20

Šādos apstākļos Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 3 de Teruel (Tervelas pirmās instances un izmeklēšanas tiesa Nr. 3) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai princips par saistošā rakstura neesamību spēkā neesošiem noteikumiem ([Direktīvas 93/13] 6. pants) ir jāattiecina arī uz turpmākiem līgumiem un juridiskiem darījumiem, kuri ietver šādus noteikumus, kā, piemēram, uz pārjaunojuma līgumu? Vai no tā, ka pilnīga spēkā neesamība nozīmē, ka minētais noteikums līguma ekonomiskās un juridiskās darbības laikā nekad nav pastāvējis, var secināt, ka turpmākie juridiskie darījumi, proti, pārjaunojuma līgums, un to sekas attiecībā uz šādu noteikumu arī izzūd no juridiskās realitātes un ir jāuzskata, ka tie nepastāv un nerada sekas? 2) Vai dokumenti, ar ko groza vai pārstrādā noteikumus, par kuriem nebija atsevišķas apspriešanās un kuri var neizturēt negodīguma neesamības un pārskatāmības pārbaudi, var tikt uzskatīti par līguma vispārīgiem noteikumiem Direktīvas 93/13 3. panta izpratnē, un līdz ar to tos tāpat kā oriģinālos dokumentus, kas tika pārjaunināti vai pielāgoti, skar tie paši spēkā neesamības pamati? 3) Vai pārjaunojuma līgumā iekļautā atteikšanās no prasības celšanas tiesā arī ir jāuzskata par spēkā neesošu, ciktāl līgumos, kurus parakstīja klienti, viņi netika informēti par tajos iekļautu spēkā neesošu noteikumu, ne arī par tiesībām saņemt naudas summu vai finanšu vērtību kā procentu, kas ir samaksāti atbilstoši sākotnēji iekļautajam noteikumam par minimālo procentu likmi, atmaksu? Tādējādi klients paraksta atteikšanos no prasības celšanas tiesā, lai gan banka viņu nav informējusi par to, no kā un cik lielas naudas summas viņš atsakās. 4) Vai, analizējot pārjaunojuma līgumu, ar ko groza aizdevuma līgumu, saskaņā ar Tiesas judikatūru, kā arī Direktīvas 93/13 3. panta 1. punktu un 4. panta 2. punktu, jaunais “noteikums par minimālo procentu likmi, kas ir iekļauts minētajā pārjaunojuma līgumā, ir no jauna uzskatāms par nepārskatāmu, jo banka atkārtoti neievēro Tribunal Supremo (Augstākā tiesa [..]) 2013. gada 9. maija spriedumā noteiktos pārskatāmības kritērijus un neinformē klientu par patiesām finanšu izmaksām, kuras rodas, piemērojot šo aizdevuma līgumā iekļauto noteikumu, tādējādi, ka viņš var uzzināt procentu likmi (un attiecīgo maksājuma summu), kas viņam būtu bijusi jāmaksā, piemērojot jauno noteikumu par minimālo procentu likmi, kā arī procentu likmi (un attiecīgo maksājuma summu), kas viņam būtu jāmaksā, ja netiktu piemērots noteikums par minimālo procentu likmi un ja procentu likme būtu tā, kas ir noteikta hipotekārā aizdevuma līgumā, nepiemērojot minimālo procentu likmi? Proti, vai, liekot parakstīt dokumentu, kas ir nosaukts par “pārjaunojuma dokumentu”, attiecībā uz noteikumiem par minimālo procentu likmi, finanšu iestādei ir jāiztur Direktīvas 93/13 3. panta 1. punktā un 4. panta 2. punktā paredzētās pārskatāmības pārbaudes un jāinformē patērētājs par to, cik liels ir viņam nodarītais kaitējums, piemērojot noteikumus par minimālo procentu likmi, kā arī par procentu likmi, kas tiktu piemērota, ja šādi noteikumi nepastāvētu, un, ja tā nav to izdarījusi, vai arī šie dokumenti ir spēkā neesoši? 5) Vai noteikumu kopumu par prasību celšanu tiesā, kas ir iekļauts pārjaunojuma līguma, ar ko groza aizdevuma līgumu, vispārīgajos noteikumos, var uzskatīt par negodīgiem noteikumiem to satura dēļ Direktīvas 93/13 3. panta 1. punkta izpratnē, skatot to kopsakarā ar pielikumu, kurā uzskaitīti negodīgi noteikumi, un konkrēti ar [šī pielikuma] 1. punkta q) apakšpunktu [..], jo tie ierobežo patērētāja tiesības īstenot tiesības, kas var rasties vai atklāties pēc līguma parakstīšanas, kā tas bija gadījumā, kad radās iespēja pieprasīt atmaksāt visus samaksātos procentus (saskaņā ar Tiesas 2016. gada 21. decembra spriedumu [..])?”