Lieta C‑618/16

Rafal Prefeta

pret

Secretary of State for Work and Pensions

(Upper Tribunal (Administrative Appeals Chamber)

lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Personu brīva pārvietošanās – LESD 45. pants – 2003. gada Pievienošanās akts – XII pielikuma 2. iedaļa – Dalībvalsts iespēja atkāpties no Regulas (ES) Nr. 492/2011 7. panta 2. punkta un Direktīvas 2004/38/EK 7. panta 3. punkta – Polijas pilsonis, kas nav pabeidzis 12 mēnešus ilgu reģistrēta darba laikposmu uzņēmējā dalībvalstī

Kopsavilkums – Tiesas (piektā palāta) 2018. gada 13. septembra spriedums

Jaunu dalībvalstu pievienošanās Eiropas Savienībai – 2003. gada Pievienošanās akts – Pārejas pasākumi – Personu brīva pārvietošanās – Direktīva 2004/38/EK – Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir ieviests “pievienojušās dalībvalsts darba ņēmēja, kuram ir jāreģistrējas” statuss, kas attiecas uz pievienojušos dalībvalstu pilsoņiem – Šī statusa izbeigšanās reģistrētas nodarbinātības gadījumā dalībvalsts teritorijā 12 mēnešus ilgā laikposmā bez pārtraukuma – Pieļaujamība

(LESD 45. pants; 2003. gada Pievienošanās akta XII pielikuma 2. iedaļa; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/38 7. panta 3. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 492/2011 1.–6. pants)

Akta par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā, XII pielikuma 2. iedaļa ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotajai Karalistei bija atļauts tajā paredzētajā pārejas posmā neattiecināt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, 7. panta 3. punktā minētās priekšrocības uz tādu Polijas pilsoni kā Rafal Prefeta, kurš neatbilda valsts tiesību aktos paredzētajam nosacījumam par to, ka viņam ir jābūt 12 mēnešus bez pārtraukuma bijušam reģistrēti nodarbinātam tās teritorijā.

Šajā ziņā ir jānorāda, ka Tiesa jau ir atzinusi, ka šī pievienošanās akta XII pielikuma 2. iedaļā ietverto pārejas noteikumu mērķis ir nepieļaut, ka pēc jauno dalībvalstu pievienošanās Savienībai rodas traucējumi veco dalībvalstu darba tirgū liela skaita darba ņēmēju – minēto jauno valstu pilsoņu – tūlītējas ierašanās dēļ (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2011. gada 10. februāris, Vicoplus u.c., no C‑307/09 līdz C‑309/09, EU:C:2011:64, 34. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).

Šī pievienošanās akta XII pielikuma 2. iedaļas 2. punkta pirmajā daļā būtībā ir paredzēts, ka – atkāpjoties no Regulas Nr. 492/2011 1.–6. panta un pārejas posmā pēc pievienošanās dienas – pašreizējās dalībvalstis piemēro pasākumus, kuri reglamentē Polijas pilsoņu pieeju šo valstu darba tirgiem.

Tātad šis ir pamats, kāpēc ar 2004. gada noteikumu 2. pantu Lielbritānijas tiesību sistēmā tika ieviests “pievienojušās dalībvalsts darba ņēmēja, kuram ir jāreģistrējas” statuss, kas attiecās uz pievienojušos valstu pilsoņiem, kuri strādāja Apvienotajā Karalistē minētās regulas piemērošanas laikposmā. Minētajos noteikumos bija paredzēts, ka uz attiecīgajiem darba ņēmējiem vairs neattiecās šis statuss, kad viņi bija 12 mēnešus bez pārtraukuma bijuši reģistrēti nodarbināti minētās dalībvalsts teritorijā, turklāt šim darbam pilnībā vai daļēji bija jābūt veiktam pēc 2004. gada 30. aprīļa.

Laikposmā, kurā uz konkrētas pievienojušās valsts pilsoni attiecās minētais statuss, viņam bija jāsaņem kompetentajās valsts iestādēs darba reģistrācijas apliecība un viņam nebija visu to tiesību, kas Savienības tiesībās ir piešķirtas dalībvalsts pilsonim, kas pārvietojas uz citu dalībvalsti, lai tajā strādātu. It īpaši ar 2004. gada noteikumu 4. un 5. pantu tika ierobežotas pievienojušās valsts pilsoņa tiesības uzturēties Apvienotajā Karalistē darba meklētāja statusā, lai tajā meklētu darbu, kā arī viņa iespēja saglabāt darba ņēmēja statusu un atbilstošās uzturēšanās tiesības, ja viņš vairs nebija darba ņēmējs vai pašnodarbināta persona.

Kā rakstveida apsvērumos būtībā ir atzīmējusi Komisija, Apvienotās Karalistes ieviestā atkāpe no Direktīvas 2004/38 7. panta 3. punkta tādējādi bija nepieciešama, lai nodrošinātu pilnīgu iedarbību šīs dalībvalsts noteiktajiem pasākumiem, piemērojot 2003. gada Pievienošanās akta XII pielikuma 2. iedaļas 2. un 9. punktā ietvertajās tiesību normās paredzētās atkāpes.

(skat. 41., 43.–46. un 55. punktu un rezolutīvo daļu)