11.

Tiesa vairākas reizes ir izskatījusi Dzīvotņu direktīvas 6. pantu. Pavisam nesen tā savu judikatūru apkopoja lietā Sweetman u.c. ( 4 ). Šeit var būt noderīgi izklāstīt šī sprieduma būtiskos punktus: “28. Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punktā ir paredzēta novērtēšanas procedūra, lai ar iepriekšējas pārbaudes palīdzību nodrošinātu, ka atļauja īstenot plānu vai projektu, kas nav tieši saistīts ar konkrēto teritoriju vai nav vajadzīgs tās apsaimniekošanai, bet kas var to būtiski ietekmēt, var tikt izsniegta tikai tad, ja netiks izjaukta attiecīgās teritorijas viengabalainība (iepriekš minētais spriedums lietā Waddenvereniging un Vogelbeschermingsvereniging [ ( 5 ) ], 34. punkts, kā arī 2012. gada 16. februāra spriedums lietā C‑182/10 Solvay u.c., 66. punkts). 29. Minētajā noteikumā tādējādi ir paredzēti divi posmi. Pirmajā posmā, kurš minēts šā paša noteikuma pirmajā teikumā, ir paredzēts pienākums dalībvalstīm veikt atbilstošu plāna vai projekta ietekmes uz aizsargātu teritoriju novērtējumu, ja pastāv iespējamība, ka šis plāns vai projekts šo teritoriju var būtiski ietekmēt (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Waddenvereniging un Vogelbeschermingsvereniging, 41. un 43. punkts). 30. Ja šajā ziņā plāns vai projekts, kas nav tieši saistīts ar konkrēto teritoriju vai nav vajadzīgs tās apsaimniekošanai, varētu ietekmēt šīs teritorijas aizsardzības mērķus, tad tas ir jāuzskata par tādu, kas šo teritoriju būtiski ietekmē. Minētais risks ir izvērtējams, sevišķi ņemot vērā attiecīgās teritorijas īpašās pazīmes un vides apstākļus, kurus šāds plāns vai projekts skar (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Waddenvereniging un Vogelbeschermingsvereniging, 49. punkts). 31. Otrajā posmā, kas minēts Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkta otrajā teikumā un kas notiek pēc minētā atbilstošā novērtējuma, šāds plāns vai projekts saskaņā ar šā panta 4. punkta noteikumiem tiek atļauts ar nosacījumu, ka ar to netiek izjaukta attiecīgās teritorijas viengabalainība. 32. Lai novērtētu izteiciena “tiek izjaukta attiecīgās teritorijas viengabalainība” tvērumu tā vispārīgā kontekstā, šajā ziņā ir jāprecizē, kā savu secinājumu 43. punktā ir norādījusi ģenerāladvokāte, ka Dzīvotņu direktīvas 6. panta noteikumi ir jāinterpretē kā vienots veselums attiecībā uz šajā direktīvā paredzētajiem aizsardzības mērķiem. Tiešām 6. panta 2. un 3. punktā ir paredzēts nodrošināt vienādu dabisko dzīvotņu un sugu dzīvotņu aizsardzības līmeni (šajā ziņā skat. 2011. gada 24. novembra spriedumu lietā C-404/09 Komisija/Spānija, Krājums, I-11853. lpp., 142. punkts), turpretim 6. panta 4. punkts ir vienīgi atkāpe no 6. panta 3. punkta otrā teikuma. 33. Tiesa jau ir nospriedusi, ka Dzīvotņu direktīvas 6. panta 2. punkta noteikumi ļauj ievērot būtisku vides kvalitātes saglabāšanas un aizsardzības mērķi, ieskaitot dabisko dzīvotņu, kā arī savvaļas faunas un floras aizsardzību, un nosaka vispārējas aizsardzības pienākumu, kas sevī ietver izvairīšanos no būtiska pasliktinājuma vai traucējumiem, kas varētu būtiski ietekmēt šīs direktīvas mērķus (2010. gada 14. janvāra spriedums lietā C-226/08 Stadt Papenburg, Krājums, I-131. lpp., 49. punkts un tajā minētā judikatūra). 34. Dzīvotņu direktīvas 6. panta 4. punktā ir paredzēts, ka gadījumā, ja, neņemot vērā negatīvu vērtējumu saskaņā ar minētās direktīvas 6. panta 3. punkta pirmo teikumu, alternatīvu risinājumu neesamības dēļ plāns vai projekts tomēr ir jāīsteno sevišķi svarīgu sabiedrības interešu labā, kas ietver arī sociāla un ekonomiska rakstura intereses, dalībvalstij jāveic visi kompensācijas pasākumi, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu Natura 2000 tīkla kopējās vienotības aizsardzību (skat. 2007. gada 20. septembra spriedumu lietā C-304/05 Komisija/Itālija, Krājums, I-7495. lpp., 81. punkts, kā arī iepriekš minēto spriedumu lietā Solvay u.c., 72. punkts). 35. Šajā ziņā kā atkāpe no Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkta otrajā teikumā noteiktā atļaujas izsniegšanas kritērija šā panta 4. punkts var tikt piemērots tikai pēc tam, kad plāna vai projekta ietekmes ir tikušas analizētas saskaņā ar šā panta 3. punktu (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Solvay u.c., 73. un 74. punkts). 