2015. gada 11. jūnija spriedumā Baby Dan ( C‑272/14 , nav publicēts, EU:C:2015:388 , 29. – 40. punkts) Tiesa uzskatīja, ka attiecīgās preces īpašības un objektīvās iezīmes ļauj to klasificēt KN pozīcijā 7318 kā “dzelzs vai tērauda skrūves, bultskrūves, uzgriežņus, kokskrūves [..] un tamlīdzīgus izstrādājumus”. Ir jānorāda, ka tikai šīs klasifikācijas KN pozīcijā 7318 dēļ minētā prece ir uzskatāma par “vispārlietojamu detaļu” KN XV sadaļas 2. piezīmes a) punkta izpratnē. No tā izriet, ka attiecīgās preces klasifikācija KN pozīcijā 7318 izslēdz, ka atbilstoši šīs 2. piezīmes a) punktam šī prece tiek klasificēta kā cita produkta “daļa” – šajā gadījumā bērniem paredzētu drošības vārtiņu daļa (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2013. gada 12. decembris, HARK, C‑450/12 , EU:C:2013:824 , 40. punkts).

Otrkārt, kaut arī tā ir taisnība, ka Pamatregulas 5. apsvērumā ir noteikts, ka Antidempinga nolīguma normas “pēc iespējas” ir jāievieš Savienības tiesībās, šī norāde ir jāsaprot tādējādi, ka pat tad, ja Savienības likumdevējs, pieņemot Pamatregulu, bija iecerējis ņemt vērā Antidempinga nolīgumu, tas tomēr nav paudis vēlmi transponēt regulā katru no šīm normām (spriedumi, 2015. gada 16. jūlijs, Komisija/Rusal Armenal, C‑21/14 P , EU:C:2015:494 , 52. punkts, kā arī 2016. gada 4. februāris, C & J Clark International un Puma, C‑659/13 un C‑34/14 , EU:C:2016:74 , 90. punkts).

Proti, pirmkārt, ir jāatgādina, ka, ņemot vērā PTO pilnvarojuma regulas normas, it īpaši tās 1. pantu, kā arī SIP ieteikumus, Padome ir pieņēmusi Īstenošanas regulu Nr. 924/2012, kurā ir apstiprināta sākotnējā izmeklēšanā konstatētais kaitējumu radošais dempings un grozīti noteikti antidempinga maksājumi no datuma, kurā šī regula stājas spēkā. Līdz ar to, ciktāl, ņemot vērā pēc apstrīdētās regulas pieņemtās īstenošanas regulas, proti, Īstenošanas regulas Nr. 924/2012 un Nr. 2016/278, Savienība ir izslēgusi uz apstrīdētās regulas pamata samaksāto antidempinga maksājumu atmaksu, ir jāuzskata, ka tā nekādi nav vēlējusies izpildīt konkrētu saistību, ko tā ir uzņēmusies PTO ietvaros (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2007. gada 27. septembris, Ikea Wholesale, C‑351/04 , EU:C:2007:547 , 35. punkts).

Pamatregulas 4. panta 1. punktā termins “Kopienas ražošanas nozare” ir definēts, attiecībā uz “līdzīgu preču ražotāju kopumu Kopienā” vai “[tiem] ražotāj[iem], kuru kopējais saražoto līdzīgo preču apjoms veido lielāko daļu no šo preču kopējā saražotā apjoma Kopienā, kā teikts 5. panta 4. punktā”. Pēdējā minētajā normā tostarp ir norādīts, ka izmeklēšana netiek uzsākta, ja tie Kopienas ražotāji, kuri nepārprotami atbalsta sūdzību, ražo mazāk nekā 25 % no kopējā saražoto līdzīgo preču apjoma, ko saražojusi Kopienas ražošanas nozare. Šajā ziņā Tiesa jau ir nospriedusi, ka 25 % slieksnis attiecas uz “Kopienas ražošanas nozares saražoto līdzīgo preču kopējo apjomu” un to Kopienas ražotāju procentuālo daļu, kuri atbalsta sūdzību par šo kopējo saražoto apjomu. Ar atsauci uz šo slieksni Pamatregulas 4. panta 1. punktā ir vienkārši precizēts, ka Kopienas ražotāju, kuri atbalsta sūdzību, kopējais saražoto preču apjoms, kas nepārsniedz 25 % no Kopienas ražošanas nozares saražotā līdzīgo preču kopējā apjoma, katrā ziņā nevar tikt uzskatīts par pietiekami reprezentatīvu attiecībā uz Kopienas saražoto preču apjomu. No tā izriet, ka Kopienas ražošanas nozares definīcija Pamatregulas 4. panta 1. punkta izpratnē var tikt attiecināta tikai uz tiem Kopienas ražotājiem, kuri ir atbalstījuši antidempinga izmeklēšanas pamatā esošo sūdzību.

(skat. 78.–81. punktu)