ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 209/13

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 4. maijā iesniedza First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) — Pacific World Limited, FDD International Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Lieta C-215/10)

()

2010/C 209/21

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāji: Pacific World Limited, FDD International Limited

Atbildētājs: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai Komisijas 2007. gada 28. novembra Regula (EK) Nr. 1417/2007 (1) par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā ir spēkā tiktāl, ciktāl ar to atbilstoši KN kodam 3926 90 97 ir klasificēti mākslīgie nagi un tādējādi mākslīgo nagu komplekti, kas aprakstīti minētās regulas I pielikumā?

2) Ja atbilde uz 1. jautājumu ir noliedzoša, vai Kombinētā nomenklatūra ir interpretējama tā, ka tā paredz, ka aplūkotie mākslīgo nagu komplekti ir jāklasificē kā “kosmētikas vai dekoratīvās kosmētikas līdzekļi un ādas kopšanas līdzekļi (izņemot medikamentozos), ieskaitot pretiedeguma un iedeguma līdzekļus; manikīra vai pedikīra līdzekļi [..] manikīra vai pedikīra līdzekļi” tarifu pozīcijā 3304 30 00 vai kā “Citādi griezējizstrādājumi (piemēram, matu griešanas mašīnas, lieli miesnieku naži vai virtuves naži un cērtņi, papīrnaži); manikīra un pedikīra komplekti un instrumenti (ieskaitot nagu vīles) [..] manikīra un pedikīra komplekti un instrumenti (ieskaitot nagu vīles)” tarifu pozīcijā 8214 20 00?

(1) OV L 316, 4. lpp.
iv)

abonentiem tiek nodrošināta dekodētāja karte, kas ļauj tiem piekļūt raidījumam; a) vai kodēšanu var uzskatīt par “tehnoloģisku pasākumu” Direktīvas 2001/29/EK 6. panta 3. punkta izpratnē? Ja atbilde ir apstiprinoša, vai to var uzskatīt arī par “efektīvu” Direktīvas 2001/29/EK 6. panta 3. punkta nozīmē? b) vai dekodētāja kartes, kuru izdevusi raidorganizācija, kas klientiem piedāvā satelīta apraidi saskaņā ar abonēšanas līgumu pirmajā dalībvalstī, kas noslēgts, lai otrajā dalībvalstī iegūtu piekļuvi apraidei un autortiesību darbiem, kas iekļauti apraidē, lietošana ir uzskatāma par šādu tehnoloģisko pasākumu “apiešanu” gadījumā, ja raidorganizācija nav piekritusi šādai dekodētāja kartes lietošanai? c) vai tirgotājs, kurš importē dekodētāja kartes otrajā dalībvalstī un reklamē tās pārdošanai un lietošanai šajā valstī ir uzskatāms par tādu, kurš importē vai reklamē iekārtas vai piedāvā pakalpojumus: i) kuru pārdošanu veicina, reklamē vai ko pārdod apiešanas nolūkā šīs direktīvas 6. panta 2. punkta a) apakšpunkta nozīmē; ii) kuru komerciāli nozīmīgais mērķis vai izmantošana citiem mērķiem, izņemot apiešanu, ir ļoti ierobežota šīs direktīvas 6.panta 2. punkta b) apakšpunkta nozīmē; iii) kuri galvenokārt ir izstrādāti, izgatavoti, pielāgoti vai izpildīti, lai dotu iespēju vai atvieglotu apiešanu šīs direktīvas 6. panta 2. punkta c) apakšpunkta nozīmē; d) vai iepriekš minētie apstākļi ir izslēgti no Direktīvas 2001/29/EK 6. panta piemērošanas jomas tādēļ, ka tie ir precīzāk atrunāti Direktīvā 98/84/EK?
3)

