ.

(sal. ar 26., 27. un 37. punktu)

2. Izmaksas, kas lietas dalībniekiem radušās sakarā ar tiesvedību, nevar uzskatīt par tādām, kas veido kaitējumu, kas atšķiras no tiesāšanās izdevumiem. Turklāt, pat ja pirmstiesas procesā ir veikts būtisks juridisks darbs, ar “lietas vešanu” Pirmās instances tiesas reglamenta 91. pantā saprot tikai tiesvedību Pirmās instances tiesā, neskaitot tās pirmstiesas stadiju. Tādēļ atzīt, ka šīs izmaksas ir atlīdzināmas prasībā par zaudējumu atlīdzību, būtu pretrunā ar to izdevumu neatlīdzināmo raksturu, kas ir radušies pirmstiesas procesā.

(sal. ar 69. punktu)
Kaut arī Pirmās instances tiesa ir ierobežojusi katra prasītāja tiesības uz atlīdzību ar, augstākais, piecu gadu ilgu periodu, tā tomēr nosprieda, ka no paša sākuma, tas ir, sākot ar pirmo pieņemšanu darbā, attiecīgās personas bija jāpieņem darbā pagaidu darbinieku līgumu ietvaros, nelikumībai tādējādi turpinoties visā kopuzņēmuma pastāvēšanas periodā. Tādējādi katra prasītāja situācija atlīdzināmā laikposma sākumā nevar tikt pielīdzināta situācijai, kāda būtu pirmās pieņemšanas darbā laikā, bet gan, to aplūkojot, jāņem vērā, ka, viņu pirmo reizi pieņemot darbā līgumdarbinieka statusā, attiecīgā persona būtu bijusi jāpieņem darbā pagaidu darbinieka statusā, kas nozīmē, ka attiecīgi jāņem vērā viņas “karjera” pirms atlīdzināmā laikposma sākuma. Šāda “karjeras atveidošanas” metode noteikti ietver paaugstināšanu amatā, kuru būtu varējis panākt ikviens prasītājs.

Starpspriedumā, ar kuru Pirmās instances tiesa Kopienai piepsprieda atlīdzināt zaudējumus, kas radušies Joint European Torus (JET) kopuzņēmuma darbiniekiem tādēļ, ka viņiem tika piemērots cits, nevis pagaidu darbinieka tiesiskais statuss, tā nosprieda, ka prasītāju zaudējumi rodas no starpības starp darba algu un ar to saistītām priekšrocībām, ko šīs personas saņemtu vai iegūtu, ja strādātu JET kā pagaidu darbinieki, un darba algu un ar to saistītām priekšrocībām, ko viņi faktiski saņēma vai ieguva līgumdarbinieku statusā.

No tā izriet, pirmkārt, ka, nosakot Kopienu neto ienākumus, ko katrs no prasītājiem būtu saņēmis Pirmās instances tiesas noteiktajā atlīdzināmajā laikposmā, ja viņš būtu ticis pieņemts darbā pagaidu darbinieka statusā, jāņem vērā visas priekšrocības, kuras attiecīgajai personai būtu pienākušās, ņemot vērā visus faktus attiecībā uz viņas personisko un profesionālo situāciju, par kuriem tā var iesniegt dokumentārus pierādījumus. Savukārt dienas nauda, kas būtu tikusi izmaksāta saistībā ar komandējumiem, nav ieskaitāma, jo JET tika atlīdzināti visi izdevumi, kamēr dienas nauda bija ļoti maza vai pat netika maksāta nemaz. Otrkārt, nosakot katra prasītāja līgumdarbinieka statusā minētajā atlīdzināmajā laikposmā gūtos valsts ienākumus, jāņem vērā viss atalgojums, ko prasītāji šajā sakarā ir faktiski saņēmuši, tostarp dienas nauda, ko daži no prasītājiem saņēmuši saistībā ar viņu attālumu no JET atrašanās vietas.

