ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Lieta C-375/18: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 7. jūnijā iesniedza Court of Appeal (Īrija) – Hampshire County Council/C.E., N.E.

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2018. gada 7. jūnijā iesniedza Court of Appeal (Īrija) – Hampshire County Council/C.E., N.E.

(Lieta C-375/18)

Iesniedzējtiesa

Court of Appeal

Pamatlietas puses

Prasītāja: Hampshire County

Atbildētāji: C.E., N.E.

Prejudiciālais jautājums

Vai ar Savienības tiesībām, it īpaši ar Padomes Regulas (EK) Nr. 2201/2003 ( 1 ) noteikumiem ir saderīgs tas, ka vienas dalībvalsts tiesas izdod pret citas dalībvalsts publisku iestādi in personam vērstu rīkojumu par pagaidu noregulējumu (aizsardzības pasākumiem), kas liedz šai iestādei organizēt bērnu adopciju šīs citas dalībvalsts tiesās, ja in personam rīkojuma izdošana izriet no vajadzības aizsargāt pušu tiesības izpildes procedūrā saskaņā ar šīs 2003. gada regulas III nodaļu?

( 1 ) Padomes Regula (EK) Nr. 2201/2003 (2003. gada 27. novembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu (OV 2003, L 338, 1. lpp.)
1)

Vai varētu nekvalificēt kā negodīgu tādu līguma noteikumu, ciktāl tas, ievērojot tā ekonomiskās sekas, ir uzrakstīts skaidrā un saprotamā valodā, ar kuru valūtas maiņas risks tiek uzlikts patērētājam (piegādātājs vai pārdevējs izmanto šo noteikumu kā vispārēju līguma nosacījumu, un tas nav ticis atsevišķi apspriests), un kas ir uzrakstīts katrā ziņā vispārēja likumiska informēšanas pienākuma dēļ, ja minētajā noteikumā nav skaidri formulēts brīdinājums par to, ka atmaksājamo maksājumu apmērs saskaņā ar aizdevuma līgumu var pārsniegt patērētāja ienākumu apmēru, ko piegādātājs vai pārdevējs ir ņēmis vērā maksātspējas vērtējumā, vai sasniegt daudz lielāku [nekā paredzēts] daļu no šiem ienākumiem, ņemot vērā arī to, ka piemērojamajā valsts tiesiskajā regulējumā ir prasīts detalizēts riska izklāsts rakstveidā, nevis tikai vienkāršs paziņojums par riska esamību, kā arī tā sadalījums, ņemot vērā arī to, ka saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas sprieduma lietā C-26/13 74. punktu piegādātājam vai pārdevējam var tikt prasīts, lai tas ne tikai padara risku identificējamu patērētājam, bet arī lai patērētājs būtu spējīgs novērtēt ekonomiskās sekas, kuras var būt potenciāli ievērojamas un kas patērētājam rodas no valūtas maiņas kursa riska uzņemšanās, un līdz ar to novērtēt aizdevuma kopējās izmaksas?
1)

Vai mājlopu vairumtirgotājs, kas iegādājas dzīvus dzīvniekus no lauksaimnieka un tos pārvadā uz ne vairāk kā 100 km attālumā esošu kautuvi, kurai viņš dzīvniekus pārdod, var atsaukties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 561/2006 (2006. gada 15. marts), ar ko paredz dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu saistībā ar autotransportu (turpmāk tekstā – “Regula (EK) Nr. 561/2006”) ( 1 ), 13. panta 1. punktā paredzēto izņēmumu – “transportlīdzekļiem, ko izmanto, lai pārvadātu dzīvus dzīvniekus no saimniecībām uz vietējiem tirgiem un atpakaļ vai no tirgiem uz vietējām kautuvēm 100 km rādiusā” –, jo pirkuma no lauksaimnieka gadījumā runa ir par “tirgu” šīs tiesību normas izpratnē vai arī mājlopu tirdzniecības uzņēmums pats ir jāuzskata par “tirgu”? Ja runa nav par “tirgu” šīs tiesību normas izpratnē:
4.

