ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 156/44

Prasība, kas celta 2013. gada 20. martā — Talanton/Komisija

(Lieta T-165/13)

2013/C 156/83

Tiesvedības valoda — grieķu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Talanton AE — Simvouleftiki-Ekpaideftiki Etairia Dianomon, Parochis Ipiresion Marketigk kai Dioikisis Epicheiriseon (Atēnas, Grieķija) (pārstāvji — M. Angelopoulos un K. Damis, advokāti)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasītājas prasījumi:

— atzīt, ka Eiropas Komisija ar atteikumu atlīdzināt prasītājas izdevumus pieci simti septiņdesmit astoņu tūkstošu deviņi simti trīsdesmit septiņu EUR (EUR 578 937) apmērā līguma, kas saistīts ar projektu “A sophisticated multi-parametric system for the continuous — effective assessment and monitoring of motor status in Parkinson’s disease and other neurodegenerative diseases (PERFORM)”, ietvaros, pamatojoties uz audita rezultātiem 11-BA135-006, ir pārkāpusi savas līgumsaistības un ka prasītājai Eiropas Komisijai ir jāatmaksā summa divdesmit viena trūkstoša simt septiņdesmit viena EUR (EUR 21 171) apmērā, nevis četri simti astoņdesmit septiņu tūkstošu simtu viena EUR (EUR 487 101) apmērā, kā arī zaudējumu atlīdzību, ko noteikusi Eiropas Komisija;

— atzīt, ka Eiropas Komisija ar atteikumu atlīdzināt prasītājas izdevumus simt piecdesmit trīs tūkstošu simt septiņpadsmit EUR (EUR 153 117) apmērā līguma, kas saistīts ar projektu “Point–of–Care MONitoring and Diagnostics for Autoimmune Diseases (POCEMON)”, ietvaros, pamatojoties uz audita rezultātiem 11-BA135-006, ir pārkāpusi savas līgumsaistības un ka prasītājai Eiropas Komisijai ir jāatmaksā summa simt četrdesmit trīs tūkstošu seši simti septiņdesmit viena EUR (EUR 143 671) apmērā, nevis divi simti septiņdesmit trīs tūkstošu pieci simti piecdesmit deviņu EUR un sešdesmit trīs centu (EUR 273 559,63) apmērā, kā arī zaudējumu atlīdzību, ko noteikusi Eiropas Komisija.

Pamati un galvenie argumenti

Prasītāja šajā prasībā izvirza divus pamatus.

Pirmkārt, pamats par Komisijas atbildību saistībā ar līgumu FP7-215952, kas attiecas uz projekta “A sophisticated multi-parametric system for the continuous — effective assessment and monitoring of motor status in Parkinson’s disease and other neurodegenerative diseases (PERFORM)” realizāciju un audita ziņojumu 11-BA135-006 atbilstoši LESD 272. pantam. It īpaši prasītāja apgalvo, ka Eiropas Komisija ir atbildīga par savu līgumsaistību pārkāpumu, kā arī tiesiskās paļāvības un samērīguma principa pārkāpumu.

Otrkārt, pamats par Komisijas atbildību saistībā ar līgumu FP7-216088, kas attiecas uz projekta “Point-of-Care MONitoring and Diagnostics for Autoimmune Diseases (POCEMON)” realizāciju un audita ziņojumu 11-BA135 006 atbilstoši LESD 272. pantam. It īpaši prasītāja apgalvo, ka Eiropas Komisija ir atbildīga par savu līgumsaistību pārkāpumu, kā arī tiesiskās paļāvības un samērīguma principa pārkāpumu.
2)

Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Padome ir pārkāpusi prasītājas tiesības uz aizstāvību, tiesības uz taisnīgu tiesu un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā. Prasītāja nav bijusi ne informēta, ne arī tai ir paziņots par jebkādu iespējamu pret to vērstu pierādījumu, kas attaisno pasākumu, kurš to negatīvi ietekmē. Padome nav sniegusi prasītājai piekļuvi tās lietas materiāliem, ne arī izsniegusi tai pieprasītos dokumentus (tostarp precīzu un individuālu informāciju, kas attaisno apstrīdētos ierobežojošos pasākumus), ne arī atklājusi tai iespējamos pret to vērstos pierādījumus. Prasītājai tika atteikta iespēja tikt uzklausītai Padomē, ko prasītāja bija tieši lūgusi. Iepriekš minētie prasītājas tiesību uz aizstāvību pārkāpumi, it īpaši prasītājas neinformēšana par pret to vērstajiem pierādījumiem, ir radījuši prasītājas tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pārkāpumu.
—