(sal. ar 77.–79. punktu)
Pirmkārt, ar šo prasību skartās juridiskās problēmas, tāpat kā prasībās par ierēdņa vai darbinieka statusu, ir jāizskata saskaņā ar civildienesta tiesību normām. Otrkārt, strīda starp Kopienu un tās darbiniekiem jēdziens tiesu praksē tiek plaši interpretēts, pārāk šaura šī jēdziena interpretācija var radīt tiesisku nedrošību, izraisot iespējamajiem prasītājiem neskaidrību par to, kāda veida prasību izvirzīt vai arī piedāvājot viņiem mākslīgu izvēles iespēju. Treškārt un visbeidzot, iestādes, kas ir lietas dalībnieces, nav apstrīdējušas prasītāju izvēlēto procedūru atbilstoši Civildienesta noteikumu 90. un 91. pantam, atzīstot, ka strīda un izdarītā pārkāpuma pamatojums ir atrodams Civildienesta noteikumos.

Civildienesta noteikumu 90. punkta 1. punkts nenosaka nekādus termiņus pieteikuma iesniegšanai. Tomēr gadījumos, kad tiesību normas nesatur atbilstošu regulējumu, saprātīgs termiņš ir jāievēro vienmēr, kad tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības principi atjauj Kopienas iestādēm un fiziskām un juridiskām personām rīkoties bez jebkāda ierobežojuma laikā, līdz ar to, jo īpaši riskējot, ka tiks apdraudēta radītās juridiskās situācijas stabilitāte. Zaudējumu atlīdzības prasību gadījumā, kuru rezultātā Kopienai var rasties finansiālas saistības, saprātīgus termiņus, ceļot prasības par zaudējumu atlīdzību, nepieciešams ievērot ari sabiedrisko līdzekļu aizsardzības intereses, kas jo īpaši izpaužas attiecībā uz prasībām, kas izriet no ārpuslīgumiskās atbildības, Tiesas Statūtu 46. pantā noteiktajā piecu gadu noilguma termiņā.

Termiņa saprātīgums ir jāvērtē, ievērojot katras lietas faktiskos apstākļus un jo īpaši, lietas iznākuma nozīmi ieinteresētajām personām, lietas sarežģītību un lietas dalībnieku uzvedību.

Attiecībā uz personu, kuras strādāja kopuzņēmumā Joint European Torus (JET) un kuras tā rīcībā bija nodevuši trešie uzņēmumi, kam ir līgumsaistības ar JET, prasību par to, ka tās bija jāpieņem darbā kā pagaidu darbinieki saskaņā ar Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību, ir jāatzīst — tā kā salīdzinājums ir jāveic, balstoties uz iepriekš minēto 46. pantu — ka ieinteresētajām personām, ja tās sevi uzskata par prettiesiski diskriminētām, bija saprātīgā termiņā, kas nedrīkst pārsniegt piecus gadus no brīža, kad tās uzzināja par prettiesisko situāciju, par kuru tās sūdzas, jāiesniedz Kopienas institūcijai lūgums par atbilstošu pasākumu veikšanu, lai novērstu šo stāvokli un to izbeigtu.

Lai noteiktu šo brīdi, ir jāievēro, ņemot vērā ieinteresēto personu nodarbinātības pagaidu raksturu, katra atsevišķa uz gadu noslēgta līguma — sākotnēja vai atjaunota — noslēgšana.

(sal. ar 58., 59., 67., 69., 72., 81., 83. punktu)
Ja administrācija uzsāk disciplināro procedūru ar pārmērīgu novēlošanos, tas apdraud tiesiskās drošības principu. Ja no brīža, kad ir notikuši fakti vai rīcība, līdz disciplinārās izmeklēšanas sākumam ir pagājis ilgs laika periods, tad gan administrācijas veiktā to faktu un rīcības novērtēšana, kas var veidot disciplināro pārkāpumu, gan arī ierēdņa aizstāvības tiesību realizēšana var izrādīties īpaši apgrūtināta.

