ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2

Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp A. Rantén un Canadian Oil Company Sweden AB (turpmāk tekstā – “Canadian Oil”), no vienas puses, un Riksåklagaren (Karalistes Ģenerālprokuratūra), no otras puses, saistībā ar A. Rantén un Canadian Oil piespriesto sodu, jo tie Zviedrijā ir ieveduši 320 tonnas ķimikāliju, iepriekš par to nepaziņojot Ķimikāliju uzraudzības inspekcijai (Kemikalieinspektionen) to reģistrēšanai valsts ķimikāliju reģistrā.
37

No tā izriet, ka, lai arī televīzijas reklāma un televeikals no raidījumiem ir konkrēti jānošķir, izmantojot dažādos “Audiovizuālo mediju pakalpojumu” direktīvas 19. panta 1. punkta otrajā teikumā norādītos līdzekļus, atbilstoši šai normai šie līdzekļi tomēr nav jāizmanto kumulatīvi. Tātad, ja ar vienu no tiem – akustisku, optisku vai telpisku līdzekli – ir pietiekami, lai nodrošinātu šīs direktīvas 19. panta 1. punkta pirmā teikuma prasību ievērošanu, dalībvalstis var neprasīt, lai minētie līdzekļi tiktu izmantoti kombinēti.
(21)

reģistrētus zirgu dzimtas dzīvniekus, kā definēts [Padomes 1990. gada 26. jūnija] Direktīvas 90/426/EEK [par dzīvnieku veselības prasībām attiecībā uz zirgu dzimtas dzīvnieku pārvadāšanu un importu no trešām valstīm (OV L 224, 42. lpp.), kas grozīta ar Direktīvu 2004/68/EK (OV L 139, 320. lpp.)], 2. panta c) apakšpunktā, bieži pārvadā nekomerciālā nolūkā, un šādu pārvadāšanu jāveic saskaņā ar šīs regulas vispārējiem mērķiem. Ņemot vērā šādu darbību būtību, ir atbilstīgi atkāpties no konkrētiem noteikumiem, ja reģistrētus zirgu dzimtas dzīvniekus pārvadā uz konkursiem, sacensībām vai selekcijas nolūkā. [..]”
13

Pēc šo transportlīdzekļu ievešanas Pirejas ostā (Grieķija) un to uzglabāšanas muitas noliktavā līdz to atmuitošanai Viamar sagatavoja un kompetentajā muitas iestādē iesniedza Muitas kodeksa 130. pantā paredzēto deklarāciju un par katru no šiem 85 transportlīdzekļiem samaksāja reģistrācijas nodevu par kopējo summu EUR 141498,89.
Tādējādi spriedumā Hamann International (C‑337/01, EU:C:2004:90) Tiesa, kā tas izriet it īpaši no šī sprieduma 21.–24., 32. un 36. punkta, ņemot vērā šīs lietas apstākļus, nosprieda, ka pienākuma pakļaut preci tranzīta procedūrai neizpilde ir uzskatāma par izņemšanu no muitas uzraudzības Muitas kodeksa 203. panta izpratnē, pat ja attiecīgā prece ir izvesta no Savienības teritorijas. Spriedumā SEK Zollagentur (C‑75/13, EU:C:2014:1759) Tiesa – kā tas izriet it īpaši no 18. un 33. punkta – uzskatīja, ka preču tranzīta dokumenta pagaidu aizturēšana, kas tajā minēta, ir jākvalificē kā šo preču izņemšana no muitas uzraudzības šī panta izpratnē, pat ja attiecīgās preces Savienības ekonomiskajā apritē ir iekļautas pareizi, tās laižot brīvā apgrozībā.
3

Saskaņā ar Direktīvas 94/62 1. panta 1. punktu šīs direktīvas mērķis ir saskaņot šobrīd atšķirīgos iepakojuma un izlietotā iepakojuma apsaimniekošanas pasākumus, lai, no vienas puses, novērstu jebkādu nelabvēlīgu ietekmi uz vidi dalībvalstīs un trešās valstīs, tādējādi nodrošinot augsta līmeņa vides aizsardzību, un, no otras puses, garantētu iekšējā tirgus sekmīgu darbību un izvairītos no tirdzniecību kavējošiem apstākļiem, kā arī no brīvas konkurences izkropļošanas vai ierobežošanas Eiropas Savienībā.
48

