ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
36

Šajā ziņā ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Civildienesta noteikumu 25. panta otrajā daļā noteiktā pienākuma norādīt pamatojumu, kas ir tikai no LESD 296. panta pārņemtais vispārējais pienākums, priekšmets ir, pirmkārt, nodrošināt ieinteresētajai personai pietiekamu informāciju, lai noteiktu, vai viņai nelabvēlīgais akts ir pamatots un vai ir iespēja to pārsūdzēt Eiropas Savienības tiesā, un, otrkārt, ļaut šai tiesai veikt šā akta likumības kontroli (skat. spriedumus, 2005. gada 29. septembris, Napoli Buzzanca/Komisija, T‑218/02, EU:T:2005:343, 57. punkts un tajā minētā judikatūra; 2006. gada 3. oktobris, Nijs/Revīzijas palāta, T‑171/05, EU:T:2006:288, 36. punkts un tajā minētā judikatūra, un 2016. gada 13. septembris, Pohjanmäki/Padome, T‑410/15 P, nav publicēts, EU:T:2016:465, 77. punkts un tajā minētā judikatūra). No tā izriet, ka šādi noteiktais pienākums norādīt pamatojumu ir būtisks Savienības tiesību princips, no kura var atkāpties tikai imperatīvu apsvērumu dēļ (spriedumi, 2005. gada 29. septembris, Napoli Buzzanca/Komisija, T‑218/02, EU:T:2005:343, 57. punkts; 2006. gada 3. oktobris, Nijs/Revīzijas palāta, T‑171/05, EU:T:2006:288, 36. punkts, un 2007. gada 4. jūlijs, Lopparelli/Komisija, T‑502/04, EU:T:2007:197, 74. punkts). Šis pienākums, kas ir labas pārvaldības principa neatņemama daļa, kā tas izriet no Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunkta, ir kļuvis jo svarīgāks pēc Lisabonas līguma stāšanās spēkā, iekļaujot LESD 15. panta 1. punktu un 298. panta 1. punktu. Atvērtai un efektīvai Eiropas administrācijai ir stingri jāievēro Civildienesta noteikumu normas. Katra Savienības darbiniekiem nelabvēlīga akta pamatojums it īpaši ir neatņemams nosacījums, lai nodrošinātu mierīgu darba vidi Savienības administrācijā, novēršot aizdomu par to, ka tās personāla pārvalde balstās uz patvaļību vai favorītismu, rašanos.
24

Šajā sakarā ir jānorāda, ka prasītāja šīs prasības ietvaros ir apgalvojusi iemeslus, kas, pēc tās domām, attaisnoja attiecīgo pierādījumu novēloto iesniegšanu. Līdz ar to prasītāja kopumā apstrīd EUIPO nostāju, saskaņā ar kuru šo pierādījumu novēlota iesniegšana nevar tikt akceptēta. Pat ja tiktu pieņemts, ka lietas materiālos ir elementi, kas ir pretrunā prasītājas atbalstītajai tēzei, šāds konstatējums attiektos nevis uz prasības pieņemamību, bet drīzāk uz tās pamatotību. Neatkarīgi no prasītājas norādītā attaisnojuma pierādījumu novēlotai iesniegšanai administratīvā procesa laikā tādēļ nevar tikt apgalvots, kā to būtībā dara EUIPO, ka prasītāja šajā lietā vienīgi kritizē to apstrīdētā lēmuma daļu, kurā Apelācijas padome ir secinājusi, ka tai nav nekādas rīcības brīvības saistībā ar šo elementu ņemšanu vērā.
–

zaudējumus provizoriski EUR 30000 apmērā katram prasītājam, ko veido, pirmkārt, starpība, kas rodas no iepriekš minēto lēmumu īstenošanas un no regulējuma, kas izriet no 2009. gada metodes, kopš 2013. gada 1. janvāra, kas palielināta par Eiropas Centrālās bankas (ECB) noteikto nokavējuma procentu likmi galvenajiem refinansēšanas darījumiem, kura piemērojama attiecīgajā periodā, to paaugstinot par 3 punktiem, un, otrkārt, zaudējumi, kurus viņi cietuši viņu pirktspējas samazināšanās dēļ;
55