Civildienesta noteikumu 88. panta piektā daļa pastāv divu iemeslu dēļ. No vienas puses, šis pants nodrošina, ka attiecīgā ierēdņa stāvokli neietekmē kriminālprocess, kas pret viņu ir ierosināts, pamatojoties uz faktiem, kuri vienlaicīgi ir viņa institūcijas ietvaros notiekošās disciplinārās procedūras priekšmets. No otras puses, disciplinārās procedūras apturēšana līdz kriminālprocesa beigām dod iespēju šīs disciplinārās procedūras ietvaros ņemt vērā krimināltiesas konstatētos faktus, tiklīdz viņa lēmums kļuvis galīgs. Civildienesta noteikumu 88. panta piektā daļa nosaka principu, ka “disciplinārais process ir atkarīgs no kriminālprocesuālā lēmuma”, ko īpaši attaisno tas, ka valsts krimināltiesām ir lielākas izmeklēšanas pilnvaras nekā iecēlējinstitūcijai. Tātad lietā, kurā vieni un tie paši fakti var veidot noziedzīgā nodarījuma sastāvu un ierēdņa Civildienesta noteikumos ietverto pienākumu pārkāpumu, administrācijai ir saistoši krimināltiesas kriminālprocesa ietvaros konstatētie fakti. Tiklīdz krimināltiesa konstatē lietas faktus, administrācija ir tiesīga veikt to juridisko kvalifikāciju saistībā ar disciplinārā pārkāpuma jēdzienu, tostarp pārbaudot, vai tie veido Civildienesta noteikumos ietverto pienākumu pārkāpumus.

(sal. ar 75. punktu)
278

Kā Pirmās instances tiesa norādījusi spriedumā lietā “Cements” (1389. punkts), kas minēts iepriekš 42. punktā, uzņēmums, kas nedistancējas no tikšanās rezultāta, kurā tas piedalījies, principā “ir pilnībā atbildīgs par dalību aizliegtā vienošanās”. Uzņēmumiem būtu ļoti viegli izvairīties no riska maksāt lielu naudas sodu, ja tie varētu gūt labumu no piedalīšanās nelikumīgā aizliegtā vienošanās, bet vēlāk panākt naudas soda samazināšanu, aizbildinoties ar to, ka tiem bijusi ierobežota loma pārkāpuma īstenošanā, neņemot vērā to, ka viņu uzvedība bija mudinājusi citus uzņēmumus rīkoties tādā veidā, kas kaitēja konkurencei.
239

Par Dalmine argumentu, ka Corus vairs nebija vietējais OCTG standarta cauruļu ražotājs, jo tas iepirka caurules bez vītnēm no citiem Eiropas ražotājiem, no Vallourec dokumentiem izriet, ka to autors Verluka bija daudz optimistiskāks par iespēju panākt, ka Japānas ražotāji ievērotu Noteikumus, ja Corus piekristu iepirkt tikai caurules bez vītnēm, kas ražotas Kopienā, kā tad, ja tas importētu caurules bez vītnēm no citiem kontinentiem. Tādējādi, tā kā Corus nolēma slēgt savu vītņu iegriešanas rūpnīcu Klidesdeilā, ieteiktais risinājums Lielbritānijas tirgus aizsardzībai, proti, Lielbritānijā ražotu cauruļu bez vītnēm pārveidošana par caurulēm ar vītnēm, netika pieņemts, bet tas nenozīmē, ka visi mēģinājumi saglabāt Lielbritānijas tirgus aizsardzību attiecībā uz Japānas ražotājiem tika uzskatīti par neiespējamiem, kā to apgalvo Dalmine.
312

Treškārt, Italgas apgalvojums, ka Komisijai esot bijušas tiesības atkāpties it īpaši no pamatnostādņu par atbalstu nodarbinātībai 22. punktā noteiktajiem kritērijiem attiecībā uz vispārējiem atbrīvojumiem no sociālā nodrošinājuma maksājumiem, kas paredzēti, lai saglabātu nodarbinātību, ministrijas 1994. gada 5. augusta dekrēta 1. pantā, arī ir jānoraida. Lai gan šajās pamatnostādnēs ir atsauce uz nozares atkāpi saskaņā ar EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunktu, prasītāja tikai norāda uz iepriekš minēto Komisijas Lēmumu 95/455, kurā Komisija piešķīra reģionālo atkāpi attiecībā uz Mecodžorno piemērojamiem atbrīvojumiem no sociālā nodrošinājuma maksājumiem no šīs lietas atšķirīgos apstākļos, kā arī Komisija to norāda apstrīdētajā lēmumā (75. un 76. apsvērums). Šajā 1995. gada lēmumā (14. apsvērums) Komisija konstatēja, ka ministrijas 1994. gada 5. augusta dekrēta 1. pantā paredzētais darbības atbalsts reģionos, izņemot Abruci [Abruzzi] un Molizi [Molise], atbilda visiem nosacījumiem, lai saņemtu reģionālo atkāpi saskaņā ar EKL 87. panta 3. punkta a) apakšpunktu. Attiecībā savukārt uz Abruci un Molizi, kas vairs neatbilda šiem nosacījumiem, Komisija ņēma vērā faktu, ka līdz 1993. gada 31. decembrim uz šiem diviem reģioniem attiecās EKL 87. panta 3. punkta a) apakšpunkta atkāpe. Līdz ar to, lai gan 87. panta 3. punkta c) apakšpunkts neattiecas uz darbības atbalstu, bija piemēroti un saderīgi ar kopējo tirgu, negrozot tirdzniecības nosacījumus kopējām interesēm pretējā apjomā, atļaut šo atbalstu kopā ar pakāpeniskas izbeigšanas plānu kā īslaicīgus papildu pasākumus, lai veicinātu reģiona uzņēmumu pielāgošanos mazāk labvēlīgai EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunktā paredzētai shēmai. Lēmumā 94/455 (15. apsvērums) Komisija pamatoja šo atkāpi no 1988. gada 12. augusta paziņojumā noteiktajiem kritērijiem ar “vispārēju principu par situāciju, kas nav līdzīgas situācijai reģionos, kas var saņemt atkāpi [EKL 87.] panta 3. punkta c) apakšpunkta ietvaros, objektīvu īpatnību”.
Keywords