apstrīdētajā lēmumā izdarītais secinājums, ka Matsushita Electric Industrial Co., Ltd. (turpmāk tekstā — “MEI”) piedalījās apgalvotā vienotā un turpinātā LESD 101. panta pārkāpumā saistībā ar krāsu kineskopiem (“CPT aizliegtā vienošanās”) laikposmā pirms 2003. gada 10. februāra, ir pamatots ar diviem jauniem iebildumiem, kas nav norādīti paziņojumā par iebildumiem, proti, pirmkārt, ka MEI zināja vai tai bija jāzina par CPT aizliegto vienošanos un, otrkārt, ka MEI pieņēma stratēģisku lēmumu piedalīties CPT aizliegtā vienošanās ar divpusējas saziņas starpniecību. Tāpat arī apstrīdētajā lēmumā pirmo reizi ir atsauces uz noteiktiem mutiskiem apgalvojumiem un rakstiskiem pierādījumiem vai to daļām, kas pamato šos apgalvojumus;
—

pakārtoti, gadījumā, ja 2012. gada 15. oktobra Lēmuma Nr. 2012/635/KĀDP, ciktāl ar to grozīts Lēmuma 2010/413/KĀDP 20. panta c) punkts, 1. panta 8. punkts netiktu atcelts, tad atzīt to par nepiemērojumu attiecībā uz BIM;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 71/24

Prasība, kas celta 2013. gada 8. janvārī — NICO/Padome

(Lieta T-6/13)

2013/C 71/38

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Naftiran Intertrade Co. (NICO) Sàrl (Pully, Šveice) (pārstāvji — J. Grayston, Solicitor, G. Pandey, P. Gjørtler, D. Rovetta, D. Sellers un N. Pilkington, advokāti)

Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

Prasītājas prasījumi:

— atcelt Padomes 2012. gada 15. oktobra Lēmumu 2012/635/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (1), un Padomes 2012. gada 15. oktobra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 945/2012, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (2), tiktāl, ciktāl ar apstrīdētajiem tiesību aktiem prasītāja ir iekļauta personu un vienību sarakstā, kam piemēro ierobežojošos pasākumus; un

— piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasītāja izvirza piecus pamatus saistībā ar būtiskas formas prasības pārkāpumu, kā arī ar Līgumu un tiesību normu par to piemērošanu pārkāpumu: tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu, nepietiekamu pamatojumu, tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, acīmredzamu kļūdu vērtējumā un pamattiesību uz īpašumu pārkāpumu.

Prasītāja uzskata, ka Padome nav prasītāju uzklausījusi un ka nekādas norādes par pretējo šādu neuzklausīšanu neattaisnotu it īpaši jautājumā par šo pasākumu attiecināšanu uz pašreizējām līgumsaistībām. Turklāt prasītāja apgalvo, ka Padome nav norādījusi pietiekamu pamatojumu, ko Padome prasītājai ir apstiprinājusi; savukārt uz lūgumiem piekļūt dokumentiem nav atbildēts. Prasītāja apgalvo, ka ar šo bezdarbību Padome ir pārkāpusi prasītājas tiesības uz aizstāvību, kurai ir bijusi liegta iespēja efektīvi iebilst pret Padomes konstatācijām, jo šīs konstatācijas netika paziņotas prasītājai. Pretēji Padomes apgalvotajam prasītāja uzskata, ka tā nav NICO Ltd meitassabiedrība, jo minētās sabiedrības Džersijā vairs neesot, un katrā ziņā Padome nav pamatojusi, ka, pat ja tā būtu meitassabiedrība, ar to tiktu radīts ekonomisks labums Irānas valstij, kas būtu pretrunā apstrīdētajiem lēmumam un regulai. Visbeidzot, prasītāja uzskata, ka, ierobežojot īpašuma tiesības un prasītājas pārvaldītās pašreizējās līgumsaistības, Padome ir pārkāpusi pamattiesības uz īpašumu, īstenojot pasākumus, kuru samērīgums nav noskaidrojams.

(1) OV 16.10.2012., L 282, 58. lpp.

