ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

otrais pamats ir iedalīts deviņpadsmit daļās, kurās prasītājas apgalvo, ka Komisijas veiktā izvērtēšana esot bijusi nepietiekama un nepilnīga un ka vairākos aspektos Komisija esot atkāpusies no savām pamatnostādnēm un saviem paziņojumiem. Šo nepilnību dēļ konstatējams, ka pastāv tādu saskanīgu pierādījumu kopums, kas liecina, ka apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī Komisija nebija spējīga atrisināt visas attiecīgajā lietā konstatētās nopietnās grūtības. Līdz ar to Komisija ir nepamatoti atteikusies nodrošināt prasītājām no LESD 108. panta 2. punkta izrietošās procesuālās tiesības.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 81/21

Prasība, kas celta 2014. gada 4. decembrī – Tempus Energy un Tempus Energy Technology/Komisija

(Lieta T-793/14)

(2015/C 081/28)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Prasītājas: Tempus Energy Ltd (Reading, Apvienotā Karaliste) un Tempus Energy Technology Ltd (Cheltenham, Apvienotā Karaliste) (pārstāvji – J. Derenne, J. Blockx, C. Ziegler un M. Kinsella, advokāti)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasītāju prasījumi:

— atcelt apstrīdēto lēmumu un

— piespriest atbildētājai segt savus un atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Ar savu prasību prasītājas lūdz atcelt Komisijas 2014. gada 23. jūlija Lēmumu C(2014) 5083, galīgā redakcija, lietā SA.35980 (2014/N-2) – Apvienotā Karaliste, Elektroenerģijas tirgus reforma – Jaudas tirgus.

Prasības pamatošanai prasītājas izvirza divus pamatus.

1. Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka, neuzsākot formālu izmeklēšanas procedūru, Komisija ir pārkāpusi LESD 108. panta 2. punktu, nediskriminācijas, samērīguma un tiesiskās paļāvības principu, kā arī nepareizi novērtējusi faktus. Prasītājas apgalvo, ka: — Komisija nav pienācīgi novērtējusi iespējamo pieprasījuma puses reakcijas (Demand-Side Response; turpmāk tekstā – “DSR”) lomu Apvienotās Karalistes jaudas tirgū; — DSR līgumu termiņu ierobežošana jaudas tirgū ir pretrunā tiesiskās paļāvības un nediskriminācijas principam, un tās pamatā ir faktu nepareizs novērtējums; — prasība DSR operatoriem izvēlēties starp pārejas posma un pastāvīgajām tirgus izsolēm ir pretrunā tiesiskās paļāvības un nediskriminācijas principam; — jaudas tirgus izmaksu segšanas metodoloģija ir pretrunā nediskriminācijas, tiesiskās paļāvības un samērīguma principam; — laikā neierobežotu, nevis laikā ierobežotu, jaudas incidentu izmantošana jaudas tirgus pastāvīgajās izsolēs ir pretrunā nediskriminācijas un tiesiskās paļāvības principam; — jaudas tirgū pastāvošā prasība iesniegt piedāvājuma garantiju, lai varētu piedalīties izsolēs, ir pretrunā nediskriminācijas un tiesiskās paļāvības principam; un — apstāklis, ka jaudas tirgū netiek paredzēta papildu atlīdzība par ietaupījumiem, kas, izmantojot DSR, gūti no piegādes un sadales zudumu samazināšanas, ir pretrunā nediskriminācijas un tiesiskās paļāvības principam.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 89/31

Prasība, kas celta 2014. gada 16. decembrī – Mezhdunaroden tsentar za izsledvane na maltsinstvata i kulturnite vzaimodeystvia/Komisija

(Lieta T-819/14)

(2015/C 089/37)

Tiesvedības valoda – bulgāru

Lietas dalībnieki

Prasītājs: Mezhdunaroden tsentar za izsledvane na maltsinstvata i kulturnite vzaimodeystvia (Sofija, Bulgārija) (pārstāvis – Hristo Hristev, advokāts)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasītāja prasījumi:

— atcelt Eiropas Komisijas tiesību aktu, kas ietverts tās vēstulē ar atsauces Nr. ARES (2014) 2848632–01/09/2014 un tai pievienotajā parādzīmē Nr. 3241409948 ar Komisijas atsauces Nr. ARES (2014) 2848632–01/09/2014;

— piespriest atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kādi prasītājam radušies šajā tiesvedībā;

— pakārtoti, gadījumā, ja prasība atcelt tiesību aktu tiks noraidīta, piespriest atbildētājai saskaņā Tiesas Reglamenta 87. panta 3. punkta otro daļu atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus, ciktāl atbildētāja apzināti tos tam ir radījusi.

