ĢENERĀLADVOKĀTES JULIANAS KOKOTES [JULIANE KOKOTT]

SECINĀJUMI,

sniegti 2017. gada 1. jūnijā ( 1 )

Lieta C‑521/15

Spānijas Karaliste

pret

Eiropas Savienības Padomi

Padomes Īstenošanas lēmuma (ES) 2015/1289, ar ko Spānijai piemēro naudas sodu par manipulāciju ar deficīta datiem Valensijas autonomajā apgabalā, apstrīdēšana – Tiesas kompetence – Īstenošanas pilnvaras atbilstoši LESD 291. panta 2. punktam – Regula (ES) Nr. 1173/2011 – Deleģētais lēmums 2012/678/ES – Regula (EK) Nr. 479/2009 – Tiesības uz aizstāvību – Tiesības uz labu pārvaldību – Nepareizs datu atspoguļojums – Nopietna nolaidība – Naudas soda aprēķināšana – Atpakaļejoša spēka aizliegums

I. Ievads

1. Ar šo prasību atcelt tiesību aktu Spānija vēršas pret Padomes lēmumu, ar ko tā Spānijai piemēroja naudas sodu par budžeta deficīta datu sagrozīšanu Valensijas autonomajā apgabalā ( 2 ). Padomes pilnvaras piemērot šādus naudas sodus izriet no Regulas (ES) Nr. 1173/2011 par efektīvu budžeta uzraudzības īstenošanu eurozonā ( 3 ) 8. panta 1. punkta.

2. Iepriekš minētā regula ir daļa no t.s. “Six Pack”, sekundāro tiesību aktu kopuma, kam galvenokārt ir jānovērš Stabilitātes un izaugsmes pakta trūkumi, ko atklāja valstu parādu krīze. Ar to Padomei ir piešķirta virkne pilnvaru piemērot sankcijas ar mērķi veicināt Savienības budžeta uzraudzības sistēmas uzticamību. Šīs sistēmas primāro tiesību pamats ir LESD 126. un 136. pants.

3. Budžeta uzraudzības pamatā ir tādu atsauces lielumu ievērošana attiecībā uz valdības budžeta deficītu un parādu, kas ir reglamentēti Protokola par pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru (PDNP protokols) ( 4 ) 1. pantā. Atbilstoši PDNP protokola 3. pantam dalībvalstīm ir pienākums regulāri ziņot Komisijai par budžeta deficītu un parāda līmeni.

4. Obligāts budžeta uzraudzības efektivitātes nosacījums ir dalībvalstu iesniegto datu ticamība. Lai tas tā būtu, dalībvalstīm it īpaši ir jāievēro Eiropas integrēto ekonomisko kontu sistēmas (EKS) ( 5 ) uzskaites noteikumi. Regulas Nr. 1173/2011 8. panta 1. punkta mērķis ir atturēt no šo uzskaites noteikumu pārkāpumiem, ko ir izraisījusi apzināta rīcība vai nopietna nolaidība.

5. Šī lieta ir īpaši nozīmīga tāpēc, ka Padome pirmo reizi ( 6 ) ir izmantojusi savas pilnvaras piemērot naudas sodu par budžeta deficīta vai parāda datu sagrozīšanu.

6. Tas izskaidro plašo uzdoto jautājumu spektru. Tie ir ne tikai par Tiesas kompetenci saistībā ar šo prasību, bet arī par procesuālo tiesību ievērošanu, konkrētajiem naudas soda piemērošanas nosacījumiem un tā aprēķināšanu. Atbildot uz procesuāltiesiskajiem jautājumiem, var atsaukties uz jau pasludināto Tiesas judikatūru. Bet ir jāaplūko arī jaunas tēmas.

II. Atbilstošās tiesību normas

A. Tiesas statūti

7. Tiesas statūtu 51. pantā ir reglamentēta Tiesas un Vispārējās tiesas kompetence: “Atkāpjoties no noteikuma, kas iekļauts Līguma par Eiropas Savienības darbību 256. panta 1. punktā, Tiesa saglabā jurisdikciju lietās, kas minētas Līguma par Eiropas Savienības darbību 263. un 265. pantā, kad tās ierosina kāda dalībvalsts pret: a) Eiropas Parlamenta vai Padomes, vai abu šo iestāžu kopīgu darbību vai bezdarbību, izņemot: – [..] – [..] – Padomes tiesību aktus, ar kuriem Padome īsteno izpildu pilnvaras saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 291. panta 2. punktu. b) [..]”

8. Šis tiesiskais regulējums pirmo reizi tika ieviests ar Padomes 2004. gada 26. aprīļa lēmumu ( 7 ). Saskaņā ar tā preambulas ceturto apsvērumu “jurisdikcijas nodošanai pirmajā instancē Pirmās instances tiesai [Vispārējai tiesai] jābūt nozīmīgai un kompetences sadales kritērijiem jābūt pietiekami skaidriem, lai iestādes un dalībvalstis tos saprastu nepārprotami”.

9. Vispārējās tiesas kompetence saistībā ar prasībām par īstenošanas pasākumiem ir izklāstīta preambulas piektajā apsvērumā: “Dalībvalstu ierosinātās lietas pret Padomes tiesību aktiem, ar kuriem tā īsteno izpildu pilnvaras saskaņā ar EK līguma 202. panta trešajā ievilkumā [šobrīd, pēc grozījumiem – LESD 291. panta 2. punktā] minētajiem noteikumiem, ir Pirmās instances tiesas [Vispārējās tiesas] jurisdikcijā. Tie ir gadījumi, kad Padome ir saglabājusi tiesības īstenot izpildu pilnvaras vai ir paturējusi tiesības īstenot šīs pilnvaras “komitejas procedūras” gaitā.”

B. Regula Nr. 479/2009

10. Dalībvalstu pienākums iesniegt datus par valdības budžeta deficītu un parādu ir precizēts Regulas (EK) Nr. 479/2009 ( 8 ) par to, kā piemērot Protokolu par pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru, 3. pantā: “1. Dalībvalstis divreiz gadā iesniedz Komisijai (Eurostat) datus par plānoto un faktisko valdības budžeta deficītu un valdības parādu, pirmoreiz līdz kārtējā gada (n gada) 1. aprīlim un otrreiz – līdz n gada 1. oktobrim. [..] 2. Dalībvalstis līdz n gada 1. aprīlim: a) ziņo Komisijai (Eurostat) par savu plānoto budžeta deficītu n gadam, par precizētu sava faktiskā budžeta deficīta kalkulāciju n–1 gadam un par savu faktisko budžeta deficītu n–2 gadam, n–3 gadam un n–4 gadam; b) [..].”

11. Regulas Nr. 479/2009 6. panta 1. punkts attiecas uz jau iesniegtu datu pārskatīšanu: “1. Dalībvalstis informē Komisiju (Eurostat) par katru iepriekš iesniegto faktiskā un plānotā valdības budžeta deficīta un valdības parāda datu būtisku pārskatīšanu, līdzko to konstatē.”

12. Atbilstoši Regulas Nr. 479/2009 8. panta 1. punkta pirmajam teikumam Komisija (Eurostat) regulāri vērtē gan dalībvalstu iesniegto faktisko datu kvalitāti, gan saskaņā ar EKS 1995 sastādīto valsts pārvaldes sektora ietverto apakšsektoru kontu kvalitāti. Tādēļ 11. panta 1. punktā Komisijai (Eurostat) ir piešķirtas izmeklēšanas pilnvaras: “1. Komisija (Eurostat) nodrošina pastāvīgu dialogu ar dalībvalstu statistikas iestādēm. Šajā nolūkā Komisija (Eurostat) visās dalībvalstīs regulāri veic ar dialogu saistītus, kā arī iespējamus metodikas izpētes apmeklējumus.”

13. Regulas Nr. 479/2009 11.a pantā ir precizēts ar dialogu saistītu apmeklējumu mērķis: “Ar dialogu saistīti apmeklējumi ir paredzēti, lai caurskatītu saskaņā ar 8. pantu iesniegtos faktiskos datus, izskatītu metodikas jautājumus, pārrunātu aprakstos raksturotos statistikas procesus un avotus un novērtētu atbilstību uzskaites noteikumiem. Ar dialogu saistītus apmeklējumus izmanto, lai konstatētu riska faktorus vai iespējamas problēmas saistībā ar iesniegto datu kvalitāti.”

14. Regulas Nr. 479/2009 11.b panta 1. un 2. punktā ir aprakstīts, kādēļ un kad ir veicami metodikas izpētes apmeklējumi: “1. Metodikas izpētes apmeklējumi ir paredzēti, lai uzraudzītu procesus un pārbaudītu uzskaiti, kas ir iesniegto datu pamatā, un lai izdarītu detalizētus secinājumus par iesniegto datu kvalitāti, kā aprakstīts 8. panta 1. punktā. 2. Metodikas izpētes apmeklējumus veic vienīgi izņēmuma gadījumos, kad ir skaidri konstatēti nozīmīgi ar datu kvalitāti saistīti riska faktori vai problēmas.”

C. Regula Nr. 1173/2011

15. Regulas Nr. 1173/2011 preambulas 25. apsvērumā ir izskaidrots, kāpēc regulā paredzētās pilnvaras piemērot sankcijas ietilpst Padomes kompetencē: “Tiesības pieņemt atsevišķus lēmumus, lai piemērotu šajā regulā paredzētās sankcijas, būtu jāpiešķir Padomei. Minētie atsevišķie lēmumi, kas ir daļa no dalībvalstu ekonomikas politikas koordinēšanas, kuru, kā paredzēts LESD 121. panta 1. punktā, veic Padome, ir pašsaprotams turpinājums pasākumiem, kurus Padome ir pieņēmusi saskaņā ar LESD 121. un 126. pantu un Regulām (EK) Nr. 1466/97 un (EK) Nr. 1467/97.”

16. Padomes pilnvaras piemērot naudas sodu par manipulāciju ar statistikas datiem un Komisijas, kā arī Eiropas Savienības Tiesas pilnvaras šajā sakarā ir reglamentētas Regulas Nr. 1173/2011 8. panta 1., 3. un 5. punktā: “1. Padome, lemjot pēc Komisijas ieteikuma, var pieņemt lēmumu par sodanaudas [naudas soda] piemērošanu dalībvalstij, kas LESD 121. un 126. panta vai LES un LESD pievienotā Protokola par pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru piemērošanai vajadzīgos statistikas datus par deficītu vai parādu apzināti vai nopietnas nolaidības dēļ iesniedz nepareizi atspoguļotus. 2. [..] 3. Komisija var veikt visu veidu nepieciešamo izmeklēšanu, lai noteiktu, vai pastāv 1. punktā minētais nepareizais atspoguļojums. Tā var lemt par izmeklēšanas uzsākšanu, ja tā konstatē nopietnas pazīmes, kas liecina par tādu faktu esamību, kuri veido šādu pārkāpumu. [..] [..] Izmeklēšanu laikā Komisija pilnībā ievēro attiecīgās dalībvalsts aizstāvības tiesības. 4. [..] 5. Eiropas Savienības Tiesai ir neierobežota jurisdikcija pārskatīt Padomes lēmumus, ar kuriem ir piemērota sodanauda [naudas sods] saskaņā ar 1. punktu. Tā var atcelt šādi uzlikto sodanaudu [naudas sodu], samazināt vai palielināt to.”

17. Regulas Nr. 1173/2011 8. panta 4. punktā Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus attiecībā uz izmeklēšanas procedūru (ieskaitot attiecīgās dalībvalsts tiesībām uz aizstāvību) un naudas soda apmēra noteikšanu. Komisija šīs pilnvaras ir izmantojusi, pieņemot Deleģēto lēmumu 2012/678/ES ( 9 ).

18. Atbilstoši Regulas Nr. 1173/2011 14. pantam regula ir stājusies spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Regula tika publicēta 2011. gada 23. novembrī.

D. Deleģētais lēmums 2012/678

19. Deleģētā lēmuma 2012/678 par izmeklēšanām un sodanaudām [naudas sodiem] saistībā ar manipulāciju ar statistikas datiem, kā minēts Regulā (ES) Nr. 1173/2011, preambulas astotajā apsvērumā ir ietvertas norādes par to, kā Komisijai būtu jāiegūst pārliecība par nopietnu pazīmju par manipulāciju ar statistikas datiem esamību: “Lai apstiprinātu aizdomas gadījumos, kad nopietnas pazīmes liecina par attiecīgo datu par budžeta deficītu un parādu nepareizu atspoguļošanu, pirms izmeklēšanas sākšanas Komisijai (Eurostat) parasti būtu jāveic metodikas izpētes apmeklējums atbilstīgi 11.b pantam Padomes [..] Regulā [..] Nr. 479/2009 [..].”

20. Lēmuma 2012/678 preambulas devītajā apsvērumā ir precizēts, kādos gadījumos nebūtu jāpieņem nepareizs datu atspoguļojums: “Izvērtējot to, kas uzskatāms par statistikas datu par budžeta deficītu un parādu nepareizu atspoguļojumu Regulas [..] Nr. 1173/2011 izpratnē, par tādu nebūtu jāuzskata EKS 95 uzskaites noteikumu nepareiza īstenošana, kas nav ne apzinātas, ne nopietnas nolaidības rezultāts. Šo lēmumu nevajadzētu piemērot arī skaidri un pienācīgi izskaidrotām pārskatīšanām, tostarp būtiskām pārskatīšanām, ko metodikas izmaiņu dēļ veic statistikas datiem par visiem vēsturiskajiem gadiem, un maznozīmīgām kļūdām [..].”