Otrkārt, atceļot prasītāju no Latvijas Bankas prezidenta amata, tika pārkāpts arī likuma “Par Latvijas Banku”, proti, tiesību akta, kas pieņemts Līguma par Eiropas Savienības darbību īstenošanai, 22. pants. Attiecīgā lēmuma pieņemšanas brīdī nebija iestājies neviens no šajā pantā paredzētajiem Latvijas Bankas prezidenta atcelšanas no amata nosacījumiem (pirmkārt, personīgs iesniegums par atkāpšanos no amata, otrkārt, ECB sistēmas un ECB statūtu 14.2. pantā paredzētais nosacījums par smaga pārkāpuma izdarīšanu, bet šajā gadījumā parlaments var lemt par Latvijas Bankas prezidenta atbrīvošanu no amata pēc tam, kad ir stājies spēkā notiesājošs tiesas spriedums, vai, treškārt, citi minētajā 14.2. pantā paredzētie nosacījumi). Turklāt, lai gan saskaņā ar minēto likumu Latvijas Bankas prezidentu no amata atcelt ir tiesīgs tikai Latvijas Republikas parlaments, prasītāju no amata ir atcēlis nevis parlaments, bet Latvijas Republikas izpildvaras struktūrā ietilpstošas iestādes izmeklētājs.
2.

atbilstoši LESD 263. panta ceturtajai daļai atcelt ar prasību apstrīdēto atbildētājas 2014. gada 9. jūlija lēmumu lietā SA.32009 (2011/C), ciktāl ar to summa, kas pārsniedza 17 miljonus EUR (28 257 273 EUR) no pieprasītās atbalsta summas 45 257 273 EUR apmērā, ir atzīta par nesaderīgu ar iekšējo tirgu; pakārtoti, ja Tiesa uzskatītu, ka nevar pieņemt galīgo nolēmumu lietā, nodot to atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai;
2)

Vai Direktīvas 2003/86/EK 11. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts noraidīt pieteikumu par bēgļa ģimenes atkalapvienošanos, pamatojoties tikai uz to, ka viņš savā pieteikumā neuzrāda oficiālus dokumentārus pierādījumus, no kuriem izrietētu ģimenes attiecības, vai arī Direktīvas 2003/86/EK 11. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tikai tad netiek pieļauts noraidīt pieteikumu par bēgļa ģimenes atkalapvienošanos, pamatojoties tikai uz to, ka viņš savā pieteikumā neuzrāda oficiālus dokumentārus pierādījumus, no kuriem izrietētu ģimenes attiecības, ja viņš ir sniedzis loģisku skaidrojumu tam, ka viņš nav iesniedzis šis pierādījumus, un savai nostājai, ka viņš nevarēs iesniegt šos pierādījumus vēlāk?
3)

Vai direktīvas 9. panta 1. punkts un tās pārējie noteikumi vai piemērojamie Eiropas Savienības vispārējie tiesību principi ir interpretējami tādējādi, ka ar tiem nav saderīga tāda valsts tiesību norma kā Portugāles Civilprocesa likuma 623. pants, kurā, piemērojot to faktiem, kuri notikuši pirms direktīvas stāšanās spēkā un pirms termiņa beigām, kas noteikts tās transponēšanai, attiecībā uz prasību, kas celta pirms šī datuma: a) ir noteikts, ka galīgais lēmums administratīvā pārkāpuma procedūrā nerada sekas nevienā civilprocesā, kurā strīds ir par tiesiskajām attiecībām, kas ir atkarīgas no pārkāpuma veikšanas? Vai kurā (atkarībā no interpretācijas) b) ir noteikts, ka šim galīgajam lēmumam administratīvā pārkāpuma procedūrā attiecībā uz trešajām personām jebkurā civilprocesā, kurā strīds ir par tiesiskajām attiecībām, kas ir atkarīgas no pārkāpuma veikšanas, attiecībā uz tādu faktu pastāvēšanu, kas apvieno sankcijas un procentu likmes elementus, ir tikai atspēkojamas prezumpcijas statuss?
4.

