ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Gadījumā, kad tiek piešķirtas publiska pakalpojumu līgumu slēgšanas tiesības, uz ko attiecas Padomes Direktīvas 92/50/EEK (1992. gada 18. jūnijs) par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/52/EK (1997. gada 13. oktobris) 9. pants un kurš līdz ar to principā ir pakārtots tikai šīs direktīvas 14. un 16. panta regulējumam, līgumslēdzējai iestādei tomēr ir pienākums ievērot LESD pamatnoteikumus un vispārējos principus, it īpaši no tā izrietošo vienlīdzīgas attieksmes principu un nediskriminācijas pilsonības dēļ principu, kā arī pārskatāmības pienākumu, ar nosacījumu, ka līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas brīdī šādam līgumam piemīt noteikts pārrobežu raksturs, bet tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

Šajā ziņā ir jāuzsver, ka, veicot šo pārbaudi, noteiktas pārrobežu intereses esamība nevar tikt secināta hipotētiski no zināmiem elementiem, kas, aplūkoti abstrakti, varētu šajā ziņā veidot norādes, bet tai ir skaidri jāizriet no attiecīgā līguma apstākļu konkrēta vērtējuma. Tādējādi nevar uzskatīt, ka noteiktas pārrobežu intereses pastāvēšana tiek noteikta, balstoties uz elementiem, kuri neizslēdz šādas intereses esamību, bet tās pārrobežu raksturs ir jāpierāda ar konkrētiem un objektīviem pierādījumiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 6. oktobris, Tecnoedi Costruzioni, C 318/15, EU:C:2016:747, 22. punkts). Tomēr ir jāatgādina, ka konkrēti saistībā ar veselības aprūpes jomu Tiesa saistībā ar prasību par pienākumu neizpildi ir uzskatījusi, ka noteiktas pārrobežu intereses esamību nevar pierādīt, balstoties vienīgi uz faktu, ka konkrētajam iepirkuma līgumam ir būtiska ekonomiskā vērtība (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2010. gada 29. aprīlis, Komisija/Vācija, C 160/08, EU:C:2010:230, 18., 54. un 123. punkts).

(skat. 39., 41. un 46. punktu, un rezolutīvās daļas 1. punktu)
14

Šī paša pielikuma 3. punktā “Paziņojumi un balsošana OTIF sanāksmēs” ir paredzēts, ka: “3.1. Ja darba kārtības jautājumi attiecas uz ekskluzīviem Savienības kompetences jautājumiem, Komisija uzstājas un balso Savienības vārdā. Pēc pienācīgas saskaņošanas dalībvalstis arī var uzstāties, lai atbalstītu un/vai izvērstu Savienības nostāju. 3.2. Ja darba kārtības jautājumi attiecas uz ekskluzīviem valsts kompetences jautājumiem, dalībvalstis uzstājas un balso. 3.3. Ja darba kārtības jautājums attiecas uz jautājumiem, kas satur gan valsts, gan Savienības kompetences elementus, prezidentvalsts un Komisija pauž kopējo nostāju. Pēc pienācīgas saskaņošanas dalībvalstis var uzstāties, lai atbalstītu un/vai attīstītu kopējo nostāju. Attiecīgi dalībvalstis vai Komisija balso Savienības un tās dalībvalstu vārdā saskaņā ar to kopējo nostāju. Lēmumu par to, kas balsos, pieņem, ņemot vērā to, kura kompetence ir pārsvarā (piemēram, galvenokārt valsts kompetence vai Savienības kompetence). 3.4. Ja darba kārtības jautājums attiecas uz jautājumiem, kas satur gan valsts, gan Savienības kompetences elementus, un Komisija un dalībvalstis nav spējušas vienoties par kopēju nostāju, kā minēts 2.6. punktā, dalībvalstis un Komisija var uzstāties un balsot par jautājumiem, kas nepārprotami ir to attiecīgā kompetencē. 3.5. Jautājumos, kuros Komisija un dalībvalstis nav vienojušās par kompetences sadali, vai ja nav bijis iespējams iegūt balsu vairākumu Savienības nostājai, tiek pieliktas visas pūles, lai ieviestu skaidrību vai panāktu Savienības nostāju. Kamēr tas vēl nav paveikts un pēc pienācīgas saskaņošanas – attiecīgi dalībvalstis un/vai Komisija ir tiesīgas uzstāties ar nosacījumu, ka paustā nostāja neietekmēs turpmāko Savienības nostāju, būs atbilstīga Savienības politikai un iepriekšējām Savienības nostājām un būs saskaņā ar Savienības tiesībām. 3.6. [..] Dalībvalstu un Komisijas pārstāvji ar visiem spēkiem cenšas panākt vienotu nostāju un to aizstāvēt OTIF darba grupu apspriedēs.”
85

