ĢENERĀLADVOKĀTA DŽERARDA HOGANA [GERARD HOGAN]

SECINĀJUMI,

sniegti 2020. gada 26. novembrī ( 1 )

Lieta C‑851/19 P

DK

pret

Eiropas Ārējās darbības dienestu (EĀDD)

Apelācija – Civildienests – Korupcija – Notiesājošs spriedums krimināllietā valstu tiesās – Prasība samaksāt kompensāciju par morālo kaitējumu, kas nodarīts Savienības tēlam, civilprocesā valsts tiesās – Disciplinārlieta – No pensijas ieturēts naudassods – Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu IX pielikuma 9. panta 1. punkta h) apakšpunkts – Disciplinārsoda smagums – Civildienesta noteikumu IX pielikuma 10. panta b) punkts – Iespēja ņemt vērā, cik lielā mērā amatpārkāpums nelabvēlīgi ietekmē iestāžu integritāti, reputāciju vai intereses

I. Ievads

1. Šo apelāciju DK (turpmāk tekstā – “apelācijas sūdzības iesniedzējs”) iesniedza Eiropas Savienības Tiesas kancelejā 2019. gada 19. novembrī par Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2019. gada 10. septembra spriedumu DK/EĀDD (T‑217/18, nav publicēts, EU:T:2019:571) (turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”).

2. Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzēja prasību saskaņā ar LESD 270. pantu, tostarp pieprasot atcelt Eiropas Ārējās darbības dienesta (turpmāk tekstā – “EĀDD”) 2017. gada 23. maija lēmumu, ar kuru apelācijas sūdzības iesniedzējam tika uzlikts disciplinārsods saskaņā ar Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) IX pielikuma 9. panta 1. punkta h) apakšpunktu, tādējādi samazinot viņa tiesības uz pensiju.

3. Šajā apelācijas tiesvedībā apelācijas sūdzības iesniedzējs neapstrīd šo viņa pensijas tiesību samazināšanu kā tādu, bet gan kritērijus, ar kuriem šī samazināšana tika pamatota. Apelācijas sūdzības iesniedzējs attiecīgi apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir kļūdījusies, interpretējot Civildienesta noteikumu IX pielikuma 10. panta b) punktu.

4. Apelācijas sūdzības iesniedzējs būtībā apgalvo, ka Vispārējā tiesa izskatāmajā lietā, novērtējot piemērojamo disciplinārsodu, ir pieļāvusi kļūdu, uzskatīdama, ka disciplinārlietā saskaņā ar Civildienesta noteikumiem attiecībā uz viņa amatpārkāpumu varētu ņemt vērā šāda amatpārkāpuma nelabvēlīgo ietekmi uz iestāžu integritāti, reputāciju vai interesēm. Proti, apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, ka iestāžu integritātei, reputācijai vai interesēm nodarīto kaitējumu nevar ņemt vērā disciplinārlietās, ja šis kaitējums jau ir atlīdzināts ar īpašu rīkojumu šajā saistībā civilprocesā valsts tiesās.

5. Tieši šo juridisko aspektu es aplūkošu šajos secinājumos. Pirms šīs apelācijas izskatīšanas vispirms ir jāizklāsta attiecīgie tiesību akti.

II. Atbilstošās tiesību normas

A. Eiropas Savienības Civildienesta noteikumi

6. Civildienesta noteikumu II sadaļas nosaukums ir “Ierēdņu tiesības un pienākumi”. Tās 22. pantā ir noteikts: “Var pieprasīt, lai ierēdnis pilnībā vai daļēji novērstu jebkurus zaudējumus, kas Savienībai radušies smaga pārkāpuma rezultātā, ko tas nodarījis savu pienākumu izpildes laikā vai to sakarā. [..]” ( 2 )

7. Civildienesta noteikumu 86. pantā, kas atrodams šo noteikumu VI sadaļā “Disciplinārsodi”, ir noteikts: “1. Ja ierēdnis tīši vai netīši neievēro šajos Civildienesta noteikumos noteiktos pienākumus, tas saucams pie disciplināras atbildības. 2. Ja iecēlējinstitūcijai vai OLAF [Eiropas Birojam krāpšanas apkarošanai] kļūst zināmi pierādījumi par pienākumu neievērošanu 1. punkta nozīmē, veic administratīvo izmeklēšanu, lai pārbaudītu, vai šāda pienākumu neievērošana ir notikusi. 3. Disciplinārie noteikumi, procedūras un pasākumi, un noteikumi un procedūras attiecībā uz administratīvo izmeklēšanu ir noteiktas IX pielikumā.”

8. Civildienesta noteikumu IX pielikums, kā norādīts tā nosaukumā, attiecas uz disciplinārlietām. Minētā pielikuma 3. iedaļas nosaukums ir “Disciplinārsodi”, un tā 9. pantā ir noteikts: “1. Iecēlējinstitūcija var uzlikt kādu no šādiem sodiem: a) rakstveida brīdinājums; b) rājiens; c) izvirzīšanas augstākam līmenim atlikšana uz laiku no viena līdz 23 mēnešiem; d) līmeņa pazemināšana; e) pagaidu pakāpes pazemināšana uz laiku no 15 dienām līdz vienam gadam; f) pakāpes pazemināšana tai pašā funkciju grupā; g) klasificēšana zemākā funkciju grupā ar vai bez pakāpes pazemināšanas; h) atstādināšana no amata un attiecīgā gadījumā pro tempore pensijas samazināšana vai invaliditātes pabalsta daļas ieturēšana uz noteiktu laiku; šāda soda sekas nedrīkst skart ierēdņa apgādībā esošos. Taču šāda samazinājuma gadījumā bijušā ierēdņa ienākumi nedrīkst būt mazāki par iztikas minimumu, kas noteikts VIII pielikuma 6. pantā, pieskaitot jebkurus maksājamos ģimenes pabalstus. 2. Ja ierēdnis saņem izdienas pensiju vai invaliditātes pabalstu, iecēlējinstitūcija var izlemt uz noteiktu laiku ieturēt daļu no pensijas vai invaliditātes pabalsta; šāda soda sekas nedrīkst skart ierēdņa apgādībā esošos. Taču ierēdņa ienākumi nedrīkst būt mazāki par iztikas minimumu, kas noteikts VIII pielikuma 6. pantā, pieskaitot jebkurus maksājamos ģimenes pabalstus. 3. Par vienu amatpārkāpuma gadījumu nedrīkst uzlikt vairāk kā vienu disciplinārsodu.”