36. No tā izriet, ka Dzīvotņu direktīvas 6. panta 2.–4. punkta noteikumi paredz dalībvalstīm virkni specifisku pienākumu un procedūru, lai nodrošinātu, kā izriet arī no šīs direktīvas 2. panta 2. punkta, dabisko dzīvotņu un it sevišķi īpaši aizsargājamas dabas teritoriju saglabāšanu vai attiecīgā gadījumā atjaunošanu labvēlīgas aizsardzības statusā. [..] 40. Tādējādi Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkta izpratnē plāna vai projekta atļauju var izsniegt tikai ar nosacījumu, ka kompetentās iestādes, noteikušas visus minētā plāna vai projekta aspektus, kuri paši par sevi vai saistībā ar citiem plāniem vai projektiem var ietekmēt attiecīgās teritorijas aizsardzības mērķus, un ņemot vērā visatzītākās zinātnes atziņas šajā jomā, ir pārliecinājušās, ka tam nebūs ilgstošas kaitīgas ietekmes uz attiecīgās teritorijas viengabalainību. Tā tas ir gadījumā, ja no zinātnes viedokļa nepastāv nekādas pamatotas šaubas par šādas ietekmes neesamību (šajā ziņā skat. iepriekš minēto 2011. gada 24. novembra spriedumu lietā Komisija/Spānija, 99. punkts, kā arī iepriekš minēto spriedumu lietā Solvay u.c., 67. punkts). 41. Šajā ziņā ir jānorāda, ka, tā kā iestādei ir jāatsaka iesniegtā plāna vai projekta atļauja, ja pastāv šaubas attiecībā uz kaitīgas ietekmes uz minētās teritorijas viengabalainību neesamību, Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkta otrajā teikumā paredzētais kritērijs, kas ļauj dot piekrišanu, ietver piesardzības principu un ļauj efektīvi novērst minēto plānu vai projektu ietekmi uz aizsargājamo teritoriju viengabalainību. Salīdzinājumā ar aplūkojamo kritēriju mazāk stingrs kritērijs, kas ļautu dot piekrišanu, nevarētu nodrošināt tikpat efektīvu šajā noteikumā minēto teritoriju aizsardzības mērķu īstenošanu (iepriekš minētais spriedums lietā Waddenvereniging un Vogelbeschermingsvereniging, 57. un 58. punkts). [..] 43. Tāpēc valsts kompetentās iestādes nevar atļaut tādu iejaukšanos, kas var ilgstoši apdraudēt tādu attiecīgo teritoriju ekoloģiskās īpatnības, kuru izplatības apgabalā ir prioritārie dabisko dzīvotņu veidi. Tāds it īpaši būtu gadījums, ja iejaukšanās radītu apdraudējumu, ka attiecīgajā teritorijā notiktu esošā prioritārā dabisko dzīvotņu veida izzušana vai daļēja un neatgriezeniska noplicināšanās (attiecībā uz prioritāro sugu izzušanu skat. iepriekš minētos 2010. gada 20. maija spriedumu lietā Komisija/Spānija ( 6 ), 21. punkts, un 2011. gada 24. novembra spriedumu lietā Komisija/Spānija, 163. punkts). 44. Attiecībā uz novērtēšanu, kas veikta saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punktu, ir jāprecizē, ka tā nevar būt nepilnīga un ka tajā ir jābūt ietvertiem pilnīgiem, precīziem un galīgiem konstatējumiem, kas varētu kliedēt jebkuras zinātniski pamatotas šaubas par paredzēto būvdarbu ietekmi uz attiecīgo aizsargājamo teritoriju (šajā ziņā skat. iepriekš minēto 2011. gada 24. novembra spriedumu lietā Komisija/Spānija, 100. punkts un tajā minētā judikatūra). [..] [..] 46. [..] ja pēc attiecīgas plāna vai projekta ietekmes uz teritoriju novērtēšanas, kas veikta, pamatojoties uz Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkta pirmo teikumu, kompetentā valsts iestāde secina, ka šis plāns vai projekts izraisīs pastāvīgu un neatgriezenisku prioritārā dabiskās dzīvotnes veida, kura saglabāšanas mērķis ir pamatots ar attiecīgās teritorijas iekļaušanu Kopienas nozīmes teritoriju sarakstā, pilnīgu vai daļēju zudumu, ir jāuzskata, ka šāds plāns vai projekts izjauks minētās teritorijas viengabalainību. 47. Šādos apstākļos minētais plāns vai projekts nevar tikt atļauts, pamatojoties uz Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punktu. Tomēr tādā situācijā šī iestāde attiecīgā gadījumā varētu piešķirt atļauju saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 6. panta 4. punktu, ja ir izpildīti tajā minētie nosacījumi (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Waddenvereniging un Vogelbeschermingsvereniging, 60. punkts).”