ĢENERĀLADVOKĀTA ĪVA BOTA [YVES BOT] SECINĀJUMI,

sniegti 2014. gada 10. aprīlī ( 1 )

Lieta C‑21/13

Simon, Evers & Co. GmbH

pret

Hauptzollamt Hamburg-Hafen

(Finanzgericht Hamburg (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Tirdzniecības politika — Regula (EK) Nr. 384/96 — Antidempinga maksājumi — Apiešana — Regula (EK) Nr. 499/2009 — Antidempinga maksājumu saistībā ar Ķīnas izcelsmes ar roku darbināmu paliktņu autokrāvēju importu attiecināšana uz šīs pašas preces importu no Taizemes — Spēkā esamība”

1. Šajā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu Finanzgericht Hamburg (Vācija) uzdod Tiesai jautājumu par to, vai ir spēkā esoša Padomes 2009. gada 11. jūnija Regula (EK) Nr. 499/2009, ar kuru galīgo antidempinga maksājumu, kas ar Regulu (EK) Nr. 1174/2005 noteikts Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes ar roku darbināmu paliktņu autokrāvēju un to galveno daļu importam, attiecina uz šā paša ražojuma importu, to sūtot no Taizemes un deklarējot vai nedeklarējot kā Taizemes izcelsmes ražojumu ( 2 ), pēc tam, kad ir veikta izmeklēšana, lai novērstu apiešanu Padomes 1995. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis ( 3 ), ar grozījumiem, kas veikti saskaņā ar Padomes 2004. gada 8. marta Regulu (EK) Nr. 461/2004 ( 4 ), 13. panta izpratnē.

2. Šis lūgums ir iesniegts strīdā starp Simon, Evers & Co. GmbH ( 5 ) un Hauptzollamt Hamburg-Hafen (Hamburgas ostas muitas galvenais birojs) ( 6 ) saistībā ar tā lēmumu pieprasīt no SECO antidempinga maksājumu.

3. Šī lieta Tiesai sniedz iespēju precizēt prasības saistībā ar antidempinga maksājumu apiešanu veidojošo elementu raksturošanu un pierādīšanu, it īpaši gadījumos, kad Savienības iestādes sastopas ar ieinteresēto pušu nevēlēšanos sadarboties.

4. Šajos secinājumos es norādu, ka, lai gan Savienības iestādēm, tiklīdz tās nolemj paplašināt antidempinga maksājuma piemērošanas jomu, ir jāpierāda, ka ir konstatēti visi šī maksājuma apiešanu veidojošie elementi, ieinteresēto pušu atteikums sadarboties ļauj šīm iestādēm pamatoties vienīgi uz pieejamiem datiem un izdarīt no šiem datiem pieņēmumus, kas balstās uz pamatotu varbūtību.

5. Turklāt es izklāstīšu, ka gadījumā, kad ieinteresētās puses atsakās sadarboties, Savienības tiesas kontrolei pār Eiropas Savienības Padomes pieņemto lēmumu ir jāietver vien pārbaude, vai nepastāv acīmredzama kļūda vērtējumā, atlasot un izmantojot pieejamos datus un konstatējot, vai pastāv loģiska un iespējama saikne starp faktiem, kas konstatēti no šiem datiem, un pieņemtajiem faktiem.

6. Es šajā gadījumā atbalstu to, ka, konstatējot, ka ievērojami ir pieaudzis Taizemes izcelsmes ar roku darbināmu paliktņu autokrāvēju imports pēc antidempinga maksājuma piemērošanas šīm pašām Ķīnas izcelsmes precēm, Komisija nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, secinot, ka pastāv izmaiņas tirdzniecības modelī starp attiecīgajām trešajām valstīm un Eiropas Savienību pamatregulas 13. panta 1. punkta izpratnē, turklāt konstatējums par vienlaicīgu Ķīnas izcelsmes importa pieaugumu nav tāds, kas šo vērtējumu varētu atspēkot, galvenokārt tādēļ, ka šis pieaugums notiek neproporcionāli importam no Taizemes.

7. Tāpat es norādu, ka sakritība laikā, kas konstatēta starp izmaiņām tirdzniecības modelī un antidempinga maksājuma noteikšanu, kā arī tas, ka nav nekādu pierādījumu tam, ka attiecīgajā trešajā valstī notiktu preču, kas ir izmeklēšanas priekšmets, ražošana, pamatoti rada aizdomas, ka pastāv prakse, procesi vai darbi, kuriem nav cita cēloņa vai ekonomiska pamatojuma kā vien antidempinga maksājuma ieviešana.

8. No tā es secinu, ka apstrīdētās regulas izvērtējums, ņemot vērā iesniedzējtiesas lēmumā minētos motīvus, nav atklājis tādu elementu pastāvēšanu, kas varētu ietekmēt tās spēkā esamību.

I – Atbilstošās tiesību normas

A – Pamatregula par apiešanas novēršanu

9. Pirmais Kopienas pasākums apiešanas novēršanas regulējuma jomā bija Regula (EEK) Nr. 1761/87 ( 7 ). Lai cīnītos ar praksi aizstāt gatavu produktu eksportēšanu ar rezerves daļu eksportēšanu, pēc tam tās samontējot dalībvalstu teritorijā “skrūvgrieža rūpnīcās”, saskaņā ar Regulas Nr. 1761/87 1. pantu Regulas (EEK) Nr. 2176/84 ( 8 ) 13. pantā tika ieviests 10. punkts, kurā bija paredzēts, ka noteiktos apstākļos tiek ieviests galīgais antidempinga maksājums izstrādājumiem, kuri Eiropas Kopienas tirgū laisti pēc tam, kad tikuši samontēti vai saražoti Kopienā. Šis nosacījums identiski tika atkārtots Regulā (EEK) Nr. 2423/88 ( 9 ), ar kuru aizstāja Regulu Nr. 2176/84.

10. Pēc tam jautājums par apiešanu tika apspriests iepriekšējās sarunās par 1994. gada Vispārējās vienošanos par tarifiem un tirdzniecību (turpmāk tekstā – “PTO‑GATT 1994”) ( 10 ) VI panta piemērošanu, taču nekāda vienošanās netika rasta ( 11 ), tāpēc 1994. gada antidempinga kodeksā nebija neviena nosacījuma saistībā ar šo jautājumu ( 12 ).

11. Šādos apstākļos Kopiena nolēma vienpusēji pieņemt jaunus pasākumus, kuri no iepriekšējiem atšķīrās ar to, ka, pirmkārt, tie attiecās arī uz citiem apiešanas veidiem, ne tikai uz tā dēvētajiem “klasiskajiem”, kas bija saistīti ar montāžas darbībām, un, otrkārt, attiecībā uz montāžas darbībām tie aptvēra gan tās, kuras tika īstenotas trešās valstīs, gan tās, kuras tika īstenotas dalībvalstī.

12. Nosacījumi par apiešanas novēršanu tika izklāstīti pamatregulas 13. pantā, kurā bija noteikts: “1. Saskaņā ar šo regulu uzlikto antidempinga maksājumu darbības jomu var paplašināt arī attiecībā uz [..] līdzīga produkta importu no trešām valstīm vai [..] līdzīga produkta vai šāda produkta sastāvdaļu importu no valsts, uz kuru attiecas pasākumi, ja notiek šo pasākumu apiešana. [..] Apiešanu definē kā pārmaiņas tirdzniecības modelī starp trešām valstīm un Kopienu vai starp atsevišķiem uzņēmumiem valstī, kas pakļauta pasākumiem, un Kopienu, kuri izriet no prakses, procesa vai darba un kam bez maksājuma uzlikšanas nav cita pietiekama cēloņa vai ekonomiskā pamatojuma, ja ir pierādījumi, ka maksājuma koriģējošā ietekme mazinās līdzīgo produktu cenu un/vai daudzumu izteiksmē, un ja vajadzības gadījumā saskaņā ar 2. panta noteikumiem ir pierādījumi par dempingu attiecībā uz līdzīgam produktam agrāk noteiktajām normālajām vērtībām. [..] 2. Uzskata, ka montāžas operācija Kopienā vai trešā valstī apiet spēkā esošos pasākumus, ja: a) operācija ir sākusies vai ir ievērojami pieaudzis tās apmērs pēc vai īsi pirms antidempinga izmeklēšanas uzsākšanas un attiecīgās detaļas nāk no valsts, uz kuru attiecas pasākumi; [..] un c) nodevas [maksājuma] korektīvo ietekmi mazina līdzīgo samontēto preču cenas un/vai daudzumi, un ir pierādījumi par dempingu attiecībā uz agrāk noteiktajām līdzīgo vai pielīdzināmo preču normālajām vērtībām. 3. Izmeklēšanu saskaņā ar šo pantu sāk pēc Komisijas priekšlikuma vai pēc dalībvalsts vai ikvienas ieinteresētās puses pieprasījuma, pamatojoties uz pietiekamiem pierādījumiem attiecībā uz 1. punktā izklāstītajiem faktoriem. Izmeklēšanu sāk pēc apspriešanās ar Padomdevēju komiteju ar Komisijas regulu, kurā var būt ietverti arī norādījumi muitas iestādēm ievestajām precēm piemērot reģistrāciju saskaņā ar 14. panta 5. punktu vai arī pieprasīt garantijas. Izmeklēšanu veic Komisija, kurai var palīdzēt muitas iestādes, un izmeklēšanu pabeidz deviņos mēnešos. Ja galīgi noskaidroti fakti attaisno pasākumu darbības jomas paplašināšanu, to veic Padome pēc Komisijas priekšlikuma, iepriekš apspriežoties ar Padomdevēju komiteju. [..] [..]”

