ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 320/28

Vispārējās tiesas 2015. gada 22. jūlija rīkojums – European Children’s Fashion Association un Instituto de Economía Pública/Komisija un EACEA

(Lieta T-724/14) (1)

(Prasība atcelt tiesību aktu - Šķīrējklauzula - Rīcības programma “Lifelong Learning (2007–2013)” - Projekts “Brand & Merchandising manager for SMEs in the childrens’ product sector” - Iepriekšējā informatīvā vēstule - Paziņojums par parādu - Atbildētāja noteikšana - Daļēja nepieņemamība)

(2015/C 320/44)

Tiesvedības valoda – franču

Lietas dalībnieki

Prasītāji: European Children’s Fashion Association (Valensija, Spānija); un Instituto de Economía Pública, SL (Valensija) (pārstāvji – A. Haegeman, advokāts)

Atbildētājas: Eiropas Komisija (pārstāvji – S. Delaude un S. Lejeune) un Agence exécutive “Éducation, audiovisuel et culture” (EACEA) (pārstāvji – H. Monet un A. Jaume)

Priekšmets

Galvenokārt, ar LESD 272. pantu pamatota prasība, lai par nepamatotu atzītu EACEA prasību atmaksāt pirmajai prasītājai izmaksātās subsīdijas saistībā ar vienošanos, kas noslēgta projekta “Brand & Merchandising manager for SMEs in the childrens’ product sector” īstenošanai, un, pakārtoti, prasība atcelt, pirmkārt, EACEA2014. gada 1. augusta iepriekšējo informatīvo vēstuli, ar kuru informē pirmo prasītāju, ka tai ir jāatmaksā summa EUR 82 378,81 apmērā pēc audita veikšanas par minēto projektu, un, otrkārt, atcelt EACEA2014. gada 5. augustā izdoto paziņojumu par parādu Nr. 3241401420 minētas summas atmaksai

Rezolutīvā daļa:

1) noraidīt prasību kā nepieņemamu, jo tā ir iesniegta pret Eiropas Komisiju;

2) European Children’s Fashion Association un Instituto de Economía Pública, SL atlīdzina šajā instancē radušos tiesāšanās izdevumus.

(1) OV C 7, 12.1.2015.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 160/28

Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 4. aprīļa rīkojums — AO/Komisija

(Lieta F-45/10) (1)

(Civildienests - Ierēdņi - Disciplinārsods - Atstādināšana no amata - Reglamenta 35. panta 1. punkta d) apakšpunkts un 2. punkta a) apakšpunkts - Prasība, kas daļēji ir acīmredzami nepieņemama un daļēji — acīmredzami nepamatota)

2011/C 160/44

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Prasītājs: AO (Brisele, Beļģija) (pārstāvis– M. Schober, avocat)

Atbildētāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — J. Currall un J. Baquero Cruz)

Priekšmets

Pirmkārt, prasība atcelt Komisijas Lēmumu CMS 07/046 par prasītāja atstādināšanu no amata bez pensijas samazināšanas no 2009. gada 15. augusta un atcelt visus pret prasītāju laikposmā no 2003. gada septembra līdz viņa atstādināšanai no amata pieņemtos lēmumus, kā arī, otrkārt, prasība atlīdzināt zaudējumus

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt kā daļēji acīmredzami nepieņemamu un daļēji — acīmredzami nepamatotu;

2) prasītājs atlīdzina visus tiesāšanās izdevumus.

(1) OV C 221, 14.08.2010., 60. lpp.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 46/29

Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2012. gada 17. jūlija spriedums — BG/Eiropas ombuds

(Lieta F-54/11) (1)

(Civildienests - Disciplinārlieta - Disciplinārsods - Atstādināšana no amata - Pirmstiesas izmeklēšana valsts krimināltiesās brīdī, kad ir pieņemts lēmums par atstādināšanu no amata - Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm - Aizliegums atlaist no darba grūtniecības stāvoklī esošu darbinieci laikā no grūtniecības sākuma līdz viņas pēcdzemdību atvaļinājuma beigām)

2013/C 46/55

Tiesvedības valoda — franču

Lietas dalībnieki

Prasītāja: BG (pārstāvji — L. Levi un A. Blot, avocats)

Atbildētājs: Eiropas ombuds (pārstāvji — J. Sant’Anna, D. Waelbroeck un A. Duron, avocats)

