3.

Pārsūdzētajā spriedumā prāvas rašanās fakti, kas ir pašreizējā strīda pamatā, bija šādi: “2. 1994. gada sākumā Kopienas programmas par tehnisko palīdzību Neatkarīgo valstu savienībai (TACIS) ietvaros starp Komisiju, ko pārstāvēja “Ārējo ekonomisko attiecību” ģenerāldirektorāta (ĢD) ģenerāldirektora vietnieks, un Helmico SA, ko pārstāvēja tā izpilddirektors, tika noslēgts līgums ar numuru MO.94.01/01.01/B002. Šī līguma (turpmāk tekstā — “Moldovas līgums”) nosaukums bija “Palīdzība privātas lauksaimnieku apvienības izveidošanai”, un tas bija ietverts projektā ar numuru TACIS/FD MOL 9401 (turpmāk tekstā — “Moldovas projekts”). 3. 1996. gada aprīlī Helmico un prasītājs noslēdza apakšuzņēmuma līgumu, ar kuru Helmico uzticēja prasītājam kā apakšuzņēmējam sniegt dažus Moldovas līgumā paredzētus pakalpojumus. 4. 1996. gada 27. septembrī starp Komisiju, ko pārstāvēja “Ārējo ekonomisko attiecību” ĢD ģenerāldirektora vietnieks, un Helmico, kuru pārstāvēja tā izpilddirektors, tika noslēgts TACIS līgums ar numuru RU 96-5276-00. Saskaņā ar šo līgumu (turpmāk tekstā — “Krievijas līgums”) Helmico apņēmās Krievijā sniegt pakalpojumus atbilstoši projektam ar nosaukumu “Federālā sēklu sertifikācijas un pārbaudes sistēma”, kuram bija piešķirts numurs FD RUS 9502 (turpmāk tekstā — “Krievijas projekts”). 5. 1996. gada decembrī Helmico un prasītājs Krievijas projekta ietvaros noslēdza apakšuzņēmuma līgumu, kas ļoti lielā mērā bija līdzīgs tam, kurš 1996. aprīlī tika noslēgts saistībā ar Moldovas projektu. 6. 1997. gada beigās prasītājs sāka uztraukties par kavējumiem maksājumos, kas bija jāveic Helmico, kurš savam attaisnojumam norādīja, ka šajos nokavējumos ir vainojama Komisija. Prasītājs sazinājās ar Komisijas dienestiem un uzzināja, ka minētajā datumā tā ir samaksājusi visus Helmico rēķinus. Sīkākas pārbaudes ļāva prasītājam atklāt, ka Helmico novēloti vai nepareizi informējis prasītāju par maksājumiem, ko tas saņēmis no Komisijas. 7. 1998. gada 2. oktobrī notika Masdar izpilddirektora un Komisijas pārstāvju sanāksme. 8. 1998. gada 5. oktobrī Komisijas dienesti pa faksu nosūtīja vēstuli Helmico. Šajā vēstulē Komisija darīja zināmas savas bažas par to, ka konsorcija Helmico locekļu atšķirīgie viedokļi var apdraudēt Krievijas projekta īstenošanu, un uzsvēra, ka tā piešķir lielu nozīmi Krievijas līguma noteikumu ievērošanai un Krievijas projekta panākumiem. Tā lūdza Helmico sniegt garantijas, iesniedzot deklarāciju, kuru kopīgi parakstījis Helmico un prasītājs un kurā būtu norādīts, ka tie pilnībā ir vienojušies par Krievijas līguma noteikumu ievērošanu un ka Krievijas projekts tiks atbilstoši īstenots noteiktajos termiņos. Vēstulē bija precizēts, ka gadījumā, ja šāda deklarācija netiks saņemta līdz pirmdienai, 1998. gada 12. oktobrim, Komisija izmantos citus līdzekļus, lai nodrošinātu minētā projekta īstenošanu saskaņā ar Krievijas līguma noteikumiem. 9. 