Kļūda tiesību piemērošanā jautājumā gan par Regulas Nr. 1290/2005 31. panta 2. punkta tvērumu, gan par samērīguma principa pārbaudes tiesā apjomu, kā arī pareizas tiesvedības principa pārkāpums Vispārējā tiesa neesot veikusi tai saskaņā ar regulas 31. panta 2. punktu un samērīguma principu veicamo pārbaudi tiesā par to, vai valsts ir vai nav izpildījusi pienākumu pierādīt, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu jautājumā par finansiālajām sekām, kas izriet no minētā pārkāpuma. Tā neesot arīdzan izvērtējusi Spānijas Karalistes iesniegtos datus, kas liecina par Komisijas kļūdu. Vispārējās tiesas argumentācijā neesot ievērots arīdzan pareizas tiesvedības princips gan tāpēc, ka šajā argumentācijā ir atstāts bez ievērības fakts, ka Spānijas Karaliste ir norādījusi, cik saimniecībām ir pienākums veikt dzīvnieku uzskaiti, gan tāpēc, ka ir notikusi atkāpe no lietas dalībnieku noteiktā strīda priekšmeta.
2)

Ja uz iepriekšējo jautājumu tiek sniegta apstiprinoša atbilde, vai 2011. gada 21. jūnija direktīvas 15. pants, ciktāl tajā ir noteikts brīvas cenas noteikšanas tabakas izstrādājumiem princips, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to ir aizliegts noteikums par šo izstrādājumu cenas noteikšanu par 1 000 vienībām vai 1 000 gramiem, kas izraisa to, ka tabakas izstrādājumu ražotājiem tiek liegts variēt savas cenas atkarībā no iespējamām atšķirībām šo izstrādājumu iepakojumu izmaksās?
—

atzīt, ka Itālijas Republika – vai nu nepieņemot visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai saskaņā ar Padomes 1999. gada 26. aprīļa Direktīvas 1999/31/EK par atkritumu poligoniem (OV L 182, 1. lpp.) 7. panta g) punktu un 13. pantu pēc iespējas ātrāk slēgtu poligonus, kuru darbības turpināšanai nav saņemta atļauja saskaņā ar minētās direktīvas 8. pantu, vai nepieņemot pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka minētās direktīvas prasībām, izņemot tās I pielikuma 1. punktā minētās prasības, atbilst tie atkritumu poligoni, kuru darbības turpināšanai ir saņemta atļauja, – nav izpildījusi šīs direktīvas 14. panta b) punkta otrajā teikumā un 14. panta c) punktā noteiktos pienākumus saistībā ar šādiem atkritumu poligoniem: 1) Avigliano (Loc. Serre Le Brecce); 2) Ferrandina (Loc. Venita); 3) Genzano di Lucania (Loc. Matinella); 4) Latronico (Loc. Torre); 5) Lauria (Loc. Carpineto); 6) Maratea (Loc. Montescuro); 7) Moliterno (Loc. Tempa La Guarella); 8) Potenca [Potenza] (Loc. Montegrosso-Pallareta: atkritumu poligons, kuru slēgt bija paredzēts 2016. gada septembrī); 9) Potenca (Loc. Montegrosso-Pallareta), atkritumu poligons, kas pieteikts kā nekad neizmantots; 10) Rapolla (Loc. Albero in Piano); 11) Roccanova (Loc. Serre); 12) Sant’Angelo Le Fratte (Loc. Farisi); 13) Campotosto (Loc. Reperduso); 14) Capistrello (Loc. Trasolero); 15) Francavilla (Valle Anzuca); 16) Akvila [Aquila] (Loc. Ponte delle Grotte); 17) Andria (D’Oria G.& C. s.n.c); 18) Canosa (CO.BE.MA); 19) Bisceglie (CO.GE.SER); 20) Andria (F.lli Acquaviva); 21) Trani (BAT-Igea s.r.l.); 22) Torviscosa (Società Caffaro);
1)

Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1) 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts, lasot to kopsakarā ar 24. panta 1. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka nojaukšanas darbi, kurus veic uzņēmums, kura uzņēmējdarbībā ietilpst nojaukšanas darbu veikšana, ir tikai viens darījums, ja uzņēmuma, kurš veic nojaukšanu, pienākums saskaņā ar līguma starp to un pasūtītāju noteikumiem ir aizvest nojaukšanas atkritumus, un – ciktāl nojaukšanas atkritumos ietilpst arī metāllūžņi – tas var pārdot tālāk metāllūžņus uzņēmumiem, kas uzpērk pāri palikušos lūžņus? Vai arī šāds līgums par nojaukšanas darbiem, ņemot vērā PVN direktīvas 2006/112/EK 2. panta 1. punkta a) apakšpunktu, lasot to kopsakarā ar 14. panta 1. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas sastāv no diviem darījumiem, proti, pirmkārt, no uzņēmuma, kas veic nojaukšanu, pakalpojuma sniegšanas nojaukšanas darbu pasūtītājam un, otrkārt, uzņēmuma, kas veic nojaukšanu, tālākpārdodamo metāllūžņu pirkuma no nojaukšanas darbu pasūtītāja? Vai šajā gadījumā nozīme ir tam, ka uzņēmums, kas veic nojaukšanu, nosakot nojaukšanas darbu cenu, par cenu samazinošu faktoru uzskata to, ka tam ir iespēja iegūt ienākumus arī no nojaukšanas atkritumu pārstrādes? Vai šajā gadījumā nozīme ir tam, ka līgumā par nojaukšanas darbiem nav notikusi vienošanās par pārstrādājamo nojaukšanas atkritumu daudzumu un vērtību un nav notikusi arī vienošanās par to, ka minētais vēlāk tiks darīts zināms nojaukšanas darbu pasūtītājam, un ka nojaukšanas atkritumu daudzums un vērtība ir nosakāma tikai tad, kad uzņēmums, kas veic nojaukšanu, tos pārdod tālāk?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 283/24

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2017. gada 5. aprīļa spriedumu lietā T-422/13 Committee of Polyethylene Terephthalate (PET) Manufacturers in Europe (CPME) u.c./Eiropas Savienības Padome 2017. gada 13. jūnijā iesniedza Equipolymers Srl, M&G Polimeri Italia SpA, Novapet SA

(Lieta C-363/17 P)

(2017/C 283/33)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Equipolymers Srl, M&G Polimeri Italia SpA, Novapet SA (pārstāvji – L. Ruessmann, advokāts, J. Beck, Solicitor)

Pārējie lietas dalībnieki: Committee of Polyethylene Terephthalate (PET) Manufacturers in Europe (CPME), Cepsa Química SA, Indorama Ventures Poland sp. z o.o., Lotte Chemical UK Ltd, Ottana Polimeri Srl, UAB Indorama Polymers Europe, UAB Neo Group, UAB Orion Global pet, Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija

Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

— atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu;

— atcelt Vispārējās tiesas spriedumu, ciktāl ar to noraidīts prasījums par zaudējumu atlīdzību;

— lemt pēc būtības par prasījumu par zaudējumu atlīdzību un piespriest atlīdzināt zaudējumus apelācijas sūdzības iesniedzējām vai nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā lemtu pēc būtības par prasību par zaudējumu atlīdzību;

— piespriest Padomei atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Vispārējā tiesa ir sagrozījusi un kļūdaini pasniegusi apelācijas sūdzības iesniedzēju iesniegtos pierādījumus, konstatējot, ka nav cēloņsakarības starp Lēmuma 2013/226 (1) prettiesisko pieņemšanu un zaudējumiem, kas radušies apelācijas sūdzības iesniedzējām (pārsūdzētais spriedums, 155.–197. punkts un it īpaši 187.–189. punkts).