Summary



Keywords

1. Valstu piešķirtie atbalsti – Nelikumīga atbalsta atgūšana – Nepareizi izmantots atbalsts – Nepareiza izmantošana, par ko zinājusi Komisija – Atgūšana no atbalsta saņēmēja – Izslēgšana

(EKL 88. panta 2. punkts)

2. Valstu piešķirtie atbalsti – Nelikumīga atbalsta atgūšana – Piemērošanas joma – Atbalsts, kas piešķirts uzņēmumu grupai, kura praktizē aktīvu savstarpēju nodošanu – Atbalsta atgūšana no grupas uzņēmuma, kas nav atbalsta saņēmējs un kas nav guvis nekādu labumu no aktīvu nodošanas – Izslēgšana

(EKL 88. panta 2. punkts)

3. Valstu piešķirtie atbalsti – Nelikumīga atbalsta atgūšana – Atbalsta atgūšana no uzņēmuma, kas nav atbalsta saņēmējs, bet kas ir iegādājies atbalsta saņēmēja aktīvus un turpina tā darbību – Nosacījums – Lēmuma par atbalsta atgūšanu apiešana – Konkrētā gadījuma vērtējums

(EKL 88. panta 2. punkts)

Summary

1. Komisijai nav tiesību prasīt nelikumīga valsts atbalsta atgūšanu no tā saņēmēja uzņēmuma, ja lēmuma šajā sakarā pieņemšanas brīdī tā zināja, vai tai vajadzēja zināt, ka atbalsts nav radījis priekšrocības šim uzņēmumam.

Šādos apstākļos lēmums, kas ietver rīkojumu par atbalsta atgūšanu no atbalsta saņēmēja uzņēmuma, neatbilst principiem, kas reglamentē nelikumīgu valsts atbalstu atgūšanu, ja vismaz lēmuma pieņemšanas brīdī Komisijas rīcībā bija vairākas derīgas un atbilstošas norādes, kas liecināja, ka šis uzņēmums faktiski neguva priekšrocības no atbalsta ievērojamas daļas tā nepareizas izmantošanas dēļ, un ja šīs norādes tikai aptuveni ļāva noteikt apmēru, kādā atbalsts izmantots nepareizi. Lai pamatotu savu lēmumu, Komisija nevar atsaukties uz to, ka attiecīgā dalībvalsts nav sniegusi tai precīzas norādes par atbalsta daļu, kas ir izmantota nepareizi, jo tā nav izmantojusi tās rīcībā esošās pilnvaras pieprasīt šīs ziņas.

(sal. ar 90.–92. punktu)

2. No uzņēmuma, kas pieder saistītu uzņēmumu grupai, kurā pastāvēja aktīvu nodošanas iekšējie mehānismi, un kas nav atbalsta saņēmējs, nevar prasīt atmaksāt nelikumīgu valsts atbalstu tāpēc, ka savas piederības šai grupai dēļ tas faktiski guva priekšrocības no atbalsta, jo nav apstrīdams, ka aktīvu nodošanas mehānismi ir izmantoti, tam tikai kaitējot, nevis tā interesēs.