Taču izskatāmajā lietā ir jākonstatē, ka agrākajā dizainparaugā ir ievērojamas līdzības ar apstrīdēto dizainparaugu. Tas zināmā mērā var tikt uztverts kā veidojums, saistībā ar kuru iedvesma ir nākusi no Chanel monogrammas idejas, vēl jo vairāk tādēļ, ka apstrīdētā dizainparauga izvēle nekādā ziņā nebija ierobežota ar jebkādiem apsvērumiem un ka tā autors nav pietiekami diferencējis minēto dizainparaugu no Chanel monogrammas. Līdz ar to ir jāuzskata, ka informēts lietotājs, lai noteiktu, vai tie rada atšķirīgu kopējo iespaidu, konfliktējošos dizainparaugus uztvers vispārēji. Lai gan abi dizainparaugi ietver atšķirības to centrālajās daļās, tomēr ir jākonstatē, ka kopējas iespaids neatšķiras, jo ārējās daļas, kuras būtiski nosaka to kontūras un konfliktējošo dizainparaugu radīto kopējo iespaidu, ir ļoti līdzīgas un gandrīz identiskas. Turklāt centrālās daļas, pat ja tajās ir dažas atšķirības, abas veido līdzīgas ovālas formas, kuras dizainparaugu kopējā iespaidā izplūst. It īpaši apstrīdētā dizainparauga centrālo daļu veido divas elipses, kuras līdzinās vienai elipsei, kas ir novērojama Chanel monogrammā. Šīs atšķirības vēl jo mazāk var atklāt informēts lietotājs, jo apstrīdēto dizainparaugu ir iespējams izmantot, par 90 grādiem mainot tā orientāciju un dažādos izmēros.
107

Lai apzīmējums varētu tikt aizsargāts, ir svarīgi, lai tas sabiedrības uztverē norādītu, ka par preču kvalitāti ir atbildīgs viens uzņēmums, pat ja sabiedrība nezina šī uzņēmuma nosaukumu. Jautājums par īpašumtiesībām uz “goodwill” parasti ir faktu jautājums, un nepastāv prezumpcija, atbilstoši kurai “goodwill” drīzāk pieder ārvalstu ražotājam, nevis Lielbritānijas izplatītājam (High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Augstā Tiesa (Anglija un Velsa), Kanclera nodaļa) nolēmums lietā MedGen Inc pret Passion for Life Products Ltd, (2001) F.S.R. 30). Principā “goodwill” drīzāk pieder identificētam ārvalstu importēto preču piegādātājam, nevis importētājam (Wadlow, C., The Law of Passing‑Off: Unfair Competition by Misrepresentation, 5. izd., Sweet & Maxwell, Londona, 2016, 3‑136. un 3‑158. punkts).
44

Tiesa uzsvēra, ka tā pati Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punkta interpretācija ir jāattiecina uz pierādījumiem par preču zīmes pastāvēšanu, spēkā esamību un aizsardzības apjomu, jo minētajā noteikumā ietvertajai tiesību normai šīs regulas sistēmā piemīt horizontāla loma, ciktāl tā ir piemērojama neatkarīgi no konkrētā procesa rakstura. No tā izriet, ka Regulas Nr. 2868/95 50. noteikums nevar tikt interpretēts tādējādi, ka ar to apelācijas padomes rīcības brīvība ir paplašināta, to attiecinot arī uz jauniem pierādījumiem (spriedums, 2016. gada 21. jūlijs, EUIPO/Grau Ferrer, C‑597/14 P, EU:C:2016:579, 27. punkts), jo tā attiecas tikai uz tā sauktiem “papildinošiem” vai “papildu” pierādījumiem, kas ir paredzēti, lai tos pievienotu noteiktajā termiņā iesniegtajiem atbilstošiem pierādījumiem (skat. spriedumu, 2014. gada 11. decembris, CEDC International/ITSB – Underberg (Zāles stiebra pudelē forma), T‑235/12, EU:T:2014:1058, 89. punkts un tajā minētā judikatūra).
9