13. Savukārt pamatregulas 14. panta “Vispārējie noteikumi” 6. punktā bija paredzēts: “Katru mēnesi dalībvalstis iesniedz ziņojumus Komisijai par izmeklēšanai un pasākumiem pakļauto preču importa tirdzniecību, kā arī par maksājumu summām, kas iekasētas, ievērojot šo regulu.”

14. Visbeidzot, pamatregulas 18. pantā “Nevēlēšanās sadarboties” bija noteikts: “1. Gadījumā, ja kāda no ieinteresētajām pusēm atsakās darīt pieejamu vai kā citādi nesniedz nepieciešamo informāciju šajā regulā paredzētajā termiņā vai arī ievērojami kavē izmeklēšanu, pamatojoties uz pieejamajiem faktiem, var izdarīt pagaidu vai galīgos konstatējumus, pozitīvus vai negatīvus. Ja atklājas, ka kāda no ieinteresētajām pusēm ir sniegusi nepatiesu vai maldinošu informāciju, šo informāciju neņem vērā un izmanto pieejamos faktus. Ieinteresētās puses būtu jābrīdina par nesadarbošanās sekām. [..] 5. Ja konstatējumi, ietverot tos, kas attiecas uz normālo vērtību, pamatojas uz 1. punkta noteikumiem, ietverot sūdzībā ietverto informāciju, tos pārbauda, ja iespējams, kā arī ņemot vērā izmeklēšanas termiņa ierobežojumus, salīdzinot ar citu pieejamo neatkarīgo avotu sniegto informāciju [..]. 6. Ja ieinteresētā puse nevēlas sadarboties vai sadarbojas tikai daļēji un līdz ar to netiek sniegta būtiska informācija, izmeklēšanas iznākums šai pusei var būt nelabvēlīgāks nekā tad, ja tā būtu sadarbojusies.”

B – Antidempinga regulējums attiecībā uz Ķīnas izcelsmes ar roku darbināmu paliktņu autokrāvēju importu

15. Pēc dažu Kopienas ražotāju iesniegtās sūdzības un iepriekšējas izmeklēšanas, kas attiecās uz periodu no 2003. gada 1. aprīļa līdz 2004. gada 31. martam, Komisija 2004. gada 29. aprīlī publicēja atzinumu par antidempinga procedūras uzsākšanu attiecībā uz ar roku darbināmu paliktņu autokrāvēju un to galveno daļu importu, kura izcelsme ir Ķīnas Tautas Republikā ( 13 ).

16. Šīs procedūras noslēgumā Komisija pieņēma 2005. gada 27. janvāra Regulu (EK) Nr. 128/2005, ar ko nosaka pagaidu antidempinga maksājumu ar roku darbināmu paliktņu autokrāvēju un to galveno daļu importam, kura izcelsme ir Ķīnas Tautas Republikā ( 14 ).

17. Pēc tam Padome pieņēma Regulu (EK) Nr. 1174/2005 ( 15 ), ar ko noteica galīgo antidempinga maksājumu tādu ar roku darbināmu paliktņu autokrāvēju un to galveno daļu, proti, šasiju un hidraulikas, ar KN kodiem ex 8427 90 00 un ex 8431 20 00 (TARIC kodi 8427 90 00 10 un 8431 20 00 10), importam, kuru izcelsme ir Ķīnas Tautas Republikā ( 16 ).

18. Visbeidzot, Komisija pieņēma 2008. gada 17. jūlija Regulu (EK) Nr. 684/2008, ar ko precizē jomu antidempinga pasākumiem, kuri piemērojami saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1174/2005 ( 17 ).

C – Regulējuma darbības jomas paplašināšana attiecībā uz ar roku darbināmiem paliktņu autokrāvējiem, kas ievesti no Taizemes

19. Pamatojoties uz pierādījumiem, kas Komisijas ieskatā šķietami liecināja, ka antidempinga pasākumi, kuri piemēroti Ķīnas izcelsmes ar roku darbināmu paliktņu autokrāvēju importam, tika apieti, attiecīgos izstrādājumus montējot Taizemē, šī iestāde pieņēma Regulu (EK) Nr. 923/2008 ( 18 ).

20. Pēc izmeklēšanas, kas veikta saistībā ar šo iespējamo apiešanu, kas attiecās uz periodu no 2007. gada 1. septembra līdz 2008. gada 31. augustam, Komisija ierosināja Padomei pieņemt apstrīdēto regulu, saskaņā ar kuru Regulā Nr. 1174/2005 noteiktais galīgais antidempinga maksājums tika attiecināts uz ar roku darbināmu paliktņu autokrāvēju un to galveno daļu importu, kas ievests no Taizemes, deklarējot vai nedeklarējot kā šīs valsts izcelsmes ražojumu.

21. Attiecībā uz norisi un izmeklēšanu apstrīdētās regulas preambulas 6. līdz 9. apsvērumā ir noteikts: “(6) Par izmeklēšanas sākšanu Komisija oficiāli paziņoja ĶTR un Taizemes iestādēm, ĶTR un Taizemes ražotājiem/eksportētājiem, zināmajiem iesaistītajiem Kopienas importētājiem un Kopienas ražošanas nozarei. Anketas nosūtīja zināmajiem ĶTR un Taizemes ražotājiem/eksportētājiem, kā arī Kopienas importētājiem, kuri Komisijai bija zināmi no sākotnējās izmeklēšanas, un personām, kuras bija pieteikušās [..] Regulas [Nr. 923/2008] 3. pantā noteiktajā termiņā. Ieinteresētajām pusēm tika dota iespēja rakstiski izteikt viedokli un [šajā] regulā noteiktajā termiņā pieprasīt uzklausīšanu [..]. Visām personām tika paziņots, ka nesadarbošanās gadījumā var tikt piemērots pamatregulas 18. pants un ka konstatējumi tiks izdarīti, pamatojoties uz pieejamajiem faktiem. (7) Taizemes eksportētāji/ražotāji neatbildēja uz anketas jautājumiem, un Komisija nesaņēma Taizemes iestāžu atsauksmes. Viens Taizemes eksportētājs/ražotājs, kurš izgatavoja [ar roku darbināmus paliktņu autokrāvējus un to galvenās daļas] un kurš saskaņā ar informāciju, kas, sākot izmeklēšanu, bija Komisijas rīcībā, laikposmā no 2005. gada līdz [izmeklēšanas periodam] (kā noteikts 10. apsvērumā) uz Kopienu bija eksportējis [ar roku darbināmus paliktņu autokrāvējus un to galvenās daļas], un kurš Taizemē bija veicis [ar roku darbināmu paliktņu autokrāvēju un to galveno daļu] salikšanas darbības, apgalvoja, ka no 2008. gada aprīļa tas ir pārtraucis darbību. (8) Viens Ķīnas ražotājs/eksportētājs atbildēja uz anketas jautājumiem un paziņoja, ka tas ir pārdevis attiecīgo ražojumu eksportam uz EK un nelielus attiecīgā ražojuma apjomus arī eksportam uz Taizemi. Netika saņemtas atsauksmes no Ķīnas iestādēm. (9) Visbeidzot, deviņi Kopienas importētāji atbildēja uz anketas jautājumiem un norādīja, ka tie ir importējuši no Taizemes un Ķīnas. Kopumā no sniegtajām atbildēm jāsecina, ka 2006. gadā – gadu pēc galīgo antidempinga maksājumu stāšanās spēkā – bija palielinājies imports no Taizemes un pēkšņi bija sarucis imports no [Ķīnas Tautas Republikas]. Turpmākajos gados imports no [Ķīnas Tautas Republikas] atkal pieauga, un, lai gan imports no Taizemes nedaudz samazinājās, tas joprojām bija lielāks nekā 2005. gadā.”

