ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3)

Ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši, 3.1. Vai tas nozīmē, ka dalībvalstis var pilnīgi brīvi noteikt kritērijus un mehānismus, atbilstoši kuriem jānosaka ierīces, par kurām jāmaksā taisnīga atlīdzība par pavairošanu personiskām vajadzībām, kā arī tās summas, vai arī šai brīvībai ir kādi ierobežojumi, un, ja ir, kādi ir šie ierobežojumi? 3.2. Vai tas nozīmē, ka dalībvalstīm ir tiesības ļaut trešām privātpersonām iekasēt [atlīdzību] par darbiem, kurus to autori ir ar licencēm brīvprātīgi bez atlīdzības nodevuši sabiedrībai, vai arī šīm tiesībām ir kādi ierobežojumi, un, ja ir, kādi ir šie ierobežojumi? 3.3 Vai tas nozīmē, ka dalībvalstīm ir tiesības ļaut trešām privātpersonām iekasēt [atlīdzību] no lietotājiem saistībā ar to, ka tie pilda kādu vispārpiemērojamu un saistošu tiesību normu, vai arī šīm tiesībām ir kādi ierobežojumi, un, ja ir, kādi ir šie ierobežojumi?
1)

Par Muitas kodeksa (1) 220. panta 2. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu Pirmais apelācijas sūdzības pamats: Pirmās instances tiesa, piemērojot Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunktu, neesot ņēmusi vērā interpretāciju, kuru šim pantam ir sniegusi Tiesa 2006. gada 9. marta spriedumā (2), it īpaši attiecībā uz pierādījumu sniegšanu par to, ka izziņas ir nepareizas tādēļ, ka nepareizus datus ir sniedzis eksportētājs; saskaņā ar minēto spriedumu muitas iestādēm, kuras vēlas veikt vēlāku iegrāmatošanu, esot ne vien pierādīšanas pienākums, bet pierādījumi esot jāsniedz ar objektīvu oriģināldokumentu palīdzību. Tādējādi Pirmās instances tiesa esot pārkāpusi Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunktu un kļūdaini piemērojusi — tātad pārkāpusi — Kopienu tiesības. Tādēļ Tiesai šī kļūda tiesību piemērošanā ir jālabo. Otrais apelācijas sūdzības pamats: Pirmās instances tiesa, pārbaudot tai iesniegtos pierādījumus, esot vadījusies saskaņā ar visos aspektos nepareizu nostāju, jo attiecīgais pierādījums neesot pietiekams Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunkta prasību izpildei, kā to interpretējusi un paskaidrojusi Tiesa 2006. gada 9. marta spriedumā (3). Tādējādi Pirmās instances tiesa iesniegtos pierādījumus ir kļūdaini kvalificējusi, tādā veidā pārkāpjot Kopienu tiesības (4). Turklāt Pirmās instances tiesa, pārbaudot pierādījumus esot pieņēmusi nekonsekventu un neviennozīmīgu lēmumu, jo, no vienas puses, tā iesniegtos pierādījumus ir uzskatījusi par pietiekamiem, lai būtu izpildīts Komisijas pienākums pierādīt, ka izziņas ir nepareizas tādēļ, ka nepareizus datus ir sniedzis eksportētājs, bet, no otras puses, pēc tās pašas metodes uzskatījusi to par nepietiekamu, lai pierādītu apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvoto, ka Taizemes muitas iestādes zināja, vai tām parastā gadījumā bija jāzina, ka precēm nav piemērojams preferenču režīms. Kļūdas, kuras Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi, izvērtējot un pārbaudot kā pierādījumu iesniegtos procesuālos dokumentus, Tiesai ir jāuzskata par pamatojuma neesamību (5)
1)