Ar 2016. gada 18. janvāra lēmumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”) EUIPO Apelācijas ceturtā padome apmierināja apelācijas sūdzību un atcēla Anulēšanas nodaļas lēmumu. Pirmkārt, Apelāciju padome uzskatīja, ka, tā kā nav izpildīti Regulas Nr. 207/2009 8. panta 3. punktā paredzētie nosacījumi, pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu, kas balstīts uz Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta b) apakšpunktu, nevar tikt apmierināts. No vienas puses, tā uzskatīja, ka nav nekādu pierādījumu par “pilnvarotā/pilnvarnieka” attiecību esamību starp lietas dalībniekiem, jo prasītāja nav izskaidrojusi, kādā ziņā izplatīšanas līgums, kas noslēgts 2009. gadā pirms tās izveidošanas, starp Endeavor Snowboards Inc. un sindustrysurf (turpmāk tekstā – “izplatīšanas līgums”) var pierādīt šādu attiecību esamību. Turklāt šajā līgumā nav nekādas norādes uz apstrīdēto preču zīmi. No otras puses, nekas nepierāda, ka prasītāja nebija piekritusi apstrīdētās preču zīmes iesniegšanai. Otrkārt, Apelāciju padome uzskatīja, ka pieteikums par preču zīmes spēkā neesamību, kas pamatots ar Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta b) apakšpunktu, arī nevar tikt apmierināts, jo nekas sindustrysurf rīcībā, iesniedzot apstrīdēto preču zīmi, neliecināja, ka tā rīkojas ļaunticīgi. Pirmām kārtām Apelāciju padome uzskatīja, ka apstrīdētā preču zīme tika iesniegta ar prasītājas piekrišanu. Otrām kārtām tas, ka apstrīdētās preču zīmes iesniegšanas brīdī sindustrysurf zināja, ka to jau izmanto prasītāja un citi izplatītāji, pats par sevi nav pietiekams, lai pierādītu ļaunticību. Trešām kārtām nekas nepierāda, ka sindustrysurf bija iesniegusi apstrīdēto preču zīmi savā vārdā ar nodomu to izmantot pret prasītāju.
72

To veido trīs tabulas, un pirmā no tām ar nosaukumu “Saderība ar BayZal mērķiem” ietver jautājumu sarakstu, kas paredzēts, lai noskaidrotu, vai konkrēta darbība iekļaujas BayZal mērķos. Otrā tabula, kura attiecas uz “Atlases kritērijiem, kas ir kopīgi visiem pasākumu kodiem”, ir paredzēta tam, lai pārbaudītu, vai ir izpildīti materiālie subsīdijas saņemšanas nosacījumi, it īpaši saistībā ar projekta virzītāja uzticamību un sniegumu, finansējuma drošumu, kā arī garantijām, ka darbība tiks īstenota atbalsttiesīgā reģionā, plānošanas perioda laikā un ievērojot nosacījumu par divkāršas subsīdijas saņemšanas neesamību. Trešajā tabulā ar nosaukumu “Dažādiem pasākumu kodiem specifiski atlases kritēriji” kopsavilkuma veidā ir minēti pieci kritēriji, tostarp darbības iekļaušana darba programmā, un vismaz diviem no šiem kritērijiem ir jābūt izpildītiem, lai darbība būtu uzskatāma par atbalsttiesīgu saistībā ar atbalstu no ELFLA.
138

Vēl prasītāja izsaka nožēlu par to, ka, neraugoties uz viņas izteiktajiem lūgumiem, iekšējie konkursi, kuri ir organizēti Parlamentā, attiecās tikai uz “ļoti specifiskiem un tehniskiem [..] arhivāru, montētāju, grafikas speciālistu vai producentu [profiliem]”. Tomēr ir jāatgādina, ka saskaņā ar Civildienesta noteikumu 27. pantu “[ierēdņu] iecelšana amatā ir virzīta uz to, lai iestāde saņemtu pakalpojumus, ko sniedz visspējīgākie, visefektīvākie un visgodīgākie ierēdņi, kas iecelti amatā, ņemot vērā pēc iespējas plašāku ģeogrāfisko teritoriju, un izraudzīti no Savienības dalībvalstu pilsoņiem”. Tādējādi neviens darbinieks nevar pieprasīt, lai tiktu organizēts konkurss, kas atbilstu viņa profilam, jo neatkarīgi no Iekšējo noteikumu par pieņemšanu darbā 4. panta 3. punkta iestāde nevar atvieglot savu darbinieku piekļuvi ierēdņa statusam tādā veidā, kas būtu pretrunā vienlīdzīgas attieksmes principam.
17

