Lieta T‑321/05

AstraZeneca AB un AstraZeneca plc

pret

Eiropas Komisiju

Konkurence – Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana – Zāļu kuņģa čūlas ārstēšanai tirgus – Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 82. panta pārkāpums – Tirgus noteikšana – Būtisks konkurences spiediens – Papildu aizsardzības sertifikāta izsniegšanas zālēm procedūru un zāļu laišanas tirdzniecībā procedūru ļaunprātīga izmantošana – Maldinoši paziņojumi – Tirdzniecības atļauju atsaukšana – Šķēršļi ģenērisko zāļu laišanai tirdzniecībā un paralēlajam importam – Naudas sodi

Sprieduma kopsavilkums

1. Tiesvedība – Lūgums par konfidencialitātes ievērošanu – Kritēriji

2. Konkurence – Dominējošais stāvoklis – Konkrētais tirgus – Noteikšana – Funkcija

(EKL 82. pants; Komisijas Paziņojuma 97/C 372/03 2. un 7. punkts)

3. Konkurence – Administratīvais process – Komisijas lēmums, ar kuru konstatēts pārkāpums – Lēmums, kam vajadzīgs sarežģīts ekonomisks vai tehnisks novērtējums – Pārbaude tiesā – Robežas

(EKL 81. un 82. pants)

4. Konkurence – Dominējošais stāvoklis – Konkrētais tirgus – Noteikšana – Kritēriji – Farmaceitiskie produkti

(EKL 82. pants)

5. Konkurence – Dominējošais stāvoklis – Konkrētais tirgus – Noteikšana – Kritēriji – Farmaceitiskie produkti

6. Konkurence – Administratīvais process – Komisijas lēmums, ar kuru konstatēts pārkāpums – Sniedzamie pierādījumi

(EKL 81. un 82. pants)

7. Konkurence – Administratīvais process – Komisijas lēmums – Pienākums norādīt pamatojumu – Apjoms

(EKL 81., 82. un 253. pants)

8. Konkurence – Dominējošais stāvoklis – Konkrētais tirgus – Noteikšana – Kritēriji – Preču aizstājamība no pieprasījuma viedokļa – Jauna produkta ieviešana tirgū

(EKL 82. pants; Komisijas Paziņojuma 97/C 372/03 15.–19. punkts)

9. Konkurence – Dominējošais stāvoklis – Konkrētais tirgus – Noteikšana – Kritēriji – Konkurences spiediena, kas tiek īstenots uz produktu, noteikšana

(EKL 82. pants; Komisijas Paziņojuma 97/C 372/03 3. punkts)

10. Konkurence – Dominējošais stāvoklis – Raksturojums, izmantojot ļoti lielu tirgus daļu – Farmācijas uzņēmums

(EKL 82. pants)

11. Konkurence – Dominējošais stāvoklis – Esamība – Pazīmes – Piemērojamo cenu līmenis – Farmācijas uzņēmums – Sociālā nodrošinājuma garantētās zāļu cenu segšanas ietekme

(EKL 82. pants)

12. Konkurence – Dominējošais stāvoklis – Ļaunprātīga izmantošana – Jēdziens – Cēloņsakarības starp dominējošo stāvokli un tā ļaunprātīgu izmantošanu nepieciešamība – Neesamība

(EKL 82. pants)

13. Konkurence – Dominējošais stāvoklis – Esamība – Pazīmes – Intelektuālā īpašuma tiesību esamība un izmantošana

(EKL 82. pants)

14. Konkurence – Dominējošais stāvoklis – Esamība – Pazīmes – Farmācijas uzņēmums – Pirmais ienācējs tirgū – Uzņēmuma finanšu vara

(EKL 82. pants)

15. Konkurence – Dominējošais stāvoklis – Ļaunprātīga izmantošana – Maldinošu ziņu sniegšana kompetentām iestādēm – Ziņas, kas ļauj piešķirt ekskluzīvas tiesības – Ļaunprātīgs raksturs – Vērtējuma kritēriji

(EKL 82. pants)

16. Konkurence – Dominējošais stāvoklis – Ļaunprātīga izmantošana – Maldinošu ziņu sniegšana kompetentām iestādēm – Ziņas, kas ļauj piešķirt ekskluzīvas tiesības – Ļaunprātīgs raksturs – Vērtējuma kritēriji

(EKL 82. pants)

17. Konkurence – Dominējošais stāvoklis – Ļaunprātīga izmantošana – Jēdziens – Ļaunprātīgas rīcības īstenošanas sākums – Farmācijas uzņēmums – Maldinošu ziņu sniegšana kompetentām iestādēm

(EKL 82. pants)