Pamati un galvenie argumenti

Prasības pamatošanai prasītājs izvirza četrus pamatus.

Pirmajā pamatā prasītājs apgalvo, ka tā prasība ir pieņemama, jo apstrīdētais tiesību akts esot jāuzskata par tiesību aktu, kas pieņemts, īstenojot publisko varu attiecībā pret trešo personu, kura līdz ar to var atsaukties uz interesi celt prasību par pārkāpuma konstatējumu, kurš ir priekšnosacījums prasītājam nelabvēlīgu pasākumu pieņemšanai.

Otrajā pamatā prasītājs apgalvo, ka Eiropas Komisija ir pārkāpusi labas pārvaldības principu, jo, pirmkārt, tā neesot ne veikusi visaptverošu, objektīvu un konsekventu lietas faktu izvērtēšanu un nav ņēmusi vērā attiecīgo personu izvirzītos juridiskos argumentus, un, otrkārt, tā neesot pamatojusi savu tiesību aktu.

Trešajā pamatā prasītājs apgalvo, ka Komisija esot pārkāpusi tiesiskās noteiktības principu, jo neesot skaidra apstrīdētā tiesību akta rezolutīvā daļa, tostarp attiecībā uz šī akta būtību.

Ceturtajā pamatā prasītājs apgalvo, ka Komisija esot pārkāpusi tiesiskās paļāvības principu, jo, tā kā Komisija neizteica piezīmes par iepriekšējiem projektiem – gan par to izpildi, gan arī par to finanšu grāmatvedību –, prasītājam bija radusies tiesiskā paļāvība par to, ka tā grāmatvedība bija veikta pareizi un ka nebija nepieciešams veikt korekcijas ne attiecībā uz pašreizējiem, ne arī nākotnes projektiem, jo tās tiesisko paļāvību radīja kompetentā iestāde, proti, Eiropas Komisija.
3.

Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka esot pieļautas acīmredzamas kļūdas faktu vērtējumā un kļūda tiesību piemērošanā, pārkāpumā vainojot prasītāju, jo Komisija nepierādīja, ka prasītāja ir īstenojusi izšķirošu ietekmi uz attiecīgo uzņēmumu. — Prasītāja apgalvo, ka Komisija nedrīkstēja vainot prasītāju pret konkurenci vērstā rīcībā attiecībā pret konkrēto uzņēmumu, jo prasītāja un šis uzņēmums neveidoja vienu ekonomisku vienību. — It īpaši, Komisija nepierādīja, ka prasītāja faktiski īstenoja izšķirošu ietekmi uz attiecīgo uzņēmumu. Turklāt prasītāja nebija informēta par attiecīgā uzņēmuma it kā ļaunprātīgu rīcību. — Turklāt prasītāja apgalvo, ka, cenšoties pierādīt ižķirošās ietekmes faktisku īstenošanu, Komisija pārkāpa it īpaši nevainīguma prezumciju, interpretējot faktus. — Visbeidzot, cita starpā tiek apgalvots, ka Komisija nepierādīja, ka apgalvotās izšķirošās ietekmes īstenošana bija nozīmīga.
1.

Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija pārkāpusi prasītāja tiesības tikt uzklausītam, it paši nepieņemot jaunu paziņojumu par iebildumiem. Prasītāja apgalvo, ka: — Komisija neesot iesniegusi pierādījumus tādā veidā, kas ļautu prasītājai identificēt rīcību, par kuru saņemta sūdzība, un pienācīgi aizstāvēties; — Komisija esot pārkāpusi prasītājas procesuālās tiesības, iesniedzot būtiskus pierādījumus ļoti vēlā posmā un tādējādi Infineon nevarēja aizstāvēties aptverošā veidā pret paziņojumu par iebildumiem, un tai tika liegta iespēja atspēkot pierādījumus, kas izmantoti pret to mutvārdu procesā; un — daži Komisijas pamatojumam izmantotie dokumenti nav darīti zināmi Infineon un tādēļ nav pret to izmantojami.
1.