Priekšmets

Civildienests — Prasība atcelt lēmumu, ar kuru prasītājai ir piemērots disciplinārsods — atstādināšana no amata, saglabājot tiesības uz pensiju. Attiecīgi, prasība, prioritāri, atjaunot prasītāju amatā un, pakārtoti, piešķirt viņai naudas summu, kas atbilst atalgojumam, kuru viņa būtu saņēmusi laikā kopš atstādināšanas no amata stāšanās spēkā līdz brīdim, kad viņa sasniegs pensijas vecumu. Katrā ziņā — prasība piešķirt atlīdzību par nodarīto morālo kaitējumu

Rezolutīvā daļa:

1) BG prasību noraidīt;

2) BG sedz savus un atlīdzina Eiropas ombuda tiesāšanās izdevumus.

(1) OV C 204, 09.07.2011., 30. lpp.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 158/24

Civildienesta tiesas (trešā palāta) 2008. gada 5. marta spriedums — Toronjo Benitez/Komisija

(Lieta F-33/07)

(Civildienests - Ierēdņi - Paaugstināšanas amatā - Agrākie pagaidu darbinieki, kuru atalgojums tiek maksāts no finanšu līdzekļiem pētniecībai - Uzkrāto punktu dzēšana - Ierēdņa pāriešana no vispārējā budžeta pētniecības sadaļas uz darbības sadaļu - Komisijas 2004. gada 16. jūnija Lēmuma par ierēdņu, kuru atalgojums tiek maksāts no vispārējā budžeta finanšu līdzekļiem pētniecībai, amatā paaugstināšanas procedūru 2. panta prettiesiskums)

(2008/C 158/41)

Tiesvedības valoda — franču

Lietas dalībnieki

Prasītājs: Alberto Toronjo Benitez, Brisele (Beļģija) (pārstāvis — S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis un E. Marchal, avocats)

Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis — C. Berardis-Kayser un K. Hermann)

Priekšmets

Pirmkārt, atcelt Komisijas lēmumu dzēst 44,5 punktus, kurus prasītājs uzkrājis kā pagaidu darbinieks un, otrkārt, atzīt par prettiesisku Komisijas lēmuma par ierēdņu, kuru atalgojums tiek maksāts no vispārējā budžeta finanšu līdzekļiem “pētniecībai”, amatā paaugstināšanas procedūru 2. pantu

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt;
—

apstrīdētajā lēmumā no prasītājiem pieprasītās atmaksas summu, kurai pieskaitīta starpība starp pensijas apmēru, kurš noteikts 2. grozījumos, un summu, kas noteikta 3. grozījumos, sākot no paziņojuma Nr. 3 spēkā stāšanās līdz brīdim, kad ģimene būs iekārtojusies iepriekšējā dzīves vietā, par taisnīgu termiņu uzskatot vienu gadu no nolēmuma šajā lietā pieņemšanas dienas;
2)

atcelt EIB 2015. gada 4. jūnija lēmumu, ar ko no 2015. gada 28. februāra ir slēgts prasītāja RCVP [brīvprātīgās papildu pensiju shēmas] konts, un piespriest EIB samaksāt prasītājam: — summu, kas ir vienāda ar maksājumiem, ko EIB būtu turpinājusi veikt prasītāja RCVP kontā (3 % no prasītāja gada darba algas), ja EIB nebūtu slēgusi viņa kontu, un, proti, no 2015. gada 28. februāra līdz dienai, kad faktiski tiek no jauna atvērts prasītāja RCVP konts; — procentus, ko būtu turpinājis ienest prasītāja RCVP kontā esošais kapitāls, ja viņa RCVP konts 2015. gada 28. februārī nebūtu ticis slēgts un ja prasītājs un EIB būtu varējuši turpināt veikt attiecīgos maksājumus 3 % apmērā no prasītāja gada darba algas, līdz dienai, kad faktiski tiek no jauna atvērts prasītāja RCVP konts;
—