18. Konkurence – Dominējošais stāvoklis – Ļaunprātīga izmantošana – Maldinošu ziņu sniegšana kompetentām iestādēm – Ziņas, kas ļauj piešķirt ekskluzīvas tiesības – Ļaunprātīgs raksturs – Vērtējuma kritēriji

(EKL 82. pants)

19. Konkurence – Dominējošais stāvoklis – Ļaunprātīga izmantošana – Rīcības, kas notiek dominējošā stāvokļa neesamības situācijā, pret konkurenci vērstās sekas – Atbilstības neesamība

(EKL 82. pants)

20. Konkurence – Dominējošais stāvoklis – Ļaunprātīga izmantošana – Pierādījumi – Pierādīšanas pienākums – Nevainīguma prezumpcija

(LES 6. panta 2. punkts; EKL 82. pants)

21. Konkurence – Dominējošais stāvoklis – Ļaunprātīga izmantošana – Dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma pienākumi – Farmācijas uzņēmums – Maldinošu ziņu sniegšana kompetentām iestādēm – Ziņas, kas ļauj piešķirt ekskluzīvas tiesības

(EKL 82. pants)

22. Konkurence – Dominējošais stāvoklis – Ļaunprātīga izmantošana – Maldinošu ziņu sniegšana kompetentām iestādēm – Ziņas, kas ļauj piešķirt ekskluzīvas tiesības – Ļaunprātīgs raksturs – Farmācijas uzņēmums

(EKL 82. pants)

23. Konkurence – Dominējošais stāvoklis – Ļaunprātīga izmantošana – Atļauju farmaceitisko produktu laišanai tirgū atsaukšana – Atsaukšana, kas neļauj ģenērisko zāļu ražotājiem izmantot saīsinātās procedūras priekšrocības

(EKL 82. pants; Padomes Direktīvas 65/65 4. panta trešās daļas 8. punkta otrās daļas a) apakšpunkta iii) daļa)

24. Konkurence – Dominējošais stāvoklis – Ļaunprātīga izmantošana – Jēdziens – Normatīvajā regulējumā paredzēto procedūru izmantošana tādējādi, lai kavētu konkurentu ienākšanu tirgū – Ļaunprātīgs raksturs – Vērtējuma kritēriji

(EKL 82. pants)

25. Konkurence – Dominējošais stāvoklis – Ļaunprātīga izmantošana – Jēdziens – Ļaunprātīgas rīcības atbilstība citām tiesību normām – Atbilstības neesamība

(EKL 82. pants)

26. Konkurence – Dominējošais stāvoklis – Ļaunprātīga izmantošana – Atļauju farmaceitisko produktu laišanai tirgū atsaukšana – Atsaukšana, kas neļauj ģenērisko zāļu ražotājiem izmantot saīsinātās procedūras priekšrocības – Judikatūras attiecībā uz būtiskajām iekārtām nepiemērojamība

(EKL 82. pants)

27. Konkurence – Dominējošais stāvoklis – Ļaunprātīga izmantošana – Objektīvs pamatojums – Pierādīšanas pienākums

(EKL 82. pants)

28. Konkurence – Dominējošais stāvoklis – Ļaunprātīga izmantošana – Dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma pienākumi – Farmācijas uzņēmums – Vienīgi uz sniegumu balstītas konkurences īstenošana – Apjoms

29. Konkurence – Dominējošais stāvoklis – Ļaunprātīga izmantošana – Vainojamība – Mātessabiedrība un meitassabiedrības – Ekonomiska vienība

(EKL 82. pants)

30. Tiesvedība – Pieteikums par lietas ierosināšanu – Formas prasības

(Vispārējās tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkts)

31. Konkurence – Dominējošais stāvoklis – Ļaunprātīga izmantošana – Vienots un turpināts pārkāpums – Kvalifikācija – Kritēriji

(EKL 82. pants)

32. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpuma smagums – Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana – Farmācijas uzņēmums – Maldinošu ziņu sniegšana kompetentām iestādēm, kuras ļauj saņemt ekskluzīvas tiesības – Atļauju farmaceitisko produktu laišanai tirgū atsaukšana

(EKL 82. pants)

33. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpuma priekšmets un sekas

(EKL 81. un 82. pants)

1. Prasības atcelt tiesību aktu, kas vērsta pret Komisijas lēmumu konkurences jomā, ietvaros Vispārējā tiesa var apmierināt prasītāja lūgumu par konfidencialitātes ievērošanu attiecībā uz informāciju, kura nav ietverta apstrīdētā lēmuma nekonfidenciālajā versijā, kas ir publicēta Komisijas interneta vietnes Konkurences ģenerāldirektorāta sadaļā un kas tādējādi ir publiski pieejama. Taču lūgums par konfidencialitātes ievērošanu ir jānoraida attiecībā uz informāciju, kas ir ietverta apstrīdētā lēmuma nekonfidenciālajā versijā. Šī informācija katrā ziņā ir zaudējusi savu eventuāli konfidenciālo raksturu, jo tā ir publiski pieejama.