Turklāt minētajā 132. punktā Vispārējā tiesa ir uzsvērusi, ka minētie ierobežojumi skar tikai daļu no NITC aktīviem un ka Lēmumā 2010/413, kā arī Regulā Nr. 267/2012 ir paredzēti daži izņēmumi. Minētajos tiesību aktos būtībā ir paredzētas iespējas atbloķēt NITC piederošos līdzekļus, lai varētu segt zināmus izdevumus, tostarp izdevumus, kuri tiek uzskatīti par svarīgiem, vai lai varētu izpildīt no zināmiem komerclīgumiem izrietošās saistības. Saistībā ar reputācijas aizskārumu Vispārējā tiesa ir norādījusi, ka Padome nav apgalvojusi, ka NITC pati būtu bijusi iesaistīta kodolieroču izplatīšanā. Vispārējā tiesa no tā secināja, ka NITC līdz ar to nav tikusi personīgi asociēta ar rīcību, kas rada starptautiskā miera un drošības apdraudējumu, un ka attiecībā uz to radītās neuzticēšanās pakāpe tādējādi ir neliela.
97

Turklāt ne no šī apsvēruma, ne no visa apstrīdētā lēmuma kopumā neizriet, ka Komisija kā savu būtu pieņēmusi tēzi, ka EIG bija tikai ieguldījumu instrumenti, ne arī, ka EIG, kuras tā apzīmēja kā “ieguldītājus”, tā uzskatīja par ko citu, nevis par EIG biedriem. Tieši pretēji – Komisija apstrīdētā lēmuma 126. apsvērumā norādīja, ka attiecīgās EIG bija uzņēmumi LESD 107. panta izpratnē, un tā 140. apsvērumā tā norādīja, ka to pārredzamība nodokļu ziņā vienkārši ļāva dažādiem uzņēmējiem apvienoties, lai finansētu vai īstenotu jebkādu saimniecisku darbību. Šī lēmuma 5.3.2. punktā, it īpaši tā 161. apsvērumā analizējot to priekšrocību selektivitāti, kas izriet no attiecīgajiem nodokļu pasākumiem, tā EIG aprakstīja kā vienības, kurām ir atļauti attiecīgie nodokļu pasākumi, un kā to adresātes, un minētā lēmuma 157. apsvērumā tā norādīja, ka šie pasākumi ir labvēlīgi kuģu iegādes darbībai ar līzinga līgumu starpniecību, it īpaši, lai īstenotu EIG veikto berbouta fraktēšanu un to tālākpārdošanu.
17

Visbeidzot, no Padomes Lēmuma (KĀDP) 2016/37 (2016. gada 16. janvāris) par datumu, no kura piemēro Lēmumu (KĀDP) 2015/1863, ar kuru groza Lēmumu 2010/413 (OV 2016, L 11 I, 1. lpp.), un no Padomes Informatīvā paziņojuma (OV 2016, C 15 I, 1. lpp.) izriet, ka kopš 2016. gada 16. janvāra strīdīgais režīms vairs nav piemērojams.
6