Vai EKL 56. panta 1. punktā un EKL 58. panta 1. punkta a) apakšpunktā un 3. punktā paredzētajai kapitāla brīvai apritei, efektivitātes principam un effet utile principam ir pretrunā tāds tiesiskais regulējums kā EstG 36. panta 2. daļas 2. punkta 3. apakšpunkts (faktiskajiem apstākļiem piemērojamā redakcijā), saskaņā ar kuru sabiedrību ienākuma nodoklis 3/7 apmērā no bruto dividendēm ir atskaitāms no iedzīvotāju ienākuma nodokļa, ja tās neizriet no pašu kapitāla sadales tai piemērojamā KStG 30. panta 2. daļas 1. punkta izpratnē (faktiskajiem apstākļiem piemērojamā redakcijā), kaut arī kādā Eiropas Kopienas dalībvalstī reģistrētas sabiedrības izmaksātajām dividendēm uzliktais un reāli samaksātais sabiedrību ienākuma nodoklis nav faktiski konstatējams un var būt lielāks?
1)

Vai Padomes Sestās direktīvas 77/388/EEK (1) 28.c panta A daļas a) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka ir jāatsaka piešķirt atbrīvojumu no pievienotās vērtības nodokļa (turpmāk tekstā — “PVN”) precēm, kas piegādātas šīs normas izpratnē, ja piegāde faktiski ir notikusi, bet pamatojoties uz objektīviem apstākļiem ir konstatējams, ka pārdevējs, kurš ir nodokļu maksātājs a) zināja, ka ar šo piegādi viņš piedalās preču apritē, kuras mērķis ir izvairīties no PVN maksāšanas, vai b) ir veicis darbības, kuru mērķis ir slēpt patiesā ieguvēja identitāti, lai viņam vai kādai trešajai personai radītu iespēju izvairīties no PVN maksāšanas?
3)

Vai valsts tiesiskajā regulējumā iepriekš minētā vecuma sasniegšana ir noteikta kā vienīgais kritērijs, lai varētu izbeigt uz nenoteiktu laiku nodibinātas darba attiecības un būtu iespējams tās turpināt, starp to pašu darbinieku un to pašu darba devēju par to pašu amatu izveidojot darba attiecības uz noteiktu laiku? Vai valsts tiesiskajā regulējumā ir noteikts ar to pašu darba devēju nodibinātu darba attiecību pagarinājumu maksimālais ilgums un maksimālais skaits pēc tam, kad uz nenoteiktu laiku noslēgts darba līgums ir pārveidots par uz noteiktu laiku noslēgtu darba līgumu, pēc kura termiņa beigām nav iespējams turpināt darba attiecības starp līgumslēdzējām pusēm?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 180/33

Prasība, kas celta 2009. gada 28. maijā — Eiropas Kopienu Komisija/Kipras Republika

(lieta C-190/09)

2009/C 180/57

Tiesvedības valoda — grieķu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — I. Chatzigiannis, A. Margelis)

Atbildētāja: Kipras Republika

Prasītājas prasījumi:

— atzīt, ka, aizliedzot tādas biodegvielas izplatīšanu un pārdošanu, kura ražota no ģenētiski modificētiem augiem, un pieņemot 2005. gada likuma Nr. 66(I) 6. pantu, iepriekš nepaziņojot par to Eiropas Kopienu Komisijai, Kipras Republika nav izpildījusi EKL 28. pantā un Direktīvas 98/34/EK (1) 8. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

— piespriest Kipras Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Kipras 2005. gada likums Nr. 66(I) “peri Proothisis tis Chrisis Biokafsimon i allon Ananeosimon Kafsimon gia tis Metafores” (par biodegvielas vai citu atjaunojamo veidu degvielas izmantošanas veicināšanu transportā) Kipras tiesībās transponē Direktīvu 2003/30/EK par biodegvielas un citu atjaunojamo veidu degvielas izmantošanas veicināšanu transportā. Tomēr Kipras likuma 6. pantā ir ietverta norma, ar kuru aizliegts izplatīt un pārdot biodegvielu, kura ražota no ģenētiski modificētiem augiem.

Eiropas Savienībā apstiprinātu ģenētiski modificētu augu veidu audzēšana ir likumīga, pamatojoties uz Direktīvu 2001/18/EK un Regulu (EK) Nr. 1829/2003. Tomēr uz pārstrādāto biodegvielu, kura ražota no ģenētiski modificētiem augiem, šie tiesību akti neattiecas un līdz ar to ir jāizvērtē Kipras likuma normas saderība ar EKL 28.–30. pantu.