9. Civildienesta noteikumu IX pielikuma 10. pantā ir noteikts: “Uzlikto disciplinārsodu smagums ir proporcionāls amatpārkāpuma smagumam. Lai noteiktu amatpārkāpuma smagumu un izlemtu par piemērojamo disciplinārsodu, īpaši ņem vērā: a) amatpārkāpuma būtību un apstākļus, kādos tas notika; b) to, kādā mērā amatpārkāpums nelabvēlīgi ietekmē iestāžu integritāti, reputāciju vai intereses; c) to, kādā mērā amatpārkāpums ir saistīts ar tīšām darbībām vai nolaidību; d) ierēdņa amatpārkāpuma motīvus; e) ierēdņa pakāpi un darba stāžu; f) ierēdņa personīgās atbildības pakāpi; g) ierēdņa pienākumu un atbildības līmeni; h) to, vai amatpārkāpums ietver atkārtotu darbību vai uzvedību; i) ierēdņa rīcību visā viņa karjeras gaitā.”

10. Civildienesta noteikumu IX pielikuma 7. iedaļas nosaukums ir “Paralēla kriminālvajāšana”. Tās 25. pantā ir noteikts: “Ja pret ierēdni ierosina krimināllietu par tiem pašiem nodarījumiem, galīgo lēmumu pieņem tikai pēc tam, kad tiesa, kas izskata lietu, ir pieņēmusi galīgo spriedumu.”

III. Tiesvedības priekšvēsture

11. Apelācijas sūdzības iesniedzējs sāka darbu ierēdņa amatā Eiropas Komisijā 1994. gadā. 1999. gadā, strādājot Komisijas Ārējo attiecību ģenerāldirektorātā (ĢD), viņam uzticēja pārvaldīt Komisijas ēkas trešās valstīs. No 2011. gada 1. janvāra apelācijas sūdzības iesniedzējs tika norīkots darbā EĀDD. 2016. gada 1. janvārī apelācijas sūdzības iesniedzējs priekšlaicīgi pensionējās.

A. Kriminālprocess Beļģijas tiesās

12. No 2004. gada jūlija līdz 2016. gada februārim Beļģijas tiesās pret apelācijas sūdzības iesniedzēju tika uzsākts kriminālprocess un [apelācijas sūdzības iesniedzējs] tika apsūdzēts par korupciju laikā no 1999. līdz 2005. gadam saistībā ar publisko iepirkumu vadību. Šīs apsūdzības attiecās uz apsūdzībām korupcijā, viņam darbojoties publisko iepirkumu jautājumos, kas saistīti ar Savienību. Savienība, kuru pārstāvēja Komisija, šajā tiesvedībā bija civilprasītājs.

13. Ar 2014. gada 16. maija spriedumu Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Briseles frankofonā pirmās instances tiesa, Beļģija) apelācijas sūdzības iesniedzējam piesprieda šādus sodus par vairākiem amatpārkāpumiem, kas izdarīti, viņam veicot savus pienākumus: – divu gadu brīvības atņemšanas sodu, kas tika atlikts uz pieciem gadiem; – naudas sodu 27500 EUR apmērā; – rīkojumu, ar kuru viņam uz desmit gadiem tiek atņemtas tiesības veikt komercdarbības direktora, vadītāja vai revidenta pienākumus; – 176367,15 EUR konfiskāciju.

14. Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Briseles frankofonā pirmās instances tiesa) civilprocesā arī piesprieda apelācijas sūdzības iesniedzējam samaksāt Savienībai 25000 EUR kā kompensāciju par morālo kaitējumu tās reputācijai ( 3 ).

15. Pēc apelācijas sūdzības iesniedzēja sniegtās apelācijas cour d'appel de Bruxelles (Briseles apelācijas tiesa, Beļģija) ar 2015. gada 30. jūnija spriedumu atstāja spēkā Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Briseles frankofonā pirmās instances tiesa) spriedumu. Tā arī palielināja ieslodzījuma laiku līdz trim gadiem, kas tika atlikts uz pieciem gadiem, un kā kompensāciju par Savienībai nodarīto morālo kaitējumu piesprieda samaksāt 38814 EUR.

16. Ar 2016. gada 10. februāra spriedumu Cour de cassation (Kasācijas tiesa, Beļģija) noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzēja apelāciju.

B. Disciplinārlietas saskaņā ar Civildienesta noteikumiem

17. Apelācijas sūdzības iesniedzējam piemēroja trīs iekšējās OLAF izmeklēšanas, kas tika uzsāktas attiecīgi 2004. gada 12. jūlijā, 2005. gada 19. maijā un 2005. gada 18. oktobrī.

18. Ar 2007. gada 2. maija lēmumu Komisijas iecēlējinstitūcija uzsāka disciplinārlietu pret apelācijas sūdzības iesniedzēju saskaņā ar Civildienesta noteikumu 86. pantu. Šī lieta tomēr tika apturēta saskaņā ar Civildienesta noteikumu IX pielikuma 25. pantu, gaidot galīgo iznākumu valsts krimināllietā pret apelācijas sūdzības iesniedzēju par tiem pašiem nodarījumiem.

19. Ar 2016. gada 12. jūlija lēmumu EĀDD atsāka disciplinārlietu pret apelācijas sūdzības iesniedzēju, un pēc tam discplinārkolēģija uzklausīja apelācijas sūdzības iesniedzēju saskaņā ar Civildienesta noteikumu IX pielikuma 16. pantu.