Direktīvas 2004/39 54. pantā “Dienesta noslēpums” ir noteikts: “1. Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentajām iestādēm, visām personām, kas strādā vai ir strādājušas to kompetento iestāžu vai to vienību labā, kurām uzdevumi ir deleģēti atbilstoši 48. panta 2. punktam, kā arī revidentiem un speciālistiem, ko instruējušas kompetentās iestādes, ir saistošs pienākums glabāt dienesta noslēpumu. Konfidenciālu informāciju, ko tās var saņemt, pildot savus pienākumus, nevar izpaust nevienai personai vai iestādei, izņemot pārskata vai apkopojuma veidā tā, lai nevar identificēt atsevišķas ieguldījumu [brokeru] sabiedrības, tirgus dalībniekus, regulētus tirgus vai jebkuru citu personu, izņemot gadījumus, uz kuriem attiecas krimināltiesības vai pārējie šīs direktīvas noteikumi. 2. Ja ieguldījumu brokeru sabiedrība, tirgus operators vai regulētais tirgus ir atzīts par maksātnespējīgu vai obligāti likvidējamu, konfidenciālu informāciju, kas neattiecas uz trešām personām, var izpaust civillietās vai komerciālā tiesvedībā, ja tas ir vajadzīgs tiesvedības veikšanai. 3. Neskarot gadījumus, uz ko attiecas krimināltiesības, kompetentās iestādes, struktūras vai fiziskas vai juridiskas personas, kas nav kompetentās iestādes un kas saņem konfidenciālu informāciju atbilstoši šai direktīvai, to var izmantot tikai, veicot savus pienākumus un funkcijas, attiecībā uz kompetentajām iestādēm, ievērojot šīs direktīvas darbības jomu, vai – attiecībā uz citām iestādēm, struktūrām vai fiziskām vai juridiskām personām – mērķim, kādam šī informācija tām sniegta, un/vai saistībā ar administratīvo tiesvedību vai tiesvedību, kas ir īpaši saistīta ar minēto funkciju veikšanu. Tomēr, ja kompetentā iestāde vai cita iestāde, struktūra vai persona, kas sniedz informāciju, piekrīt, tad kompetentā iestāde, kas saņem informāciju, var izmantot to citiem mērķiem. 4. Uz visu konfidenciālu informāciju, kas saņemta, ar ko veikta apmaiņa vai kas nosūtīta atbilstoši šai direktīvai, attiecas dienesta noslēpuma nosacījumi, kas noteikti šajā pantā. Tomēr šis pants neliedz kompetentajām iestādēm apmainīties ar konfidenciālu informāciju vai nosūtīt to saskaņā ar šo direktīvu un citām direktīvām, kas piemērojamas ieguldījumu sabiedrībām, kredītiestādēm, pensiju fondiem, [pārvedamu vērtspapīru kolektīvu ieguldījumu uzņēmumiem (PVKIU)], apdrošināšanas un pārapdrošināšanas starpniekiem, apdrošināšanas uzņēmumiem, regulētiem tirgiem vai tirgus dalībniekiem, vai citādi, saņemot piekrišanu no kompetentās iestādes vai citas iestādes vai struktūras vai fiziskas vai juridiskas personas, kas darījusi zināmu attiecīgo informāciju. 5. Šis pants neliedz kompetentajām iestādēm saskaņā ar valsts tiesību aktiem apmainīties ar konfidenciālu informāciju vai nosūtīt konfidenciālu informāciju, kas nav saņemta no citas dalībvalsts kompetentās iestādes.”
85

Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, ir jāsecina, ka Vispārējā tiesa nav pārkāpusi Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punktu un labas pārvaldības principu, tos aplūkojot kopsakarā ar Regulas Nr. 2868/95 19. noteikuma 2. punkta c) apakšpunktu un Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punktu, uzskatīdama, ka Apelācijas padome – ciktāl tā vienīgi atgādināja, ka tādos apstākļos kā šajā lietā EUIPO lēmumu tiesiskums ir vērtējams, pamatojoties vienīgi uz Regulu Nr. 207/2009, kā to ir interpretējusi Savienības tiesa, nevis uz EUIPO vai valsts biroju agrāku lēmumpieņemšanas praksi, – ir pārkāpusi labas pārvaldības principu, tostarp pienākumu pamatot savus lēmumus, un līdz ar to apstrīdētais lēmums ir prettiesisks.
57