Parlaments uzskata, ka no Beļģijas tiesību aktiem izriet, ka subsidētās brīvās iestādes sniedz bezmaksas izglītību un nav privātās skolas, kas nosaka izglītības izmaksas, no kurām atkarīga audzēkņu reģistrācija un piekļuve mācībām. Lai gan konkrētos apstākļos var tikt pieprasīts segt konkrētas izmaksas, to nenomaksāšana nekādā gadījumā nevarot būt iemesls, lai attiecībā uz audzēkni piemērotu tādu sankciju kā reģistrācijas atteikums vai izslēgšana. VĪN 3. pantā veiktais to izmaksu uzskaitījums, kuras izslēgtas no izglītības izmaksu atlīdzinājuma, neesot izsmeļošs. Par izglītības izmaksām tiekot uzskatītas vienīgi izmaksas, kuru nomaksāšanas nosacījums ir audzēkņa pati uzņemšana skolā un tās programmā. Šajā lietā audzēkņu reģistrācija attiecīgajās skolās neesot atkarīga no reģistrācijas maksas samaksas. Vecāku iemaksas attiecīgajām bezpeļņas apvienībām aptverot abu skolu specifiskās programmas.
2.

Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana – Absolūti atteikuma pamati – Preču zīmes, kuras sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kas var kalpot, lai apzīmētu preces vai pakalpojuma īpašības – Vārdiska preču zīme, kas sastāv no vairākiem elementiem – Kopējā iespaida, ko preču zīme radījusi konkrētai sabiedrības daļai, ņemšana vērā (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (skat. 20. punktu)
Taču, lai arī atbilstoši Civildienesta noteikumu ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 1023/2013, XIII pielikuma 31. panta 2. punkta formulējumam tie tika pieņemti saistošās kompetences īstenošanas ietvaros, iecēlējinstitūcijas lēmumi no 2014. gada 1. janvāra klasificēt prasītājus tādā amatu veidā kā “asistents pārejas posmā”, kas tika īstenots, viņu attiecīgajās personas lietās datorizētajā personāla pārvaldības sistēmā “SysPer 2” pievienojot norādi par klasificēšanu šajā amatu veidā, viņiem ir nelabvēlīgi, jo ar tiem viņi zaudēja tiesības tikt paaugstinātiem AST 10 pakāpē.

Taču vienlīdzīgas attieksmes princips ietver to, ka visiem tajā pašā pakāpē paaugstinātajiem ierēdņiem ar vienādiem panākumiem ir jābūt tādām pašām iespējas tikt paaugstinātiem augstākā pakāpē. Tādējādi šim principam atbilst tas, ka visiem asistentiem pārejas posmā vai asistentiem ir piemērojama Civildienesta noteikumu 45. pantā paredzētā amatā paaugstināšanas procedūra, lai sasniegtu visaugstāko pakāpi šajā amatu veidā, un tad, kad ir sasniegta šī AST 9 pakāpe, viņiem ir piemērojama Civildienesta noteikumu 4. un 29. pantā paredzētā procedūra, lai piekļūtu augstākas pakāpes amatiem, šajā gadījumā AST 10 pakāpei, kuru skaitu nosaka iecēlējinstitūcija pēc savām vajadzībām.

Samērīguma princips paredz, ka Savienības iestāžu pieņemtie tiesību akti nedrīkst pārsniegt to, kas ir atbilstošs un nepieciešams attiecīgajā tiesiskajā regulējumā leģitīmi paredzēto mērķu īstenošanai, ievērojot, ka, ja ir iespējams izvēlēties starp vairākiem atbilstošiem pasākumiem, ir jāizvēlas mazāk ierobežojošais, un ka radītās neērtības nedrīkst būt nesamērīgas salīdzinājumā ar sasniedzamajiem mērķiem. Runājot par pārbaudi tiesā attiecībā uz šo nosacījumu ievērošanu, Savienības likumdevējam, ņemot vērā tam piešķirtās pilnvaras, ir plaša rīcības brīvība jomās, kurās tam ir jāizdara gan politiska, gan ekonomiska vai sociāla rakstura izvēle un kurās tam ir jāveic sarežģīti vērtējumi. Tādējādi nav jānoskaidro, vai attiecīgajā jomā noteiktais pasākums bija vienīgais vai pēc iespējas labākais pasākums. Ja Savienības likumdevējam ir plaša rīcības brīvība, kā tas ir gadījumā, kad tas saskaņā ar LESD 336. panta izdara grozījumus Civildienesta noteikumos, kā arī Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtībā, šāda pasākuma likumīgumu attiecībā uz samērīguma principa ievērošanu var ietekmēt tikai noteiktā pasākuma acīmredzami nepiemērotais raksturs attiecībā uz mērķi, ko kompetentās iestādes plāno sasniegt.