Kādas prasības ir jāizvirza Hesenes zemes un, nepieciešamības gadījumā, arī valsts [pensionēšanās] vecuma robežas noteikumu saskaņotībai? Vai var uzskatīt, ka starp Hessische Beamtengesetz 50. panta 1. punktu un šī paša likuma 50. panta 3. punktu nepastāv pretruna, ja principā iespējamā [ierēdņu] turpmākā nodarbinātība pēc [pensionēšanās] vecuma robežas sasniegšanas ir atkarīga tikai un vienīgi no dienesta vadītāja interesēm? Vai Hessische Beamtengesetz 50. panta 3. punkts atbilstoši direktīvai ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai izvairītos no nepieļaujamas diskriminācijas vecuma dēļ, [ierēdņu] turpmākai nodarbinātībai [pēc pensionēšanās vecuma robežas sasniegšanas] vienmēr ir jābūt iespējamai, ja tas nav pretrunā ar dienesta interesēm? Kādas iespējamās prasības būtu jāizvirza šādām interesēm? Vai šajā sakarā ir jāpieņem, ka tālāka nodarbinātība ir dienesta interesēs jau tādēļ vien, ka pretējā gadījumā pastāvētu neattaisnojama diskriminācija vecuma dēļ? Kā ar šāda veida Hessische Beamtengesetz 50. panta 3. punkta interpretāciju, varētu panākt prasītāja civildienesta attiecību, kas dotajā brīdī ir pārtrauktas, turpināšanu vai atjaunošanu? Vai tādā gadījumā Hessische Beamtengesetz 50. panta 1. punktu nedrīkstētu tikt piemērots līdz pilnu 68 gadu vecuma sasniegšanai? Vai ir piemēroti un nepieciešams, no vienas puses, apgrūtināt personas, kas brīvprātīgi pensionējas, sasniedzot 60, proti, 63 gadu vecumu, ar ilgstoši samazinātu pensijas apmēru un, no otras puses, izslēgt turpmākas nodarbinātības iespēju pēc 65 gadu vecuma sasniegšanas, ja dienesta vadītājam izņēmuma kārtā nav īpašas intereses saistībā ar [ierēdņa] turpmāko nodarbināšanu? Vai [pensionēšanās] vecuma robežas noteikumi Hessische Beamtengesetz 50. panta 1. punktā nav piemēroti un nav nepieciešami tādēļ, ka tie rada izdevīgākas normas attiecībā uz vecāka gadagājuma nepilnu darba laiku strādājošiem ierēdņiem, no vienas puses, un pagaidu ierēdņiem, no otras puses? Kāda nozīme ir atšķirīgo dienesta, darba un sociālās apdrošināšanas tiesību normu saskaņotībai, kuru mērķis, no vienas puses, ir pakāpeniski palielināt [pensionēšanās] vecumu, sākot ar kuru pensiju vai izdienas pensiju var saņemt pilnā apmērā, un, no otras puses, aizliegt atlaist darbinieku, kurš sasniedzis parasto pensionēšanās vecumu, kā arī, ierēdnim sasniedzot tieši šo vecumu, paredzēt darba attiecību izbeigšanu piespiedu kārtā? Vai attiecībā uz saskaņotību nozīme ir tam, ka pakāpeniska [pensionēšanās] vecuma robežas palielināšana sociālās apdrošināšanas jomā un valsts, kā arī dažu federālo zemju civildienesta normās prioritāri kalpo nodarbināto interesēm, cik vēlu vien iespējams pakļaut sevi stingrākiem nosacījumiem par vecuma pensijas vai izdienas pensijas saņemšanu pilnā apmērā? Vai šie jautājumi ir nebūtiski tādēļ, ka ierēdņiem Hessische Beamtengesetz piemērošanas jomā vēl nav paredzēta [pensionēšanās] vecuma robežas palielināšana, lai gan šī [pensionēšanās] vecuma robežas palielināšana drīzumā būs spēkā attiecībā uz nodarbinātajiem, kuri šobrīd atrodas darba attiecībās?
1)