Tāpat saskaņā ar pastāvīgo judikatūru minētais jēdziens liek konstatēto nevienlīdzīgo attieksmi pamatot ar precīziem un konkrētiem apstākļiem, kas raksturo attiecīgo darba nosacījumu īpašā kontekstā, kurā šis nosacījums tiek aplūkots, pamatojoties uz objektīviem un pārskatāmiem kritērijiem, lai pārliecinātos, vai šī nevienlīdzība atbilst patiesai vajadzībai un ir piemērota un nepieciešama izvirzītā mērķa sasniegšanai. Minētie elementi tostarp var izrietēt no to uzdevumu īpašā rakstura, kuru izpildei ir noslēgti līgumi uz noteiktu laiku, no tiem raksturīgajām iezīmēm vai attiecīgā gadījumā no likumīgā mērķa, ko dalībvalsts tiecas sasniegt sociālās politikas jomā (spriedumi, 2007. gada 13. septembris, Del Cerro Alonso, C‑307/05, EU:C:2007:509, 53. punkts, un 2016. gada 14. septembris, de Diego Porras, C‑596/14, EU:C:2016:683, 45. punkts, kā arī rīkojums, 2018. gada 22. marts, Centeno Meléndez, C‑315/17, nav publicēts, EU:C:2018:207, 65. punkts).
9

Minētās direktīvas 3. pantā ir paredzēts: “1. Vajadzības gadījumā dalībvalstis līdz 2010. gada 31. decembrim saskaņā ar Direktīvu [91/414] groza vai atsauc pašreizējās atļaujas augu aizsardzības līdzekļiem, kas satur metalaksilu kā darbīgo vielu. Līdz šim termiņam tās jo īpaši pārliecinās, ka ir izpildīti minētās direktīvas I pielikuma nosacījumi attiecībā uz metalaksilu, izņemot tos nosacījumus, kas noteikti attiecīgās darbīgās vielas ieraksta B daļā, un ka atļaujas turētājam ir dokumentācija vai piekļuve dokumentācijai atbilstīgi minētās direktīvas II pielikuma prasībām saskaņā ar tās 13. panta nosacījumiem. 2. Atkāpjoties no 1. punkta, katru atļauto augu aizsardzības līdzekli, kas satur metalaksilu kā vienīgo vai vienu no vairākām darbīgajām vielām, kuras visas ir iekļautas Direktīvas [91/414] I pielikumā vēlākais līdz 2010. gada 30. jūnijam, dalībvalstis atkārtoti novērtē līdzekli saskaņā ar vienotajiem principiem, kuri noteikti Direktīvas [91/414] VI pielikumā, pamatojoties uz dokumentāciju, kas atbilst minētās direktīvas III pielikuma prasībām, un ņemot vērā minētās direktīvas I pielikuma metalaksila ieraksta B daļu. Pamatojoties uz minēto vērtējumu, dalībvalstis nosaka, vai līdzeklis atbilst Direktīvas [91/414] 4. panta 1. punkta b), c), d) un e) apakšpunktā paredzētajiem nosacījumiem. Pēc tam, kad tas konstatēts, dalībvalstis rīkojas šādi: a) ja līdzeklī metalaksils ir vienīgā darbīgā viela – vajadzības gadījumā groza vai atsauc atļauju vēlākais līdz 2014. gada 30. jūnijam; vai b) ja līdzeklī metalaksils ir viena no vairākām darbīgajām vielām – vajadzības gadījumā groza vai atsauc atļauju vēlākais līdz 2014. gada 30. jūnijam vai termiņā, kas šādai grozīšanai vai atsaukšanai paredzēts attiecīgajā direktīvā vai direktīvās, ar kurām attiecīgo vielu vai vielas iekļauj Direktīvas [91/414] I pielikumā, izvēloties vēlāko no šiem datumiem.”
20

No Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka tika iesniegti aptuveni piecpadsmit prasījumi, kuru pamatošanai tika izvirzīti aptuveni četrdesmit pamati tostarp par to, ka EirGrid bija grozījis informāciju, kas sākotnēji bija ietverta ietekmes uz vidi novērtējuma ziņojumā, kuru tai bija pienākums iesniegt atbilstoši Direktīvai 2011/92, par to, ka paziņojumi par ietekmi uz vidi un ietekmes uz Natura 2000 novērtējuma ziņojums nav pietiekami, ka dažas no attīstības atļaujas izsniegšanas procesa daļām ir prettiesiskas, par EirGrid atļaujas pieprasījuma neatbilstību valsts tiesībām, par tiesību uz lietas taisnīgu izskatīšanu pārkāpumu An Bord Pleanála organizētajā uzklausīšanā un par tās objektīvo neobjektivitāti tāpēc, ka to ieceļ ministrs.
21

Šajā ziņā Tiesa ir konstatējusi, ka attiecīgās sabiedrības sniegtais starpniecības pakalpojums ir nesaraujami saistīts ar tās sniegtajiem pilsētas transporta pakalpojumiem, kas nav sabiedriskā transporta pakalpojumi, ņemot vērā, pirmkārt, to, ka šī sabiedrība piedāvā lietotni, bez kuras šie autovadītāji nevarētu sniegt pārvadājumu pakalpojumus un personām, kas vēlas pārvietoties pilsētā, nebūtu pieejami minēto autovadītāju pakalpojumi, un, otrkārt, to, ka minētajai sabiedrībai ir izšķiroša ietekme uz šo autovadītāju sniegto pakalpojumu nosacījumiem, it īpaši, nosakot augstāko brauciena cenu, iekasējot šo maksu no klienta pirms tās daļas pārskaitīšanas neprofesionālajam transportlīdzekļa vadītājam un īstenojot zināmu kontroli pār transportlīdzekļu un to vadītāju kvalitāti, kā arī pār autovadītāju uzvedību, vajadzības gadījumā tos izslēdzot (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 20. decembris, Asociación Profesional Elite Taxi, C‑434/15, EU:C:2017:981, 38. un 39. punkts).
Proti, no pārsūdzētā sprieduma 56.–58. punkta, uz kuriem daļēji ir veiktas atsauces šī sprieduma 59. un 60. punktā, skaidri izriet, ka Vispārējā tiesa, pārbaudot, vai atšķirības starp konkrēto agrāko valsts preču zīmi un minētajiem apzīmējumiem ir izmainījušas šīs preču zīmes atšķirtspēju, ir izvērtējusi gan to fonētisko līdzību, it īpaši uzsverot, ka tiem ir kopīgs vārds “mobile” un ka dažu elementu, piemēram, “.bg”, “bg” vai “n”, pievienošana šiem apzīmējumiem atspoguļo nenozīmīgas atšķirības, gan to konceptuālo līdzību, uzsverot ziņojumu, ko pauž katrs no viņiem, un to, kā viņus uztver sabiedrība.
2

Šis lūgums tika iesniegts tiesvedībā starp E.ON Czech Holding AG (turpmāk tekstā – “E.ON”), no vienas puses, un Michael Dědouch, Petr Streitberg un Pavel Suda, no otras puses, attiecībā uz tādas atlīdzības pamatotības pārbaudi, kas mazākuma akcionāru izspiešanas procedūrā E.ON ir jāsamaksā šiem mazākuma akcionāriem saistībā ar tiem piederošo Jihočeská plynárenská, a.s. vērtspapīru obligātu nodošanu.
24