(sal. ar 83., 93. punktu)

3. Ar to, ka kāds uzņēmums ir iegādājies nelikumīga valsts atbalsta saņēmēja aktīvu daļu un turpina tā darbību, vienmēr nepietiek, lai izdarītu secinājumu, ka darījums ir veikts nolūkā izvairīties no tāda Komisijas lēmuma sekām, kurā ietverts rīkojums par šī atbalsta atgūšanu. Lai noteiktu, vai faktiski ir veikta izvairīšanās, ir jāņem vērā tādi apstākļi kā minētās iegādes nosacījumi, tostarp, faktiski samaksātā cena, atsevišķu aktīvu saglabāšana atbalsta saņēmēja īpašumā un darījuma saimnieciskā loģika.

(sal. ar 95.–111. punktu)
180

Attiecībā uz trešo pamatu, kas attiecas uz acīmredzamām kļūdām vērtējumā un nepareizu saturu, daļa no izvirzītajiem iebildumiem ir jau noraidīti ar Pirmās instances tiesas spriedumu un nav iekļauti apelācijas sūdzībā Tiesai. Tas it īpaši attiecas uz iebildumiem par reklāmu Radio France, uz atmuitošanas procedūru SFMI-Chronopost sūtījumiem un uz pastmarku tiesībām (iepriekš minētā Pirmās instances tiesas sprieduma 95.-124. punkts). Attiecībā uz pārējiem argumentiem no Pirmās instances tiesas sprieduma 92. un 93. punkta un no prasītāju iesniegtajiem dokumentiem izriet, ka tie sakrīt ar šajā spriedumā jau pārbaudītajiem pamatiem. Tas skaidri izriet no prasītāju rakstveida apsvērumiem (84. punkts). Šī atcelšanas pamata vienīgais, vēl neaplūkotais iebildums attiecas uz norādītajām SFMI-Chronopost priekšrocībām no tā, ka La Poste netiek piemērots pievienotās vērtības nodoklis (PVN) un ka tas maksā samazinātu algas nodokli.
45

Atbildētājas iestādes neapstrīd, ka prasītāji ir daļa no tiem ražotājiem, kuriem principā iepriekš šī sprieduma 9. punktā minētā sprieduma lietā Mulder II rezultātā ir tiesības uz atlīdzību par zaudējumiem, kas rodas no to īslaicīgas izslēgšanas no piena ražošanas. Tomēr tās uzskata, ka no iepriekš šī sprieduma 42. punktā minētā Pirmās instances tiesas sprieduma lietā Steffens/Padome un Komisija, iepriekš šī sprieduma 24. punktā minētā sprieduma lietā Rudolph/Padome un Komisija un 2002. gada 7. februāra sprieduma lietā T-201/94 Kustermann/Padome un Komisija (Recueil, II-415. lpp.) izriet, ka prasītāju tiesībām uz zaudējumu atlīdzību ir pilnībā iestājies noilgums. Tādējādi šīs prasības nav pieņemamas.
Keywords

Summary



Keywords

Ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Iestāžu prettiesiska rīcība

(EKL 288. panta otrā daļa; Padomes Regulas Nr. 857/84 un Nr. 2187/93)

Summary

Kopienas atbildība attiecībā uz piena ražotājiem, kuri ir uzņēmušies nepārdošanas saistības, iestājas attiecībā uz katru ražotāju, kas ir cietis zaudējumus tā fakta dēļ, ka tam pienu tika liegts piegādāt, piemērojot Regulu Nr. 857/84, ar ko nosaka vispārīgus noteikumus Regulas Nr. 804/68 5.c pantā norādīto atskaitījumu piemērošanai piena un piena produktu nozarē. Šāda atbildība ir balstīta uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu. Tomēr uz šo principu var atsaukties attiecībā pret Kopienas tiesisko regulējumu tikai tiktāl, ciktāl pati Kopiena iepriekš ir izveidojusi situāciju, kas varētu radīt tiesisko paļāvību.

Līdz ar to ražotāji, kuru saistību termiņš beidzās 1983. gadā, savu prasību par zaudējumu atlīdzību prasību var pamatoti balstīt uz šī principa pārkāpumu tikai tad, ja viņi pierāda, ka iemesli, kādēļ viņi references gada laikā nav atsākuši piena ražošanu, ir saistīti ar faktu, ka viņi bija pārtraukuši ražošanu uz zināmu laiku un ka šādas ražošanas organizatorisku apsvērumu dēļ viņi to nevarēja atsākt nekavējoties. No tā izriet, ka šiem ražotājiem ir jāpierāda, ka tie ir skaidri izteikuši savu nodomu atsākt piena ražošanu pēc nepārdošanas saistību beigām.