piespriest atbildētājai atlīdzināt materiālos zaudējumus: (i) algas starpību, kas atbilst ikgadējās pielāgošanas par 2016. gadu piemērošanai, proti, palielinājumu par 2,3 % par laika periodu no 2016. gada 1. janvāra līdz 2016. gada 31. decembrim; (ii) algas starpību, kas atbilst ikgadējās pielāgošanas piemērošanai par 2,9 % par 2016. gadu rezultātam, kāds ietekmēs algas, kas tiks izmaksātas sākot no 2016. gada janvāra; (iii) kavējuma procentus attiecībā uz algas starpību, kas maksājami līdz maksājamo [algas] summu pilnīgai samaksai, un piemērojamā kavējuma procentu likme ir jāaprēķina, pamatojoties uz Eiropas Centrālās bankas noteikto likmi galvenajiem refinansēšanas darījumiem, kas piemērojama attiecīgajā periodā, to paaugstinot par 3 punktiem; (iv) zaudējumus pirktspējas zaudēšanas dēļ;
—

atlīdzināt nodarīto materiālo un morālo kaitējumu. Materiālo kaitējumu prasītājs ir novērtējis EUR 50 000 apmērā, ko veido zaudējumi, kas radušies sakarā ar atšķirību starp pamatalgu, uz kādu viņam būtu tiesības, tiklīdz viņš būtu pieņemts darbā no rezerves saraksta, un faktisko pamatalgu, kādu viņš pašlaik saņem. Morālais kaitējums ir novērtēts EUR 50 000 apmērā par nastu, kāda tika uzlikta prasītājam sakarā ar personīgajiem pūliņiem un laiku, kādu viņš nelietderīgi bija izmantojis, lai risinātu situāciju, un par faktu, ka viņam bija jābūt prom no ģimenes, kaut arī viņam būtu bijusi iespēja tikt pieņemtam darbā no rezerves saraksta un pievienoties ģimenei;
—

pamatnostādnes, ko “Cilvēkresursu” direkcija ir pieņēmusi ar 2012. gada 5. decembra“Note to Staff Nr. 722 PERSONNEL/S&D/D&P/2012-198”, un tam pievienotās “Guidelines to the 2012 annual staff appraisal exercise” arī daļā, kurā ir noteikts, ka galīgais vērtējums ir jāformulē konkrētā veidā, bet nav noteikti kritēriji, kas vērtētājam ir jāņem vērā;
—

piespriest Komisijai izmaksāt prasītājam šādas summas: 1) EUR 504,67, kam pieskaitīti 10 % gadā ar ikgadējo kapitalizāciju, skaitot no 2013. gada 1. februāra līdz faktiskai summas samaksai; 2) EUR 504,67, kam pieskaitīti 10 % gadā ar ikgadējo kapitalizāciju, skaitot no 2013. gada 1. marta līdz faktiskai summas samaksai; 3) EUR 504,67, kam pieskaitīti 10 % gadā ar ikgadējo kapitalizāciju, skaitot no 2013. gada 1. aprīļa līdz faktiskai summas samaksai;
—

piespriest atbildētājai atlīdzināt zaudējumus, kas prasītājai radušies apstrīdētā lēmuma dēļ, kas jānovērtē kā summa, kas atbilst starpībai, kas radās no 2011. gada oktobra līdz brīdim, kad viņa tika nodarbināta III funkciju grupā, starp darba samaksu III funkciju grupā un tam, ko viņa turpināja saņemt kā II funkciju grupas līgumdarbiniece, kopā ar atbilstošajiem procentiem no katra mēneša darba samaksas izmaksas termiņa līdz to faktiskajai samaksai;
—

atcelt disciplināro sūdzību noraidošo lēmumu tāpēc, tas ir tik ļaunprātīgs un apvainojošs, ka tādējādi ir nodarīts morālais kaitējums, kura apmērs ir novērtēts atbilstoši atalgojumam par desmit darba dienām vai, paturot iespēju to pārrēķināt, — EUR 2 500, to aprēķinot, pamatojoties uz vienu trīsdesmito daļu no ikmēneša atalgojuma par katru atlīdzināmo dienu;
—

piespriest Komisijai samaksāt prasītājam summu EUR 10 dienā, sākot no nākamās dienas pēc šīs prasības iesniegšanas un ad infinitum, par katru dienu, kad Komisija vēl nav veikusi summas EUR 3 174,87 apmērā samaksu prasītājam, vai vismaz tik ilgi, kamēr tā nav paudusi tiešu viedokli par 2011. gada 4. janvāra lūgumu, šo summu EUR 10 apmērā izmaksājot, sākot no šīs dienas, un, ja tā netiek samaksāta, no tās aprēķinot procentus par labu prasītājam pēc likmes 10 % gadā ar ikgadējo kapitalizāciju, sākot no nākamās dienas, kad minētā samaksa bija jāveic, līdz pilnīgas šīs summas samaksas dienai;
—