It īpaši pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses nevar tikt interpretēts tādējādi, ka saskaņā ar to iecēlējinstitūcijai būtu pienākums kompensēt tiesību tikt paaugstinātiem AST 10 pakāpē zaudēšanu, kā par to ir lēmis Savienības likumdevējs, ieviešot iekšējos pasākumus, kuru mērķis ir radīt vairāk tādu amata vietu kā AST 10 un AST 11 pakāpes “vecākais asistents”, jo šādas pieejas dēļ iecēlējinstitūcija nevarētu pildīt Savienības likumdevēja gribu un mazinātu Civildienesta noteikumu reformas, kas ieviesta ar Regulu Nr. 1023/2013, ietvaros noteikto pasākumu vēlamo ietekmi.

(skat. 78. punktu)
No Eiropas Centrālās bankas Novērtēšanas pamatnostādnēm izriet, ka novērtējuma intervijā principā ir jāpiedalās vērtējamajai personai un vērtētājam. Šajā ziņā, kaut arī intervija ir uzskatāma par divpusēju, nevar izslēgt trešās personas piedalīšanos. Taču tas nekādā ziņā nenozīmē, ka būtu pieļaujama arodbiedrības pārstāvja klātbūtne. Proti, gadījumos, kad personāla locekļiem ir iespēja pieaicināt arodbiedrības pārstāvi, ir ierobežoti konkrētos specifiskos Bankas iekšējos noteikumos, kuri visi attiecas uz konfliktsituācijām.

Darbinieks turklāt nevar atsaukties uz faktu, ka tas nav piedalījies novērtējuma intervijā, aizbildinoties, ka viņš no tās bīstas saspīlēto attiecību ar novērtētāju dēļ, nedz arī uz situāciju, kuru tas pats ir radījis, lai apstrīdētu novērtējuma ziņojuma vai procedūras likumību.

Šajā kontekstā lūdzot no Savienības tiesā iesniegtiem lietas materiāliem izņemt dokumentus, nedz arī attiecīgo dokumentu konfidenciālais raksturs, nedz arī apstāklis, ka tie varētu būt tikuši iegūti nelikumīgi, nav pretrunā to paturēšanai lietas materiālos. Proti, pirmkārt, nav normas, kura skaidri būtu ietverts aizliegums ņemt vērā prettiesiski iegūtus pierādījumus. Otrkārt, nav izslēgts, ka pat iekšējie dokumenti atsevišķos gadījumos lietas materiālos var būt iekļauti likumīgi. Attiecībā uz aizsargājamo interešu līdzsvaru ir jāņem vērā apstrīdēto dokumentu, kuru autentiskums nav apšaubīts, pierādījuma vērtība, to iegūšanas apstākļi un šo dokumentu iekšējais, konfidenciālais vai personīgais raksturs.

Tādēļ ir pieļaujami epasti, kurus prasītājs ir ieguvis nenoskaidrotos apstākļos, bet attiecība uz kuriem ir skaidrs, ka prasītājs pats tos ir ieguvis prettiesiski, un kuri ietver, pirmām kārtām, iekšēju un, otram kārtām, konfidenciālu saziņu starp novērtētāju un trešo personu (viņa laulāto un profesionālo “coach”), kura ir tikai par profesionāla rakstura bažām, otram kārtām, jo šie dokumenti varētu pierādīt prasītāja pārmestos faktus, kas nepieciešami, lai izvērtētu viņa apstrīdētā novērtējuma ziņojuma likumību.

(skat. 63., 65., 67., 68., 71., 73., 77. 80., un 82. punktu)
No LESD 107. panta 1. punkta izrietošā selektivitātes prasība ir skaidri jānošķir no ekonomiskās priekšrocības konstatēšanas, jo pēc tam, kad Komisija ir konstatējusi priekšrocības esamību plašā nozīmē, kas tieši vai netieši izriet no attiecīgā pasākuma, tai vēl ir jāpierāda, ka šī priekšrocība konkrēti attiecas uz vienu vai vairākiem uzņēmumiem. Lai to izdarītu, tai it īpaši ir jāpierāda, ka ar attiecīgo pasākumu tiek ieviesta to uzņēmumu diferenciācija, kuri attiecībā uz sasniedzamo mērķi ir salīdzināmā situācijā. Līdz ar to ir jābūt tā, ka priekšrocība tiek piešķirta selektīvi un ka tās dēļ daži uzņēmumi var nonākt labvēlīgākā situācijā salīdzinājumā ar citiem.