Attiecībā uz EKL 28.–30. panta pārkāpumu Komisija norāda, ka, pirmkārt, Kipras noteiktais aizliegums nav nepieciešams, lai aizsargātu sabiedrības intereses, un, otrkārt, valsts tiesību normas, kuras absolūti aizliedz kādu preci, ir pretrunā samērīguma principam.

Jautājumā par Direktīvas 98/34/EK pārkāpumu Komisija atzīmē, ka 2005. gada likuma Nr. 66(I) 6. pants ietver tehniskus noteikumus šīs direktīvas 1. panta izpratnē un uz to neattiecas šīs direktīvas 10. panta 1. punkta pirmajā ievilkumā minētā atkāpe. Līdz ar to Kipras iestādēm bija jāpaziņo Komisijai par iepriekš minēto likuma normu. Tā kā Kipras iestādes pieņēma šo normu, par to iepriekš nepaziņojot, tās ir pārkāpušas tām saskaņā ar Direktīvas 98/34/EK 8. panta 1. punktu noteikto pienākumu.

(1) OV L 204, 21.07.1998., 37. lpp.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 129/8

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar Court of Appeal (Apvienotā Karaliste) 2009. gada 13. marta rīkojumu — The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/Weald Leasing Limited

(lieta C-103/09)

2009/C 129/13

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

Court of Appeal

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Atbildētāja: Weald Leasing Limited

Prejudiciālie jautājumi

1. Vai tādos apstākļos, kādi ir šajā lietā, kad uzņēmums, kas lielā mērā nav nodokļu maksātājs, tā vietā, lai aktīvus iegādātos tieši, izveido aktīvu līzinga struktūru, kas iesaista trešo personu kā starpnieku, aktīvu līzinga struktūra vai kāda tās daļa dod pamatu nodokļa priekšrocībai, kas ir pretēja Sestās direktīvas (1) mērķim sprieduma lietā C-255/02 Halifax plc, Leeds Permanent Development Services Ltd, County Wide Property Investments Ltd/CCE (turpmāk tekstā — “Halifax”) 74. punkta izpratnē?

2. Vai, ņemot vērā, ka Sestajā PVN direktīvā ir aplūkots aktīvu līzings, ko veic uzņēmumi, kuriem nodoklis netiek piemērots vai kuri ir daļēji nodokļa maksātāji, un ņemot vērā Tiesas norādi uz “parastām komercdarbībām” sprieduma lietā Halifax 69. un 80. punktā un sprieduma lietā C-162/07 Ampliscientifica 27. punktā, kā arī šādas norādes trūkumu spriedumā lietā C-425/06 Part Service, tā ir ļaunprātīga rīcība, ja to veic uzņēmums, kuram nodoklis netiek piemērots vai kurš ir daļējs nodokļa maksātājs, lai gan tas neiesaistās līzinga darījumos savu parasto komercdarbību ietvaros?

3. Ja atbilde uz 2. jautājumu ir apstiprinoša: a) kāda ir “parastas komercdarbības” nozīme sprieduma lietā Halifax 74. un 75. punkta kontekstā: vai tā ir saistīta ar 74. punktu, 75. punktu vai ar abiem; b) vai norāde uz “parastu komercdarbību” ir norāde uz: 1) darbībām, kurās attiecīgais nodokļa maksātājs parasti iesaistās; 2) darbībām, kurās parastos tirgus apstākļos iesaistās divas vai vairāk puses; 3) darbībām, kuras ir komerciāli dzīvotspējīgas; 4) darbībām, kuras rada komerciālu slogu un riskus, kas parasti ir saistīti ar komerciāliem ieguvumiem; 5) darbībām, kuras nav mākslīgas, jo tām ir komerciāls saturs; 6) kāda cita veida vai kategorijas darbībām?

