ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
21

Šajā ziņā papildus tam, ka nepastāv nekāda vienošanās starp Granton karšu turētājiem un saistītajiem uzņēmumiem un ka šie uzņēmumi nesaņem nekādu daļu no Granton Advertising gūtajiem ienākumiem par šo karšu pārdošanu, turklāt nepastāv nekāda vajadzīgā saikne starp patērētāja maksājumu Granton Advertising par Granton kartes saņemšanu, un šī paša patērētāja, iespējams, saņemtajām atlaidēm no saistītajiem uzņēmumiem. Iespējamo atlaižu summa, kas ir atkarīga no minētās kartes izmantošanas, kā arī no saistīto uzņēmumu piedāvājumu esamības, ir gadījuma rakstura, un to faktiski nav iespējams iepriekš noteikt (pēc analoģijas skat. spriedumu Lebara, C‑520/10, EU:C:2012:264, 38. punkts).
20

Šajos apstākļos Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia nolēma apturēt tiesvedību un iesniegt Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu: “Vai no tiesībām veikt uzņēmējdarbību, kā arī nediskriminācijas un konkurences aizsardzības principiem, kas ir paredzēti [LESD] 49., 56. un 101. pantā, izrietošais samērīguma princips, kā arī samērīguma principā ietvertais piemērotības princips pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā gan attiecībā uz publiskā iepirkuma procedūrām, kas pārsniedz [Eiropas Savienības] noteikto nozīmīguma robežvērtību, gan tām, kas to nepārsniedz, par galīgi konstatētu smagu pārkāpumu [sociālā nodrošinājuma] iemaksu maksāšanas jomā atzīst pārkāpumu, kura vērtība pārsniedz EUR 100, ja atšķirība starp maksājamo summu un samaksāto summu attiecībā uz katru samaksas vai iemaksu periodu pārsniedz 5 %, kā rezultātā līgumslēdzējai iestādei ir pienākums no dalības publiskā iepirkuma procedūrā izslēgt par šāda veida pārkāpumu atbildīgo pretendentu, neņemot vērā citus aspektus, kas konkrēti norāda uz to, ka attiecīgais pretendents ir uzticams līgumpartneris?”
7

LHO 16. pantā ir paredzēts: “§1. 6. un 8. pantā noteiktais aizliegums nav piemērojams: a) pārdošanai, kas tiek veikta cita patērētāja, kurš nav pircējs, mājās, ar nosacījumu, ka pārdošana notiek mājokļa apdzīvotā daļā, kura kalpo tikai privātām vajadzībām; b) pārdošanai, kas pēc patērētāja uzaicinājuma tiek veikta mājās, turklāt patērētājs ir iepriekš tieši lūdzis nodrošināt pārdevēja vizīti, lai vienotos par preces vai pakalpojuma pirkšanu; c) pārdošanai un pakalpojumu sniegšanai sabiedriskā transporta uzņēmumu atrašanās vietās un NMBS holdinga vai tā filiāļu tieši vai netieši pārvaldītajās stacijās, tāpat arī visā nekustamā īpašuma kompleksā, kur atrodas šīs stacijas; d) pārdošanai un pakalpojumu sniegšanai lidostās un ostu atvērtajās teritorijās, kas tiek izmantotas starptautiskajai ceļotāju satiksmei; e) pakalpojumu sniegšanai, kas tiek veikta steidzamas nepieciešamības gadījumā; f) pārdošanai degvielas uzpildes stacijās vai tirdzniecības vietās, kuras atrodas automaģistrāļu teritorijā, attiecībā uz vispārējo pārtikas un mājsaimniecības preču sortimentu, izņemot destilētos alkoholiskos dzērienus un raudzētus dzērienus ar alkohola saturu vairāk par 6 %, ar nosacījumu, ka neto pārdošanas platība nepārsniedz 250 m2. Patērētāja izteikta piekrišana pārdevēja telefoniski piedāvātajam apmeklējumam nav uzskatāma par uzaicinājumu b) punkta izpratnē. §2. Aizliegums tāpat nav piemērojams tirdzniecības vietām, kuru pamatdarbību veido vienas no šādām preču grupām pārdošana: a) avīzes, žurnāli, tabaka un smēķēšanas piederumi, telefona kartes un valsts loterijas preces; b) audiovizuālu darbu un videospēļu nesēji, kā arī to izīrēšana; c) transportlīdzekļu degviela un eļļa; d) saldējums atsevišķās porcijās; e) tirdzniecības vietās pagatavotā pārtika, kas tajās netiek patērēta. Par pamatdarbību runa ir tad, ja preču grupas, kas veido pamatdarbību, pārdošana veido vismaz 50 % no gada apgrozījuma. [..]”
19