22. Attiecībā uz pārmaiņām tirdzniecības modelī starp trešām valstīm un Kopienu, apstrīdētās regulas 16. līdz 20. apsvērums ir formulēts šādi: “(16) Neviens Taizemes uzņēmums nesadarbojās, tāpēc no Taizemes uz Kopienu eksportētā attiecīgā ražojuma apjomu un vērtību noteica, pamatojoties uz pieejamo informāciju, kas šajā gadījumā bija statistikas dati, ko saskaņā ar pamatregulas 14. panta 6. punktu savākušas dalībvalstis un apkopojusi Komisija, un Eurostat dati. Attiecībā uz datiem, ko, atbildot uz anketas jautājumiem, sniedza Kopienas importētāji, izmeklēšanā tika noskaidrots, ka Taizemes eksporta apjoms, par kuru ziņoja Kopienas importētāji, bija ļoti neliels (5 %) un izmeklēšanas periodā veidoja daļu no kopējā Taizemes [ar roku darbināmu paliktņu autokrāvēju un to galveno daļu] eksporta. Šajos apstākļos tika uzskatīts, ka Komisijas rīcībā esošie statistikas dati precīzāk atspoguļo Taizemes eksporta apjomu un vērtību nekā Kopienas importētāju sniegtā ierobežotā informācija. (17) Pēc antidempinga pasākumu piemērošanas [ar roku darbināmu paliktņu autokrāvēju un to galveno daļu] imports no Taizemes palielinājās no 7458 ar roku darbināmiem paliktņu autokrāvējiem 2005. gadā līdz 64706 autokrāvējiem 2007. gadā un samazinājās līdz 42056 autokrāvējiem izmeklēšanas periodā. (18) [Ar roku darbināmu paliktņu autokrāvēju un to galveno daļu] imports no Ķīnas uz EK palielinājās no 240639 autokrāvējiem 2005. gadā līdz 538271 autokrāvējam 2007. gadā un līdz 584786 autokrāvējiem izmeklēšanas periodā. Šis palielinājums saskaņā ar pieejamo informāciju galvenokārt ir attiecināms uz palielināto eksportu, ko veica vienīgais Ķīnas ražotājs eksportētājs, kuram ir noteikta viszemākā antidempinga maksājuma likme. Ķīnas eksports no šā konkrētā ražotāja eksportētāja procentuālā izteiksmē veido lielāko [ar roku darbināmu paliktņu autokrāvēju un to galveno daļu] importa pieauguma apjomu no [Ķīnas Tautas Republikas] uz EK laikposmā no 2005. gada līdz [izmeklēšanas perioda] beigām. (19) Ņemot vērā iepriekš minēto situāciju, jāsecina, ka bija mainījies tirdzniecības modelis starp EK, [Ķīnas Tautas Republiku] un Taizemi. Imports no [Ķīnas Tautas Republikas] turpināja palielināties, taču tas ir tieši saistāms ar tā Ķīnas ražotāja eksportētāja eksporta darbību, kurš sadarbojās sākotnējā izmeklēšanā un kuram bija noteikts vismazākais antidempinga maksājums. Savukārt imports no Taizemes laikposmā no 2005. līdz 2007. gadam pieauga par 868 % un izmeklēšanas periodā stabilizējās, 2005. gadā sasniedzot 564 % palielinājumu. (20) Lai gan konstatētais tirdzniecības modelis liecina par zināmu eksporta saglabāšanos no [Ķīnas Tautas Republikas], kopumā tas liecina par ievērojamu eksporta apjomu pieaugumu no Taizemes. [Ķīnas Tautas Republikas] eksporta saglabāšanos vai nepārtrauktu palielināšanos, lai gan laikposmā no 2007. gada līdz [izmeklēšanas periodam] daudz mazākā mērā nekā sākotnējā izmeklēšanā konstatēts, var izskaidrot ar to, ka lielākā daļa eksporta apjomu ir no Ķīnas uzņēmuma, kuram noteikta viszemākā antidempinga maksājuma likme. Savukārt modeli, kas attiecināms uz Taizemi, varētu izskaidrot vienīgi kā tādu darbību rezultātu, kas vērstas uz pasākumu apiešanu.”

II – Pamatlietas fakti un prejudiciālais jautājums

23. 2008. gada 6. oktobrīSECO importēja no Taizemes ar roku darbināmus paliktņu autokrāvējus.

24. Ņemot vērā to, ka šīm precēm ir piemērojams apstrīdētajā regulā paredzētais antidempinga maksājums, Hauptzollamt saskaņā ar savu 2009. gada 12. augusta atzinumu noteica SECO pienākumu veikt antidempinga maksājumu EUR 9666,90 apmērā.

25. Tā kā Hauptzollamt ar savu 2011. gada 21. februāra lēmumu noraidīja kā nepamatotu par šo atzinumu iesniegto pieteikumu, SECO vērsās iesniedzējtiesā.

26. Šai tiesai ir šaubas par to, vai šajā gadījumā ir izpildīti pamatregulas 13. panta 1. punktā paredzētie nosacījumi par antidempinga maksājuma apiešanas konstatēšanu.

27. Konkrētāk, Finanzgericht Hamburg uzskata, ka būtu jāsniedz paskaidrojumi par datiem attiecībā uz Taizemes izcelsmes importa vērtējumu tādēļ, ka tas pēc ievērojama pieauguma 2007. gadā izmeklēšanas periodā bija būtiski samazinājies. Finanzgericht Hamburg uzskata, ka, ja pārmaiņas tirdzniecības modelī starp trešām valstīm un Savienību notiek antidempinga pasākumu apiešanas dēļ, trešo valstu izcelsmes eksports, ko izmanto, lai īstenotu apiešanu, parasti pieaug pastāvīgi vai pēc būtiska pieauguma paliek nemainīgs.

28. Iesniedzējtiesa šaubās arī par to, vai pārmaiņas tirdzniecības modelī starp trešām valstīm un Savienību var attiecināt uz antidempinga maksājuma ieviešanu Ķīnas izcelsmes paliktņu autokrāvējiem, lai gan atsauces periodā būtiski pieauga arī Ķīnas izcelsmes imports. Faktiski laikposmā no 2005. līdz 2007. gadam arī eksports no Ķīnas būtiski palielinājās, savukārt vēlākajā izmeklēšanas periodā Taizemes izcelsmes eksports, kas veidoja tikai 7,19 % no Ķīnā saražoto eksportam paredzēto paliktņu autoiekrāvēju skaita, samazinājās par 35 % pretēji Ķīnas izcelsmes eksportam, kurš nepārtraukti pieauga.

29. Visbeidzot, Finanzgericht Hamburg vēlas uzzināt, kādas prakses, procesi vai darbi būtu varējuši radīt pārmaiņas tirdzniecības modelī starp trešām valstīm un Savienību, konstatējot, ka apstrīdētās regulas preambulas apsvērumos šajā jautājumā nekas nav precizēts.

30. Šādos apstākļos Finanzgericht Hamburg nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu: “Vai [apstrīdētā] regula ir spēkā neesoša tādēļ, ka Komisija, neievērojot no [pamat]regulas 13. panta izrietošos nosacījumus attiecībā uz antidempinga pasākumu apiešanas konstatēšanu, ir secinājusi par apiešanas esamību tikai tādēļ, ka pēc attiecīgo pasākumu ieviešanas ir būtiski pieaudzis atbilstošā eksporta no Taizemes apjoms, lai arī Komisija, atsaucoties uz Taizemes eksportētāju nesadarbošanos, nav izdarījusi nekādus citus konkrētus secinājumus?”

III – Mana analīze

31. Ar savu jautājumu iesniedzējtiesa pēc būtības vēlas noskaidrot, vai apstrīdētā regula ir spēkā neesoša tādēļ, ka tajā nav pietiekami pierādīta apiešanas esamība pamatregulas 13. panta 1. punkta izpratnē, jo tajā nav konkretizētas, pirmkārt, pārmaiņas tirdzniecības modelī starp trešām valstīm un Eiropas Savienību un, otrkārt, tādas prakses, procesu un darbu esamība, kuriem nav pietiekama cēloņa vai ekonomiska pamatojuma, izņemot antidempinga maksājumu piemērošanu Ķīnas izcelsmes paliktņu autokrāvējiem.

A – Par iebildes par apstrīdētās regulas prettiesiskumu pieņemamību

32. Pirms apstrīdētās regulas spēkā esamības vērtēšanas, manuprāt, ir jānoskaidro, vai SECO bija tiesības ar iebildi apšaubīt regulas tiesiskumu valsts tiesā.

33. No judikatūras, kas aizsākta ar spriedumu lietā TWD Textilwerke Deggendorf ( 19 ), faktiski izriet, ka fiziska vai juridiska persona nevar valsts tiesā ar iebildi lietderīgi apšaubīt Savienības tiesību akta tiesiskumu, ja tā ir varējusi to apstrīdēt ar tiešu prasību par atcelšanu, bet ir palaidusi garām tam paredzēto obligāto termiņu ( 20 ). Tomēr šī tiesību zaudēšana ir atkarīga no konstatējuma, ka prasības par atcelšanu pieņemamību apliecina pierādījumi, kas nerada nekādas šaubas ( 21 ).