4. Kāda ir piemērota pārkvalificēšana gadījumā, ja tiek konstatēts, ka aktīvu līzinga struktūra vai kāda tās daļa ietver ļaunprātīgu rīcību? Vai valsts tiesai vai nodokļu iekasēšanas iestādei vajadzētu: a) ignorēt trešās puses kā starpnieka esamību un nolemt, ka PVN ir jāmaksā no līzinga maksas parastā apjoma; b) pārkvalificēt līzinga struktūru par tiešu pirkumu; vai c) pārkvalificēt darījumus kādā citā veidā, kādu tiesa vai nodokļu iekasēšanas iestāde uzskata par piemērotu līdzekli, lai atjaunotu situāciju, kas pastāvētu, ja nebūtu darījumu, kas ietver ļaunprātīgu rīcību?

(1) Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.).
2.

Ar otro pamatu Hotel Cipriani apgalvo, ka ir kļūdaini piemērots EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunkts, jo Pirmās instances tiesas sprieduma pamatojums ir neloģisks. No sākuma Komisija un pēc tam Pirmās instances tiesa kļūdījās uzskatot, ka EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunktā paredzētais reģionālais izņēmums nav piemērojams, jo, kā tas tika detalizēti pierādīts Pirmās instances tiesas tiesvedībā, pamatojoties uz attiecīgo ģeogrāfisko tirgu valsts tiesiskajā regulējumā var tiesiski paredzēt kompensējošo atvieglojumu piešķiršanu, ja to nolūks ir tikai saglabāt Venēcijas pilsētas sociāli ekonomisko raksturu, neradot, kā uz to arī tika norādīts iepriekšējā punktā, nekādus pret konkurenci vērstus šķēršļus kopējā tirgū.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 90/11

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – izteikts ar VAT and Duties Tribunal, Manchester (Apvienotā Karaliste) 2009. gada 29. janvāra rīkojumu – Astra Zeneca UK Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Lieta C-40/09)

2009/C 90/17

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

VAT and Duties Tribunal, Manchester

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Astra Zeneca UK Limited

Atbildētāji: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai izskatāmās lietas apstākļos, kur darbiniekam saskaņā ar viņa darba līguma noteikumiem ir tiesības izvēlēties saņemt daļu no atalgojuma nominālās vērtības kuponu veidā, Padomes Sestās Direktīvas 77/388/EEK (1) 2. panta 1. punkts (tagad Galvenās PVN direktīvas 2. panta 1.punkta c) apakšpunkts) ir jāinterpretē tādējādi, ka darba devējam kupona izsniegšana darbiniekam uzskatāma par pakalpojuma sniegšanu pret atlīdzību?

2) Gadījumā, ja atbilde uz 1. jautājumu ir noraidoša, vai 6. panta 2. punkta b) apakšpunkts (tagad 26. panta 1. punkta b) apakšpunkts) ir jāinterpretē tā, ka darba devējam kupona izsniegšana darbiniekam saskaņā ar darba līguma noteikumiem ir jāuzskata par pakalpojuma sniegšanu gadījumā, ja kupons tiks izmantots darbinieka privātajām vajadzībām?

3) Ja kupona izsniegšana nav ne pakalpojuma sniegšana pret atlīdzību 2. panta 1. punkta izpratnē, ne arī uzskatāma par pakalpojuma sniegšanu saskaņā ar 6. panta 2. punkta b) apakšpunktu, vai 17. panta 2. punkts (tagad 168. pants) ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar to darba devējs drīkst atgūt pievienotās vērtības nodokli, ko tas samaksājis kupona iegādes brīdī un par piegādi darbiniekam saskaņā ar darba līgumu gadījumā, ja kupons tiks izmantots darbinieka privātajām vajadzībām?

