ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2016/343 (2016. gada 9. marts) par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus un tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā (OV 2016, L 65, 1. lpp.), 8. panta 1. punktu, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/48/ES (2013. gada 22. oktobris) par tiesībām uz advokāta palīdzību kriminālprocesā un Eiropas apcietināšanas ordera procesā, par tiesībām uz to, ka pēc brīvības atņemšanas informē trešo personu, un par tiesībām, kamēr atņemta brīvība, sazināties ar trešām personām un konsulārajām iestādēm (OV 2013, L 294, 1. lpp.), 3. panta 1. punktu.
32

Proti, saskaņā ar Direktīvas 85/374 ceturto apsvērumu patērētāju tiesību aizsardzība prasa, lai ikviena persona, kura apliecina sevi kā ražotāju, produktam pievienojot savu nosaukumu, preču zīmi vai citu atšķirtspējīgu apzīmējumu, tiktu saukta pie atbildības tāpat kā patiesais ražotājs. Turklāt gan no šīs direktīvas 5. panta, gan no tās piektā apsvēruma izriet, ka šī personas, kas sevi apliecina kā ražotāju, atbildība ir tāda paša līmeņa kā faktiskā ražotāja atbildība un ka patērētājs var brīvi izvēlēties prasīt pilnīgu kaitējuma atlīdzināšanu no jebkuras no šīm personām, jo viņu atbildība ir solidāra.
20

Runājot par CTPHT klasifikāciju kā vienu no vielām, kas ir toksiskas ūdens videi, RAC savā atzinumā norādīja, kā to savos ECHA iesniegtajos lietas materiālos bija ieteikusi Nīderlandes Karaliste, ka to nevar pamatot ar informāciju, kura izriet no pētījumiem atbilstoši pieejai “Water‑Accommodated Fraction” (“ūdenī uzņemtās daļas pieeja”, turpmāk tekstā – “WAF”). RAC šo apsvērumu pamatoja, norādot, pirmkārt, ka šī informācija ir iegūta bez ultravioletās (UV) apstarošanas, kaut gan atsevišķas CTPHT policiklisko aromātisko ogļūdeņražu (turpmāk tekstā – “PAO”) sastāvdaļas ir fototoksiskas, un, otrkārt, ka attiecīgie pētījumi tika veikti tikai ar vienu iepildīšanu. Kā to savos ECHA iesniegtajos lietas materiālos bija ieteikusi Nīderlandes Karaliste, tā tādējādi uzskatīja, ka šīs vielas klasifikācijai ir jābūt pamatotai ar citādu pieeju, atbilstoši kurai CTPHT tiek uzskatīta par maisījumu. Saskaņā ar šo pieeju sešpadsmit PAO sastāvdaļas, kas ietilpst CTPHT un ko kā prioritāras vielas ir definējusi Environmental Protection Agency (EPA, ASV Vides aizsardzības aģentūra), un par kurām bija pieejami pietiekami ietekmes un iedarbības dati, tika analizētas atsevišķi saskaņā ar to toksicitāti ūdens videi. Piemērojot Regulas Nr. 1272/2008 I pielikuma 4.1.3.5.5. punktā paredzēto metodi, ko veido rezultātu summas noteikšana, kura ir iegūta, attiecinot reizināšanas koeficientus (turpmāk tekstā – “m koeficienti”) uz dažādiem PAO, lai piešķirtu papildu nozīmi ļoti toksiskām CTPHT sastāvdaļām (turpmāk tekstā – “summēšanas metode”), saskaņā ar RAC atzinumu minētā analīze liecināja, ka CTPHT ir jāklasificē kā “akūti toksiska ūdens videi 1. kategorijā” (H400) un “hroniski toksiska ūdens videi 1. kategorijā” (H410).
42

