Direktīvas 2008/94 8. pantam savukārt ir šaurāka materiālā piemērošanas joma, ciktāl tajā ir paredzēts aizsargāt darba ņēmēju intereses saņemt pensijas tiesību samaksu. Turklāt šajā pantā, pretēji minētās direktīvas 3. un 4. pantam, dalībvalstīm skaidri nav paredzēta iespēja ierobežot aizsardzības līmeni. Visbeidzot, atšķirībā no šīs pašas direktīvas 3. panta, tās 8. pantā ir paredzēts nodrošināt darba ņēmēju interešu aizsardzību ilgtermiņā, ņemot vērā, ka šādas intereses saistībā ar iegūtajām tiesībām vai sagaidāmajām tiesībām principā attiecas uz visu pensijas laikposmu.

Direktīvas 2008/94 par darba ņēmēju aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā 8. pants ir piemērojams nesamaksāto pensijas iemaksu gadījumā, ja tās netiek kompensētas saskaņā ar šīs direktīvas 3. pantu. Šajā ziņā minētās direktīvas 8. pantā garantētā aizsardzība papildina to, kas ir garantēta šīs pašas direktīvas 3. pantā, un gan viena, gan otra tiesību norma var tikt piemērotas kopā vienam un tam pašam gadījumam.

Direktīvas 2008/94 par darba ņēmēju aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā 8. pants ir interpretējams tādējādi, ka tajā nav noteikts, ka darba devēja maksātnespējas gadījumā ieturējumi no darba samaksas, kas ir pārvērsti par bijušā darba ņēmēja pensijas iemaksām, kuras šim darba devējam bija jāiemaksā šī darba ņēmēja pensijas kontā, būtu izslēgti no konkursa masas.

Tādējādi minētās direktīvas, kura ir vērsta uz to, lai saskaņotu darba ņēmēju intereses un nepieciešamību līdzsvarot ekonomisko un sociālo attīstību, mērķis ir Savienības tiesību ietvaros šiem darba ņēmējiem garantēt minimālo aizsardzību darba devēja maksātnespējas gadījumā, ievērojot labvēlīgākus noteikumus, ko dalībvalstis var piemērot vai ieviest, kā tas ir paredzēts tās 11. pantā. Aizsardzības pakāpe, kas šajā pašā direktīvā ir prasīta attiecībā uz katru konkrēto ar to ieviesto garantiju, ir jānosaka, ņemot vērā attiecīgajā tiesību normā izmantotos noteikumus, kuri vajadzības gadījumā ir interpretēti, ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus.

Runājot par šīs pašas direktīvas 8. pantu, lai gan dalībvalstīm tādējādi ir plaša rīcības brīvība, lai īstenotu šo tiesību normu, tām saskaņā ar šīs direktīvas mērķi tomēr ir pienākums darba ņēmējiem garantēt minimālo aizsardzību, kas ir prasīta šajā tiesību normā. Šajā ziņā jau ir atzīts, ka pareizai Direktīvas 2008/94 8. panta transpozīcijai ir vajadzīgs, lai darba ņēmējs sava darba devēja maksātnespējas gadījumā saņemtu vismaz pusi no vecuma pensijas, kas izriet no uzkrātajām pensijas tiesībām, saistībā ar kurām viņš ir veicis iemaksas atbilstoši uzņēmumu papildu pensiju programmai. Tomēr citos apstākļos ciestie zaudējumi, pat ja to procentuālā daļa atšķiras, varētu arī tikt uzskatīti par acīmredzami nesamērīgiem, ņemot vērā šīs pašas direktīvas 8. pantā paredzēto pienākumu aizsargāt darba ņēmēju intereses.

Tādējādi, ja dalībvalsts izpilda pienākumu nodrošināt minimālo aizsardzību, kāda ir prasīta Direktīvas 2008/94 8. pantā, tās rīcības brīvība saistībā ar tiesību uz vecuma pensiju atbilstoši uzņēmumu papildu pensiju programmai aizsardzības mehānismu darba devēja maksātnespējas gadījumā nevar tikt ietekmēta.

(skat. 32., 35., 37. un 38. punktu un rezolutīvo daļu)