20. Savā 2016. gada 12. decembra argumentētajā atzinumā, kas pieņemts saskaņā ar Civildienesta noteikumu IX pielikuma 18. pantu, discplinārkolēģija tostarp norādīja, ka “valsts krimināltiesas ir konstatējušas faktus”, “ierēdņa rīcība ir Civildienesta noteikumu 11., 11.a, 12. un 21. panta pārkāpums” un “vienīgā iespējamā sankcija [ietver] daļas no pensijas ieturēšanu”.

21. Discplinārkolēģija uzskatīja, ka faktu nopietnība un apelācijas sūdzības iesniedzēja nožēlas trūkums ir atbildību pastiprinoši apstākļi. Tomēr kolēģija arī nosprieda, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja pozitīvie novērtējumi un metodoloģiskā pamata trūkums, kas regulētu viņa uzdevumus, ir atbildību mīkstinoši apstākļi. Tā ņēma vērā arī apelācijas sūdzības iesniedzēja “finansiālo, ģimenes un veselības situāciju (it īpaši [viņa] paredzamo dzīves ilgumu)” un “faktu, ka valsts tiesas jau ir [apelācijas sūdzības iesniedzējam] piespriedušas maksāt finansiālu un morālu kompensāciju”.

22. Pamatojoties uz to, discplinārkolēģija ierosināja iecēlējinstitūcijai noteikt disciplinārsodu, kas ietver ikmēneša atskaitījumu 400 EUR apmērā no apelācijas sūdzības iesniedzēja neto pensijas summas trīs gadu laikposmā.

23. Pēc apelācijas sūdzības iesniedzēja uzklausīšanas iecēlējinstitūcija ar 2017. gada 23. maija lēmumu viņam piemēroja disciplinārsodu saskaņā ar Civildienesta noteikumu IX pielikuma 9. panta 2. punktu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”). Šā lēmuma rezultātā viņa vecuma pensijas neto summa tika samazināta par 20 % uz laiku, kas nedaudz ilgāks par astoņiem gadiem. Līdz ar to apelācijas sūdzības iesniedzēja pensija līdz 2025. gada 30. septembrim tika samazināta par 1015 EUR mēnesī ( 4 ).

24. 2017. gada 23. augustā apelācijas sūdzības iesniedzējs saskaņā ar Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktu iesniedza sūdzību par apstrīdēto lēmumu. Iecēlējinstitūcija ar 2017. gada 20. decembra lēmumu šo sūdzību noraidīja.

IV. Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums

25. Apelācijas sūdzības iesniedzējs ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2018. gada 28. martā, saskaņā ar LESD 270. pantu cēla prasību atcelt apstrīdēto lēmumu, ar kuru iecēlējinstitūcija viņam bija uzlikusi disciplinārsodu, un – pakārtoti – atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējam nodarīto kaitējumu, kas viņam, iespējams, nodarīts ar to, ka EĀDD esot pārkāpis viņa tiesības uz aizstāvību Beļģijas tiesās pret viņu ierosinātajā krimināllietā.

26. Apelācijas sūdzības iesniedzējs, pamatojot savu prasību Vispārējā tiesā, izvirzīja divus pamatus – attiecīgi par soda noteikšanu un atbildību mīkstinošu apstākļu ņemšanu vērā.

27. Vispārējā tiesa ar pārsūdzēto spriedumu noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzēja prasību un piesprieda viņam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

V. Prasījumi un tiesvedība Tiesā

28. Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi Tiesai ir šādi: – atcelt pārsūdzēto spriedumu; – atcelt apstrīdēto lēmumu; – piespriest EĀDD atlīdzināt tiesāšanās izdevumus Vispārējā tiesā un šajā apelācijas tiesvedībā. EĀDD lūdz Tiesu: – noraidīt apelāciju kā nepamatotu; – piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

VI. Apelācija

29. Apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza vienu apelācijas pamatu, kas ir vērsts uz pārsūdzētā sprieduma 28.–53. punktu. Vispārējā tiesa attiecīgajos punktos izskatīja apelācijas sūdzības iesniedzēja pirmā pamata pirmo daļu, kurā viņš apgalvoja, ka iecēlējinstitūcija, nosakot viņam piemērojamo disciplinārsodu, esot kļūdījusies, ņemot vērā Savienībai nodarīto morālo kaitējumu. Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzējs būtībā apgalvoja, ka atlīdzinājums par attiecīgo kaitējumu jau ir samaksāts saistībā ar valsts tiesu piespriestajiem civiltiesiskajiem pasākumiem.

30. Vispārējā tiesa noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzēja pirmā pamata pirmo daļu.

31. Šajā apelācijas sūdzībā apelācijas sūdzības iesniedzējs savā vienīgajā apelācijas pamatā apgalvo, ka, interpretējot Civildienesta noteikumu IX pielikuma 10. panta b) punktu, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, ņemot vērā morālo kaitējumu, par kuru kompensācija jau ir samaksāta, lai attaisnotu iecēlējinstitūcijas ierēdnim piemēroto stingrāko disciplinārsodu, salīdzinot ar discplinārkolēģijas ierosināto sodu ( 5 ).

32. Apelācijas sūdzības iesniedzēja vienīgais apelācijas pamats ir balstīts uz trīs daļām.

33. Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka pārsūdzētā sprieduma 52. punktā Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, nospriezdama, ka iecēlējinstitūcija, piemērojot Civildienesta noteikumu IX pielikuma 10. pantu, nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, kad tā nolēma, ka nav jāņem vērā kompensācija, ko piespriedusi valsts tiesa par Savienībai nodarīto kaitējumu. Apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, ka saskaņā ar Civildienesta noteikumu IX pielikuma 25. pantu iecēlējinstitūcijai ir saistoši valsts krimināltiesu konstatētie fakti un princips, ka zaudējums, par kuru ir samaksāta kompensācija, tiek uzskatīts par nekad nebijušu.

34. Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzējs būtībā apgalvo, ka pārsūdzētā sprieduma 34. punktā Vispārējā tiesa, uzskatīdama, ka iecēlējinstitūcija saskaņā ar Civildienesta noteikumu IX pielikuma 10. panta b) apakšpunktu var atsaukties uz šādu kaitējumu, ir pārkāpusi dalībvalstu tiesību sistēmām kopīgo disciplinārsodu samērīguma prasību un vispārējo tiesību principu, saskaņā ar kuriem pilnībā atlīdzināts kaitējums tiek uzskatīts par nekad nebijušu.

35. Treškārt, apelācijas sūdzības iesniedzējs būtībā apgalvo, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 39.–41. punktā ir pārkāpusi vispārējo vienlīdzības principu, uzskatīdama, ka, nosakot disciplinārlietās saskaņā ar Civildienesta noteikumu IX pielikuma 10. pantu piemērojamos sodus, būtībā neesot nozīmes tam, ka Savienībai nodarītais kaitējums pilnībā vai daļēji ir atlīdzināts. Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, ka atkarībā no iestādei nodarītā kaitējuma apmēra pret ierēdņa amatpārkāpumu būtu jāizturas atšķirīgi. Pēc apelācijas sūdzības iesniedzēja domām, viņš nav tādā pašā situācijā kā ierēdnis, kurš iepriekš nav atlīdzinājis Savienībai nodarīto kaitējumu.

36. Pēc Tiesas lūguma šajos secinājumos galvenā uzmanība tiks pievērsta apelācijas sūdzības iesniedzēja šajā apelācijas sūdzībā izvirzītā vienīgā pamata otrajai un trešajai daļai. Es uzskatu, ka ir lietderīgi attiecīgā vienīgā pamata abas daļas izskatīt kopā. Iespējamais proporcionalitātes un vienlīdzības principa pārkāpums ir balstīts uz pieņēmumu, ka disciplinārlietās kaitējumu Savienības tēla reputācijai, par ko ir samaksāta kompensācija valsts tiesā, nevar aplūkot, ņemot vērā Civildienesta noteikumu IX pielikuma 10. punkta b) apakšpunkta noteikumus. Kā norādīšu šajos secinājumos, es uzskatu, ka šis pieņēmums ir kļūdains, jo tajā nav ņemts vērā civillietu par atlīdzību un disciplinārlietu saskaņā ar Civildienesta noteikumiem atšķirīgais raksturs un mērķi. Ņemot vērā to, ka vienīgā pamata otrā un trešā daļa, manuprāt, ir balstītas uz nepatiesu pieņēmumu, tās ir jānoraida kā nepamatotas.

VII. Analīze

A. Iebilde par nepieņemamību

37. Kaut arī EĀDD formāli nav izvirzījis pamatu šajā ziņā, tas savos procesuālajos rakstos apgalvo, ka šī apelācija ir daļēji nepieņemama.

38. Šajā ziņā EĀDD uzskata, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja mērķis argumentam, ka iecēlējinstitūcija palielināja sodu, ņemot vērā kaitējumu, par kuru jau ir samaksāta kompensācija, nav pierādīt, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, bet ka tas liek apšaubīt iecēlējinstitūcijas vērtējumu un tās pamatojumu no discplinārkolēģijas argumentētā atzinuma atšķirīgam spriedumam. Pēc EĀDD domām, apelācijas sūdzības iesniedzējs cenšas precizēt vai pārformulēt savu pirmajā instancē izvirzīto pirmo pamatu par iecēlējinstitūcijas iespējamu acīmredzamu kļūdu vērtējumā. Šāda pirmajā instancē izvirzītā pamata pārformulēšana apelācijas kārtībā esot nepieņemama.

39. Manuprāt, šī EĀDD izvirzītā iebilde par nepieņemamību ir jānoraida kā nepamatota.

40. Apelācijas sūdzība nepārprotami ir vērsta uz iespējamu tiesību kļūdu pārsūdzētajā spriedumā, un apelācijas sūdzības iesniedzējs nav izvirzījis jaunas iebildes vai pamatus, kas iepriekš nebija izvirzīti Vispārējā tiesā.

41. Lai gan ir taisnība, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs savā apelācijas sūdzībā ir vairākkārt atsaucies uz apstrīdēto lēmumu un ir salīdzinājis discplinārkolēģijas un iecēlējinstitūcijas pieeju attiecībā uz kritērijiem, kas izmantoti, lai piemērotu disciplinārsodu apelācijas sūdzības iesniedzējam, ir skaidrs, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja vienīgais apelācijas pamats ir vērsts uz Vispārējās tiesas secinājumu pārsūdzētā sprieduma 52. punktā ( 6 ) un Vispārējās tiesas juridisko vērtējumu pārsūdzētā sprieduma 28.–51. punktā, kas noveda pie šī secinājuma, nevis uz apstrīdēto lēmumu.

42. Atsauces uz apstrīdēto lēmumu apelācijas sūdzībā, manuprāt, tikai papildina kontekstu un pievieno detaļas apelācijas sūdzības iesniedzēja apelācijai. Patiešām, es gribētu atzīmēt, ka EĀDD pats daudz atsaucās uz konkrētiem punktiem apstrīdētajā lēmumā, lai atspēkotu apelācijas sūdzības iesniedzēja argumentus.

43. Attiecībā uz EĀDD apgalvojumu, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs ir pārformulējis Vispārējā tiesā izvirzītos pamatus, no apelācijas sūdzības iesniedzēja Vispārējā tiesā iesniegtā pieteikuma 43. līdz 52. punkta ir skaidrs, ka viņš apgalvoja, ka, lai gan discplinārkolēģija ir ņēmusi vērā faktu, ka valsts tiesas jau bija viņam piespriedušas samaksāt kompensāciju, iecēlējinstitūcija palielināja piemēroto disciplinārsodu, uzskatot, ka viņa rīcība nelabvēlīgi ietekmē iestādes tēlu un izraisa šaubas par tās darbinieku neatkarību. Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzējs Vispārējā tiesā norādīja, ka Savienības iestādes vairs nevar apgalvot, ka tām ir nodarīts kaitējums, ja Savienība jau ir pilnībā saņēmusi kompensācija kriminālprocesa ietvaros, kurā tā bija civilprasītāja. Tādējādi, pēc apelācijas sūdzības iesniedzēja domām, iecēlējinstitūcija, ņemot vērā attiecīgo kaitējumu, esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā.