Šajā sakarā fakts par vēlāk saņemtu pagaidu references daudzumu, kas pēc tam pārvērties par galīgu references daudzumu, pats par sevi nepierāda, ka ražotājam pēc nepārdošanas saistību termiņa beigām bija nodoms atsākt piena ražošanu.

Tāpat fakts, ka ražotājs bija saņēmis zaudējumu atlīdzības piedāvājumu, piemērojot Regulu Nr. 2187/93, ar ko paredz piedāvāt kompensāciju dažiem piena un piena produktu ražotājiem, kuru saimnieciskā darbība uz laiku ir ierobežota, nevar būt pierādījums, ka izpildīti nosacījumi, kas ir vajadzīgi, lai iestātos Kopienas atbildība par izvirzīto kaitējumu.

(sal. ar 103., 104., 107., 108., 119. un 124. punktu)
1)

Ar nosacījumu, ka katrā brīdī pilnībā tiek ievērotas LESD 218. panta 2., 6. un 8. punktā paredzētās prasības, Līgumos Eiropas Savienības Padomei, rīkojoties atbilstoši tās Reglamentam, nav aizliegts, pirms tā pieņem lēmumu par to, ka Eiropas Savienība noslēdz Eiropas Padomes Konvenciju par vardarbības pret sievietēm un vardarbības ģimenē novēršanu un apkarošanu (Stambulas konvencija), sagaidīt dalībvalstu “savstarpēju vienošanos” par to, lai dalībvalstīm šī konvencija būtu saistoša jomās, kas ir to kompetencē. Turpretim Līgumos tai ir aizliegts šajā pantā paredzētajai noslēgšanas procedūrai pievienot papildu posmu, pakļaujot lēmuma par minētās konvencijas noslēgšanu pieņemšanu nosacījumam, ka iepriekš tiek konstatēta šāda “savstarpēja vienošanās”.
Tiesas (plēnums) 2019. gada 30. aprīļa atzinums — Beļģijas Karaliste

(Atzinums 1/17) OV C 369, 30.10.2017.

(Atzinums, kas sniegts saskaņā ar LESD 218. panta 11. punktu - Visaptverošs ekonomikas un tirdzniecības nolīgums (CETA) starp Kanādu, no vienas puses, un Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm, no otras puses - Ieguldītāju un valstu strīdu izšķiršana (ISDS) - Šķīrējtiesas un apelācijas tiesas izveide - Saderība ar Savienības primārajām tiesībām - Savienības tiesību sistēmas autonomijas ievērošanas prasība - Sabiedrības interešu aizsardzības līmenis, kuru atbilstoši Savienības konstitucionālajam ietvaram ir noteikušas tās iestādes - Vienlīdzīga attieksme pret Kanādas ieguldītājiem un Savienības ieguldītājiem - Eiropas Savienības Pamattiesību harta - 20. pants - Piekļuve minētajām tiesām un to neatkarība - Hartas 47. pants - Finansiālā pieejamība - Apņemšanās to nodrošināt fiziskajām personām un maziem un vidējiem uzņēmumiem - Neatkarības prasības ārējais un iekšējais aspekts - Locekļu iecelšana amatā, atalgojums un ētikas noteikumi - CETA Apvienotās komitejas loma - Šīs komitejas noteikta saistoša CETA interpretācija)

(2019/C 220/02)

Tiesvedības valoda — visas ES oficiālās valodas

Lūguma iesniedzēja

Beļģijas Karaliste (pārstāvji: C. Pochet, L. Van den Broeck, M. Jacobs un J.-C. Halleux)

Rezolutīvā daļa

Briselē 2016. gada 30. oktobrī parakstītā Visaptverošā ekonomikas un tirdzniecības nolīguma starp Kanādu, no vienas puses, un Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm, no otras puses, astotās nodaļas F iedaļa ir saderīga ar Eiropas Savienības primārajām tiesībām.
C 398/10