piespriest Komisijai izmaksāt prasītājam summu EUR 50 dienā, sākot no rītdienas līdz 180. dienai pēc 2011. gada 1. jūlija, par katru dienu, kad vēl nav pieņemts minētais lēmums, šo summu EUR 50 apmērā izmaksājot katru dienu, un, ja tā netiek samaksāta, no tās aprēķinot procentus par labu prasītājam pēc likmes 10 % gadā ar ikgadējo kapitalizāciju, sākot no dienas, kad samaksa bija jāveic, līdz pilnīgas tās samaksas dienai;
—

norādīt iecēlējinstitūcijai, kādas ir apstrīdēto lēmumu atcelšanas sekas, proti: i) prasītāja paaugstināšana A*10 pakāpē (agrākā A6) ar atpakaļ ejošu spēku no 2001. gada vai vismaz no 2004. gada 1. oktobra, datuma, kad prasītāju atjaunoja amatā; ii) prasītāja paaugstināšana vismaz A*9 pakāpē kopš 2004. gada 1. oktobra; iii) punktu piešķiršana, uz kuriem prasītājam ir tiesības, sākot no viņa paaugstināšanas amatā, ieskaitot nopelnu, prioritātes un pārejas punktus par 2003., 2004. un 2005. karjeras novērtējuma ziņojuma sastādīšanas gadiem;
Pret tāda līgumdarbinieka prasību, kurš ir pieņemts darbā, iepriekš nenokārtojot CAST pārbaudījumu, jo Eiropas Personāla atlases birojs (EPSO) to faktiski nebija spējīgs organizēt, Komisija nevar pamatoti norādīt prasības nepieņemamību, apgalvojot, ka šī atlases procedūra nav nokārtota, un tātad nelabvēlīgs akts nepastāv. Komisija nevar atsaukties uz pārkāpumiem – savas rīcības iespējamo rezultātu.

Tāda akta uzzināšana, uz kuru ir norāde Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktā un ar kuru tiek uzsākts sūdzības iesniegšanas termiņš trīs mēneši, ir uzzināšana, kura izriet no šāda akta paziņošanas vai no publicēšanas, nevis uzzināšana, kuru persona veic oficiālā ceļā. Tā tas ir tāda lēmuma gadījumā, kurš atbilstoši Civildienesta noteikumu 110. panta 4. punktam tika darīts zināms darbiniekiem, to ievietojot tiešsaistē iestādes intraneta vietnē.

(skat. 30. punktu)

Pirmās instances tiesa: spriedums, 1997. gada 18. marts, Rasmussen/Komisija,T‑35/96, EU:T:1997:36, 40. punkts.
EIROPAS SAVIENĪBAS CIVILDIENESTA TIESAS PRIEKŠSĒDĒTĀJA RĪKOJUMS

2013. gada 19. februārī

Lieta F‑160/12 R

Bernat Montagut Viladot

pret

Eiropas Komisiju

Civildienests – Pagaidu noregulējums – Pieteikuma par pagaidu pasākumu noteikšanu pieņemamība – Atklāts konkurss – Neiekļaušana rezerves sarakstā

Priekšmets Prasība, kas celta saskaņā ar LESD 279. pantu, kurš ir piemērojams EAEK līgumam saskaņā ar tā 106.a pantu, ar ko B. Montagut Viladot lūdz savā labā atklātā konkursa EPSO/AD/206/11, kas rīkots administratoru (AD 5) rezerves saraksta izveidošanai ekonomikas zinātņu nozarē (turpmāk tekstā – “apstrīdētais konkurss”), “rezerves saraksta spēkā esamības saglabāšanu” vai šī saraksta spēkā esamības termiņa pagarināšanu

Nolēmums Prasītāja pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīt. Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

Kopsavilkums

Pagaidu noregulējums – Pieņemamības nosacījumi – Prasības pieteikums – Formas prasības – Pamatu, kuri sākotnēji šķietami pamato prasītos pasākumus, izklāsts

(LESD 278. pants; Civildienesta tiesas Reglamenta 102. panta 2. un 3. punkts un 104. panta 2. un 3. punkts)