Šajā ziņā Tiesa ir norādījusi, pirmām kārtām, ka Pamatlēmuma 2002/584 8. panta 1. punkta d) un e) apakšpunktā ir paredzēts – Eiropas apcietināšanas orderī ir jāietver informācija par nodarījuma veidu un juridisko kvalifikāciju, kā arī to apstākļu apraksts, kādos ir veikts nodarījums, ieskaitot laiku, vietu un pieprasītās personas piedalīšanās veidu nodarījumā. Šī informācija būtībā atbilst informācijai, kas ir minēta Direktīvas 2012/13 6. pantā (spriedums, 2021. gada 28. janvāris, Spetsializirana prokuratura (Paziņojums par tiesībām), C‑649/19, EU:C:2021:75, 78. punkts); šajā direktīvā, kā izriet no tās 14. apsvēruma, ir noteikti kopējie minimālie standarti, kas jāpiemēro attiecībā uz noziedzīgos nodarījumos aizdomās turētām vai apsūdzētām personām sniedzamo informāciju par to tiesībām un par tām izvirzīto apsūdzību, lai veicinātu dalībvalstu savstarpēju uzticēšanos, un tā ir pieņemta atbilstīgi tiesībām, kas noteiktas Hartā, un it īpaši tās 6. un 47. pantā, balstoties uz ECPAK 5. un 6. pantu Eiropas Cilvēktiesību tiesas interpretācijā.
20

Šajā lietā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka prasības par kompensāciju celšanas vienīgais iemesls bija novēlota izlidošana no izlidošanas vietas pirmajā lidojuma posmā, uz kuru attiecas pamatlietā aplūkojamais gaisa pārvadājuma līgums. Šī vieta atbilst vienai no galvenajām pakalpojumu sniegšanas vietām, kas reglamentēta šajā līgumā un kas līdz ar to nodrošina ciešu saikni, kāda paredzēta Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 1. punktā ietvertajos noteikumos par īpašo jurisdikciju, starp minēto līgumu un tiesu, kuras tiesas apgabalā atrodas šī vieta.
34

Spānijas Karaliste uzskata, ka jēdzieni “trešā [zeme]” un “trešā valsts” ir līdzvērtīgi, kaut arī to juridiskās formalitātes pakāpe ir atšķirīga. Tādējādi no starptautisko tiesību viedokļa jēdzieni “valsts” un “zeme” katrs norādot uz viena un tā paša subjekta atšķirīgu dimensiju un katram no tiem esot sava piemērošanas joma. Termins “zeme” netiekot izmantots, lai norādītu uz subjekta statusu no starptautisko tiesību viedokļa, bet gan uz tā fizisko dimensiju. Abi šie termini atkarībā no konteksta dažkārt varot tikt lietoti savstarpēji aizstājamā veidā.
35

Tā šajā ziņā apgalvo, ka no Tiesas judikatūras – it īpaši 50. punkta 2015. gada 23. aprīļa spriedumā Franzen u.c. (C‑382/13, EU:C:2015:261), kurš ir pasludināts saistībā ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 1408/71 (1971. gada 14. jūnijs) par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Padomes Regulu (EK) Nr. 118/97 (1996. gada 2. decembris) (OV 1997, L 28, 1. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1992/2006 (2006. gada 18. decembris) (OV 2006, L 392, 1. lpp.), kas esot attiecināma uz Regulas Nr. 883/2004 kontekstu, – izriet, ka uz personām, kas savu profesionālo darbību parasti veic kādā dalībvalstī, Regulas Nr. 883/2004 11. panta 3. punkta a) apakšpunkta piemērošanas joma attiecas tikmēr, kamēr tās savu profesionālo darbību nav galīgi vai uz laiku pārtraukušas, un ka tām šie tiesību akti turpina būt piemērojami arī dienās, kurās tās šo darbību faktiski neveic. Tādējādi apstāklis, ka pastāv darba attiecības, šajā ziņā neesot izšķirošs. Līdz ar to iesniedzējtiesa neizslēdz, ka starplaikos starp X un Y, it īpaši X, pagaidu darba aģentūras darba norīkojumiem viņi faktiski savu darbību nodarbinātas personas statusā Nīderlandē nepārtrauc. Tai nav skaidrības par atbilstošajiem elementiem, kas šajā ziņā ir jāņem vērā, it īpaši par termiņu, kuram iestājoties, ir jāuzskata, ka tāda persona kā X vai Y, kam vairs nav darba attiecību, ir pārtraukusi darbību nodarbinātības dalībvalstī.
2

Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp GE Aircraft Engine Services Ltd (turpmāk tekstā – “GEAES”) un Commissioners for His Majesty’s Revenue and Customs (Apvienotās Karalistes Ieņēmumu un muitas dienests; turpmāk tekstā – “nodokļu administrācija”) par nedeklarēta aprēķināmā pievienotās vērtības nodokļa (PVN) maksājuma apmēra precizēšanu attiecībā uz laikposmu no 2013. gada decembra līdz 2017. gada oktobrim saistībā ar tādu iepirkumvaučeru vērtību, kurus GEAES saviem darbiniekiem piešķir tās izveidotā atzinības un apbalvošanas programmā.
59

