ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3)

Ar trešo pamatu tiek apgalvots LESD 296. panta 2. punktā noteiktā pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums Ar apstrīdēto lēmumu esot pārkāptas arī LESD 296. panta 2. punkta prasības norādīt pienācīgu tiesību akta pamatojumu, jo no tā nevarot spriest, kādu iemeslu dēļ Komisija ir prasījusi tik apjomīgu informāciju, kādēļ tā veikusi darbības atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 18. panta 3. punktam un kādēļ procesā bijusi tik liela steiga. — Apstrīdētais lēmums neradot skaidrību ne par to, kādu tieši pārkāpumu Komisija izmeklē, ne arī par to, kādēļ Komisijai ir vajadzīga ārkārtīgi sīka un apjomīga informācija. — Komisija nepamatojot to, kādēļ tā atšķirībā no agrākiem informācijas pieprasījumiem uzskata par samērīgu un vajadzīgu procesu pret prasītāju atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 18. panta 3. punktam. — Komisija nepietiekami pamatojot to, kādēļ tā ir noteikusi tik īsu termiņu atbildei un kādēļ tā atsakās pagarināt šo termiņu.
4)

Ar ceturto pamatu tiek apgalvots apstrīdētā lēmuma nepietiekams pamatojums. Apstrīdētais lēmums neesot pienācīgi pamatots. — No apstrīdētā lēmuma nevarot saprast, kāds nodarījums tiek inkriminēts prasītājai. No tā nevarot secināt arī, kāda saistība pieprasītajai informācijai ir ar apgalvoto iespējamo nodarījumu. — Termiņa noteikšana, kā arī termiņa atbildes uz 11. jautājumu sniegšanai saīsināšana no diviem mēnešiem lēmuma projektā līdz divām nedēļām neesot pietiekami pamatota.
7)

Apelācijas sūdzības iesniedzējs bija izvirzījis trīs prasījumus: i. piespriest izbeigt vardarbību; ii. piespriest, lai apelācijas sūdzības iesniedzējam tiktu atlīdzināts viņa ciestais fiziskais, morālais un materiālais kaitējums; un iii. piespriest atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Civildienesta tiesa faktiski nav lēmusi par pirmo no šiem prasījumiem. Tā noraidīja otro prasījumu pēc tā sagrozīšanas, jo apelācijas sūdzības iesniedzējs bija lūdzis atlīdzināt konkrētu kaitējumu, kurš radies EIB prettiesiskās rīcības rezultātā neatkarīgi no šīs rīcības iespējamās kvalifikācijas, izskatot to atsevišķi. Katrā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, ka šis prasījums nav nepieņemams, jo nav “nelabvēlīga akta”, saistībā ar kuru var pieprasīt atlīdzināt nodarīto kaitējumu. Strīdīgās darba attiecības faktiski ir privāta rakstura un šajā gadījumā runa ir par prettiesisku rīcību, nevis aktiem. Civildienesta tiesa ir noraidījusi trešo prasījumu, uzskatot, kas nav pareizi, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs nav prasījis piespriest EIB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
—

atcelt Padomes 2010. gada 20. decembra Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1243/2010 par galīgā antidempinga maksājuma uzlikšanu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes Since Hardware (Guangzhou) Co., Ltd ražotiem gludināmajiem dēļiem (1);
2)

Otrais pamats: samērīguma principa pārkāpums. Attiecībā uz raktuvēm, kas vēl 2011. gadā neesot konkurētspējīgas, taču tādas varētu kļūt 2018. gadā, saskaņā ar apstrīdēto lēmumu pieprasīt to slēgšanu vai piešķirtā atbalsta atmaksu esot nesamērīgi ar šo lēmumu sasniedzamo mērķu kontekstā. Šajā prasībā apstrīdētās tiesību normas pārsniedzot vajadzīgo vides aizsardzības nodrošināšanai, jo tās nekādi nepalīdz samazināt no akmeņoglēm radītās enerģijas daļu. Apstrīdētās tiesību normas arī neesot piemērotas, lai sasniegtu ar akmeņogļu ieguves industrijas konkurētspēju saistītos mērķus, jo (i) to rezultātā 2018. gadā varētu tikt slēgtas raktuves, kas tobrīd būs konkurētspējīgas, bet kam saskaņā ar apstrīdēto lēmumu tomēr bija jāuzņemas pienākums beigt savu darbību, jo 2011. gadā tās bez valsts atbalsta, kas piešķirts ar šo lēmumu, nebija spējīgas turpmāk pastāvēt, un (ii) neveicinot vides un drošības ziņā konkurētspējīgu raktuvju saglabāšanu.
C 161/54