Kā Vispārējā tiesa norādījusi pārsūdzētā sprieduma 57. punktā, strīdīgais lēmums attiecas uz daudzšķautņainu aizliegto vienošanos, kura ietekmē vairākus maisu veidus un vairākas teritorijas. Saskaņā ar tās aprakstu šī paša lēmuma preambulas 444. apsvērumā aizliegtās vienošanās struktūru raksturo “viena visaptveroša grupa [..] un reģionālas vai funkcionālas apakšgrupas [..] atšķirīgos veidolos”, tam visam kopā veidojot “saskanīgu un saskaņotu konstrukciju, kā to pierāda it īpaši pierādījumu kopums”. Kā uzsvērusi Vispārējā tiesa, Komisija šī lēmuma adresātiem uzņēmumiem pārmeta nevis to, ka tie nav bijuši visu aizliegtās vienošanās izpausmju dalībnieki, bet gan to, ka tie tajā “piedalījušies dažādās pakāpēs”.
2

Šis lūgums tika iesniegts tiesvedībā starp Felixstowe Dock and Railway Company Ltd, Savers Health and Beauty Ltd, Walton Container Terminal Ltd, WPCS (UK) Finance Ltd, AS Watson Card Services (UK) Ltd, Hutchison Whampoa (Europe) Ltd, Kruidvat UK Ltd un Superdrug Stores plc un Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs par to, kā piemērot tiesību aktus par grupas nodokļu atvieglojumu konsorcijā.
14

O. k‑gs, kas ir Nigērijas pilsonis, 2006. gadā apprecējās ar Nīderlandes pilsoni (turpmāk tekstā – “atsauces persona O”). Viņš paziņoja, ka no 2007. gada līdz 2010. gada aprīlim esot dzīvojis Spānijā. No Malagas (Spānija) pašvaldības iesniegtajiem dokumentiem izriet, ka O. k‑gs un atsauces persona O kopš 2009. gada 7. augusta esot bijuši reģistrēti šajā pašvaldībā vienā un tajā pašā adresē. Turklāt O. k‑gs ir iesniedzis līdz 2014. gada 20. septembrim derīgu uzturēšanās dokumentu, no kura izriet, ka viņš uzturējās Spānijā kā Savienības pilsoņa ģimenes loceklis.
43

Kā Tiesa to jau ir atzinusi, gan no minētā noteikuma formulējuma, gan no konteksta, kurā šī tiesību norma ietilpst, izriet, ka tās mērķis ir izvairīties no tā, ka tiktu zaudētas darba ņēmēja tiesības, kas izriet no darba tiesiskajām attiecībām, kuras ir iegūtas vai iegūšanas stadijā brīdī, kad viņš uzsāk bērna kopšanas atvaļinājumu, un garantēt, ka, minētajam bērna kopšanas atvaļinājumam beidzoties, attiecībā uz šīm tiesībām viņš būs tādā pašā situācijā, kādā viņš bija pirms bērna kopšanas atvaļinājuma (skat. iepriekš minētos spriedumus lietā Meerts, 39. punkts, un lietā Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols, 51. punkts).
9