21. Deleģētā lēmuma 2012/678 preambulas 10. apsvēruma otrajā teikumā ir aprakstīts nopietnas nolaidības jēdziens: “Neapzināta darbība vai bezdarbība būtu uzskatāma par nopietnu nolaidību, ja persona, kas atbildīga par datu par vispārējās valdības budžeta deficītu un parādu sagatavošanu, ir acīmredzami pārkāpusi savu rūpības pienākumu.”

22. Deleģētā lēmuma 2012/678 preambulas 15. apsvērumā ir paskaidrots: “Šim lēmumam nebūtu jāskar Komisijas (Eurostat) pilnvaru īstenošana saskaņā ar Regulu [..] Nr. 479/2009.”

23. No Deleģētā lēmuma 2012/678 2. panta 1. punkta izriet, kāda informācija Komisijai, uzsākot izmeklēšanu, ir jāiesniedz dalībvalstij, attiecībā uz kuru tai ir aizdomas par manipulāciju ar statistikas datiem: “Komisija paziņo attiecīgajai dalībvalstij par lēmumu sākt izmeklēšanu, kā arī informē to par konstatētām nopietnām pazīmēm, kuras liecina par tādu faktu esību, kas veido datu par vispārējās valdības budžeta deficītu un parādu nepareizu atspoguļojumu, kura cēlonis ir manipulācija ar šādiem datiem apzināti vai nopietnas nolaidības dēļ.”

24. Deleģētā lēmuma 2012/678 2. panta 3. punkts ir saistīts ar preambulas astoto apsvērumu: “Komisija var izvēlēties nesākt šādu izmeklēšanu, kamēr nav veikts metodikas izpētes apmeklējums saskaņā ar lēmumu, ko Komisija (Eurostat) pieņem atbilstīgi Regulai [..] Nr. 479/2009.”

25. Deleģētā lēmuma 2012/678 6., 10. un 11. pantā attiecīgajai dalībvalstij ir piešķirtas tiesības uz uzklausīšanu, piekļuvi lietas materiāliem un juridisko pārstāvību.

26. Deleģētā lēmuma 2012/678 14. pants ir veltīts piemērojamā naudas soda aprēķināšanai: “1. Komisija nodrošina, lai ieteiktais sodanaudas [naudas soda] apmērs būtu iedarbīgs, atturošs un samērīgs. Sodanaudu [naudas sodu] nosaka, ņemot vērā atsauces summu, ko var palielināt vai samazināt atkarībā no 3. punktā minētajiem konkrētajiem apstākļiem. 2. Atsauces summa ir 5 % no nepareizā atspoguļojuma vai nu vispārējās valdības budžeta deficīta, vai dalībvalsts parāda līmenī atkarībā no tā, kam ir lielāka ietekme attiecībā uz konkrētajiem gadiem, uz kuriem attiecas ar pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru saistītais paziņojums. 3. Ņemot vērā 13. pantā noteikto maksimālo sodanaudas [naudas soda] apmēru, Komisija vajadzības gadījumā katrā situācijā ņem vērā šādus apstākļus: a) nepareizā atspoguļojuma nopietnību un plašāku ietekmi, jo īpaši tā ietekmi uz Savienības nostiprinātās ekonomikas pārvaldības darbību; [..] d) attiecīgās dalībvalsts datu nepareiza atspoguļojuma atkārtošanos, biežumu vai ilgumu; šādos gadījumos atsauces summa ir lielākais konstatētais apmērs, ko reizina ar to gadu skaitu, kuros pēdējā paziņojuma četru gadu periodā notikusi datu nepareiza atspoguļošana; e) cik liela ir bijusi attiecīgās dalībvalsts atsaucība un sadarbība vai arī – pretējā gadījumā – nevēlēšanās sadarboties pakāpe nepareiza atspoguļojuma konstatēšanā un izmeklēšanas gaitā.”

27. Atbilstoši Deleģētā lēmuma 2012/678 16. pantam lēmums ir stājies spēkā divdesmitajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Lēmums tika publicēts 2012. gada 6. novembrī.

III. Lietas priekšvēsture un apstrīdētais lēmums

28. 2012. gada 30. martā Spānija Komisijai saistībā ar pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru (PDNP) iesniedza datus par faktisko un plānoto valdības budžeta deficītu 2008.–2012. gadam.

29. 2012. gada 17. maijā Spānija pārskatīja 2012. gada martā iesniegtos budžeta deficīta datus, jo dažu autonomo apgabalu izdevumi 2008.–2011. gadā bija lielāki par tiem, par kuriem tie bija paziņojuši kompetentajai valsts iestādei. Atšķirība kopumā bija EUR 4,5 miljardi (apmēram 0,4 % no iekšzemes kopprodukta); no tiem tikai EUR 1,9 miljardi vien bija attiecināmi uz Valensijas autonomo apgabalu.

30. Komisija pēc tam apmeklēja Spāniju četras reizes – 2012. gada maijā, jūnijā un septembrī, kā arī 2013. gada septembrī.

31. Komisija ar 2014. gada 11. jūlija lēmumu uzsāka izmeklēšanu saistībā ar iespējamu manipulāciju ar statistikas datiem Valensijas autonomajā apgabalā.

32. Savā 2015. gada 7. maija izmeklēšanas ziņojumā ( 10 ) Komisija konstatēja, ka Valensijas autonomais apgabals vairākus gadus nav pareizi uzskaitījis izdevumus veselības aprūpes nozarē. Reģionālā revīzijas palāta savos gada ziņojumos esot atkārtoti norādījusi uz neuzskaitītajiem izdevumiem. Taču kompetentā reģionālā iestāde neesot rīkojusies. Komisija no minētā secināja, ka Spānijas 2012. gadā iesniegtie dati par valdības budžeta deficītu ir kļūdaini un Spānija šajā ziņā ir jāapsūdz nopietnā nolaidībā. Tāpēc tā Padomei ierosināja piemērot Spānijai naudas sodu atbilstoši Regulas Nr. 1173/2011 8. panta 1. punktam.

33. Padome ņēma vērā ieteikumu un ar apstrīdēto lēmumu piemēroja naudas sodu EUR 18,93 miljonu apmērā.

34. Par lēmumu Spānijai tika paziņots 2015. gada 20. jūlijā, un 2015. gada 28. jūlijā tas tika publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

35. 2015. gada 29. septembrī Spānija cēla tiesā šo prasību. 2015. gada novembrī Padome grozīja apstrīdētā lēmuma nosaukumu, – “lēmums” tika pārdēvēts par “deleģēto lēmumu” ( 11 ).

IV. Tiesvedība Tiesā un lietas dalībnieku prasījumi

36. Spānijas prasījumi ir šādi: – atcelt Padomes 2015. gada 13. jūlija Īstenošanas lēmumu (ES) 2015/1289; – pakārtoti, par naudas soda aprēķināšanā izmantojamo laikposmu uzskatīt tikai laikposmu pēc Regulas Nr. 1173/2011 spēkā stāšanās un attiecīgi samazināt piemēroto naudas sodu, un – piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

37. Padomes prasījumi ir šādi: – konstatēt, ka prasība ir jāceļ Vispārējā tiesā un nodot tai lietu; – pakārtoti, noraidīt prasību, un – piespriest Spānijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

38. Komisija ir iestājusies lietā Padomes prasījumu atbalstam. Lietas dalībnieki iesniedza rakstveida apsvērumus, un 2017. gada 4. aprīļa tiesas sēdē tika uzklausīti to mutvārdu apsvērumi.

V. Juridiskais vērtējums

39. Prasība atcelt tiesību aktu balstās uz četriem pamatiem. Pirmkārt, Spānijas ieskatā Komisija, veicot izmeklēšanu, ir pārkāpusi Spānijas tiesības uz aizstāvību (par to B sadaļā). Otrkārt, Spānija norāda uz tiesību uz labu pārvaldību pārkāpumu (par to C sadaļā). Treškārt, Spānija uzskata, ka nav izpildīti naudas soda piemērošanas materiālie priekšnoteikumi (par to D sadaļā). Ceturtkārt, Spānija iebilst pret piemērotā naudas soda aprēķināšanu (par to E sadaļā).

40. Taču pirms šo prasības pamatu vērtējuma pēc būtības ir jāanalizē jautājums, vai šī prasība ietilpst Tiesas kompetencē (par to A sadaļā).

A. Par Tiesas kompetenci

41. Padomes un Komisijas ieskatā šo lietu izskatīt ir Vispārējās tiesas, nevis Tiesas kompetencē. Ja Tiesa konstatētu, ka lietas izskatīšana ir Vispārējās tiesas kompetencē, tai šī lieta saskaņā ar Tiesas statūtu 54. panta otrās daļas otro teikuma daļu būtu jānodod Vispārējai tiesai.

42. Tiesas kompetence neizriet no Regulas Nr. 1173/2011 8. panta 5. punkta pirmā teikuma. Saskaņā ar to Eiropas Savienības Tiesai gan ir neierobežota jurisdikcija pārskatīt Padomes lēmumus, ar kuriem ir piemērots naudas sods saskaņā ar 1. punktu. Taču šajā gadījumā Eiropas Savienības Tiesas jēdziens, tāpat kā LES 19. panta 1. punkta pirmajā teikumā, ir izmantots kā virsjēdziens, un tātad no tā nevar tikt secināts, vai pārskatīšana ir jāveic Tiesai vai Vispārējai tiesai ( 12 ). Regulā Nr. 1173/2011 arī nevarētu tikt noteikta kompetence, kas atšķirtos no tās, kas ir noteikta Līgumos un Tiesas statūtos. Tāpēc nozīme ir vispārējiem kompetences noteikumiem.

1. Kompetence saistībā ar īstenošanas pasākumu apstrīdēšanu

43. Atbilstoši LESD 256. panta 1. punkta pirmajam teikumam Vispārējās tiesas kompetencē ir lietas, kas minētas 263. pantā. Izņēmumi no šī principa ir paredzēti Tiesas statūtu 51. panta pirmās daļas a) punktā, – dalībvalsts prasības atcelt tiesību aktus, kas vērstas tostarp pret Padomes darbībām, ietilpst Tiesas kompetencē. Savukārt minētais saskaņā ar 51. panta pirmās daļas a) punkta trešo ievilkumu neattiecas uz prasībām par Padomes tiesību aktiem, ar kuriem Padome īsteno izpildu pilnvaras saskaņā ar LESD 291. panta 2. punktu; tās ietilpst Vispārējās tiesas kompetencē.

44. Šajā gadījumā dalībvalsts, Spānija, ceļ prasību par Padomes tiesību aktu – 2015. gada 13. jūlija lēmumu par sankciju. Padomes un Komisijas ieskatā no Regulas Nr. 1173/2011 8. panta 1. punkta izrietošās Padomes pilnvaras piemērot naudas sodu dalībvalstij statistikas datu sagrozīšanas gadījumā ir īstenošanas pilnvaras LESD 291. panta 2. punkta izpratnē. Ja tas tā būtu, būtu piemērojams Tiesas statūtu 51. panta pirmās daļas a) punkta trešajā ievilkumā paredzētais izņēmums no izņēmuma, kas nozīmē, ka Spānijas prasības izskatīšana ietilptu Vispārējās tiesas kompetencē un Tiesai lieta būtu jānodod Vispārējai tiesai.

45. Lai juridiski kvalificētu Padomes lēmumu, nedrīkst formāli būt nozīme tam, kā Padome nosauc lēmumu ( 13 ). Tāpēc apstāklis, ka tā vēlāk apstrīdētā lēmuma nosaukumu papildināja ar vārdu “īstenošanas”, lai izpildītu LESD 291. panta 4. punktā ietvertās prasības, neliek izdarīt secinājumu, ka runa ir par īstenošanas tiesību aktu šīs tiesību normas vai statūtu 51. panta pirmās daļas a) punkta trešā ievilkuma izpratnē.

46. Izdarot apvērstu secinājumu, apstāklis, ka Regulā Nr. 1173/2011 nevienā vietā nav minēts LESD 291. pants, neizslēdz, ka iepriekš minētās regulas 8. panta 1. punktā paredzētās lēmuma pieņemšanas pilnvaras ir vērstas uz īstenošanas tiesību aktu, ja tas izriet no citiem regulas elementiem ( 14 ). Par minēto netieši liecina tas, ka preambulas 25. apsvērumā ir ietverts tiešs pamatojums Padomes kompetencei, kā tas ir nepieciešams saskaņā ar LESD 291. panta 2. punktu. Taču izšķiroša nozīme ir tam, vai Padomes pilnvaras piemērot sankcijas pēc būtības ir uzskatāmas par īstenošanas pilnvarām.

47. “Īstenošanas” jēdziens aptver gan piemērošanas noteikumu izstrādi, gan (sekundāro tiesību) noteikumu piemērošanu konkrētiem gadījumiem, pieņemot individuālus tiesību aktus ( 15 ). Tāpēc naudas soda piemērošana šķiet īstenošanas pasākums un attiecīgās pilnvaras – īstenošanas pilnvaras.