Prasība, kas celta 2010. gada 19. aprīlī — AISCAT/Komisija

(Lieta T-182/10)

(2010/C 161/85)

Tiesvedības valoda — itāļu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Associazione Italiana delle Società Concessionarie per la costruzione e l’esercizio di Autostrade e Trafori stradali (AISCAT) (Roma, Itālija) (pārstāvis — M. Maresca, advokāts)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasītājas prasījumi:

— atcelt Eiropas Komisijas 2010. gada 10. februāra lēmumu.

Pamati un galvenie argumenti

Šīs prasības mērķis ir panākt, ka tiek atcelts lēmums, kas ir iekļauts Eiropas Komisijas 2010. gada februāra vēstulē, kurā ir izslēgta EK līguma 87. panta (jaunajā redakcijā — LESD 107. pants) pārkāpuma iespējamība, ko izdarījusi Itālijas Republika, kura bez konkursa procedūras atsevišķa autoceļa posma (kas pazīstams kā “Passante di Mestre”) būvi un pārvaldību uzticējusi jaukta — privāta un publiska — kapitāla sabiedrībai CAV S.p.A. (akciju sabiedrība, ko kopā veido ANAS S.p.A. un Veneto reģions), un šādu būvniecību finansējusi, paaugstinot tarifus ceļu nodevu iekasēšanas stacijās, kas atrodas paralēlajā un konkurējošajā autoceļa posmā.

Pamati, uz kuriem ir balstīts EK līguma 87. panta (jaunajā redakcijā — LESD 107. pants) pārkāpums, ko izdarījusi Itālijas Republika, ir divi.

Pirmkārt, tas, ka Itālijas Republika tiešā veidā CAV piešķīra “Passante di Mestre” būvdarbu un pārvaldības koncesiju, pamatojoties uz 2007. gada 24. decembra likuma Nr. 244 2. panta 290. punktu, veido valsts atbalstu, jo, tā kā nebija izpildīti tiesību aktos paredzētie nosacījumi tā saukto in house (iekšējo) konkursa procedūru organizēšanai, tiesības noslēgt iepirkuma līgumu tika piešķirtas jaukta kapitāla sabiedrībai, kuras statūtos paredzētās un ar pārvaldību saistītās īpašības rada no konkurences viedokļa nepamatotas priekšrocības. Patiesībā piecdesmit procenti no CAV kapitāla daļām pieder ANAS, kas, kaut arī darbojas kā sabiedriskais regulators, veic arī uzņēmējdarbību (autoceļu būve un pārvaldība) tirgū, ko pati regulē un kurā pati ir koncedente.

Otrkārt, tas, ka Itālijas Republika ir apstiprinājusi nolīgumu starp ANAS (koncedentes statusā) un CAV, kura priekšmets bija “Passante di Mestre” finansēšana, paaugstinot tarifus ceļu nodevu iekasēšanas stacijās, kas atrodas paralēlajā un konkurējošajā autoceļa posmā, veido valsts atbalstu par labu CAV.

Tarifu palielināšana faktiski bija līdzeklis, ar kura palīdzību transportlīdzekļu satiksmi novirzīt uz jaunuzbūvēto autoceļa posmu (“Passante di Mestre”), un tā vienlaikus izraisīja satiksmes samazināšanos konkurējošajā autoceļa posmā (“Tangenziale di Mestre”), uz kuru attiecās minētā tarifu palielināšana. Tādējādi atbalsta priekšmets nav summa, ko radīja pati tarifu palielināšana, bet gan priekšrocība no konkurences viedokļa, ko CAV no tās gūst, un zaudējumi, kas rodas sabiedrībām, kas ir “Tangenziale di Mestre” koncesionāres.
5)