Otrkārt, nekas lietas materiālos neliecina, ka pamatlietā aplūkotie laulātie vai vismaz laulātā, neraugoties uz pastāvīgas fiziskas klātbūtnes neesamību Spānijas Karalistes teritorijā jau vairākus gadus, būtu nolēmuši noteikt pastāvīgo vai ierasto savu interešu centru šajā dalībvalstī. Pat ja viens no šiem laulātajiem būtu izteicis nodomu nākotnē apmesties uz dzīvi Spānijā, tomēr, kā precizēts šā sprieduma 57. punktā, no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka, neraugoties uz faktisku atšķiršanu no 2018. gada jūlija, neviens no attiecīgajiem laulātajiem pamatlietā nav izceļojis no Togo. Turklāt, kā secinājumu 50. punktā būtībā ir norādījis ģenerāladvokāts, tā kā amata vietas tādās Savienības delegācijās kā Togo brīvprātīgi pieprasījuši ierēdņi un darbinieki, kuri to vēlas, šķiet apšaubāmi, ka šiem laulātajiem pēc viņu faktiskas atšķiršanas faktiski bija nodoms izceļot no Togo, lai pārceltu savu pastāvīgo dzīvesvietu uz Spānijas Karalistes teritoriju.
43

Šajā ziņā no Direktīvas 2009/81 35. panta izriet, ka līgumslēdzējām iestādēm ir iespējami īsā laikā jāinformē kandidāti un pretendenti par pieņemtajiem lēmumiem attiecībā uz līgumslēgšanas tiesību piešķiršanu un ka tad, ja tas tiek pieprasīts, šo informāciju sniedz rakstiski. Konkrēti – ja attiecīgā puse to rakstiski pieprasa, līgumslēdzējas iestādes to informē tostarp par atbilstīgajiem elementiem, kas pamato galvenos līgumslēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras gaitā pieņemtos lēmumus. Līdz ar to, ja līgumslēdzēja iestāde konstatē, ka piedāvājums šķiet nepamatoti lēts, un ja tādējādi tā ar attiecīgo pretendentu veic uz sacīkstes principu balstītas pārrunas, to iznākums ir jāfiksē rakstiski.
31

Jāatgādina, ka atšķirībā no procesuālajām normām, kuras parasti paredzēts piemērot dienā, kad tās stājas spēkā (spriedums, 2021. gada 3. jūnijs, Jumbocarry Trading, C‑39/20, EU:C:2021:435, 28. punkts un tajā minētā judikatūra), lai nodrošinātu tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principu ievērošanu, Savienības materiālās tiesību normas ir jāinterpretē tā, ka tās attiecas uz situācijām, kas radušās pirms to stāšanās spēkā, tikai tad, ja no to formulējuma, mērķiem vai struktūras skaidri izriet, ka tām ir jāpiešķir šāda iedarbība (spriedums, 2021. gada 21. decembris, Skarb Państwa (Mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšanas segums), C‑428/20, EU:C:2021:1043, 33. punkts un tajā minētā judikatūra).
2

Šis lūgums iesniegts tiesvedībā starp DS, no vienas puses, un Porsche Inter Auto GmbH & Co. KG un Volkswagen AG, no otras puses, par prasību atcelt tāda mehāniskā transportlīdzekļa pārdošanas līgumu, kas aprīkots ar programmatūru, kura samazina šī transportlīdzekļa emitēto gāzveida piesārņotāju recirkulāciju tostarp atkarībā no konstatētās temperatūras.
9

