ĢENERĀLADVOKĀTA JEVGEŅIJA TANČEVA [EVGENI TANCHEV]

SECINĀJUMI,

sniegti 2017. gada 8. jūnijā ( 1 )

Lieta C‑289/16

Kamin und Grill Shop GmbH

pret

Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV

(Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa, Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Lauksaimniecība – Bioloģiskie produkti – Ar Regulu (EK) Nr. 834/2007 izveidotā kontroles sistēma – Regulas Nr. 834/2007 28. panta 2. punkts – Tiešās pārdošanas galapatērētājam jēdziens – Atbrīvojums no kontroles sistēmas

1. Eiropas Savienībā bioloģiskās produkcijas tirgus kopējā vērtība jau sen ir pārsniegusi 20 miljardus EUR, skaitli, kas veido aptuveni 2% no ES pārtikas un dzērienu nozares apgrozījuma, un daļu, kas kopš 2004. gada ir divkāršojusies ( 2 ). Šie dati pakāpeniski pieaug, un šī tirgus dinamiskā attīstība nav apstājusies ( 3 ). Lai veicinātu šo attīstību vides, dzīvnieku labturības un cilvēku veselības aizsardzības nolūkā ( 4 ), ES kopš 1991. gada pieņem tiesību aktus bioloģiskās produkcijas nozarē, prasot, lai uzņēmumi pakļautos sarežģītai kontroles sistēmai.

2. Savā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu Vācijas Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa) lūdz interpretēt Padomes Regulu Nr. 834/2007, kuras 27. pantā ir noteikts pienākums dalībvalstīm izveidot kontroles sistēmu un 28. panta 2. punktā tām ir ļauts atbrīvot noteikta veida mazumtirgotājus no šīs kontroles sistēmas. Būtībā iesniedzējtiesas uzdotais jautājums ir par to, vai tiešsaistes mazumtirgotājam arī ir tiesības uz šādu atbrīvojumu.

3. Regulas Nr. 834/2007 28. panta 2. punkts ir plaši zināms kā tik neskaidrs, ka notiekošās diskusijas gaitā par Regulas Nr. 834/2007 atjaunināšanu tika ierosināts pilnīgi izslēgt atbrīvojuma iespēju, kritiķiem atsaucoties uz atšķirīgu interpretāciju un praksi dalībvalstīs un uz pieaugošajām vadības, uzraudzības un kontroles grūtībām ( 5 ).

4. Šī lieta Tiesai, kura līdz šim vispār nav saņēmusi lūgumu interpretēt Regulu Nr. 834/2007 ( 6 ), sniedz pirmo iespēju izskaidrot 28. panta 2. punkta nozīmi un sniegt norādes, kā droši un vienveidīgi rīkoties ar šo atbrīvojuma klauzulu tā, lai tiktu nodrošināta tiesiskā noteiktība un vienveidība. Kā es parādīšu šajos secinājumos, vērīgāks skats uz likumdošanas vēsturi ievērojami izskaidro atbrīvojuma nozīmi.

I. Tiesiskais regulējums

A. Eiropas Savienības tiesības

5. Regulas Nr. 834/2007 28. panta “Pievienošanās kontroles sistēmai” pirmajos divos punktos ir noteikts: “1. Ikviens uzņēmējs, kas ražo, gatavo, uzglabā vai importē no trešām valstīm produktus 1. panta 2. punkta nozīmē, vai laiž šādus produktus tirgū, pirms jebkādu produktu laist tirgū kā bioloģisku produktu vai pārejas produktu: a) paziņo par darbību tās dalībvalsts kompetentajām iestādēm, kurā šī darbība tiek veikta; b) iekļauj savu uzņēmumu 27. pantā minētajā kontroles sistēmā. [..] 2. Dalībvalsts var atbrīvot no saistībām šī panta piemērošanā uzņēmējus, kuri tieši pārdod produktus galapatērētājam vai lietotājam, ja viņi paši neražo, negatavo, neuzglabā (izņemot tikai saistībā ar pārdošanu) vai neimportē šādus produktus no trešās valsts, vai nav ar šo darbību veikšanu ar līgumu nodevuši trešām personām.”

B. Valsts tiesību akti

6. Saskaņā ar Gesetz zur Durchführung der Rechtsakte der Europäischen Union auf dem Gebiet des ökologischen Landbaus (Vācijas likums, ar kuru ieviesti Eiropas Savienības tiesību akti bioloģiskās lauksaimniecības nozarē, turpmāk tekstā – “ÖLG”) 3. panta 2. punktu uzņēmēji, kuri piegādā produktus Regulas Nr. 834/2007 1. panta 2. punkta izpratnē, klasificējot tos kā “bioloģiskus” vai “pārejas produktus”, tieši galapatērētājiem vai lietotājiem, ir atbrīvoti no Regulas Nr. 834/2007 28. panta 1. punktā paredzēto pienākumu izpildes, ja tie paši neražo šos produktus vai neorganizē to ražošanu, negatavo tos vai neorganizē to gatavošanu, neuzglabā tos vai neorganizē to uzglabāšanu, izņemot tikai saistībā ar pārdošanu, vai neimportē tos vai neorganizē to importēšanu no trešās valsts.

II. Pamatlietas fakti un uzdotie prejudiciālie jautājumi

7. Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main e.V. (atbildētāja apelācijas tiesvedībā iesniedzējtiesā, turpmāk tekstā – “Zentrale”) ir apvienība, kas ir atbildīga par negodīgas konkurences apkarošanu. Kamin und Grill Shop GmbH (apelācijas sūdzības iesniedzējs iesniedzējtiesā, turpmāk tekstā – “Grill Shop”) internetā tirgo kamīna un grila piederumus piegādei pa pastu.

8. Grill Shop produktu klāstā ir dažādi garšvielu maisījumi, ko 2012. gada decembrī tā piedāvāja pārdošanai ar nosaukumu “Bio‑Gewürze” [“bioloģiskās garšvielas”]. Tajā laikā Grill Shop nebija piemērojama Regulas Nr. 834/2007 27. pantā noteiktā kontroles sistēma.

9. 2012. gada 28. decembra vēstulē ar nosaukumu “brīdinājums”Zentrale iebilda pret attiecīgā produkta piedāvāšanu tirdzniecībā, norādot, ka tas ir Regulas Nr. 834/2007 28. panta 1. punkta pārkāpums, jo uzņēmējam, kas pārdod bioloģiskus produktus, ir jāiekļauj savs uzņēmums kontroles sistēmā, ko Grill Shop nav izdarījis. Zentrale lūdza Grill Shop iesniegt atturēšanās paziņojumu, kura pārkāpšanas gadījumā tiktu paredzēts sods. Grill Shop izpildīja šo prasību, tomēr neatzīstot pārkāpumu.

10. Ar šo prasību Zentrale lūdz, lai tai tiktu atlīdzināta daļa no izdevumiem, kas tai bijuši par minētā brīdinājuma nosūtīšanu, t.i. EUR 219,35 apmērā, un papildus tam procentus.

11. Landgericht Fulda [Fuldas apgabaltiesa] (turpmāk tekstā – “apgabaltiesa”) noraidīja prasību, norādot, ka Grill Shop nebija savs uzņēmums jāiekļauj kontroles sistēmā, jo tas pārdeva produktus tieši patērētājiem un tāpēc tas saskaņā ar Regulas Nr. 834/2007 28. panta 2. punktu kontekstā ar ÖLG 3. panta 2. punktu bija atbrīvots no kontroles sistēmas.

12. Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Frankfurtes pie Mainas Augstākā tiesa, Vācija) (turpmāk tekstā – “apelācijas tiesa”) atcēla spriedumu un piešķīra Zentrale lūgto kompensāciju, pamatojoties uz to, ka Grill Shop“bioloģisko garšvielu” piedāvājums bija pretējs Regulas Nr. 834/2007 28. panta 1. punkta b) apakšpunktam, jo tā uzņēmums nebija iekļauts šajā regulā noteiktajā kontroles sistēmā, kā tas prasīts. Apelācijas tiesa norādīja, ka “tiešai” pārdošanai saskaņā ar Regulas Nr. 834/2007 28. panta 2. punktu kopsakarā ar ÖLG 3. panta 2. punktu ir nepieciešams, lai pārdošana notiktu vietā, kur produkts tiek uzglabāts un kur vienlaikus atrodas uzņēmējs vai tā pārdevējs un patērētājs. Atbilstoši šai interpretācijai Grill Shop veiktajai bioloģisko produktu mazumtirdzniecībai internetā, tāpat kā citām mazumtirdzniecības formām, izmantojot piegādi pa pastu, neesot piemērojams Regulas Nr. 834/2007 28. panta 2. punktā paredzētais atbrīvojuma noteikums.

13. Ar Apelācijas tiesas pieļauto kasācijas sūdzību, kas iesniegta Vācijas Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa), Grill Shop lūdz noraidīt prasību. Zentrale lūdz noraidīt kasācijas sūdzību, norādot, ka, ņemot vērā fiziskas klātbūtnes prasību pārdošanas vietā, e‑tirdzniecībai vispār nevarot tikt piemērots atbrīvojums no Regulas Nr. 834/2007 28. panta 2. punktā noteiktās kontroles sistēmas.

14. Šādā kontekstā Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa) uzdeva šādu prejudiciālu jautājumu: “Vai “tieša” pārdošana galapatērētājam Regulas Nr. 834/2007 28. panta 2. punkta izpratnē notiek jau tad, ja uzņēmējs vai tā pārdevējs galapatērētājam pārdod produktus, neiesaistot trešo personu, vai arī “tieša” pārdošana ir saistīta ar papildu nosacījumu, ka pārdošana notiek produktu uzglabāšanas vietā, vienlaikus klātesot uzņēmējam vai tā pārdevējam un galapatērētājam?”

15. Rakstveida apsvērumus Tiesā iesniedza puses pamatlietā un Eiropas Komisija. Tiesas sēdes organizēšana nav lūgta, un tā nav arī notikusi.

III. Vērtējums

A. Ievads

16. Tiesību norma, kuru Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa) lūdz Tiesai interpretēt, ir Regulā Nr. 834/2007 ietvertā izņēmuma no kontroles sistēmas klauzula.

17. Vispirms ir interesanti atzīmēt, ka šīs regulas sākotnējā versijā dalībvalstis bija mudinātas izveidot kontroles sistēmu, bet nebija pieļauts nekāds atbrīvojums no tās.

18. Tāpēc, lai atrastu pamatu interpretācijai, šajā lietā vispirms būtu jāatsauc atmiņā attiecīgās tiesību normas izcelšanās un likumdošanas vēsture, kā arī tās likumdošanas konteksts, lai izgaismotu likumdevēja nodomu, kad tas ieviesa šo atbrīvojumu, un tādējādi jāveic ieguldījums šīs tiesību normas mērķa noskaidrošanā ( 7 ). Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, interpretējot Savienības tiesību normu, turklāt ir jāņem vērā ne tikai tās formulējums, bet arī tās konteksts un ar tiesisko regulējumu, kurā šī norma ir ietverta, izvirzītie mērķi ( 8 ). Šie pēdējie aspekti tiks analizēti tālāk, vispirms rūpīgāk aplūkojot kontroles sistēmas regulējuma tvēruma un atbrīvojuma no tās izcelsmi un kontekstu.

B. Izcelsme un konteksts

1. Kontroles sistēma un tās paplašināšana

19. Ar Regulu Nr. 2092/91 1991. gadā tika izveidots Kopienas pirmais regulējums bioloģiskai lauksaimniecībai un pārtikas ražošanai. Kopienas režīma bioloģiskiem produktiem izveidei bija divi mērķi – no vienas puses, tam bija jāaizsargā bioloģiskā lauksaimniecība tiktāl, lai tiktu nodrošināti godīgas konkurences apstākļi starp produktu ar norādēm uz bioloģisko ražošanu ražotājiem, un, no otras puses, tam bija jāpiešķir bioloģisko produktu tirgum atšķirīgāks raksturs, nodrošinot visu ražošanas un apstrādes posmu pārskatāmību, līdz ar to vairojot šo produktu uzticamību patērētāju vidū ( 9 ).

20. Regulā šie mērķi tika izvirzīti, ne tikai paredzot noteikumus, kas jāievēro bioloģisko produktu ražošanā (Regulas Nr. 2092/91 6. un 7. pants) vai marķēšanā (Regulas Nr. 2092/91 5. pants), bet arī vienlaikus aicinot dalībvalstis izveidot regulāru “kontroles sistēmu” (Regulas Nr. 2092/91 8. un 9. pants).

21. Saskaņā ar 8. panta 1. punktu Regulā Nr. 2092/91 ir aprakstīts, kam jābūt pakļautam šai kontroles sistēmai: “Jebkurš uzņēmējs, kas ražo, sagatavo vai importē no kādas trešās valsts 1. pantā minētos produktus, lai tos pārdotu: a) paziņo par šo darbību kompetentai iestādei dalībvalstī [..]; b) pakļauj savu uzņēmumu 9. pantā minētajai kontroles sistēmai”.

22. Kā Padome izskaidrojusi Regulas Nr. 2092/91 preambulā, pamatā bija doma, ka “visi uzņēmumi visos ražošanas un pārdošanas posmos parasti ir jāpakļauj kontrolei”, lai nodrošinātu atbilstību noteikumiem par ražošanu ( 10 ).

23. Pēc regulas stāšanās spēkā 1992. gadā desmitiem tūkstoši lauku saimniecību pievērsās bioloģiskai lauksaimniecībai un patērētāji un tirgotāji izrādīja pieaugošu interesi par bioloģisko ražošanu ( 11 ). Šajos gados bija gadījumi, kad produkti ar norādēm par bioloģiskās ražošanas metodi tika piedāvāti tirgū, neievērojot šajā regulā paredzētās tiesību normas ( 12 ). Vēl vairāk – bioloģiskās lauksaimniecības produktu uzglabāšanas laikā tie tika piesārņoti ar herbicīdiem ( 13 ).

24. Tāpēc tika atzīts par nepieciešamu pastiprināt kontroles sistēmu un pakļaut tai visus uzņēmumus visā ražošanas un sagatavošanas procesā ( 14 ), kas turpmāk aptvēra “visu ražošanas un izplatīšanas ķēdi” ( 15 ). Tika konstatēts, ka darbību lauks, kas bija pakļauts kontrolei, nav pietiekami visaptverošs un tas ir jāpaplašina.

25. Tāpēc 2004. gadā Regulas Nr. 2092/91 8. panta 1. punkts tika grozīts, tam īpaši pievienojot uzglabāšanu un pārdošanu kā papildu darbības, tā ka jaunais apraksts uzņēmējiem, kas pakļauti kontroles sistēmai, bija šāds: “jebkurš uzņēmējs, kas ražo, sagatavo vai importē no kādas trešās valsts 1. pantā minētos produktus, lai tos pārdotu, vai kurš pārdod šādus produktus” ( 16 ).