Otrkārt, jāmin, ka no Direktīvas 98/34 8. panta 1. punkta pirmās daļas formulējuma izriet, ka Eiropas standartu vai valsts standartu dalībvalsts var atzīt par obligātu, to transponējot tehniskajos noteikumos, kas pēc definīcijas ir saistoši. Kā to savu secinājumu 65. punktā ir norādījusi ģenerāladvokāte, nav nekāda iemesla pieņemt, ka tas varētu būt citādi valsts standarta gadījumā, it īpaši, ja tas, kā pamatlietā minētais, atbilst Eiropas standartam.
15

Tomēr iesniedzējtiesa uzskata, ka tā nevar nospriest tāpat kā Tiesa spriedumā Strigl un Securvita (C‑90/11 un C‑91/11, EU:C:2012:147), kurā tā ir atzinusi, ka Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts ir piemērojami vārdiskai preču zīmei, kura sastāv no tādas aprakstošas vārdu kombinācijas, kas ir apvienota ar burtu virkni, kura pati par sevi nav aprakstoša, ja konkrētā sabiedrības daļa šo burtu virkni tāpēc, ka tā atbilst katra no šajā vārdu kombinācijā esošajiem vārdiem pirmajam burtam, uztver kā minētās vārdu kombinācijas saīsinājumu, un preču zīme, aplūkojot to kopumā, tādējādi var tikt saprasta kā aprakstošu norāžu vai saīsinājumu kombinācija, kurai līdz ar to nav atšķirtspējas. Iesniedzējtiesa turklāt arī atgādina, ka Tiesa minētā sprieduma 38. punktā ir norādījusi, ka burtu virknei, kas ir veidota no vārdu kombinācijā iekļauto vārdu sākuma burtiem, salīdzinājumā ar vārdu kombināciju ir tikai papildu vieta.
31

No šiem ziņojumiem un no šiem protokoliem izrietot, ka J. Harmsen, pretēji tam, kas norādīts, papildinot pieteikumu atļaujas saņemšanai, paša iesniegtajā uzņēmējdarbības plānā, ko ir apstiprinājis pilsētas mērs, uz dienas daļu ir iznomājis istabas prostitūtām no Ungārijas un Bulgārijas, kuras pirmreizējā uzklausīšanā nebija spējīgas sazināties kādā no J. Harmsen saprotamām valodām. Esošie skatlogu prostitūcijas nami netiekot vadīti tā, lai nepieļautu pārkāpumus. Tādēļ nevarot gaidīt, ka J. Harmsen garantēs tādu abu plānoto skatlogu prostitūcijas namu darbību, ka attiecībā pret šajos uzņēmumos strādājošajām prostitūtām netiks izdarīti nekādi noziedzīgi nodarījumi. Līdz ar to nevarot pietiekamā mērā tikt uzskatīts, ka J. Harmsen pildīs Amsterdamas pašvaldības 2008. gada Vispārīgo noteikumu 3.32. panta 1. punkta a) apakšpunktu.
23

Iesniedzējtiesa uzskata, ka B kungs, Francijas tiesās ceļot prasības par laulības šķiršanu, centās nepieļaut to, ka A kundze var uzsākt laulības šķiršanas tiesvedību Apvienotajā Karalistē. Tādējādi viņš nav atteicies no savas prasības par laulāto atšķiršanu pirms prasības par laulības šķiršanu celšanas Francijā, lai nepieļautu, ka starplaikā starp abām ar šīm prasībām saistītām tiesvedībām A kundze likumīgi varētu celt prasību par laulības šķiršanu Apvienotajā Karalistē un panākt, lai šīs dalībvalsts tiesa pieņem nolēmumu par visiem ar šķiršanos saistītajiem jautājumiem, it īpaši jautājumos par īpašumu. Iesniedzējtiesa uzskata, ka B kungs, ignorējot Eiropas Savienības likumdevēja nodomu, ar savām izdarītajām procesuālajām izvēlēm ir ļaunprātīgi izmantojis tiesības, kuras viņam izriet no Regulas Nr. 2201/2003.
18