Ar pirmo pamatu saistībā ar iebildumu par “Personāla izmaksām” tiek apgalvots, ka ir pārkāpts un nepareizi piemērots: i) Komisijas 2008. gada 3. novembra Regulas (EK) Nr. 1078/2008, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EK) Nr. 861/2006 piemērošanai dalībvalstu izdevumiem zvejniecības pamatdatu vākšanā un pārvaldībā, I pielikums; ii) Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru [par to, kā koordinēt būvdarbu publiskā iepirkuma, piegādes publiskā iepirkuma un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru], 16. pants un iii) tiesiskās paļāvības princips. — Prasītājs šajā ziņā norāda, ka pieprasījums atmaksāt summas saistībā ar “Personāla izmaksām” ir prettiesisks, jo Regulas (EK) Nr. 1078/2008 I pielikuma vispārīgais un abstraktais saturs ir jāinterpretē, ņemot vērā īpašos noteikumus Nacionālās programmas īstenošanai. — Prasītājs arī uzskata, ka Eiropas Komisija īpašos Nacionālās programmas noteikumus ir apstiprinājusi 2009. gada budžetā, tādējādi radot tiesisko paļāvību attiecībā uz šo noteikumu tiesiskumu 2010. gadā. — Prasītājs apgalvo, ka iebildums par to, ka nav noticis publiskais iepirkums attiecībā uz uzdevumu vākt datus, izmantojot anketas, piešķiršanu, arī ir prettiesisks, jo ar Direktīvas 2004/18/EK 16. panta e) punktu “darba līgumi” ir izslēgti no noteikumu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrām piemērošanas jomas.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 65/35

Prasība, kas celta 2014. gada 19. novembrī – ANKO/Komisija

(Lieta T-768/14)

(2015/C 065/49)

Tiesvedības valoda – grieķu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: ANKO AE Antiprosopeion, Emporeiou kai Viomichanias (Atēnas, Grieķija) (pārstāvis – V. Christianos, advokāts)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasītājas prasījumi:

— atzīt, ka summa EUR 3 77 733,93 apmērā, kuru Komisija samaksāja prasītājai saistībā ar projektu “POCEMON”, ir attiecināmās izmaksas un tādējādi prasītājai nav pienākuma atmaksāt šo summu kā tādu, kura ir samaksāta nepamatoti;

— piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Šī prasība ir par Komisijas atbildību LESD 272. panta izpratnē saskaņā ar līgumu Nr. 216088 projekta “Point Of CarE MONitoring and Diagnostics for Autoimmune Diseases” (“POCEMON”) izpildei. It īpaši prasītāja uzskata, ka, lai arī tā bija izpildījusi savus līgumā paredzētos pienākumus, Komisija pretēji šī līguma noteikumiem, labas ticības principam, aizlieguma ļaunprātīgi izmantot tiesības principam un samērīguma principam pieprasīja atmaksāt ANKO samaksātās summas kā neattiecināmās izmaksas.

Tādējādi prasītāja uzskata, pirmkārt, ka Komisija balstās uz pilnībā nepamatotiem un katrā ziņā nepierādītiem argumentiem, lai noraidītu gandrīz visas izmaksas, kuras radušās ANKO, kā neattiecināmās izmaksas un pieprasītu atmaksāt ANKO samaksāto summu par projektu “POCEMON”. Otrkārt, Komisija, noraidot 98,68 % no maksājamās ieguldījuma summas tādēļ, ka tā, kā apgalvo Komisija, nav uzskatāma par attiecināmām izmaksām, kuras prasītājai radās projekta prasību dēļ, ir pārkāpusi aizlieguma ļaunprātīgi izmantot tiesības principu un samērīguma principu.
2.

Attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēja ciesto psiholoģisko vardarbību viņš atsaucas uz atzinuma par lūguma to konstatēt nepieņemamību, uz to, ka nav pieņemts lēmums par šo īpašo lūgumu, un uz Civildienesta tiesas atteikumu ņemt vērā spriedumu, ar kuru lieta nodota atpakaļ, uz jauno izņēmumu, kurus EIB ir izteikusi tiesvedībā pēc lietas nodošanas, nepieņemamību, kā arī uz to, ka Civildienesta tiesa ļaunprātīgi izmanto savas tiesības, tai aizstājot apelācijas sūdzības iesniedzēja advokātu un nolemjot, ka būtu bijis labāk, ja netiktu izskatīta prasība par zaudējumu atlīdzību, jo tā detalizētāk bija izklāstīta lietā F-52/11.
—

Šajā saistībā prasītāja it īpaši apgalvo, ka attiecīgais lēmums neatbilst prasībām par pamatojuma norādīšanu, it īpaši neesot redzams, no kā sastāv attiecīgās prasītājai norādītās CO2-ekvivalenta tonnas.
1.

Pirmais pamats: LES 11. panta 4. punkta, kā arī Regulas (ES) Nr. 211/2011 (1) 2. panta 1) punkta un 4. panta 2. punkta b) apakšpunkta pārkāpums, jo Komisija esot uzskatījusi, ka ierosinātā pilsoņu iniciatīva neietilpst Komisijas kompetencē — Šajā pamatā prasītāji apgalvo, ka Komisijas pamatojums, ka iecerētais Komisijas ieteikums atsaukt “Transatlantic Trade and Investment Partnership” (TTIP) paredzētās sarunu pilnvaras nav “tiesību akts” LESD 11. panta 4. punkta izpratnē, esot kļūdains. Tas tāpēc, ka gan sarunu pilnvaru piešķiršana, gan to atsaukšana esot Padomes lēmumi LESD 288. panta ceturtās daļas izpratnē, kuri vienlaikus ir “tiesību akti” LESD 11. panta 4. punkta izpratnē. — Tāpat prasītāji apgalvo, ka Komisijas tālākais pamatojums, saskaņā ar kuru ar pilsoņu iniciatīvu attiecībā uz “Comprehensive Economic and Trade Agreement” (CETA) un TTIP nevarot prasīt, lai Komisija ieteiktu Padomei nepieņemt apspriestos starptautiskos nolīgumus, kā arī nevarot prasīt, lai Komisija ieteiktu lēmumu par apspriesto starptautisko nolīgumu nepieņemšanu, arī esot kļūdains. Tā ir tāpēc, ka LES 11. panta 4. punktā, Regulas Nr. 211/2011 2. panta 1) punktā un 4. panta 2. punkta b) apakšpunktā nebūt neesot paredzēts, ka pilsoņu iniciatīvas par pastāvošo tiesību aktu atcelšanu vai pilsoņu iniciatīvas par iecerēto tiesību aktu nepieņemšanu esot nepieļaujamas. — Turklāt prasītāji norāda, ka pilsoņu iniciatīvas “STOP TTIP” reģistrācijas atteikums esot prettiesisks arī tāpēc, ka ierosinātā pilsoņu iniciatīva atbilstoši Regulas Nr. 211/2011 4. panta 2. punkta b) apakšpunktam katrā ziņā nav “acīmredzami” ārpus Komisijas kompetences.
2.

Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ar Komisijas 2014. gada 31. marta Lēmumu C 2014/2002, galīgā redakcija, tiek pārkāpts LESD 17. pants, Eiropas Parlamenta un Padomes2012. gada 10. februāra Direktīva 2010/75/ES par rūpnieciskajām emisijām, Komisijas 2012. gada 10. februāra Īstenošanas lēmums 2012/115/ES, ar ko paredz noteikumus attiecībā uz valsts pārejas plāniem, kas minēti Direktīvā 2010/75/ES, Orhūsas konvencija, skatot to kopā ar Padomes 2005. gada 17. februāra Lēmumu 2005/370/EK par to, ka Eiropas Kopienas vārdā noslēdz Orhūsas konvenciju, Direktīva 2001/42/EK par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu un Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 21. maija Direktīva 2008/50/EK par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai.
—

atcelt Komisijas 2014. gada 11. marta Deleģētās regulas (ES) Nr. 639/2014, ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1307/2013 un groza minētās regulas X pielikumu, 45. panta 8. punktu daļā, kurā tajā ir ietverta šāda frāze: “izvēloties no saraksta, kas izveidots saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013 4. panta 2. punkta c) apakšpunktu, sugas, kas ir vispiemērotākās no ekoloģiskā viedokļa, neiekļaujot nepārprotami alohtonas sugas”.
4.