Likuma par izpildes kārtību 37. panta 1. un 3. punktā, redakcijā, kas ir piemērojama pamatlietas faktiem (turpmāk tekstā – “Likums par izpildes kārtību”), ir noteikts: “1) Procedūras dalībnieki ir kreditors un parādnieks, pārējās personas var būt procedūras dalībnieki tikai tiktāl, ciktāl ar šo likumu tām ir piešķirts šāds statuss. Tiesai lemjot par izpildes izmaksām, procedūrā piedalās arī zvērināts tiesu izpildītājs, kuram uzdots veikt izpildi.” [..] 3) Izpildi var veikt pret kādu citu personu, kas nav persona, kura ir norādīta nolēmumā ka parādniece, vai par labu kādai citai personai, kas nav persona, kura nolēmumā norādīta kā parādniece, tikai, ja ir pierādīts, ka šai personai, piemērojot 41. pantu, ir nodoti no izpildes rīkojuma (izpildraksta) izrietošās tiesības un pienākumi. Ja rodas apstākļi, pamatojoties uz kuriem, ir nodoti vai aizstāti no izpildraksta izrietošās tiesības un pienākumi, lietas dalībniekiem par to jāpaziņo izpildiestādei rakstveidā un bez liekas kavēšanās. Paziņojumam ir jāpievieno dokuments, kas pierāda tiesību un pienākumu pāreju vai aizstāšanu. Izpildiestādei ir jāpaziņo tiesai par lūgumu atļaut veikt tiesvedības dalībnieku maiņu 14 dienu laikā, skaitot no dienas, kad tā ir uzzinājusi par šiem apstākļiem. Tiesa pieņem lēmumu, izdodot rīkojumu, 60 dienu laikā no lūguma paziņošanas. Lēmums tiek paziņots izpildrakstā norādītajai izpildiestādei, kreditoram un parādniekam, kā arī lietas dalībniekam, kura tiesības vai pienākumi ir tikuši nodoti.”
15

Šajā ziņā Conseil d’État uzskata, ka, ņemot vērā 2009. gada 17. februāra spriedumu lietā C-465/07 Elgafaji (Krājums, I-921. lpp.), nevar tikt izslēgts, kā to apgalvo A. Diakité, ka direktīvas 15. panta c) punkta izpratnē “bruņota konflikta” jēdziens var tikt interpretēts autonomi un tam var tikt piešķirta īpaša nozīme, kas atšķiras no tās, kāda tam ir sniegta Starptautiskā kriminālā tribunāla bijušajai Dienvidslāvijai judikatūrā.
27

Iesniedzējtiesa uzskata, ka saskaņā ar KN 25. nodaļas 1. piezīmi produktu skalošana neliedz tos iekļaut KN pozīcijā 2508, pat ja šāda skalošana notiek “ar ķīmisko vielu palīdzību, kuras attīra no piemaisījumiem, nemainot produkta struktūru”. Tomēr iesniedzējtiesa šaubās, vai vārdkopa “attīrīt no piemaisījumiem” ietver neapstrādāta minerālprodukta attīrīšanu no noteiktām ķīmiskām vielām, kas tajā nonākušas dabiskā ceļā, un tādējādi attīrīšana notiek, lai stiprinātu minerālproduktam raksturīgās dabiskās īpašības. Iesniedzējtiesa norāda, ka KN 25. nodaļas 1. piezīmē nav skaidri noteikts, vai tā attiecas uz neapstrādāta minerālprodukta skalošanu, lai attīrītu to no šāda “dabiska piesārņotāja”, kas ir kļuvis par paša minerālprodukta daļu.
18