(2) OV 16.10.2012., L 282, 16. lpp.
2)

Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja, nolemjot publicēt informāciju, kas, ņemot vērā atbilstošu juridisko kritēriju un vērtējumu, bija jāuzskata par dienesta noslēpumu, ir pārkāpusi Eiropas Savienības tiesības (it īpaši LESD 339. pantu, Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 (2) 28. pantu un Lēmuma par uzklausīšanas amatpersonas darba uzdevumiem 8. pantu), jo Komisija: — nav piemērojusi atbilstošu juridisko kritēriju; — ir pieļāvusi kļūdainu vērtējumu jautājumā par to, vai attiecīgā informācija ir komercnoslēpums vai cita veida konfidenciāla informācija; — ir izmantojusi neatbilstošus kritērijus, kā piemēram tādu, saskaņā ar kuru informācija ietver apgalvotā pārkāpuma būtiskus faktus; — ir pieļāvusi kļūdainu vērtējumu jautājumā par to, vai pastāv primāri iemesli, kas pieļautu informācijas izpaušanu, ņemot vērā it īpaši Komisijas pieeju atteikt piekļuvi dokumentiem, kuros ir līdzīga informācija un Eiropas Savienības tiesu judikatūru, saskaņā ar kurā ir iedibināta vispārēja pieeja, ka šāda informācija ir konfidenciāla un to nedrīkst izpaust sabiedrībai.
—

atcelt Eiropas Komisijas 2012. gada 8. maija Lēmumu C(2012) 3025, galīgā redakcija, par valsts atbalstu SA.22.668 (C 8/2008 — ex NN 4/2008), ko Spānija piešķīrusi uzņēmumam Ciudad de la Luz SA, konkrēti — šā lēmuma 1. panta 1. punktu, ciktāl tajā ir atzīts, ka ieguldījums uzņēmumā Ciudad de la Luz SA (turpmāk tekstā — “CDL”) ietverot nesaderīga valsts atbalsta elementus, un prasīts to atgūt;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 118/32

Prasība, kas celta 2012. gada 27. februārī — Elegant Target Development un citi/Padome

(Lieta T-90/12)

2012/C 118/54

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāji: Elegant Target Development Ltd (Hong Kong, Ķīna), Eternal Expert Ltd (Hong Kong), Giant King Ltd (Hong Kong), Golden Charter Development Ltd (Hong Kong), Golden Summit Investments Ltd (Hong Kong), Golden Wagon Development Ltd (Hong Kong), Grand Trinity Ltd (Hong Kong), Great Equity Investments Ltd (Hong Kong), Great Prospect International Ltd (Hong Kong), Harvest Supreme Ltd (Hong Kong), Key Charter Development Ltd (Hong Kong), King Prosper Investments Ltd (Hong Kong), Master Supreme International Ltd (Hong Kong), Metro Supreme International Ltd (Hong Kong), Modern Elegant Development Ltd (Hong Kong), Prosper Metro Investments Ltd (Hong Kong), Silver Universe International Ltd (Hong Kong) un Sparkle Brilliant Development Ltd (Hong Kong) (pārstāvji — F. Randolph, M. Lester, barristers, un M. Taher, solicitor)

Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

Prasījumi

Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

— atcelt Padomes Lēmumu 2011/783/KĀDP (1) un Padomes Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1245/2011 (2) tiktāl, ciktāl prasītāju nosaukumi tika iekļauti to personu un vienību sarakstā, uz kurām attiecas ierobežojoši pasākumi;

— piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasības pamatošanai prasītāji izvirza četrus pamatus.

1. Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja nenorādīja pietiekamus un atbilstošus iemeslus, kāpēc to nosaukumi tika iekļauti to personu un vienību sarakstā, uz kurām attiecas ierobežojoši pasākumi.

2. Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja neizpildīja iekļaušanas sarakstā kritērijus un/vai pieļāva acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatot, ka šie kritēriji attiecībā uz prasītājiem tika izpildīti, un/vai iekļaujot prasītājus sarakstā bez atbilstoša juridiska pamata.

3. Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja nenodrošināja prasītāju tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu pārbaudi tiesā.

4. Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka atbildētāja pilnīgi nepamatoti vai nesamērīgi pārkāpa prasītāju pamattiesības, tostarp tiesības uz viņu īpašuma, uzņēmējdarbības un reputācijas aizsardzību.

(1) Padomes 2011. gada 1. decembra Lēmums 2011/783/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 319, 71. lpp.).