1998. gada 6. oktobrī nosūtot faksu, Helmico atbildēja Komisijas dienestiem, ka atšķirības konsorcija locekļu viedokļos ir novērstas un ka Krievijas projekta īstenošana nekādā veidā nav apdraudēta. Šajā atbildē bija precizēts, ka konsorcija locekļi vienojušies, ka visi turpmākie maksājumi, tostarp tie, kas veicami atbilstoši rēķiniem, kuru sagatavošana saistībā ar Krievijas projektu vēl joprojām nav pabeigta, tiks ieskaitīti prasītāja norādītajā bankas kontā, nevis Helmico bankas kontā. Tajā arī bija norādīts: “Tika panākta vienošanās arī par to, ka līgumu pārvaldība no šodienas tiks nodota Masdar prezidentam S. Vai jūs varētu ar mums sazināties, cik vien iespējams drīz, lai apstiprinātu, ka jūs pieņemat šos grozījumus?” 10. Šo vēstuli bija parakstījis T. kā Helmico izpilddirektors, un tajā bija iekļauta šāda ar roku rakstīta piezīme: “Apstiprināts, S., Masdar, 1998. gada 6. oktobris”. 11. Šādā pašā veidā formulētu un tajā pašā datumā nosūtītu vēstuli, ko parakstījis arī Masdar prezidents, Helmico nosūtīja Komisijai saistībā ar summām, kuras jāmaksā atbilstoši Moldovas līgumam. 12. 1998. gada 7. oktobrīHelmico nosūtīja Komisijai vēl divas vēstules, ko bija parakstījis T., kā arī Masdar vārdā — S. 13. 1998. gada 8. oktobrīHelmico uzrakstīja divas vēstules par “līgumiem” atbildīgā Komisijas dienesta attiecīgo projektu vadītājiem, lai lūgtu tos visus turpmākos maksājumus Krievijas līguma un Moldovas līguma ietvaros ieskaitīt citā uz Helmico vārda Atēnās atvērtā kontā. Šo vēstuļu beigās ir norādīts: “Šos norādījumus Helmico nevar atsaukt bez rakstiskas Masdar prezidenta S. piekrišanas. Mēs jums būsim pateicīgi, ja jūs informēsiet Masdar par maksājumu procedūras virzību un datumu, kurā maksājumi tiks veikti.” 14. 1998. gada 8. oktobrīHelmico un prasītājs parakstīja vienošanos, pilnvarojot Masdar prezidentu pārskaitīt līdzekļus no abiem Komisijai 1998. gada 7. un 8. oktobrī nosūtītajās vēstulēs minētajiem kontiem. 15. 1998. gada 10. novembrī Komisija izdeva projekta beigu ziņojumu par Krievijas projektu. Četras no sešām vērtēšanai nodotajām kategorijām saņēma vērtējumu “ļoti labi”, viena — “labi” un vēl viena “kopumā apmierinoši”. 1999. gada 26. februārī Komisija izdeva projekta beigu ziņojumu par Moldovas projektu, kurā divas no vērtēšanai nodotajām kategorijām saņēma vērtējumu “labi” un četras pārējās “kopumā apmierinoši”. 16. 1999. gada februārī Komisijas ierēdņi uzsāka Moldovas un Krievijas projekta revīziju. Krievijas projekta revīzija tika pabeigta 1999. gada aprīlī. Moldovas projekta revīzija netika pabeigta 1999. gada jūlijā. 17. 1999. gada 29. jūlijā Komisijas dienesti nosūtīja prasītājam vēstuli, kurā tie norādīja, ka, tā kā Komisija ir informēta par finanšu pārkāpumiem starp Helmico un prasītāju Krievijas līguma un Moldovas līguma izpildes laikā, tā ir apturējusi visus vēl neveiktos maksājumus un ir uzsākusi pilnīgu revīziju, lai noskaidrotu, vai, izpildot Krievijas līgumu un Moldovas līgumu, Kopienu līdzekļi ir izmantoti ļaunprātīgi. Apzinoties prasītāja finansiālās grūtības, Komisija tam darīja zināmu, ka Krievijas projekta ietvaros tā piedāvāja summu EUR 200000 apmērā ieskaitīt Helmico kontā, kas minēts norādījumos, kurus šī sabiedrība nosūtīja 1998. gada 8. oktobrī. 18. Summa EUR 200000 apmērā minētajā kontā tika ieskaitīta 1999. gada augustā un pēc tam tika pārskaitīta uz prasītāja kontu. 