PVN neitralitātes princips tiek ievērots, ja ar PVN direktīvas X sadaļā paredzēto atskaitīšanas sistēmu izplatīšanas ķēdes starpnieku posmiem tiek ļauts no viņu nodokļu bāzes atskaitīt summas, ko tie ir samaksājuši saviem piegādātājiem kā PVN par attiecīgo darījumu, un attiecīgi atgūt no nodokļu administrācijas to PVN daļu, kura atbilst starpībai starp cenu, par kādu katrs no tiem preci ir pārdevis savam pircējam, un cenu, ko katrs ir samaksājis savam piegādātājam (pēc analoģijas skat. spriedumus, 1996. gada 24. oktobris, Elida Gibbs, C‑317/94, EU:C:1996:400, 33. punkts; 2002. gada 15. oktobris, Komisija/Vācija,C‑427/98, EU:C:2002:581, 42. punkts, un 2004. gada 29. aprīlis, Terra Baubedarf‑Handel, C‑152/02, EU:C:2004:268, 36. punkts).
7

2012. gada 22. februārī Komisija pieņēma Lēmumu 2012/541, kuru tā paziņoja Grieķijas Republikai 2012. gada 23. februārī un kura 1.–4. pants ir izteikti šādā redakcijā: “1. pants 1. Valsts atbalsts, ko Grieķija piešķīrusi uzņēmumam [United Textiles SA] 2007. gada valsts garantijas veidā un 2009. gada nesamaksāto sociālā nodrošinājuma saistību maksājumu termiņu pārskatīšanas veidā, pārkāpjot Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 3. punktu, nav saderīgs ar iekšējo tirgu. [..] 2. pants 1. Grieķija atgūst 1. panta 1. punktā minēto valsts atbalstu no atbalsta saņēmēja. [..] 3. pants 1. Atbalsta, kurš minēts 1. panta 1. punktā, atgūšana ir tūlītēja un efektīva. 2. Grieķija nodrošina, ka šo lēmumu īsteno četru mēnešu laikā no tā paziņošanas dienas. 4. pants 1. Divu mēnešu laikā no šā lēmuma paziņošanas dienas Grieķija iesniedz Komisijai šādu informāciju: a) kopsummu (pamatsumma un procenti), kas jāatgūst no atbalsta saņēmēja; b) detalizētu aprakstu par jau pieņemtajiem un plānotajiem pasākumiem šā lēmuma izpildei; c) dokumentus, kuros apliecināts, ka atbalsta saņēmējam ir pieprasīts atmaksāt piešķirto atbalsta summu. 2. Grieķija informē Komisiju par to valsts pasākumu virzību, kuri pieņemti šā lēmuma īstenošanai, līdz dienai, kad 1. panta 1. punktā minētais atbalsts atgūts pilnībā. Pēc Komisijas pieprasījuma Grieķija nekavējoties sniedz informāciju, kas attiecas uz jau pieņemtajiem un plānotajiem pasākumiem šā lēmuma izpildei. Grieķija turklāt sniedz detalizētu informāciju par atbalsta un procentu summām, kas jau atgūtas no atbalsta saņēmēja.”
24

Šajos apstākļos Oberster Gerichtshof (Augstākā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai Regulas Nr. 44/2001 [..] 15. pants ir interpretējams tādējādi, ka “patērētājs” šīs normas izpratnē zaudē šo statusu, ja viņš pēc ilgākas privāta Facebook konta lietošanas tajā saistībā ar savu prasījumu īstenošanu publicē grāmatas un daļēji arī sniedz prezentācijas par maksu, pārvalda interneta vietnes, vāc ziedojumus savu prasījumu apmierināšanai un pārņem daudzu patērētāju prasījumus, pretī sniedzot apņemšanos tiem izmaksāt attiecīgo tiesvedību rezultātā iegūto summu, no tās atskaitot tiesāšanās izdevumus? 2) Vai Regulas Nr. 44/2001 16. pants ir interpretējams tādējādi, ka patērētājs vienā dalībvalstī vienlaikus ar saviem prasījumiem no patērētāju darījumiem forum actoris var izvirzīt arī citus tādus pašus citu patērētāju prasījumus, kuru dzīvesvieta ir: a) tajā pašā dalībvalstī, b) citā dalībvalstī vai c) trešajā valstī, ja šie prasījumi, kas ir cēlušies no patērētāju tiesiskajām attiecībām ar to pašu atbildētāju, ir viņam cedēti un ja cesijas darījumu slēgšana neietilpst prasītāja komercdarbībā vai profesionālajā darbībā, bet gan tiek izmantota kopīgai prasījumu apmierināšanas panākšanai?”
53