Šādos apstākļos Gerechtshof ’s-Hertogenbosch nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Izvērtējot jautājumu, uz kuru jāatbild LESD 110. panta kontekstā, par to, vai nodokļa apmērs 2010. gadā, reģistrējot [attiecīgo transportlīdzekli], pārsniedz (vai nē) atlikušo nodokļa apmēru, kas ir iekļauts līdzīgu valsts teritorijā jau reģistrētu lietotu transportlīdzekļu vērtībā, – vai, nosakot šo atlikušo summu, par līdzīgu ir jāuzskata: — līdzīgs [transportlīdzeklis], kurš gadā, kad pirmo reizi tika uzsākta [attiecīgā transportlīdzekļa] izmantošana (2006. gadā), tika reģistrēts kā jauns transportlīdzeklis, vai — arī (citi) [transportlīdzekļi], kuri 2010. gadā bija pieejami lietotu transportlīdzekļu tirgū un kuru, tāpat kā [attiecīgā transportlīdzekļa], izmantošana pirmo reizi tika uzsākta 2006. gada 30. maijā, un kuri citādi ir līdzīgi, bet tika (importēti un) reģistrēti kā lietoti transportlīdzekļi pēc 2006. gada 30. maija (pēc 2006. gada 30. maija un līdz 2009. gadam), un/vai — arī (citi) [transportlīdzekļi], kuri 2010. gadā bija pieejami lietotu transportlīdzekļu tirgū un kuru izmantošana, atšķirībā no [attiecīgā transportlīdzekļa], pirmo reizi tika uzsākta pēc 2006. gada 30. maija, bet kuri citādi ir līdzīgi, un kuri pēc 2006. gada 30. maija ir (importēti un) reģistrēti kā jauni vai lietoti transportlīdzekļi (pēc 2006. gada 30. maija un līdz 2009. gadam)? 2) Izvērtējot jautājumu, vai LESD 110. pants liedz uzlikt BPM, reģistrējot [attiecīgo transportlīdzekli] 2010. gadā, ciktāl šis nodoklis tiek aprēķināts atkarībā no CO2 izmešu daudzuma [..], vai šī nodokļa daļa ir jāuzskata par jaunu nodokli, kurš ir jānošķir no BPM līdz 2008. gada 1. februārim, kas bija atkarīgs vienīgi no [neto] kataloga cenas, kā rezultātā, ciktāl šis nodoklis ir atkarīgs no CO2 izmešu daudzuma, salīdzinājumam ar (līdzīgiem) lietotiem transportlīdzekļiem, kas reģistrēti pirms 2010. gada 1. janvāra, nav nozīmes? 3) Ja runas nav par jaunu nodokli [otrā] jautājuma izpratnē: vai uzlikt BPM, reģistrējot [attiecīgo transportlīdzekli] 2010. gadā, ciktāl šis nodoklis ir atkarīgs no CO2 izmešu daudzuma [..], liedz tas, ka saskaņā ar LESD 110. pantu no CO2 izmešu daudzuma atkarīgs nodoklis [..] netika uzlikts [transportlīdzekļiem], kuri ir līdzīgi [attiecīgajam transportlīdzeklim] un kuru izmantošana pirmoreiz tika uzsākta pirms 2008. gada 1. februāra, un kuri laikposmā no 2008. gada 1. februāra līdz 2009. gada 31. decembrim ir importēti un reģistrēti kā lietoti [transportlīdzekļi], lai gan no CO2 izmešu daudzuma atkarīgs nodoklis tika uzlikts, reģistrējot tos transportlīdzekļus minētajā laikposmā, kuru izmantošana pirmo reizi tika uzsākta pēc 2008. gada 1. februāra, bet kuri citādi bija līdzīgi [attiecīgajam transportlīdzeklim]?”
41