Šīs direktīvas 5. pantā “Vienlīdzīgas attieksmes princips” ir noteikts: “1. Darba un nodarbinātības pamata apstākļi pagaidu darba aģentūru darbiniekiem to norīkojuma laikā lietotājuzņēmumā ir vismaz tādi paši kā tie, ko piemērotu, ja tie šajā uzņēmumā darbā būtu pieņemti tieši un veiktu šo pašu darbu. [..] 2. Pēc apspriešanās ar sociālajiem partneriem attiecībā uz darba samaksu dalībvalstis var pieļaut atbrīvojumu no 1. punktā noteiktā principa, ja pagaidu darba aģentūru darbinieki, kam ir pastāvīgs darba līgums ar pagaidu darba aģentūru, turpina saņemt darba samaksu starp norīkojumiem. 3. Pēc apspriešanās ar sociālajiem partneriem dalībvalstis attiecīgā līmenī un atkarībā no dalībvalstu nosacījumiem var pagaidu darba aģentūru darbiniekiem piešķirt iespēju saglabāt vai noslēgt koplīgumus, kuros, ievērojot pagaidu darba aģentūru darbinieku vispārējo aizsardzību, var noteikt pagaidu darba aģentūru darbinieku darba un nodarbinātības apstākļus, kas var atšķirties no 1. punktā noteiktajiem. 4. Ja pagaidu darba aģentūru darbiniekiem ir nodrošināta pietiekama līmeņa aizsardzība, dalībvalstis, kuru tiesību aktos vai nu nav sistēmas koplīgumu pasludināšanai par vispārpiemērojamiem, vai arī tiesību aktos vai praksē nav sistēmas tādu līgumu attiecināšanai uz visiem līdzīgiem uzņēmumiem konkrētā nozarē vai ģeogrāfiskā zonā, pēc apspriešanās ar sociālajiem partneriem valsts līmenī un pamatojoties uz viņu noslēgto līgumu, var ieviest noteikumus attiecībā uz darba un nodarbinātības pamata apstākļiem, atkāpjoties no 1. punktā noteiktā principa. Tādos pasākumos var paredzēt kvalifikācijas periodu vienlīdzīgai attieksmei. [..]”
29. panta 2. punkts

1. Šā panta 2. punkta a) un b) apakšpunktā noteikti dažādi līdzekļi darījuma vērtības pieņemamības noteikšanai. 2. Šā panta 2. punkta a) apakšpunkts nosaka, ka gadījumā, ja pircējs un pārdevējs ir saistīti, pārbauda apstākļus, kādos notikusi pārdošana, un par darījuma vērtību pieņem muitas vērtību ar noteikumu, ka pircēja un pārdevēja savstarpējās attiecības nav ietekmējušas cenu. Pārbaude nav jāizdara visos gadījumos, kad pircējs un pārdevējs ir saistīti. Šādu pārbaudi pieprasa tikai gadījumos, kad ir šaubas par cenas pieņemamību. Ja muitas iestādes neapšauba cenas pieņemamību, to akceptē, nepieprasot deklarētājam sīkākas ziņas. Piemēram, muitas iestādes jau iepriekš ir pārbaudījušas pircēja un pārdevēja savstarpējās attiecības vai tām jau ir sīka informācija par pircēju un pārdevēju, un tās šādas pārbaudes rezultātā vai pēc informācijas saņemšanas ir pārliecinājušās, ka pircēja un pārdevēja savstarpējās attiecības nav ietekmējušas cenu. 3. Ja muitas iestādes nespēj akceptēt darījuma vērtību bez turpmākas izziņas, tām jādod deklarētājam iespēja sniegt šādas sīkākas ziņas, kas var būt vajadzīgas, lai pārbaudītu apstākļus, kādos notikusi pārdošana; šādā situācijā muitas iestādēm jābūt gatavām pārbaudīt attiecīgos darījuma aspektus, ieskaitot to, kā pircējs un pārdevējs veido savas komerciālās attiecības un kā iegūta konkrētā cena, lai noteiktu, vai pircēja un pārdevēja savstarpējās attiecības nav ietekmējušas cenu. Iespēja pierādīt, ka pircējs un pārdevējs neatkarīgi no to saistības saskaņā ar šās regulas 143. panta noteikumiem savstarpēji pērk un pārdod preces tā, it kā viņi nebūtu saistīti, neapšaubāmi apstiprina, ka pircēja un pārdevēja savstarpējās attiecības nav ietekmējušas cenu. Piemēram, fakts, ka cena ir noteikta saskaņā ar attiecīgās nozares cenu veidošanas parasto praksi vai saskaņā ar to, kā pārdevējs nosaka pārdošanas cenas ar viņu nesaistītiem pircējiem, būtu pierādījums, ka pircēja un pārdevēja savstarpējās attiecības nav ietekmējušas cenu. Nākamais piemērs: pierādījums, ka cena ir atbilstoša, lai nodrošinātu visu izmaksu atgūšanu, pieskaitot peļņu, kas raksturo uzņēmuma gūto kopējo peļņu konkrētā laikposmā (piem., gadā), tirgojot tāda paša veida vai tipa preces, būtu apstiprinājums tam, ka cena nav ietekmēta. 4. Šā panta 2. punkta b) apakšpunktā deklarētājam ir paredzēta iespēja pierādīt, ka darījuma vērtība ir ļoti tuva muitas iestāžu iepriekš akceptētajai “pārbaudes” vērtībai un tādēļ ir pieņemama saskaņā ar 29. panta noteikumiem. Ja cena atbilst 2. punkta b) apakšpunktā noteiktām pārbaudes prasībām, 2. punkta a) apakšpunktā norādītā ietekme nav jāpārbauda. Ja muitas iestāžu rīcībā jau ir pietiekama informācija, kas ļauj tām bez turpmākas sīkākas izziņas pārliecināties, ka ir izpildītas prasības vienā no 2. punkta b) apakšpunktā paredzētajām pārbaudēm, tām nav pamata pieprasīt, lai deklarētājs pierāda, ka var izpildīt pārbaudes prasības.
28