Tiesas (sestā palāta) 2022. gada 1. septembra rīkojums (Supremo Tribunal Administrativo – (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Pharol, SGPS, SA/Autoridade Tributária e Aduaneira

(Lieta C-67/22) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - LESD 63. un 65. pants - Kapitāla brīva aprite - Juridisko personu ienākuma nodoklis - Dividendes, kas saņemtas no sabiedrības, kura reģistrēta saņemošās sabiedrības dalībvalstī - Dividendes, kas saņemtas no trešā valstī reģistrētas sabiedrības - Valsts tiesiskais regulējums par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu - Atšķirīga attieksme - Ierobežojums - Pamatojums - Nodokļu kontroles efektivitāte - Līgumiska pienākuma sniegt nodokļu informāciju neesamība)

(2022/C 398/11)

Tiesvedības valoda – portugāļu

Iesniedzējtiesa

Supremo Tribunal Administrativo

Pamatlietas puses

Kasācijas sūdzības iesniedzēja: Pharol, SGPS, SA

Otra puse kasācijas tiesvedībā: Autoridade Tributária e Aduaneira

Rezolutīvā daļa

LESD 63. un 65. pants ir interpretējami tādējādi, ka tie pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kura mērķis ir nodokļu divkāršu ekonomisko uzlikšanu dividendēm novēršana, un atbilstoši kuram attiecīgajā dalībvalstī rezidējoša sabiedrība no saviem ar nodokli apliekamajiem ienākumiem var atskaitīt dividendes, ko tai ir izmaksājusi cita attiecīgajā dalībvalstī rezidējoša sabiedrība, bet nevar atskaitīt dividendes, ko izmaksājusi kādā trešajā valstī reģistrēta sabiedrība, jo to ar nodokļu uzlikšanas dalībvalsti nesaista nekāds līgumisks pienākums sniegt nodokļu informāciju, ja uz šo atskaitījumu attiecas nosacījums par izmaksājošās sabiedrības apliekamību ar nodokli šajā trešajā valstī, un ka, nepastāvot šīs trešās valsts līgumiskam pienākumam sniegt informāciju, ir neiespējami iegūt šādu informāciju no tās pašas valsts. Dalībvalstij nav pienākuma dot iespēju nodokļa maksātājam pašam sniegt pierādījumus, kas apliecina, ka nepieciešamie nosacījumi šī atskaitījuma saņemšanai ir izpildīti, ja šī līgumiskā pienākuma neesamības dēļ minētā valsts nevar pārbaudīt šo pierādījumu patiesumu.

(1) Iesniegšanas datums: 2.2.2022.
Tiesas priekšsēdētāja 2022. gada 13. septembra rīkojums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Research Consorzio Stabile Scarl, kas rīkojas savā vārdā un kā veidojamās uzņēmumu grupas (Research-Cisa) pārstāvis, C.I.S.A. SpA, kas rīkojas savā vārdā un kā veidojamās uzņēmumu grupas (Research-Cisa) pārstāvis, Debar Costruzioni SpA, kas rīkojas savā vārdā un kā veidojamās uzņēmumu grupas ar Consorzio Stabile COM Scarl, C.N. Costruzioni Generali SpA un Edil.Co. Srl, Invitalia – Agenzia Nazionale per l'Attrazione degli Investimenti e lo Sviluppo di Impresa/Invitalia – Agenzia Nazionale per l'Attrazione degli Investimenti e lo Sviluppo di Impresa pārstāvis, Debar Costruzioni SpA, kas rīkojas savā vārdā un kā veidojamās uzņēmumu grupas ar Consorzio Stabile COM Scarl, C.N. Costruzioni Generali SpA un Edil.Co. Srl pārstāvis, Research Consorzio Stabile Scarl, kas rīkojas savā vārdā un kā veidojamās uzņēmumu grupas (Research-Cisa) pārstāvis, C.I.S.A. SpA, kas rīkojas savā vārdā un kā veidojamās uzņēmumu grupas (Research-Cisa) pārstāvis, piedaloties: Invitalia – Agenzia Nazionale per l’Attrazione degli Investimenti e lo Sviluppo di Impresa

(Lieta C-215/22) (1)

(2023/C 15/44)

Tiesvedības valoda – itāļu

Tiesas priekšsēdētājs ir izdevis rīkojumu izslēgt lietu no reģistra.

(1) OV C 244, 27.6.2022.