26. 2007. gadā, kad ar Regulas Nr. 834/2007 28. panta 1. punktu tika aizstāts agrākais Regulas Nr. 2092/91 8. panta 1. punkts, sekoja daži nākamie redakcionālas dabas pielāgojumi ( 17 ). Radās skaidri noteikts piecu darbību, kas pakļaujamas kontroles sistēmai, katalogs. Tās bija: ražošana, sagatavošana, uzglabāšana, importēšana no trešām valstīm un pārdošana.

27. Ar pēdējo kategoriju, kā redzams, ir ieviests augstākminētais mērķis aptvert visu izplatīšanas ķēdi, tādējādi atmetot ES bioloģisko produktu noteikumu sākotnējo likumdošanas uzmanības centru, kas bija vērsts uz bioloģiskās ražošanas pirmajiem posmiem ( 18 ). Turpmāk kontroles sistēma aptvēra visus tirgotājus, kā arī izplatīšanas ķēdes visu dažādo līmeņu mazumtirgotājus.

28. Mērķa grupa šim kontroles tvēruma paplašinājumam attiecībā uz uzglabāšanu un mazumtirdzniecību kā atsevišķām darbībām ( 19 ) noteikti bija vairumtirgotāji ( 20 ). Atbilstoši pieredzei, kas bija iegūta kopš Kopienas standartu bioloģiskai ražošanai ieviešanas, izrādījās, ka viņu pārdošanas darbības rada risku, kas attaisno regulāru kontroli.

29. Tomēr attiecībā uz mazākiem mazumtirgotājiem likumdošanas diskusiju laikā tika izteiktas nopietnas šaubas, kas attiecās uz viņu kontroles praktiskajiem aspektiem un tehnisko iespējamību; vairākas delegācijas lūdza pakāpenisku pieeju, sākot ar vairumtirgotājiem un dodot vairāk laika, lai izpētītu veidu un līdzekļus, kā paplašināt kontroli uz pārējām jomām ( 21 ).

2. Atbrīvojums un tā izcelsme

30. Tāds ir fons, kādā notika atbrīvojuma noteikuma, kura interpretāciju Tiesai tagad lūdz Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa), izstrāde.

31. Atbrīvojuma noteikums tika radīts, lai nepieļautu, ka mazumtirdzniecības nozarei tiek piemērota smagnējā kontroles sistēma ( 22 ). Tas tā ir regulā ievērotās pieejas, kas balstīta uz riska faktoru, dēļ un tādēļ, ka dažos gadījumos varētu likties nesamērīgi piemērot paziņošanas un kontroles prasības noteiktiem mazumtirdzniecības darbību veidiem ( 23 ). Savā ziņojumā Parlaments akcentēja, ka kontroles sistēmai nevajadzētu būt nesamērīgi apgrūtinošai attiecībā pret mazākiem mazumtirgotājiem ( 24 ).

32. Priekšlikuma projektā, ko Komisija sniedza 2003. gada janvārī, bija ierosināts 8. panta 1. punkta 2. apakšpunktu formulēt šādi: “Tomēr mazumtirgotājiem, kas neveic nekādu sagatavošanu un nepārdod šos produktus tieši galapatērētājam slēgtā iepakojumā, nav piemērojama 9. pantā noteiktā kontroles sistēma”.

33. Pēc vispusīgām diskusijām Pārtikas produktu kvalitātes darba grupā Padome piedāvāja kompromisa tekstu, kuram pēc vairākiem mēnešiem Parlaments, pievienojot teikumu par importu no trešām valstīm ( 25 ), piekrita un kurā bija noteikts: “Tomēr uz mazumtirgotājiem, kas neveic nekādu sagatavošanu un tieši nepārdod šādus produktus galapatērētājam vai lietotājam kā iepriekš safasētus produktus, neattiecas 1. apakšpunktā noteiktie pienākumi ( 26 )”.

34. Vēlāk ( 27 ) tika piedāvātas citas izmaiņas, kas galu galā tika pieņemtas kā 8. panta 1. punkta 2. apakšpunkta jaunais teksts Regulā Nr. 392/2004. Tajā bija noteikts: “Dalībvalstis var atbrīvot no šā punkta piemērošanas tādus uzņēmējus, kas pārdod šādus produktus tiešā veidā galīgajam patērētājam vai lietotājam, ja vien tie neražo, nesagatavo, neuzglabā citādi, nekā saistībā ar tirdzniecības vietu, un neimportē šādus produktus no kādas trešās valsts” ( 28 ). Šī kompromisa redakcija Regulas Nr. 2092/91 8. panta 1. punkta 2. apakšpunktam ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 392/2004, joprojām ir spēkā šodien, jo tā ir vienāda ar Regulas Nr. 834/2007 ( 29 ) 28. panta 2. punktu, tiesību normu, kuru Tiesai šajā lietā ir lūgts interpretēt.

35. Salīdzinot dažādās projektu versijas un galīgo tekstu, ir iespējams secināt, ka norma ir pakāpeniski attīstījusies no šaura noteikuma ar konkrētām robežām (“produkti slēgtā iepakojumā”, vēlāk “iepriekš safasētas preces”)) uz abstraktāku. Tomēr vienlaikus normas pamatstruktūra kā tāda ir saglabājusies, tai sastāvot no diviem elementiem, kas skar 1) atbrīvotās personas atrašanās vietu pārdošanas ķēdē un 2) šīs personas kontaktu ar produktu.

36. Attiecībā uz pirmo elementu ir pārsteidzoši, ka prasība par tiešu pārdošanu galapatērētājam nemaz nav mainījusies atbrīvojuma noteikuma dažādās versijās, kas tikušas ierosinātas. Drīzāk izmaiņas, kas par šo pirmo elementu ir uzskatītas par nepieciešamām, skar pārdevēja un pircēja aprakstu, katrs no kuriem ir aizstāts ar plašāku jēdzienu – no pārdevēja puses jēdziens “mazumtirgotājs” ir aizstāts ar plašāku jēdzienu “uzņēmējs” ( 30 ), bet no pircēja puses “galapatērētājs” – ar “galapatērētājs vai lietotājs”.

37. Likumdošanas procesā, ciktāl tas redzams, nav notikusi diskusija par “šādu produktu tiešas pārdošanas” darbību. Tā bija tikai un vienīgi pamats, lai no izņēmuma tiktu izslēgti vairumtirgotāji un tiktu nodrošināts, ka tikai pēdējais mazumtirgotājs pārdošanas ķēdē saņem atbrīvojumu.

38. Tomēr otrajā elementā tika izdarītas vairākas izmaiņas. Sākotnējā projekta versijā bija atsauce tikai uz “produktiem noslēgtos iepakojumos”, nākamajā, nedaudz brīvāk – uz “iepriekš safasētiem produktiem”, abos gadījumos saskaņā ar nosacījumu, ka mazumtirgotājs neveic nekādu sagatavošanu. Tas, ka produkts ir šādi definēts, bija fiziska garantija, ka privileģētais pārdevējs nav iejaucies produktā. Bija doma aptvert mazumtirgotājus, kuri neveic nekādas darbības ar produktu ( 31 ). Izstrādājot atbrīvojumu, likumdevējam bija padomā situācija, ka mazumtirgotājs nerīkojas ar produktu tā, ka gandrīz nerada produkta būtības ietekmēšanas vai marķēšanas risku, kas var ietekmēt noteikumus, kuri ir piemērojami bioloģiskajai ražošanai.