19. Laika posmā no 1999. gada decembra līdz 2000. gada martam Masdar prezidents rakstīja vairākiem Komisijas ierēdņiem, kā arī par ārējām attiecībām atbildīgajam Komisijas loceklim Patenam [Patten]. Viens no dažādajiem uzdotajiem jautājumiem bija saistīts ar samaksu par Masdar sniegtajiem pakalpojumiem. 20. 2000. gada 22. martā Komisijas vispārējā ārējo attiecību dienesta ģenerāldirektors rakstīja Masdar prezidentam, lai viņu informētu par to, ka: “Intensīvu apspriežu beigās (kurās bija paredzētas vairākas iespējas, tostarp pilnīga norēķināšanās par abiem līgumiem, Masdar kontā ieskaitot papildu maksājumus, kas aprēķināti atkarībā no jūsu veiktajiem darbiem un izdevumiem) Komisijas dienesti beidzot nolēma atgūt līdzekļus, kas iepriekš izmaksāti līgumslēdzējam Helmico. No tiesību viedokļa šķiet, ka visi maksājumi, kas veikti tieši Masdar (pat ja tie veikti, izmantojot Helmico bankas kontu, attiecībā uz kuru jums ir pilnvarojums), Helmico maksātnespējas gadījumā tiks uzskatīti par Helmico administratoru vai parādnieku slepenu darbību; turklāt nav skaidrs, vai strīda gadījumā starp Helmico un Masdar Eiropas Komisijas izmaksātie līdzekļi noteikti paliks Masdar īpašumā, kā to vēlas Komisija.” 21. 2000. gada 23. martā Komisija nosūtīja Helmico vēstuli, lai darītu tam zināmu savu atteikumu samaksāt atlikušos rēķinus un pieprasītu tam atmaksāt EUR 2091168,07 lielu kopējo summu. Komisija šādi rīkojās pēc tam, kad uzzināja, ka, izpildot Moldovas līgumu un Krievijas līgumu, Helmico bija rīkojies krāpnieciski. 22. 2000. gada 31. martā prasītājs pret Helmico iesniedza prasību Anglijas un Velsas High Court of Justice, Queen’s Bench Division, kurā tas lūdza samaksāt par pakalpojumiem, kas sniegti saskaņā ar apakšuzņēmuma līgumu, īstenojot Moldovas līgumu un Krievijas līgumu, kopumā par summu EUR 453000 apmērā. 23. 2000. gada 4. aprīlī Komisija atbilstoši Finanšu regulas [1977. gada 21. decembra Finanšu regula, ko piemēro attiecībā uz Eiropas Kopienu pamatbudžetu (OV L 356, 1. lpp.)] 28. panta 2. punktam izdeva divus oficiālus Helmico adresētus iekasēšanas rīkojumus. Šo dokumentu saturs prasītāja advokātiem tika darīts zināms 2002. gada 1. februārī (skat. šī sprieduma 36. punktu). 24. 2000. gada 15. jūnijā par ārējām attiecībām atbildīgajam Komisijas loceklim Masdar prezidents nosūtīja faksu, kurā viņš paziņoja: “Ir pagājuši 18 mēneši kopš mēs brīdinājām Eiropas Komisiju par grūtībām, kas mums saistībā ar diviem iepriekš minētajiem projektiem radušās attiecībās ar mūsu partneriem Helmico. Mēs bijām saņēmuši apstiprinājumu tam, ka tad, ja mēs turpināsim īstenot projektus, Eiropas Komisija parūpēsies par to, ka mums tiek izmaksāta atlīdzība par sniegtajiem pakalpojumiem. Mēs turpinājām finansēt un īstenot abus projektus jūsu vārdā, sedzot lielas papildizmaksas, lai gan apzinājāmies, ka Helmico ir apkrāpis Masdar un ka šie līdzekļi, iespējams, vairs nebūs atgūstami.” 25. Komisijas locekļa 2000. gada 25. jūlija vēstulē sniegtā atbilde apstiprina Komisijas nostāju, kas pausta 2000. gada 22. marta vēstulē. 26. 