34. Tāpat no pastāvīgas judikatūras izriet, ka regulas, kurās ir noteikti antidempinga maksājumi, lai gan tās pēc būtības un iedarbības ir normatīvi akti, tādēļ, ka ir piemērojamas visiem ieinteresētajiem uzņēmējiem, var attiekties tieši un individuāli uz noteiktiem uzņēmējiem un tostarp uz importējošiem uzņēmumiem, kuri ir saistīti ar eksportējošiem uzņēmumiem trešās valstīs un kuru preču tālākpārdošanas cena ir ņemta vērā, nosakot eksportēšanas cenu ( 22 ).

35. No lietas materiāliem neizriet, ka SECO, kas rīkojas kā Savienībā reģistrēts importētājs, būtu uzskatāms par tādu, uz kuru apstrīdētā regula attiecas tieši un individuāli, un tādēļ tam neapšaubāmi būtu visas tiesības celt tiešu prasību par minētā akta atcelšanu.

36. Attiecīgi SECO, uz kuru apstrīdētā regula attiecas vien tiktāl, ciktāl tas objektīvi izriet no tajā paredzēto normu “piemērošanas jomas” ( 23 ) kā uz attiecīgās nozares uzņēmēju, var atsaukties uz šā akta tiesiskumu ar iebildi valsts tiesā, kura tad prejudiciālās procedūras ietvaros šo jautājumu var nodot izskatīšanai Tiesā.

B – Par lietas būtību

1) Lietas dalībnieku apsvērumi

37. SECO apgalvo, ka Tiesai uz uzdoto jautājumu būtu jāatbild apstiprinoši, izvirzot vairākus pamatus, kurus īsumā varētu apkopot šādi.

38. Pārmaiņas tirdzniecības modelī pamatregulas 13. panta 1. punkta izpratnē nozīmējot to, ka samazinās imports no trešās valsts, kurai piemērojami antidempinga maksājumi, un attiecīgi pieaug imports no trešās valsts, kura nodrošina apiešanu, otrajam importam aizstājot pirmo ( 24 ). Šajā gadījumā esot skaidrs, ka Ķīnas izcelsmes ar roku darbināmu paliktņu autokrāvēju importu neaizstāja attiecīgais Taizemes izcelsmes imports, jo pirmais minētais imports sākotnējās izmeklēšanas periodā un izmeklēšanas, lai novērstu apiešanu, periodā bija dubultojies.

39. Tāpat antidempinga maksājumu darbības jomas paplašināšana liekot domāt, ka pastāv apiešanas darbības pamatregulas 13. panta 1. punkta izpratnē un, gadījumā, ja tiktu konstatētas montāžas darbības, būtu izpildīti 13. panta 2. punkta nosacījumi. Tomēr apstrīdētajā regulā neesot iekļauts nekāds detalizēts skaidrojums par jebkādu apiešanas darbību, ne arī – pieņemot, ka par pasākumu apiešanu ir uzskatāmas izmeklēšanas uzsākšanas brīdī konstatētās montāžas darbības, – par to, ka būtu īstenojušies pamatregulas 13. panta 2. punktā paredzētie nosacījumi.

40. Turklāt Savienības iestādes neesot pierādījušas, ka pārmaiņas tirdzniecības modelī pietiekami motivē vai ekonomiski pamato vien antidempinga maksājuma piemērošana.

41. Visbeidzot, šīs iestādes neesot pierādījušas, ka līdzīgo preču cenas un/vai daudzumi būtu mazinājuši maksājuma korektīvo ietekmi.

42. Valdības, kas iestājušās lietā, kā arī Padome un Komisija nepiekrīt tam, ka apstrīdētā regula būtu spēkā neesoša, un savu nostāju argumentē šādi.

43. Grieķijas valdība norāda, ka pamatregulas 18. pantā ir paredzēta prezumpcija, lai palīdzētu Savienības iestādēm apiešanas novēršanas izmeklēšanas apstākļos, tā, lai gadījumā, ja ieinteresētās puses nesadarbojas, Savienības iestādes pārmaiņas tirdzniecības modelī, kuras notikušas uzreiz pēc antidempinga maksājuma ieviešanas, varētu kvalificēt kā apiešanu, ja vien ieinteresētās puses nepierāda pretējo.

44. Portugāles valdība šajā pašā ziņā uzskata, ka, ja ieinteresētās puses nesadarbojas, pamatregulas 13. pants ir jāinterpretē pietiekami elastīgi tāpēc vien, ka, ja nepastāv sadarbība, nevar būt traucēta iespēja pieņemt komerciālas aizsardzības pasākumus. Tā uzskata, ka, ņemot vērā prezumpciju par to, ka ieinteresētās puses nesadarbojas, kas paredzēta gan pamatregulas 18. pantā, gan 1994. gada antidempinga kodeksa VI pantā un II pielikumā, pasākumu apiešana var izrietēt no tā, ka ievērojami ir palielinājies Taizemes izcelsmes ar roku darbināmu autoiekrāvēju paliktņu eksports uz Savienību, un no tā, ka sakrīt laiki starp šo palielinājumu un antidempinga pasākumu, kas piemērojami šiem pašiem izstrādājumiem no Ķīnas, piemērošanu. Turklāt prakse, saskaņā ar kuru Komisija piemēro pamatregulu, liecinot, ka galvenie rādītāji, kas norāda uz apiešanu, vienmēr izriet no tā, ka pēkšņi un ievērojami palielinās noteikta izstrādājuma imports no viena vai vairākiem neierastiem avotiem, un no tā, ka sakrīt laiki starp šo palielinājumu un antidempinga pasākumu piemērošanu ( 25 ).

45. Padome un Komisija uzsver, ka, tā kā Taizemes ražotāji/eksportētāji neesot sadarbojušies, Taizemes ar roku darbināmu paliktņu autokrāvēju apjomu un vērtību noteica, pamatojoties vien uz pieejamo informāciju, proti, uz statistikas datiem, kurus dalībvalstis apkopojušas un Komisija salīdzinājusi saskaņā ar pamatregulas 14. panta 6. punktu, kā arī uz Eurostat datiem.

46. Šīs iestādes uzskata, ka pēc tam, kad, pamatojoties uz pieejamiem datiem, ir konstatētas pārmaiņas tirdzniecības modelī, ir pierādīts, ka Taizemes izcelsmes imports sācis palielināties drīz pēc tam, kad tika noteikti maksājumi Ķīnas izcelsmes importam, un skaidro, ka nav saņēmušas nevienu pierādījumu, kas varētu izskaidrot šo būtisko pieaugumu, it īpaši nevienu pierādījumu, kas ļautu domāt, ka Taizemē patiesi notiek ar roku darbināmu paliktņu autokrāvēju ražošana.

47. Tās uzskata, ka saskaņā ar pamatregulas 13. panta 1. punktu attiecīgajām personām ir jāpierāda, ka pastāv pietiekams cēlonis vai ekonomisks pamatojums pārmaiņām tirdzniecības modelī. Turklāt Tiesa šo pieeju ir apliecinājusi savā spriedumā lietā Brother International ( 26 ).

48. Turklāt Padome un Komisija apgalvo, ka pamatregulā tām nav noteiktas nekādas tiesības, kas ļautu izmeklēšanā iesaistītajiem uzņēmumiem noteikt obligātu pienākumu piedalīties izmeklēšanā vai sniegt ziņas.

49. Atzīstot to, ka klasiskā modelī apiešanu raksturo eksporta samazināšanās no valsts, kurai piemēroti antidempinga pasākumi, un atbilstīga eksporta palielināšanās no valsts, uz kuru attiecas apiešanas procedūra, šīs iestādes apgalvo, ka šāds modelis nav obligāts nosacījums, lai varētu ieviest pasākumus, kas paredzēti, lai cīnītos pret apiešanu, jo ne pamatregulas 13. panta 1. punktā, ne judikatūrā nav noteikts, ka ir jābūt pierādījumiem par aizstāšanu.

50. Komisija precizē, ka tās rīcībā ir Taizemes valdības izdota oficiāla komerciālā statistika, no kuras izriet, ka ar roku darbināmu paliktņu autokrāvēju būtisku sastāvdaļu imports no Ķīnas uz Taizemi laikposmā no 2005. līdz 2007. gadam ir pēkšņi pieaudzis, jo tas ir palielinājies no 77 tonnām laikā no 2004. gada augusta līdz decembrim līdz 1271 tonnai laikā no 2007. gada augusta līdz decembrim.

51. Tā piebilst, ka, ņemot vērā to, ka ieinteresētie uzņēmumi nesadarbojās, tai nebija iespējams saņemt precīzāku informāciju par to, kādā veidā notika pabeigtu ar roku darbināmu paliktņu autokrāvēju būtisku sastāvdaļu nogādāšana Taizemē.