48. Minēto secinājumu neliedz izdarīt arī apstāklis, ka konkrētā individuālā tiesību akta adresāts nav privātpersona vai uzņēmums, bet gan dalībvalsts. Tā kā šādi dalībvalstīm adresēti individuāli lēmumi tiek pieņemti bieži, ir jāpieņem, ka tie tika ņemti vērā, formulējot LESD 291. panta 2. punktu un statūtu 51. panta pirmās daļas a) punkta trešo ievilkumu. Tieši saistībā ar statūtos ietverto tiesisko regulējumu par minēto tiesību aktu ņemšanu vērā liecina arī tas, ka to priekšmets ir dalībvalstu prasības par Padomes lēmumiem. Šādas prasības ir it īpaši iespējamas ( 16 ), ja Padome pret dalībvalsti veic individuālu īstenošanas pasākumu.

2. Saikne ar ekonomikas politikas koordinēšanu

49. Taču Regulas Nr. 1173/2011 preambulas 25. apsvērumā strīda pamatā esošās pilnvaras piemērot sankcijas ir sasaistītas ar dalībvalstu ekonomikas politikas koordinēšanu, kuru, kā paredzēts LESD 121. panta 1. punktā, veic Padome. Atbilstoši tam lēmumi par sankcijām ir pašsaprotams turpinājums pasākumiem, kurus Padome ir noteikusi saskaņā ar LESD 121. un 126. pantu un Regulām Nr. 1466/97 un Nr. 1467/97.

50. Padomes pilnvaras saskaņā ar LESD 121. un 126. pantu nav īstenošanas pilnvaras 291. panta 2. punkta izpratnē, jo tās Padomei ir nodotas tieši ar Līgumu. Tāpēc ir jāpieņem ( 17 ), ka dalībvalstu prasību par to izmantošanu izskatīšana saskaņā ar Statūtu 51. panta pirmās daļas a) punktu ietilpst Tiesas, nevis Vispārējās tiesas kompetencē.

51. Līdz ar to rodas jautājums, vai pasākumu, kas var tikt apstrīdēti tikai Tiesā, “pašsaprotamam turpinājumam” arī ir jāietilpst tās kompetencē.

52. Par labu šim viedoklim runā ne tikai minēto kompetenču objektīvā līdzība, bet arī tas, ka LESD 291. pantā īstenošanas pilnvaru nodošana nav reglamentēta izsmeļoši ( 18 ). Tāpēc varētu tikt pieņemts, ka strīda pamatā esošās sankcijas ir īpaša veida īstenošanas pasākumi, kas neietilpst šīs tiesību normas piemērošanas jomā un uz kuriem attiecīgi neattiecas arī statūtu 51. panta pirmās daļas a) punkta trešais ievilkums.

3. Ar sistēmu saistīti apsvērumi

53. Šķiet, ka vēl viens arguments par labu Tiesas kompetencei – sākotnēji – ir sankciju piemērošanas procedūras un procedūras sakarā ar pienākumu neizpildi saskaņā ar LESD 258.–260. pantu, kas joprojām ietilpst Tiesas ekskluzīvajā kompetencē ( 19 ), līdzība. Taču arī šajā procedūrā Komisija drīkst pieņemt lēmumus stingri noteiktās robežās, kurus attiecīgā dalībvalsts var pārsūdzēt Vispārējā tiesā ( 20 ). Minētais liecina par to, ka Vispārējās tiesas un Tiesas kompetenču dalījums netiek pārkāpts, pamatojoties uz vispārējiem apsvērumiem.

54. Savukārt pret pieņēmumu par Tiesas kompetenci liecina tas, ka tās kompetence saskaņā ar statūtu 51. panta pirmās daļas a) punktu ir izņēmums no vispārējā Vispārējās tiesas kompetences principa saskaņā ar LESD 256. panta 1. punktu un tāpēc tā ir jāinterpretē šauri ( 21 ). Turpretim izņēmumi no šādiem izņēmumiem, proti, Vispārējās tiesas kompetences saskaņā ar statūtu 51. panta pirmās daļas a) punkta no pirmā līdz trešajam ievilkumam, tieši nevar tikt interpretēti šauri, jo tie noved atpakaļ pie vispārējā principa ( 22 ).

55. Šo vērtējumu apstiprina statūtu 51. pantā ietvertais tiesiskais regulējums par kompetenci. Saskaņā ar Lēmuma 2004/407 preambulas ceturto apsvērumu jurisdikcijas nodošanai pirmajā instancē Vispārējai tiesai ir jābūt nozīmīgai un kompetences sadales kritērijiem ir jābūt pietiekami skaidriem, lai iestādes un dalībvalstis tos saprastu nepārprotami. Tiesas kompetences pamatošana ar konkrētu pasākumu līdzību citiem pasākumiem, kurus apstrīdot, iespējams, būtu piemērojama Tiesas kompetence, neatbilstu šai skaidrības prasībai.

56. Turklāt par Vispārējās tiesas kompetences pamatprincipa ievērošanu liecina arī arguments, ka attiecīgā dalībvalsts šādi iegūst papildu tiesu instanci, kas tika izveidota vēl tādēļ, lai saistībā ar prasībām, kas prasa sarežģītu faktu detalizētu izmeklēšanu, uzlabotu tiesisko aizsardzību ( 23 ). Taču pārkāpumi, par kuriem saskaņā ar Regulas Nr. 1173/2011 8. pantu ir jāpiemēro sankcijas, bieži būs saistīti ar sarežģītiem faktiem, it īpaši tad, ja – pretēji šai lietai – dalībvalsts apstrīd faktu konstatējumu.

57. Visbeidzot, lai gan pilnvaras piemērot sankcijas saskaņā ar Regulas Nr. 1173/2011 8. pantu ir saistītas ar pasākumiem saskaņā ar LESD 121. un 126. pantu, iespējamas sankcijas saskaņā ar regulu tiek noteiktas pilnīgi atšķirīgās procedūrās nekā pasākumi, pamatojoties uz Līgumu. Tāpēc ir izslēgts, ka par sankcijām saskaņā ar regulu un minētajiem pasākumiem, pamatojoties uz Līgumu, būtu jāizlemj vienas un tās pašas lietas ietvaros. Tāpēc šo kompetenču objektīvā līdzība nepieprasa vienotu kompetenci.

4. Secinājumi

58. Tāpēc Spānijas prasība ir celta par Padomes tiesību aktu, ar kuru tā atbilstoši LESD 291. panta 2. punktam ir izmantojusi īstenošanas pilnvaras. Līdz ar to saskaņā ar LESD 256. panta 1. punktu un statūtu 51. panta pirmās daļas a) punkta trešo ievilkumu ir piemērojama Vispārējās tiesas kompetence, un Tiesai lieta saskaņā ar Statūtu 54. panta otrās daļas otro teikuma daļu ir jānodod Vispārējai tiesai.

59. Taču gadījumā, ja Tiesa nepiekristu šim viedoklim, turpinājumā es pakārtoti pārbaudīšu Spānijas prasības pamatus.

B. Par Spānijas tiesību uz aizstāvību ievērošanu (pirmais prasības pamats)

60. Pirmajā prasības pamatā Spānija norāda, ka apstrīdētais lēmums ir balstīts uz informāciju, kuru Komisija esot ieguvusi tās apmeklējumu laikā 2012. un 2013. gadā, neievērojot Spānijas tiesības uz aizstāvību. Toreiz Komisija jau esot veikusi izmeklēšanu par to, vai Spānija ir sagrozījusi budžeta deficīta datus. Uz šo pirms 2014. gada jūlijā ierosinātās formālās izmeklēšanas procedūras notikušo izmeklēšanu neesot attiecies Regulas Nr. 1173/2011 8. panta 3. punkts un Deleģētā lēmuma 2012/678 2. panta 3. punkts. Tāpēc tā esot notikusi ārpus šajā ziņā atbilstošajās tiesību normās, kuru mērķis tieši arī esot attiecīgās dalībvalsts tiesību uz aizstāvību ievērošana, noteiktajām robežām. It īpaši Komisija, pretēji Deleģētā lēmuma 2012/678 2. panta 1. punktam, neesot Spāniju informējusi par to, ka un uz kā pamata tā apsūdz Spāniju statistikas datu sagrozīšanā. Tā savā ziņā esot veikusi slepenu izmeklēšanu.

61. Šis prasības pamats vispirms ir jāaplūko saistībā ar procedūru, kas norisinājās pirms lēmuma par sankcijām pieņemšanas (par to 1. punktā), pirms pēc būtības tiek analizētas Spānijas tiesības uz aizstāvību (par to 2. punktā).

1. Par procedūras norisi

a) Regulas Nr. 1173/2011 un Deleģētā lēmuma 2012/678 tiesiskā regulējuma saturs

62. Vispirms ir jākonstatē, ka Spānija nepareizi saprot Regulas Nr. 1173/2011 un Deleģētā lēmuma 2012/678 tiesiskā regulējuma saturu.

63. Atbilstoši Regulas Nr. 1173/2011 8. panta 3. punkta pirmās daļas otrajam teikumam Komisija var lemt par izmeklēšanas uzsākšanu, ja tā konstatē nopietnas pazīmes, kas liecina par manipulāciju ar budžeta deficīta vai parāda datiem. Šīs formālās izmeklēšanas procedūras saturs ir reglamentēts šīs regulas 8. panta 3. punktā un it īpaši Deleģētā lēmuma 2012/678 2.–12. pantā.

64. Tā kā atbilstoši regulai nepietiek ar vienkāršām aizdomām, bet drīzāk ir jākonstatē nopietnas pazīmes, kas liecina par sagrozīšanu, saskaņā ar to izmeklēšana pirms formālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanas nav ne tikai pieļaujama, bet gan tāda pat tiek pieprasīta, proti, attiecīgās dalībvalsts aizsardzībai. Tai ir jāizvirza publiska apsūdzība par budžeta deficīta datu nepareizu atspoguļojumu tikai pēc tam, kad par to liecina nopietnas pazīmes.

b) Regulas Nr. 479/2009 nozīme

65. Nepieciešamās Komisijas izmeklēšanas pilnvaras pirms oficiālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanas, kā par to liecina saturiskā saikne starp šo regulu un Regulu Nr. 1173/2011, izriet no Regulas Nr. 479/2009 11. un nākamajiem pantiem.

66. Proti, dati, par kuru nepareizu atspoguļojumu Regulas Nr. 1173/2011 8. panta 1. punktā ir paredzētas sankcijas, ir budžeta deficīta un parāda dati, kuri dalībvalstīm ir jāiesniedz Komisijai atbilstoši Regulas Nr. 479/2009 3. pantam. Ja ir šaubas par iesniegto datu kvalitāti, Komisija atbilstoši iepriekš minētās direktīvas 11. panta 1. punkta otrajam teikumam var attiecīgajā dalībvalstī veikt ar dialogu saistītus, kā arī – izņēmuma gadījumos ( 24 ) – metodikas izpētes apmeklējumus. To mērķis ir atrast iespējamas kļūdas datu iegūšanā un iesniegšanā ( 25 ) un sniegt dalībvalstij atbalstu šo kļūdu labošanā. Šajā nolūkā Komisija var sniegt ieteikumus.

67. Uz minēto ir balstīts Deleģētā lēmuma 2012/678 2. panta 3. punkts un preambulas astotais apsvērums, kuros ir uzsvērta iespēja pirms formālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanas veikt metodikas izpētes apmeklējumu. Tātad tajos nav ierobežotas Komisijas izmeklēšanas pilnvaras pirms formālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanas, bet gan, tieši pretēji, Komisija ir aicināta pilnībā izmantot Regulā Nr. 479/2009 paredzētos instrumentus. Deleģētā lēmuma preambulas 15. apsvērumā minētais ir apstiprināts, jo saskaņā ar to lēmums neskar Komisijas pilnvaru īstenošanu atbilstoši Regulai Nr. 479/2009.

68. Tātad kopš Regulas Nr. 1173/2011 stāšanās spēkā procedūras mērķis atbilstoši Regulas Nr. 479/2009 11. un nākamajiem pantiem ir arī konstatēt, vai ir izpildīti priekšnoteikumi formālas izmeklēšanas procedūras uzsākšanai atbilstoši Regulas Nr. 1173/2011 8. panta 3. punkta pirmās daļas otrajam teikumam.

69. Spānija gan arī iebilst, ka Komisija esot veikusi apmeklējumus, kas neesot paredzēti Regulā Nr. 479/2009, proti, tehniska rakstura apmeklējumus, ar iepriekšējo posmu saistītu dialoga apmeklējumu un “ad hoc apmeklējumu” ( 26 ). Taču, neņemot vērā šos nosaukumus, nevar tikt konstatēts, ka Komisija, veicot šos apmeklējumus, būtu izmantojusi izmeklēšanas pilnvaras, kas neatbilstu 11.a un 11.b pantā definētajiem lēmumiem piemērojamajām tiesību normām.

70. Arī Spānijas norāde uz Eurostat dokumentu ( 27 ) nav pamats citam secinājumam. Lai gan tajā Eurostat piedāvā Regulā Nr. 479/2009 expressis verbis iekļaut “ar iepriekšējo posmu saistītus dialoga apmeklējumus”, vienlaicīgi tajā ir konstatēts, ka runa ir tikai par īpašu jau paredzēto, ar dialogu saistīto apmeklējumu formu.

71. Tāpēc, pretēji Spānijas uzskatam, šo apmeklējumu gadījumā nebija runa par izmeklēšanu bez juridiskā pamata.

c) Starpsecinājumi – izmeklēšanas procedūras sadalīšana divos posmos

72. Rezumējot var konstatēt, ka izmeklēšanas procedūra saistībā ar manipulāciju ar statistikas datiem sastāv no diviem savstarpēji nošķiramiem procedūras posmiem.

