Lieta C‑348/16

Moussa Sacko

pret

Commissione Territoriale per il riconoscimento della protezione internazionale di Milano

(Tribunale di Milano lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Patvēruma politika – Direktīva 2013/32/ES – 12., 14., 31. un 46. pants – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – 47. pants – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā – Prasība par lēmumu, ar kuru ir noraidīts starptautiskās aizsardzības pieteikums – Tiesas iespēja pieņemt nolēmumu, neuzklausot pieteikuma iesniedzēju

Kopsavilkums – Tiesas (otrā palāta) 2017. gada 26. jūlija spriedums

Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Patvēruma politika – Procedūras starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai – Direktīva 2013/32 – Pieteikuma iesniedzējiem sniegtās garantijas – Prasība par lēmumu, ar kuru ir noraidīts starptautiskās aizsardzības pieteikums – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību – Pieteikuma iesniedzēja neuzklausīšana šīs pārsūdzības ietvaros – Pieļaujamība – Nosacījumi

(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32 12., 14., 31. un 46. pants)

Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Direktīva 2013/32/ES par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai, it īpaši tās 12., 14., 31. un 46. pants, tos skatot Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta gaismā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tā neaizliedz to, ka valsts tiesa, kura izskata prasību par tādu lēmumu, ar kuru ir noraidīts acīmredzami nepamatots starptautiskās aizsardzības pieteikums, noraida šo prasību, neveikdama pieteikuma iesniedzēja uzklausīšanu, ja faktiskie apstākļi nerada pilnīgi nekādas šaubas par šī lēmuma pamatotību, ar nosacījumu, pirmkārt, ka pirmās instances procedūrā pieteikuma iesniedzējam ir bijusi iespēja tikt personiski intervētam par viņa starptautiskās aizsardzības pieteikumu atbilstoši šīs direktīvas 14. pantam un ka ziņojums par šo interviju, ja tā ir notikusi, vai tās protokols ir iekļauts lietas materiālos atbilstoši šīs direktīvas 17. panta 2. punktam, un, otrkārt, ka tiesa, kas izskata prasību, var noteikt šādu uzklausīšanu, ja tā to uzskata par nepieciešamu, lai veiktu šīs pašas direktīvas 46. panta 3. punktā noteikto faktiskā un juridiskā pamatojuma pilnīgu un ex nunc pārbaudi.

Acīmredzami nepamatota pieteikuma Direktīvas 2013/32 32. panta 2. punkta nozīmē gadījumā, par kādu ir runa pamatlietā, tiesas pienākums veikt šīs direktīvas 46. panta 3. punktā noteikto pilnīgo un ex nunc pārbaudi principā ir izpildīts, ja šīs tiesa ņem vērā procesuālos rakstus, kas iesniegti tiesā, kura izskata pārsūdzību, kā arī objektīvos datus, kas ir ietverti administratīvās lietas materiālos, kādi tie ir pēc procedūras pirmajā instancē, tostarp attiecīgā gadījumā – ziņojumu par tās ietvaros veikto personisko interviju vai tās ierakstu.

Savukārt tad, ja tiesa, kas izskata pārsūdzību, uzskata, ka pieteikuma iesniedzēja uzklausīšana ir nepieciešama, lai varētu veikt prasīto pilnīgo un ex nunc pārbaudi, šāda uzklausīšana, ko nosaka šī tiesa, ir formalitāte, no kuras nevar atteikties Direktīvas 2013/32 preambulas 20. apsvērumā minēto ātras izskatīšanas apsvērumu dēļ.

Turklāt, lai gan Direktīvas 2013/32 46. pantā tiesai, kas izskata prasību par lēmumu, ar kuru ir noraidīts starptautiskās aizsardzības pieteikums, nav uzlikts pienākums uzklausīt pieteikuma iesniedzēju jebkuros apstākļos, tajā tomēr valsts likumdevējam nav atļauts liegt šai tiesai noteikt uzklausīšanu tad, ja, tā kā tā uzskata, ka pirmās instances procedūras laikā notikušajā personiskajā intervijā iegūta informācija nav pietiekama, tā, lai veiktu šīs direktīvas 46. panta 3. punktā noteikto pilnīgo un ex nunc pārbaudi, uzskata par nepieciešamu šādu uzklausīšanu organizēt.

(skat. 45., 46., 48. un 49. punktu un rezolutīvo daļu)