Ar ceturto līdz divpadsmito pamatu tiek apgalvotas kļūdas vērtējumā un tiesību piemērošanā, jo Komisija esot kļūdaini kvalificējusi izlīgumus starp prasītājām, no vienas puses, un Niche, Matrix, Teva, Krka un Lupin, no otras puses, kā LESD 101. panta pārkāpumus. — Prasītājas tostarp norāda, ka, lai kvalificētu nolīgumus kā ierobežojumus “mērķa dēļ”, Komisija ir balstījusies uz trim tik plaši definētiem faktoriem, ka tie ir neefektīvi, lai savstarpēji nošķirtu tiesiskus izlīgumus un pret konkurenci vērstas aizliegtas vienošanās (vērtības pārejas esamība, kas mudina ģenēriskās vielas ražotāju samierināties ar jebkādas komercpeļņas zaudējumu, konkurences ierobežojums, kas pilnībā ierobežo ģenēriskās vielas ražotāja komercbrīvību un potenciālo konkurenci starp pusēm, kas izskauž šķēršļus, kas padara absolūti neiespējumu ģenēriskās vielas ražotāja ienākšanu tirgū nākotnē). — Turklāt, sagrozot nolīgumu tiesisko mērķi un kontekstu (tostarp, neraugoties uz realitāti, ignorējot būtisku tehnisko un reglamentējošo grūtību esamību, kas kavē ģenērisko vielu ražotājus ienākt tirgū, kā arī vienlaicīgu tiesvedību esamību), Komisija esot pieļāvusi vairākas kļūdas vērtējumā, secinot, ka nolīgumu mērķis bija ierobežot konkurenci. — Visbeidzot, nolīgumu “seku” analīze esot apšaubāma motīvu pretrunu dēļ un tādēļ, ka Komisija neesot izmantojusi reālu pārkāpuma scenāriju. Proti, apstrīdētais lēmums pilnībā balstoties uz hipotētisku seku ex ante analīzi, gandrīz atveidojot savu analīzi jautājumā par ierobežojumu mērķa dēļ, pārkāpjot judikatūru, kādēļ esot secināta pret konkurenci vērstu seku esamība, neraugoties uz jebkādas reālas ietekmes uz tirgu neesamību.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 409/45

Prasība, kas celta 2014. gada 25. jūlijā – One of Us u.c./Parlaments u.c.

(Lieta T-561/14)

2014/C 409/65

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāji: Eiropas pilsoņu iniciatīva One of Us u.c. (pārstāvji – C. de La Hougue, advokāts)

Atbildētāji: Eiropas Parlaments, Eiropas Komisija un Eiropas Savienības Padome

Prasītāju prasījumi:

— atcelt Komisijas Paziņojumu COM (2014) 355, galīgā redakcija;

— pakārtoti, atcelt Regulas (ES) Nr. 211/2011 10. panta 1. punkta c) apakšpunktu;

— piespriest atbildētājiem atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasības pamatošanai prasītāji izvirza trīs pamatus.

1. Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisijas atbilde uz prasītāju tiesību akta priekšlikumu un jautājumiem, kurus prasītāji bija izvirzījuši pilsoņu iniciatīvā “One of us”, ir neapmierinoša, jo Komisija i) nav atbildējusi uz faktu, ka cilvēka embrijs ir cilvēks, un ii) tā nav izskatījusi acīmredzamas pretrunas.