Attiecībā uz tā pensijas samazinājuma aprēķinu, ko piemēro saistībā ar šo pārsniegumu, ONP tajā pašā elektroniskajā vēstulē norādīja, ka, kolīdz atbilstoši citai sistēmai saņemtās pensijas summa nav zināma, kā tas ir šajā lietā, veicot šo aprēķinu, par pamatu tiek ņemta no citas sistēmas konvertētā summa, kura, “kamēr nav pierādīts pretējais, ir vienāda ar 2,5 reizēm no vienreizējā maksājuma [EUR] 6506,98 apmērā ar indeksu 138,01”. ONP uzskatīja, ka no iepriekš minētā izriet, ka vērā nevar tikt ņemts neviens gads darba ņēmējas statusā, pretēji tam, kas bija norādīts 2012. gada 11. septembra lēmumā. No Tiesā iesniegtajiem lietas materiāliem būtībā izriet, ka šajā lēmumā minētās konvertētās summas kodēšanas kļūdas dēļ ONP ir kļūdaini atzinis, ka karjeras samazinājums var tikt ierobežots ar 10 gadiem saskaņā ar Karaļa 1983. gada 14. oktobra dekrēta 3. panta trešo daļu. ONP nepaziņoja ieinteresētajai personai jaunu lēmumu, bet no 2013. gada jūlija pārtrauca viņai izmaksāt pensiju.
10

No Komisijas apsvērumiem izriet, ka saskaņā ar 2005. gada 31. janvāra Dekrētlikuma Nr. 7, ar ko paredz steidzamus noteikumus attiecībā uz universitāti un izpēti, mantojumu un kultūras darbībām, vērienīgu stratēģisku darbu īstenošanu, ierēdņu mobilitāti un to formalitāšu vienkāršošanu, kuras attiecas uz zīmognodevām un reģistrācijas nodevām, kas ar grozījumiem tika pārveidots par likumu ar 2005. gada 31. marta Likumu Nr. 43, 7.sb panta 1. punkta b) apakšpunktu uzturēšanās atļaujas papīra formā, ja tiek iesniegts pieteikums par pirmo izsniegšanu vai to atjaunošanu, tiek aizstātas ar elektroniskām uzturēšanās atļaujām saskaņā ar Padomes 2002. gada 13. jūnija Regulu (EK) Nr. 1030/2002, ar ko nosaka vienotu uzturēšanās atļauju formu trešo valstu pilsoņiem (OV L 157, 1. lpp.), sākot no 2006. gada 1. janvāra.
28

C. Bohez apelācijas sūdzību izskatījusī Helsingin hovioikeus (Helsinku apelācijas tiesa) 2012. gada 16. augusta nolēmumā atstāja negrozītu agrāko nolēmumu par to, ka prasība ir nepieņemama. Tomēr šo nolēmumu pamatojošā motīvu daļa ir balstīta uz vērtējumu, kas atšķiras no pirmās instances tiesas veiktā vērtējuma. Proti, uzskatīdama, ka C. Bohez prasība ir saistīta ar nolēmuma par saskarsmes tiesībām izpildi, Helsingin hovioikeus nosprieda, ka, ņemot vērā Regulas Nr. 44/2001 1. panta 2. punkta a) apakšpunktu, uz šo prasību attiecas nevis nupat minētā regula, bet gan Regula Nr. 2201/2003. Tādēļ saskaņā ar šīs pēdējās minētās regulas 47. panta 1. punktu šajā lietā esot jāievēro Somijas tiesībās, proti, TpL, noteiktā izpildes kārtība.
84

Faktiski pārsūdzētā sprieduma 92. punktā Vispārējā tiesa ir nospriedusi – kas šajā apelācijas tiesvedībā netiek apstrīdēts –, ka, pat ja Komisija būtu kļūdaini secinājusi, ka ne LGD, ne arī AOU neveidoja vienu uzņēmumu ar tiem saistītajām sabiedrībām, apelācijas sūdzības iesniedzēja no šī apstākļa nevarētu gūt nekādu labumu, jo šīs apgalvotās kļūdas, pat ja tās būtu pierādītas, nenozīmētu, ka ir kļūdains pats jēdziens “pārveidoto produktu tieša pārdošana EEZ”, jo šī jēdziena definīcija nav atkarīga no gadījumiem, kuros tas ticis vai nav ticis piemērots. Līdz ar to, tā kā Vispārējā tiesa, pamatojoties uz to, ka nepastāv interese celt prasību, ir noraidījusi apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentāciju šajā jautājumā kā nepieņemamu, pārsūdzētā sprieduma 93.–94. punktā minētie apsvērumi attiecībā uz šīs argumentācijas pamatotību, kā tas turklāt izriet no iepriekšējos punktos minētajiem vārdiem “katrā ziņā”, ir iesniegti tikai pakārtoti.
14