Apstrīdētās regulas 92. pants ir spēkā neesošs, jo tajā ir paredzēta tāda atbildības par jebkādu izdarītu pārkāpumu pārnešanas sistēma, saskaņā ar kuru neatkarīgi no tā, kurš ir vainīgs pārkāpumā, par to gala rezultātā atbild zvejas kuģa īpašnieks un — attiecīgā gadījumā — tā pārstāvji. Šajā sakarā prasītāji ir norādījuši, ka šī tiesību norma ir pretrunā principam, saskaņā ar kuru atbildība par pārkāpuma izdarīšanu ir jāuzliek vienīgi šajā pārkāpumā vainīgajai personai, tiesību uz privāto īpašumu aizsardzības principam un samērīguma principam, jo šī tiesību norma, raugoties no jebkāda saprātīga skatu punkta, nav vērsta uz to, lai novērstu sodu sistēmas apiešanu.
—

atcelt Komisijas 2009. gada 29. oktobra lēmumu, ar kuru, pirmkārt, nav pieņemts prasītājas iesniegtais pieteikums par subsīdiju piešķiršanu uzaicinājuma iesniegt priekšlikumus programmas “Facility for rapid response to soaring food prices in developing countries” (EuropeAid/128608/C/ACT/Multi) ietvaros un, otrkārt, šis pieteikums ir iekļauts rezerves sarakstā;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 312/41

Prasība, kas celta 2009. gada 22. oktobrī — SE.RI.FO./Komisija un Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras izpildaģentūra

(Lieta T-438/09)

2009/C 312/68

Tiesvedības valoda — itāļu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Serifo Srl, Neapole (Itālija) (pārstāvji — R. de Lorenzo, avvocato, P. Kivel Mazuy, avvocato, G. Ruberto, avvocato)

Atbildētājas: Eiropas Kopienu Komisija, Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras izpildaģentūra [EACEA]

Prasītājas prasījumi:

— atcelt pasākumu, kura datums un nianses nav zināmas un ar kuru EACEA Lifelong Learning Programme ietvaros ir apstiprinājusi to transversālajā programmā “KA3 ICT Multilateral Projects” ietilpstošo projektu sarakstu, attiecībā uz kuriem ir pieļaujams Kopienas līdzfinansējums, un rezerves sarakstu tajā daļā, kurā projekts “V-3DAS” Nr. 505690-2009-LLP-IT-KA3-KA3MP, kuru iesniegusi sabiedrība Se.Ri.Fo. srl, tika ietverts rezerves sarakstā, nevis finansējamo projektu sarakstā;

— atcelt 2009. gada 21. septembra notu, kas saņemta 2009. gada 22. septembrī, ar kuru EACEA sabiedrībai Se.Ri.Fo srl paziņoja par projekta “V-3DAS” novērtējumu, ko veikuši aģentūras ārējie eksperti, un piešķirtos punktus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasītāja uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā 2009. gadam ietvaros piedalījās Kopienas rīcības programmā mūžizglītības jomā (“Lifelong Learning Programme”), iesniedzot Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras izpildaģentūrai [EACEA, “Educational, Audiovisual and Culture Executive”] projektu V-3DAS, transversālās programmas 3. galvenā pasākuma “IKT” ietvaros.

Kandidatūras izvērtēja aģentūras ārējie eksperti, piemērojot 2009. gada rokasgrāmatu piedāvājumu iesniedzējiem. Tā kā prasītājas iesniegtais projekts saņēma 30,5 punktus no 40 maksimālajiem punktiem (proti, 76,3 % no maksimālā punktu skaita), turpretim, lai projekts tiktu iekļauts finansēto projektu sarakstā, tam ir jāsaņem 31 punkts (proti, 77,5 % no maksimālā punktu skaita), tas tika ietverts rezerves sarakstā, kuru var izmantot, lai vēlāk piešķirtu subsīdijas gadījumā, ja sakarā ar apstiprinātu projektu atsaukšanu vai programmas budžeta palielināšanu kļūtu pieejami līdzekļi.