Tajā pašā laikā lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniegšanas fakts, tāpat kā apstāklis, ka iesniedzējtiesa neko nav norādījusi šajā sakarā, var tikt izprasts tādējādi, ka attiecīgās valsts tiesību normas iespējamā nesaderība, it īpaši, ņemot vērā no Direktīvas 2004/48 14. panta izrietošos kritērijus, kas atgādināti šī sprieduma 25. un 26. punktā, var izrietēt nevis no pašas šīs tiesību normas formulējuma, bet gan no tās parastās interpretācijas valsts tiesību sistēmā.
41

It īpaši, runājot par prasību sakarā ar atbildību par informāciju, kas sniegta Direktīvas 2003/71 6. pantā paredzētajā vērtspapīru pārdošanas prospektā, kā ģenerāladvokāts to ir norādījis secinājumu 53. punktā, šī rīcība ietilpst to saistību vai prasījumu kategorijā, kuri tiek uzskatīti par izpildītiem visiem nolūkiem, ja noregulējuma brīdī tie nav uzkrājušies un ja tātad uz tiem nevar atsaukties pret kredītiestādi vai ieguldījumu sabiedrību, kas ir pakļauta noregulējuma procedūrai, vai pret iestādi, kas ir to tiesību un pienākumu pārņēmēja, kā tas izriet arī no Direktīvas 2014/59 53. panta 3. punkta paša teksta un netieši – no šīs direktīvas 60. panta 2. punkta pirmās daļas.
43

2021. gada 16. septembra vēstulē Tiesas kanceleja nosūtīja iesniedzējtiesai lūgumu sniegt paskaidrojumus. Atbildot uz šo lūgumu, iesniedzējtiesa norādīja, pirmkārt, attiecībā uz Regulas Nr. 2988/95 3. panta 2. punktā paredzētā termiņa sākumu, ka no CPA 160. panta izriet, ka lēmums par soda uzlikšanu kļūst galīgs (izpildāms) no tā paziņošanas brīža. Otrkārt, attiecībā uz gadījumiem, kad šis termiņš tiek pārtraukts un apturēts, tā apgalvoja, ka “attiecībā uz parādu, kuram ir jāatbilst tiesiskajam regulējumam, kas piemērojams parādiem valstij, kuri nav fiskāla rakstura”, no Portugāles tiesībām izriet, ka “noilguma termiņš tiek pārtraukts un apturēts ar tādiem pašiem nosacījumiem kā noilgums civillietās” un ka “no šajā lietā piemērojamajām civiltiesību normām izriet, ka nav apstākļu šī noilguma termiņa apturēšanai”, vienlaikus apstiprinot, ka “noilguma termiņš tiek pārtraukts ar tiesas pavēsti vai tiesas veiktu jebkāda dokumenta paziņošanu”.
64

