Keywords

Summary



Keywords

1. Tiesību aktu tuvināšana – Elektronisko sakaru tīkli un pakalpojumi – Reglamentējošie noteikumi – Universālais pakalpojums un lietotāju tiesības – Direktīvas 2002/21 un 2002/22 – Valsts regulatīvā iestāde

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/21 2. panta g) punkts, 3. un 4. pants, un Direktīvas 2002/22 2. panta pirmā daļa)

2. Tiesību aktu tuvināšana – Telekomunikāciju nozare – Universālais pakalpojums un lietotāju tiesības – Direktīva 2002/22 – Universālā pakalpojuma saistības, ieskaitot sociālā pakalpojuma saistības – Izmaksu aprēķins – Netaisnīgs apgrūtinājums

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/22 preambulas 21. apsvērums)

3. Tiesību aktu tuvināšana – Telekomunikāciju nozare – Universālais pakalpojums un lietotāju tiesības – Direktīva 2002/22 – Universālā pakalpojuma saistības, ieskaitot sociālā pakalpojuma saistības – Izmaksu aprēķins – Netaisnīgs apgrūtinājums

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/22 12. panta 1. punkts un IV pielikums)

4. Tiesību aktu tuvināšana – Telekomunikāciju nozare – Universālais pakalpojums un lietotāju tiesības – Direktīva 2002/22 – Universālā pakalpojuma saistības, ieskaitot sociālā pakalpojuma saistības – Izmaksu aprēķins – Netaisnīgs apgrūtinājums

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/22 13. panta 1. punkts)

Summary

1. Pašā Direktīvā 2002/22 par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem principā tiek pieļauts, ka valsts likumdevējs rīkojas valsts regulatīvās iestādes statusā Direktīvas 2002/21 par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem izpratnē, ja vien, pildot šo funkciju, tas atbilst minētajās direktīvās paredzētajiem kompetences, neatkarības, objektivitātes un pārskatāmības nosacījumiem un lēmumus, ko tas pieņem saistībā ar šo funkciju, ir iespēja iedarbīgi pārsūdzēt no iesaistītajām pusēm neatkarīgā iestādē; to pārbaudīt ir valsts tiesas ziņā.

(sal. ar 30., 31. un 53. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

2. No Direktīvas 2002/22 par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem preambulas 21. apsvēruma izriet, ka Kopienu likumdevējs universālā pakalpojuma sniegšanas dēļ uzņēmumam iespējami radušos neto izmaksu segšanas mehānismus ir vēlējies saistīt ar pārmērīgu šā uzņēmuma apgrūtināšanu. Šajā kontekstā uzskatīdams, ka universālā pakalpojuma neto izmaksas var arī nebūt pārmērīgs apgrūtinājums visiem attiecīgajiem uzņēmumiem, tas ir vēlējies novērst to, ka ikvienas universālā pakalpojuma sniegšanas neto izmaksas automātiski radītu tiesības uz kompensāciju. Tādēļ netaisnīgs apgrūtinājums, kura esamība valsts regulatīvajai iestādei jākonstatē, lai vispār varētu būt jebkāda kompensācija, ir apgrūtinājums, kas ikvienam attiecīgajam uzņēmumam ir pārmērīgs attiecībā uz tā spēju to paciest, ņemot vērā tam piemītošo īpašību kopumu, tostarp tā aprīkojuma līmeni, saimniecisko un finansiālo stāvokli, kā arī tirgus daļu.

(sal. ar 42. punktu)

3. Direktīvas 2002/22 par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem 12. pantā tiek pieļauts, ka valsts regulatīvā iestāde vispārīgi un pamatojoties uz universālā pakalpojuma sniedzēja, kas agrāk bijis vienīgais šā pakalpojuma sniedzējs, neto izmaksu aprēķinu nosaka, ka minētā pakalpojuma sniegšana var būt netaisnīgs apgrūtinājums universālā pakalpojuma sniegšanai turpmāk izraudzītajiem uzņēmumiem.

Proti, nedz no Direktīvas 2002/22 12. panta 1. punkta, nedz no IV pielikuma, nedz no kādas citas šīs direktīvas tiesību normas neizriet, ka Kopienu likumdevējs būtu vēlējies pats noteikt nosacījumus, kādos minētajām iestādēm jau iepriekš būtu jāuzskata, ka minētā pakalpojuma sniegšana var būt šāds netaisnīgs apgrūtinājums.

(sal. ar 36. un 53. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)

4. Direktīvas 2002/22 par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem 13. pantā netiek pieļauts, ka valsts regulatīvā iestāde vispārīgi un pamatojoties uz universālā pakalpojuma sniedzēja, kas agrāk bijis vienīgais šā pakalpojuma sniedzējs, neto izmaksu aprēķinu konstatē, ka šā pakalpojuma sniegšanas dēļ universālā pakalpojuma sniegšanai tagad izraudzītie uzņēmumi faktiski ir netaisnīgi apgrūtināti, iepriekš īpaši neizvērtējusi katra no šiem uzņēmumiem situāciju.

Ja valsts regulatīvā iestāde konstatē, ka kāds vai vairāki uzņēmumi, kas izraudzīti par universālā pakalpojuma sniedzējiem, ir netaisnīgi apgrūtināti, un ja šis vai šie uzņēmumi lūdz par to kompensāciju, dalībvalsts ziņā ir īstenot šim nolūkam vajadzīgos mehānismus atbilstoši Direktīvas 2002/22 13. panta 1. punkta a) apakšpunktam, no kā turklāt izriet, ka šai kompensācijai jābūt saistītai ar neto izmaksām, kas aprēķinātas saskaņā ar minētās direktīvas 12. pantu.

(sal. ar 44. un 53. punktu un rezolutīvās daļas 3) punktu)