No Civildienesta tiesas Reglamenta 102. panta 2. punkta, lasot to kopā ar 3. punktu, kuru neievērošana ir absolūts šķērslis tiesas procesam, kā arī no minētā reglamenta 104. panta 2. un 3. punkta izriet, ka pašam pieteikumam par pagaidu noregulējumu ir jābūt tādam, kas ļauj atbildētājam sagatavot apsvērumus un pagaidu noregulējuma tiesnesim lemt par pieteikumu vajadzības gadījumā bez papildu informācijas, un šī pieteikuma pamatā esošajiem būtiskajiem faktiskajiem un tiesiskajiem apstākļiem ir jāizriet no paša pieteikuma par pagaidu noregulējumu teksta. Ar mērķi garantēt tiesisko noteiktību un pareizu tiesvedību, lai pieteikums par pagaidu noregulējumu būtu pieņemams, būtiskajiem faktiskajiem un tiesiskajiem apstākļiem, ar kuriem prasība ir pamatota, saskaņotā un saprotamā veidā ir jāizriet no paša šī pieteikuma teksta.

Tādējādi kā nepieņemams ir jānoraida pieteikums par pagaidu noregulējumu, kurā nav ietverts neviens to būtisko tiesisko apstākļu izklāsts, kuri varētu veidot saprotamu argumentāciju, kas ļautu pagaidu noregulējuma tiesnesim izprast prasītāja juridisko nostāju un pieņemt lēmumu bez papildu informācijas pamatojumam.

(skat. 11.–14. punktu)

Atsauces

Pirmās instances tiesa: 2003. gada 25. jūnijs, T‑175/03 R Schmitt/AER, 15. un 20. punkts.

Eiropas Savienības Vispārējā tiesa: 2010. gada 27. aprīlis, T‑103/10 P(R) Parlaments/U, 40. punkts.
Procedūrā par pensijas tiesību pārskaitīšanu, kas paredzēta Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punktā, lēmums, kuru atkarībā no gadījuma pieņem iecēlējinstitūcija vai institūcija, kas ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, un ar kuru faktiski īsteno līdzekļu, kas atspoguļo ieinteresētās personas uzkrātās pensijas tiesības pirms tās stāšanās darbā Savienības dienestā, pārskaitīšanu, ir nelabvēlīgs akts, par kuru var iesniegt prasību saskaņā ar LESD 270. pantu un Civildienesta noteikumu 91. panta 1. punktu. Savukārt priekšlikums par pensijas tiesību noteikšanu, pat ja ieinteresētā persona to ir akceptējusi, nav nelabvēlīgs akts, par kuru varētu iesniegt prasību atbilstoši LESD 270. pantam un Civildienesta noteikumu 91. panta 1. punktam.

Ieskaitāmos izdienas gadus var atzīt tikai tad, ja ierēdnis piekrīt procedūras par līdzekļu, kas atspoguļo šīs ieinteresētās personas attiecīgajā ārējā pensiju fondā iegūtās pensijas tiesības, pārskaitīšanu uz Savienības pensiju sistēmu, turpināšanai, šo piekrišanu paskaidrojot ar iesniegto priekšlikumu par izdienas gadu noteikšanu, kuru ir sniegusi iecēlējinstitūcija vai institūcija, kas ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, pamatojoties uz attiecīgā valsts pensiju fonda paziņoto pagaidu līdzekļu apmēru.

Šajā ziņā priekšlikuma par pensijas tiesību noteikšanu stadijā attiecīgā iestāde tikai apņemas pareizi piemērot ieinteresētās personas situācijā Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punktu un vispārējos īstenošanas noteikumus. Šis attiecīgās iestādes pienākums izriet tieši no aplūkojamām Civildienesta noteikumu normām pat tad, ja iestādei nav tiešu saistību.

Tādējādi no šādām saistībām, kas izteiktas priekšlikumā par izdienas gadu noteikšanu, neizriet nedz jauns minētās iestādes pienākums, nedz līdz ar to ieinteresētās personas juridiskā stāvokļa izmaiņas, it īpaši tāpēc, ka, pat ja ieinteresētā persona piekrīt tās citā shēmā iegūto pensijas tiesību pārskaitīšanai uz Savienības pensiju sistēmu, priekšlikuma autorei iestādei tomēr, nododot valsts [pensiju] fonda paziņoto kapitāla summu, nav atbilstoša pienākuma automātiski atzīt ieinteresētajai personai to izdienas gadu skaitu, kas norādīts sākotnējā priekšlikumā, atbilstoši kuram ierēdnis ir apstiprinājis savu vēlmi pārskaitīt šo kapitālu uz Savienības pensiju sistēmu.