52. Komisija arī norāda, ka pamatregulas 13. panta 1. punktā ietvertie jēdzieni “prakse”, “process” vai “darbs” nav uzskatāmi par neatkarīgu apiešanas kritēriju, vēl jo mazāk gadījumos, kad nenotiek sadarbība, un ka Taizemes eksportētājiem ir jāpierāda, ka pēkšņā būtisko sastāvdaļu importa palielināšanās no Ķīnas un spējā paralēlā paliktņu autokrāvēju eksporta uz Savienību palielināšanās ir izskaidrojama ar pietiekamu cēloni vai ekonomisko pamatojumu, nevis ar antidempinga maksājuma piemērošanu. Šo noteikumu par pierādīšanas pienākumu pamatojot arī iepriekš minētais spriedums lietā Brother International ( 27 ), lai gan Komisija uzsver, ka šis spriedums neattiecas uz regulas par antidempinga maksājuma darbības jomas paplašināšanu tiesiskumu.

2) Mans vērtējums

a) Par spēkā esamības vērtējuma apjomu

53. Ir jānorāda, ka ar savu jautājumu Finanzgericht Hamburg ir uzskatījusi par nepieciešamu, kā tas izriet no iesniedzējtiesas lēmuma, lūgt Tiesai vienīgi veikt apstrīdētās regulas spēkā esamības kontroli, ņemot vērā divus no četriem elementiem, kuri liecina par apiešanu, proti, pirmkārt, pārmaiņas tirdzniecības modelī starp trešām valstīm un Savienību un, otrkārt, to, ka pastāv prakse, process vai darbs, kam nav pietiekama cēloņa vai ekonomiska pamatojuma, izņemot antidempinga maksājuma ieviešanu. Taču SECO aicina Tiesu attiecināt tās kontroli arī uz jautājumu par to, vai Savienības iestādes ir konstatējušas, ka līdzīgu preču cenas un/vai daudzums ir mazinājis maksājuma korektīvo ietekmi.

54. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, balstītu uz principu, ka vienīgi valsts tiesai, kas izskata lietu un kam ir jāuzņemas atbildība par atbilstoša nolēmuma pieņemšanu, ir jānovērtē, ņemot vērā katras lietas īpatnības, gan prejudiciāla nolēmuma nepieciešamība sprieduma taisīšanai, gan Tiesai uzdoto jautājumu atbilstība, [un] Savienības tiesību akta spēkā esamības vērtējumu nedrīkst paplašināt attiecībā uz pamatiem, kurus nav paredzējusi iesniedzējtiesa, proti, tiem, kurus dalībnieki ir izvirzījuši pamatlietā ( 28 ).

55. Šajos apstākļos, tā kā valsts tiesa ierobežo pamatus, attiecībā uz kuriem tā iecerējusi Savienības tiesību normu pakļaut spēkā esamības kontrolei, Tiesas veiktā kontrole prejudiciālā nolēmuma ietvaros attiecībā uz spēkā esamības vērtējumu ir jāierobežo līdz šo pamatu vērtējumam, ja vien tā pēc savas iniciatīvas neatklāj absolūtu pamatu.

56. Tāpat Tiesai nevajadzētu vērtēt apstrīdētās regulas spēkā neesamības pamatus, kurus savos apsvērumos ir minējis SECO, saistībā ar pamatregulas 13. panta 1. punktu un pienākumu norādīt pamatojumu, jo Savienības iestādēm nav izdevies pierādīt, ka Taizemes izcelsmes importa cenas un/vai daudzums būtu mazinājis antidempinga maksājuma, kas ieviests attiecībā uz Ķīnas izcelsmes importu, korektīvo ietekmi.

b) Par apstrīdētās regulas spēkā esamību

i) Vispārējie apsvērumi par ieinteresēto pušu atteikuma sadarboties sekām

57. Pirms detalizētākas pievēršanās pamatiem, kuru dēļ iesniedzējtiesa šaubās par apstrīdētās regulas spēkā esamību, ir jāaplūko, kādas varētu būt sekas tam, ka ieinteresētās puses atsakās sadarboties, ko Grieķijas un Portugāles valdības, kā arī Padome un Komisija izmanto kā argumentu, lai pamatotu it īpaši to, ka atliek vienīgi iespēja izmantot pieejamos datus, un ka šādā gadījumā ir jābūt iespējai pamatregulas 13. panta 1. punktā noteiktajiem elementiem, kuri liecina par apiešanu, izmantot elastīgāku interpretāciju.

58. Pamatregulā ir īpašs pants attiecībā uz nevēlēšanos sadarboties, proti, 18. pants, kurš Savienības tiesībās transponē 1994. gada antidempinga kodeksa 6.8. punkta, kā arī II pielikuma saturu, un šis 18. pants ir jāinterpretē, cik vien iespējams, atbilstoši minētajām normām ( 29 ).

59. Pamatregulas 18. pantā ir ietverti seši apakšpunkti, kuros ir aplūkoti attiecīgi gadījumi, kad var izmantot pieejamos datus, ja viena vai vairākas ieinteresētās puses neiesniedz pašu datus; kad atbilde netiek sniegta elektroniskā formātā; kad informācija ir sniegta, bet tā nav nevainojama visos aspektos; gadījumi, kad kādas personas iesniegti dati netiek pieņemti; kad ir jāveic nepieciešamās pārbaudes, ja konstatējumi balstās uz pieejamajiem datiem, un, visbeidzot, [kad pastāv] pieņēmums, ka kāda no iesaistītajām pusēm nevēlas sadarboties.

60. Diviem punktiem ir jāpievērš īpaša uzmanība.

61. Pirmkārt, pamatregulas 18. panta 1. punktā ir skaidri noteikts, ka gadījumā, ja kāda no ieinteresētajām pusēm atsakās darīt pieejamu vai kā citādi nesniedz nepieciešamo informāciju paredzētajā termiņā, vai arī ievērojami kavē izmeklēšanu, pamatojoties uz pieejamajiem faktiem, var izdarīt pagaidu vai galīgos konstatējumus, pozitīvus vai negatīvus.

62. Otrkārt, pamatregulas 18. panta 6. punktā ir noteikts, ka, ja ieinteresētā puse nevēlas sadarboties vai sadarbojas tikai daļēji un līdz ar to netiek sniegta būtiska informācija, izmeklēšanas iznākums šai pusei var būt nelabvēlīgāks nekā tad, ja tā būtu sadarbojusies.

63. Ja pirmais noteikums apstiprina skaidru risinājumu, otrajam noteikumam ir grūtāk piemērot vienotu interpretāciju. Manuprāt, šos noteikumus piemērojot kopā, no ieinteresēto vai attiecīgo pušu atteikuma sadarboties var izrietēt trīs dažādas sekas. Vienā gadījumā Savienības iestādēm ir iespēja balstīties tikai uz pieejamajiem datiem, savukārt otra gadījumā šīm iestādēm ir iespēja izsecināt šos datus no pieņēmumiem, kas balstās uz pamatotu varbūtību. Trešajā gadījumā sekas, kas var izrietēt no atteikšanās sadarboties, ir tiesas kontroles intensitātes ierobežošana.

– Savienības iestāžu iespēja balstīties tikai uz pieejamajiem datiem

64. Ir jānorāda, ka saskaņā ar pamatregulas 13. panta 3. punktā paredzēto noteikumu par pasākumu apiešanas novēršanu Komisijai ir pienākums uzsākt un deviņu mēnešu laikā veikt izmeklēšanu, lai varētu noteikt, vai sūdzībā norādītie fakti ir galīgi konstatēti, taču pamatregula Komisijai neparedz nekādas izmeklēšanas pilnvaras, lai tā varētu sūdzībā minētajiem ražotājiem vai eksportētājiem likt piedalīties izmeklēšanā vai sniegt ziņas, tāpēc Padome un Komisija ir atkarīgas no ieinteresēto uzņēmumu brīvprātīgas sadarbības, lai tie nodrošinātu iestādēm nepieciešamo informāciju noteiktos termiņos ( 30 ).

65. Šajā kontekstā pamatregulas 18. panta 1. punktā, ļaujot izdarīt konstatējumus, pamatojoties uz pieejamajiem datiem, ir atspoguļota Savienības likumdevēja vēlme atvieglot Padomes un Komisijas pārbaudes veikšanas uzdevumu, tām sastopoties ar būtiskiem šķēršļiem gadījumos, kad ieinteresētie uzņēmumi nevēlās sadarboties.

66. Tomēr ir jānorāda, ka Savienības iestāžu iespēju izmantot pieejamos datus gadījumā, ja uzņēmums atsakās sadarboties vai arī ja tas sniedz kļūdainus vai sagrozītus datus, ierobežo pamatregulas 18. panta 5. punktā noteiktais pienākums pārbaudīt šīs ziņas, salīdzinot ar citiem pieejamajiem informācijas avotiem.