Šajā ziņā ir jāatgādina, ka no Tiesas Reglamenta 38. panta 1. punkta c) apakšpunkta un ar to saistītās judikatūras izriet, ka prasības pieteikumā ir jāietver strīda priekšmets un izvirzīto pamatu kopsavilkums un tie ir jānorāda pietiekami skaidri un precīzi, lai atbildētājs varētu sagatavot savu aizstāvību un lai Tiesa varētu veikt kontroli. No tā izriet, ka galvenie faktiskie un tiesiskie apstākļi, ar kuriem ir pamatota prasība, prasības pieteikumā ir jānorāda loģiskā un saprotamā veidā un ka prasības pieteikumā ietvertajiem prasījumiem ir jābūt formulētiem nepārprotami, lai izvairītos no tā, ka Tiesa lemj ultra petita vai arī nelemj par kādu iebildumu (skat. it īpaši 2009. gada 12. februāra spriedumu lietā C‑475/07 Komisija/Polija, 43. punkts, un 2009. gada 16. jūlija spriedumu lietā C-165/08 Komisija/Polija, Krājums, I-6843. lpp., 42. punkts).
80

Līdz ar to uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka LESD 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz piemērot tādu dalībvalsts nodokļu tiesisko regulējumu, kāds ir pamatlietā, kā rezultātā pārim, kas dzīvo šajā valstī un vienlaikus gūst ienākumus gan minētajā valstī, gan citā dalībvalstī, tiek liegta iespēja saņemt noteiktas nodokļu priekšrocības to aprēķināšanas noteikumu dēļ, kaut arī šim pārim uz to būtu tiesības, ja laulātais, kam ir vislielākie ienākumi, negūtu visus ienākumus citā dalībvalstī.
43

Attiecībā uz “pienākumu atbrīvoties” no strīdīgās kravas Direktīvas 2006/12 1. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē vispirms ir jānorāda, ka a priori nepastāv obligāta prasība atbrīvoties no šīs kravas, jo šī krava nesastāv no vielām, kas ir aizliegtas, pretlikumīgas vai sastāv no īpaša riska materiāliem, no kuriem šim īpašniekam ir pienākums atbrīvoties (pēc analoģijas skat. 2007. gada 1. marta spriedumu lietā C-176/05 KVZ retec, Krājums, I-1721. lpp., 59. punkts). Tāpat, kā izriet no iesniedzējtiesas lēmuma, minētā krava bez pārstrādes varēja tikt pārdota tirgū tādā stāvoklī, kāda tā bija brīdī, kad tika atdota Shell.
17

Lēmuma 2010/413 4. pantā ir noteikts: “1. Dalībvalstu valstspiederīgajiem [..] no dalībvalstu teritorijas vai izmantojot kuģus vai gaisa kuģus, kas atrodas dalībvalstu jurisdikcijā, ir aizliegts pārdot, piegādāt vai nodot svarīgākās iekārtas un tehnoloģijas – neatkarīgi no to izcelsmes – šādiem turpmāk uzskaitītajiem svarīgākajiem naftas un dabasgāzes rūpniecības sektoriem Irānā vai Irānas vai Irānas īpašumā esošiem uzņēmumiem, kuri ir iesaistīti norādītajos sektoros ārpus Irānas: a) rafinēšana; b) sašķidrināta dabasgāze; c) izpēte; d) ražošana. Savienība veic vajadzīgos pasākumus, lai noteiktu atbilstīgus priekšmetus, uz kuriem attiecas šis noteikums. 2. Ir aizliegts uzņēmumiem Irānā, kuri ir iesaistīti 1. punktā uzskaitītajos svarīgākajos Irānas naftas un dabasgāzes rūpniecības sektoros, vai Irānas vai Irānas īpašumā esošiem uzņēmumiem, kuri minētajos sektoros ir iesaistīti ārpus Irānas, sniegt: a) tehnisku palīdzību vai apmācību un citus pakalpojumus saistībā ar svarīgākajām iekārtām un tehnoloģijām, kas noteiktas atbilstīgi 1. punktam; b) finansējumu vai finansiālu atbalstu, lai pārdotu, piegādātu, nodotu vai eksportētu svarīgākās iekārtas vai tehnoloģijas, kas noteiktas atbilstīgi 1. punktam, vai lai sniegtu ar to saistītu tehnisku palīdzību vai apmācību. 3. Ir aizliegts apzināti vai tīši piedalīties darbībās, kuru mērķis ir izvairīties no 1. un 2. punktā minētajiem aizliegumiem vai kuras izraisa tādas sekas.”
14

