44

Šādos apstākļos Spetsializiran nakazatelen sad (Specializētā krimināltiesa, Bulgārija) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai valsts likums ir saderīgs ar dalībvalsts pienākumu paredzēt efektīvu kriminālvajāšanu par muitas amatpersonu izdarītiem noziedzīgiem nodarījumiem, ja tajā paredzēts, ka kriminālprocess – kas uzsākts pret muitas amatpersonām par līdzdalību noziedzīgā organizētā grupā nolūkā izdarīt noziedzīgus nodarījumus, kuri atzīstami par korupciju amata pienākumu izpildes laikā (naudas saņemšana par muitas apskates neveikšanu), kā arī par konkrētiem kukuļņemšanas gadījumiem un saņemtu kukuļu slēpšanu, – tiek izbeigts, tiesai pēc būtības neizvērtējot izvirzītās apsūdzības, ja pastāv turpmāk minētie nosacījumi: a) pēc apsūdzības celšanas ir pagājuši divi gadi; b) [apsūdzētais] ir iesniedzis lūgumu par pirmstiesas [kriminālprocesa] izbeigšanu; c) tiesa ir noteikusi prokuroram triju mēnešu termiņu pirmstiesas kriminālprocesa pabeigšanai; d) šajā termiņā prokurors ir pieļāvis “būtiskus procedūras noteikumu pārkāpumus” (proti, nepienācīga iepazīstināšana ar precizētu apsūdzību, neiepazīstināšana ar izmeklēšanas materiāliem un pretrunīgs lēmums par krimināllietas nodošanu tiesai); e) tiesa prokuroram ir noteikusi jaunu viena mēneša termiņu šo “būtisku procedūras noteikumu pārkāpumu” novēršanai; f) šajā termiņā prokurors nav novērsis šos “būtiskos procedūras noteikumu pārkāpumus” – turklāt par šo pārkāpumu izdarīšanu pirmajā triju mēnešu termiņā un to nenovēršanu otrajā viena mēneša termiņā ir atbildīgs gan prokurors (nav novērstas pretrunas lēmumā par krimināllietas nodošanu tiesai un šo termiņu laikā ilgstoši nav veiktas reālas darbības), gan aizstāvība (neraugoties uz lūgumu, nav nodrošināta sadarbība, lai apsūdzētos iepazīstinātu ar apsūdzību un izmeklēšanas materiāliem, proti, hospitalizācijas dēļ un attiecībā uz advokātiem – citu profesionālo pienākumu dēļ), un g) apsūdzētajam ir radušās subjektīvas tiesības lūgt izbeigt kriminālprocesu, jo paredzētajos termiņos nav novērsti “būtiski procedūras noteikumu pārkāpumi”? 2) Ja uz [pirmo] jautājumu tiek sniegta noliedzoša atbilde – kura iepriekš minētā tiesiskā regulējuma daļa valsts tiesai nav jāpiemēro, lai nodrošinātu Savienības tiesību efektīvu piemērošanu: a) kriminālprocesa izbeigšana pēc viena mēneša termiņa beigām, b) iepriekš minēto trūkumu atzīšana par “būtiskiem procedūras noteikumu pārkāpumiem” vai c) pirmā jautājuma g) punktā minēto radušos subjektīvo tiesību aizsardzība, ja pastāv iespēja efektīvi novērst šo pārkāpumu iztiesāšanas laikā? a) Vai lēmumam nepiemērot valsts tiesību normu, kurā paredzēta kriminālprocesa izbeigšana, ir jābūt atkarīgam no tā, vai: i) prokuroram “būtisku procedūras noteikumu pārkāpumu” novēršanai tiek piešķirts papildu termiņš, kas ir tikpat garš kā termiņš, kurā viņš objektīvi nespēja to izdarīt aizstāvības radīto šķēršļu dēļ? ii) tiesa i) iedaļā minētajā gadījumā konstatē, ka šie šķēršļi ir radušies “tiesību ļaunprātīgas izmantošanas” rezultātā, un iii) ja uz [otrā jautājuma a) punkta i) iedaļu] tiek sniegta noliedzoša atbilde, tiesa konstatē, ka valsts tiesībās joprojām ir sniegtas pietiekamas garantijas pirmstiesas [kriminālprocesa] izbeigšanai saprātīgā termiņā? b) Vai lēmums nepiemērot valsts tiesībās paredzēto iepriekš minēto trūkumu atzīšanu par “būtiskiem procedūras noteikumu pārkāpumiem” ir saderīgs ar Savienības tiesībām, konkrētāk: i) vai ir pietiekami nodrošinātas Direktīvas [2012/13] 6. panta 3. punktā paredzētās tiesības attiecībā uz detalizētas informācijas par apsūdzību sniegšanu aizstāvībai: – ja šī informācija tiek sniegta pēc lēmuma par krimināllietas nodošanu tiesai faktiskās iesniegšanas tiesā, bet