2001. gada 5. februārīMasdar prezidents atkārtoti nosūtīja faksu par ārējām attiecībām atbildīgajam Komisijas loceklim, norādot, ka prasītājs bija ar Komisiju noslēgtā Krievijas līguma un Moldovas līguma līgumslēdzēja puse un ka 1998. gada 2. oktobra sanāksmē tas bija saņēmis apstiprinājumu, ka prasītājs saņems atlīdzību, ja tas turpinās īstenot Krievijas projektu un Moldovas projektu. 27. 2001. gada aprīlī prasītājs sazinājās ar Komisiju, lai noskaidrotu, vai atlīdzību par pakalpojumiem, kuri sniegti Helmico un par kuriem tam izsniegti rēķini, ir iespējams saņemt tieši no Komisijas. 28. Ar 2001. gada 8. maija vēstuli par ārējām attiecībām atbildīgais Komisijas loceklis atkārtoti izteica Komisijas nostāju, ka prasītājs nebija Krievijas līguma un Moldovas līguma līgumslēdzēja puse. 29. 2001. gada 21. maijā notika prasītāja advokātu un Komisijas dienestu sanāksme, lai noskaidrotu, vai ir iespējams atlīdzību par sniegtajiem pakalpojumiem prasītājam izmaksāt tieši. 30. 2001. gada 1. augustā prasītāja advokāti atkārtoti izteica lūgumu saņemt no Komisijas ex gratia maksājumus. Prasītājs lūdza samaksāt EUR 448947,78 vai, pakārtoti, EUR 249314. Pirmais skaitlis atbilda kopējai summai, par kuru Helmico bija Komisijai iesniedzis rēķinus un kura vēl nebija samaksāta, bet otrais skaitlis atbilda atlīdzībai par darbiem, kuri veikti pēc krāpšanas atklāšanas. 31. 2001. gada 28. augustā notika prasītāja advokātu un Komisijas dienestu sanāksme, lai noskaidrotu, vai ir iespējams atlīdzību par sniegtajiem pakalpojumiem prasītājam izmaksāt tieši. 32. 2001. gada 10. oktobrī prasītāja advokāti nosūtīja Komisijas dienestiem 1998. gadā sagatavotā ziņojuma kopiju. Šis dokuments tika uzskatīts par tādu, kas palīdzēs Komisijas dienestiem atrast Helmico vadītājus. 33. 2001. gada 16. oktobrī Komisijas dienesti atbildēja, ka informācija ir nodota kompetentajiem “Budžeta” ĢD dienestiem, Eiropas Birojam krāpšanas apkarošanai un Finanšu un līgumu nodaļai, kas nodarbojas ar TACIS programmām, un ka Komisijas dienesti veic visus pasākumus, kuri nepieciešami, lai atrastu Helmico vadītājus. 34. 2001. gada 16. oktobrī prasītāja advokāti nosūtīja Komisijai vēstuli par to, ka starp Komisijas dienestiem un prasītāju bija netieša vienošanās, ka Komisija, sākot no 1998. gada 8. oktobra, maksās prasītājam ar nosacījumu, ka tas parūpējas, lai Krievijas projekts un Moldovas projekts tiktu īstenoti. Galvenie šajā vēstulē izteiktie argumenti ir vērsti uz to, lai pierādītu, ka Komisija bija piekritusi, ka, sākot no 1998. gada, prasītājs kļūst par galveno Krievijas projekta līgumslēdzēju pusi. Šīs vēstules beigās bija norādīts: “Es būšu pateicīgs, ja jūs man darīsiet zināmu to, vai Komisijas dienesti piekrīt šajā vēstulē izteiktajam argumentam un vai attiecīgā gadījumā tie ir gatavi izmaksāt Masdar Ltd summu EUR 279711,85 apmērā, gaidot pret Helmico uzsāktās samaksas atgūšanas procedūras pabeigšanu.” 35. Prasītāja advokātu izteiktos argumentus Komisijas dienesti noraidīja 2001. gada 13. novembra vēstulē. Vēstules beigās bija norādīts: “Komisija sāks Helmico izmaksāto summu atgūšanu no Helmico pārstāvjiem, pamatojoties uz iekasēšanas rīkojumu. Atkarībā no šīs procedūras iznākuma varētu tikt apsvērti turpmākie soļi par atmaksāto summu izmantošanu.” 