Savas prasības pamatojumam prasītāja norāda, ka tās iesniegtā projekta EACEA ārējo ekspertu vērtējums un tam piešķirtie punkti par katru no novērtējuma kritērijiem ir nepietiekami tiktāl, ciktāl pamatojums ir apodiktisks, novērtējuma kritēriju piemērošana ir kļūdaina un apsvērumi ir savstarpēji pretrunīgi un neloģiski. Šos tiesību pārkāpumus var uzskatīt par izšķirošiem, lai prasītājas iesniegtais projekts tiktu izslēgts no finansējamo projektu saraksta, jo tai pietrūka tikai 0,5 punkti.

Šajā sakarā ir jāuzsver, ka Padomes 2002. gada 25. jūnija Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam, 109. pantā ir paredzēts, ka “dotācijas piešķir, ievērojot pārredzamības un vienlīdzīgas attieksmes principus”.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 167/13

Prasība, kas celta 2009. gada 24. aprīlī — Würth un Fasteners (Shenyang)/Padome

(Lieta T-162/09)

2009/C 167/28

Tiesvedības valoda — vācu

Lietas dalībnieki

Prasītājas: Adolf Würth GmbH & Co. KG, Künzelsau (Vācija) un Arnold Fasteners (Shenyang) Co. Ltd, Shenyang (Ķīna) (pārstāvji — M. Karl un M. Mayer, Rechtsanwälte)

Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

Prasītāju prasījumi:

— atcelt Padomes 2009. gada 26. janvāra Regulu (EK) Nr. 91/2009, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu dažu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes dzelzs vai tērauda savienotājelementu importam, vai, pakārtoti

— atcelt Padomes 2009. gada 26. janvāra Regulu (EK) Nr. 91/2009, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu dažu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes dzelzs vai tērauda savienotājelementu importam tiktāl, ciktāl tā skar prasītājas, un

— piespriest Padomei atlīdzināt izdevumus, kas saistīti ar šo tiesvedību — par pārstāvību tiesā, kā arī citus izdevumus un izmaksas.

Pamati un galvenie argumenti

Pēc Komisijas priekšlikuma Padome 2009. gada 26. janvārī, pamatojoties uz tā saukto Antidempinga regulu (1), pieņēma Regulu (EK) Nr. 91/2009, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu dažu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes dzelzs vai tērauda savienotājelementu importam (2).

Prasītājas uzskata, ka tās skar ar šo regulu ieviestie antidempinga maksājumi un (tiktāl) prasa šo regulu atcelt.

Prasības pamatojumā pirmajā pamatā prasītājas norāda uz iespējamām procesuālām kļūdām antidempinga procedūrā.

Otrajā līdz sestajā prasības pamatā prasītājas apgalvo hierarhiski augstākstāvošu Kopienu tiesību pārkāpumu esamību:

— Komisija neesot rūpīgi un neatkarīgi izskatījusi visus atbilstošos konkrētā gadījuma apstākļus un nepietiekami un ir nepilnīgi izpētījusi faktus, kā rezultātā nav izpildīts EKL 253. pantā paredzētais pienākums norādīt pamatojumu.

— Regulas Nr. 91/2009 pamatā esošā normālā vērtība pretrunā Regulas Nr. 384/96 2. panta 7. punkta a) apakšpunktam esot noteikta nepareizi.

— Neesot sasniegts Regulas Nr. 384/96 5. panta 4. punkta trešajā teikumā paredzētais slieksnis.

— Regulas Nr. 384/96 1. panta 4. punktā paredzētais jēdziens “līdzīga prece” apstrīdētajā lēmumā esot ticis lietots pārāk plašā nozīmē, jo attiecīgās Ķīnas Tautas Republikā un Kopienā ražotās preces neesot pielīdzināmas un aizstājamas.

— Neesot izpildīta Regulas Nr. 384/96 1. panta 1. punktā un 3. pantā paredzētā prasība par zaudējumu radīšanu Kopienā, lai varētu noteikt antidempinga maksājumu.

Prasītājas visbeidzot septītajā prasības pamatā norāda uz Kopienu iestāžu pilnvaru nepareizu izmantošanu, pārbaudot zaudējumu esamības, cēloņsakarības un Kopienu intereses pastāvēšanas kritēriju izpildi.

(1) Padomes 1995. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 56, 1. lpp.), kurā pēdējie grozījumi izdarīti ar Regulu EK Nr. 2117/2005 (OV L 340, 17. lpp.).