39. Kad attiecināšana tikai uz “produktiem slēgtos iepakojumos” vai “iepriekš safasētiem produktiem” šķita pārāk šaura un notika atteikšanās no fiziskā šķēršļa “slēgts” vai “safasēts”, radās nepieciešamība atrast abstraktāku situācijas aprakstu, kas neradītu riskus un kura nebija agrākajās versijās. Kritiķi mudināja likumdevēju attiecībā uz mazumtirdzniecības jomu izskaidrot, “kuras tieši darbības būtu jānoregulē” ( 32 ).

40. Likumdevējs visbeidzot izvēlējās aizstāt pozitīvo priekšnosacījumu “iepriekš safasēti produkti” ar negatīvu formulējumu, uzskaitot katru atsevišķo darbības kategoriju, ko mazumtirgotājs nedrīkst darīt, ja tas vēlas saņemt atbrīvojumu – uzņēmējs, kas atbilst Regulas Nr. 834/2007 28. panta 2. punkta prasībām, nedrīkst ražot, sagatavot vai importēt no trešās valsts. Tam atliek vien pārdošana un uzglabāšana, jo šīs divas darbības būtībā ir saistītas ar mazumtirgotāja komercdarbību un tās ir neizbēgamas, tieši pārdodot galapatērētājam. Lai ierobežotu arī šīs darbības līdz tam, kas nepieciešams, lai pārdotu produktu, tika noteikts ierobežojums atļaujai uzglabāt. Uzņēmējs nedrīkst uzglabāt [preces, uz kurām attiecas regulas 1. panta 2. punkts], “izņemot tikai saistībā ar pārdošanu”.

41. Šis ierobežojums nodrošina, ka mazumtirgotājs ir pilnīgs mazumtirgotājs, kas ļaunprātīgi neizmanto savu mazumtirgotāja stāvokli, lai izvairītos no citu darbību kontroles, kuras citādi tiktu pakļautas regulārai kontrolei. Ja uzglabāšana notiek, veicot tāda mazumtirgotāja darbības, kurš tieši pārdod galapatērētājam, šai darbībai nebūtu jāpārsniedz tas, kas nepieciešams, lai veiktu pārdošanu.

42. Kodolīgi rezumējot iepriekšējo likumdošanas vēstures analīzi – pēdējam mazumtirgotājam izplatīšanas ķēdē dalībvalstis var piešķirt atbrīvojumu, ja vien šis uzņēmējs ir tikai mazumtirgotājs, jo kā tādam viņa darbība parasti nav riskanta ( 33 ), lai to pakļautu bioloģisko produktu regulāras kontroles sistēmai atbilstoši samērīguma principam.

C. Pamatojums

43. Izsekojot šajā lietā interpretējamā atbrīvojuma noteikuma likumdošanas vēsturi, tika konstatēts, ka šī atbrīvojuma noteikuma mērķis ir piešķirt noteiktu atbrīvojumu pēdējam mazumtirgotājam izplatīšanas ķēdē, jo risks, ka tas varētu pārkāpt noteikumus par bioloģiskiem produktiem, parasti ticis atzīts par zemu. Tā ir taisnība īpaši saistībā ar produkta izsekojamību visās ražošanas, sagatavošanas un izplatīšanas stadijās, kas ir jānodrošina ar kontroles sistēmu ( 34 ). Jautājumiem par izsekojamību acīmredzami nav nozīmes saistībā ar izplatīšanas ķēdē esošo pēdējo mazumtirgotāju, kurš slēdz līgumu ar patērētāju.

44. Saistībā ar Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa) uzdoto jautājumu tas nozīmētu, ka ar to, ka produkts ir pārdots galapatērētājam, neiesaistot trešo personu, ir pietiekami, lai pārdošana tiktu identificēta kā “tieša” pārdošana.

1. Patērētāja veikta pārbaude

45. Tomēr Zentrale uzskata, ka atbrīvojums ir piemērojams tikai tad, ja pārdošana turklāt notiek produkta uzglabāšanas vietā, vienlaikus klātesot uzņēmējam vai tā pārdevējam un patērētājam. Tā pamato savu uzskatu ar argumentu, ka uzņēmuma, kas pārdod bioloģiskos produktus tieši galapatērētājam, atbrīvojuma mērķis ir nostādīt patērētāju tādā situācijā, lai viņš pats varētu veikt produktu kontroli ( 35 ).

46. Manuprāt, šis arguments nepārliecina. Tas neatbilst manai iepriekšējai norādei ( 36 ), ka atbrīvojums tika radīts, lai nesamērīguma dēļ atslogotu pārdevēju no regulāras profesionālas kontroles pienākuma, ņemot vērā zemo risku, kāds ir saistīts ar parasta mazumtirgotāja parastajām darbībām. Tā kā Regulas Nr. 834/2007 pieeja ir balstīta uz riska faktoru un tādējādi tās mērķis nav pilnīga kontrole, bet gan ir atstāta noteikta rezerve, tad nav jānodod kontrole kādam citam. Patērētāja pienākums nav līdzsvarot atlikušo risku, kas atlicis pēc atbrīvojuma no regulārās profesionālās kontroles un kuru likumdevējs ir apzināti pieļāvis.

47. Turklāt praktiski nav skaidrs, kā lai patērētājs, kuram parasti nav zināšanu par visām īpašajām prasībām, kādām bioloģiskam produktam jāatbilst saskaņā ar Regulu Nr. 834/2007 un Regulu Nr. 889/2008, sekmīgi īstenotu šādu kontroli ( 37 ). Parasti patērētājam par to nav speciālo zināšanu.

48. Tāpat arī patērētāja rīcībā nav līdzekļu un instrumentu, lai izmeklētu faktus un apstākļus, kas nepieciešams, lai veiktu produkta jēgpilnu novērtējumu. Produkta un pārdevēja fiziska klātbūtne vēl nesniedz pircējam vajadzīgo informāciju, tāpat arī ne Regulā Nr. 834/2007, ne Regulā Nr. 889/2008 pārdevējam nav uzlikts informēšanas pienākums attiecībā pret pircēju. Iespējami kaitīgi apstākļi, kā, piemēram, kontakts ar citiem produktiem un ķimikālijām vai uzglabāšanas temperatūras un apgaismojuma piemērotība, vai jebkādas marķējuma maiņas darbības, kas varētu būt notikušas pirms tam, ne vienmēr ir redzamas un pārbaudāmas patērētājam, kurš produktu redz vienīgi pārdošanas brīdī un tādējādi nav informēts par tieši pirms tam esošajiem uzglabāšanas apstākļiem.

49. Regula Nr. 834/2007 tiešām būtu diezgan nekonsekventa, no vienas puses prasot, lai kontrolējošā iestāde, kad tā vēlas deleģēt kontroles uzdevumus konkrētai kontroles personai, pierādītu, ka kontrolējošajai iestādei tam ir speciālās zināšanas, aprīkojums un infrastruktūra un pietiekami liels kvalificēts un pieredzējis personāls ( 38 ), un, no otras puses, dažos gadījumos uzticot šo sarežģīto uzdevumu parastam patērētājam.

50. Saskaņā ar Regulu Nr. 834/2007 patērētājam nav paredzēts būt atbildīgam par kontroles darbībām. Drīzāk doma ir tāda, ka viņš var paļauties uz produkta marķējumu un pasniegšanu. Regulas Nr. 834/2007 22. apsvērumā ir noteikts: “Ir svarīgi saglabāt patērētāju uzticību bioloģiskajiem produktiem” ( 39 ). Ja patērētājam ir paredzēts uzticēties produktam, viņam nav jākļūst aktīvam un kritiski jāanalizē produkta bioloģiskā būtība.

