43.

Šādos apstākļos Rayonen sad Lukovit (Lukovitas rajona tiesa) uzdeva Tiesai šos prejudiciālos jautājumus: “1) Vai ir jāuzskata, ka šajā tiesā notiekošā tiesvedība par medicīniska rakstura piespiedu līdzekļu piemērošanu, kas ietver zināma veida valsts piespiedu pasākumu attiecībā uz personām, kuras saskaņā ar prokuratūras konstatēto ir izdarījušas sabiedriski bīstamu noziedzīgu nodarījumu, ietilpst Direktīvas 2012/13/ES par tiesībām uz informāciju kriminālprocesā un Direktīvas 2013/48/ES par tiesībām uz advokāta palīdzību kriminālprocesā piemērošanas jomā? 2) Vai efektīvu tiesību aizsardzības līdzekli – kā prasīts Direktīvas 2013/48/ES 12. pantā un Direktīvas 2012/13/ES 8. pantā, lasot tos kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, kas personai garantē tiesības tiesā iebilst pret pirmstiesas procesā iespējami pieļautajiem tās tiesību pārkāpumiem, – nodrošina Bulgārijas procesuālās normas, kurās ir noteikta īpaša procedūra medicīniska rakstura piespiedu līdzekļu piemērošanai saskaņā ar NPK (Nakazatelno protsesualen kodeks) (Bulgārijas Kriminālprocesa kodekss) 427. un nākamajiem pantiem un saskaņā ar kurām lietu izskatošā tiesa nav tiesīga nosūtīt lietu atpakaļ prokuratūrai un likt tai novērst pirmstiesas procesā pieļautos būtiskos procesuālos pārkāpumus, bet tiesa var vienīgi vai nu apmierināt lūgumu piemērot medicīniska rakstura piespiedu līdzekļus, vai arī to noraidīt? 3) Vai Direktīvas 2012/13/ES un 2013/48/ES ir piemērojamas (pirmstiesas) kriminālprocesiem, ja valsts tiesībās, proti, Kriminālprocesa kodeksā, nav pazīstams tāds tiesību jēdziens kā “aizdomās turētais” un pirmstiesas procesā prokuratūra personu oficiāli neuzskata par apsūdzēto, jo tā uzskata, ka izmeklējamo slepkavību persona ir izdarījusi nepieskaitāmības stāvoklī, un tādēļ izbeidz krimināllietu, par to neinformējot šo personu, un lūdz tiesai piemērot medicīniska rakstura piespiedu līdzekļus attiecībā uz šo personu? 4) Vai par “aizdomās turēto” Direktīvas 2012/13/ES 2. panta 1. punkta un Direktīvas 2013/48/ES 2. panta 3. punkta izpratnē ir uzskatāma persona, attiecībā uz kuru ir lūgts piemērot medicīniska rakstura piespiedu līdzekļus pēc tam, kad cietušās un viņas dēla mājoklī veiktās notikuma vietas pirmreizējās apskates un sākotnējo izmeklēšanas darbību veikšanas gaitā policijas darbinieks, konstatējis asins traipus uz dēla ķermeņa, šo dēlu iztaujāja par iemesliem, kāpēc viņš ir noslepkavojis savu māti un novietojis viņas līķi uz ceļa, un, saņēmis atbildes uz šiem jautājumiem, uzlika viņam roku dzelžus? Ja atbilde ir apstiprinoša, vai šī persona ir jāinformē jau tajā brīdī saskaņā ar Direktīvas 2012/13/ES 3. panta 1. punktu, lasot to kopsakarā ar šā panta 2. punktu, un kā, sniedzot informāciju, ir jāņem vērā personas īpašās vajadzības saskaņā ar minēto 2. punktu, ja policijas darbiniekam bija zināms, ka persona sirgst ar psihiskiem traucējumiem? 5) Vai tāds valsts tiesiskais regulējums kā šajā lietā piemērojamais, kurš faktiski pieļauj brīvības atņemšanu ar piespiedu ievietošanu psihiatriskajā slimnīcā Zakon za zdraveto (Veselības likums) paredzētā kārtībā (preventīvs piespiedu līdzeklis, ko piemēro, ja ir pierādīts, ka persona sirgst ar psihisku slimību, un pastāv risks, ka tā var izdarīt noziedzīgu nodarījumu, bet nevis tad, kad noziedzīgais nodarījums jau ir izdarīts), ir saderīgs ar Direktīvas 2016/343 par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus kriminālprocesā, 3. pantu, ja procedūras uzsākšanas faktiskais iemesls ir noziedzīgs nodarījums, kura dēļ tika uzsākts kriminālprocess pret ārstēšanas nolūkos psihiatriskajā ārstniecības iestādē ievietoto personu, un ir uzskatāms, ka tādējādi netiek ievērotas tiesības uz taisnīgu tiesu aizturēšanas laikā, kurai ir jābūt atbilstīgai ECPAK 5. panta 4. punkta principiem, proti, ir jābūt procedūrai, kurā tiesa var pārbaudīt gan procesuālo noteikumu ievērošanu, gan aizturēšanu pamatojošās aizdomas, gan šā pasākuma mērķa likumīgumu, un tas viss tiesai ir jāpārbauda, kad persona tiek aizturēta Kriminālprocesa kodeksā paredzētajā kārtībā? 6) Vai nevainīguma prezumpcijas jēdziens saskaņā ar Direktīvas (ES) 2016/343 3. pantu ietver arī pieņēmumu, ka nepieskaitāmas personas nav izdarījušas nodarījumu, kas ir sabiedriski bīstams un kurā tās apsūdz prokuratūra, ja vien pretējais nav pierādīts saskaņā ar procesuālajiem noteikumiem (kriminālprocesā, kurā tiek garantētas tiesības uz aizstāvību)? 7) Vai – ievērojot Direktīvas 2013/48/ES 13. pantu, lasot to kopsakarā ar tās 12. pantu, un Direktīvas 2012/13/ES 8. panta 2. punktu, lasot to kopsakarā ar tās 3. panta 2. punktu – valsts noteikumi, kuros ir paredzētas dažādas lietu izskatošās tiesas pilnvaras attiecībā uz pirmstiesas procesa likumīguma pārbaudi pēc savas iniciatīvas atkarībā no tā, vai: a) tiesa pārbauda prokuratūras apsūdzības rakstu, kurā tiek apgalvots, ka konkrēta psihiski vesela persona ir izdarījusi slepkavību (Kriminālprocesa kodeksa 249. panta 1. punkts, lasot to kopsakarā ar šā panta 4. punktu), vai b) tiesa pārbauda prokuratūras lūgumu, kurā tiek apgalvots, ka persona ir izdarījusi slepkavību, tomēr izdarītāja psihisko traucējumu dēļ šis nodarījums nav noziedzīgs nodarījums, un kurā tiek lūgts tiesai piemērot piespiedu ārstēšanu, garantē neaizsargātām personām efektīvu tiesību aizsardzību, un vai tiesas dažādās pilnvaras, kas ir atkarīgas no procedūras veida, kurš savukārt ir atkarīgs no tā, vai par izdarītāju atzītā persona ir psihiski vesela, lai to varētu uzskatīt par saucamu pie kriminālatbildības, ir saderīgas ar diskriminācijas aizlieguma principu saskaņā ar Hartas 21. panta 1. punktu?”