Corte dei conti, sezione giurisdizionale per la Regione Siciliana no tā secina, ka Consiglio di Stato, nospriezdama, ka LESD 264. pants ir piemērojams, ir balstījusies uz iepriekš minēto spriedumu lietā Cicala, turklāt tai ir šaubas par to, vai šī tiesa ir pareizi piemērojusi ar šo pantu saistīto Tiesas judikatūru.
15

No Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka atbilstošas ekonomiskās un finansiālās iespējas tiek pierādītas, it īpaši, norādot to realizēto būvdarbu apgrozījumu, kuru vērtība ir vienāda vai pārsniedz 100 % no prasīto kvalifikāciju summām dažādās kategorijās. Saistībā ar tehnisko atbilstību tiek prasīts, lai attiecībā uz katru kategoriju, par kuru ir iesniegts kvalifikācijas pieteikums, tostarp tiktu pierādīta, pirmkārt, būvdarbu, kuru vērtība ir vienāda vai lielāka par 90 % no summas, kas ir prasīta šajā klasē, izpilde un, otrkārt, viena, divu vai trīs būvprojektu, kuru vērtība ir vienāda vai lielāka par attiecīgi 40 %, 55 % vai 65 % no minētās summas, realizācija.
23

Spānijas Karaliste apgalvo, ka aplūkojamo pienākumu, kas izriet no Direktīvas 2000/60 attiecībā uz autonomo kopienu iekšējiem upju baseiniem, kas neatrodas Katalonijā, transpozīcija iekšējās tiesībās tiek nodrošināta ar Konstitūcijas 149. panta 3. punktā in fine paredzēto atlikušās kompetences klauzulu. No minētās atlikušās kompetences klauzulas it īpaši izrietot, ka, ja autonomā kopiena, kam ir piešķirtas likumdošanas pilnvaras noteiktā jomā, neizmanto šīs pilnvaras vai īsteno tās tikai daļēji, valsts tiesību normas turpina būt spēkā vai nu pilnībā, vai daļēji jautājumos, ko autonomā kopiena nav noregulējusi. Spānijas Karaliste, atsaucoties uz 2008. gada rīkojumu, apgalvo arī, ka šajā gadījumā ir garantēta valsts tiesību normu pilnīga piemērošana attiecībā uz autonomo kopienu iekšējiem upju baseiniem. Turklāt Spānijas Karaliste pārmet Komisijai, ka tā, pārkāpjot LES 4. panta 2. punktu un LESD 288. panta trešo daļu, ir gribējusi uzspiest veidu, kādā transpozīcijai ir jānotiek šajā dalībvalstī.
11

Mediatech ir norādījusi uz Francijas tiesu jurisdikcijas neesamību. Ar 2008. gada 14. februāra rīkojumu Tribunal de grande instance de Toulouse tiesnesis, kas sagatavoja lietu izskatīšanai, noraidīja iebildumu par jurisdikcijas neesamību, pamatojot ar to, ka ar to vien, ka P. Pinckney varēja iegādāties attiecīgos diskus no sava domicila Francijā sabiedrībai pieejamā Interneta vietnē, pietiek, lai pierādītu būtisku saikni starp faktiem un apgalvoto kaitējumu, kas pamato šīs tiesas jurisdikciju.
14