2. Bioloģisko produktu veicināšana

51. Visbeidzot ir svarīgi atzīmēt, ka viens no Regulas vispārējiem mērķiem ir nodrošināt apstākļus, atbilstoši kuriem bioloģiskā nozare varētu attīstīties saskaņā ar ražošanas un tirgus attīstību ( 40 ). Šis mērķis aizliedz nevajadzīgus ierobežojumus šo produktu izplatīšanas līdzekļiem un kanāliem.

52. Ņemot to vērā, šis atbrīvojums no kontroles sistēmas ir labi pamatots un tam nav nepieciešami nekādi papildu ierobežojumi ( 41 ). Tā kā lielveikali un citi vispārīgi mazumtirgotāji ar īpaši plašu produktu klāstu, kā arī tādi mazumtirgotāji kā apelācijas sūdzības iesniedzējs šajā lietā, kurš pārdod grila piederumus, varētu vēlēties iekļaut savu produktu klāstā tikai dažus bioloģiskos produktus, kuru dēļ nav vērts ciest izmaksas un administratīvās grūtības, paziņojot un iekļaujot uzņēmumu bioloģiskās kontroles sistēmā, labāk būtu tiem nenoteikt apgrūtinājumu, kura dēļ tie varētu atteikties no bioloģisko produktu pārdošanas, tādējādi padarot šos produktus mazāk pieejamus patērētājam. Tas novestu pie situācijas, kad bioloģiskos produktus varētu nopirkt vienīgi specializētos mazajos veikalos un bioloģiskais tirgus neizmantotu visus pārdošanas kanālus.

53. Kā iepriekš norādīts, pamatojoties uz travaux préparatoires, tas, vai un ciktāl atlikušais risks ir pieņemams, bija kompromisa jautājums ( 42 ) un, ņemot vērā šaubas un neskaidrības par citu nozaru kontroli ( 43 ), galu galā tika atstāts dalībvalstīm. Tās ir vislabākajā situācijā, lai, ņemot vērā attiecīgās valsts kontekstu, t.i., noteikumus un tajā valstī mazumtirgotājiem uzliktās prasības, kā arī citus dominējošos nosacījumus, noteiktu, vai un kādā mērā atbrīvojums ir piemērots, ņemot vērā samērīgumu ( 44 ). Dalībvalsts rīcības brīvība nedrīkstētu tikt kavēta ar tādu interpretāciju, ar kuru tiek noteikti papildu ierobežojumi.

D. Formulējums

54. Arī Regulas Nr. 834/2007 28. panta 2. punktā nav nekādu norāžu par produkta pārdevēja un pircēja vai produkta klātbūtnes pārdošanas vietā nepieciešamību.

55. Atšķirībā no atbildētājas apelācijas tiesvedībā un Komisijas apgalvotā – tekstā nav adekvātu norāžu, ka jēdzienā “tieši pārdod” būtu prasīta saikne starp pārdošanu un noteiktu atrašanās vietu. Regulas Nr. 834/2007 28. panta 2. punkta teikuma otrajā daļā no atbrīvojuma ir izslēgti pārdevēji, kas uzglabā [produktus], “izņemot tikai saistībā ar pārdošanu”. Tomēr tekstā nav noteikts “nekur citur kā tikai pārdošanas vietā” ( 45 ). “Pārdošanas vieta” parasti ir lietota abstraktākā nozīmē, norādot, ka pārdošana ir pabeigta; ar to netiek veikta atsauce tikai uz vietu, bet gan vispārīgāk un abstraktāk – uz saziņu starp pārdevēju un pircēju. Lai atzīmētu saikni, tekstā ir lietots vārds “saistībā”, nevis vārdi “pārdošanas vietā” ( 46 ). 28. panta 2. punkts attiecas uz organizatorisku saikni, nevis vietas saikni ( 47 ). Kad un ciktāl uzņēmējs uzglabā produktus, šai uzglabāšanai ir jānotiek saistībā ar pārdošanu.

E. Noslēguma piezīmes

56. Attiecībā uz šīs lietas centrālo jautājumu, proti, vai tiešsaistes mazumtirgotājs var saņemt atbrīvojumu vai arī tas, kā apgalvo Komisija, parasti ir atbrīvots no tā, ir jāatceras, ka atbrīvojuma noteikums tika pieņemts 2003. gadā, kad tiešsaistes komercdarbība bija labi zināma un e‑komercijas direktīva ( 48 ) jau bija stājusies spēkā, tā ka varēja būt sagaidāms, ka likumdevējs varētu paredzēt noteiktu atbrīvojumu gadījumā, ja tam būtu bijis nolūks izslēgt tiešsaistes pārdošanu.

57. Komisijas apgalvojums, ka ilgāka uzglabāšana rada augstāku krāpšanas risku, pirmkārt, nav pārliecinošs, un, otrkārt, tas nebūtu iemesls, lai tāpēc izslēgtu tiešsaistes mazumtirgotājus, jo nav tā, ka šie mazumtirgotāji noteikti uzglabātu produktus ilgāk nekā stacionārie izplatītāji; tiem pat var nebūt uzglabāšanas vietu, bet drīzāk to vairumtirgotājs piegādātu produktus nekavējoties patērētājam.

58. Visbeidzot, vides aizsardzībai, kas ir viens no Regulas Nr. 834/2007 mērķiem, parasti diezgan labi kalpo tiešsaistes uzņēmējdarbība. Tas viss acīmredzami nepieļauj tiešsaistes mazumtirgotāju izslēgšanu no Regulas Nr. 834/2007 28. panta 2. punkta tvēruma.

IV. Secinājumi

59. Būtībā Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa) jautā, vai papildus tiešai saiknei starp uzņēmumu un patērētāju ir nepieciešami papildu fiziskās klātbūtnes elementi, lai darījumam varētu tikt piemērots Padomes 2007. gada 28. jūnija Regulas (EK) Nr. 834/2007 par bioloģisko ražošanu un bioloģisko produktu marķēšanu un par Regulas (EEK) Nr. 2092/91 atcelšanu 28. panta 2. punktā noteiktais atbrīvojums. Tomēr Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa) ir attiecinājusi savu jautājumu tikai uz jēdziena “tieša pārdošana” interpretāciju ( 49 ).

60. Lai nonāktu pie noderīgas interpretācijas, Tiesai, kā to ierosināja Komisija, būtu jāpārformulē jautājums ( 50 ) un jāpaplašina tā tvērums attiecībā uz visiem ierobežojumiem, kas paredzēti Regulas Nr. 834/2007 28. panta 2. punktā.

61. Ņemot vērā iepriekšminētos apsvērumus, es iesaku Tiesai uz Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa) uzdoto jautājumu atbildēt šādi: Ar to, ka produkts ir pārdots galapatērētājam, neiesaistot trešo personu, ir pietiekami, lai pārdošana tiktu identificēta kā “tieša” pārdošana Regulas Nr. 834/2007 28. panta 2. punkta nozīmē. Tomēr, ja izrādās, ka uzņēmums, kas pārdod produktus tieši galapatērētājam, tos ražo, sagatavo un uzglabā nesaistīti ar pārdošanas vietu vai importē šādus produktus no trešās valsts, uz to nevar attiekties iespēja piemērot Regulas Nr. 834/2007 28. panta 2. punktā noteikto atbrīvojumu. Frāzē “izņemot tikai saistībā ar pārdošanu” nav paredzēts, ka uzglabāšana ir jāveic tikai fiziskās atrašanās vietā, kur notiek pārdošana, bet tajā ir prasīts, lai uzglabāšanas darbības būtu pakārtotas pārdošanai un nepārsniegtu to, kas saprātīgi vajadzīgs, lai veiktu pārdošanu. Lai atbilstu atbrīvojumam, nav svarīgi, vai un kur pārdevējs uzglabā produktus, ne arī tas, kas atrodas uzglabāšanas vai pārdošanas vietā.