(1) Padomes 1977. gada 17. maija Sestā Direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.)
3)

Vai Komisijas Regulas (EK) Nr. 1535/2003 (2) 2. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka produkti, uz kuriem attiecas KN kodi ex 2008 70 61, ex 2008 70 69, ex 2008 70 71ex 2008 70 71ex 2008 70 71, ex 2008 70 79, ex 2008 70 92, ex 2008 70 94 un ex 2008 70 99, ir arī galaprodukti Regulas izpratnē?
4)

Ja atbilde uz 3. jautājumu ir apstiprinoša, vai ar to pietiek, lai gaisa pārvadātāju atbrīvotu no pienākuma maksāt kompensācijas vai arī ir papildu jāprasa pierādījumi, kā arī [lidojuma] atcelšanu, tas ir, attiecīgā lidaparāta izņemšanu no ekspluatācijas un lidojuma anulēšanu aizstājēja aparāta trūkuma dēļ, nevarēja novērst veicot visus iespējamos pasākumus?
1)

Vai 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK (1) 4. panta atbilstīga piemērošana tiek kavēta, ja valsts tiesībās, kas paredzētas 2006. gada 12. aprīļa Likumdošanas dekrēta Nr. 163, kā to groza ar 2007. gada 31. jūlija Likumdošanas dekrētu Nr. 113, 36. panta 5. punktā, ir noteikts šādi: — ja konsorcija dalībnieks piedalās publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, tad attiecīgais konsorcijs automātiski tiek izslēgts no līdzdalības šajā procedūrā tikai tādēļ, ka tam ir īpaša juridiskā forma (pastāvīga konsorcija [juridiskā forma]) un nevis cita, pēc būtības identiska juridiskā forma (ražotāju un darba ņēmēju kooperatīvu vai mazo uzņēmumu konsorcija [juridiskā forma]), un; — ja [pastāvīgs] konsorcijs, kas piedalās publiskā iepirkuma līguma slēgšanas piešķiršanas procedūrā, ir paziņojis, ka tas tajā piedalās citu uzņēmumu dalībnieku vārdā un ka attiecīgajiem konsorcijā ietilpstošajiem uzņēmumiem tas uzticēs darba izpildi, ja tam tiks piešķirtas līguma slēgšanas tiesības, tad uzņēmums [kas ir konsorcija dalībnieks] tiek automātiski izslēgts no līdzdalības šajā procedūrā, pamatojoties tikai uz formālu apsvērumu, ka tas ir attiecīgā konsorcija dalībnieks?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 327/15

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Naczelny Sąd Administracyjny (Polijas Republika) 2008. gada 7. oktobra rīkojumu — Elektrownia Pątnów II sp. z o. o./Dyrektor Izby Skarbowej w Poznaniu

(Lieta C-441/08)

(2008/C 327/25)

Tiesvedības valoda — poļu

Iesniedzējtiesa

Naczelny Sąd Administracyjny

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Elektrownia Pątnów II sp. z o. o.

Atbildētājs: Dyrektor Izby Skarbowej w Poznaniu

Prejudiciālie jautājumi

Vai, raugoties no Kopienu tiesību viedokļa (it īpaši Direktīvas 69/335/EEK (1) normām), finanšu iestādēm, iekasējot kapitāla nodokli par kapitāla palielināšanu, ir jāņem vērā darījumi, kas noslēgti par to pašu kapitāla daļu un pirms Polijas pievienošanās Eiropas Savienībai jau tika aplikti ar kapitāla nodokli?

Vai Direktīvas 69/335/EEK 5. panta 3. punkta otrajā ievilkumā paredzētais mehānisms tiek piemērots it īpaši tad, ja kādas kapitālsabiedrības piešķirtais aizdevums pēc pievienošanās ES tiek pārvērsts [kapitāldaļās] Direktīvas 4. panta 2. punkta c) apakšpunkta izpratnē un šie aizdevumi jau iepriekš tikuši aplikti ar nodokli, balstoties uz valsts, pirms pievienošanās ES spēkā esošajām tiesību normām, kas paredzētas Polijas Likumā par nodokli civiltiesiskiem darījumiem?