Iesniedzējtiesa uzskata, ka šīs apelācijas tiesvedības iznākums ir atkarīgs no tā, kā interpretējama Direktīva 2009/103. Spedition Welter pret Avanssur celtās prasības pieņemamība esot atkarīga no tā, vai šīs direktīvas 21. panta 5. punkts var tikt interpretēts tādējādi, ka izsniegtos vai paziņotos dokumentus pamatlietā esošās atbildētājas vietā ir tiesīgs saņemt atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvis. Gadījumā, ja tas tā ir, būtu vēl jānoskaidro, vai šī minētās direktīvas tiesību norma ir tik nepakārtota nosacījumiem un pietiekami konkrēta, ka Spedition Welter uz to varētu atsaukties, lai apgalvotu, ka Avanssur esot pilnvarojusi AXA saņemt tai izsniegtos vai paziņotos dokumentus.
25

CNOM vērsās Conseil d’État [Valsts padomē] ar pieteikumu par strīdīgā lēmuma atcelšanu pilnvaru pārsniegšanas dēļ, pamatojoties it īpaši uz to, ka šis lēmums nav saderīgs ar Direktīvu 2005/36, it īpaši tās 24., 25. un 36. pantu. Conseil national de l’ordre des chirurgiens-dentistes iestājās pamatlietā ministru, kuri ir pieņēmuši šo lēmumu, atbalstam.
10

Minētās regulas 45. pantā ir noteikts: “1. Tiesa, kurā pārsūdzība ir iesniegta saskaņā ar 43. pantu vai 44. pantu, atsakās pasludināt izpildāmību vai atceļ to, vienīgi pamatojot to ar kādu no 34. un 35. pantā noteiktajiem iemesliem. [..] 2. Ārvalstīs pieņemti spriedumi nekādos apstākļos nav pārskatāmi pēc būtības.”
14

Iesniedzējtiesa arī norāda, ka atbilstīgi Tiesas pastāvīgajai judikatūrai valsts pasākumi, ar kuriem ievieš atšķirību uzņēmumu starpā un kuri tādējādi a priori ir selektīvi, var tikt pamatoti, ja šī atšķirība rodas no sistēmas, pie kuras tie pieder, rakstura vai struktūras. Šajā ziņā tā norāda, ka ar valsts tiesisko regulējumu, par kuru ir pamatlieta, izveidotās nodokļu sistēmas mērķis ir novērst to, ka uzņēmumu zaudējumi tiek tirgoti vai tie tiek izmantoti ļaunprātīgi. Šis risks it īpaši attiecoties uz neaktīviem uzņēmumiem, kuri ir cietuši zaudējumus, kurus citi uzņēmumi ar dažādiem līdzekļiem varētu censties iegādāties, lai atskaitītu šos zaudējumus no to pašu peļņas. Rīcības brīvība, kas ir nodokļu iestādei šajā gadījumā, varot tikt aplūkota šīs nodokļu sistēmas ietvaros visā savā pilnībā; mērķis esot piešķirt iespēju atskaitīt zaudējumus visos gadījumos, kuros netiekot konstatēts ļaunprātīgas izmantošanas risks.
21

Iesniedzējtiesas lēmumos Tribunale amministrativo regionale per il Lazio, veicot Atļauju izsniegšanas direktīvas 12. panta analīzi un Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 25. novembra Direktīvas 2009/140/EK, ar ko izdara grozījumus Direktīvā 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem, Direktīvā 2002/19/EK par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to savstarpēju savienojumu un Direktīvā 2002/20 (OV L 337, 37. lpp.) preambulas 13. apsvēruma analīzi, secina, ka pamatlietā aplūkojamajā valsts tiesiskajā regulējumā ir noteikts, ka no maksājumiem, ko maksā reglamentētās nozares privātie uzņēmumi, ir paredzēts segt visas AGCOM izmaksas, kuras netiek segtas no valsts līdzekļiem, pielietojot mehānismu, kas ir balstīts uz ienākumiem no pārdošanas un pakalpojumu sniegšanas un kas ļauj diferencēt katram uzņēmumam noteikto ieguldījumu, pamatojoties uz tā finanšu stāvokli. Saskaņā ar minētās tiesas viedokli no Savienības tiesībām izriet, ka administratīvo maksājumu noteikšana uzņēmumiem var būt pamatota tikai ar izmaksām, kas VPI faktiski radušās, nevis jebkura veida darbības veikšanas rezultātā, bet veicot ex ante tirgus regulēšanas darbību, kura izpaužas kā atļauju izsniegšana. Tādējādi tās skatījumā AGCOM iekasētie maksājumi nedrīkst pārsniegt izmaksas, kas ir radušās šīs regulēšanas darbības veikšanai.
10