Ņemot vērā iepriekš minētos apstākļus, Komisija apstrīdētajā lēmumā, kas Francijas Republikai paziņots 2013. gada 3. maijā, noteica šādi: “1. pants Kompensācijas, kas izmaksātas SNCM un CMN saskaņā ar 2007. gada 7. jūnija Nolīgumu [par sabiedriska pakalpojuma sniegšanas pilnvaru deleģēšanu], ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta [..] izpratnē. Šis valsts atbalsts ir piešķirts, pārkāpjot pienākumus, kas paredzēti LESD 108. panta 3. punktā [..]. 2. pants 1. Kompensācijas, kas izmaksātas SNCM par papildu jaudu izveidi, kā paredzēts iepriekš minētā [Nolīguma par sabiedriska pakalpojuma sniegšanas pilnvaru deleģēšanu] specifikācijas I daļas a) punkta 2) apakšpunktā, I daļas b) punkta 2) apakšpunktā un I daļas d) punkta 1.4) apakšpunktā, nav saderīgas ar iekšējo tirgu. 2. Kompensācijas, kas izmaksātas SNCM un CMN par citu pakalpojumu sniegšanu, kas paredzēti iepriekš minētajā [Nolīgumā par sabiedriska pakalpojuma sniegšanas pilnvaru deleģēšanu], ir saderīgas ar iekšējo tirgu. 3. pants 1. Francijai ir pienākums nodrošināt, lai saņēmējs atmaksā 2. panta 1. punktā minēto atbalstu. 2. Atgūstamajās summās ir iekļaujami procenti, ko aprēķina, sākot no datuma, kad atbalsts nodots saņēmēja rīcībā, līdz šo summu faktiskai atgūšanai. 3. Procentus aprēķina, izmantojot saliktu formulu saskaņā ar [Komisijas 2004. gada 21. aprīļa] Regulas (EK) Nr. 794/2004[, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 659/1999 (OV L 140, 1. lpp.),] V nodaļu un [Komisijas 2008. gada 30. janvāra] Regulu (EK) Nr. 271/2008[, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 794/2004 (OV L 82, 1. lpp.)]. 4. Francija anulē visas atbalsta izmaksas, kas minētas 2. panta 1. punktā un ir jāmaksā, skaitot no šā lēmuma paziņošanas datuma. 4. pants 1. Lēmuma 2. panta 1. punktā minētā atbalsta atgūšana ir tūlītēja un efektīva. 2. Francija nodrošina, lai šis lēmums tiktu īstenots četru mēnešu laikā pēc tā paziņošanas datuma. 5. pants 1. Divu mēnešu laikā pēc šā lēmuma paziņošanas Francija iesniedz Komisijai šādu informāciju: (a) kopsumma (pamatsumma un procenti), kas atgūstama no saņēmēja; (b) šā lēmuma izpildei jau pieņemto vai paredzēto pasākumu sīks apraksts; (c) dokumenti, kas pierāda, ka saņēmējs ir brīdināts par atbalsta atmaksāšanu; (d) datums un precīza ikmēneša izmaksu summa, kā arī gada korekcijas, kas veiktas no Nolīguma [par sabiedriska pakalpojuma sniegšanas pilnvaru deleģēšanu] stāšanās spēkā līdz šā lēmuma pieņemšanas datumam. 2. Francija regulāri informē Komisiju par valsts pasākumu gaitu, kas veikti šā lēmuma īstenošanai, līdz 2. panta 1. punktā minētā atbalsta pilnīgai atgūšanai. Pēc jebkura Komisijas pieprasījuma tā nekavējoties iesniedz visu informāciju par jau veiktajiem un plānotajiem pasākumiem šā lēmuma izpildei. Tā iesniedz arī sīku informāciju par no saņēmēja jau atgūtajām atbalsta summām un procentiem. 6. pants Šis lēmums ir adresēts Francijas Republikai.”
11

Ar prasības pieteikumiem, kuri Conseil d’État tika reģistrēti 2012. gada 13. un 24. aprīlī, LFB un Association des déficitaires en Alpha 1 Antitrypsine (Association ADAAT Alpha 1‑France) katra cēla prasību atcelt 2012. gada 21. februāra lēmumu, jo ar to svītro zāles “Alfalastin” no pamatlietās aplūkotā saraksta. Ar prasības pieteikumu, kas Conseil d’État reģistrēts 2012. gada 1. oktobrī, PFM cēla prasību atcelt šo lēmumu, jo ar to no šī saraksta tika svītrotas zāles “Javlor”.
41