Šajā gadījumā no atbildes uz pirmo jautājumu izriet, ka – neskarot pārbaudes, kas jāveic iesniedzējtiesai, – Savienības tiesības pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā ir paredzēts, ka Regulas Nr. 1307/2013 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta iii) punktā un 2. punkta b) apakšpunktā minētais darbību minimums lauksaimniecības zemē, kura tiek dabiski uzturēta noganīšanai vai kultūraugu audzēšanai piemērotā stāvoklī, ir jāveic pašam lauksaimniekam ar paša turētiem dzīvniekiem. Šajā ziņā, kā izriet no šā sprieduma 38. punkta, konkrētajā gadījumā “dzīvnieku turētājs”, kā tas ir definēts Dekrēta Nr. 619/2015 2. panta m) punktā, ir ne tikai persona, kuras kā dzīvnieku īpašnieka vai/un saimniecības īpašnieka valdījumā dzīvnieki ir pastāvīgi, bet arī persona, kuras – kā personas, kam uz visu pieteikuma gadu ir uzticēta dzīvnieku aprūpe, – turējumā šie dzīvnieki ir uz laiku, un dzīvnieki tiek turēti, pamatojoties uz dokumentu, kas ir sagatavots, ievērojot spēkā esošajā tiesiskajā regulējumā paredzētos nosacījumus. Nešķiet, ka šāda definīcija principā izslēgtu no jēdziena “dzīvnieku turētājs” personu, kuras turējumā dzīvnieki, kurus tai bez atlīdzības ir patapinājušas fiziskas personas, kas ir to īpašnieki, un kurai ir pietiekamas pilnvaras rīkoties ar šiem dzīvniekiem, lai veiktu savu lauksaimniecisko darbību. Tā kā šāds konstatējums ietver valsts tiesību interpretāciju, tas vajadzības gadījumā ir jāveic iesniedzējtiesai.
49

Līdz ar to, pat ja iesniedzējtiesa savu otro jautājumu formāli ir uzdevusi tikai par Direktīvas 2008/104 1. panta interpretāciju, šāds apstāklis neliedz Tiesai sniegt valsts tiesai visus Savienības tiesību interpretācijas elementus, kuri tai var būt noderīgi, izspriežot iztiesājamo lietu, neatkarīgi no tā, vai šī tiesa ir vai nav uz tiem atsaukusies savu jautājumu formulējumā. Šajā ziņā Tiesai no visas valsts tiesas iesniegtās informācijas un tostarp no lēmuma par prejudiciālo jautājumu uzdošanu pamatojuma ir tiesības nošķirt tos Savienības tiesību elementus, kuriem ir nepieciešama interpretācija, ņemot vērā strīda pamatlietā priekšmetu (šajā nozīmē un pēc analoģijas skat. spriedumu, 2016. gada 21. jūnijs, New Valmar, C‑15/15, EU:C:2016:464, 29. punkts un tajā minētā judikatūra).
34

Līdz ar to Regulas 2016/679 55. panta 3. punktā ietvertā atsauce uz apstrādes darbībām, kuras īsteno tiesas, “pildot savus uzdevumus”, šīs regulas kontekstā ir jāsaprot tādējādi, ka tā attiecas ne tikai uz personas datu apstrādi, ko tiesas veic konkrētu lietu ietvaros, bet gan kā tāda, kas vispārīgāk attiecas uz visām apstrādes darbībām, ko tiesas veic saistībā ar to tiesas spriešanas darbību, un līdz ar to no uzraudzības iestādes kompetences ir izslēgtas apstrādes darbības, kuru uzraudzība no šīs iestādes puses varētu tiešā vai netiešā veidā ietekmēt tiesas locekļu neatkarību vai to lēmumus.
26

Šajā gadījumā nav strīda par to, ka īpašumtiesību nodošana, kas ir jāveic tirgotājam saskaņā ar pamatlietā aplūkoto līgumu, attiecas nevis uz zemesgabalu, uz kura ir iestādīti koki, bet gan vienīgi uz šiem kokiem. Lai gan šie koki ir iestādīti šajā zemesgabalā, lai tie augtu, no lēmuma par prejudiciāla jautājuma uzdošanu izriet, ka minētā līguma galvenais mērķis ir gūt ienākumus no kokmateriālu pārdošanas, kas iegūti pēc šo koku nociršanas, kuru īpašumtiesības tiek nodotas tikai to individualizācijas brīdī, ko komersants veic līdz to nociršanai un tādējādi iegūto kokmateriālu pārdošanai.
6