44. Tāpēc es neuzskatu, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs šajā apelācijas tiesvedībā ir pārformulējis Vispārējā tiesā izvirzīto pamatu ( 7 ) un ka šādu pārformulēšanu varētu uzskatīt par jaunu pamatu, kas apelācijas tiesvedībā nav nepieņemams.

B. Lietas būtība

1. Ievada piezīmes – apelācijas apjoms

45. EĀDD apstrīd apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvojumu pareizību viņa/viņas apelācijas 12. un 19. punktā. Šajos punktos apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Vispārējā tiesa, interpretēdama Civildienesta noteikumu IX pielikuma 10. panta b) apakšpunktu, ir pieļāvusi tiesību kļūdu, ļaujot iecēlējinstitūcijai, lai pamatotu stingrāka disciplinārsoda piemērošanu, nekā discplinārkolēģija ierosināja savā argumentētajā atzinumā, ņemt vērā kaitējumu, par kuru ir samaksāta kompensācija.

46. Pēc EĀDD domām, iecēlējinstitūcija attiecīgo kaitējumu neuzskatīja par atbildību pastiprinošu apstākli ( 8 ).

47. Civildienesta noteikumu IX pielikuma 10. pantā ir noteikts, ka ikvienam ierēdnim piemērotajam disciplinārsodam ir jābūt samērīgam ar amatpersonas pārkāpuma nopietnību vai smagumu, un šajā ziņā tajā ir noteikti vairāki neizsmeļoši kritēriji, kas ir jāņem vērā, lemjot par sodu ( 9 ).

48. Attiecīgais saraksts satur vairākus orientējošus kritērijus, kurus atkarībā no konkrētajiem faktiem var uzskatīt par atbildību pastiprinošiem, mīkstinošiem vai, patiešām, neitrāliem apstākļiem, un nevienam konkrētam kritērijam netiek piešķirta īpaša nozīme. Turklāt, ņemot vērā uzskaitīto kritēriju plašo raksturu, ir skaidrs, ka tie ne vienmēr ir piemērojami katrā atsevišķā gadījumā. Šie kritēriji ir arī paredzēti kā orientējoši, un tie būtībā nav izsmeļoši.

49. Šajā ziņā saskaņā ar pastāvīgo judikatūru atbilstoši Civildienesta noteikumu IX pielikuma 10. pantam piemērojamais sods ir jānosaka, pamatojoties uz iecēlējinstitūcijas veikto visu konkrēto faktu un katra atsevišķā gadījuma apstākļu vispusīgu izvērtējumu. Šajā ziņā var novērot, ka Civildienesta noteikumi neparedz konstantu attiecību starp tajā noteiktajiem sodiem un dažādajiem ierēdņu izdarītajiem pārkāpumiem un turklāt neprecizē, ciktāl atbildību pastiprinošu vai mīkstinošu apstākļu pastāvēšanai būtu jāietekmē soda izvēle ( 10 ).

50. Turklāt jāatzīmē, ka tad, kad ir pierādīta amatpersonai izvirzīto apsūdzību atbilstība patiesībai, tieši iecēlējinstitūcijai ir jāizvēlas atbilstošais disciplinārsods. Vispārējā tiesa un Tiesa kā apelācijas instance nevar aizstāt savu spriedumu ar iecēlējinstitūcijas lēmumu, izņemot gadījumus, kad ir pieļauta acīmredzama kļūda vai pilnvaru nepareiza izmantošana ( 11 ).

51. No pārsūdzētā sprieduma 28.–52. punkta izriet, ka Vispārējā tiesa nav īpaši izvērtējusi, vai iecēlējinstitūcija uzskata, ka atlīdzības par morālo kaitējumu samaksāšana civilprocesā ir atbildību pastiprinošs apstāklis ( 12 ). Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 52. punktā tikai konstatēja, ka iecēlējinstitūcija, uzskatīdama, ka, piemērojot Civildienesta noteikumu IX pielikuma 10. pantā noteiktos kritērijus, šāda kompensācija nav jāņem vērā, nav kļūdījusies ( 13 ).

52. Apelācijas sūdzības iesniedzējs nav apgalvojis, ka Vispārējā tiesa būtu pieļāvusi kļūdu, nenovērtēdama faktisko nozīmi, kādu iecēlējinstitūcija piešķīrusi faktam, ka par attiecīgo kaitējumu bija noteikts rīkojums par kompensāciju. Es uzskatu, ka šīs apelācijas piemērošanas joma ir jāierobežo ar to, vai šajos apstākļos vispārējā lietas vērtējumā var ņemt vērā Civildienesta noteikumu IX pielikuma 10. panta b) punktā noteikto kritēriju – un līdz ar to kaitējumu Savienības integritātei, reputācijai vai interesēm –, lai noteiktu amatpārkāpuma nopietnību un pēc tam lemtu par piemērojamo disciplinārsodu, ja attiecīgais morālais kaitējums jau ir atlīdzināts tiesvedībā valsts tiesās.

53. Šajā ziņā ir jāuzsver, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs šajā apelācijas tiesvedībā neapšauba faktu, ka, lai gan viņam ir arī piemēroti gan krimināli, gan disciplināri pasākumi, viņam var piemērot arī disciplinārus pasākumus saskaņā ar Civildienesta noteikumu IX pielikuma 9. pantu. Apelācijas sūdzības iesniedzējs neapšauba arī konkrēto izvēlēto disciplinārsodu, kurš saskaņā ar Civildienesta noteikumu IX pielikuma 9. panta 1. punkta h) apakšpunktu ir saistīts ar finansēm un kura rezultātā tika samazinātas viņa tiesības uz pensiju ( 14 ). Turklāt jautājums nav par apelācijas sūdzības iesniedzēja pensijas samazinājuma faktisko apmēru kā tādu, bet gan par kritērijiem, kurus var ņemt vērā, nosakot šādu samazinājumu.