67. Šī prasība būt piesardzīgiem šo datu izmantošanā, ko varētu uzskatīt par tādu, kas izriet no labas pārvaldības principa ( 31 ), ir vēl svarīgāka, jo ieinteresēto uzņēmumu atteikums sadarboties, manuprāt, atļauj Savienības iestādēm ne tikai veikt faktu konstatāciju, pamatojoties uz nepilnīgiem faktiem, bet arī no šiem konstatējumiem ļauj secināt fakta prezumpcijas, kas dod iespēju pierādīt apiešanu veidojošo faktu pamatregulas 13. panta 1. punkta izpratnē būtiskumu.

– Savienības iestāžu iespēja no pieejamajiem datiem secināt prezumpcijas, kas balstās uz pamatotu varbūtību

68. No paša pamatregulas 18. panta formulējuma nepārprotami izriet, ka Savienības likumdevējs nav paredzējis izveidot likumīgu prezumpciju, kas ieinteresēto pušu vai attiecīgo pušu nesadarbošanās gadījumā ļautu tieši secināt, ka pastāv apiešana, un tādā veidā atbrīvot Savienības iestādes no jebkāda pienākuma sniegt pierādījumus.

69. Tomēr, ņemot vērā iespēju nonākt pie šādiem konstatējumiem, arī galīgiem, pamatojoties uz pieejamajiem datiem, un tādēļ attiekties mazāk labvēlīgi pret pusi, kura nesadarbojas vai sadarbojas tikai daļēji, nekā tad, ja tā būtu sadarbojusies, manuprāt, ir skaidrs, ka Savienības iestādēm ir tiesības no tiešiem faktiskiem pierādījumiem, kurus tās ir varējušas konstatēt no to rīcībā esošiem datiem, izsecināt netiešus faktiskus pierādījumus, kuri pušu nesadarbošanās dēļ ir palikuši nezināmi. Citiem vārdiem sakot, pamatregulas 18. panta noteikumi ļauj Savienības iestādēm balstīties uz prezumpcijām, ja vien pastāv loģiska un pamatota saikne starp konstatētajiem faktiem un faktiem, kas palikuši nezināmi. Aizliedzot šīm iestādēm balstīties uz tādām prezumpcijām, tiktu radīts nepārvarams šķērslis pret apiešanu vērstu pasākumu pieņemšanai gadījumos, kad izmeklēšanā iesaistītie uzņēmumi atsakās sadarboties.

70. Tāpēc Savienības iestāžu prakse balstīties uz prezumpcijām gadījumos, kad ieinteresētās vai attiecīgās puses atsakās sadarboties, man šķiet pilnībā atbilstoša tiesiskajam regulējumam.

71. Protams, šī prakse tiek īstenota Savienības tiesas kontrolē, lai gan kontrolei ir noteikti ierobežojumi.

– Tiesas kontroles ierobežojums attiecībā uz Savienības iestāžu pieņemtiem aktiem

72. Šis lūgums novērtēt tiesiskumu Tiesai liek kontrolēt apstrīdētās regulas spēkā esamību, ņemot vērā iesniedzējtiesas norādītos pamatus, kas rada jautājumu par tiesas kontroles apjomu attiecībā uz antidempinga pasākumiem, kurus pieņēmusi Padome, un, konkrētāk, attiecībā uz regulām par darbības jomas paplašināšanu.

73. Šādā gadījumā, kāds tiek aplūkots pamatlietā, pastāv divi iemesli, kas attaisno tiesas kontroles ierobežošanu.

74. Pirmais ierobežojums ir saistīts ar attiecīgo priekšmetu.

75. Attiecībā uz to no atkārtotās judikatūras izriet, ka kopējās tirdzniecības politikas jomā un it īpaši tirdzniecības aizsardzības pasākumu jomā Savienības iestādēm ir plaša novērtējuma brīvība pārbaudāmo ekonomisko, politisko un tiesisko situāciju sarežģītības dēļ. Tāpēc, kontrolējot šo iestāžu veikto vērtējumu, tiesai ir tikai jāpārbauda tas, vai ievēroti procesuālie noteikumi, vai apstrīdētās izvēles izdarīšanai izmantotie fakti ir patiesi, vai šo faktu vērtējumā nav pieļautas acīmredzamas kļūdas un vai nav nepareizi izmantotas pilnvaras ( 32 ).

76. Tāpēc Tiesa lēma, ka izvēle starp dažādām metodēm, kā aprēķināt dempinga starpību vai antidempinga maksājumu ( 33 ), preces normālās vērtības noteikšana vai atsauces valsts, kura jāizmanto šīs vērtības noteikšanai, ja prece ir no valsts, kurā nav tirgus ekonomikas, izvēle ( 34 ), importa par dempinga cenām ietekmes novērtējums uz Savienības ražošanas nozares stāvokli ( 35 ), perioda, kas jāņem vērā, lai konstatētu kaitējumu, noteikšana ( 36 ) vai arī jautājums par to, vai Savienības intereses prasa Savienības rīcību ( 37 ), paredz sarežģītu ekonomisko situāciju vērtējumu.

77. Otrais ierobežojums ir saistīts ar ieinteresēto pušu rīcību.

78. Manuprāt, gadījumā, ja ieinteresētās puses atsakās sadarboties, Savienības tiesas kontrole pār Padomes pieņemto lēmumu ir jāierobežo līdz pārbaudei, vai nav pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, atlasot un izmantojot pieejamos datus un izmantojot prezumpcijas, kas balstās uz iespējamu varbūtību.

79. Citiem vārdiem sakot, tā kā atteikums sadarboties gadījumos, kad nepastāv reāla pārliecība un to nav iespējams iegūt, ļauj Savienības iestādēm balstīties uz iespējamu varbūtību, tas maina tiesas kontroles priekšmetu, kam jāattiecas uz prezumpciju, kuras Savienības iestādes ir ieguvušas no viņu rīcībā esošajiem datiem, iespējamību.

80. Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai, saskaņā ar kuru prezumpcija, pat ja to ir grūti atspēkot, ir pieņemamās robežās gan tāpēc, ka tā ir samērīga ar sasniedzamo leģitīmo mērķi, gan tāpēc, ka pastāv iespēja iesniegt pretējus pierādījumus un ir nodrošinātas tiesības uz aizstāvību ( 38 ), Savienības tiesai galu galā ir jāīsteno samērīguma kontrole attiecībā uz pienācīgu prezumpciju izmantošanu.

81. Tāda ir kontrole, kuru es ierosinu veikt attiecībā uz apstrīdēto regulu, ņemot vērā iesniedzējtiesas norādītos spēkā neesamības pamatus.

ii) Spēkā neesamības pamatu pārbaude

82. Ir jāpārbauda, vai Padome ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā konstatējot, ka ir notikušas pārmaiņas tirdzniecības modelī starp trešām valstīm un Savienību, kas izriet no prakses, procesiem vai darbiem, kuriem nepastāv pietiekama motivācija vai ekonomisks pamatojums, izņemot antidempinga maksājuma ieviešanu.

83. Pirmkārt, es uzskatu, ka Padome nav pārkāpusi pamatregulas 13. panta 1. punktu vai pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, konstatējot, ka ir notikušas pārmaiņas tirdzniecības modelī starp trešām valstīm un Savienību.

84. No pieejamajiem datiem izriet, ka Taizemes izcelsmes ar roku darbināmu paliktņu autokrāvēju imports palielinājās no 7458 2005. gadā līdz 64706 2007. gadā, kas veido pieaugumu par 868 %, pirms samazināšanās līdz 42056 izmeklēšanas procedūras laikā, kas tomēr arī veido pieaugumu par 564 %, salīdzinot ar 2005. gadu.

85. Tādēļ es uzskatu, ka Padome ir raksturojusi pārmaiņas tirdzniecības modelī, vien konstatējot, ka pastāv ārkārtīgi būtisks Taizemes izcelsmes importa pieaugums pēc tam, kad piemērots antidempinga maksājums, kas saglabājās arī izmeklēšanas periodā, lai arī zemākā līmenī, jo no Taizemes importēto ar roku darbināmo paliktņu autokrāvēju skaits šajā laikā saglabājās neproporcionāls tam ar roku darbināmo paliktņu autokrāvēju skaitam, kāds bija pirms maksājumu ieviešanas.

86. Es neuzskatu, ka tas, ka tajā pašā laikā palielinājās arī Ķīnas izcelsmes paliktņu autokrāvēju imports no Ķīnas, varētu apšaubīt šo vērtējumu. Ja arī, kā to pareizi norāda iesniedzējtiesa, apstrīdētās regulas preambulas 20. apsvērumā norādītais Ķīnas izcelsmes eksporta “stabilitātes” konstatējums šķiet neprecīzs, jo šis eksports, gluži pretēji, laikā no 2005. gada līdz izmeklēšanas periodam pieauga, tomēr šis pieaugums nav salīdzināms ar ārkārtīgi lielo pieaugumu, kas bija vērojams attiecībā uz Taizemes izcelsmes paliktņu autokrāvēju importu uzreiz pēc antidempinga maksājumu ieviešanas.