(skat. 31.–35. punktu)

Atsauces

Vispārējā tiesa: spriedumi, 2015. gada 13. oktobris, Komisija/Verile un Gjergji, T‑104/14 P, EU:T:2015:776, 50., 52., 53. un 74. punkts; Komisija/Cocchi un Falcione, T‑103/13 P, EU:T:2015:777, 66. punkts, un Teughels/Komisija, T‑131/14 P, EU:T:2015:778, 37., 46., 48., 49., 58. un 70. punkts.
EIROPAS SAVIENĪBAS CIVILDIENESTA TIESAS RĪKOJUMS (pirmā palāta)

2014. gada 10. septembrī

Kate Armitage-Wilson

pret

Eiropas Policijas biroju (Eiropolu)

“Civildienests — Tiesvedība — Tiesāšanās izdevumu noteikšana”

Priekšmets

Prasības pieteikums par tiesāšanās izdevumu apmēra noteikšanu, ko K. Armitage‑Wilson iesniegusi atbilstoši Reglamenta 92. pantam pēc sprieduma Armitage‑Wilson/Eiropols (F‑36/09, EU:F:2010:62).

Nolēmums

Tiesāšanās izdevumu, kas Eiropas policijas birojam ir jāatmaksā K. Armitage‑Wilson, kopējā summa tiek noteikta EUR 1343,18 apmērā; minētajai summai tiek pieskaitīti nokavējuma procenti no šī rīkojuma izsniegšanas dienas līdz samaksas dienai, kuri tiks maksāti atbilstoši procentu likmei, kura tiek aprēķināta, pamatojoties uz procentu likmi, ko Eiropas Centrālā banka noteikusi par galvenajām refinansēšanas operācijām, kura ir piemērojama iepriekš minētajā laika posmā, pieskaitot šai likmei divus punktus.

Kopsavilkums

Tiesvedība – Tiesāšanās izdevumi – Apmēra noteikšana – Atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi – Vērā ņemami elementi – Starp lietas dalībnieku un tā advokātu noslēgta vienošanās par honorāriem – Izslēgšana

(Civildienesta tiesas Reglamenta 91. panta b) punkts)

Savienības tiesa nav tiesīga noteikt apmēru honorāriem, kas lietas dalībniekiem ir jāmaksā saviem advokātiem, bet tā ir tiesīga noteikt to atlīdzības apmēru, kādā šī atlīdzība var tikt atgūta no lietas dalībnieka, kuram ir piespriests atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. No tā izriet, ka pierādījumi par tiesāšanās izdevumu, kurus prasīts atlīdzināt, samaksu nav nepieciešami, lai Civildienesta tiesa noteiktu atlīdzināmo tiesāšanās izdevumu apmēru.

Lemjot par prasību par tiesāšanās izdevumu apmēra noteikšanu, Savienības tiesai nav jāņem vērā par tiem noslēgta iespējamā vienošanās starp attiecīgo lietas dalībnieku un tā pārstāvjiem vai padomdevējiem.

Tādējādi fakts, ka saskaņā ar vienošanos, kas noslēgta starp prasītāju un tā advokātiem, ir nolemts, ka prasītājs nemaksās honorāru saviem advokātiem, neietekmē prasītāja tiesības piedzīt tiesāšanās izdevumus, kas radušies pamata tiesvedībā.

(skat. 14., 19. un 20. punktu)

Atsauces

Tiesa: rīkojumi Leeuwarder Papierwarenfabriek/Komisija, 318/82, EU:C:1985:468, 2. punkts; C. A. S./Komisija, C‑204/07 P‑DEP, EU:C:2009:526, 13. punkts, un Kronofrance/Vācija u.c., C‑75/05 P‑DEP, EU:C:2013:458, 30. punkts.
CIVILDIENESTA TIESAS RĪKOJUMS (pirmā palāta)

2009. gada 18. februārī

Lieta F‑42/08

Luigi Marcuccio

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

Civildienests – Ierēdņi – Prasība par zaudējumu atlīdzību – Prasības par zaudējumu atlīdzību neiesniegšana saprātīgā termiņā – Acīmredzama nepieņemamība