73. Pirmais procedūras posms sākas, līdzko Komisija, pamatojoties uz aizdomām par budžeta deficīta vai parāda datu sagrozīšanu, veic noskaidrošanas pasākumus, un beidzas attiecīgajai dalībvalstij nelabvēlīgā gadījumā ar lēmumu par formālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanu. Jau iepriekšējās izmeklēšanas procedūras mērķis ir konstatēt, vai nopietnas pazīmes liecina par nepareizu budžeta deficīta atspoguļojumu. Šādas izmeklēšanas juridiskais pamats ir Regulas Nr. 479/2009 11. un nākamie panti.

74. Otrā procedūras posma sākums ir lēmums par formālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanu, un tas noslēdzas ar lēmumu par ieteikuma sniegšanu Padomei piemērot naudas sodu. Formālās izmeklēšanas mērķis ir noskaidrot, vai faktiskais deficīts Regulas Nr. 1173/2011 8. panta 1. punkta izpratnē nav atspoguļots nepareizi. Šis procedūras posms ir reglamentēts minētās regulas 8. panta 3. punktā un Deleģētā lēmuma 2012/678 2.–12. pantā.

75. Ņemot vērā minēto, nav nozīmes tam, ka Deleģētais lēmums 2012/678 vēl nebija stājies spēkā 2012. gada maija, jūnija un septembra apmeklējumu laikā. Tas tādēļ, ka iepriekšējas izmeklēšanas procedūrai ir piemērojami Regulas Nr. 479/2009 11. un nākamie panti.

2. Par tiesībām uz aizstāvību

76. Taču viss minētais arī nav Spānijas argumentācijas jēga. Tas drīzāk ir pārmetums par to, ka Komisija esot informējusi Spāniju par to, ka un pamatojoties uz ko tā to tur aizdomās par statistikas datu sagrozīšanu, nevis jau tās apmeklējumu laikā 2012. un 2013. gadā, bet gan, tikai uzsākot formālās izmeklēšanas procedūru 2014. gada jūlijā. Tāpēc Komisija esot pārkāpusi Deleģētā lēmuma 2012/678 2. panta 1. punktu un Spānijas tiesības uz aizstāvību.

77. Tomēr Spānija maldās par Deleģētā lēmuma 2012/678 2. panta 1. punkta tiesiskā regulējuma saturu. Tiesību normā Komisijai ir noteikts pienākums attiecīgajai dalībvalstij paziņot par formālas izmeklēšanas uzsākšanu un vienlaikus izklāstīt, kādas norādes ir tās rīcībā par statistikas datu sagrozīšanu. Par šo prasību ievērošanu nav šaubu.

78. Patiesībā Spānija nenorāda uz Deleģētā lēmuma 2012/678 2. panta 1. punkta pārkāpumu, bet gan uz to, ka esot pārkāptas tās tiesības būt informētai jau iepriekšējas izmeklēšanas procedūrā par aizdomām par manipulāciju un faktiem, uz kuriem Komisija tās balsta.

79. Taču, vai šādas tiesības vispār pastāv?

80. No iepriekšējai izmeklēšanas procedūrai piemērojamās Regulas Nr. 479/2009 var tikt secināta tikai viena norāde uz tiesībām tikt uzklausītam. Atbilstoši 13. panta teikuma pirmajai daļai Komisija ziņo Ekonomikas un finanšu lietu komitejai par dialoga un metodikas izpētes apmeklējumos konstatētajiem faktiem, pievienojot jebkādus attiecīgo dalībvalstu apsvērumus par tiem. Taču no šīs tiesību normas nevar tikt secināts Komisijas pienākums informēt dalībvalsti par aizdomām par budžeta deficīta datu sagrozīšanu.

81. Taču no Tiesas judikatūras izriet, ka tiesību uz aizstāvību ievērošana jebkurā tiesvedībā pret personu, kuras beigās var tikt pieņemts tai nelabvēlīgs akts, ir Savienības tiesību pamatprincips, kas ir jānodrošina pat tad, ja nav nekāda tiesiskā regulējuma par procedūru ( 28 ).

82. Lai gan attiecīgajai dalībvalstij šajā gadījumā aplūkojamajā procedūrā tiek piešķirtas plašas tiesības uz aizstāvību, tas tā ir tikai otrajā procedūras posmā, proti, formālajā izmeklēšanā.

83. Varētu tikt pieņemts, ka plašo tiesību uz aizstāvību piešķiršana formālajā izmeklēšanas procedūrā kompensē tiesību uz informāciju neesamību iepriekšējas izmeklēšanas procedūrā. Taču šajā ziņā netiktu ņemts vērā, ka veids, kādā norisinās iepriekšējas izmeklēšanas procedūra, var ietekmēt iespējas aizstāvēties formālajā izmeklēšanas procedūrā. Saistībā ar procedūrām aizliegto vienošanos jomā Tiesa ir atzinusi līdzīgu iespējamu ietekmi.

84. Tāda izmeklēšanas procedūra saistībā ar LESD 101. un 102. panta pārkāpumu kā šī ir iedalāma divos posmos – iepriekšējas izmeklēšanas procedūrā un formālā pārbaudes procedūrā ( 29 ). Pēdējā minētā sākas ar attiecīgā uzņēmuma informēšanu par iebildumiem ( 30 ). Šajā ziņā ir saskatāma līdzība ar Regulas Nr. 1173/2011 8. panta 3. punktu un Deleģētā lēmuma 2012/678 2. panta 1. punktu.

85. Saistībā ar procedūru konkurences tiesību jomā Tiesa it īpaši ir uzsvērusi, ka iepriekšējā izmeklēšanā, veicot vēlākas pārbaudes, t.i., it īpaši veicot kratīšanas un nopratināšanas, iegūtas ziņas, lai aizsargātu uzņēmumu tiesības uz aizstāvību, var tikt izmantotas tikai mērķiem, uz kuriem ir norādīts pārbaudes pilnvarojumā vai lēmumā par vēlāku pārbaudi ( 31 ). Minētais varētu tikt saprasts tādējādi, ka, arī veicot iepriekšēju izmeklēšanu saistībā ar sankciju par budžeta datu sagrozīšanu, šis mērķis ir jādara zināms skartajām personām.

86. Taču Tiesa ir arī atzinusi, ka Komisija var uzsākt jaunu izmeklēšanas procedūru, lai pārbaudītu informācijas patiesumu vai papildinātu informāciju, ko tā nejauši uzzinājusi agrākas pārbaudes laikā, gadījumā, ja šī informācija norāda uz rīcību, kas ir pretrunā Līguma konkurences tiesību normām ( 32 ).

87. Sākotnēji šķiet, ka šie apsvērumi šajā gadījumā, ņemot vērā procedūru strukturālo līdzību, ir jāpiemēro analoģiski. Raugoties no šī skatupunkta, patiešām varētu rasties problēma. Proti, lietas dalībnieki šajā gadījumā nav vienisprātis par to, vai Komisija par savām aizdomām ziņoja jau 2013. gada septembrī vai tikai 2014. gada jūlijā. Nav šaubu par to, ka 2012. gada apmeklējumu laikā vēl nebija runas par sankciju piemērošanas procedūru.

88. Taču iepriekšējās izmeklēšanas līmenī ir konstatējamas būtiskas atšķirības no konkurences tiesībām, un tas ierobežo piemērošanu pēc analoģijas.

89. Kamēr konkurences tiesībās jau iepriekšējās izmeklēšanas priekšnoteikumam ir jābūt notikumam, par kuru var tikt informēti arī skartie uzņēmumi, dalībvalstis un Komisija saistībā ar budžeta stāvokļa uzraudzību uztur pastāvīgu dialogu atbilstoši Regulai Nr. 479/2009. Tās mērķis aptver arī to, ka minētais attiecas arī uz iespējamām norādēm uz jebkādu datu sagrozīšanu Regulas Nr. 1173/2011 8. panta 1. punkta izpratnē ( 33 ). Ar to dalībvalstīm būtībā ir arī jārēķinās. Minētais ir jāpiemēro it īpaši šajā gadījumā attiecībā uz Spāniju, jo šī dalībvalsts atklāja problēmas un par tām informēja Komisiju.

90. Turpretim nekas neliecina par to, ka Komisijai būtu pastāvīgi jāpārbauda, vai iespējamo norāžu nav kļuvis tik daudz, ka dalībvalsts ir jābrīdina papildus.

91. Turklāt Komisija visu dialogā iegūto informāciju, kurai bija nozīme sankcijas piemērošanā, atbilstoši neapstrīdētajai Padomes un Komisijas argumentācijai pārbaudīja un apstiprināja formālajā izmeklēšanas procedūrā, pirms Padome sankciju pamatoja ar šo informāciju. Šajā ziņā lietas apstākļi ir līdzīgi nejauši iegūtai informācijai konkurences tiesībās.

92. Pat ja tiktu izdarīts pieņēmums par Komisijas brīdināšanas pienākumu, Spānija pietiekami neilustrē, ciktāl informēšanas brīdis ir ierobežojis tās aizstāvības iespējas. Drīzāk tā tikai apgalvo, ka ir noticis šāds ierobežojums, šajā ziņā nesniedzot nekādu pamatojumu ( 34 ).

93. Ciktāl Spānija norāda, ka Spānijas iestādes esot iesniegušas Komisijai to apsūdzošos pierādījumus tikai tāpēc, ka tās neesot neko zinājušas par aizdomām par manipulāciju, šajā argumentācijā nav ņemta vērā tiesību uz aizsardzību funkcija. Tas tāpēc, ka tās neaptver tiesības būt priekšlaicīgi informētai, lai no Komisijas mērķtiecīgi varētu slēpt informāciju ( 35 ). Tas it īpaši attiecas uz dalībvalstīm. Proti, uzņēmumiem nevar tikt noteikts pienākums sniegt atbildes, kuras sniedzot, tiktu atzīta pārkāpumu izdarīšana ( 36 ). Turpretim dalībvalstīm, ja tās tiek turētas aizdomās par budžeta deficīta un parāda datu sagrozīšanu, ir pienākums sadarboties arī tad, ja tās tādējādi apsūdz pašas sevi. Tas izriet no LES 4. panta 3. punktā nostiprinātā dalībvalstu lojalitātes pienākuma pret Savienību ( 37 ).

3. Starpsecinājumi

94. Līdz ar to pirmais prasības pamats ir jānoraida.

C. Par tiesību uz labu pārvaldību aizsardzību (otrais prasības pamats)

95. Otrajā prasības pamatā Spānija norāda uz tiesību uz labu pārvaldību, kas izriet no Pamattiesību hartas 41. panta, pārkāpumu. Tā apšauba izmeklēšanas komisijas objektivitāti, jo tajā esot bijušas arī personas, kuras piedalījās izmeklēšanā pirms formālās procedūras uzsākšanas.

1. Par Hartas 41. panta piemērojamību

96. Padome apstrīd Hartas 41. panta piemērojamību dalībvalstīm, lai gan tā atzīst, ka dalībvalstis var atsaukties uz objektivitātes prasību. Komisijas nostāja ir pat vēl stingrāka, jo tā apšauba pat šīs prasības piemērojamību dalībvalstīm vai vismaz tās tiesiskā regulējuma saturu.

97. Tomēr – neatkarīgi no tā, vai dalībvalsts var atsaukties uz Hartas 41. pantu, – ir skaidrs, ka objektivitātes prasība kā vispārējā tiesību uz labu pārvaldību principa izpausme ir spēkā un ir labvēlīga dalībvalstīm ( 38 ).

2. Par objektivitātes prasības ierobežošanu

98. Objektivitātes prasība ietver, pirmkārt, subjektīvo objektivitāti, atbilstoši kurai neviens kompetentās iestādes darbinieks nedrīkst paust aizspriedumus vai personīgus pieņēmumus, un objektīvo objektivitāti, atbilstoši kurai attiecīgajai iestādei ir jāsniedz pietiekamas garantijas, lai varētu tikt izslēgtas jebkādas šaubas par tās neitralitāti ( 39 ).

99. Spānija iebilst, ka trīs no četriem darbiniekiem, kas vadīja formālo izmeklēšanu, piedalījās 2012. un 2013. gada apmeklējumos. Padomes iebildums par to, ka Spānijai esot jāizklāsta un jāpierāda, ka izmeklēšanas komisijas dalībnieki patiešām neesot bijuši neitrāli, sākotnēji šķiet pamatots tiktāl, ciktāl šajā argumentācijā nav norādīts uz subjektīviem aizspriedumiem. Taču Spānija iebilst tikai pret objektīvās objektivitātes prasības pārkāpumu.

100. Ciktāl Spānija iebilst, ka pārkāpumu nedrīkst izmeklēt un par to nedrīkst piemērot sodu viena un tā pati iestāde, kura saskaras ar šī pārkāpuma sekām ( 40 ), ir jāatzīst, ka, pirmkārt, Eurostat ir ziņojumu par budžeta deficīta un parāda datiem adresāts un, otrkārt, Eurostat pārbauda iesniegto datu kvalitāti un izmeklē, vai nav aizdomu par statistikas datu manipulāciju. Taču ir grūti Eurostat uzskatīt par iespējama pārkāpuma “upuri”.