Vai ar attiecīgo Rumānijas tiesisko regulējumu (steidzamības kārtā pieņemtais Dekrēts Nr. 50/2008) laika posmā no 2008. gada 1. jūlija līdz 2008. gada 15. decembrim ieviestais dabas resursu nodoklis ir saderīgs ar muitas savienības un dubultas nodokļu uzlikšanas aizlieguma principiem, kas izriet no EKL 23., 25. un 90. panta, tiktāl, ciktāl saskaņā ar šiem Līguma noteikumiem ir atļauts ieviest dabas resursu nodokli, lai varētu īstenot mērķi, ko Rumānijas likumdevējs ir paredzējis steidzamības kārtā pieņemtā Dekrēta Nr. 50/2008 preambulā un kas izriet arī no EKL 174. panta un nākamajiem pantiem: nodrošināt vides aizsardzību, ieviešot programmas un projektus ar mērķi uzlabot gaisa kvalitāti un sasniegt Kopienu tiesību aktos šajā jomā paredzētās robežvērtības? Citiem vārdiem sakot, vai gadījumā, ja kādā Eiropas Savienības dalībvalstī ir ieviests dabas resursu nodoklis, kas tiek iekasēts citā dalībvalstī iegādāta jauna vai lietota transportlīdzekļa pirmās reģistrācijas attiecīgajā dalībvalstī brīdī, EKL 174. pants un nākamie panti ļauj nepiemērot EKL 23., 25. un 90. pantu?
C 161/37

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 22. aprīlī iesniedza Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) — Paderborner Brauerei Haus Cramer KG/Hauptzollamt Bielefeld

(Lieta C-196/10)

(2010/C 161/56)

Tiesvedības valoda — vācu

Iesniedzējtiesa

Finanzgericht Düsseldorf

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Paderborner Brauerei Haus Cramer KG

Atbildētājs: Hauptzollamt Bielefeld

Prejudiciālie jautājumi

Vai Kombinētā nomenklatūra ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas 2001. gada 6. augusta Regulu (EK) Nr. 2031/2001 (1) un Komisijas 2002. gada 1. augusta Regulu (EK) Nr. 1832/2002 (2), ir jāinterpretē tādējādi, ka prece, kas ir apzīmēta “malt beer base”, kuras spirta tilpumkoncentrācija ir apmēram 14 %, kas ir tikusi iegūta no raudzēta alus, kas ticis dzidrināts un pēc tam filtrēts, attīrot to no tādām vielām kā rūgtvielas un proteīni, ir jāklasificē pozīcijā 2208?

(1) Komisijas 2001. gada 6. augusta Regula (EK) Nr. 2031/2001 par grozījumiem Padomes Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu I pielikumā; OV L 279, 1. lpp.

(2) Komisijas 2002. gada 1. augusta Regula (EK) Nr. 1832/2002 par grozījumiem Padomes Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu I pielikumā; OV L 290, 1. lpp
4)

Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir noliedzoša, — vai piemērotais sods var būt piešķirtā restrukturizācijas atbalsta daļas un pārejas posma kvotas atlīdzināšana? Kā ir jāaprēķina Komisijas Regulas Nr. 968[/2006] 26. panta 1. punktā paredzētā atlīdzināmā summa un 27. pantā paredzētais sods gadījumā, ja cukura ražošanas uzņēmums ir saņēmis restrukturizācijas atbalstu (par 2006./2007. tirdzniecības gadu) un ir izmantojis savu pārejas posma kvotu (par kuru nav piešķirts restrukturizācijas atbalsts)? Vai, aprēķinot šo summu un šo sodu, ir jāņem vērā visi vai daļa no šādiem apstākļiem: a) izmaksas, kas attiecīgajam cukura ražošanas uzņēmumam radušās, demontējot ražošanas iekārtas; b) zaudējumi, kas attiecīgajam cukura ražošanas uzņēmumam nodarīti, tam atsakoties no parastās pamatkvotas; c) fakts, ka pārejas posma kvota ir tūlītējs un pārejas posma pasākums, kas ļauj ražot vienīgi attiecībā uz 2006./2007. tirdzniecības gadu, bet neattiecas uz citiem tirdzniecības gadiem (izņemot attiecībā uz cukura pārejas posma kvotu); d) vai tāds atlīdzināmās summas aprēķins, kurā nav ņemti vērā apstākļi, kuri minēti no a) līdz c) apakšpunktam, ir samērīguma principa pārkāpums?
2)

Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību, kurš ir parakstīts Lisabonā 2007. gada 13. decembrī, 67. pantam ir pretrunā tāds tiesiskais regulējums, kas izriet no Kriminālprocesa kodeksa 78.-2. panta ceturtās daļas, kurā ir noteikts, ka “teritorijā starp Francijas sauszemes robežu ar valstīm, kuras ir dalībnieces konvencijā, kura tika parakstīta Šengenā 1990. gada 19. jūnijā, un līniju, kura atrodas 20 kilometru attālumā no robežas, kā arī sabiedrībai pieejamā ostu, lidostu, kā arī dzelzceļa staciju vai tādu autoostu teritorijā, kuras ir atvērtas starptautiskai satiksmei un ir paredzētas lēmumā, ievērojot pirmajā daļā paredzētos noteikumus, var tikt pārbaudīta arī visu personu identitāte, lai pārliecinātos, vai tiek ievēroti likumā paredzētie dokumentu glabāšanas, nēsāšanas un uzrādīšanas pienākumi. Ja šī pārbaude notiek starptautiskas satiksmes vilcienā, pārbaude var tikt veikta maršruta daļā starp robežu un pirmo pieturu, kura atrodas 20 kilometru attālumā no robežas. Tomēr dzelzceļa līnijās, kurās notiek starptautiskā satiksme un kurās ir īpaši noteikumi transporta pakalpojumiem, pārbaude var notikt arī starp šo pieturu un pieturu, kura atrodas nākamo 50 kilometru robežās. Šīs līnijas un šīs pieturas tiek noteiktas ar ministrijas lēmumu. Ja ir tāda autoceļa daļa, kura sākas šīs [panta] daļas pirmajā teikumā minētajā teritorijā, un pirmā autoceļa nodevas iekasēšanas vieta atrodas 20 kilometru līnijas ietvaros, pārbaude turklāt var notikt līdz šai pirmajai autoceļa nodevas iekasēšanas vietai stāvvietu laukumos, kā arī šajā autoceļa nodevas iekasēšanas vietā un ar to saistītos stāvvietu laukumos. Autoceļa nodevas iekasēšanas vietas, uz kurām attiecas šī tiesību norma, tiek noteiktas ar lēmumu”.
2)

Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai, interpretējot Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 13. panta B daļas d) punkta 2. un 3. apakšpunktu, a) tas, ka pircējs, iegādājoties nedrošus parādus, pārņem nesamaksas risku par pirkuma cenu, kas ir ievērojami mazāka par parādu nominālvērtību, ir atbrīvots no nodokļa tāpat kā citi nodrošinājumi vai galvojumi; b) un, ja riska pārņemšana tiek atbrīvota no nodokļa, vai parāda piedziņa kā vienota darījuma daļa vai kā blakus darījums ir atbrīvota no nodokļa vai tiek aplikta ar nodokli kā pastāvīgs darījums?
1)

Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 10. aprīļa Direktīvas 97/13/EK (1) par kopējo vispārējo atļauju un individuālo licenču sistēmu telekomunikāciju pakalpojumu jomā (OV L 117, 15. punkts) 11. panta 2. punkts un it īpaši prasība nodrošināt ierobežoto resursu optimālu izmantošanu un veicināt jaunu pakalpojumu attīstību jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kas nodala par šāda veida resursiem iekasēto samaksu (nodeva par publiskas radio frekvences rezervēšanu) no īpašā mērķa, kam to iepriekš bija skaidri paredzēts izmantot (pētniecības un apmācības telekomunikāciju jomā, kā arī sabiedrisko pakalpojumu pienākumu finansēšana), neparedzot kādu citu tās izmantošanas mērķi?
1)

Vai Eiropas nolīguma, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Bulgārijas Republiku, no otras puses (1), 38. panta 1. punkts bija tieši piemērojams laika posmā no 2004. gada 2. janvāra līdz 2006. gada 31. decembrim procedūrā par Bulgārijas pilsoņa iekļaušanu advokāta kandidātu [Rechtsanwaltsanwärter] reģistrā? Ja uz 1. jautājumu tiktu atbildēts apstiprinoši
2)