36. 2002. gada 1. februāra rakstveida atbildē uz prasītāja advokātu izteikto lūgumu Komisijas dienesti paskaidroja, ka 2000. gada 4. aprīlīHelmico zināšanai tika izdoti divi oficiāli iekasēšanas rīkojumi — viens saistībā ar Moldovas līgumu par EUR 1236200,91 un otrs saistībā ar Krievijas līgumu par EUR 854967,16, proti, kopumā par EUR 2091168,07. 37. 2002. gada 27. februārī Komisijas dienestiem nosūtītajā vēstulē prasītāja advokāti norādīja, ka abos oficiālajos iekasēšanas rīkojumos norādītā summa aptuveni atbilda summām, kas norādītas aprēķinā par summām, kuras Komisija izmaksājusi Helmico. No tā advokāti secina, ka Komisija nebija uzskatījusi par nepieciešamu izdot iekasēšanas rīkojumus par summām, ko Helmico bija norādījis Komisijai nodotajos rēķinos, bet ko tā nebija samaksājusi. 38. 2002. gada 11. martā Komisijas dienesti nosūtīja vēstuli prasītāja advokātiem, apstiprinot, ka abos Helmico zināšanai 2000. gada 4. aprīlī izdotajos Komisijas dienestu oficiālajos iekasēšanas rīkojumos nav iekļautas summas, ko Helmico bija norādījis Komisijai nodotajos rēķinos, bet ko tā nebija samaksājusi. 39. 2002. gada 17. decembrī Komisijas Juridiskais dienests nodeva prasītāja advokātiem sarakstu ar summām, par kurām Helmico bija iesniedzis rēķinus Komisijai, datumiem, veikto un neveikto maksājumu apmēru. 40. 2003. gada 18. februārī notika prasītājas advokātu un Komisijas dienestu sanāksme. 41. 2003. gada 23. aprīlī prasītāja advokāti nosūtīja Komisijas dienestiem ierakstītu vēstuli, kuras beigās bija norādīts: “[..] ja Komisijas dienesti, vēlākais, 2003. gada 15. maijā nespēs izteikt konkrētu piedāvājumu par atlīdzību, kas mūsu klientam izmaksājama par sniegtajiem pakalpojumiem, atbilstoši EKL 235. un 288. pantam (bijušais EK līguma 178. un 215. pants) pret Komisiju tiks celta prasība par zaudējumu atlīdzību Pirmās instances tiesā.” 42. 2003. gada 15. maijā pa faksu Komisija nosūtīja vēstuli prasītāja advokātiem, piedāvājot viņiem satikties, lai apspriestu iespējamā risinājuma panākšanu mierizlīguma ceļā, saskaņā ar kuru Komisija izmaksātu prasītājam EUR 249314,35 lielu summu par darbiem, kas veikti pēc Helmico īstenotās krāpšanas atklāšanas, ja prasītājs iesniegtu pierādījumus par vienošanos, kurā paredzēts, ka Komisija tam maksās tieši, ja tas pabeigs īstenot Krievijas projektu un Moldovas projektu. 43. 2003. gada 23. jūnija ierakstītajā vēstulē prasītāja advokāti Komisijas dienestiem atbildēja, ka viņi atsakās turpināt sarunas atbilstoši Komisijas piedāvātajiem nosacījumiem, sīki izklāstot prasītāja lūgumu, kā arī noteikumus un nosacījumus, ar kādiem tas piekrīt piedalīties sanāksmē. 44. Pēc šīs ierakstītās vēstules nosūtīšanas 2003. gada 3. jūlijā tika nosūtīts arī fakss, kurā prasītāja advokāti pieprasīja Komisijai sniegt atbildi par to, vai līdz 2003. gada 15. jūlijam ir iespējams organizēt tikšanos atbilstoši piedāvātajiem nosacījumiem, un norādīja, ka gadījumā, ja šāda sanāksme nenotiks, Pirmās instances tiesā tiks celta prasība. 45. Ar 2003. gada 22. jūlija vēstuli Komisijas dienesti atbildēja, ka tie nevar apmierināt prasītāja lūgumu veikt samaksu.”