Saistībā ar kontekstu ir jānorāda, ka no Regulas Nr. 469/2009 13. panta 1. punkta izriet, ka sertifikāts stājas spēkā pamatpatenta likumīgā termiņa beigās uz laiku, kas ir vienāds ar laikposmu no dienas, kad iesniedz pamatpatenta pieteikumu, līdz dienai, kad piešķir pirmo TA Savienībā, šim laikposmam nepārsniedzot piecus gadus. No šīs tiesību normas tātad izriet, ka laikposms, kādā izsniegts PAS “ir spēkā”, ir pilnībā atkarīgs no precīzo šajā tiesību normā noteikto kritēriju piemērošanas, un iestādei, kas ir atbildīga par minētā PAS izsniegšanu, šajā ziņā nav nekādas rīcības brīvības.
100

Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem jāatbild, ka, pirmkārt, Mātesuzņēmumu un meitasuzņēmumu direktīvas 1. panta 2. punkts, skatīts kopā ar šīs direktīvas 5. panta 1. punktu, un, otrkārt, LESD 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir tādi dalībvalsts nodokļu tiesību akti, kādi ir aplūkoti pamatlietā un kuros gadījumā, kad līdzdalība mātesuzņēmumā nerezidentē pieder personām, kam nav tiesību uz nodokļa ieturējuma ienākumu gūšanas vietā atmaksāšanu vai atbrīvojumu no tā, ja dividendes tās tieši saņem no meitasuzņēmuma rezidenta, ir liegts dividenžu maksājumus šim mātesuzņēmumam atbrīvot no nodokļa par ienākumiem no kapitāla, ja ir izpildīts viens no šajos tiesību aktos paredzētajiem nosacījumiem.
25

Saistībā ar selektīvās izplatīšanas sistēmas nepieciešamību it īpaši saistībā ar luksusa precēm, ir jāatgādina, ka Tiesa jau ir nospriedusi, ka šādu preču kvalitāte izriet ne vien no to materiālajām īpašībām, bet arī no to prestiža iespaida un tēla, kas tām piešķir greznības iespaidu, ka šis iespaids ir būtisks minēto preču elements, lai patērētāji tās varētu atšķirt no citām līdzīgām precēm, un ka tādējādi minētā greznības iespaida apdraudējums var ietekmēt šo preču kvalitāti (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2009. gada 23. aprīlis, Copad, C‑59/08, EU:C:2009:260, 24.–26. punkts un tajos minētā judikatūra).
11

Četras Ķīnas ražotāju eksportētāju grupas paziņoja, ka tās ir veikušas eksportu uz Savienību izmeklēšanas laikposmā, kas aptvēra laikposmu no 2011. gada 1. janvāra līdz 31. decembrim. Šo četru ražotāju eksportētāju vidū bija arī grupa, kam pieder Giant (turpmāk tekstā – “Giant grupa”), tā ir Ķīnā reģistrēta sabiedrība, kas ražo velosipēdus, kuri tālāk ir paredzēti pārdošanai un eksportam, tostarp uz Savienību. Lielākais Giant grupas akcionārs ir G. M., kas ir Taivānā reģistrēta sabiedrība. Tā kā kopuzņēmums Shanghai Giant & Phoenix Bicycle Co. Ltd (turpmāk tekstā – “GP”), kas ir viena no Giant grupai piederošām sabiedrībām, pārtrauca visu savu darbību 2011. gada septembrī un bija likvidācijas procesā, Giant lūdza Komisijai to izslēgt no izmeklēšanas.
6