Tādos apstākļos kā pamatlietā aplūkotie ar atteikumu pakalpojumu sniedzējam atmaksāt PVN šī nodokļa slogs tiek attiecināts gan uz pakalpojumu sniedzēju, gan šo pakalpojumu saņēmēju, kā rezultātā kompetentā nodokļu iestāde iekasē PVN summu, kas pārsniedz to, kura pakalpojumu sniedzējam citkārt būtu jāiekasē no pakalpojumu saņēmēja, ja tas varētu veikt izsniegto rēķinu korekciju, jo šī iestāde PVN ir iekasējusi divreiz, pirmkārt, no pakalpojumu saņēmēja un, otrkārt, no šo pakalpojumu sniedzēja.
15

Nejvyšší správní soud, kurā celta apelācijas sūdzība, šaubās par šī nodokļa atbilstību Savienības tiesībām, it īpaši Direktīvas 2003/87 10. pantam, kurā ir paredzēts, ka laikposmā no 2008.–2012. gadam bez maksas piešķir vismaz 90 % no emisijas kvotām.
Lai personu varētu uzskatīt par tādu, kuras lietā pieņemts galīgais tiesas nolēmums Konvencijas, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu (KĪŠN), 54. panta izpratnē, publiskajai apsūdzībai ir jābūt galīgi izbeigtai. Šī nosacījuma novērtēšana ir jāizdara, pamatojoties uz līgumslēdzējas valsts, kas ir pieņēmusi attiecīgo krimināltiesisko nolēmumu, tiesībām. Lēmums, kurš saskaņā ar līgumslēdzējas valsts, kura pret kādu personu uzsākusi kriminālvajāšanu, tiesībām neaizliedz galīgi turpmāku tiesvedību valsts līmenī, principā nevar būt procesuāls šķērslis tam, ka kriminālvajāšana pret šo personu par tiem pašiem nodarījumiem, iespējams, tiek uzsākta vai turpināta citā līgumslēdzējā valstī.

Turklāt apstākļiem, saskaņā ar kuriem, pirmkārt, lēmumu par kriminālprocesa izbeigšanu ir pieņēmusi prokuratūra un, otrkārt, sods nav ticis izpildīts, nav izšķirošas nozīmes, lai varētu izvērtēt, vai ar šo lēmumu ir ticis galīgi izbeigts kriminālprocess. Būtībā, pirmkārt, KĪŠN 54. pants ir piemērojams arī lēmumiem, ko pieņēmusi tāda iestāde, kuras uzdevums ir piedalīties kriminālās tiesvedības īstenošanā attiecīgajā valsts tiesu sistēmā, kā rajona prokuratūra, un ar kuriem tiek galīgi pārtraukts kriminālprocess dalībvalstī, pat ja šāds lēmums tiek pieņemts, neiesaistot tiesu, un par to netiek pieņemts tiesas nolēmums. Otrkārt, attiecībā uz soda neesamību KĪŠN 54. pantā nosacījums par to, ka sods jau ir izciests, to izcieš vai to vairs nevar izpildīt atbilstīgi izcelsmes līgumslēdzējas puses tiesību aktiem, ir paredzēts tikai notiesāšanas gadījumā. Līdz ar to norādi uz sodu nevar interpretēt tādējādi, ka atbilstoši tai KĪŠN 54. panta piemērojamība citos gadījumos, izņemot notiesāšanas gadījumu, ir pakārtota papildu nosacījumam.

(sal. ar 34., 35. un 38.–41. punktu)
Lieta C‑287/14

Eurospeed Ltd

pret

Szegedi Törvényszék

(Gyulai törvényszék lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Autotransports — Regula (EK) Nr. 561/2006 — Transportlīdzekļa vadītāja atbildība par pienākuma izmantot tahogrāfu neizpildi”

Kopsavilkums – Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 9. jūnija spriedums

Transports – Autotransports – Sociālo tiesību normas – Lieta no561/2006 – Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir noteikta vadītāja atbildība šīs regulas pārkāpuma gadījumā transporta uzņēmuma, kurā ir nodarbināts vadītājs, atbildības vietā vai tai papildus – Pieļaujamība

(Eiropas Parlamenta un Padomes Regula Nr. 561/2006)

Regula Nr. 561/2006, ar ko paredz dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu saistībā ar autotransportu, groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 3821/85 un Padomes Regulu (EK) Nr. 2135/98 un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 3820/85, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, ar kuru transporta uzņēmuma vietā vai papildus transporta uzņēmumam, kurā nodarbina vadītāju, šo vadītāju uzskata par atbildīgu šīs regulas pārkāpumos, kurus ir izdarījis šis vadītājs.