2. Vērtējums

54. No pārsūdzētā sprieduma izriet, ka apelācijas sūdzības iesniedzējam par viņa darbībām piemēroja kriminālsankcijas, civiltiesiskos un disciplināros pasākumus vai sodus. Tomēr apelācijas sūdzības iesniedzējs neizvirza ne bis in idem ( 15 ) pamatu attiecībā uz piemērotajiem krimināltiesiskajiem, civiltiesiskajiem ( 16 ) un disciplinārajiem pasākumiem vai sodiem.

55. Šajā apelācijas sūdzībā izvirzītais jautājums drīzāk ir tas, vai var arī ņemt vērā kaitējumu Savienības integritātei, reputācijai vai interesēm (par ko Savienībai ir samaksāta atlīdzība civilprocesā valsts tiesās), lai noteiktu ierēdņa amatpārkāpuma nopietnību un lemtu par piemērojamo disciplinārsodu saskaņā ar Civildienesta noteikumu IX pielikuma 10. pantu.

56. Pēc manām domām, attiecīgie civilprocesi un disciplinārlietas un tiem atbilstošie tiesiskās aizsardzības līdzekļi vai sankcijas skaidri ir atšķirīgi ( 17 ) un, vēl svarīgāk, tiem ir ļoti atšķirīgi mērķi ( 18 ).

57. Šķiet, ka civilprocesa, kuru Savienība uzsāka valsts tiesās, mērķis ir atlīdzināt Savienībai morālo kaitējumu, ko apelācijas sūdzības iesniedzēja rīcība radīja tās ārējai reputācijai jeb reputācijai sabiedrībā. Šajā ziņā civiltiesiskās zaudējumu atlīdzības piemērošanas mērķis ir atlīdzināt cietušajai pusei un tādējādi atjaunot tās stāvokli pirms pārkāpuma izdarīšanas. Tādējādi zaudējumu atlīdzības piemērošana ir paredzēta, lai atlīdzinātu cietušajam saistībā ar atbildību par deliktu vai citu ārpuslīgumiskās atbildības veidu. Tādējādi šādai ārpuslīgumiskās atbildības formai nav represīva rakstura. Tā nemēģina sodīt, uzlikt naudassodu vai izteikt rājienu ( 19 ) par rīcību, kas atzīta par nevēlamu ( 20 ).

58. Turpretim saskaņā ar Civildienesta noteikumiem disciplinārlietu mērķis ir nodrošināt ierēdņu atbilstību noteikumiem un pienākumiem nolūkā garantēt iestādes pienācīgu darbību ( 21 ). Šādu atbilstību ( 22 ) galu galā nodrošina disciplinārsodu ( 23 ) vai sankciju piemērošana saskaņā ar izsmeļošo sarakstu, kas ietverts Civildienesta noteikumu IX pielikuma 9. pantā.

59. Ņemot vērā attiecīgās civilprasības un disciplinārlietas saskaņā ar Civildienesta noteikumiem, kā arī atbilstošo tiesiskās aizsardzības līdzekļu un sodu atšķirīgo raksturu un mērķus, tikai fakts, ka apelācijas sūdzības iesniedzējam tika piespriests maksāt kompensāciju par morālo kaitējumu Savienības reputācijai, neliedz uzlikt apelācijas iesniedzējam disciplinārsodus. Patiešām, kā norādīts šo secinājumu 53. punktā, apelācijas sūdzības iesniedzējs šo jautājumu neapstrīd.

60. Turklāt fakts, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs ir samaksājis kompensāciju par morālo kaitējumu Savienībai saistībā ar tiesvedību, kas uzsākta pēc pēdējās iniciatīvas, saskaņā ar Civildienesta noteikumu IX pielikuma 10. pantu neietekmē viņa amatpārkāpuma smaguma noteikšanu saskaņā ar Civildienesta noteikumiem, kas bija pirms šīs tiesvedības, un tādējādi tam nav nozīmes šajā noteikšanā.

61. It īpaši, es uzskatu, ka, nosakot ierēdņa amatpārkāpuma smagumu, fakts, ka tas negatīvi ietekmēja Savienības reputāciju saskaņā ar Civildienesta noteikumu IX pielikuma 10. panta b) punktu, var tikt ņemts vērā jebkādā šo darbību vispārējā novērtējumā neatkarīgi no kompensācijas, kas šajā ziņā vēlāk tika samaksāta pēc Savienības uzsāktās tiesvedības.

62. Tādējādi, manuprāt, šā amatpārkāpuma smaguma klasifikāciju var noteikt neatkarīgi no šādas kompensācijas ( 24 ). Šāda veida institucionālo kaitējumu nevar vienkārši notīrīt, samaksājot naudas summu kā kompensāciju, pat ja tas ir tiesas rīkojuma rezultāts.

63. Attiecībā uz piemērojamā disciplinārsoda novērtējumu šajā tiesvedībā pastāv faktiska saikne starp kaitējumu Savienības (ārējai jeb publiskajai) reputācijai (par ko, protams, ir piespriesta kompensācija tiesvedībās valsts tiesās) un Civildienesta noteikumu IX pielikuma 10. panta b) punktā noteikto kritēriju, kas attiecas arī uz kaitējumu Savienības (publiskajam vai ārējam) tēlam. Šis institucionālā kaitējuma veids bija viens no kritērijiem, kas tika ņemts vērā, novērtējot apelācijas sūdzības iesniedzējam piemērojamā disciplinārsoda veidu un pakāpi ( 25 ).