101. Tomēr šim argumentam ir jāpiekrīt tādā ziņā, ka Komisija ar savu rīcību nav nodrošinājusi maksimālo objektivitāti. Patiešām daudz kas liecina par pieņēmumu, ka personas, kuras jau ir veikušas iepriekšēju izmeklēšanu un ir ierosinājušas Komisijai uzsākt formālo izmeklēšanas procedūru, pēdējā minētajā procedūrā vairs nerīkosies pilnīgi neitrāli.

102. Tiesas sēdes laikā Komisija radīja papildu šaubas par neitralitāti, atbildot uz Tiesas jautājumu tādējādi, ka formālai izmeklēšanai esot bijis preventīvs mērķis. Šis izteikums raisa bažas, ka vismaz šis procedūras posms vairs nenorisinājās tā, ka būtu iespējami vairāki risinājumi.

103. Patiešām, var iztēloties vairākus pasākumus, ar kuru palīdzību varēja tikt nodrošināta daudz objektīvāka izmeklēšana. Liegt iepriekšējās izmeklēšanas dalībniekiem piedalīties arī formālajā izmeklēšanā būtu bijis tikai vienkāršākais variants. Iespējams risinājums varētu būt arī uzdot veikt formālo izmeklēšanu citai Komisijas iestādei – Eurostat ietvaros vai ārpus šī ģenerāldirektorāta, piemēram, Ekonomikas un finanšu lietu ģenerāldirektorāta vai OLAF iestādei. Izmeklēšanas objektivitāte tiktu nodrošināta vēl vairāk, ja šo uzdevumu uzņemtos cita iestāde, piemēram, Revīzijas palāta vai ECB.

104. Pamats šādai objektivitātes stiprināšanai izmeklēšanā varētu būt respekts pret dalībvalstu suverēno varu budžeta kontekstā. To jau būtiski ierobežo Savienības uzraudzība un, jo vairāk, sankciju piemērošana par iesniegto budžeta datu sagrozīšanu. Minētais izskaidro arī īpašo sagrozīšanas izmeklēšanas procedūru, kā arī pilnvaru piemērot sankciju nodošanu Padomei. Tāpēc būtu tikai loģiski šajā īpašajā procedūrā veikt arī īpašus pasākumus neatkarīgas izmeklēšanas nodrošināšanai.

3. Par maksimālās objektivitātes nenodrošināšanas pamatojumu

105. Tomēr, lai gan pastāv šīs būtiskās intereses, maksimālās objektivitātes nenodrošināšana var tikt attaisnota. Pēc analoģijas ar Hartas 52. panta 1. punktu tas tā ir, ja minētais ir noteikts tiesību aktos un tiek respektēta objektivitātes principa būtība. Turklāt, ievērojot samērīguma principu, ierobežojumi var tikt noteikti tikai tad, ja tie ir nepieciešami un patiešām atbilst vispārējas nozīmes mērķiem, ko atzinusi Savienība, vai vajadzībai aizsargāt citu personu tiesības un brīvības.

106. Attiecībā uz likumā noteiktu pamatojumu ir jānorāda, ka Komisijas kompetence saistībā ar formālo izmeklēšanu izriet no Regulas Nr. 1173/2011 8. panta 3. punkta. Saskaņā ar Deleģētā lēmuma 2012/678 2. panta 2. punktu izmeklēšanu veic Eurostat, tātad ģenerāldirektorāts, kas veic arī iepriekšējo izmeklēšanu. Tas, ka darbinieki, kas bija norīkoti veikt izmeklēšanu, saskaņā ar Eurostat iekšējiem noteikumiem bija pilnvaroti to veikt, netiek apstrīdēts. Tāpēc ir jāpieņem, ka iejaukšanās objektivitātes prasībā balstās uz pietiekamu likumā noteiktu pamatu.

107. Objektivitātes prasības saturs pamatlietā nebija skarts jau tāpēc, ka sankciju piemēroja cita iestāde, proti, Padome. Turklāt tā pieņēma lēmumu, pamatojoties uz Komisijas ieteikumu, par kuru galu galā lēmumu pieņēma nevis attiecīgie Eurostat darbinieki, bet gan komisāru kolēģija. Uz to pilnīgi pamatoti norāda Padome.

108. Tāpēc izšķiroša nozīme ir Komisijas rīcības samērīgumam.

109. Samērīguma princips paredz, ka pasākumam ir jābūt “piemērotam, nepieciešamam un samērīgam ar izvirzīto mērķi” ( 41 ). Šis mērķis ir jāatzīst Savienībai, un tam ir jābūt noteiktam sabiedrības interesēs, vai tam ir jābūt nepieciešamam citu personu tiesību un brīvību aizsardzībai.

110. Attiecībā uz papildu pasākumu neveikšanu izmeklēšanas objektivitātes veicināšanai Padome norāda uz Komisijas ierobežotajiem resursiem un specializēšanās nepieciešamību. Tātad runa ir par likumīgu mērķi ierobežot izmeklēšanas izdevumus ( 42 ) un vienlaikus nodrošināt tās kvalitāti.

111. Komisijas rīcība bija piemērota un nepieciešama, lai sasniegtu šos mērķus. Ņemot vērā jautājuma sarežģītību, ir pat lielā mērā loģiski norīkot veikt iepriekšējo izmeklēšanu un formālo izmeklēšanu vienām un tām pašām personām. Praktiski minētais varētu arī paātrināt izmeklēšanu un līdz ar to īstenot vēl vienu tiesību uz labu pārvaldību mērķi.

112. Visbeidzot, manā ieskatā Komisijas rīcība ir arī samērīga ar iejaukšanos objektivitātes prasībā. Tas tādēļ, ka to personu piedalīšanās, kuras jau piedalījās iepriekšējā izmeklēšanā, ir ne tikai Komisijas efektivitātes interesēs, bet arī Spānijas kā ar izmeklēšanu skartās dalībvalsts interesēs. Proti, šīs personas, pamatojoties uz to zināšanām par faktiem, var veicināt kļūdu – arī par sliktu Spānijai – novēršanu un izmeklēšanas ātrāku norisi.

113. Taču galu galā šajā lietā var netikt veikts izvērtējums par personāla pēctecības priekšrocībām un ar to saistīto objektivitātes vājināšanos, jo Spānijas likumīgā interese uz objektīvu lietas vērtējumu vairāk nekā pietiekami tiek nodrošināta tādējādi, ka vispirms Komisijas kolēģija lemj par ieteikuma sniegšanu Padomei un tikai Padome var lemt par soda piemērošanu. Abas iestādes piedalās izmeklēšanā netieši.

114. Interesi par objektivitāti papildus nodrošina tiesiskā aizsardzība – kuru Spānija šajā gadījumā arī izmanto – Savienības tiesās, kuras arī pieņem nolēmumus objektīvi. Kā pareizi uzsver Padome un Komisija, šī tiesiskā aizsardzība ir īpaši plaša, jo saskaņā ar Regulas Nr. 1173/2011 8. panta 5. punktu Savienības tiesām ir neierobežota jurisdikcija pārskatīt Padomes lēmumus, ar kuriem tiek piemērots naudas sods.

115. Līdz ar to Komisija nav pārkāpusi objektivitātes prasību un šis prasības pamats ir jānoraida.

D. Par naudas soda piemērošanas nosacījumu izpildīšanos (trešais prasības pamats)

116. Ar trešo prasības pamatu Spānija apšauba to naudas soda piemērošanas nosacījumu izpildīšanos, kas ir reglamentēti Regulas Nr. 1173/2011 8. panta 1. punktā. Šajā ziņā Spānija, pirmkārt, apstrīd nepareizu datu atspoguļojumu, jo tas neilgi pēc tam tika labots, otrkārt, tās ieskatā iesniegtajiem datiem neesot bijis nozīmes, piemērojot LESD 121. vai 126. pantu vai PDNP protokolu, jo Komisija tos, ņemot vērā ātro pārskatīšanu, neņēma vērā, veicot uzraudzību, un, treškārt, tā vēršas pret to, ka iespējamais pārkāpums tiek uzskatīts par nopietnu.

1. Nepareizs datu atspoguļojums (trešā prasības pamata pirmā daļa)

117. Spānija galvenokārt norāda, ka tā nav nepareizi atspoguļojusi datus. 2012. gada martā iesniegtie dati neesot bijuši nedz nepareizi, nedz pareizi, bet gan provizoriski. Ar pārskatīšanu 2012. gada maijā Spānija esot aktualizējusi datus. Šajā ziņā esot bijusi runa par parastu pārskatīšanu. Uz šādu rīcību, kā tas izrietot no Regulas Nr. 479/2009 6. panta un Deleģētā lēmuma 2012/678 preambulas devītā apsvēruma, neattiecoties Regulas Nr. 1173/2011 8. panta 1. punkts.

118. Šādai argumentācijai nevar piekrist.

119. Lai gan labojumi, kas ir nepieciešami nepareizas uzskaites noteikumu piemērošanas dēļ, ir pārskatīšana Regulas Nr. 479/2009 6. panta izpratnē, tas neattaisno nepareizu datu atspoguļojumu Regulas Nr. 1173/2011 8. panta 1. punkta izpratnē.

120. Regulas Nr. 479/2009 6. pantā ir reglamentēts dalībvalstu pienākums informēt Komisiju par iepriekš iesniegto datu būtisku pārskatīšanu. Pārskatīšana ir ne tikai pieļaujama, bet arī nepieciešama. Lai budžeta uzraudzība būtu efektīva, ir svarīgi, ka Komisijas rīcībā ir pareizi dati. Šajā ziņā nevar būt nozīmes iemeslam, kāpēc pārskatīšana ir nepieciešama. Tāpēc atbilstīgi šai regulai ir tas, ka Komisija pašu rīcību raksturoja kā pārskatīšanu un bez ierunām publicēja pārskatītos datus.

121. Tai pat laikā pārskatīšana var pierādīt datu sagrozīšanu Regulas Nr. 1173/2011 8. panta 1. punkta izpratnē. Šajā ziņā kā piemērs var tikt izmantots Deleģētā lēmuma 2012/678 preambulas devītā apsvēruma otrais teikums, kurā ir uzskaitīti gadījumi, kad jau iesniegti dati gan ir jāpārskata, taču tas nav uzskatāms par sodāmu sagrozīšanu.

122. Deleģētajam lēmumam 2012/678, proti, nevar būt nozīme attiecībā uz Regulas Nr. 1173/2011 8. panta 1. punkta tiesiskā regulējuma saturu. Tas tādēļ, ka Komisijas pilnvaras pieņemt tiesisko regulējumu saskaņā ar 8. panta 4. punktu neattiecas arī uz sodāma pārkāpuma sastāvu. Turklāt šāda deleģēšana šķistu arī nesaderīga ar LESD 290. panta 1. punkta otro daļu, saskaņā ar kuru Komisijai nevar tikt deleģēti būtiski elementi kādā jomā. Tomēr deleģētajā lēmumā var tikt izskaidrota Komisijas nostāja par regulas saturu.

123. Komisija Deleģētā lēmuma 2012/678 preambulas devītā apsvēruma otrajā teikumā ir pamatojusies uz pieņēmumu, ka skaidri un pienācīgi izskaidrota pārskatīšana nav jāuzskata par sagrozīšanu. Pretēji Spānijas uzskatam – minētais nenozīmē, ka par atklātu un skaidru sagrozīšanu nevar tikt piemērotas sankcijas. Drīzāk Komisija ņem vērā, ka galīgie budžeta deficīta un parāda dati bieži ir pieejami tikai vēlāk un tāpēc PDNP ziņojumos vienmēr ir iekļauti arī dati, kas balstās uz vērtējumiem ( 43 ). Šādu vērtējumu grozīšanai ir jābūt pieļaujamai, ja tā tiek izskaidrota. Turklāt Komisija expressis verbis par vēl vienu pārskatīšanas iemeslu uzskata izmaiņas ar atpakaļejošu spēku datu iegūšanas metodikā.

124. Taču Komisijai 2012. gada martā iesniegtie dati tika pārskatīti nedz datu provizoriskā rakstura dēļ, nedz mainītas metodes dēļ. Drīzāk tā bija nepieciešama tāpēc, ka Valensijas autonomais apgabals bija pārkāpis EKS 1995 uzskaites noteikumus. Pārkāpums izpaudās tādējādi, ka vairākus gadus izdevumi veselības aprūpes nozarē daļēji netika iegūti vispār, daļēji – tika apkopoti ar novēlošanos ( 44 ). Tātad izdevumi reģionālajā līmenī bija lielāki nekā tie, par kuriem tika paziņots kompetentajai valsts iestādei. Minētā sekas bija tādas, ka valsts iestāde, aprēķinot valsts kopīgo budžeta deficītu 2008.–2011. gadā, izmantoja nepareizus datus un PDNP ziņojumā 2012. gada martā norādīja uz pārāk zemu budžeta deficītu.

125. Spānija neapstrīd, ka nepareiza uzskaites noteikumu piemērošana Valensijas autonomajā apgabalā bija iemesls pārskatīšanai 2012. gada maijā. Vienlaicīga atsaukšanās uz Komisijai iesniegto datu pagaidu raksturu kā to pārskatīšanas pamatojumu, ņemot vērā minēto, ir pretrunīga. Faktiskais Valensijas autonomajā apgabalā veikto izdevumu apmērs, katrā ziņā reģionālajā līmenī, bija zināms; tas tikai nebija noteikts pienācīgi.

