Keywords

Summary



Keywords

1. Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Jurisdikcija, spriedumu atzīšana un izpilde laulības lietās un lietās par vecāku atbildību – Regula Nr. 2201/2003

(Padomes Regulas Nr. 2201/2003 10. panta b) apakšpunkta iv) daļa)

2. Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Jurisdikcija, spriedumu atzīšana un izpilde laulības lietās un lietās par vecāku atbildību – Regula Nr. 2201/2003

(Padomes Regulas Nr. 2201/2003 11. panta 8. punkts, 40. un 42. pants)

3. Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Jurisdikcija, spriedumu atzīšana un izpilde laulības lietās un lietās par vecāku atbildību – Regula Nr. 2201/2003

(Padomes Regulas Nr. 2201/2003 preambulas 24. apsvērums, 11. panta 8. punkts, 42. pants 1. punkts, 43. panta 2. punkts, 47. panta 2. punkta otrā daļa un 60. pants)

4. Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Jurisdikcija, spriedumu atzīšana un izpilde laulības lietās un lietās par vecāku atbildību – Regula Nr. 2201/2003

(Padomes Regulas Nr. 2201/2003 42. panta 1. punkts)

Summary

1. Regulas Nr. 2201/2003 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas Nr. 1347/2000 atcelšanu 10. panta b) apakšpunkta iv) daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka šīs normas izpratnē pagaidu pasākums nav “spriedums par aizgādību, kas neparedz bērna atpakaļatdošanu”, un ar to nevar pamatot jurisdikcijas nodošanu tās dalībvalsts tiesām, uz kuru bērns ir nelikumīgi aizvests. Proti, ņemot vērā galveno lomu, kuru šī regula piešķir kompetentajai tiesai, un tās jurisdikcijas saglabāšanas principu, “spriedums par aizgādību, kas neparedz bērna atpakaļatdošanu,” ir galīgs spriedums, kas ir taisīts, pamatojoties uz pilnīgu visu atbilstoši elementu analīzi, ar kuru kompetentā tiesa ir nospriedusi par bērna, par kuru vairs nav pieņemti citi administratīvi vai tiesu lēmumi, aizgādības noregulēšanu. Tas, ka ar šo noregulējumu tiek paredzēta bērna aizgādības jautājuma periodiska vai noteiktā termiņā vai konkrētos apstākļos veikta pārskatīšana, neatņem spriedumam tā galīgo raksturu. Šis secinājums izriet no Regulas Nr. 2201/2003 sistēmas, un tas ir arī bērna interesēs. Proti, gadījumā, ja pagaidu nolēmuma rezultātā zūd jurisdikcija bērna aizgādības jautājumā, iepriekšējās bērna pastāvīgās dzīvesvietas kompetentā tiesa varētu tikt atturēta pieņemt pagaidu nolēmumu, lai gan tas būtu bērna interesēs.

(sal. ar 46. un 47. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

2. Regulas Nr. 2201/2003 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas Nr. 1347/2000 atcelšanu 11. panta 8. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šī norma ir piemērojama kompetentās tiesas spriedumam par bērna atpakaļatdošanu, pat ja pirms tam šī pati tiesa nav taisījusi galīgo spriedumu par bērna aizgādības tiesībām.

Šajā ziņā interpretācijai, kura kompetentās tiesas sprieduma par bērna atpakaļatdošanu izpildi padarītu atkarīgu no tā, vai pastāv šīs pašas tiesas taisīts galīgais spriedums par bērna aizgādības tiesībām, nav pamatojuma regulas 11. panta tekstā, it īpaši tā 8. punktā, kurš, tieši pretēji, attiecas uz “visiem turpmākiem spriedumiem, kas pieprasa bērna atpakaļatdošanu”. Tāpat regulas 40. un 42.–47. pantā sprieduma, kurš ir taisīts saskaņā ar regulas 11. panta 8. punktu un attiecībā uz kuru ir izdota 42. panta 1. punktā minētā apliecība, izpilde nekādā veidā netiek saistīta ar iepriekšēju sprieduma par aizgādību taisīšanu. Turklāt regulas 11. panta 8. punkta, 40. un 42. panta noteikumu izvirzītajam ātruma mērķim un sākotnējās tiesas jurisdikcijas prioritātei ir pretēja tāda interpretācija, saskaņā ar kuru pirms sprieduma par bērna atpakaļatdošanu taisīšanas ir jātaisa galīgais spriedums par aizgādības tiesībām. Šāds nosacījums būtu ierobežojums, kurš, iespējams, kompetentai tiesai liktu taisīt spriedumu par aizgādības tiesībām, pat ja tai nav visas informācijas un visu atbilstošo pierādījumu šajā sakarā, kā arī ļoti maz laika, kas vajadzīgs to objektīvai un skaidrai izvērtēšanai. Visbeidzot tiesas taisnīga un labi pamatota sprieduma taisīšana par bērna galīgo aizgādību, prasība novērst bērnu nolaupīšanu, kā arī bērna tiesības regulāri uzturēt personiskas attiecības un tiešus kontaktus ar abiem vecākiem ir pārākas par iespējamām neērtībām, kuras varētu rasties tādas pārvietošanas rezultātā, kas ir jāveic, izpildot spriedumu, kurš ir taisīts saskaņā ar 11. panta 8. punktu, un – vēlāk – galīgo spriedumu par aizgādības tiesībām.