Pirmkārt, minētās regulas 19. panta 2. punktā ir noteikts, ka dalībvalsts dod iespēju kompetentajām iestādēm piemērot sodus uzņēmumiem un/vai transportlīdzekļu vadītājiem par šīs regulas pārkāpumiem, kas konstatēti tās teritorijā un par ko vēl nav piemēroti sodi. Līdz ar to no šīs tiesību normas skaidri izriet, ka ar Regulu Nr. 561/2006 ir paredzēti noteikti pienākumi gan transporta uzņēmumiem, gan vadītājiem un gan vieniem, gan otriem tajā ir paredzēta atbildība par katra attiecīgajiem pārkāpumiem. Turklāt saskaņā ar šīs regulas 19. panta 2. punkta pirmo teikumu šī iespēja dalībvalstu piemērot sodus par šajā regulā paredzētajiem pārkāpumu tiek paplašināta attiecībā uz pārkāpumiem, kas ir izdarīti ārpus attiecīgās dalībvalsts teritorijas.

Šie paši secinājumi, otrkārt, izriet no minētās regulas 10. panta 3. punkta.

Visbeidzot, ja ir tiesa, ka Regulas Nr. 561/2006 mērķis tostarp ir uzlabot darbinieku darba apstākļus autopārvadājumu jomā, nav pamata pieņemt, ka, pirmkārt, Savienības likumdevējs būtu vēlējies atbrīvot vadītājus no jebkādas atbildības par viņu izdarītajiem pārkāpumiem, it īpaši, kad tie ir saistīti vienīgi ar viņu profesionālo uzdevumu veikšanu. Otrkārt, abi minētās regulas mērķi – uzlabot darba apstākļus un uzlabot ceļu satiksmes drošību – tātad gan viens, gan otrs izpaužas kā pienākums aprīkot, principā, automobiļus, kurus izmanto ceļu transportam, ar sertificētām kontroles iekārtām, kas ļauj kontrolēt vadītāju vadīšanas un atpūtas laiku ievērošanu. Interpretējot šo regulu tādējādi, ka tai būtu pretrunā iespēja piemērot sodus vadītājiem, lai sodītu to izdarītos pārkāpumus par pienākumiem, kādi tiem ir uzlikti saskaņā ar minēto regulu, tostarp tiktu radīts šķērslis vispārējās ceļu satiksmes drošības uzlabošanas mērķa sasniegšanai.

(sal. ar 31–33, 37–39. un 41. punktu un rezolutīvo daļu)
Direktīvas 2006/112 par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 198. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams tādu stieņu piegādei, kuri sastāv no nejauša, rupja sakausējuma, kas iegūts, sakausējot zeltu saturošus lūžņus un dažādus metāla objektus, kā arī citu metālu, materiālus un vielas, un kuru zelta saturs atkarībā no stieņa ir aptuveni 500 vai 600 tūkstošdaļas.

Tas, kas palielina nodokļu nemaksāšanas risku un tādējādi pamato apgrieztās iekasēšanas mehānisma piemērošanu konkrētu preču, tostarp zelta, piegādei, ir to paaugstinātā tirgus vērtība salīdzinājumā ar to apjomu, kā rezultātā tās ir viegli transportējamas. Attiecībā uz zelta tirdzniecību, tā kā runa nav par tādu gatavu produktu kā dārglieta, tā vērtību nosaka tieši attiecīgās preces sastāvā esošais zelts. Turklāt nodokļu nemaksāšanas risks ir vēl lielāks tāpēc, ka šajā precē esošā zelta saturs ir augsts.

No tā izriet, ka, ņemot vērā Savienības likumdevēja galveno sasniedzamo mērķi, attiecīgās preces sastāvā esošā zelta proves līmenis ir izšķirošais, nosakot, vai uz tādu zelta materiālu vai pusfabrikātu piegādi, kuri nav gatavs produkts, attiecas Direktīvas 2006/112 198. panta 2. punkts.