Vai Kopienu tiesībās ir liegts, ka, ja dalībvalsts uzliek maksājumus privātpersonai, kurai savukārt ir pienākums prasīt šos maksājumus no citām privātpersonām, ar kurām tā kopā veic komercdarbību nozarē, kurā dalībvalsts ir noteikusi jauktu atbalsta un maksājumu sistēmu, bet šī sistēma vēlāk tika atzīta ne tikai par daļēji nelikumīgu, bet arī par daļēji nesaderīgu ar Kopienu tiesībām, šīm privātpersonām saskaņā ar valsts tiesību noteikumiem piemēro īsāku noilgumu attiecībā uz dalībvalsti saistībā ar maksājumu, kas noteikti, pārkāpjot Kopienu tiesības, atmaksu, lai gan tām piemēro garāku noilgumu attiecībā uz privātpersonas starpniecību šīs pašas summas atgūšanā, kādēļ šis starpnieks var nonākt situācijā, kad prasījumam pret viņu nav noilguma, bet prasījumam pret dalībvalsti tāds ir, kādēļ trešās personas var celt prasību pret starpnieku un lūgt no attiecīgās dalībvalsts tiesisko aizsardzību, bet nav iespējams atgūt no šīs dalībvalsts iemaksas, ko viņš ir veicis tieši dalībvalstij?
1)

Vai Padomes Direktīvas 97/80/EK (1) 4. panta 1. punkts dod tiesības uz profesionālo izglītību kandidātam, kurš uzskata, ka viņam vai viņai tika liegta pieeja: profesionālai izglītībai, jo attiecībā uz viņu netika piemērots vienlīdzīgas attieksmes princips, informācijai attiecībā uz citu kandidātu uz attiecīgo studiju programmu atbilstošajām kvalifikācijām, un it īpaši to kandidātu, kuriem netika liegta pieeja profesionālajai izglītībai, kā rezultātā kandidāts var “konstatēt tiesā vai citā kompetentā iestādē faktus, no kuriem var pieņemt, ka ir notikusi tieša vai netieša diskriminācija?”
1)

Vai var nošķirt nosacījumus, kuriem pakļauts, no vienas puses, Kopienas atbalsts (no ELVGF) kopējās lauksaimniecības politikas ietvaros un, no otras puses, papildu valsts atbalsts, jeb — citiem vārdiem sakot — vai papildu valsts atbalsta piešķiršanas nosacījumus var paredzēt ar citām tiesību normām, kas būtu stingrākas nekā normas, kas reglamentē ELVGF finansēto atbalstu?
2)

Lai pamatotu savu prasību atcelt tiesību aktu, Komisija izvirza četrus pamatus: Pirmkārt, Komisija uzskata, ka Padomei nebija tiesības celt prasību saskaņā ar LESD 108. panta 2. punkta trešo daļu, jo atbalsts, kuru Padome bija apstiprinājusi, bija pastāvošs atbalsts, kuru Lietuva, piekrītot Komisijas ierosinātajiem vajadzīgajiem pasākumiem, bija uzņēmusies izbeigt līdz 2009. gada beigām. Otrkārt, tā uzskata, ka, atļaujot atbalsta pasākumus līdz 2013. gadam, Padome ir nepareizi izmantojusi savas pilnvaras, mēģinot izvairīties no konstatējuma, ka Lietuvai bija tiesības atstāt spēkā savus atbalsta pasākumus vēlākais līdz 2009. gada beigām. Treškārt, apstrīdētais lēmums tika pieņemts pārkāpjot lojālas sadarbības principu, kas ir piemērojams dalībvalstīm, kā arī starp iestādēm. Ar savu lēmumu Padome ir atbrīvojusi Lietuvu no tās pienākuma sadarboties ar Komisiju saistībā ar vajadzīgajiem pasākumiem, kuriem šī dalībvalsts bija piekritusi attiecībā uz pastāvošo atbalstu saistībā ar valstij piederošas lauksaimniecības zemes iegādi LESD 108. panta 1. punktā paredzētās sadarbības ietvaros. Visbeidzot Komisija apgalvo, ka Padome ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā tiktāl, ciktāl tā ir atzinusi, ka pastāv ārkārtas apstākļi, kas pamato apstiprinātā pasākuma pieņemšanu. Komisija norāda, ka tiktāl, ciktāl šādi ārkārtas apstākļi pastāv, ar apstrīdēto lēmumu ir atļauts tāds atbalsts, kurš, pārkāpjot samērīguma principu, vai nu neatbilst ārkārtas apstākļiem vai arī pārsniedz to, kas nepieciešams, lai atbilstu šādiem apstākļiem.
5)