87. Šajā ziņā ir jāuzsver, ka apiešanas definīcija pamatregulas 13. panta 1. punktā ir formulēta ļoti vispārīgi, kas Savienības iestādēm atstāj ļoti plašu novērtējuma brīvību, un ka it īpaši nekādi nav precizēta “pārmaiņu tirdzniecības modelī starp trešām valstīm un Savienību” būtība un nosacījumi ( 39 ). Kā to pamatoti norāda Padome un Komisija, šī plašā definīcija nenoteic, ka ir jānotiek importa no valsts, kura pakļauta antidempinga maksājumam, aizstāšanai ar importu no valsts, kura tiek aplūkota apiešanas novēršanas procedūrā.

88. Otrkārt, es uzskatu, ka gadījumā, kad ieinteresētās puses nesadarbojas, sakritība laikā, kas konstatēta starp izmaiņām tirdzniecības modelī un antidempinga maksājumu ieviešanu, kā arī tas, ka nav nekādu pierādījumu, ka attiecīgajā trešajā valstī notiktu preču, kas ir izmeklēšanas priekšmets, ražošana, pamatoti rada aizdomas, ka pastāv prakse, procesi vai darbi, kuriem nav cita cēloņa vai ekonomiska pamatojuma kā vien antidempinga maksājumu ieviešana.

89. Šī sakritība laikā balstās vienīgi uz prezumpciju, tādējādi Padomei nevar pārmest to, ka tā nav precīzāk raksturojusi praksi, procesus vai darbus, kas bija izraisījuši izmaiņas tirdzniecības modelī, pat ja var paust nožēlu par to, ka tā apstrīdētās regulas motīvu daļā nav norādījusi atsevišķus pieejamos datus attiecībā, tostarp, uz ar roku darbināmo paliktņu autokrāvēju būtisko daļu importu no Ķīnas uz Taizemi ( 40 ).

90. Lai gan spriedums Brother International ( 41 ) attiecas uz citu jomu, nevis uz pasākumiem, lai novērstu antidempinga maksājumu apiešanu, argumentācija, ko es piedāvāju izmantot Tiesai, manuprāt, apstiprina šajā spriedumā izmantoto pieeju, no kuras a contrario var secināt, ka montāžas pārvietošana no sastāvdaļu ražošanas valsts uz citu valsti pati par sevi ir pietiekama, lai pamatotu prezumpciju, saskaņā ar kuru šīs pārvietošanas vienīgais mērķis ir bijis piemērojamo tiesību normu apiešana, jo pastāv sakritība laikā starp atbilstošā tiesiskā regulējuma stāšanos spēkā un montāžas pārvietošanu ( 42 ).

91. Turklāt pretēji tam, ko apgalvo SECO, es neuzskatu, ka Padomei varētu pārmest, ka tā ir norādījusi uz montāžas darbību pastāvēšanu, nekonstatējot, ka tās atbilstu pamatregulas 13. panta 2. punktam. Lai gan apstrīdētās regulas 4. un 21. apsvērumā ir atgādināts, ka izmeklēšanas uzsākšanas brīdī informācija, kura ir bijusi Komisijas rīcībā, liecināja, ka būtiskas montāžas darbības notika Taizemē, apstrīdētās regulas 11. apsvērumā ir precizēts, ka, tā kā ar roku darbināmo paliktņu autokrāvēju Taizemes eksportētāji/ražotāji ir atteikušies sadarboties, Komisijai nav bijis iespējas konstatēt no Taizemes sūtītā importa būtību. Attiecīgi, sākotnējais pieņēmums par montāžas darbībām nebija pārbaudāms. Pieņemot, ka šis pieņēmums ir pārbaudāms, tomēr neiespējamība noskaidrot faktus, kas bija attiecīgo pušu sadarbības atteikuma iemesls, katrā ziņā attaisno prezumpcijas piemērošanu par to, ka ir īstenojušies pamatregulas 13. panta 2. punktā paredzētie nosacījumi ( 43 ).

92. Šādos apstākļos nešķiet, ka Komisija, pieņemot apstrīdēto regulu, būtu pieļāvusi acīmredzamu kļūdu faktu vērtējumā.

93. Ir jāpiebilst, ka nekas neliecina par to, ka Savienības iestādes nebūtu pildījušas procesuālos pienākumus, kas tām uzlikti saistībā ar antidempinga maksājumu apiešanas pastāvēšanas izmeklēšanu.

94. It īpaši ir jānorāda, ka Komisija ieinteresētajām pusēm deva iespēju rakstveidā iepazīstināt ar savu nostāju un lūgt iespēju tikt uzklausītām un ka visas puses bija informētas par to, ka nesadarbošanās gadījumā varētu tikt piemērots pamatregulas 18. pants un izdarīti konstatējumi, pamatojoties uz pieejamajiem datiem.

95. Turklāt Komisija izmantoja ne tikai tos pierādījumus, kas tai bija pieejami sākotnējās izmeklēšanas uzsākšanas brīdī. Tā ņēma vērā arī dalībvalstu savāktos statistikas datus, kurus tā apkopoja saskaņā ar pamatregulas 14. panta 6. punktu, kā arī Eurostat statistikas datus.

96. Līdz ar to es uzskatu, ka apstrīdētās regulas izvērtējums, ņemot vērā iesniedzējtiesas nolēmumā minētos pamatus, nav atklājis tādu elementu pastāvēšanu, kas varētu ietekmēt tās spēkā esamību.

IV – Secinājums

97. Ņemot vērā iepriekš minēto, es iesaku Tiesai uz Finanzgericht Hamburg uzdoto jautājumu atbildēt šādi: Padomes 2009. gada 11. jūnija Regulas (EK) Nr. 499/2009, ar kuru galīgo antidempinga maksājumu, kas ar Regulu (EK) Nr. 1174/2005 noteikts Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes ar roku darbināmu paliktņu autokrāvēju un to galveno daļu importam, attiecina uz šā paša ražojuma importu, to nosūtot no Taizemes un deklarējot vai nedeklarējot kā Taizemes izcelsmes ražojumu, izvērtējums, ņemot vērā iesniedzējtiesas lēmumā norādīto motivāciju, nav atklājis tādu elementu pastāvēšanu, kas varētu ietekmēt tās spēkā esamību.

( 1 ) Oriģinālvaloda – franču.

( 2 ) OV L 151, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “apstrīdētā regula”.

( 3 ) OV 1996, L 56, 1. lpp.

( 4 ) OV L 77, 12. lpp.; turpmāk tekstā – “pamatregula”. Šī regula ir aizstāta un kodificēta ar Padomes 2009. gada 30. novembra Regulu (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 343, 51. lpp., un grozījums OV 2010, L 7, 22. lpp.). Tomēr, ņemot vērā apstrīdētās regulas pieņemšanas datumu, strīds ir jāvērtē, balstoties uz pamatregulu. Ir jānorāda, ka, lai gan iesniedzējtiesa savā nolēmumā nav ņēmusi vērā grozījumus, kuri apiešanas definīcijā ir ieviesti saskaņā ar Regulu Nr. 461/2004, šie grozījumi neietekmē atbildi uz uzdoto jautājumu.

( 5 ) Turpmāk tekstā – “SECO”.

( 6 ) Turpmāk tekstā – “Hauptzollamt”.

( 7 ) Padomes 1987. gada 22. jūnija regula, ar kuru groza Regulu (EEK) Nr. 2176/84 par aizsardzību pret importu, attiecībā uz kuru valstis, kuras nav Eiropas Ekonomiskās kopienas dalībvalstis, ir veikušas dempinga vai subsidēšanas darbības (OV L 167, 9. lpp.).

( 8 ) Padomes 1984. gada 23. jūlija regula par aizsardzību pret importu, attiecībā uz kuru valstis, kuras nav Eiropas Ekonomiskās kopienas dalībvalstis, ir veikušas dempinga vai subsidēšanas darbības (OV L 201, 1. lpp.).

( 9 ) Padomes 1988. gada 11. jūlija regula par aizsardzību pret importu, attiecībā uz kuru valstis, kuras nav Eiropas Ekonomiskās kopienas dalībvalstis, ir veikušas dempinga vai subsidēšanas darbības (OV L 209, 1. lpp.).

( 10 ) OV 1994, L 336, 103. lpp.; turpmāk tekstā – “1994. gada antidempinga kodekss”.