(2) Padomes 2011. gada 1. decembra Īstenošanas regula (ES) Nr. 1245/2011, ar kuru īsteno Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (OV L 319, 11. lpp.).
—

atcelt Komisijas 2011. gada 7. oktobra Lēmumu C(2011) 7279, galīgā redakcija (OV C 341, 22.11.2011, 1. lpp.), necelt iebildumus pret paziņoto Microsoft Corporation un Skype Sarl koncentrāciju un to atzīt par saderīgu ar kopējo tirgu (Lieta Nr. COMP/M.6281), jo ar to esot pārkāpts Padomes Regulas (EK) Nr. 139/2004 (“EK Apvienošanās regula”) (1) 2. un 6. pants vai, pakārtoti — LESD 296. pants;
2)

Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka lēmums ir jāatceļ, jo — konfidenciālas informācijas, kas ietverta attiecīgajos dokumentos, nosūtīšana High Court of England and Wales saistībā ar tiesvedību Anglijā, nevar tikt pamatota saskaņā ar LES 4. panta 3. punktu, jo šādas informācijas atklāšana demotivētu uzņēmumus nākotnē sadarboties ar Komisiju saistībā ar tās izmeklēšanām un tādējādi nelabvēlīgi ietekmētu Komisijas spēju realizēt konkurences tiesības; — konfidenciālas informācijas, kas ietverta attiecīgajos dokumentos, nosūtīšana High Court of England and Wales, ņemot vērā to, ka šī minētā tiesa ir tieši informējusi Komisiju, ka tā paredz atklāt šo informāciju trešajām personām, kas ir konfidencialitātes loka locekļi, pārkāpj Komisijas paziņojuma par sadarbību 25. punktu; — aizsardzība, kas tiek piešķirta saistībā ar konfidencialitātes loku šajā lietā, ir zemāka par aizsardzības līmeni, kas paredzēts LESD 339. pantā un Komisijas paziņojuma par sadarbību 25. punktā. Nosūtot konfidenciālo informāciju, kas ietverta attiecīgajos dokumentos, High Court of England and Wales, tādējādi netiktu izpildīti Komisijas pienākumi saskaņā ar šīm tiesību normām.
1)

LESD 107. panta 1. punkta pārkāpums: noteikums par sanāciju neesot valsts atbalsts — Atbildētāja prasītājas skatījumā savu lēmumu ir balstījusi uz nepareizu Vācijas uzņēmumu ienākuma nodokļa tiesību izpratni. It īpaši tā kļūdaini nosakot atbilstošo atsauces sistēmu. Tā nepareizi pieņem, ka Vācijas likuma par uzņēmuma ienākuma nodokli (KStG) 8c. panta 1. punkta izņēmuma norma, saskaņā ar kuru noteiktos gadījumos kapitāldaļu ieguvējiem aiztaupās atskaitāmi zaudējumi, esot atsauces sistēmas daļa. Faktiski šī tiesību norma esot novirze no atsauces sistēmas. Vispār atsauces sistēmā pastāvot iespēja zaudējumus novirzīt uz vēlāku nodokļu ieturēšanas laikposmu. Galu galā tas neizriet no (konstitucionāli tiesiskā) objektīvā neto principa. — Prasītājas skatījumā noteikums par sanāciju turklāt esot vispārīgs, ar nodokļu politiku saistīts pasākums, kas neparedz nekādu selektīvu priekšrocību, jo ar to netiekot labvēlīgi ietekmēti noteikti uzņēmumi vai ražošanas nozares un ar to tādejādi atšķirīgi netiekot vērtēti uzņēmēji, kas nodokļu sistēmas mērķa kontekstā atrodas līdzīgā faktiskā un tiesiskā situācijā. — Noteikums par sanāciju galu galā esot pamatots arī ar nodokļu sistēmas būtību un iekšējo uzbūvi, jo tam esot būtiska nozīme tieši no Vācijas Konstitūcijas izrietošo Vācijas uzņēmumu ienākuma nodokļa pamatprincipu (tostarp pagaidu zaudējumu pārrēķina principa) spēkā esamībā.
B)