Saskaņā ar šā likuma 103. pantu: “Pirms pieņemt lēmumu par uzturēšanās aizliegumu, uzturēšanās atļaujas atcelšanu vai neatjaunošanu vai arī lēmumu par trešās valsts pilsoņa izraidīšanu no [valsts] teritorijas, ministrs jo īpaši ņem vērā to, cik ilgi attiecīgā persona ir uzturējusies Luksemburgas teritorijā, tās vecumu, veselības stāvokli, ģimenes un ekonomisko situāciju, sociālo un kultūras integrāciju valstī un to, cik spēcīgas ir saiknes ar tās izcelsmes valsti, izņemot gadījumus, ja šīs personas klātbūtne rada draudus valsts drošībai un sabiedriskajai kārtībai. Neviens lēmums par izraidīšanu no [valsts] teritorijas, izņemot tādu, kas balstīts uz sabiedriskās kārtības apsvērumiem, nevar attiekties uz nepilngadīgo, ko nepavada likumīgs pārstāvis, izņemot gadījumu, ja izraidīšana ir nepieciešama viņa interešu aizsardzībai.”
28

Šajā kontekstā Supreme Court [Augstākā tiesa] nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai [..] Lēmums 2011/199 [..] ir spēkā esošs: — ņemot vērā to, ka tika izmantota LES 48. panta 6. punktā paredzētā vienkāršotā pārskatīšanas procedūra, un it īpaši jautājumu, vai ierosinātais LESD 136. panta grozījums ietver ar Līgumiem Savienībai piešķirtās kompetences paplašinājumu; — ņemot vērā ierosinātā grozījuma saturu un it īpaši jautājumu, vai tajā ir pieļauts kāds Līgumu vai Savienības tiesību vispārējo principu pārkāpums? 2) Ņemot vērā — LES 2. un 3. pantu, kā arī LESD trešās daļas VIII sadaļu, it īpaši [LESD 119.–123. pantu] un [125.–127.] pantu; — Savienības ekskluzīvo kompetenci attiecībā uz monetāro politiku, kāda tā ir noteikta LESD 3. panta 1. punkta c) apakšpunktā, un ekskluzīvo kompetenci slēgt starptautiskus līgumus, kas ietilpst LESD 3. panta 2. punkta piemērošanas jomā; — Savienības kompetenci koordinēt ekonomikas politiku saskaņā ar LESD 2. panta 3. punktu un LESD trešās daļas VIII sadaļu; — Savienības iestāžu pilnvaras un funkcijas saistībā ar principiem, kas noteikti LES 13. pantā; — LES 4. panta 3. punktā noteikto lojālas sadarbības principu; — vispārējos Savienības tiesību principus, it īpaši vispārējo efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principu un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību Eiropas Savienības Pamattiesību hartas [(turpmāk tekstā – “Harta”)] 47. panta izpratnē, kā arī vispārējo tiesiskās noteiktības principu, vai Eiropas Savienības dalībvalsts, kuras naudas vienība ir euro, var slēgt un ratificēt tādu starptautisku līgumu kā ESM līgums? 3) Ja Lēmums [2011/199] ir atzīstams par spēkā esošu, vai dalībvalsts tiesības slēgt un ratificēt tādu starptautisku līgumu kā ESM līgums ir pakļautas nosacījumam par šā lēmuma spēkā stāšanos?”