It sevišķi attiecībā uz atbildību pastiprinošu apstākli par uzņēmuma atteikumu sadarboties izmeklēšanas gaitā Pamatnostādnēs sodanaudas [naudas soda] noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un [EOTKL] 65. panta 5. punktu, tas ir minēts kā atbildību pastiprinoša apstākļa piemērs. Ja paziņojumā par iebildumiem Komisija norāda, ka tā ņems vērā katra uzņēmuma individuālo lomu, ko tas ieņēma attiecīgajos nolīgumos, un ka naudas soda apmērs atspoguļos iespējamos atbildību pastiprinošos vai mīkstinošos apstākļus, uzņēmums adresāts nevar ignorēt, ka Komisija var ņemt vērā šo atbildību pastiprinošo apstākli, ja tā nonāk pie secinājuma, ka tā piemērošanas nosacījumi ir izpildīti, un tādējādi Komisija nepārkāpj uzņēmuma tiesības uz aizstāvību.

Konkurences jomā, ja Komisija paziņojumā par iebildumiem tieši norāda, ka tā pārbaudīs, vai attiecīgajiem uzņēmumiem ir uzliekams naudas sods, un ja tā norāda arī galvenos faktiskos un tiesiskos apstākļus, uz kuru pamata var tikt uzlikts naudas sods, piemēram, apgalvotā pārkāpuma smagumu un ilgumu un to, ka pārkāpums ir izdarīts tīši vai aiz neuzmanības, tā ir izpildījusi savu pienākumu ievērot uzņēmumu tiesības tikt uzklausītiem. Šādi rīkojoties, Komisija tiem sniedz informāciju, kas nepieciešama, lai aizstāvētos ne tikai pret pārkāpuma konstatēšanu, bet arī pret naudas soda uzlikšanu. Attiecībā uz naudas sodu apmēra noteikšanu attiecīgo uzņēmumu tiesības uz aizstāvību pret Komisiju ir nodrošinātas tādējādi, ka tie var izteikt savus apsvērumus par pārkāpuma ilgumu, smagumu un to, cik lielā mērā bija paredzams, ka pārkāpums ir vērsts pret konkurenci. Turklāt attiecībā uz naudas soda apmēra noteikšanu uzņēmumu rīcībā ir papildu garantijas, jo Vispārējai tiesai ir neierobežota kompetence veikt pārbaudi un saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 31. pantu tā tostarp var atcelt naudas sodu vai samazināt tā apmēru.

Konkurences jomā nedz Regulā Nr. 17, nedz Regulā Nr. 1/2003, nedz arī Regulā Nr. 773/2004 par lietas izskatīšanu saskaņā ar EKL 81. un EKL 82. pantu, ko vada Komisija, nav iekļautas tiesību normas attiecībā uz advokāta klātbūtni Komisijas veicamās pārbaudes laikā.

Protams, ir jānovērš tas, ka iepriekšējas izmeklēšanas procesa kontekstā, un tostarp pārbaudes, kurai var būt noteicoša loma uzņēmumu rīcības, uz kuras pamata iestājas to atbildība, prettiesiskā rakstura pierādījumu konstatēšanā, gaitā, tiesībām uz aizstāvību tiek nodarīts nelabojams kaitējums. Tādējādi, lai gan noteiktas tiesības uz aizstāvību skar tikai uz sacīkstes principu balstītas procedūras, kas norisinās pēc paziņojuma par iebildumiem nosūtīšanas, citas tiesības, piemēram, tiesības uz juridisko palīdzību un sarakstes starp advokātu un klientu konfidencialitātes nodrošināšanu, ir jāievēro iepriekšējas izmeklēšanas stadijā.

Tomēr saistībā ar Regulas Nr. 17 14. panta noteikumiem ir jānodrošina, ka tiesību uz aizstāvību ievērošana neapdraud pārbaudes lietderīgu iedarbību, lai Komisija varētu īstenot savu uzdevumu sargāt Līguma tiesību normu konkurences jomā ievērošanu.

Šo iemeslu dēļ ir nepieciešams savstarpēji izsvērt vispārējos Savienības tiesību principus attiecībā uz tiesībām uz aizstāvību un Komisijas pārbaudes pilnvaru lietderīgo iedarbību, novēršot attiecīgo dokumentu iespējamo iznīcināšanu vai slēpšanu.

Tādējādi uzņēmuma ārēja advokāta vai iekšēja jurista klātesamība, Komisijai veicot pārbaudi, ir iespējama, bet ārēja advokāta vai iekšēja jurista klātesamība nav uzskatāma par pārbaudes tiesiskuma nosacījumu. Ja uzņēmums to vēlas, tostarp tad, ja pārbaudes veikšanas vietā tā rīcībā nav jurista, tas var telefoniski lūgt advokāta palīdzību un aicināt advokātu pēc iespējas īsākā laikā ierasties minētajā vietā. Lai šo tiesību uz advokāta palīdzību īstenošana neapdraudētu labu pārbaudes norisi, personām, kurām ir uzticēta pārbaudes veikšana, ir jāspēj nekavējoties iekļūt visās uzņēmuma telpās, paziņot tam lēmumu veikt pārbaudi un ieņemt birojus pēc savas izvēles, negaidot, kad uzņēmums būs sazinājies ar savu advokātu. Personām, kurām ir uzticēta pārbaudes veikšana, tāpat ir jāspēj kontrolēt uzņēmuma telefonisko un elektronisko saziņu, lai tostarp izvairītos no tā, ka šis uzņēmums sazinās ar citiem uzņēmumiem, uz kuriem tāpat ir vērsts lēmums veikt pārbaudi. Turklāt termiņš, kas Komisijai ir jāpiešķir uzņēmumam, lai tas varētu sazināties ar savu advokātu, un pirms kura tā neuzsāk skatīt grāmatas un citus dokumentus, kopēt tos, uzlikt zīmogus telpām vai dokumentiem vai prasīt sniegt mutvārdu paskaidrojumus ikvienam uzņēmuma personāla pārstāvim vai dalībniekam, ir atkarīgs no katra konkrētā gadījuma īpašajiem apstākļiem un katrā ziņā var būt tikai ļoti ierobežots un strikti samazināts līdz minimumam.

Tātad atsakoties apmierināt uzņēmuma lūgumu uzgaidāmajā telpā sagaidīt tā ārējo advokātu ierašanos, pirms tas piešķir Komisijai atļauju iekļūt prasītāja telpās, tostarp tā ģenerāldirektora birojā, Komisija nav pārkāpusi tā tiesības uz aizstāvību. Tādējādi uzņēmuma atteikums piešķirt Komisijas inspektoriem piekļuvi savai ēkai pirms uzņēmuma advokātu ierašanās, kurš ir radījis pārbaudes darbību 47 minūšu kavējumu, ir jākvalificē kā atteikums pakļauties lēmumam veikt pārbaudi Regulas Nr. 17 15. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē.

(sal. ar 226., 228. un 230.–233. punktu)