gadījumā, ja dalībvalsts tiesībās ir paredzēts, ka satiksmes negadījumā cietusī persona var lūgt par šī negadījuma izraisīšanu atbildīgajai personai atlīdzināt transportlīdzekļa remonta izdevumus vai, attiecīgā gadījumā, veikt transportlīdzekļa aizstāšanu, kā arī atlīdzināt visus citus izdevumus, vai tas fakts, ka ir izslēgts apdrošinātāja pienākums nekavējoties (neilgi pēc attiecīgā ceļu satiksmes negadījuma) atlīdzināt šajā negadījumā cietušajai personai radīto kaitējumu, un apdrošinātājam, atkarībā no strīda atrisināšanas un it īpaši par zaudējumu izraisīšanu atbildīgās personas noteikšanas procedūras, vēlāk ir tiesības celt prasību regresa kārtībā, lai veicinātu ātru un efektīvu atlīdzības prasību nokārtošanu un lai pēc iespējas izvairītos no dārgiem tiesas procesiem, kā rezultātā pusēm var tikt liegta iespēja izmantot savas tiesības, pat tad, ja tiek piemērota Direktīva 2003/8/EK (5) un Rekomendācijas R (81) 7 un R (93) 1, var tikt atzīts par ļaunprātīgu un visu direktīvu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu preambulu apsvērumiem pretrunā esošu?
1)

Kas ir saprotams ar Direktīvas 98/44/EK (1) 6. panta 2. punkta c) apakšpunktā norādīto jēdzienu “cilvēka embrijs”? a) Vai ir iekļautas visas cilvēka dzīvības attīstības stadijas, sākot ar olšūnas apaugļošanu, vai arī jābūt izpildītiem papildu nosacījumiem, tādiem kā, piemēram, noteiktas attīstības stadijas sasniegšana? b) Vai ir iekļauti šādi organismi: 1) neapaugļotas cilvēka olšūnas, kurās ir ticis transplantēts nobriedušas cilvēka šūnas kodols; 2) neapaugļotas cilvēka olšūnas, kuru dalīšanās un turpmākā attīstība tiek veicināta partenoģenēzes ceļā? c) Vai ir iekļautas arī cilmes šūnas, kuras ir iegūtas no cilvēka embrijiem blastocistas stadijā?
2)

vai valsts tiesiskais regulējums, kurā atļauts novirzīt ūdeni no kāda noteikta upes baseina uz citu, ja vēl nav izstrādāti plāni tiem upju baseinu apgabaliem, kuros atrodas upju baseini, no kuriem un uz kuriem tiks novirzīts ūdens, atbilst Direktīvas 2000/60/EK 2., 3., 4., 5., 6., 9., 13. un 15. panta noteikumiem, it īpaši ņemot vērā to, ka saskaņā ar minētās direktīvas 2. panta 15. punktu galvenā upju baseinu apsaimniekošanas vienība ir upju baseinu apgabals, kam tā pieder? Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, tad papildus tiek uzdots arī šāds prejudiciālais jautājums:
2)

Vai Pamatlēmums, ņemot vērā principu, kas ir noteikts Pamatlēmuma 1. panta 2. punktā, un LES 6. panta 1. punkta noteikumus, kā arī Eiropas Savienības pamattiesību hartas noteikumus, ir jāinterpretē tādējādi, ka papildus Pamatlēmuma 3. un 4. pantā minētajiem atteikuma pamatiem, ņemot vērā Pamatlēmuma preambulas 12. un 13. apsvērumu, nodošanu var arī atteikt citu pamatu dēļ, kas izriet no šajos apsvērumos minētajiem apstākļiem? a) Ja Pamatlēmums ir interpretējams šādā nozīmē, uz kādiem pamatiem izpildes dalībvalsts var pamatoties vai tai ir jāpamatojas? Vai dalībvalsts var izmantot interpretācijas principus, kurus saistībā ar Eiropas Cilvēktiesību konvenciju Eiropas Cilvēktiesību Tiesa ir izstrādājusi judikatūrā par izdošanu? Vai dalībvalsts var pamatoties arī uz iemesliem, kas paplašina atteikuma pamatus salīdzinājumā ar interpretācijas principiem, kurus ECT noteikusi savā judikatūrā? b) Ja Pamatlēmums ir jāinterpretē tādējādi, ka apcietināšanas ordera izpildi var atteikt arī citu pamatu dēļ papildus tiem, kas ir minēti Pamatlēmuma 3. un 4. pantā, vai no tā izriet, ka Pamatlēmums atļauj dalībvalstij atteikt soda izpildei izdota apcietināšanas ordera izpildi arī tādu iemeslu dēļ, kas attiecas uz ordera izsniegšanas valstī taisītā sprieduma saturu vai motivāciju vai arī uz tiesvedības, kurā spriedums taisīts, likumību un kas izraisa vajadzību, lai par šiem aspektiem izvirzītie iebildumi tiktu izvērtēti izpildes dalībvalstī? Ar kādiem nosacījumiem vai kādu precīzu iemeslu dēļ šāda pārbaude (“révision au fond”) ir iedomājama? c) Vai Pamatlēmums ir jāinterpretē tādējādi, kas tas dalībvalstij ļauj atteikt nodošanu, pamatojoties uz soda izpildei izdotu apcietināšanas orderi, ja ir pamatotas aizdomas, ka tiesvedība, kurā sods ticis piespriests, nav bijusi taisnīga, jo attiecīgās tiesas valsts iestādes bija pakļāvušas apsūdzēto vajāšanai, kas ir izpaudusies kā diskriminējoša apsūdzība?
2)