Priekšmets Prasība, kas celta saskaņā ar EKL 236. pantu un EAEKL 152. pantu un ar kuru L. Marcuccio būtībā lūdz piespriest Komisijai viņam atlīdzināt kaitējumu, kas radies no tā, ka viņam tika nosūtīts paziņojums uz faksa numuru, kuru tā nedrīkstēja izmantot

Nolēmums Prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu. Prasītājs atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

Kopsavilkums

Ierēdņi – Prasība – Termiņi – Iestādei adresēta prasība par zaudējumu atlīdzību – Saprātīga termiņa ievērošana

(Tiesas Statūtu 46. pants; Civildienesta noteikumu 90. pants)

Ierēdņiem vai darbiniekiem ir pienākums saprātīgā termiņā iesniegt iestādē jebkādu lūgumu, lai iegūtu no Kopienas zaudējumu atlīdzību par kaitējumu, kura nodarīšanā tā ir vainojama, sākot no brīža, kad viņi ir uzzinājuši par situāciju, par kuru viņi sūdzas. Termiņa saprātīgais raksturs ir jānovērtē atkarībā no katras lietas apstākļiem un it īpaši no strīda nozīmes ieinteresētajai personai, lietas sarežģītības un attiecīgo lietas dalībnieku rīcības.

Šajā ziņā ir jāņem vērā arī salīdzinošais kritērijs, ko sniedz Tiesas Statūtu 46. pantā ārpuslīgumiskās atbildības prasību jomā paredzētais piecu gadu noilguma termiņš. Tomēr piecu gadu laikposms nav nelokāms un neaizskarams termiņš, kurā būtu jāpieņem ikviena prasība neatkarīgi no tā, cik ilgā laikā prasītājs pārvaldes iestādei savu prasību ir iesniedzis un kādi ir lietas apstākļi.

(skat. 19.–22. punktu)

Atsauces

Pirmās instances tiesa: 2004. gada 5. oktobris, T‑144/02 Eagle u.c./Komisija, Krājums, II‑3381. lpp., 65. un 66. punkts.

Civildienesta tiesa: 2007. gada 1. februāris, F‑125/05 Tsarnavas/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑1‑43. un II‑A‑1‑231. lpp., 76. un 77. punkts.
Staff case summary



Staff case summary

Kopsavilkums

Ierēdņi – Administrācijas pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses – Pienākums adresēt ierēdnim individuāla lēmuma tekstu valodā, kuru viņš padziļināti pārvalda

(EKL 21. pants; Pamattiesību hartas 41. panta 4. punkts; Komisijas iekšējā reglamenta pielikuma 4. punkts)

Saskaņā ar iestāžu pienākumu ņemt vērā ierēdņu intereses tām ir jāadresē ierēdnim individuāls lēmums tādā valodā, kuru viņš pārvalda padziļināti.

Ne no EKL 21. panta trešās daļas, ne no Labas administratīvās prakses kodeksa 4. punkta, ne arī no Pamattiesību hartas 41. panta 4. punkta nevar secināt, ka jebkuram Kopienu iestādes lēmumam, kas ir adresēts kādam no tās ierēdņiem, ir jābūt rakstītam sākotnējās sarakstes valodā. Šīs normas ir piemērojamas iestāžu un to darbinieku attiecībām vienīgi tad, ja viņi nosūta iestādēm tekstu tikai kā Savienības pilsoņi, nevis kā Kopienu ierēdņi vai citi darbinieki. Ja iestādēm katrā gadījumā būtu pienākums atbildēt uz ierēdņa pieteikumu tajā pašā valodā, kādu viņš izmantojis pieteikumā, tas iestādēm radītu nepārvaramas grūtības.

(skat. 29.–33. punktu)

Atsauces

Pirmās instances tiesa: 2000. gada 23. marts, T‑197/98 Rudolph /Komisija, Recueil FP , I‑A‑55. un II‑241. lpp., 46. punkts; 2001. gada 7. februāris, T‑118/99 Bonaiti Brighina /Komisija, Recueil FP , I‑A‑25. un II‑97. lpp., 13. punkts; 2006. gada 17. maijs, T‑95/04 Lavagnoli /Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑2‑121. un II‑A‑2‑569. lpp., 48. punkts.

Civildienesta tiesa: 2007. gada 13. decembris, F‑51/05 un F‑18/06 Duyster /Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑1‑0000. un II‑A‑1‑0000. lpp., 58. un 59. punkts.