LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 94/3

Apelācijas sūdzība, ko 2017. gada 21. novembrīVM Vermögens-Management GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2017. gada 7. septembra spriedumu lietā T-374/15 VM Vermögens-Management/Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

(Lieta C-653/17 P)

(2018/C 094/04)

Tiesvedības valoda – vācu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: VM Vermögens-Management GmbH (pārstāvji: T. Dolde un P. Homann, advokāti)

Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs un DAT Vermögensmanagement GmbH

Prasījumi

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

— atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2017. gada 7. septembra spriedumu lietā T-374/15;

— nodod lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai.

Pamati un galvenie argumenti

Ar pirmo apelācijas sūdzības pamatu tiek izvirzīts iebildums par Regulas Nr. 207/2009 (1) 65. panta 2. punkta, lasot kopsakarā ar tiesību tikt uzklausītam atbilstoši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantam un tiesībām uz īpašumu atbilstoši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. pantam, pārkāpumu. Iebildums ir balstīts uz to, ka Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vēra Eiropas Savienības preču zīmes “Vermögensmanufaktur” pakalpojumu saraksta grozījuma, kas ir veikts atbilstoši paziņojumam saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 28. panta 8. pantu, atpakaļejošo spēku, un ar apstrīdēto lēmumu Eiropas Savienības preču zīme esot tikusi atcelta attiecībā arī uz no jauna pievienotajiem pakalpojumiem, nepārbaudot Eiropas Savienības preču zīmes reģistrējamību šajā daļā. Tādēļ apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumus par apstrīdētā lēmuma grozīšanu Vispārējā tiesa neesot varējusi noraidīt kā nepieņemamus.

Ar otro apelācijas sūdzības pamatu tiek izvirzīts iebildums par Tiesas statūtu 36. panta pārkāpumu, jo apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumus par apstrīdētā lēmuma grozīšanu Vispārējā tiesa esot kopumā noraidījusi kā nepieņemamus, saturiski nespriežot par Eiropas Savienības preču zīmes “Vermögensmanufaktur” pakalpojumu saraksta grozījuma, kas ir veikts atbilstoši paziņojumam saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 28. panta 8. pantu, atpakaļejošo spēku.

Ar trešo apelācijas sūdzības pamatu tiek izvirzīts iebildums par Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpumu, jo Vispārējās tiesas konstatējumi par aprakstošo raksturu balstoties uz nepareiziem apsvērumiem par norādes “Vermögensmanufaktur” uztveri no konkrētās sabiedrības daļas puses, un starp Eiropas Savienības preču zīmi un pakalpojumiem, kuri ir tikuši apstrīdēti aprakstoša rakstura dēļ, neesot pietiekami tiešas un konkrētas saiknes, kas ļautu uzskatīt Eiropas Savienības preču zīmi par aprakstošu.

Ar ceturto apelācijas sūdzības pamatu tiek izvirzīts iebildums par Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu, jo Eiropas Savienības preču zīmes atšķirtspējas neesamību Vispārējā tiesa esot pamatojusi tikai ar to, ka norādi “Vermögensmanufaktur” konkrētā sabiedrības daļa uztveršot kā slavinošu izteicienu un tirdzniecību veicinošu informāciju, nepamatojot, kāpēc Eiropas Savienības preču zīme vienlaikus nevar būt atšķirtspējīga izcelsmes norāde.

Ar piekto apelācijas sūdzības pamatu tiek izvirzīts iebildums par Regulas Nr. 207/2009 75. panta otrā teikuma pārkāpumu, jo tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu Vispārējā tiesa esot noraidījusi, pamatojoties tikai uz to, ka procesā EUIPO novēloti iesniegti dokumenti Apelācijas padomes vērtējumā nav ņemti vēra un apstrīdētais lēmums ar tiem nav pamatots, lai gan no lietas materiāliem viennozīmīgi izrietot, ka Apelācijas padome savu pamatojumu ir burtiski pārņēmusi no šiem pierādījumiem un apelācijas sūdzības iesniedzējai nevienā brīdī neesot bijusi iespēja paust savu nostāju par šiem pierādījumiem.

Ar sesto apelācijas sūdzības pamatu tiek izvirzīts iebildums par Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punkta pārkāpumu, jo apstrīdētais lēmums esot pamatots ar pierādījumiem, kuri pirmajā instancē EUIPO ir bijuši novēloti, tādēļ Apelācijas padomei tie tāpat esot bijuši jāuzskata par novēlotiem. Šajā ziņā Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā esot nonākusi pie nepareiza secinājuma, ka Apelācijas padome šos pierādījumus nav ņēmusi vērā un apstrīdētajam lēmumam tie nav bijuši noteicoši.

(1) Padomes Regula (EK) Nr. 207/2009 (2009. gada 26. februāris) par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).