(1) OV L 249, 3.10.1969, 25.–29. lpp.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 272/11

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Bundessozialgericht (Vācija) 2008. gada 4. augusta rīkojumu — Christian Grimme/Deutsche Angestellten-Krankenkasse

(Lieta C-351/08)

(2008/C 272/19)

Tiesvedības valoda — vācu

Iesniedzējtiesa

Bundessozialgericht

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Christian Grimme

Atbildētājs: Deutsche Angestellten-Krankenkasse

Prejudiciālie jautājumi

Vai Nolīguma starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos (1) noteikumi, it īpaši Nolīguma 1., 5., 7. un 16. pants, kā arī I pielikuma 12., 17., 18. un 19. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj, ka Vācijā nodarbinātam akciju sabiedrības, kas nodibināta atbilstoši Šveices tiesību aktiem, valdes loceklim ir jāapdrošinās Vācijas pensiju apdrošināšanas iestādē, kamēr atbilstoši Vācijas tiesībām nodibinātas akciju sabiedrības valdes locekļi, kas ir nodarbināti Vācijā, ir atbrīvoti no apdrošināšanas Vācijas apdrošināšanas iestādē?

(1) OV 2002, L 114, 6. lpp.
2)

Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, kādā veidā ir jāizpilda Muitas kodeksa 217. pantā noteiktais pienākums, saskaņā ar kuru muitas nodokļa summa jāieraksta “uzskaites dokumentos vai jebkurā citā līdzvērtīgā dokumentā”? Vai ar to ir saistītas konkrētas minimālas tehniskas vai formas prasības vai arī 217. pants sīkāk izstrādātu noteikumu pieņemšanu par muitas nodokļa summas iegrāmatošanas praksi pilnībā atstāj dalībvalstu ziņā, nesaistot to ar minimālajām prasībām? Vai iegrāmatošana atšķiras no prasījumu ierakstīšanas kontos par pašu resursiem atbilstoši 6. pantam Padomes 2000. gada 22. maija Regulā (EK, Euratom) Nr. 1150/2000, ar ko īsteno Lēmumu 94/728/EK, Euratom par Kopienu pašu resursu sistēmu (2)?
3.

a) Vai tas ir likumīgs mērķis Direktīvas 2000/78/EK 6. panta 1. punkta 1. apakšpunkta nozīmē, ja darba devējs, nosakot maksimālo vecumu pieņemšanai darbā, īsteno savu interesi, lai darbā pieņamamo ierēdņu aktīvu darba attiecību laiks būtu pēc iespējas ilgāks? b) Vai šāda mērķa īstenošana jau tad ir neatbilstīga, ja ar to tiek panākts, ka ierēdņi strādā ilgāk nekā ir nepieciešams, lai iegūtu likumā garantēto minimālo pensiju, ko tie iegūst pēc 5 gadu darba stāža, priekšlaicīgas pensionēšanās gadījumā? c) Vai šāda mērķa īstenošana tikai tad ir neatbilstīga, ja ar to tiek panākts, ka ierēdņi strādā ilgāk nekā nepieciešams, pašlaik 19,51 gads, lai nopelnītu likumā garantēto minimālo pensiju, priekšlaicīgas pensionēšanās gadījumā?
4.

Savukārt Komisija uzskata, ka registradores de la propiedad autonomajām kopienām sniegtie pakalpojumi atbilstoši Sestās direktīvas 2. pantā ietvertajam vispārīgajam noteikumam ir jāapliek ar PVN. Šāds secinājums izriet no tā, ka registradores-liquidadores darbojas kā profesionāļi, kas autonomi un neatkarīgi organizē personālu un materiālos resursus, lai sniegtu pakalpojumu, kā prasīts minētās direktīvas 4. panta 1. punktā, un šajā sakarā viņiem nav pakļautības vai atkarības iezīmes, kas ir būtiskas, lai minētos pakalpojumus varētu uzskatīt par tādiem, ko pārvaldes iestādēm sniedz to ierēdnis un kas tādā gadījumā nebūtu apliekami ar PVN. Registrador-liquidador nav ne autonomās kopienas administratīvais orgāns, ne tās sastāvdaļa, ne integrēta vai iekšēja struktūrvienība, bet gan neatkarīga persona, kas atšķirībā no autonomās kopienas slēdz līgumu par maksas pakalpojumu sniegšanu.
b)