2. Ar otro pamatu tiek apgalvots demokrātiskā procesa pārkāpums, jo Komisija: — nav sniegusi juridiskus paskaidrojumus, kādēļ tā ir atteikusies nodot Parlamentam prasītāju priekšlikumu; — tā nav pareizi sapratusi Regulā Nr. 211/2011 (1) izvirzītās prasības un patur savās rokās likumdošanas procesa monopolu pretēji Līgumu noteikumiem par dialogu starp iestādēm; — tā nav atsevišķi norādījusi savus juridiskos un politiskos secinājumus, kā tas ir prasīts Regulā Nr. 211/2011.

3. Ar trešo pamatu tiek apgalvota Regulas Nr. 211/2011 nesaderība ar Līgumiem. Prasītāji apgalvo, ka: — tiek likti šķēršļi Lisabonas līguma mērķiem uzlabot iestāžu demokrātisko leģitimitāti un veicināt Eiropas pilsoņu līdzdalību demokrātiskajā procesā, ja Komisija var noraidīt pilsoņu iniciatīvu subjektīvu un patvaļīgu iemeslu dēļ, tos neizskatot Parlamentam; — nav ievērots tiesiskums, ja Komisijas lēmums nav pakļauts tiesas kontrolei.

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 16. februāra Regula (ES) Nr. 211/2011 par pilsoņu iniciatīvu (OV L 65, 1. lpp.).
2.

Otrais pamats: LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta pārkāpums — Prasītāja turklāt apgalvo, ka atbildētāja ir pārkāpusi LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu, jo tā ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, atbalsta stimulējošo iedarbību un piemērotību aprobežojot ar 17 miljoniem euro, kas ir ex ante aplēsta izmaksu atšķirība starp atrašanās vietām Minhenē un Leipcigā. — Šai ziņā prasītāja norāda, ka ar šo izmaksu atšķirību pamatotās automātiskās detalizētās pārbaudes noteikšana atspoguļo atbildētājas pieļauto acīmredzamo kļūdu vērtējumā, kā rezultātā nav nodrošināta rīcības brīvības īstenošana bez kļūdām tiesību piemērošanā, it īpaši pārbaudot atbalsta atbilstīgumu un sekas.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 439/29

Prasība, kas celta 2014. gada 2. septembrī – Micula u.c./Komisija

(Lieta T-646/14)

(2014/C 439/40)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāji: Ioan Micula (Oradea, Rumānija), S. C. European Food SA (Drăgăneşti Rumānija), S. C. Starmill Srl (Drăgăneşti), S. C. Multipack Srl (Drăgăneşti), Viorel Micula (Oradea) (pārstāvji – K. Hobér, J. Ragnwaldh, T. Pettersson, E. Gaillard un Y. Banifatemi, advokāti)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasītāju prasījumi:

— atcelt 2014. gada 26. maija Lēmumu C(2014) 3192, galīgā redakcija, kas pieņemts valsts atbalsta lietā SA.38517 (2014/NN) – Micula/Rumānija (ICSID šķīrējtiesas nolēmums) un ar kuru Rumānijai tiek uzdots apturēt jebkādu procesu, kurš var izraisīt 2013. gada 11. decembra nolēmuma, kuru pieņēmusi Arbitrāžas tiesa, kas izveidota Starptautiskā ieguldījumu strīdu izšķiršanas centra aizgādnībā, lietā Ioan Micula, Viorel Micula u.c./Rumānija (ICSID lieta Nr. ARB/05/20), izpildīšanu vai īstenošanu, jo Komisija uzskata, ka nolēmuma izpilde ir nelikumīgs valsts atbalsts, līdz brīdim, kad Komisija būs pieņēmusi galīgo lēmumu par šī valsts atbalsta saderīgumu var iekšējo tirgu;

— piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasības pamatošanai prasītāji izvirza divus pamatus.