( 11 ) Šis pat bija centrālais jautājums diskusijās Urugvajas daudzpusējo sarunu kārtas ietvaros. Šajā ziņā skat. Holmes, S. “Anti-circumvention under the European Union’s new anti-dumping rules”, Journal of World Trade, 1995, 161. lpp.

( 12 ) Sarunu rezultātā tika pieņemta vien ministru deklarācija ar nosaukumu “Lēmums par pasākumiem pret likuma apiešanu”, kurā ministri, “apzinoties, ka būtu vēlams, lai antidempinga pasākumu apiešanas jomā pēc iespējas ātrāk būtu iespējams piemērot vienotus noteikumus, nolēma šo jautājumu nodot Antidempinga prakšu komitejai”.

( 13 ) OV 2004, C 103, 85. lpp.

( 14 ) OV L 25, 16. lpp.

( 15 ) 2005. gada 18. jūlija regula, ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas noteikts tādu ar roku darbināmu paliktņu autokrāvēju un to galveno daļu importam, kuru izcelsme ir Ķīnas Tautas Republikā (OV L 189, 1. lpp.).

( 16 ) Skat. Regulas Nr. 1174/2005 1. pantu.

( 17 ) OV L 192, 1. lpp. Lai gan attiecīgās preces sākotnējā izmeklēšanā, citādi neprecizējot, tika dēvētas par “ar roku darbināmi[em] paliktņu autokrāvēji[em], kuri nav pašgājēji un kurus izmanto materiālu pārkraušanai, kas parasti novietoti uz paliktņiem, un to galvenā[m] daļ[ām], t.i., šasij[u] un hidraulik[u]” (Regulas Nr. 684/2008 preambulas 9. apsvērums), šajā regulā bija precizēts, kas ir saprotams ar vārdiem “ar roku darbināmi paliktņu autokrāvēji”. Tie ir “autokrāvēji ar riteņiem, kas atbalsta dakšu cēlējsviras, lai pārkrautu paliktņus, un ir paredzēti tam, lai tos uz gludas, līdzenas, cietas virsmas manuāli grūstu, vilktu un stūrētu blakus ejošs operators, izmantojot šarnīrveida stūres grozīkli” (minētās regulas 1. pants). Ir piebilsts, ka šie autoiekrāvēji “ir paredzēti tikai tam, lai, sūknējot stūres grozīkli, paceltu kravu līdz transportēšanai piemērotam augstumam, un tiem nav nekādu citu papildu funkciju vai izmantojumu” (turpat).

( 18 ) 2008. gada 12. septembra regula, ar ko uzsāk izmeklēšanu par to antidempinga pasākumu iespējamo apiešanu, kuri ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1174/2005, kas grozīta ar Regulu (EK) Nr. 684/2008, noteikti dažu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes ar roku darbināmu paliktņu autokrāvēju un to galveno daļu importam, ko veic, nosūtot tos no Taizemes un deklarējot vai nedeklarējot kā Taizemes izcelsmes ražojumus, un nosaka šāda importa reģistrāciju (OV L 252, 3. lpp.).

( 19 ) C‑188/92, EU:C:1994:90.

( 20 ) 17. un 18. punkts.

( 21 ) Skat. it īpaši spriedumu Pringle (C‑370/12, EU:C:2012:756, 41. un 42. punkts).

( 22 ) Skat. it īpaši spriedumu Nachi Europe (C‑239/99, EU:C:2001:101, 21. punkts).

( 23 ) Šī frāze ir pārņemta no sprieduma Allied Corporation u.c./Komisija (239/82 un 275/82, EU:C:1984:68, 15. punkts).

( 24 ) Pamatojot savu argumentu, SECO norāda vairākas regulas par antidempinga maksājuma darbības jomas paplašināšanu, kurās esot konstatēta aizstāšanas esamība.

( 25 ) Portugāles valdība, piemēram, atsaucas uz Padomes 2012. gada 9. janvāra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 14/2012, ar ko galīgo antidempinga maksājumu, kurš ar Īstenošanas regulu (ES) Nr. 511/2010 noteikts dažu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes molibdēna stiepļu importam, piemēro arī dažu molibdēna stiepļu importam, kuru nosūta no Malaizijas, deklarējot vai nedeklarējot Malaizijas izcelsmi, un ar ko izbeidz izmeklēšanu attiecībā uz importu, kuru nosūta no Šveices (OV L 8, 22. lpp.).

( 26 ) C‑26/88, EU:C:1989:637.

( 27 ) EU:C:1989:637.

( 28 ) Šajā ziņā skat. spriedumu Ordre des barreaux francophones et germanophones u.c. (C‑305/05, EU:C:2007:383, 17.–19. punkts), Nuova Agricast (C‑305/05, EU:C:2008:224, 43. un 44. punkts), kā arī Hoesch Metals and Alloys (C‑373/08, EU:C:2010:68, 59. un 60. punkts). Šo kontroles ierobežojumu izskaidro ne tikai pašas sadarbības starp Tiesu un valstu tiesām sistēmas mērķis, kas paredzēts LESD 267. pantā, bet arī, kā ģenerāladvokāts M. Pojarešs Maduru [M. Poiares Maduro] skaidro savu secinājumu Arcelor Atlantique et Lorraine u.c. (C‑127/07, EU:C:2008:292) 23. punktā, ievērojot uzdevumu, kuru valsts tiesa veic kā Savienības tiesa, kura ir pilnvarota vērtēt Savienības tiesību aktu spēkā esamību, Tiesai atstājot tikai spēkā neesamības konstatēšanu.

( 29 ) Attiecībā uz šo interpretācijas noteikumu skat. it īpaši spriedumu Petrotub et Republica (C‑76/00 P, EU:C:2003:4, 56. punkts). Attiecībā uz šī noteikuma piemērošanu konkrētā pamatregulas 18. panta interpretācijas gadījumā skat. arī Vispārējās tiesas spriedumu Sun Sang Kong Yuen Shoes Factory/Padome (T‑409/06, EU:T:2010:69, 103. punkts).

( 30 ) Šajā ziņā skat. spriedumu Transnational Company “Kazchrome” un ENRC Marketing/Padome (T‑192/08, EU:T:2011:619, 272. punkts).

( 31 ) Šajā ziņā skat. Stanbrook, C. un Bentley, P. “Dumping and subsidies – The Law and Procedures Governing the Imposition of Anti-dumping and Countervailing Duties in the European Community”, 3. izdevums, Kluwer Law International, Londona, 1996, 168. lpp.

( 32 ) Skat. spriedumu Padome un Komisija/Interpipe Niko Tube un Interpipe NTRP (C‑191/09 P un C‑200/09 P, EU:C:2012:78, 63. punkts un tajā minētā judikatūra).

( 33 ) Skat. spriedumu Minolta Camera/Padome (C‑178/87, EU:C:1992:112, 41. punkts).

( 34 ) Skat. spriedumu Nölle (C‑16/90, EU:C:1991:402, 11. punkts).

( 35 ) Skat. spriedumu Ikea Wholesale (C‑351/04, EU:C:2007:547, 61.–63. punkts).

( 36 ) Skat. spriedumu Nakajima/Padome (C‑69/89, EU:C:1991:186, 86. punkts).

( 37 ) Skat. spriedumu Sharp Corporation/Padome (C‑179/87, EU:C:1992:113, 58. punkts).

( 38 ) Skat. spriedumu Elf Aquitaine/Komisija (C‑521/09 P, EU:C:2011:620, 62. punkts un tajā minētā judikatūra).

( 39 ) Vairāki komentētāji ir uzsvēruši to, cik ļoti plaši ir pamatregulas 13. panta 1. punktā minētie jēdzieni. Skat. it īpaši Van Bael & Bellis, “Anti-Dumping and other Trade Protection Laws of the EC”, 4. izdevums, Kluwer Law International, Hāga, 2004, kur ir norādīts, ka šis nosacījums “is intended to catch all forms of circumvention” (485. lpp.). Skat. arī, Yu, Y., “Circumvention and anti-circumvention measures – The impact on anti-dumping practise in international trade”, Kluwer Law International, 2008, kas Savienības tiesībās ietverto apiešanas definīciju raksturo kā “catchall definition” (22. lpp.).

( 40 ) Skat. Komisijas apsvērumus (12. punkts un K.1 pielikums).

( 41 ) EU:C:1989:637.

( 42 ) 28. punkts.

( 43 ) Attiecībā uz šādas prezumpcijas piemērošanu skat. Padomes 2005. gada 6. jūnija Regulu (EK) Nr. 866/2005, ar ko galīgos antidempinga maksājumus, kurus ar Regulu (EK) Nr. 1470/2001 piemēroja Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes kompakto elektronisko luminiscējošo gāzizlādes spuldžu (CFL-i) importam, attiecina uz tā paša ražojuma importu no Vjetnamas Sociālistiskās Republikas, Pakistānas Islāma Republikas un Filipīnu Republikas (OV L 145, 1. lpp.).