126. Tāpēc var konstatēt, ka Spānija atspoguļoja datus nepareizi, 2012. gada martā iesniedzot datus, kas balstījās uz uzskaites noteikumu pārkāpumu un tāpēc bija nepareizi. Šajā ziņā nekas nemainās tāpēc, ka tā iesniegtos datus 2012. gada maijā pārskatīja pati, jo rīcība nevar tikt uzskatīta par pārskatīšanu, kas nav saistīta ar vainu. Tāpēc tam, vai Spānija skaidri un pienācīgi izskaidroja pārskatīšanu, nav nozīmes, konstatējot Regulas Nr. 1173/2011 8. panta 1. punkta pārkāpumu.

127. Tikai pakārtoti es vēlos norādīt, ka, vērtējot Spānijas rīcību, nav nozīmes tam, kā rīkojas citas dalībvalstis. Tas tādēļ, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru dalībvalsts savu Līgumā paredzēto pienākumu neizpildi nedrīkst attaisnot ar norādi, ka citas dalībvalstis arī nav izpildījušas savus pienākumus ( 45 ).

128. Tāpēc Spānijas trešā prasības pamata pirmā daļa nav pamatota.

2. Dati, kuriem ir nozīme, piemērojot LESD 121. vai 126. pantu vai PDNP protokolu (trešā prasības pamata otrā daļa)

129. Pakārtoti, gadījumā, ja Tiesa konstatētu nepareizu datu atspoguļojumu, Spānija norāda, ka tas neesot ticis piemērots, lai ierobežotu budžeta uzraudzību. Tas tādēļ, ka, pirmkārt, Spānija esot labojusi datus tik drīz, ka Komisija savos ziņojumos esot varējusi ņemt vērā pareizos datus. Otrkārt, pārskatīšana attiecībā uz (Spānijas ieskatā vienīgo nozīmīgo) 2011. gadu esot notikusi tikai EUR 0,9 miljardu apmērā (0,08 % apmērā no iekšzemes kopprodukta) un tās rezultātā neesot pārsniegta 3 % robeža.

130. Arī šī argumentācija nepalīdz. Tā ir balstīta uz nepareizu Regulas Nr. 1173/2011 8. panta 1. punkta interpretāciju.

131. Pretēji Padomes viedoklim, interpretējot Regulas Nr. 1173/2011 8. panta 1. punktu, nav nozīmes tam, ka saskaņā ar Deleģētā lēmuma 2012/678 14. panta 3. punktu nepareiza atspoguļojuma sekām ir nozīme, nosakot sankciju. Kā jau norādīts, Komisija nevarēja reglamentēt sodāma pārkāpuma sastāvu, proti, arī ne netieši, nosakot sankcijas piemērošanas kritērijus, kuriem Padomes ieskatā vairs nevajadzētu būt nozīmei saistībā ar sastāva izpildi.

132. Papildus ir jānorāda, ka arī no Regulas Nr. 1173/2011 rašanās vēstures neizriet papildu norādes saistībā ar sastāva interpretāciju. Sodāma pārkāpuma sastāvs sākotnējā Komisijas priekšlikumā ( 46 ) nebija ietverts; tas pirmo reizi parādījās – jau kopā ar galīgo formulējumu, taču bez papildu paskaidrojumiem – Padomes 2011. gada 16. jūnija projektā ( 47 ). Šādā formā tas bez komentāriem arī tika pārņemts Parlamenta atzinumā ( 48 ), lai gan ziņotāja projektā ( 49 ) šajā ziņā vēl nekas nebija ietverts.

133. Tomēr jau no Regulas Nr. 1178/2011 8. panta 1. punkta formulējuma var tikt secināts, ka, piemērojot naudas sodu, nav nozīmes iespējamām nepareiza atspoguļojuma sekām attiecībā uz budžeta uzraudzību. Atbilstoši šai tiesību normai nepareizi atspoguļotajiem datiem ir jābūt LESD 121. vai 126. panta vai PDNP protokola piemērošanai vajadzīgajiem statistikas datiem par budžeta deficītu vai parādu. Tāpēc pietiek ar to, ka datu mērķis ir sniegt iespēju veikt budžeta uzraudzību.

134. Interpretācija, kurā tiek ņemts vērā formulējums, atbilst arī Regulas Nr. 1173/2011 preambulas 13. apsvērumā paredzētajiem mērķiem. Saskaņā ar pirmo teikumu, piemērojot sankcijas, eurozonā ir jānodrošina efektīvāka budžeta uzraudzības īstenošana. Otrajā teikumā ir paredzēts, ka sankcijām ir jāveicina fiskālās uzraudzības sistēmas uzticamība ES. Lai gan, sasniedzot abus mērķus, nav obligāti jāpiemēro paredzētās sankcijas, to piemērošana ir jāuzskata par vēl vairāk nepieciešamu, ja sankcijas var tikt piemērotas jau par nepareizu atspoguļojumu.

135. Tāpēc ir jākonstatē, ka jau ar LESD 121. vai 126. panta vai PDNP protokola piemērošanai vajadzīgo statistikas datu nepareizu atspoguļojumu ir izpildīts sodāma pārkāpuma sastāvs, ja tas ir noticis apzināti vai nopietnas nolaidības dēļ. Šajā lietā aplūkojamie dati ir šādi dati, jo dalībvalstīm atbilstoši Regulas Nr. 479/2009 3. pantam tie ir jāiesniedz Komisijai, lai tie atbilstoši tiesību normām varētu tikt izmantoti budžeta uzraudzībā.

136. Pretēji Spānijas viedoklim, arī aplūkotās summas ir pietiekami lielas, lai attaisnotu Regulas Nr. 1173/2011 8. panta 1. punkta piemērošanu. Nevar netikt ņemta vērā budžeta deficīta datu sagrozīšana EUR 1,9 miljardu apmērā, kā dēļ atsauces summa, piemērojot sankciju, ir gandrīz EUR 100 miljoni.

137. Līdz ar to arī trešā prasības pamata otrā daļa ir jānoraida.

3. Nopietna nolaidība (trešā prasības pamata trešā daļa)

138. Līdz ar to izšķiroša nozīme ir tam, vai Spānija datus nepareizi ir atspoguļojusi nopietnas nolaidības dēļ. Spānija to apstrīd, it īpaši tādēļ, ka problēma esot konstatēta tikai vienā reģionā.

a) Par kritēriju saistībā ar pārmetumu par nopietnu nolaidību

139. Kritērijs saistībā ar pārmetumu par nopietnu nolaidību ir rīcība, par kuru Regulas Nr. 1173/2011 8. panta 1. punktā ir paredzēta sankcija. Tā izpaužas kā nepareizs datu atspoguļojums PDNP ziņojumā Komisijai. Virsraksts “Sankcijas par manipulāciju ar statistikas datiem” gan norāda uz saikni ar Savienības tiesībās paredzēto uzskaites noteikumu pārkāpumu. Tas ir nepareizā PDNP ziņojuma iemesls, un tas var tikt formulēts virspusēji. Taču virsraksts nemaina to, ka naudas sods tiek piemērots nevis par nepareizu uzskaites noteikumu piemērošanu, bet gan par nepareizu datu iesniegšanu Komisijai ( 50 ). Minētais izriet no sankcijas mērķa. Tai ir jānodrošina efektīvāka Savienības īstenotā budžeta uzraudzība ( 51 ). Tomēr budžeta uzraudzība tiek apdraudēta tikai brīdī, kad Komisijai tiek iesniegti nepareizi dati. Pirms tam runa ir par problēmu tikai valsts līmenī, kuru dalībvalsts vēl var novērst un kura tai ir jānovērš.

140. Tomēr uzskaites noteikumu nepareizai piemērošanai kā kritērijam ir nozīme saistībā ar Regulas Nr. 1173/2011 8. panta 1. punkta subjektīvo elementu. Tas tādēļ, ka dalībvalsts, kas nopietnas nolaidības dēļ pārkāpj uzskaites noteikumus un šo kļūdu nelabo līdz nākamā PDNP ziņojuma iesniegšanai, iesniedz Komisijai nepareizus datus nopietnas nolaidības dēļ.

141. Tātad ir jāpārbauda, vai Spānija pirms PDNP ziņojuma iesniegšanas 2012. gada martā nopietnas nolaidības dēļ ir pārkāpusi uzskaites noteikumus.

b) Rīcības piedēvējamība gan valsts, gan reģionālajai iestādei

142. Komisija Deleģētā lēmuma 2012/678 preambulas 10. apsvēruma otrajā teikumā ir izklāstījusi, ka nopietna nolaidība ir pieļauta tad, ja persona, kas ir atbildīga par datu par vispārējās valdības budžeta deficītu un parādu sagatavošanu, ir acīmredzami pārkāpusi savu rūpības pienākumu. Līdz ar to Komisija pareizi balstās uz uzdevumu sagatavot budžeta deficīta vai parāda datus, neaprobežojoties tikai ar valsts kopīgo datu sagatavošanu vai jebkādā citā veidā nenorādot uz saikni ar valsts sistēmu ( 52 ).

143. Citāds secinājums būtu pretrunā principam, saskaņā ar kuru dalībvalsts Savienības tiesībās paredzētu saistību neievērošanas pamatojumam nevar atsaukties uz apstākļiem iekšējā tiesību sistēmā, tai skaitā to, kas izriet no šīs valsts konstitucionālās struktūras ( 53 ). Attiecībā uz pienākumiem saistībā ar valsts finanšu uzraudzību šis princips expressis verbis ir reglamentēts PDNP protokola 2. un 3. pantā ( 54 ). Konkrēti šajā gadījumā aplūkojamais pienākums ir pareizu budžeta deficīta un parāda datu iesniegšana Komisijai. Ja reģionālā iestāde valsts iestādei iesniedz nepareizus datus, tas neatbrīvo attiecīgo dalībvalsti no atbildības.

144. Tātad Spānijai ir jāatbild gan par kompetentās valsts iestādes, gan par Valensijas autonomā apgabala kompetentās iestādes pārkāpumu.

c) Nopietnas nolaidības esamība

145. Lietas dalībnieki nav vienisprātis par to, vai valsts iestāde pirms 2012. gada maija zināja vai tai bija jāzina par nelikumībām. Taču jautājums nav jāanalizē padziļināti.

146. Tas tādēļ, ka Spānija neapstrīd, ka kompetentā reģionālā iestāde acīmredzami nav izpildījusi savu rūpības pienākumu, liela apmēra izdevumus veselības nozarē neuzskaitot vispār vai uzskaitot novēloti un valsts iestādēm iesniedzot nepareizus datus, lai gan Reģionālā revīzijas palāta tai jau sen bija norādījusi uz kļūdu.

147. Lai konstatētu nopietnu reģionālās iestādes nolaidību, nav jāatsaucas arī uz rīcību pirms Regulas Nr. 1173/2011 spēkā stāšanās 2011. gada 13. decembrī. Drīzāk var balstīties uz apstākli, ka reģionālā iestāde nelaboja savu kļūdu laicīgi – pirms datu iesniegšanas 2012. gada martā. Tāpēc arī nerodas Spānijas norādītā atpakaļejoša spēka problēma.

148. Neveicot labojumus, reģionālā iestāde tikpat acīmredzami neizpildīja savu rūpības pienākumu kā tad, kad tā nepareizi piemēroja uzskaites noteikumus. Tas, ka pārmetums par neveiktu pārskatīšanu attiecas uz īsāku laikposmu, nav pamats atšķirīgam vērtējumam.

149. Nav nozīmes Spānijas iebildumam, ka Komisija un Padome neesot ņēmušas vērā, ka Spānija 2012. gada maijā nelikumības esot atklājusi, esot par to informējusi Komisiju un esot ļoti rūpīgi un lojāli ar Komisiju sadarbojusies.

150. Brīdis, kas ir nozīmīgs, konstatējot Regulas Nr. 1173/2011 8. panta 1. punktā ietverto subjektīvo nosacījumu, ir pārkāpuma izdarīšanas brīdis, t.i., brīdis, kad dati ir iesniegti Komisijai ( 55 ). Rīcībai pēc tam nav nozīmes, runājot par jautājumu, vai ir jāpiemēro naudas sods. Minētais atbilstoši Deleģētā lēmuma 2012/678 14. panta 3. punkta e) apakšpunktam var tikt ņemts vērā tikai naudas soda aprēķināšanā – kā tas ir faktiski noticis,

d) Starpsecinājumi par trešā prasības pamata trešo daļu

151. Ņemot vērā minēto, var tikt konstatēts, ka kompetentā iestāde Valensijas autonomajā apgabalā nopietnas nolaidības dēļ neinformēja kompetento valsts iestādi par nepareizu uzskaites noteikumu piemērošanu pagātnē un no minētā izrietošo tai iesniegto datu nepareizību. Spānijai ir jāuzņemas atbildība par minēto rīcību, kas nozīmē, ka tā 2012. gada marta PDNP ziņojumā Komisijai nopietnas nolaidības dēļ ir nepareizi atspoguļojusi budžeta deficīta datus.