Tomēr selektivitātes prasība atšķiras atkarībā no tā, vai attiecīgais pasākums ir paredzēts kā vispārīga atbalsta shēma vai kā individuāls atbalsts. Pēdējā minētajā gadījumā ekonomiskās priekšrocības noteikšana principā ļauj prezumēt, ka tam ir selektīvs raksturs. Savukārt, izvērtējot vispārīgu atbalsta shēmu, ir jāidentificē, vai attiecīgais pasākums – neraugoties uz konstatējumu, ka tas sniedz vispārēju priekšrocību, – ir labvēlīgs tikai noteikta veida uzņēmumiem vai darbības nozarēm.

No tā izriet, ka lidostas un mārketinga pakalpojumu līgumiem, kas noslēgti starp valsts iestādi, kura apsaimnieko lidostu un lidsabiedrību un tās meitasuzņēmumu, ir selektīvs raksturs tāpēc, ka tajos ir iekļauti starp minētajām pusēm īpaši nolīgti nosacījumi un ka tajos ir paredzēta priekšrocība par labu lidsabiedrībai un tās meitasuzņēmumam.

Šajā ziņā nav jāpārbauda, vai ar attiecīgajiem līgumiem minētajai lidsabiedrībai un tās meitasuzņēmumam ir piešķirtas priekšrocības salīdzinājumā ar citiem ekonomikas dalībniekiem, kuri ir salīdzināmā tiesiskā un faktiskā situācijā. Proti, kritērija par atbalsta saņēmēja salīdzināšanu ar citiem operatoriem, kas atrodas salīdzināmā faktiskā un juridiskā situācijā attiecībā uz pasākuma izvirzīto mērķi, izcelsme un pamatojums ir rodams potenciāli vispārējas piemērojamības pasākumu selektīvā rakstura novērtējuma ietvaros. Šāds kritērijs nav relevants, ja runa ir par tāda ad hoc pasākuma selektivitātes novērtējumu, kurš attiecas tikai uz vienu uzņēmumu un kura mērķis ir grozīt tam specifiski piemītošus tā konkurētspēju ierobežojošus aspektus.

(skat. 162.–169. punktu)
Apstāklis, ka Savienības tiesību akts traucē publiskai juridiskai personai pēc tās ieskatiem īstenot savas pilnvaras, tieši ietekmē tās tiesisko stāvokli; tādējādi šis tiesību akts to skar tieši. Tā vēl jo vairāk ir attiecībā uz valsts administratīvi teritoriālo vienību, ja Savienības tiesību akts ietekmē tās likumdošanas pilnvaras, nevis tikai tās pilnvaras pieņemt individuālus lēmumus iepriekš noteiktā ietvarā.

Attiecībā uz Regulu 2016/646, ar ko groza Regulu Nr. 692/2008 attiecībā uz emisijām no vieglajiem pasažieru un vieglajiem komerciālajiem transportlīdzekļiem (“Euro 6”), no Direktīvas 2007/46, ar ko izveido sistēmu mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju, kā arī tādiem transportlīdzekļiem paredzētu sistēmu, sastāvdaļu un atsevišķu tehnisku vienību apstiprināšanai (“pamatdirektīva”), it īpaši tās 4. panta 3. punkta otrās daļas, gramatiskās, teleoloģiskās un kontekstuālās interpretācijas izriet, ka šī direktīva liedz dalībvalsts valsts iestādēm, neatstājot tām nekādu novērtējuma brīvību, aizliegt, ierobežot vai kavēt lietot uz ceļiem transportlīdzekļus ar pamatojumu, kas ir saistīts ar uzbūves vai darbības aspektiem, uz ko attiecas šī direktīva, ja tie atbilst tās prasībām, kas nozīmē, ka iepriekš norādītās regulas pieņemšanas dēļ minētās valsts iestādes nevar saistībā ar mērķtiecīgu pasākumu, kurā ir ņemti vērā transportlīdzekļu piesārņojošo emisiju līmeņi, ierobežot to transportlīdzekļu dalību satiksmē, ar kuriem, veicot RDE testu, netiktu ievērotas maksimālās pieļaujamās slāpekļa oksīdu emisijas, kas noteiktas attiecībā uz “Euro 6” standartu, tomēr ar kuriem šajā gadījumā tiktu ievērotas slāpekļa oksīdu NTE vērtības, kas noteiktas šajā regulā un kas ir augstākas nekā pirmās minētās. Ņemot vērā prasītāju valsts administratīvi teritoriālo vienību pilnvaras ierobežot transportlīdzekļu satiksmi, lai aizsargātu gaisa kvalitāti, un šo pilnvaru izmantošanu, ko tās ir īstenojušas, tas, ka Regula 2016/646 ir ietekmējusi to tiesisko stāvokli, ir pierādīts un līdz ar to minētā regula tās skar tieši LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē.