(2) Regula (EK) Nr. 91/2009, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu dažu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes dzelzs vai tērauda savienotājelementu importam (OV L 29, 1. lpp.).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 141/56

Prasība, kas celta 2009. gada 16. aprīlī — Martinet/Komisija

(lieta T-163/09)

2009/C 141/113

Tiesvedības valoda — franču

Lietas dalībnieki

Prasītājs: Yvon Martinet, Parīze (Francija) (pārstāvis — J.-L. Fourgoux, advokāts)

Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

Prasītāja prasījumi:

— atcelt lēmumu, ar kuru ir noraidīta Martinet kandidatūra Eiropas Ķimikāliju aģentūras Apelācijas padomes papildu locekļa amatam;

— piespriest Eiropas Komisijas Uzņēmējdarbības un rūpniecības ģenerāldirektorāta Eiropas Ķimikāliju aģentūras Apelācijas padomes priekšatlases komitejai veikt patiesu un padziļinātu lietas par Martinet kandidatūru pārbaudi, atlīdzinot kaitējumu, ko radījis iespējas zaudējums;

— jebkurā gadījumā piespriest Eiropas Komisijas Uzņēmējdarbības un rūpniecības ģenerāldirektorāta Eiropas Ķimikāliju aģentūras Apelācijas padomes priekšatlases komitejai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasītājs lūdz atcelt Komisijas lēmumu, ar kuru ir noraidīta viņa kandidatūra Eiropas Ķimikāliju aģentūras (EĶA) Apelācijas padomes papildu locekļa amatam, pamatojoties uz to, ka viņa kandidatūra netika ņemta vērā tāpēc, ka par atlases norisi atbildīgā iestāde to nebija saņēmusi, jo Komisijas viceprezidents G. Ferhoigens [G. Verheugen] to bija nosūtījis uz citu adresi, nevis precīzo adresi, kura bija norādīta uzaicinājumā izteikt ieinteresētību, kas publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī C 2008, 41 A, 8. lpp.

Lai pamatotu savu prasību, prasītājs saistībā ar lūgumu atcelt tiesību aktu norāda, ka:

— ar apstrīdēto lēmumu nav izpildīts pienākums norādīt pamatojumu, kas ir būtiska formāla prasība, kura ir jāievēro;

— apstrīdētais lēmums ir balstīts uz faktu faktisko neprecizitāti, jo kandidatūra tika nosūtīta uz pieteikumu iesniegšanai norādīto adresi;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 113/43

Prasība, kas celta 2009. gada 23. martā — Protege International/Komisija

(Lieta T-119/09)

2009/C 113/86

Tiesvedības valoda — franču

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Protege International Ltd, Londona (Apvienotā Karaliste) (pārstāvis — D. Shefet, advokāts)

Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

Prasītājas prasījumi:

— atcelt lēmumu, kuru Komisija pieņēma 2009. gada 23. janvārī attiecībā uz EKL 82. panta piemērošanas procedūru (lieta COMP/39414 — Protégé International/Pernod Ricard).

Pamati un galvenie argumenti

Prasītāja lūdz atcelt Komisijas 2009. gada 23. janvāra lēmumu, ar kuru Komisija — nonākot pie secinājuma, ka Kopienas interešu nepietiekamas esamības dēļ izmeklēšana nebija veicama — noraidīja sūdzību, kuru prasītāja iesniedza pret Pernod Ricard saistībā ar to, kā pēdējā minētā it kā ļaunprātīgi izmantoja savu dominējošo stāvokli īru viskija tirgū, kas ietvēra, pirmkārt, Pernod Ricard celtas prasības pret prasītāju saistībā ar to, ka prasītāja bija piereģistrējusi preču zīmes “WILD GEESE”, “WILD GEESE RARE IRISH WHISKEY” un “WILD GEESE IRISH SOLDIERS AND HEROES”, un, otrkārt, piegādes atteikumu.