152. Līdz ar to arī trešā prasības pamata trešā daļa nav pamatota.

4. Starpsecinājumi par trešo prasības pamatu

153. Līdz ar to trešais prasības pamats ir jānoraida kopumā.

E. Par piemērotā naudas soda pareizu aprēķināšanu (ceturtais prasības pamats)

154. Ar ceturto prasības pamatu Spānija pārmet Padomei, ka tā, aprēķinot piemēroto naudas sodu, ir izmantojusi pārāk lielu atsauces summu. Tāpēc gadījumā, ja Tiesa naudas soda piemērošanu uzskatītu par pamatotu, Spānija lūdz samazināt naudas sodu no EUR 18,93 miljoniem līdz EUR 8,62 miljoniem. Pamatojot minēto, Spānija atsaucas uz Deleģētā lēmuma 2012/678 14. panta 2. punktu un uz to, ka budžeta deficīta datu sagrozīšanas sankcionēšana ir paredzēta, tikai sākot no 2011. gada beigām. Atbildē Spānija paskaidro, ka tas tādējādi attiecas uz atpakaļejoša spēka aizliegumu. Pirms šo argumentu analīzes vispirms ir jāizskaidro, kā Padome noskaidroja atsauces summu, uz kuras pamata tā aprēķināja naudas sodu, un kādu aprēķinu pieprasa Spānija.

1. Par atsauces summas aprēķināšanu

155. Atbilstoši Deleģētā lēmuma 2012/678 14. panta 1. punkta otrajam teikumam naudas sods tiek noteikts, ņemot vērā atsauces summu, kas var tikt pielāgota atkarībā no 3. punktā minētajiem konkrētajiem apstākļiem. Spānija neapšauba Padomes piemēroto samazinājumu līdz vienai piektdaļai no atsauces summas.

156. Saskaņā ar Deleģētā lēmuma 2012/678 14. panta 2. punktu atsauces summa ir 5 % no nepareizā atspoguļojuma vai nu vispārējās valdības budžeta deficīta, vai dalībvalsts parāda līmenī atkarībā no tā, kam ir lielāka ietekme attiecībā uz konkrētajiem gadiem, uz kuriem attiecas ar pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru saistītais paziņojums.

157. 2012. gada martā iesniegtais ziņojums atbilstoši Regulas Nr. 479/2009 3. panta 2. punkta a) apakšpunktam attiecās uz 2008.–2012. gadu.

158. Neatspoguļotie izdevumi 2008. gadā bija EUR 29 miljoni, 2009. gadā – EUR 378 miljoni, 2010. gadā – EUR 624 miljoni un 2011. gadā – EUR 862 miljoni, tātad kopumā EUR 1,893 miljardi.

159. Padome, pamatojoties uz neuzskaitīto izdevumu kopējo summu, aprēķināja atsauces summu EUR 94,65 miljonu apmērā un vienu piektdaļu no tās piemēroja kā naudas sodu.

160. Spānija iebilst, ka Padome drīkstēja ņemt vērā tikai 2011. gadā neuzskaitītos izdevumus. Tā rezultātā atsauces summa būtu bijusi EUR 43,1 miljons, un naudas soda apmērs būtu bijis EUR 8,62 miljoni.

2. Par Deleģētā lēmuma 2012/678 14. panta 2. punkta interpretāciju

161. Ciktāl Spānija balstās uz Deleģētā lēmuma 2012/678 14. panta 2. punktu, šis viedoklis ir pamatots ar to, ka saskaņā ar šo tiesību normu nozīme ir “lielākai ietekmei”. No minētā Spānija secina, ka drīkst ņemt vērā tikai gadu, kurā atšķirība starp iesniegtajiem un faktiskajiem datiem ir vislielākā.

162. Šāds viedoklis nav pamatots, jo Deleģētā lēmuma 2012/678 14. panta 2. punktā izmantotais jēdziens “lielāka ietekme” neattiecas uz atšķirību attiecīgajā gadā, bet gan uz sagrozīšanas ietekmi uz budžeta deficītu un parādu. Tas tādēļ, ka atsauces summa ir 5 % no nepareizā atspoguļojuma vai nu vispārējās valdības budžeta deficīta, vai dalībvalsts parāda līmenī – izšķirošā ir lielākā ietekme – attiecībā uz gadiem, uz kuriem attiecas ar pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru saistītais paziņojums.

163. Turklāt lielākajā daļā valodu redakciju ( 56 ) nozīme tieši nav vislielākajai, bet gan lielākajai ietekmei. Taču, tā kā katrs ziņojums attiecas uz vairākiem gadiem, salīdzinot atšķirības attiecīgajos gados, varētu sagaidīt, ka ir konstatējami vairāki lielākas ietekmes gadījumi. Piemēram, šajā gadījumā katra novirzes summa attiecīgajā gadā bija lielāka par novirzes summu iepriekšējā gadā. Taču Deleģētā lēmuma 2012/678 14. panta 2. punkta piemērošanas nosacījums ir tāds, ka attiecīgā ietekme var tikt skaidri noteikta.

164. Turklāt šīs pazīmes atrašanās vieta lielākajā daļā tiesiskā regulējuma valodu redakcijās liecina par to, ka tā attiecas uz iespējamām atšķirībām starp budžeta deficīta un parāda vērtību novirzēm, taču ne uz atšķirībām starp vērtībām attiecīgajos gados. Vācu valodas redakcijā minētā uzsvēršanai pat ir izvēlēts tāds drīzāk neierasts stila līdzeklis kā iespraudums. Citās valodu redakcijās, it īpaši spāņu valodā un valodās, kurās tiek izmantota vispārākā pakāpe, šī nozīme vienkārši izriet no teikuma struktūras.

165. Turklāt no formulējuma izrietošā interpretācija atbilst arī mērķim piemērot samērīgu sankciju. Ja sagrozīšana attiecas tikai uz vienu gadu, nodarījums ir acīmredzami mazāks nekā tad, ja tas attiecas uz vairākiem gadiem. Līdz ar to nebūtu samērīgi abus gadījumus vērtēt vienādi, sankcijas aprēķinā izmantojot tikai vienu konkrētu gadu.

166. Turklāt, tā kā šajā gadījumā runa ir tikai par vienu nepareizu ziņojumu, nav jānoskaidro, kā būtu jāaprēķina atsauces summa atbilstoši Deleģētā lēmuma 2012/678 14. panta 3. punkta d) apakšpunktam, ja sagrozīti dati tiktu iesniegti atkārtoti.

3. Par atpakaļejoša spēka aizliegumu

167. Spānija arī netieši izvirza argumentu par atpakaļejoša spēka aizliegumu. Tā kā Regula Nr. 1173/2011 esot stājusies spēkā tikai 2011. gada 13. decembrī, Spānijas rīcība 2008.–2010. gadā neesot jāņem vērā.

168. Arī šie argumenti nav pamatoti.

169. Neatkarīgi no tā, vai dalībvalstis var atsaukties uz Hartas 49. panta 1. punkta pirmo teikumu, kurā atpakaļejoša spēka aizliegums ir reglamentēts saistībā ar sodiem, dalībvalstīm nekādā ziņā nav jāsamierinās ar to, ka tām tiesību normas, kurās ir paredzēta sankcija, tiek piemērotas ar atpakaļejošu spēku ( 57 ). Atšķirīga nostāja tiesiskā Savienībā nebūtu pieņemama.

170. Taču šajā gadījumā iebildums par sankciju piemērošanas ar atpakaļejošu spēku aizlieguma neievērošanu nav pamatots.

171. Kā jau norādīts, naudas sods atbilstoši Regulas Nr. 1173/2011 8. panta 1. punktam tiek piemērots par nepareizu datu iesniegšanu Komisijai, nevis par datu sagrozīšanu pirms izmeklēšanas uzsākšanas.

172. Spānija PDNP ziņojumu, par kuru ir piemērota sankcija, iesniedza 2012. gada martā un līdz ar to – pēc Regulas Nr. 1173/2011 stāšanās spēkā. Tajā ietvertie budžeta deficīta dati par 2008.–2011. gadu ziņojuma iesniegšanas brīdī bija nepareizi. Minēto nemaina tas, ka nepareizā uzskaites noteikumu piemērošana, kas bija kļūdainā PDNP ziņojuma pamatā, sākās krietni pirms 2011. gada 13. decembra.

173. Atpakaļejoša spēka aizlieguma pārkāpums būtu konstatējams tikai tad, ja Padome, pamatojoties uz Deleģētā lēmuma 2012/678 14. panta 3. punkta d) apakšpunktu, aprēķinot naudas sodu, būtu ņēmusi vērā, ka PDNP ziņojumi 2008.–2011. gadā arī bija sagrozīti. Tas tādēļ, ka līdz ar to tā netieši piemērotu sankcijas par šiem ziņojumiem, lai gan Regula Nr. 1173/2011 stājās spēkā tikai pēc to iesniegšanas. Taču atbilstoši strīda pamatā esošā lēmuma preambulas 11. apsvērumam Padome savā vērtējumā tieši nav ņēmusi vērā 2008.–2011. gada ziņojumu nepareizību.

4. Starpsecinājumi

174. Līdz ar to Padome pareizi ir aprēķinājusi atsauces summu. Tā nav pārkāpusi nedz no Deleģētā lēmuma 2012/678 14. panta 2. punkta izrietošās prasības, nedz atpakaļejoša spēka aizliegumu.

175. Līdz ar to ceturtais prasības pamats arī nav pamatots.

F. Kopsavilkums

176. Ja Tiesa nenodod lietu Vispārējai tiesai, tad, tā kā neviens no Spānijas izvirzītajiem prasības pamatiem nebūtu apmierināms, prasība kopumā būtu jānoraida kā nepamatota.

VI. Tiesāšanās izdevumi

177. Ja Tiesa piekristu manam viedoklim un nodotu lietu Vispārējai tiesai, lēmums par tiesāšanās izdevumiem būtu jāatliek.

178. Taču, ja Tiesa šajā lietā pieņemtu nolēmumu, saskaņā ar Reglamenta 138. panta 1. punktu lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, būtu jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā saskaņā ar manis piedāvāto risinājumu spriedums būtu labvēlīgs Padomei, tiesāšanās izdevumi būtu jāsedz Spānijai.

179. Tomēr saskaņā ar Reglamenta 140. panta 1. punktu dalībvalstis un iestādes, kas iestājušās lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas. Tāpēc Komisijai būtu jāsedz savi tiesāšanās izdevumi pašai.

VII. Secinājumi

180. Pamatojoties uz iepriekšminēto, es iesaku Tiesai nolemt šādi: 1) nodot lietu Spānija/Padome (C‑521/15) Eiropas Savienības Vispārējai tiesai; 2) atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.

181. Gadījumā, ja Tiesa nepiekristu šim priekšlikumam, pakārtoti, es ierosinu prasību noraidīt un piespriest Spānijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tomēr izņemot Komisijas tiesāšanās izdevumus, jo tie Komisijai ir jāsedz pašai.

( 1 ) Oriģinālvaloda – vācu.

( 2 ) Padomes 2015. gada 13. jūlija Īstenošanas lēmums (ES) 2015/1289, ar ko Spānijai piemēro sodanaudu [naudas sodu] par manipulāciju ar deficīta datiem Valensijas autonomajā apgabalā (OV 2015, L 198, 19. lpp.). Nosaukums ar vārdu “Īstenošanas” tika papildināts vēlāk (OV 2015, L 291, 10. lpp.).

( 3 ) Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 16. novembra regula (OV 2011, L 306, 1. lpp.).

( 4 ) LES un LESD 12. protokols.

( 5 ) Padomes 1996. gada 25. jūnija Regula (EK) Nr. 2223/96 par Eiropas nacionālo un reģionālo kontu sistēmu [Eiropas] Kopienā (OV 1996, L 310, 1. lpp.) (EKS 1995). Šo regulu aizstājošā Regula (ES) Nr. 549/2013 (OV 2013, L 174, 1. lpp.) (EKS 2010) šajā lietā vēl nav piemērojama.

( 6 ) Komisija nesen procedūrā pret Austriju publicēja izmeklēšanas ziņojumu (COM(2017) 94 final), kurā tā paziņo par ieteikuma sniegšanu Padomei.

( 7 ) Lēmums 2004/407/EK, Euratom, kas groza 51. un 54. pantu Protokolā par Eiropas Kopienu Tiesas Statūtiem (OV 2004, L 132, 5. lpp.).

( 8 ) Padomes 2009. gada 25. maija Regula par to, kā piemērot Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam pievienoto Protokolu par pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru (OV 2009, L 145, 1. lpp.), šajā gadījumā piemērojama ar Padomes 2010. gada 26. jūlija Regulu (ES) Nr. 679/2010 (OV 2010, L 198, 1. lpp.) grozītajā redakcijā.

( 9 ) Komisijas 2012. gada 29. jūnija Deleģētais lēmums (OV 2012, L 306, 21. lpp.).

( 10 ) Komisijas Ziņojums par izmeklēšanu, kas attiecas uz manipulāciju ar statistikas datiem Spānijā, kā minēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1173/2011 par efektīvu budžeta uzraudzības īstenošanu eurozonā (Komisijas 2014. gada 11. jūlija lēmums) (COM(2015) 211 final).

( 11 ) Skat. iepriekš 2. zemsvītras piezīmi.

( 12 ) Skat. spriedumu, 2005. gada 17. marts, Komisija/AMI Semiconductor Belgium u.c. (C‑294/02, EU:C:2005:172, 49. punkts), un rīkojumu, 2005. gada 14. jūlijs, Šveice/Komisija (C‑70/04, nav publicēts, EU:C:2005:468, 18. punkts).