( 1 ) Oriģinālvaloda – angļu.

( 2 ) 2011. gadā kopējā vērtība bija novērtēta aptuveni 20 miljardu EUR apmērā, skat. Komisijas dienestu darba dokumentu Ietekmes novērtējums – pavaddokuments Priekšlikumam Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai par bioloģisko ražošanu un bioloģisko produktu marķēšanu un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. XXX/XXX [Oficiālo kontroļu regula] un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 834/2007, COM(2014) 180 final 11. lpp., ar turpmākām atsaucēm. Kopš 2011. gada bioloģiskā nozare ir turpinājusi veselīgā gaitā pieaugt. Ievērojami lielākais bioloģiskais tirgus ES ir bijusi Vācija ar 6,6 miljardiem EUR 2011. gadā, kurai seko Francija ar 3,8 miljardiem EUR, skat. turpat.

( 3 ) Skat. Komisijas dienestu darba dokumentu Ietekmes novērtējums, minēts iepriekš 2. zemsvītras piezīmē, 11. lpp. 2015. gadā vērtība ES sasniedza 27,1 miljardus EUR, skat. Zahlen, Daten, Fakten. Die Bio‑Branche 2017, Bund Ökologische Lebensmittelwirtschaft BÖLW, Berlīne, 20. un nākamās lpp.

( 4 ) Skat. detalizētāk Padomes 2007. gada 28. jūnija Regulas (EK) Nr. 834/2007 par bioloģisko ražošanu un bioloģisko produktu marķēšanu un par Regulas (EEK) Nr. 2092/91 atcelšanu (OV 2007, L 189, 1. lpp.) 1. apsvērumu, kura 1. teikumā ir norādīts: “Bioloģiskā ražošana ir vispusīga lauku saimniecības pārvaldības un pārtikas ražošanas sistēma, kas ietver labāko vides aizsardzības praksi, augsta līmeņa bioloģiskās daudzveidības aizsardzību, dabas resursu saglabāšanu, dzīvnieku labturības augstu standartu piemērošanu un ražošanas metodi, kas ir saskaņā ar noteiktas patērētāju grupas vēlmi lietot produktus, kas ražoti, izmantojot dabiskas vielas un procesus”.

( 5 ) Skat. Priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai par bioloģisko ražošanu un bioloģisko produktu marķēšanu un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. XXX/XXX [Oficiālo kontroļu regula] un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 834/2007, COM(2014) 180 final, Paskaidrojošais memorands, 6. lpp.

( 6 ) 2014. gada 5. novembra spriedumā Herbaria Kräuterparadies, C‑137/13, EU:C:2014:2335, Tiesa lēma par piedevu pieļaujamību bioloģiskā dzērienā, kā dēļ bija nepieciešama Komisijas 2008. gada 5. septembra Regulas (EK) Nr. 889/2008, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Regulu Nr. 834/2007 (OV 2008, L 250, 1. lpp.), 27. panta 1. punkta f) apakšpunkta interpretācija; savā argumentācijā Tiesa izmantoja Regulas Nr. 834/2007 preambulas 3., 5., 22. un 25. apsvērumu, kā arī 6., 19., 21. un 23. pantu. Līdzīgi sava 2015. gada 4. jūnija sprieduma Andechser Molkerei Schietz/Komisija, C‑682/13 P, nav publicēts, EU:C:2015:356, argumentācijā, lemjot par apelācijas sūdzību, kas iesniegta par Vispārējās tiesas rīkojumu par Komisijas 2011. gada 11. novembra Regulas (ES) Nr. 1131/2011, ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1333/2008 II pielikumu attiecībā uz steviolglikozīdiem (OV 2011, L 295, 205. lpp.), spēkā esamību, Tiesa citēja Regulas Nr. 834/2007 preambulas pirmo apsvērumu. Piecos spriedumos ir interpretētas iepriekšējās regulas – Padomes 1991. gada 24. jūnija Regula (EEK) Nr. 2092/91 par lauksaimniecības produktu bioloģisku ražošanu un norādēm par to uz lauksaimniecības produktiem un pārtikas produktiem (OV 1991, L 198, 1. lpp.) un Padomes 2004. gada 24. februāra Regula (EK) Nr. 392/2004, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 2092/91 par lauksaimniecības produktu bioloģisku ražošanu un norādēm par to uz lauksaimniecības produktiem un pārtikas produktiem (OV 2004, L 65, 1. lpp.) (spriedumi, 2007. gada 29. novembris, Komisija/Vācija, C‑404/05, EU:C:2007:723; 2007. gada 29. novembris, Komisija/Austrija, C‑393/05, EU:C:2007:722; 2005. gada 14. jūlijs, Komisija/Spānija, C‑135/03, EU:C:2005:457; 1995. gada 13. jūlijs, Parlaments/Komisija, C‑156/93, EU:C:1995:238, un 2005. gada 14. jūlijs, Comité Andaluz de Agricultura Ecológica, C‑107/04, EU:C:2005:470), no kurām pirmajos divos ir analizēts jautājums par kontroles sistēmu, proti, par pastāvīgu privātu kontroles organizāciju izveidi.

( 7 ) Eiropas Savienības likumdevēja nolūka analīze ir viena no metodēm, ko Tiesa izmanto, lai noteiktu ES sekundāro tiesību avotu nozīmi, skat., piemēram, spriedumus, 2010. gada 7. decembris, Pammer un Hotel Alpenhof, C‑585/08 un C‑144/09, EU:C:2010:740, 71. un nākamie punkti; 2010. gada 15. jūlijs, Purrucker, C‑256/09, EU:C:2010:437, 84. un nākamie punkti, un 2016. gada 27. oktobris, Komisija/Vācija, C‑220/15, EU:C:2016:815.

( 8 ) Skat., piemēram, spriedumus, 2015. gada 16. jūlijs, Lanigan, C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474, 35. punkts; 2016. gada 13. oktobris, Mikołajczyk, C‑294/15, EU:C:2016:772, 26. punkts.

( 9 ) Skat. Regulas Nr. 2092/91 preambulas 5. apsvērumu saistībā ar tās preambulas 3. apsvērumu.

( 10 ) Skat. Regulas Nr. 2092/91 preambulas 12. apsvērumu. Regulas Nr. 2092/91 preambulas 13. apsvērumā bija noteikts, ka “visi [uzņēmumi], kas ražo, sagatavo, importē vai pārdod produktus ar norādi, ka tie ir iegūti, izmantojot bioloģiskas ražošanas metodes, ir jāpakļauj regulārai kontroles sistēmai, kas ievēro Kopienas minimālās prasības un ko īsteno izraudzītas kontroles iestādes”.

( 11 ) Skat., piemēram, Alberto Alemanno, “The European Reform on Organic Farming – Balancing Consumer Preferences and Free Movement Imperatives”, no: EFFL 2009, 406.–419. un 409. lpp.

( 12 ) COM(2003) 14 final, 3. punkts pamatojuma izklāstā “Priekšlikumam Padomes regulai, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 2092/91 par lauksaimniecības produktu bioloģisku ražošanu un norādēm par to uz lauksaimniecības produktiem un pārtikas produktiem”, ko iesniedza Komisija. Šis izklāsts ir iestrādāts šī priekšlikuma 3. apsvērumā un arī Regulas Nr. 392/2004 preambulas 3. apsvērumā.