Turklāt ir jākonstatē, ka, interpretējot minētās direktīvas 198. panta 2. punktu tādējādi, ka šī tiesību norma, tiklīdz to dalībvalsts ir ieviesusi, tomēr nav piemērojama stieņiem, kuru zelta prove ir 325 tūkstošdaļas vai augstāka, varētu tikt apdraudēta pilnīga šī mērķa – apkarot nodokļu nemaksāšanu – īstenošana, kuru Savienības likumdevējs ir īpaši vēlējies sasniegt, ņemot vērā šāda dārgmetāla īpatnības. Savukārt iepriekš minētais neskar jautājumu par to, vai uz stieņiem, kuru sastāvā ir “atkritumi” vai “lietoti materiāli”, ja to zelta prove ir zemāka par 325 tūkstošdaļām, var attiekties šīs pašas direktīvas 199. panta 1. punkta d) apakšpunktā paredzētais apgrieztās iekasēšanas mehānisms, ar nosacījumu, ka dalībvalsts ir ieviesusi šo mehānismu.

Šajā ziņā Direktīvā 2006/112 vispār nav norādīts, ka tās 199. panta 1. punkta d) apakšpunktā paredzētais apgrieztās iekasēšanas mehānisms uzriez izslēdz tās 198. panta 2. punktā paredzēto mehānismu, jo šī pēdējā minētā tiesību norma var šajā ziņā tikt saprasta kā lex specialis, kura attiecas uz tajā paredzētiem īpašiem produktiem.

(sal. ar 38., 41.–43., 45. punktu un rezolutīvo daļu)
Tiktāl, ciktāl attiecībā uz aplūkojamām darbībām ir ticis saņemts Savienības finansējums, tās ietilpst Savienības tiesību piemērošanas jomā. Tātad jēdziens “pārkāpums” Regulas Nr. 2988/95 1. panta 2. punkta izpratnē un [jēdziens “neatbilstība”] Regulas Nr. 1083/2006 2. panta 7. punkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tie attiecas ne tikai uz ikvienu Savienības tiesību pārkāpumu, bet arī uz to valsts tiesību normu pārkāpumu, kuras palīdz nodrošināt Savienības tiesību, kas attiecas uz ar Savienības līdzekļiem finansēto projektu pārvaldību, labu piemērošanu. Tas tā ir tādu valsts tiesību normu pārkāpumu gadījumā, kuras ir piemērojamas no struktūrfondiem atbalstāmajām darbībām.

Regulas Nr. 1083/2006, ar ko paredz vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu un Kohēzijas fondu, 98. panta 2. punkta pirmās daļas otrais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstu noteiktas finanšu korekcijas, ja tās tikušas piemērotas attiecībā uz izdevumiem, kuri ir līdzfinansēti no struktūrfondiem, par noteikumu attiecībā uz publiskajiem iepirkumiem neievērošanu, ir administratīvie pasākumi Regulas Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību 4. panta izpratnē.

Jau no Regulas Nr. 1083/2006 98. panta 2. punkta, aplūkojot to kopsakarā ar Regulas Nr. 2988/95 4. panta 1. punkta pirmo ievilkumu, izriet, ka finanšu korekciju, kas dalībvalstīm ir jāveic, ja tās konstatē neatbilstības saistībā ar darbībām vai darbības programmām, mērķis ir panākt attiecīgo saimnieciskās darbības subjektu nepienācīgi saņemta labuma atgūšanu, tostarp uzliekot pienākumu atlīdzināt nepienācīgi samaksātās summas. Šajā ziņā pienākums atgriezt labumu, kas ir saņemts nepamatoti, izmantojot prettiesiskus paņēmienus, ir nevis sods, bet gan tikai sekas konstatācijai, ka nosacījumi, kas vajadzīgi, lai iegūtu no Savienības tiesiskā regulējuma izrietošu labumu, nav tikuši ievēroti un tas līdz ar to padara iegūto labumu par nepamatotu. Ar faktu, ka atlīdzināmā neto summa konkrētā gadījumā var nebūt pilnīgi atbilstoša struktūrfonda faktiski ciestajiem zaudējumiem, nevar apstrīdēt šo secinājumu.

(sal. ar 49.–51. puunktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)