pirms tā pārbaudes tiesā un ja agrāk, kad lēmums par krimināllietas nodošanu tiesai vēl nebija iesniegts tiesā, aizstāvībai tika sniegta pilnīga informācija par apsūdzības būtiskajiem elementiem (attiecas uz apsūdzēto M. Hristov)? – ja uz otrā jautājuma b) punkta i) iedaļas pirmo ievilkumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde – ja šī informācija tiek sniegta uzreiz pēc lēmuma par krimināllietas nodošanu tiesai faktiskās iesniegšanas tiesā, bet pirms tiesa ir izvērtējusi lēmumu par krimināllietas nodošanu tiesai un aizstāvībai ir sniegta daļēja informācija par apsūdzības būtiskajiem elementiem agrāk, kad lēmums par krimināllietas nodošanu tiesai vēl nebija iesniegts tiesā, turklāt daļējās informēšanas iemesls ir aizstāvības radītie šķēršļi (attiecas uz N. Kolev un S. Kostadinov)? – ja šajā informācijā ir pretrunas attiecībā uz konkrētu korupciju raksturojošu faktu (proti, vispirms tiek norādīts, ka kukuli nepārprotami ir pieprasījis cits [apsūdzētais], bet M. Hristov ar sejas izteiksmi ir izrādījis savu neapmierinātību, kad muitas pārbaudei pakļautā persona piedāvāja pārāk mazu naudas summu, savukārt pēc tam tiek minēts, ka apsūdzētais M. Hristov mutiski un konkrēti ir prasījis kukuli)? ii) Vai pamatlietā ir pietiekami aizsargātas Direktīvas [2012/13] 7. panta 3. punktā paredzētās tiesības nodrošināt aizstāvībai piekļuvi lietas materiāliem “ne vēlāk kā tad, kad tiesā tiek iesniegti apsūdzības argumenti”, ja aizstāvība varēja piekļūt lietas materiālu lielākajai daļai pirms tam un tai bija dota iespēja iepazīties ar šiem materiāliem, tomēr šķēršļu (slimība, profesionālie pienākumi) dēļ un atsaucoties uz valsts likumu, saskaņā ar kuru aicinājums iepazīties ar lietas materiāliem ir jāizsniedz vismaz trīs dienas iepriekš, tā tomēr šo iespēju neizmantoja? Vai pēc tam, kad šķēršļi ir zuduši un aicinājuma izsniegšanai ir ievērots vismaz trīs dienu termiņš, tai ir jādod otra iespēja? Vai ir jāizvērtē, vai minētie šķēršļi ir radušies objektīvu iemeslu dēļ vai arī tie ir saistīti ar tiesību ļaunprātīgu izmantošanu? iii) Vai Direktīvas [2012/13] 6. panta 3. punktā un 7. panta 3. punktā paredzētajai likumiskajai prasībai “ne vēlāk kā tad, kad tiesā tiek iesniegti apsūdzības argumenti” abās šajās normās ir vienāda nozīme? Kāda ir šīs prasības nozīme – pirms lēmuma par krimināllietas nodošanu tiesai faktiskās iesniegšanas tiesā vai ne vēlāk kā brīdī, kad tiesā tiek iesniegts lēmums par krimināllietas nodošanu tiesai, vai arī pēc tā iesniegšanas tiesā, bet pirms tiesa veic pasākumus šīs apsūdzības izvērtējumam? iv) Vai likumiskajai prasībai sniegt aizstāvībai informāciju par apsūdzību un nodrošināt piekļuvi lietas materiāliem, lai varētu nodrošināt “tiesību uz aizstāvību efektīvu īstenošanu” un “procesa taisnīgu norisi” atbilstoši Direktīvas [2012/13] 6. panta 1. punktam un 7. panta 2. un 3. punktam, abās šajās normās ir vienāda nozīme? Vai šī prasība būtu izpildīta: – ja detalizēta informācija par apsūdzību aizstāvībai tiktu sniegta pēc lēmuma par krimināllietas nodošanu tiesai iesniegšanas tiesā, bet vēl pirms pasākumiem tā izvērtēšanai pēc būtības un tiktu piešķirts pietiekams termiņš aizstāvības sagatavošanai, ja iepriekš informācija par apsūdzību tikusi sniegta nepilnīgi un daļēji; – ja aizstāvība piekļūtu visiem lietas materiāliem pēc lēmuma par krimināllietas nodošanu tiesai iesniegšanas tiesā, bet vēl pirms tiesa veikusi pasākumus tā izvērtēšanai pēc būtības, un tai tiktu piešķirts pietiekams termiņš aizstāvības sagatavošanai, ja aizstāvība pirms tam varēja piekļūt lietas materiālu lielākajai daļai? – ja tiesa veiktu pasākumus, kas aizstāvībai garantētu, ka visiem tās paskaidrojumiem, kas tiktu iesniegti pēc iepazīšanās