Muitas kodeksa 30. pantā ir paredzēts: “1. Ja muitas vērtību nevar noteikt saskaņā ar 29. pantu, tā ir jānosaka, secīgi piemērojot 2. punkta a), b), c) un d) apakšpunktu līdz pirmajam apakšpunktam, pēc kura to var noteikt, ar noteikumu, ka pēc deklarētāja lūguma c) un d) apakšpunktu piemēro otrādā secībā; vienīgi tad, ja šādu vērtību saskaņā ar konkrētu apakšpunktu nevar noteikt, var piemērot nākamo apakšpunktu šajā pantā noteiktajā secībā. 2. Muitas vērtība, ko nosaka saskaņā ar šo pantu, ir: a) darījuma vērtība vienādām precēm, kas pārdotas izvešanai uz Kopienu un izvestas tajā pašā vai aptuveni tajā pašā laikā, kad novērtējamās preces; b) darījuma vērtība līdzīgām precēm, kas pārdotas izvešanai uz Kopienu un izvestas tajā pašā vai aptuveni tajā pašā laikā, kad novērtējamās preces; c) vērtība, kas balstās uz vienas vienības cenu, par kādu vienādas vai līdzīgas ievestās preces tiek pārdotas Kopienā vislielākajā kopapjomā personām, kas nav saistītas ar pārdevēju; d) izskaitļotā vērtība, ko veido šādu lielumu summa: – ievesto preču ražošanā izmantoto materiālu un izgatavošanas vai citu pārstrādes darbību cena vai vērtība, – peļņas un vispārīgo izdevumu summa, kas vienāda ar summu, kas parasti parādās, pārdodot tāda paša veida vai tipa preces kā novērtējamās, kuras izvešanai uz Kopienu izgatavo izvedējas valsts ražotāji, – 32. panta 1. punkta e) apakšpunktā minēto priekšmetu cena vai vērtība. [..]”
2

Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp Edward Cussens, John Jennings un Vincent Kingston, no vienas puses, un T. G. Brosnan, Inspector of Taxes (nodokļu inspektors, Īrija) – kā Office of the Revenue Commissioners (Ieņēmumu dienests, Īrija) (turpmāk tekstā – “nodokļu administrācija”) pārstāvi, no otras puses, par PVN piedziņu saistībā ar nekustamo īpašumu pārdošanu.
17

Iesniedzējtiesa norāda, ka konkrētajā gadījumā tas, vai prasība par pārkāpumu tiks apmierināta vai noraidīta, ir atkarīgs vienīgi no iebildes par spēkā neesamību. Iesniedzējtiesa ierosina Tiesai izvēlēties otro iespēju tādā ziņā, ka no Regulas Nr. 207/2009 99. panta 1. punkta izriet, ka prasība par pārkāpumu var tikt noraidīta, pamatojoties uz spēkā neesamības pamata esamību, tikai tad, ja vismaz vienlaikus tiek apmierināta pretprasība, kas celta, pamatojoties uz šo pašu spēkā neesamības pamatu. Tā uzskata, ka ar to vien, ka ir celta šāda pretprasība, nevajadzētu būt pietiekami, savukārt nebūtu taču arī jāgaida, kamēr nolēmums par šo pretprasību kļūs galīgs. Tā precizē, ka iespējamā pienākuma gaidīt, kamēr nolēmums par pretprasību kļūs galīgs, esamība, iespēja apvienot tiesvedību par prasību par pārkāpumu un tiesvedību par pretprasību, kā arī pārsūdzības procedūras kārtība būtu jānovērtē tikai no valsts procesuālo tiesību normu viedokļa.