ja attiecīgā tiesību norma, kas ievieš pamatnolīgumu, kā tiesiskās sekas, kas iestājas, aizsargājot darba ņēmējus, kuriem ir līgums uz noteiktu laiku, un novēršot līgumu noslēgšanas uz laiku ļaunprātīgu izmantošanu pamatnolīguma izpratnē, paredz, ka darba līgumi, kas noslēgti uz noteiktu laiku, tiek uzskatīti par līgumiem, kas noslēgti uz nenoteiktu laiku, ar ex nunc sekām, lai gan agrākā ekvivalentā tiesību norma šādus uz noteiktu laiku noslēgtus darba līgumus atzina par uz nenoteiktu laiku noslēgtiem darba līgumiem ar atpakaļejošu datumu, kas iestājās ex tunc, sākot no to sākotnējās noslēgšanas?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 64/31

Apelācija, ko 2008. gada 22. janvārī ierosinājusi Sunplus Technology Co. Ltd par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2007. gada 15. novembra spriedumu lietā T-38/04 Sunplus Technology Co. Ltd/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

(Lieta C-21/08 P)

(2008/C 64/44)

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Sunplus Technology Co. Ltd (pārstāvji — H. Eichmann, G. Barth, U. Blumenröder, C. Niklas-Falter, M. Kinkeldey, K. Brandt, A. Franke, U. Stephani, B. Allekotte, K. Lochner, B. Ertle, C. Neuhierl, S. Prückner, Rechtsanwälte)

Citi lietas dalībnieki: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi), Sun Microsystems, Inc.

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— atcelt pārsūdzēto spriedumu;

— atcelt apstrīdēto lēmumu;

— piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanas izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Pirmās instances tiesa pieļāvusi kļūdu Regulas Nr. 40/94 (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta piemērošanā un interpretācijā, salīdzinot divu preču zīmju atsevišķas daļas, nevis izvērtējot to kopējo iespaidu uz patērētāju.

Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Pirmās instances tiesa sagrozījusi faktus un pierādījumus, apgalvojot, ka reģistrācijai pieteiktās preču zīmes grafiskajā daļā drīzāk ir ietverts stilizēts saules attēls, nevis “zvaigznes” simbols, un preču zīmju radītā kopējā iespaida salīdzināšanā neņemot vērā burtu “S”.

Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata arī, ka Pirmās instances tiesas sniegtais pamatojums ir pretrunīgs, jo sprieduma 39. punktā tā norāda, ka papildu elementi rada atšķirību starp preču zīmēm, taču neaplūko šos elementus, veicot preču zīmju fonētisku salīdzinājumu.

Visbeidzot, apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Pirmās instances tiesa pieļāvusi kļūdu, sajaukšanas iespējas izvērtēšanā neņemot vērā attiecīgo preču un pakalpojumu kategoriju un apstākļus, kādos tos tirgo.

(1) Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) par Kopienas preču zīmi, OV L 11, 1. lpp.
3)

Vai, ievērojot to, ka Regulas Nr. 2790/1999, tai izrādoties piemērojamai, 5. pantā ir noteikts, ka “piecu gadu termiņa ierobežojums nav piemērojams gadījumos, kad pircējs pārdod līguma preces vai pakalpojumus no telpām un zemes, kas pieder piegādātājam vai ko piegādātājs nomā no trešās personas, kas nav saistīta ar pircēju, ar noteikumu, ka pret konkurenci vērsto saistību ilgums nepārsniedz laika periodu, uz kādu pircējs aizņem telpas un zemi”, minētais atbrīvojums aptver tādu gadījumu kā prāvā aplūkotais, kur saskaņā ar 1990. gada 27. jūlija privāttiesisko līgumu un 1995. gada 10. oktobra notariālo aktu zemesgabala īpašniece Lubricarga ir atvēlējusi Galp zemesgabala lietojuma tiesības uz 25 gadiem, šai pēdējai minētai uzņemoties pienākumu uzbūvēt degvielas uzpildes staciju, ar nosacījumu, ka pēc būves pieņemšanas ekspluatācijā telpas un aprīkojumu nodod Lubricarga lietošanā uz tik pat ilgu laika posmu, tai paredzot pienākumu visu degvielu un degmaisījumus ekskluzīvi iegādāties no naftas uzņēmuma?