1. Ar pirmo pamatu tiek apgalvota kompetences neesamība. — ES tiesības neesot piemērojamas šajā lietā, un Komisijas kompetencē neesot izdot rīkojumu saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 11. panta 1. punktu. Komisijas lēmumā neesot atzīts, ka Rumānijai saskaņā ar starptautiskajām tiesībām nekavējoties ir jāizpilda ICSID nolēmums un ka Rumānijas starptautisko tiesību saistības ir primāras salīdzinājumā ar ES tiesībām. Ar Komisijas lēmumu esot ticis pārkāpts LESD 351. panta 1. punkts un LES 4. panta 3. punkts, kurā ir atzītas un aizsargātas Rumānijas saistības saskaņā ar ICSID Konvenciju un Zviedrijas-Rumānijas divpusējo ieguldījumu nolīgumu.
—

atcelt Komisijas lēmumus, kas ir ietverti tās 2014. gada 12. jūnija vēstulē prasītājam un kas attiecīgi ir saistīti ar divām sūdzībām, kuras prasītājs secīgi iesniedza atbildētājai saistībā ar nelikumīgu valsts atbalstu, kas sākotnēji izrietēja no Grieķijas regulatīvās iestādes enerģētikas jomā Lēmuma Nr. 346/2012 īstenošanas un pēc tam no speciālās šķīrējtiesas nolēmuma saistībā ar minētās regulatīvās iestādes enerģētikas jomā pastāvīgo šķīrējtiesu, un kas abi prasītājam noteica pienākumu piegādāt elektroenerģiju sabiedrībai “Aluminium SA” par cenām, kas ir zem pašizmaksas, un it īpaši tiešo lēmumu neveikt turpmāku izmeklēšanu saistībā ar otro no iepriekš minētajām prasītāja sūdzībām tāpēc, ka nebija pierādīts nekāds valsts atbalsta tiesību normu pārkāpums, un netiešo lēmumu neveikt turpmāku izmeklēšanu saistībā ar pirmo no iepriekš minētajām sūdzībām, un
1.

Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pārkāpusi pilnvaras, kas tai paredzētas Regulas Nr. 1083/2006 (1) 41. pantā, un ir pārkāpusi tiesiskās noteiktības principu un samērīguma principu, piešķirot de facto saistošo iedarbību vēl neapstiprinātam direktīvas priekšlikumam, proti, NIZI direktīvas priekšlikumam (2). Prasītāja norāda, ka atteikums patiesībā ir balstīts nevis uz faktu, ka projektam trūka augsta līmeņa inovitātes kā pirmās paaudzes ražošanas iekārtai biodegvielas ražošanai no pārtikas kultūrām, bet uz to, ka projekts nebija saderīgs ar NIZI direktīvas priekšlikumu, kas veicina otrās paaudzes biodegvielas ražošanu no kultūrām, kas nav pārtikas kultūras. Tādējādi Komisija, lai atteiktu ieguldījumu no Eiropas Reģionālās attīstības fonda, balstījās uz vēl nepieņemtu tiesisko regulējumu.
2.

Ar otro pamatu tiek apgalvots par acīmredzamu kļūda vērtējumā attiecībā uz Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta trešajā ievilkumā paredzēto izņēmumu par kaitējumu sabiedrības interesēm saistībā ar starptautiskajām attiecībām, jo konkrētie dokumenti attiecoties uz informāciju no Eiropas Savienības, nevis no Apvienoto Nāciju Organizācijas sistēmas, un līdz ar to minētās organizācijas informācijas plūsma neesot skarta.
—

atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 16. aprīļa Regulu (ES) Nr. 511/2014 par no Nagojas Protokola par piekļuvi ģenētiskajiem resursiem un to ieguvumu taisnīgu un godīgu sadali, kas gūti no šo resursu izmantošanas, izrietošiem atbilstības pasākumiem lietotājiem Savienībā (OV L 150, 59. lpp.), un
1.

Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka lēmumā par AF Steelcase izslēgšanu no attiecīgās publiskā iepirkuma procedūras neesot sniegts pamatojums un esot veikta kritērija grozīšana. — Prasītāja šajā ziņā apgalvo, ka neatkarīgi no jautājuma par izslēgšanas lēmuma nepietiekamo pamatojumu esot jākonstatē, ka administrācija ir grozījusi kritēriju, kas esot būtiski aizskāris prasītājas tiesības uz aizstāvību, jo, ja no paša sākuma būtu norādīts, ka piedāvājums ir ticis noraidīts tāpēc, ka bija uzskatāms, ka grozījumi 20. ailē padara piedāvājumu nepilnīgu, tad, ņemot vērā šo pamatojumu, tiktu izvirzīti citi argumenti saistībā ar lūgumu veikt papildu izskatīšanu.