( 13 ) Skat. iepriekš 12. zemsvītras piezīmi.

( 14 ) Skat. iepriekš 12. zemsvītras piezīmi.

( 15 ) Skat. Padomes 2003. gada 15. aprīļa dokumentu 8482/03 par Darba grupas par pārtikas produktu kvalitāti 14. aprīļa sanāksmes apspriedes rezultātiem, 2. lpp., II punkta ii) apakšpunkts.

( 16 ) Skat. Regulas Nr. 392/2004 1. pantu, no kura 8. panta 1. punkta 1. apakšpunkts ieguva šo formulējumu. Kontroles sistēmas piemērošanas tvēruma jaunais apraksts bija piemērojams no 2005. gada jūlija, skat. Regulas Nr. 392/2004 2. pantu.

( 17 ) Atmetot vārdus “lai tos pārdotu” un izdarot nelielus redakcionālus grozījumus, papildus radās piecas skaidras darbību kategorijas, uz kurām tika attiecināta “kontroles sistēma”, kā no tā brīža tiek saukta agrākā “pārbaužu sistēma”.

( 18 ) Šī pieaugošā apzināšanās kļūst acīmredzama, paraugoties uz dažādu versiju preambulām: kamēr Regulas Nr. 392/2004 3. apsvērumā joprojām ir paturēts formulējums “visi uzņēmēji visā ražošanas un sagatavošanas procesā”, Regulas Nr. 834/2007 31. apsvērumā galu galā skaidri ir aplūkota visa trijotne: “uzņēmēju veiktām darbībām ikvienā bioloģisko produktu ražošanas, sagatavošanas un izplatīšanas stadijā”. (Mans izcēlums)

( 19 ) To, ka paplašinājums attiecas uz uzglabāšanu un mazumtirdzniecību vienīgi tiktāl, ciktāl šīs darbības tiek veiktas atsevišķi no tām, kuras jau norādītas agrākajā 8. panta redakcijā, uzsvēra Komisijas pārstāvis 2003. gada 14. aprīļa Darba grupas par pārtikas produktu kvalitāti apspriedē, skat. Padomes dokumentu 8482/03, minēts iepriekš 15. zemsvītras piezīmē, 2. lpp., II punkta ii) apakšpunkts.

( 20 ) Skat. Padomes dokumentu 8482/03, minēts iepriekš 15. zemsvītras piezīmē, 2. lpp., II punkta ii) apakšpunkts.

( 21 ) Skat. Padomes 2003. gada 2. aprīļa dokumentu 6999/03 par Darba grupas par pārtikas produktu kvalitāti 2003. gada 28. februāra sanāksmes apspriedes rezultātiem, 2. lpp., III punkta ii) apakšpunkts.

( 22 ) Skat. Padomes dokumentu 6999/03, minēts iepriekš 21. zemsvītras piezīmē.

( 23 ) 3.a apsvērums “Pārskatītajā prezidentvalsts kompromisa tekstā” priekšlikumā Padomes Regulai, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 2092/91 par lauksaimniecības produktu bioloģisku ražošanu un norādēm par to uz lauksaimniecības produktiem un pārtikas produktiem, Padomes 2003. gada 18. decembra dokumenta 16235/03 pielikums, Darba grupas par pārtikas produktu kvalitāti (bioloģiskā lauksaimniecība) 2003. gada 10. decembra sanāksmes rezultāti.

( 24 ) Skat. Eiropas Parlamenta dokumentu FINAL A5‑0392/2003, 2003. gada 6. novembra ziņojums par ieteikumiem Padomes Regulai, ar kuru tiktu grozīta Regula (EEK) Nr. 2092/91 par lauksaimniecības produktu bioloģisku ražošanu un norādēm par to uz lauksaimniecības produktiem un pārtikas produktiem (COM(2003) 14 – C5‑0021/2003 – 2003/0002(CNS)), Lauksaimniecības un lauku attīstības komiteja, referente Daniela Oruā [Danielle Auroi], 9. lpp., ieteiktā 10. grozījuma pamatojums.

( 25 ) Eiropas Parlamenta piedāvātajā projektā Padomes piedāvātais teikums bija papildināts ar otru teikumu šādā redakcijā: “11. panta noteikumi ir piemērojami mazumtirgotājiem, kas importē iepriekš safasētus produktus tieši no trešām valstīm”. Skat. Eiropas Parlamenta dokumentu FINAL A5‑0392/2003, minēts iepriekš 24. zemsvītras piezīmē, 9. lpp., 10. grozījums.

( 26 ) Kompromisa teksts 8. panta 1. punkta 2. apakšpunktam, ko sagatavojusi prezidentvalsts, ņemot vērā diskusijas darba grupā 2003. gada 14. aprīlī, Padomes 2003. gada 23. aprīļa dokuments 8571/03.

( 27 ) Padomes dokuments 16235/03, pielikums, iepriekš minēts 23. zemsvītras piezīmē.

( 28 ) Skat. Regulas Nr. 392/2004 1. pantu, no kura tika iegūts šis formulējums 8. panta 1. punkta 2. apakšpunktam. Jaunais apraksts kontroles sistēmas piemērošanas tvērumam bija piemērojams no 2005. gada jūlija, skat. Regulas Nr. 392/2004 2. pantu.

( 29 ) Izņemot valodnieciskos pielāgojumus (“punkts” aizstāts ar “pantu” un “šādi produkti” ar “produkti”) un redakcionālo, kā arī numerācijas pārkārtojumu, šis pants 2007. gadā palika nemainīgs, skat. Regulas Nr. 834/2007 28. panta 2. punkta tekstu iepriekš 5. punktā.

( 30 ) Vispārīgāka apzīmējuma “uzņēmējs” izvēle Regulas Nr. 834/2007 28. panta 1. punktā varētu būt notikusi tāpēc, ka šis pēdējais termins bija definēts Regulas Nr. 834/2007 2. panta d) punktā, kurā ir noteikts, ka ““uzņēmējs” ir fiziska vai juridiska persona, kas ir atbildīga par šīs regulas prasību izpildi bioloģiskās ražošanas uzņēmumā, par ko tā ir atbildīga”. “Mazumtirgotāju” aizstāšana ar “uzņēmējiem” nenozīmē neko vairāk kā tikai regulas vispārīgās terminoloģijas un 28. panta 1. punktā lietotās terminoloģijas saskaņošanu. Regulas Nr. 834/2007 preambulas 32. apsvērumā joprojām ir lietots jēdziens “mazumtirdzniecības uzņēmums”.

( 31 ) Skat. Regulas Nr. 2092/91 grozītā 8. panta sākotnējo projektu redakciju, izklāstīta iepriekš 32. un 33. punktā.

( 32 ) Skat. Padomes dokumentu 6999/03, minēts iepriekš 21. zemsvītras piezīmē.

( 33 ) Skat., piemēram, Schmidt, H. un Haccius, M., EG‑Verordnung “Ökologischer Landbau”. Eine juristische und agrarfachliche Kommentierung der Verordnung (EG) Nr. 834/2007, Freiburg im Breisgau, 2008, 445., 446. lpp., kurā aprakstīts zemāks krāpšanas līmenis šajā nozarē, it īpaši saistībā ar iepriekš fasētiem produktiem, kuri veidojot lielu daļu no mazumtirdzniecības produktiem.

( 34 ) Saskaņā ar Regulas Nr. 834/2007 27. panta 13. punktu dalībvalstīm ir jānodrošina, ka kontroles sistēma ļauj izsekot produktu.