64. Papildus tam, ka Civildienesta noteikumu IX pielikuma 10. panta b) punktā ir noteikts tikai viens no daudziem kritērijiem, kurus var ņemt vērā, vispārīgi novērtējot piemērojamo disciplinārsodu, ir jāņem vērā, ka civillietas un disciplinārlietas un no tām izrietošie tiesiskās aizsardzības līdzekļi vai sodi ir nošķirti, un to mērķi atšķiras un nerada sodu vai kompensāciju pārklāšanos ( 26 ).

65. Tāpēc es uzskatu, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs nav pierādījis, kā apgalvots viņa vienīgā pamata otrajā un trešajā daļā, ka Vispārējā tiesa būtu pārkāpusi samērīguma principu un vienlīdzības principu.

VIII. Secinājumi

66. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, es iesaku Tiesai: – apelācijas sūdzības iesniedzēja vienīgā pamata otro un trešo daļu noraidīt kā nepamatotas.

( 1 ) Oriģinālvaloda – angļu.

( 2 ) Skat. arī LESD 340. panta ceturto daļu.

( 3 ) No lietas materiāliem Tiesā izriet, ka attiecīgā atbildība tika noteikta solidāri ar citām personām.

( 4 ) Jānorāda, ka pārsūdzētā sprieduma 17., 78., 119. un 142. punktā Vispārējā tiesa minēja summu 1105 EUR.

( 5 ) Skat. apelācijas sūdzības 2. punktu.

( 6 ) Skat. apelācijas sūdzības 25. punktu. Pārsūdzētā sprieduma 52. punktā Vispārējā tiesa nosprieda, ka iecēlējinstitūcija, nolemjot, ka, piemērojot Civildienesta noteikumu IX pielikuma 10. pantu, nav jāņem vērā kompensācija par Savienībai nodarīto kaitējumu, ko jau bija noteikušas valstu tiesas, nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā. Turklāt pārsūdzētā sprieduma 39. punktā Vispārējā tiesa norādīja – tā kā Civildienesta noteikumu IX pielikuma 10. panta b) punkta mērķis ir nevis kompensācijas noteikšana, bet gan soda piemērošana, disciplinārlietas ietvaros nav nozīmes tam, ka kaitējums ir pilnībā vai daļēji atlīdzināts.

( 7 ) Izņemot to, ka apelācija nepārprotami ir vērsta uz pārsūdzēto spriedumu, nevis uz apstrīdēto lēmumu.

( 8 ) Pēc EĀDD domām, apstrīdētā lēmuma 35.–38. punktā ir pierādīts, ka pretēji apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvojumiem iecēlējinstitūcija savu lēmumu atkāpties no discplinārkolēģijas argumentētā atzinuma nav pamatojusi “jo īpaši” ar Civildienesta noteikumu IX pielikuma 10. panta b) punktu. EĀDD apgalvo, ka iecēlējinstitūcija apstrīdētajā lēmumā ir norādījusi, ka prasība valsts tiesību aktos atlīdzināt Savienībai neietekmē pārkāpuma nopietnības novērtējumu. Iecēlējinstitūcija, ņemot vērā visus kritērijus (vispārējs novērtējums), piemēroja lielāku sodu, nekā bija ierosinājusi discplinārkolēģija. Pēc EĀDD domām, Civildienesta noteikumu IX pielikuma 10. pantā nav norādīts, kāda nozīme jāpiešķir dažādiem kritērijiem.

( 9 ) 2012. gada 17. jūlija sprieduma BG/Eiropas ombuds (F‑54/11, EU:F:2012:114) 115. punktā Civildienesta tiesa norādīja, ka saskaņā ar Civildienesta noteikumu IX pielikuma 10. pantu piespriestajam disciplinārsodam ir jābūt samērīgam ar amatpārkāpuma smagumu. Šajā pantā arī noteikti kritēriji, kuri iecēlējinstitūcijai ir it īpaši jāņem vērā, lemjot par sodu.

( 10 ) Skat. spriedumu, 1987. gada 5. februāris, F./Komisija (403/85, EU:C:1987:70, 26. punkts). Skat. arī Civildienesta tiesas spriedumu, 2012. gada 17. jūlijs, BG/Eiropas ombuds (F‑54/11, EU:F:2012:114, 116. punkts).

( 11 ) Skat. spriedumus, 1987. gada 5. februāris, F./Komisija (403/85, EU:C:1987:70, 18. punkts), un 2014. gada 19. novembris, EH/Komisija (F‑42/14, EU:F:2014:250, 92. punkts).

( 12 ) Šajā nozīmē skat. argumentus, ko lietas dalībnieki izvirzījuši šo secinājumu 31. un 45. punktā.

( 13 ) Jānorāda, ka pārsūdzētā sprieduma 136. punktā Vispārējā tiesa ir konstatējusi, ka iecēlējinstitūcija apstrīdētajā lēmumā uzskatīja, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja darbība bija īpaši nopietna, ņemot vērā tostarp kaitējumu iestāžu integritātei, reputācijai vai interesēm. Pārsūdzētā sprieduma 140. un 141. punktā Vispārējā tiesa secināja, ka iecēlējinstitūcija uzskata, ka valsts līmenī jau piemērotais tiesiskās aizsardzības līdzeklis “nedrīkstētu tai liegt uzlikt disciplinārsodu, kas būtu samērīgs ar izdarīto pārkāpumu” (apstrīdētā lēmuma 37. punkts) un ka “pat ja prasītājs pēc [viņa] notiesāšanas Beļģijas tiesās ir atlīdzinājis zaudējumus, kas saistīti ar kaitējumu iestādes tēlam, fakts, ka [viņš] ir kaitējis iestādes tēlam un izraisa šaubas par tās darbinieku godīgumu, paliek”. Šie Vispārējās tiesas secinājumi attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēja otro pamatu pirmajā instancē un nav apstrīdēti šajā apelācijas tiesvedībā.