Regulas 2016/1036 3. panta “Kaitējuma noteikšana”, kurā būtībā ir pārņemti Regulas Nr. 1225/2009 3. panta noteikumi, 3. un 4. punktā ir paredzēts: “3. Atkarībā no tā, kāds ir importa par dempinga cenām apjoms, spriež, vai ir bijis ievērojams importa par dempinga cenām pieaugums – vai nu absolūtā izteiksmē, vai attiecībā pret ražošanu vai patēriņu Savienībā. Atkarībā no šā importa ietekmes uz cenām spriež, vai imports par dempinga cenām ir piedāvājis ievērojami zemāku cenu, salīdzinājumā ar līdzīga izstrādājuma cenu Savienības ražošanā, vai arī šāda importa rezultātā notiek ievērojama cenu pazemināšanās vai arī tiek ievērojami aizkavēta cenu celšanās, kas pretējā gadījumā būtu notikusi. Viens vai vairāki no šiem faktoriem nevar droši norādīt, kāds lēmums jāpieņem. 4. Ja vienlaicīgi antidempinga izmeklēšanai tiek pakļauts kāda izstrādājuma imports no vairākām valstīm, šāda importa ietekmi vērtē kopumā tikai tad, ja konstatē, ka: a) dempinga starpība, kas noteikta katras valsts importam, pārsniedz 9. panta 3. punktā definēto de minimis apjomu, un katras valsts importa apjoms nav nenozīmīgs; un b) importa ietekmes novērtējums kopumā ir vēlams, ņemot vērā importēto izstrādājumu savstarpējo konkurenci un importēto izstrādājumu un līdzīgu Savienības izstrādājumu konkurenci.”
32

No tā izriet, ka stimuli atteikties no atvaļinājuma atpūtai vai stimuli, ar kuriem tiek nodrošināts, lai darba ņēmēji no tā atteiktos, nav saderīgi ar tiesību uz ikgadējo apmaksāto atvaļinājumu mērķiem, kas it īpaši ir vērsti uz vajadzību garantēt darba ņēmējam iespēju izmantot patiesu atpūtu, lai viņa drošība un veselība tiktu efektīvi aizsargāta. Tādējādi jebkāda darba devēja prakse vai bezdarbība, kas potenciāli var atturēt darba ņēmēju no ikgadējā atvaļinājuma izmantošanas, arī ir pretrunā tiesību uz ikgadējo apmaksāto atvaļinājumu mērķim (spriedums, 2018. gada 6. novembris, Kreuziger, C‑619/16, EU:C:2018:872, 49. punkts un tajā minētā judikatūra).
72

Šajā gadījumā no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka vairāk nekā mēnesi pirms Direktīvas 2012/19 pieņemšanas, proti, 2012. gada 30. maijā, Čehijas likumdevējs Likumā par atkritumiem iekļāva 37.p pantu, kurā ir noteikta lietotāju atbildība par to izmaksu finansēšanu, kas saistītas ar tādu fotoelementu paneļu atkritumu apsaimniekošanu, kuri laisti tirgū ne vēlāk kā 2013. gada 1. janvārī. Šajā kontekstā iesniedzējtiesa it īpaši vēlas noskaidrot, vai var atsaukties uz to, ka Čehijas Republika ir grozījusi savus tiesību aktus par atkritumiem jau pirms Direktīvas 2012/19 pieņemšanas, lai iestātos tās atbildība tādēļ, ka šie valsts tiesību akti ir pretrunā minētajai direktīvai.
47

Šajā gadījumā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu skaidri izriet, ka Okresný súd Bratislava III (Bratislavas III rajona tiesa) uzskata, ka Eiropas apcietināšanas ordera izsniegšanas nosacījumi attiecībā uz vienu no aizdomās turētajiem principā ir izpildīti un ka tai ir nodoms izsniegt šādu Eiropas apcietināšanas orderi, jo esot iespējams, ka šī persona atrodas citā dalībvalstī vai varētu tajā ierasties. Turklāt no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka tas, ka iesniedzējtiesa ir izsniegusi Eiropas apcietināšanas orderi, ir atkarīgs no atbildes, ko Tiesa sniegs uz pirmo prejudiciālo jautājumu.
13

No Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka saskaņā ar šīs pēdējās minētās papildu vienošanās 4.5. punktu “aizņēmējs atmaksās aizdevumu tādā pašā valūtā vai summai Šveices frankos ekvivalentā euro valūtā, un šis ekvivalents ir konvertēts no Šveices frankiem un aprēķināts maksājuma veikšanas dienā pēc attiecīgās valūtas maiņas likmes, kas izriet no valūtu starpbanku tirgus. Minētais kurss būs augstāks par tābrīža cenu, par kādu Banka pārdod Šveices franku un kas ir norādīta Bankas ikdienas valūtu maiņas kursu biļetenā”.