(1) Padomes 2013. gada 21. maija Īstenošanas lēmums 2013/226/ES, ar ko noraida priekšlikumu Padomes īstenošanas regulai, ar ko pēc termiņa beigu pārskatīšanas saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1225/2009 11. panta 2 punktu nosaka galīgo antidempinga maksājumu dažu Indijas, Taivānas un Taizemes izcelsmes polietilēntereftalāta veidu importam un izbeidz termiņa beigu pārskatīšanas procedūru attiecībā uz dažu Indonēzijas un Malaizijas izcelsmes polietilēntereftalāta veidu importu, ciktāl šis priekšlikums noteiktu galīgo antidempinga maksājumu dažu Indijas, Taivānas un Taizemes izcelsmes polietilēntereftalāta veidu importam (OV 2013, L 136, 12. lpp.).
1.

TPS-NOLO (Geobal) materiāls, kurš tika sūtīts no Čehijas Republikas uz Poliju un kuru veido bīstamie atkritumi no atkritumu izgāztuves laguny OSTRAMO (OSTRAMO lagūna), tika novietots citā vietā Čehijas Republikā un ir klasificēts kā darvas atkritumi no organisku materiālu rafinēšanas, destilēšanas vai to pirolītiskās apstrādes, kurus Polijas varas iestādes uzskata par tādiem atkritumiem, uz ko attiecina Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 14. jūnija Regulas (EK) Nr. 1013/2006 par atkritumu sūtījumiem (“Regula par atkritumu sūtījumiem”) IV pielikumu.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 277/21

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 5. aprīlī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Itālija) – Demarchi Gino S.a.s./Ministero della Giustizia

(Lieta C-177/17)

(2017/C 277/30)

Tiesvedības valoda – itāļu

Iesniedzējtiesa

Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

Pamatlietas puses

Prasītāja: Demarchi Gino S.a.s.

Atbildētāja: Ministero della Giustizia

Prejudiciālais jautājums

Vai princips, saskaņā ar kuru ikvienai personai ir tiesības uz to, ka tās lieta laikus tiek izskatīta objektīvā tiesā, kas ir paredzēts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta otrajā daļā un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta 1. punktā, t.i., princips, kas ir kļuvis par Eiropas Savienības principu saskaņā ar [LES] 6. panta trešo daļu un kas ir aplūkots kopā ar principu, kurš izriet no LESD 67. panta, saskaņā ar kuru Savienība izveido kopēju tiesiskuma telpu, ievērojot pamattiesības, kā arī princips, kas izriet no LESD 81. un 82. panta, saskaņā ar kuru civillietās un krimināllietās, kurās ir pārrobežu elementi, Savienība izvērš tiesu iestāžu sadarbību, pamatojoties uz tiesas nolēmumu un ārpustiesas lēmumu savstarpējas atzīšanas principu, nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā Itālijas tiesiskais regulējums, kas ir ietverts Likuma Nr. 89/2001 5. sexies pantā, ar kuru subjektiem, kas jau ir atzīti par kreditoriem, kuriem no Itālijas valsts ir jāsaņem summas, kas maksājamas kā “taisnīga atlīdzība” nesaprātīga tiesvedības ilguma dēļ, ir uzlikts pienākums izpildīt virkni pienākumu, lai saņemtu parāda samaksu, kā arī gaidīt Likuma Nr. 89/2001 5. sexies panta 5. punktā norādītā termiņa beigas, nepastāvot tiesībām pa to laiku celt prasību tiesā par izpildi un nepastāvot iespējai vēlāk pieprasīt zaudējumu atlīdzību, kas ir saistīta ar nokavētu maksājumu, tostarp gadījumos, kad “taisnīga atlīdzība” ir tikusi atzīta saistībā ar nesaprātīgu tādas civilās tiesvedības ilgumu, kam ir pārrobežu elementi vai kas ir saistīta ar jomu, kura ietilpst Eiropas Savienības kompetencē, un/vai ar jomu, attiecībā uz kuru Eiropas Savienība paredz spriedumu savstarpēju atzīšanu?
3.