( 14 ) Patiešām, ņemot vērā to, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs bija pensionējies, tas bija vienīgais iecēlējinstitūcijas rīcībā esošais disciplinārsods.

( 15 ) Skat. Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 50. pantu, kas aizliedz kriminālvajāšanu vai kriminālsodu piemērošanu vienai un tai pašai personai vairāk nekā vienu reizi par to pašu nodarījumu. Skat. arī Civildienesta noteikumu IX pielikuma 9. panta 3. punktu, kurā noteikts, ka “par vienu amatpārkāpuma gadījumu nedrīkst uzlikt vairāk kā vienu disciplinārsodu”. Pārskatam par saikni starp kriminālprocesu/sodu un disciplinārlietu/sodu saistībā ar Civildienesta noteikumiem skat. 2008. gada 8. jūlija spriedumu Franchet un Byk/Komisija (T‑48/05, EU:T:2008:257, 341.–343. punkts).

( 16 ) 2018. gada 20. marta sprieduma Garlsson Real Estate u.c. (C‑537/16, EU:C:2018:193) 33. punktā Tiesa nosprieda, ka pasākumam, ar kuru tikai tiek atlīdzināti attiecīgā nodarījuma rezultātā radītie zaudējumi, nav krimināltiesiska rakstura. Faktiski šādam pasākumam, ar kuru tikai tiek atlīdzināti vai kompensēti attiecīgā nodarījuma rezultātā radītie zaudējumi, nav represīvs raksturs.

( 17 ) Attiecībā, piemēram, uz piemērojamajiem noteikumiem, pierādījumu standartiem, procedūrām un tiesām.

( 18 ) Iespēja, ka saskaņā ar Civildienesta noteikumu 22. pantu ierēdnim var prasīt pilnībā vai daļēji atlīdzināt zaudējumus, kas Savienībai radušies viņa nopietna amatpārkāpuma rezultātā savu dienesta pienākumu pildīšanas laikā vai saistībā ar to pildīšanu, ir atšķirīga no disciplinārā režīma, kas paredzēts minēto noteikumu 86. pantā un IX pielikumā. Turklāt Civildienesta noteikumos un jo īpaši to IX pielikuma 10. pantā netiek prasīts, lai disciplinārlietās tiktu ņemta vērā kompensācija, kas ierēdnim jāmaksā par amatpārkāpumu, ko tas pieļāvis, pildot savus likumā noteiktos pienākumus.

( 19 ) Ir taisnība, ka daudzās tiesību sistēmās tiesa īpašos un izņēmuma gadījumos var piemērot zaudējumu atlīdzību nolūkā sodīt, pastiprināt atbildību vai brīdināt. Šādos gadījumos zaudējumu atlīdzība ir paredzēta, lai sodītu pārkāpēju un lai parādītu tiesu neapmierinātību ar atbildētāja patvaļīgo vai nosodāmo rīcību. Tomēr šeit nav norādes, ka Beļģijas tiesu atzītie kaitējumi ietilptu kādā no šīm kategorijām.

( 20 ) Pēc analoģijas skat. ģenerāladvokāta N. Vāla [N. Wahl] secinājumus lietā Lazar (C‑350/14, EU:C:2015:586, 30. punkts).

( 21 ) Spriedums, 2004. gada 1. aprīlis, N/Komisija (T‑198/02, EU:T:2004:101, 98. punkts).

( 22 ) Pat vieglāki vai mazāk bargi sodi, piemēram, rakstisks brīdinājums vai rājiens, nepārprotami ir vērsti uz to, lai ierēdnis nepārkāptu Civildienesta noteikumus.

( 23 ) Patiešām, pats vārds “penalties” (angļu valodā), “sanctions” (franču valoda), “sanzioni” (itāļu valoda), “sanções” (portugāļu valodā), “sanciones” (spāņu valoāa), “Strafen” (vācu valodā) Civildienesta noteikumu IX pielikuma 9. pantā skaidri norāda uz to represīvo jeb soda raksturu.

( 24 ) Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2014. gada 19. novembris, EH/Komisija (F‑42/14, EU:F:2014:250), 115. punkts.

( 25 ) Turklāt Savienība bija saņēmusi civiltiesisku kompensāciju38 814 EUR apmērā, ko valsts tiesas piešķīra par morālo kaitējumu tās tēlam, un ar finansēm saistīti disciplinārsodi nodrošināja, ka Savienībai nebija jāizmaksā noteikti līdzekļi attiecībā uz apelācijas iesniedzēja pensiju.

( 26 ) Šajā ziņā 2017. gada 7. decembra sprieduma Missir Mamachi di Lusignano u.c./Komisija (T‑401/11 P RENV‑RX, EU:T:2017:874) 195. punktā Vispārējā tiesa paziņoja, ka no dalībvalstu tiesību sistēmām izriet arī kopīgs vispārējs princips, ka nodarītais morālais kaitējums nedrīkst tikt atlīdzināts dubultā apmērā. No 1999. gada 9. septembra sprieduma Lucaccioni/Komisija (C‑257/98 P, EU:C:1999:402, 19. un 20. punkts) ir skaidrs, ka šis princips attiecas arī uz attiecībām starp ierēdni un Savienības iestādi. Tādējādi, lai gan pēdējā lietā tiek nodrošināts, ka ierēdnis nevar saņemt kompensāciju dubultā apmērā, es uzskatu, ka šis vispārējais princips attiecas arī uz pašu Savienību un nodrošina, ka Savienība nevar saņemt kompensāciju dubultā apmērā no ierēdņa. Tomēr jāuzsver, ka šajā lietā es uzskatu, ka, ņemot vērā attiecīgo civiltiesisko un disciplināro tiesvedību atšķirīgo raksturu un tām atbilstošos tiesiskās aizsardzības līdzekļus vai sodus, nav runa par kompensāciju dubultā apmērā. Saskaņā ar Civildienesta noteikumu IX pielikuma 9. pantu uzlikto sodu mērķis nav atlīdzināt Savienībai nodarītu kaitējumu.