( 13 ) Par privātpersonu tiesībām celt prasību skat., piemēram, spriedumus, 1977. gada 5. maijs, Koninklijke Scholten Honig/Padome un Komisija (101/76, EU:C:1977:70, 5/7.–8/11. punkts), un 2012. gada 19. decembris, Komisija/Planet (C‑314/11 P, EU:C:2012:823, 94. un 95. punkts). Par īstenošanas lēmuma nenosaukšanu par tādu skat. manus secinājumus lietās Borealis Polyolefine, OMV Refining & Marketing, DOW Benelux u.c., kā arī Esso Italiana u.c. (C‑191/14, C‑192/14, C‑295/14 un C‑389/14, EU:C:2015:754, 177. punkts).

( 14 ) Spriedums, 2016. gada 1. marts, National Iranian Oil Company/Padome (C‑440/14 P, EU:C:2016:128, 66. punkts).

( 15 ) Spriedums, 2016. gada 1. marts, National Iranian Oil Company/Padome (C‑440/14 P, EU:C:2016:128, 36. punkts); iepriekš jau spriedumi, 1989. gada 24. oktobris, Komisija/Padome (16/88, EU:C:1989:397, 11. punkts) – par EEK līguma 145. panta trešo ievilkumu, un 2006. gada 23. februāris, Komisija/Parlaments un Padome (C‑122/04, EU:C:2006:134, 36. un 37. punkts) – par EKL 202. panta trešo ievilkumu; abas tiesību normas ir LESD 291. panta 2. punkta priekšteces.

( 16 ) Turklāt ir jānorāda, ka Vispārējās tiesas kompetence, pamatojoties uz Statūtu 51. panta pirmās daļas a) punktā paredzēto izņēmumu no izņēmuma, līdz šim acīmredzot vēl nekad nav tikusi piemērota.

( 17 ) Taču 2004. gada 13. jūlija spriedums Komisija/Padome (C‑27/04, EU:C:2004:436) nepierāda Tiesas kompetenci, jo kompetenču nošķiršana, kādu to pazīstam tagad, toreiz vēl nebija piemērojama un Tiesas kompetence, piemērojot minēto nošķiršanu, izrietētu no Statūtu 51. panta otrās daļas.

( 18 ) Spriedums, 2014. gada 22. janvāris, Apvienotā Karaliste/Padome un Parlaments (C‑270/12, EU:C:2014:18, 78.–86. punkts).

( 19 ) Spriedums, 2014. gada 15. janvāris, Komisija/Portugāle (C‑292/11 P, EU:C:2014:3, 50. un 51. punkts).

( 20 ) Spriedums, 2014. gada 15. janvāris, Komisija/Portugāle (C‑292/11 P, EU:C:2014:3, 77. un 78. punkts).

( 21 ) Skat., piemēram, spriedumus, 2004. gada 29. aprīlis, Beuttenmüller (C‑102/02, EU:C:2004:264, 64. punkts); 2009. gada 16. jūlijs, Infopaq International (C‑5/08, EU:C:2009:465, 56. punkts), un 2017. gada 8. marts, Euro Park Service (C‑14/16, EU:C:2017:177, 49. punkts).

( 22 ) Skat. spriedumu, 2016. gada 23. novembris, Bayer CropScience un Stichting De Bijenstichting (C‑442/14, EU:C:2016:890, 55.–58. punkts).

( 23 ) Padomes 1988. gada 24. oktobra Lēmuma 88/591/EOTK, EEK, Euratom, ar ko izveido Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesu (OV 1988, L 319, 1. lpp.), preambulas trešais apsvērums.

( 24 ) Šajā ziņā skat. Regulas Nr. 479/2009 11.b panta 2. punktu.

( 25 ) Regulas Nr. 479/2009 11.a panta pirmais teikums un 11.b panta 1. punkts.

( 26 ) Komisijas ziņojums (minēts 10. zemsvītras piezīmē, 8. lpp.).

( 27 ) Note to the ESSC/EFC – implementation of ESA 2010 and changes needed in regulation 479 (Spānijas atbildes uz Komisijas kā personas, kas ir iestājusies lietā Padomes prasījumu atbalstam, procesuālo rakstu F.1. pielikums).

( 28 ) Spriedumi, 2000. gada 21. septembris, Mediocurso/Komisija (C‑462/98 P, EU:C:2000:480, 36. punkts); 2005. gada 9. jūnijs, Spānija/Komisija (C‑287/02, EU:C:2005:368, 37. punkts), un 2016. gada 17. marts, Bensada Benallal (C‑161/15, EU:C:2016:175, 33. punkts).

( 29 ) Spriedumi, 2002. gada 15. oktobris, Limburgse Vinyl Maatschappij u.c./Komisija (C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, no C‑250/99 P līdz C‑252/99 P un C‑254/99 P, EU:C:2002:582, 181.–183. punkts), un 2006. gada 21. septembris, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied/Komisija (C‑105/04 P, EU:C:2006:592, 38. punkts).

( 30 ) Spriedums, 2002. gada 15. oktobris, Limburgse Vinyl Maatschappij u.c./Komisija (C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, no C‑250/99 P līdz C‑252/99 P un C‑254/99 P, EU:C:2002:582, 183. punkts).

( 31 ) Spriedumi, 1989. gada 17. oktobris, Dow Benelux/Komisija (85/87, EU:C:1989:379, 17. un 18. punkts); 2002. gada 15. oktobris, Limburgse Vinyl Maatschappij u.c./Komisija (C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, no C‑250/99 P līdz C‑252/99 P un C‑254/99 P, EU:C:2002:582, 298. un 299. punkts), kā arī 2002. gada 22. oktobris, Roquette Frères (C‑94/00, EU:C:2002:603, 48. punkts).

( 32 ) Spriedumi, 1989. gada 17. oktobris, Dow Benelux/Komisija (85/87, EU:C:1989:379, 19. punkts), un 2002. gada 15. oktobris, Limburgse Vinyl Maatschappij u.c./Komisija (C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, no C‑250/99 P līdz C‑252/99 P un C‑254/99 P, EU:C:2002:582, 301. punkts).

( 33 ) Skat. iepriekš 64. un nākamos punktus.

( 34 ) Skat. spriedumu, 2006. gada 21. septembris, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied/Komisija (C‑105/04 P, EU:C:2006:592, 56. un nākamie punkti).

( 35 ) Par konkurences tiesībām skat. spriedumu, 2007. gada 25. janvāris, Dalmine/Komisija (C‑407/04 P, EU:C:2007:53, 60. punkts).

( 36 ) Spriedumi, 1989. gada 18. oktobris, Orkem/Komisija (374/87, EU:C:1989:387, 34. un 35. punkts), un 2004. gada 7. janvāris, Aalborg Portland u.c./Komisija (C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P un C‑219/00 P, EU:C:2004:6, 65. punkts).

( 37 ) Par procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi skat. spriedumus, 1985. gada 11. decembris, Komisija/Grieķija (192/84, EU:C:1985:497, 19. punkts); 1999. gada 9. novembris, Komisija/Itālija (C‑365/97, EU:C:1999:544, 85. punkts); 2004. gada 13. jūlijs, Komisija/Itālija (C‑82/03, EU:C:2004:433, 15. punkts); 2005. gada 26. aprīlis, Komisija/Īrija (C‑494/01, EU:C:2005:250, 41. punkts, kā arī 197. un 198. punkts), un 2006. gada 5. oktobris, Komisija/Beļģija (C‑275/04, EU:C:2006:641, 82. punkts).

( 38 ) Spriedums, 2008. gada 6. novembris, Nīderlande/Komisija (C‑405/07 P, EU:C:2008:613, 56. punkts). Skat. arī spriedumu, 2013. gada 16. aprīlis, Spānija un Itālija/Padome (C‑274/11 un C‑295/11, EU:C:2013:240, 54. punkts).

( 39 ) Skat. spriedumus, 2013. gada 11. jūlijs, Ziegler/Komisija (C‑439/11 P, EU:C:2013:513, 155. punkts), un 2009. gada 19. februāris, Gorostiaga Atxalandabaso/Parlaments (C‑308/07 P, EU:C:2009:103, 46. punkts).

( 40 ) Skat. manus secinājumus lietā Ziegler/Komisija (C‑439/11 P, EU:C:2012:800, 145. punkts).

( 41 ) Skat., piemēram, spriedumu, 2016. gada 4. maijs, Pillbox 38 (C‑477/14, EU:C:2016:324, 48. punkts un tajā minētā judikatūra). Attiecībā uz formulējumu skat. manus secinājumus lietā G4S Secure Solutions (C‑157/15, EU:C:2016:382, 98. punkts) ciešā saistībā ar Francijas Conseil constitutionnel [Konstitucionālās Padomes] nolēmumiem, 2015. gada 22. decembris, Nr. 2015‑527 QPC (FR:CC:2015:2015.527.QPC, 4. un 12. punkts), un 2016. gada 19. februāris, Nr. 2016‑536 QPC (FR:CC:2016:2016.536.QPC, 3. un 10. punkts); līdzīgi Francijas Conseil d’État [Valsts padomes] spriedums, 2011. gada 26. oktobris, Nr. 317827 (FR:CEASS:2011:317827.20111026); skat. arī Vācijas Bundesverfassungsgericht [Federālā Konstitucionālā tiesa], BVerfGE 120, 274, 318. un 319. (DE:BVerfG:2008:rs20080227.1bvr037007, 218. punkts).

( 42 ) Par administratīvo slogu saistībā ar datu aizsardzību skat. spriedumu, 2009. gada 7. maijs, Rijkeboer (C‑553/07, EU:C:2009:293, 59. un nākamie punkti), kā arī attiecīgi saistībā ar piekļuvi dokumentiem spriedumus, 2001. gada 6. decembris, Padome/Hautala (C‑353/99 P, EU:C:2001:661, 30. punkts), un 2014. gada 2. oktobris, Strack/Komisija (C‑127/13 P, EU:C:2014:2250, 28. punkts).

( 43 ) Par pārskatīšanu nepieciešamību šī iemesla dēļ https://webgate.ec.europa.eu/fpfis/mwikis/gfs/index.php/Revisions_of_EDP_data.

( 44 ) Tas nozīmē ne tad, kad tie radās – pārkāpjot periodu nošķiršanas principu (EKS 1995 1.57. punkts).

( 45 ) Spriedumi, 1976. gada 26. februāris, Komisija/Itālija (52/75, EU:C:1976:29, 11. punkts); 2001. gada 29. marts, Portugāle/Komisija (C‑163/99, EU:C:2001:189, 22. punkts), un 2009. gada 19. novembris, Komisija/Somija (C‑118/07, EU:C:2009:715, 48. punkts).

( 46 ) COM(2010) 524, galīgā redakcija.

( 47 ) Padomes Dokuments Nr. 11480/11, tā 6.a pants un preambulas trešais apsvērums.

( 48 ) Eiropas Parlamenta 2011. gada 23. jūnijā pieņemtie grozījumi priekšlikumā Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par efektīvu budžeta uzraudzības īstenošanu euro zonā (P7_TA(2011)0290).

( 49 ) Dokuments A7‑0180/2011.

( 50 ) Īpaši skaidri tas atspoguļojas Regulas (ES) Nr. 1173/2011 8. panta 1. punkta franču valodas redakcijā: “[..] État membre qui a [..] fait des déclarations erronées au sujet des données relatives au [..]”. Vācu un angļu valodas redakcijās nav tik skaidrs, ka runa ir par nepareizu datu atspoguļojumu. Savukārt spāņu valodas redakcijā expressis verbis ir runa par sagrozīšanu: “[..] Estado miembro que [..] tergiverse datos relativos al [..]”.

( 51 ) Regulas (ES) Nr. 1173/2011 preambulas 13. apvērums.

( 52 ) Tas skaidri izriet no vācu, spāņu un franču valodas redakcijām. Turpretim angļu valodas redakcija ir neskaidra: “An unintentional act or omission should be considered a case of serious negligence if a person responsible for the production of general government deficit and debt data is in patent breach of his duty of care”.

( 53 ) Spriedumi, 1991. gada 13. decembris, Komisija/Itālija (C‑33/90, EU:C:1991:476, 24. punkts), un 2008. gada 1. aprīlis, Gouvernement de la Communauté française un Gouvernement wallon (C‑212/06, EU:C:2008:178, 58. punkts).

( 54 ) PDNP protokola 3. pants ir formulēts šādi: “Lai nodrošinātu pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras efektivitāti, dalībvalstu valdības atbild par valdības budžeta deficītu, kā tas definēts 2. panta pirmajā ievilkumā. Dalībvalstis nodrošina, lai to budžeta procedūras ļautu tām šajā jomā izpildīt pienākumus, ko uzliek Līgumi. Dalībvalstis tūlīt un regulāri ziņo Komisijai par savu plānoto un faktisko budžeta deficītu, kā arī par parāda līmeni”. 2. panta pirmajā ievilkumā jēdziens “valdība” ir formulēts kā “vispārējā valdība, tas ir, centrālā valdība, reģionāl[as] vai vietējas pašpārvaldes un sociāl[ā]s nodrošināšanas fondi”.

( 55 ) Šajā ziņā iepriekš 129. punkts.

( 56 ) Šķiet, ka tikai dāņu, igauņu un zviedru valodas redakcijās vispārākās pakāpes vietā tiek izmantota pārākā pakāpe.

( 57 ) Spriedums, 2012. gada 11. decembris, Komisija/Spānija (C‑610/10, EU:C:2012:781, 51. punkts).