Savas prasības atbalstam prasītāja apgalvo, ka:

— Pernod Ricard celto prasību mērķis bija nevis aizsargāt tās intelektuālā īpašuma tiesības attiecībā uz preču zīmi “WILD TURKEY”, jo nepastāvēja sajaukšanas iespēja starp strīdīgajām preču zīmēm, bet gan izstumt prasītāju kā Pernod Ricard konkurenti no īru viskija tirgū;

— runa ir par dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu tāpēc, ka Pernod Ricard atteicās piegādāt īru viskiju prasītājai tāpēc, ka pēdējā minētā atteicās piekrist nosacījumiem attiecībā uz pārdošanas ierobežošanu Pernod Ricard apstiprinātajos tirgos;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 55/49

Prasība, kas celta 2009. gada 21. janvārī — CNOP un CCG/Komisija

(Lieta T-23/09)

(2009/C 55/88)

Tiesvedības valoda — franču

Lietas dalībnieki

Prasītāji: Conseil National de l'Ordre des Pharmaciens (CNOP), Parīze (Francija), Conseil Central de la Section G de l'Ordre National des Pharmaciens (CCG) (pārstāvji — Y.-R. Guillou, H. Speyart un T. Verstraeten, avocats)

Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

Prasītāju prasījumi:

— atcelt apstrīdēto lēmumu; un

— piespriest Komisijai segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasītāji lūdz atcelt Komisijas 2008. gada 29. oktobra Lēmumu C(2008) 6494, ar kuru Komisija saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 (1) 20. panta 4. punktu lika prasītājiem pakļauties pārbaudei par to piedalīšanos vienošanās vai saskaņotās darbībās vai par vienošanos vai saskaņotu darbību eventuālu realizēšanu pretrunā EKL 81. pantam un/vai EKL 82. pantam.

Šī rīcība esot izpaudusies lēmumu formā, kuri vērsti, lai apgrūtinātu farmaceitiem un/vai juridiskām personām piekļūt medicīniskās bioloģijas analīžu tirgum, ierobežot to rīcību šajā tirgū vai izstumt tos no šī tirgus, it īpaši neierakstot farmaceitus un/vai juridiskās personas, kas vēlas sniegt medicīniskās bioloģijas analīžu pakalpojumus, G nodaļas tabulā un neatjauninot to ierakstīšanu tabulā.

Lai pamatotu savu prasību, prasītāji izvirza trīs pamatus, ar kuriem tiek apgalvots:

— principa pārkāpums, saskaņā ar kuru Kopienu iestāžu lēmumi ir jāadresē vienībām, kas ir juridiskās personas, jo l'Ordre National des Pharmaciens arī ir apstrīdētā lēmuma adresāts, kaut gan tas nav šāda persona;

— pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums, jo Komisija nav skaidri identificējusi vienību, kura var būt uzņēmums vai uzņēmumu asociācija Regulas Nr. 1/2003 20. panta 4. punkta nozīmē, un nav norādījusi pamatojumu šādai kvalificēšanai;

— Regulas Nr. 1/2003 20. panta 4. punkta pārkāpums tiktāl, ciktāl ne prasītāji, ne l'Ordre National des Pharmaciens i) nav uzņēmumi, ņemot vērā, ka tie neveic nekādu ekonomisku darbību, vai ii) nevar tikt kvalificēti par uzņēmumu asociācijām, jo tie aptver dalībnieku kopumu, no kuriem ne visi veic ekonomisku darbību, un tie neatbilst uzņēmumu asociācijas identifikācijas kritērijiem, kurus Tiesa ir izstrādājusi saistībā ar gadījumiem par profesionālām asociācijām, kurām uzticēti sabiedriski uzdevumi.

(1) Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 1. lpp.).
—

EKL 87. un 88. panta un to piemērošanas noteikumu, it īpaši Kopienas pamatnostādņu attiecībā uz valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai, pārkāpumu, kas izriet no kļūdaina un/vai nepilnīga vērtējuma attiecībā uz kapitāla 53,48 miljonu EUR apmērā kā kompensācijas par sabiedriskajiem pakalpojumiem sniegšanu, SNCM nodošanu par negatīvo pārdošanas cenu 158 miljonu EUR apmērā, kapitāla sniegšanu no CGMF puses 8,75 miljonu EUR apmērā, sociālajiem pasākumiem 38,5 miljonu EUR apmērā un atlikumu 22,5 miljonu EUR apmērā, kurš ir paziņots kā pārstrukturēšanas atbalsts.
i)