ar detalizētu apsūdzību un visiem lietas materiāliem, būtu tādi pati iedarbība kā tad, ja šie paskaidrojumi tiktu iesniegti prokuroram pirms lēmuma par krimināllietas nodošanu tiesai iesniegšanas tiesā? v) Vai tiktu garantēta “procesa taisnīga norise” saskaņā ar Direktīvas [2012/13] 6. panta 1. un 4. punktu, kā arī “tiesību uz aizstāvību efektīva īstenošana” saskaņā ar [šīs] direktīvas 6. panta 1. punktu, ja tiesa nolemtu sākt iztiesāšanu par galīgo apsūdzību, kurā ir pretrunas attiecībā uz kukuļa pieprasījuma izteikšanu, tomēr pēc tam prokuroram tiktu dota iespēja novērst šīs pretrunas, kā arī lietas dalībniekiem tiktu ļauts pilnā apjomā izmantot tiesības, kādas tiem būtu bijušas, ja lēmums par krimināllietas nodošanu tiesai būtu iesniegts tiesā bez šādām pretrunām? vi) Vai ir pietiekami aizsargātas Direktīvas [2013/48] 3. panta 1. punktā nostiprinātās tiesības uz advokāta palīdzību, ja pirmstiesas [kriminālprocesa] laikā advokātam ir dota iespēja ierasties, lai saņemtu informāciju par pagaidu apsūdzību un pilnībā piekļūtu visiem lietas materiāliem, bet viņš neieradās profesionālo pienākumu dēļ un atsaucoties uz valsts likumu, kurā paredzēts, ka aicinājums tiek izsniegts vismaz trīs dienas iepriekš? Vai pēc tam, kad šie pienākumi vairs nepastāv, ir jāpiešķir jauns vismaz triju dienu termiņš? Vai ir jāizvērtē, vai [ne]ierašanās iemesls ir pamatots vai arī ir notikusi tiesību ļaunprātīga izmantošana? vii) Vai Direktīvas 2013/48 3. panta 1. punktā nostiprināto tiesību uz advokāta palīdzību pirmstiesas [kriminālprocesā] pārkāpums ietekmētu “tiesību uz aizstāvību praktisku un efektīvu īstenošanu”, ja tiesa pēc tam, kad tai iesniegts lēmums par krimināllietas nodošanu tiesai, nodrošinātu advokātam pilnīgu piekļuvi galīgajai un detalizētajai apsūdzībai un visiem lietas materiāliem un pēc tam veiktu pasākumus, kas advokātam garantētu, ka visiem viņa paskaidrojumiem, kas tiktu iesniegti pēc iepazīšanās ar detalizēto apsūdzību un visiem lietas materiāliem, būtu tādi pati iedarbība kā tad, ja tie tiktu iesniegti prokuroram pirms lēmuma par krimināllietas nodošanu tiesai iesniegšanas tiesā? c) Vai par labu [apsūdzētajam] radušās subjektīvās tiesības prasīt izbeigt kriminālprocesu (iepriekš minētajos apstākļos) ir saderīgas ar Savienības tiesībām, lai gan pastāv iespēja, ka prokurora nenovērstais “būtisks procedūras noteikumu pārkāpums” pilnībā var tikt novērsts ar pasākumiem, ko tiesa veic [kriminālprocesa] iztiesāšanas stadijā, un tādējādi [apsūdzētā] tiesiskā situācija galu galā būtu identiska tai, kāda tā būtu bijusi šā pārkāpuma savlaicīgas novēršanas gadījumā? 3) Vai drīkst piemērot labvēlīgāku valsts tiesisko regulējumu attiecībā uz [apsūdzētā] tiesībām uz lietas izskatīšanu saprātīgā termiņā, tiesībām saņemt informāciju, kā arī tiesībām uz advokāta palīdzību, ja šīs tiesības kopsakarā ar citiem apstākļiem (pirmajā jautājumā aprakstītā procedūra) nozīmētu kriminālprocesa izbeigšanu? 4) Vai Direktīvas [2013/48] 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas atļauj valsts tiesai atstatīt no dalības [kriminālprocesa] iztiesāšanas stadijā tādu advokātu, kas ir pārstāvējis divus [apsūdzētos], viens no kuriem ir liecinājis par faktiem, kas ietekmē otra apsūdzētā intereses, kurš savukārt nav sniedzis nekādas paskaidrojumus? Ja uz šo jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde, vai tiesa garantētu tiesības uz advokāta palīdzību atbilstoši direktīvas [2013/48] 3. panta 1. punktam, ja tā – pēc tam, kad būtu atļāvusi piedalīties [kriminālprocesa] iztiesāšanas stadijā advokātam, kurš vienlaikus ir pārstāvējis divus [apsūdzētos] ar pretējām interesēm, – katram no šiem [apsūdzētajiem] norīkotu jaunus, dažādus aizstāvjus?”