( 35 ) Skat. arī OLG Frankfurt GRUR‑RR 2015, 308; LG München WRP 2015, 780.

( 36 ) Skat. iepriekš 31. un 42. punktu.

( 37 ) Noteikumi, kurus būtu vajadzējis ievērot arī galīgajam mazumtirgotājam, ir, piemēram, tie, kas ir Regulas Nr. 889/2008 4. nodaļā (30. un nākamie panti) par produktu savākšanu, iesaiņošanu, pārvadāšanu un uzglabāšanu, un tie, kas ir Regulas Nr. 889/2008 III sadaļā (57. un nākamie panti) par marķēšanu. Kā Komisija pareizi atzīmēja savā “interpretējošajā piezīmē Nr. 2012‑03”, uzglabāšanai ir vajadzīga fiziska infrastruktūra, uz ko arī attiecas noteiktas darbības prasības, kā, piemēram, tīrīšana un dezinfekcija.

( 38 ) Skat. Regulas Nr. 834/2007 27. panta 5. punktu.

( 39 ) Regulas Nr. 834/2007 preambulas 3. un 5. apsvērumā ir minēta arī patērētāju uzticība, kas parāda tās nozīmīgo statusu šajā regulā.

( 40 ) Skat., piemēram, Regulas Nr. 834/2007 preambulas 3. apsvēruma otro teikumu.

( 41 ) Regulas Nr. 834/2007 preambulas 22. apsvēruma otrajā teikumā ir noteikts: “Tādēļ izņēmumi attiecībā uz prasībām, ko piemēro bioloģiskajai ražošanai, būtu stingri jāierobežo, tos attiecinot vienīgi uz gadījumiem, kad izņēmuma noteikumu piemērošanu uzskata par pamatotu”. Atbildētāja apelācijas tiesvedībā norāda uz preambulas 22. apsvērumu kā argumentu izņēmuma šaurākai interpretācijai.

( 42 ) Skat. iepriekš 33. un 34. punktu.

( 43 ) Skat. iepriekš 29. punktu.

( 44 ) Dalībvalstis faktiski ir paredzējušas iespējas piešķirt atbrīvojumu atbilstoši 28. panta 2. punktam samērā dažādos veidos. Dažas to attiecina tikai uz iepriekš fasētiem produktiem, piem., Itālija (Disposizioni per l’attuazione dei regolamenti (CE) n. 834/2007, n. 889/2008, n. 1235/2008 e successive modifiche riguardanti la produzione biologica e l’ettichettatutra dei prodotti biologici Registro ufficiale 0018354 – 27/11/2009 2. panta 4. punktā ir paredzēts: “Ai sensi dell’articolo 28 paragrafo 2 del Reg. (CE) n. 834/2007 sono esentati dall’applicazione del medesimo articolo gli operatori che vendono prodotti da agricoltura biologica al consumatore all’utilizzatore finale in imballaggio preconfezionato, a condizione che non li producano [..]”) un Igaunija (Bioloģiskās lauksaimniecības likuma 5. panta 2. punkts angļu valodā ir formulēts šādi: “A holding of a person specified in Article 28(2) of Council Regulation (EC) No 834/2007 need not be approved if the holding engages only in the sale of pre‑packaged products. [RT I 2009, 12, 72 – entry into force 01.03.2009]”). Spānijā Comunidad Valenciana attiecina riska vērtējumu ne tikai uz produkta iepriekšfasētības statusu, bet arī uz tādiem faktoriem kā ikgadējais apgrozījums vai arī patērētāja iespējām uzraudzīt sadalīšanas procesu (Resolutión de 20 de junio de 2016, de la Dirección General de Desarrollo Rural y Política Agraria Común, por la que se regulan determinadas excepciones relativas al régimen de control de los comerciantes minoristas en la Comunitat Valenciana, que vendan directamente al consumidor final productos ecológicos, conforme al Reglamento (CE) 834/2007 de 28 junio de 2007 y el Reglamento 889/2008 que lo desarrolla [2016/5529, Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, Num. 7842/02.08.2016 p. 2249]). Citas dalībvalstis ir vienkārši pieņēmušas plašāku direktīvas formulējumu (skat., piemēram, vācu ÖLG 3. panta 2. punktu, skat. iepriekš 6. punktu, vai British Organic Products Regulations 2009 4. pantu, vai Nīderlandes Dutch Regeling van de Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit van 4 december 2008 2. pantu, nr. TRCJZ/2008/3442, houdende wijziging van de Landbouwkwaliteitsregeling 2007).

( 45 ) Mans izcēlums. Lai gan – izlases paraugā – lielākajā daļā regulas valodu redakciju ir lietots formulējums, kas ir ekvivalents abstraktākam formulējumam angļu valodā (piemēram, “pas ailleurs qu’au point de vente”, “solo in connessione con il punto di vendita”, “salvo en el punto de venta”, “senão no ponto de venda”, “w celach innych niż odnoszących się do punktu sprzedaży”, “undtagen I forbindelse med salgsstedet”, “ħlief in konnessjoni mal‑punt ta' bejgħ”, “išskyrus pardavimo punktus”), vācu valodas redakcijā tam ir sniegta noteikta vietas konotācija, lietojot “an einem anderen Ort als in Verbindung mit der Verkaufsstelle”, gluži kā holandiešu un zviedru valodas redakcijās, kas ir šādas: “op een plaats die geen verband houdt met het verkoopunt” un “annat än i anslutning till försäljningsplatsen”, kā arī rumāņu un bulgāru valodas redakcijās, kas ir šādas: “în alte părți decât în legătură cu locul de vânzare” un “другаде, освен в мястото на продажба” (mans izcēlums). Izņemot bulgāru valodas redakciju, visās pārējās redakcijās tomēr kā saistība ir skaidri lietots “in connection” tulkojums un nav lietota saistība ar vietu “at”. Ņemot vērā atšķirības starp dažādajām valodu redakcijām, argumentam, kas balstīts uz formulējumu, nevar būt lielas ietekmes uz manis veikto 28. panta 2. punkta interpretāciju; līdz ar to citām interpretācijas metodēm (skat. 19.–52., 55. un nākamos punktus) ir lielāka nozīme šajā sakarā.

( 46 ) Četrās no šeit analizētajām 13 valodu redakcijām nav lietots “in connection with”, skat. iepriekš 44. zemsvītras piezīmi. No šīm četrām trijās tomēr ir norādīts uz punktu, nevis vietu vai atrašanās vietu.

( 47 ) Skat. Schmidt, H. un Haccius, M., iepriekš minēts 33. zemsvītras piezīmē.

( 48 ) Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīva 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu, konkrēti elektroniskās tirdzniecības, tiesiskajiem aspektiem iekšējā tirgū (Elektroniskās tirdzniecības direktīva).

( 49 ) Par jautājuma formulējumu skat. iepriekš 14. punktu.

( 50 ) Tas, ka tas varētu radīt papildu punktu vai jautājumu apsvēršanu, neattur Tiesu tā rīkoties. Skat. spriedumus, 2006. gada 23. februāris, van Hilten‑van der Heijden, C‑513/03, EU:C:2006:131, 25.–27. punkts; 2008. gada 11. marts, Jager, C‑420/06, EU:C:2008:152, 45.–58. punkts; 2010. gada 18. novembris, Lahousse un Lavichy, C‑142/09, EU:C:2010:694, 35.–48. punkts, un 2011. gada 10. februāris, Vicoplus u.c., no C‑307/09 līdz C‑309/09, EU:C:2011:64, 22.–25. punkts.