(sal. ar 52., 54., 62. un 63. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)

3. Regulas Nr. 2201/2003 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas Nr. 1347/2000 atcelšanu 47. panta 2. punkta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka izpildes dalībvalsts tiesas vēlāk taisīts spriedums, ar kuru tiek piešķirtas pagaidu aizgādības tiesības un kurš ir uzskatāms par izpildāmu saskaņā ar šīs valsts tiesībām, nevar liegt izpildīt ar apliecību apstiprinātu spriedumu, kuru kompetentā tiesa agrāk ir taisījusi izcelsmes dalībvalstī un kurā ir norīkota bērna atpakaļatdošana. Pretējs risinājums nozīmētu apiet regulas III nodaļas 4. iedaļā noteikto kārtību. Šāds izņēmums no izcelsmes dalībvalsts jurisdikcijas atņemtu regulas 11. panta 8. punktam, ar kuru kompetentajai tiesai ir piešķirtas pēdējās instances tiesības un kurš saskaņā ar regulas 60. pantu ir pārāks par 1980. gada Hāgas konvenciju par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem, lietderīgo iedarbību, un attiecībā uz lietas būtību ar to tiktu atzīta izpildes dalībvalsts tiesas jurisdikcija. Turklāt, kā izriet no regulas preambulas 24. apsvēruma, 42. panta 1. punkta un 43. panta 2. punkta, apliecības izdošana nav pārsūdzama un spriedums, par kuru ir izdota šāda apliecība, ir automātiski izpildāms, – pret tā atzīšanu nevar iebilst. Tas, vai pastāv pretruna regulas 47. panta 2. punkta otrās daļas izpratnē starp ar apliecību apstiprinātu spriedumu un vēlāku izpildāmu spriedumu, ir jāpārbauda tikai attiecībā uz iespējamajiem spriedumiem, kurus vēlāk ir taisījušas izcelsmes dalībvalsts kompetentās tiesas. Turklāt šāda pretruna parādās ne tikai gadījumā, ja nolēmums tiek atcelts vai grozīts pēc prasības celšanas izcelsmes dalībvalsts tiesā, bet arī gadījumā, ja kompetentā tiesa atgriežas pie savas nostājas, ja to prasa bērna intereses, un taisa jaunu izpildāmu spriedumu, pirmo skaidri neatsaucot, kurš līdz ar to zaudē spēku.

(sal. ar 70. un 76.–78. pantu un rezolutīvās daļas 3) punktu)

4. Ar apliecību apstiprināta sprieduma izpildi izpildes dalībvalstī nevar atteikt, pamatojoties uz to, ka, tā kā pēc šī sprieduma taisīšanas ir mainījušies apstākļi, šī izpilde var nopietni apdraudēt bērna intereses. Proti, šādas izmaiņas ir jautājums pēc būtības, kas attiecīgajā gadījumā var izraisīt kompetentās tiesas sprieduma grozīšanu attiecībā uz bērna atpakaļatdošanu. Tomēr saskaņā ar kompetences sadali starp izcelsmes dalībvalsts tiesām un izpildes dalībvalsts tiesām šāds jautājums ir izcelsmes dalībvalsts kompetentās tiesas jurisdikcijā, kurai ir jāiesniedz arī iespējamais lūgums par tās sprieduma izpildes apturēšanu.

(sal. ar 81. un 83. punktu un rezolutīvās daļas 4) punktu)