Treškārt, Vispārējā tiesa neesot ievērojusi pienākumu norādīt pamatojumu. It īpaši tā neesot izskatījusi pienākumu ziņot par pārmērīgo cukura daudzumu 2004. gada 1. maijā. Tāpēc Vispārējās tiesas konstatējums, ka Regulas Nr. 60/2004 savlaicīgas publikācijas igauņu valodā Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī neesamība nav traucējusi Igaunijas Republikai pamatoties uz valsts iekšējām tiesībām, lai iekasētu no tirgus dalībniekiem nodevu par no tirgus neizņemtajiem cukura pārpalikumiem, neesot saprotams.
1.

Padomes 2009. gada 26. februāra Regulas (ES) Nr. 207/2009 par Savienības preču zīmi (1) 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo sajaukšanas iespējas esamības vērtējums neesot ticis veikts, pamatojoties uz kopējo iespaidu no atšķirtspējīgo un dominējošo sastāvdaļu viedokļa, ievērojot, ka apzīmējuma līdzības ar agrāko preču zīmi vērtējums it īpaši esot ticis nepamatoti ierobežots ar vienu šī apzīmējuma sastāvdaļu (vārdisko sastāvdaļu). Vispārējā tiesa esot prettiesiski apstiprinājusi iespēju divu preču zīmju līdzību vērtējumā ņemt vērā tikai vienu kombinētas preču zīmes sastāvdaļu (vārdisko sastāvdaļu) un salīdzināt to ar citu preču zīmi, izslēdzot grafisko sastāvdaļu, lai gan iepriekš neesot ticis konstatēts, ka vārdiskā sastāvdaļa būtu dominējoša un grafiskajai sastāvdaļai nebūtu nozīmes. Vispārējā tiesa esot vienīgi konstatējusi, ka grafiskajai sastāvdaļai ir neliela atšķirtspēja, un tā neesot ņēmusi vērā, ka šīs apzīmējuma sastāvdaļas neliela atšķirtspēja ne obligāti nozīmē, ka šī sastāvdaļa nav dominējoša.
2.

Ņemot vērā to, ka saskaņā ar Direktīvas 2009/72 3. panta 2. punktu SP saistībām ir jābūt skaidri definētām, pārskatāmām, nediskriminējošām un pārbaudāmām, un to, ka saskaņā ar Direktīvas 2009/72 3. panta 6. punktu finansiālā kompensācija SP sniedzējiem ir jānosaka nediskriminējoši un pārskatāmi, ir jānoskaidro šādi jautājumi: 2.1. Vai Direktīvas 2009/72 3. panta 2. un 6. punkta normas ir jāinterpretē tādējādi, ka ir aizliegts ierobežot SP sniedzēju stimulēšanu, ja šie pakalpojumu sniedzēji pienācīgi izpilda savas saistības saistībā ar SP sniegšanu. 2.2. Vai valsts tiesību aktos noteiktais pienākums uz laiku pārtraukt SP sniedzējiem piešķirtās finansiālās kompensācijas izmaksāšanu neatkarīgi no darbībām, ko SP sniedzējs ir veicis saistībā ar SP sniegšanu, un no tā, vai attiecīgais SP sniedzējs ir izpildījis savas saistības, tā vietā nosakot, ka SP kompensācijas izmaksas ierobežošana (pārtraukšana) ir saistīta ar to un atkarīga no tā, vai juridiska persona, kas ir saistīta ar SP sniedzēju (proti, juridiska persona, kuras kontrolpakete pieder tam pašam uzņēmumam, kuram pieder SP sniedzēja kontrolpakete), ir veikusi nepieciešamās darbības un izpildījusi savas saistības, veicot šim uzņēmumam aprēķinātos nodevu maksājumus par SP patēriņu, ir uzskatāms par diskriminējošu, neskaidru un godīgu konkurenci ierobežojošu Direktīvas 2009/72 3. panta 2. un 6. punkta izpratnē. 2.3. Vai valsts tiesību aktos noteiktais pienākums uz laiku pārtraukt SP sniedzējiem piešķirtās finansiālās kompensācijas izmaksāšanu, vienlaikus nosakot, ka SP sniedzējiem joprojām ir jāizpilda visas SP saistības un ar tām saistītās līgumiskās saistības pret uzņēmumiem, kuri no tiem iegādājas elektroenerģiju, ir uzskatāms par diskriminējošu, neskaidru un godīgu konkurenci ierobežojošu Direktīvas 2009/72 3. panta 2. un 6. punkta izpratnē?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 161/15