Vai minētais tiesiskais regulējums, ja tas ir uzskatāms par pakalpojumu brīvas aprites principa ierobežojumu EKL 49.–55. panta (tagad–LESD 56.–62. panta) izpratnē, ir pamatots ar vienlīdzīgu attieksmi pret visiem Nīderlandē esošajiem transportlīdzekļiem, kā arī ar (ar to saistīto un no tās izrietošo) ļaunprātīgas izmantošanas un/vai pretējas diskriminācijas novēršanu kā pret vietējiem iznomātājiem, tā arī to klientiem, jo arī tad, ja nomas darījums ir noslēgts ar vietējo iznomātāju, nodoklis ir jāmaksā pilnā apmērā?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 113/16

Prasība, kas celta 2010. gada 20. janvārī — Eiropas Komisija/Dānijas Karaliste

(Lieta C-33/10)

2010/C 113/24

Tiesvedības valoda — dāņu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — A. Alcover San Pedro un H. Støvlbæk)

Atbildētāja: Dānijas Karaliste

Prasītājas prasījumi:

— konstatēt, ka, neveicot visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka visas atļaujas tiek atkārtoti novērtētas līdz 2007. gada 30. oktobrim, Dānijas Karaliste nav izpildījusi Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 15. janvāra Direktīvas 2008/1/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli (1) 5. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

— piespriest Dānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Direktīvas 5. panta 1. punktā dalībvalstīm ir noteikts pienākums veikt pasākumus, kas vajadzīgi, lai, vēlākais, 2007. gada 30. oktobrī ieviestu atļauju izsniegšanas un esošo iekārtu atkārtotas pārbaudes procedūru. Termiņš ir piemērojams bez izņēmumiem, un saskaņā ar direktīvu dalībvalstis nevar atsaukties ne uz vienu īpašu apstākli, lai pamatotu šī pienākuma neievērošanu.

Nepietiek ar to, ka Dānija ir veikusi pasākumus, lai visi atliktie jautājumi, kas saistīti ar direktīvas 5. panta 1. punkta ievērošanu, varētu tikt atrisināti līdz 2009. gada beigām. Termiņus, kas izriet no 2007. gada 1. janvāra pašvaldību reformas, arī nevar ņemt vērā, lai novērtētu, vai Dānija ir pārkāpusi pienākumus, kuri tai ir noteikti saskaņā ar 5. panta 1. punktu. Termiņš, kas paredzēts, lai panāktu iekārtu atbilstību, beidzās 2007. gada 30. oktobrī, un dalībvalstīm tas tika paziņots 2005. gada 22. septembrī. Līdz ar to Dānijai bija vairāki gadi, lai veiktu pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu direktīvu.

Dānija nav apstrīdējusi to, ka nav ievēroti atļauju izsniegšanas nosacījumi saistībā ar jau esošajām atļaujām. Tā kā netiek apstrīdēts tas, ka būtiska daļa no astoņām Dānijas iekārtām joprojām tiek izmantota bez atļaujas, ņemot vērā direktīvas noteikumus, Dānija ir pārkāpusi direktīvas 5. panta 1. punktu.

(1) OV L 24, 8. lpp.