Prasītāja norāda, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu vērtējumā un pārkāpusi EKL 81. pantu, kā arī EKL 253. pantu, nosakot, ka paralēlā teritoriālā nodalīšana, kas izriet no EEZ CISAC biedru noslēgtajiem savstarpējās pārstāvības līgumiem, esot saskaņota darbība. Prasītāja uzskata, ka teritoriālā nodalījuma noteikuma esamība visos tās biedru noslēgtajos savstarpējās pārstāvības līgumos neizriet no saskaņotas darbības, kas vērsta uz konkurences ierobežošanu. Šī situācija drīzāk izskaidrojama ar to, ka šāda noteikuma iekļaušanu savos savstarpējās pārstāvības līgumos visas sabiedrības uzskata par atbilstošu savu biedru interesēm;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 55/32

Prasība, kas celta 2008. gada 15. decembrī — H & R ChemPharm/Komisija

(Lieta T-551/08)

(2009/C 55/60)

Tiesvedības valoda — vācu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: H & R ChemPharm GmbH, Zalcbergena (Vācija) (pārstāvji — M. Klusmann un S. Thomas, Rechtsanwälte)

Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija

Prasītājas prasījumi:

— atcelt apstrīdēto lēmumu daļā, kas attiecas uz prasītāju;

— pakārtoti, attiecīgi samazināt ar apstrīdēto lēmumu prasītājai noteikto naudas sodu;

— piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasītāja vēršas pret Komisijas 2008. gada 1. oktobra Lēmumu C(2008) 5476, galīgā redakcija, lietā COMP/39.181 — Sveču vasks, ar kuru atbildētāja ir konstatējusi, ka zināmi uzņēmumi, tostarp prasītāja, piedaloties ilgstošā vienošanās un/vai ilgstošā saskaņotā darbībā parafīna vaska nozarē, ir pārkāpuši EKL 81. panta 1. punktu un EEZ līguma 53. pantu.

Savas prasības pamatojumam prasītāja izvirza četrus pamatus.

Izvirzot pirmo pamatu, prasītāja apgalvo, ka ir pārkāptas tās tiesības uz aizstāvību, jo apstrīdētajā lēmumā nav veikts tās un citu atsevišķi sodīto sabiedrību nošķīrums, bet gan runa esot par “H & R/Tudapetrol” kopumā. Prasītājai neesot saprotams, kādi faktiski nodarījumi ir attiecināmi uz viņu. Līdz ar to esot pārkāptas tiesības uz aizstāvību, jo no iebildumiem un lēmuma esot skaidri jāizriet, kādas faktiskas darbības izraisa tiesību pārkāpumu un no tā izrietošu naudas sodu.

Pakārtoti, prasītāja ar otro pamatu apgalvo, ka prasītājas prettiesiskā darbība neesot pierādīta. Komisija, pamatojoties uz vispārēju pierādījumu uzrādīšanu pret visiem lēmuma adresātiem, neesot ievērojusi, ka par prasītājas prettiesisko darbību neesot neviena pierādījuma. Prasītāja apgalvo, ka Komisija neesot veikusi pietiekami konkrētu un individuālu pierādījumu novērtēšanu, kas varēja un kam vajadzēja atklāt attiecībā uz prasītājas pārkāpumu izvirzīto pierādījumu spēkā neesamību.

Vēl pakārtoti prasītāja ar trešo pamatu apgalvo, ka, aprēķinot naudas soda apmēru, noteikta pārāk augsta sākumsumma.

Turpmāk pakārtoti izvirzītajā ceturtajā pamatā prasītāja apgalvo, ka ir pārkāpts samērīguma un diskriminācijas aizlieguma princips, jo, aprēķinot naudas soda apmēru, ir pieļautas kļūdas vērtējumā. Prasītāja it īpaši apgalvo, ka kļūdains vērtējums ir pieļauts, nosakot 17 % no apgrozījuma par pārkāpuma smagumu un iestāšanās nodevu, un ka naudas soda apmērs neesot samērīgs, jo nesamērīgi ņemts vērā uzņēmuma lielums. Visbeidzot, prasītāja norāda, ka 2006. gada vadlīniju par naudas sodu piemērošana šai lietai ar atpakaļejošu spēku nav pieļaujama.