Par lūgumu atlīdzināt kaitējumu 6) attiecībā uz tā morālā un mantiskā kaitējuma atlīdzināšanu, kas izriet no bankas prettiesiskās rīcības, De Nicola vēlreiz apgalvo, ka Civildienesta tiesas pašas pēc savas ierosmes izvirzītie aizstāvības pamati ir nepieņemami, tiktāl, ciktāl tā vispirms ir ierobežojusi prasību, pamatojoties uz iebildēm, kuras EIB nebija izvirzījusi, un tad ir to noraidījusi, norādot uz šobrīd izskatīšanas stadijā esošu lietu, no kuras tālākas uzturēšanas attiecīgais lietas dalībnieks ir atteicies un kura vairs nepastāv vai nu tādēļ, ka tā nav bijusi pamatota, tādēļ, ka tā nav bijusi paredzēta procesuālajā kodeksā vai tādēļ, ka — ārkārtas gadījumā — citā tiesvedības stadijā tiek izskatīts varbūtēji līdzīgs prasījums; 7) De Nicola norāda arī uz lūguma piemērot attiecīgajos valsts tiesību aktos paredzētos noilguma termiņus neizvērtēšanu, pamatojoties gan uz to, ka viņa darba līgumam ir privāttiesisks raksturs, gan uz to, ka, tā kā viņš ir neaizsargātākā līguma puse, viņam ir tiesības uz labvēlīgāko noteikumu piemērošanu; 8) visbeidzot apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda uz premisas, uz kuru ir balstījusies Civildienesta tiesa, kļūdaino raksturu, ņemot vērā to, ka viņš bija vēlējies apstrīdēt sava darba devēja prettiesisko rīcību, bet tiesa nav veikusi prettiesiska akta identificēšanu, pamatojoties uz tādu noteikumu piemērojamību viņa privāttiesiska rakstura darba līgumam, kuri expressis verbis attiecas vienīgi uz civildienestā esošiem ierēdņiem.
2)

Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka, pirmkārt, esot pārkāptas Savienības tiesības, kad norma tika interpretēta un piemērota, vienādojot sūdzību un prasību, atsaucoties uz 2010. gada 1. jūlija Civildienesta tiesas spriedumu lietā F-45/07 Mandt/Parlaments, un uzskatot, ka jaunais pamats par to, ka esot pārkāpti Eiropas Savienības Civildienesta noteikumi, ir pieņemams, neskatoties uz faktu, ka tas netika izvirzīts sūdzībā, un ka tas “būtiski atšķiras” no sūdzībā izvirzītā vienīgā pamata par paziņojuma par vakanci neievērošanu; un, otrkārt, esot pārkāpts minēto noteikumu 91. panta 2. punkts, uzskatot, ka “prāvas pamats” ir pareizi noteikts kā “prasītāja iebildumi par apstrīdētā akta iekšējo tiesiskumu vai alternatīvi tā ārējā tiesiskuma apstrīdēšana”, kā dēļ pirmstiesas procedūrai tiktu atņemta jēga un ar to netiktu līdzēts mērķim veicināt izlīgumu starp ieinteresēto personu un tās iecēlējinstitūciju.
2)

Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts tiesiskās paļāvības princips un pienākums norādīt pamatojumu saistībā ar tiesiskās paļāvības principu. — Šis pamats ir iedalīts divās daļās, no kurām abas attiecas uz apstrīdētā lēmuma 1. panta 2. un 3. punktā noteikto tiesiskās paļāvības laikposmu. — Otrā pamata pirmā daļa: galvenokārt, tiesiskās paļāvības principa pārkāpums. Prasītāja norāda, ka tiesiskai paļāvībai būtu jāaizsargā pret atbalsta atgūšanu no visiem atbalsta saņēmējiem līdz dienai, kad apstrīdētais lēmums ir publicēts, jo ar lēmuma par [procedūras] uzsākšanu publicēšanu nepietiekot, lai novērstu tiesisko paļāvību, kas ir radusies, pamatojoties uz Eiropas Komisijas paziņojumiem Eiropas Parlamentā. — Otrā pamata otrā daļa: pakārtoti, tiesiskās paļāvības principa un pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums. Prasītāja uzskata, ka Eiropas Komisija ir pieļāvusi kļūdu, no tiesiskās paļāvības laikposma izslēdzot visu dienu, kurā Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī tika publicēts lēmums par procedūras uzsākšanu, kurā tika pieņemts apstrīdētais lēmums. Pirmkārt, tas tā esot tādēļ, ka no Kopienu tiesiskā regulējuma izriet, ka termiņa pēdējā diena ir pilnībā jāuzskata kā termiņā ietilpstoša, un, otrkārt, tādēļ, ka minētās dienas izslēgšana no tiesiskās paļāvības laikposma apstrīdētā lēmuma rezolutīvajā daļā neatbilst tā pamatojumam.
—

atcelt ITSB Apelāciju trešās padomes 2010. gada 2. novembra lēmumu tiktāl, ciktāl ar to Antrax It s.r.l ir piespriests atlīdzināt izdevumus, ko The Heating Company BVBA radušies procesā ITSB;
1)