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 24. martā iesniedza High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) – Swedish Match AB/Secretary of State for Health

(Lieta C-151/17)

(2017/C 161/19)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

Pamatlietas puses

Prasītājs: Swedish Match AB

Atbildētājs: Secretary of State for Health

Prejudiciālie jautājumi

Vai Direktīvas 2014/40/ES (1) 1. panta c) punkts un 17. pants nav spēkā, jo ar tiem:

I. tiek pārkāpts ES vispārējs nediskriminācijas princips;

II. tiek pārkāpts ES vispārējs samērīguma princips;

III. tiek pārkāpts LES 5. panta 3. punkts un ES subsidiaritātes princips;

IV. tiek pārkāpts Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 296. panta 2. punkts;

V. tiek pārkāpts LESD 34. un 35. pants un

VI. tiek pārkāpts ES Pamattiesību Hartas 1., 7. un 35. pants?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 3. aprīļa Direktīva 2014/40/ES par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas un saistīto izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu un ar ko atceļ Direktīvu 2001/37/EK (OV 2014, L 127, 1. lpp.).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 112/21

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 23. februārī iesniedza Conseil d'État (Francija) – Sucrerie de Toury SA/Ministre de l'économie et des finances

(Lieta C-31/17)

(2017/C 112/30)

Tiesvedības valoda – franču

Iesniedzējtiesa

Conseil d'État

Pamatlietas puses

Prasītāja: Sucrerie de Toury SA

Atbildētājs: Ministre de l'économie et des finances

Prejudiciālais jautājums

Vai uz energoproduktiem, kurus izmanto kombinētajā siltuma un elektroenerģijas ražošanā, ir attiecināma vienīgi atbrīvošanas no nodokļiem iespēja, kas paredzēta saskaņā ar Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīvas 2003/96/EK (1) 15. panta 1. punkta c) apakšpunktu, vai attiecībā uz to šo produktu daļu, kuras patēriņš atbilst elektroenerģijas ražošanai, tie arī ietilpst šīs direktīvas 14. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētajā atbrīvošanas no nodokļiem pienākuma piemērošanas jomā?

(1) Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīva 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (OV L 283, 51. lpp.).
1)

Vai Direktīvai 2006/112/EK (1) un it īpaši tās 63., 167., 168., 178., 179., 180., 182. un 219. pantam, kā arī neitralitātes principam ir pretrunā tāds tiesiskais regulējums, no kura izriet, ka, ja preču pārdevējs, kas ir PVN maksātājs, attiecībā uz kuru tika veikta nodokļu pārbaude, kurā ir secināts, ka attiecīgajā situācijā piemērotā PVN likme bija mazāka par to, kas bija jāpiemēro, samaksā papildnodokli valstij un pēc tam vēlas saņemt attiecīgo maksājumu no pircēja, kas arī ir PVN maksātājs, minētā papildnodokļa atskaitīšanai paredzēto termiņu skaita no sākotnējo rēķinu izrakstīšanas brīža un nevis no labojumu dokumentu izdošanas vai saņemšanas brīža?