(skat. 50., 76., 80. un 84. punktu)
Tāpat kā tās veiktā pārbaude jomās, kur tiek veikti sarežģīti vērtējumi, Savienības tiesai it īpaši ir jāpārbauda ne vien izvirzīto pierādījumu saturiskā pareizība, ticamība un konsekvence, bet arī tas, vai šī informācija aptver visus atbilstošos datus, kādi ir jāņem vērā, lai novērtētu sarežģītu situāciju, un vai šī informācija pamato no tās izrietošos secinājumus.

Ja Invaliditātes komitejai ir jāizskata sarežģīti medicīniska rakstura jautājumi saistībā ar cēloņsakarību starp slimību, ar ko sirgst ieinteresētā persona, un tās amata pienākumu pildīšanu iestādē, tad tai tostarp ir jānorāda tie lietas fakti, uz kuriem tā pamatojas, un būtisku atšķirību gadījumā jāprecizē iemesli, kuru dēļ tās secinājumi atšķiras no tiem, kas izdarīti atsevišķos iepriekšējos atbilstošos ārstu atzinumos, kas ieinteresētajai personai ir labvēlīgāki. Turklāt, pat ja Invaliditātes komiteja, kurai ir jāpieņem nolēmums saskaņā ar Civildienesta noteikumu 78. pantu, var izdarīt atšķirīgus secinājumus no tiem, ko ir izdarījusi ārstu komisija, kurai bija jāpieņem nolēmums atbilstoši Civildienesta noteikumu 73. pantam, tad tomēr tai ir jāizklāsta šie iemesli, kuru dēļ tā ir atkāpusies no medicīniskajos atzinumos ietvertā vērtējuma – kurš ir ļāvis atzīt, ka slimībai ir arodizcelsme atbilstoši Civildienesta noteikumu 73. pantam, – un skaidri un loģiski ir jānorāda minētie iemesli vai nu savā slēdzienā, kas paziņots iecēlējinstitūcijai, vai medicīniskajā kopsavilkuma ziņojumā, kas, iespējams, ir sagatavots pēc tam.

(skat. 76. un 77. punktu)
Tiesību akti vai lēmumi, par kuriem var celt prasību par to atcelšanu LESD 263. panta izpratnē, ir tikai tādi pasākumi, kas rada saistošas tiesiskās sekas, kuras ietekmē prasītāju intereses. Turklāt tāds akts, par kuru var celt atcelšanas prasību, nevar būt akts, kas nevar radīt tiesiskās sekas un tā mērķis nav radīt šādas sekas. Lai noteiktu, vai apstrīdētais tiesību akts rada šādas sekas, ir jāaplūko tā saturs.

No tā izriet, ka Komisijas lēmumam svītrot uzņēmumu no TARIC papildu koda A 950 sarakstā ietverto uzņēmumu vidus un to ietvert TARIC papildu kodā 129 ir galīgas tiesiskas sekas, kuras īsteno valstu muitas iestādes, sākot no TARIC papildu koda C 129 izveidošanas, kura mērķis ir, lai minētās iestādes vairs neiekasētu Īstenošanas regulā 2015/2272 noteiktos antidempinga maksājumus par šī uzņēmuma ražojumiem, kaut arī šī regula nav nedz atcelta, nedz atzīta par spēkā neesošu Savienības tiesā. Tādējādi šī lēmuma juridiskās sekas var ietekmēt uzņēmumu intereses, kuras ir pamatā antidempinga izmeklēšanai.

(skat. 22., 23., 32. un 34. punktu)