Pirmais pamats ir par acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo Komisija esot nepareizi kvalificējusi darbību kā mērķa ierobežojumu un neesot pierādījusi nekādu pret konkurenci vērstu iedarbību. Šajā sakarā prasītāja apgalvo, ka: — mērķa ierobežojumu jēdziena pastāvēšana neatbrīvo Komisiju no pienākuma veikt zināmu novērtēšanu, ko tā nav izdarījusi; — lēmumā nav ietverta nekāda kaitējuma teorija, it īpaši ņemot vērā to, ka visi apgalvojumi par tā pamatā esošo cenu noteikšanu ir atmesti.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 260/21

Prasība, kas celta 2010. gada 28. jūlijā — ELE.SI.A/Komisija

(Lieta T-312/10)

()

2010/C 260/29

Tiesvedības valoda — itāļu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Elettronica e sistemi per automazione (ELE.SI.A) SpA (Guidonia Montecelio, Itālija) (pārstāvji — S. Bariatti, P. Tomassi, P. Caprile, avvocati)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasītājas prasījumi:

— atzīt un noteikt, ka ELESIA ir atbilstīgi izpildījusi līgumā paredzētos pienākumus;

— atzīt un noteikt, ka Komisija, nepiešķirot summas, kuras vajadzīgas, lai ELESIA varētu izpildīt tai noteiktās darbības, un pieprasot atmaksāt jau piešķirtās summas, ir pārkāpusi līgumā paredzētos pienākumus;

— attiecīgi piespriest Komisijai samaksāt summu EUR 83 627,68 apmērā kopā ar procentiem, lai segtu tās izmaksas, kuras ELESIA radās saistībā ar projektu un kuras Komisija vēl nav apmaksājusi;

— attiecīgi anulēt, atcelt — izdodot arī kredītrīkojumus — vai arī katrā ziņā par prettiesiskām atzīt parādzīmes, pamatojoties uz kurām Komisija pieprasa atmaksāt summas, kuras jau tika piešķirtas ELESIA, un piespriest atlīdzināt zaudējumus;

— katrā ziņā piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Attiecīgā sabiedrība, kas ir prasītāja šajā lietā un konsorcija vadītāja, ar atbildētāju noslēdza līgumu par projekta “I-Way, Intelligent co-operative system in cars for road safety” īstenošanu, kas tika apmaksāts “Sestās pamatprogrammas pētniecībai un tehnoloģiju attīstībai” paredzētā finansējuma ietvaros.

Eiropas Komisija, uzskatot, ka attiecīgā projekta izpildē tika pieļauti vairāki būtiski pārkāpumi, nolēma pārtraukt līgumu.

Prasītāja uzskata, ka, no vienas puses, Komisijas rīcība ir pilnīgi pretēja attiecīgajiem līgumā paredzētajiem noteikumiem un tādiem piemērojamo tiesību principiem kā vienlīdzības, samērīguma, labas pārvaldības principiem un, no otras puses, norāda, ka, nesakoties uz to, ka gandrīz visu 36 mēnešu garumā — līgumā paredzētais termiņš — prasītāja atbilstīgi izpildīja visas līgumā paredzētās darbības, Komisija neparedz piešķirt jebkādu atlīdzību, jo saskaņā ar revīziju tika pieļauti vairāki pārkāpumi, kaut gan prasītāja kopš līguma noslēgšanas brīža un arī pēc tam sadarbojās labā ticībā.

Savu prasījumu atbalstam prasītāja it īpaši apgalvo, ka tā ir atbilstīgi izpildījusi līgumsaistības un ka Komisija savukārt ir pārkāpusi līguma vispārējo nosacījumu II.1.11., II.16.1., II.16.2. un II.29. pantu, kā arī prasītājas tiesības uz aizstāvību un Regulā Nr. 2185/96 (1) paredzēto tiesisko regulējumu.

(1) Padomes 1996. gada 11. novembra Regula (Euratom, EK) Nr. 2185/96 par pārbaudēm un apskatēm uz vietas, ko Komisija veic, lai aizsargātu Eiropas Kopienu finanšu intereses pret krāpšanu un citām nelikumībām (OV L 292, 15.11.1996, 2. lpp).