(sal. ar 25. punktu)

2. EKL 82. panta piemērošanas ietvaros konkrētā tirgus noteikšana ir līdzeklis, lai noteiktu robežas, kādās ir jānoskaidro jautājums, vai attiecīgais uzņēmums novērtējamā veidā ir rīkojies neatkarīgi no saviem konkurentiem, saviem klientiem un patērētājiem.

Lai pārbaudītu uzņēmuma iespējami dominējošo stāvokli, konkurences iespējas ir jānovērtē, gan ņemot vērā tirgu, kurā tiek pārdotas visas preces, kas atkarībā no to īpašībām ir īpaši piemērotas, lai apmierinātu pastāvīgas vajadzības, un tikai nelielā mērā ir savstarpēji aizstājamas ar citām precēm, gan arī ņemot vērā konkurences apstākļus un pieprasījuma un piedāvājuma struktūru. Konkrēto produktu tirgus tādējādi aptver visas preces vai pakalpojumus, ko patērētāji uzskata par aizstājamiem to īpašību, cenu un paredzamā lietojuma dēļ.

(sal. ar 30. un 31. punktu)

3. Lai gan Kopienu tiesa vispārējā veidā īsteno vispusīgu kontroli pār to, vai ir izpildīti nosacījumi konkurences tiesību normu piemērošanai, tomēr tās īstenotajai kontrolei attiecībā uz Komisijas veiktu sarežģītu ekonomisko vērtējumu ir jāaprobežojas ar pārbaudi, vai ir ievērotas procesuālo un materiālo tiesību normas, kā arī faktu saturiskā pareizība, vai nav pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā un pilnvaru nepareiza izmantošana.

Tā kā Komisijas lēmums ir sarežģītu tehnisku vērtējumu rezultāts, tad šie vērtējumi principā ir pakļauti ierobežotai tiesas kontrolei, kas nozīmē, ka Kopienu tiesa nevar aizstāt Komisijas veikto faktu vērtējumu ar savu vērtējumu.

Tomēr, lai arī Kopienu tiesa atzīst Komisijai piešķirto rīcības brīvību ekonomikas vai tehniskā jomā, tas tomēr nenozīmē, ka Kopienu tiesai ir jāatturas no Komisijas veiktās šāda rakstura informācijas interpretācijas kontroles. Ievērojot lietas dalībnieku izvirzītos argumentus, Kopienu tiesai ir jāpārbauda ne vien iesniegto pierādījumu materiālā precizitāte, ticamība un konsekvence, bet arī jākontrolē, vai šie pierādījumi veido visu nozīmīgo informāciju, kas ir jāņem vērā, lai izvērtētu sarežģītu situāciju, un tas, vai šo pierādījumu raksturs ļauj pamatot no tiem izdarītos secinājumus.

(sal. ar 32. un 33. punktu)

4. Procedūras, kas uzsākta saistībā ar dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu farmācijas nozarē, ietvaros Komisija konkrētā tirgus noteikšanas nolūkā var pamatot savu vērtējumu tostarp ar attiecīgā farmaceitiskā produkta lielāku efektivitāti, tā un citu farmaceitisko produktu atšķirīgo ārstniecisko lietojumu, asimetriskās aizstāšanas tendenci, kas raksturo šī produkta pārdošanas apjoma pieaugumu un citu produktu pārdošanas apjoma attiecīgu samazināšanos vai stagnāciju, un cenu rādītājiem, kas izriet no spēkā esošā tiesiskā regulējuma konteksta.

Saistībā ar ārstniecisko lietojumu konkrētā tirgus noteikšanas nolūkā ir jāņem vērā zāļu iedarbības veidu atšķirības gadījumā, kad tās ir pamats atšķirīgam ārstnieciskajam lietojumam, un tās ir jāignorē gadījumā, kad konkrētajām zālēm ir līdzīgs ārstnieciskais lietojums.

Attiecībā uz cenu rādītājiem specifiskās iezīmes, kas raksturo konkurences mehānismus farmācijas nozarē, nepadara ar cenu saistītos faktorus par nenozīmīgiem konkurences spiediena novērtēšanā, tomēr šie faktori ir jānovērtē to īpašajā kontekstā. Farmācijas nozarē konkurences attiecības atbilst mehānismiem, kas atšķiras no tiem, kuri regulē parasti tirgū notiekošo konkurences mijiedarbību, kas nav tik sīki reglamentēta. Šajā ziņā Komisija nevar apgalvot, ka principā uzņēmuma spēja uzturēt savas cenas virs kompensācijas līmeņa, kur pieprasījumam ir tendence kļūt elastīgākam, ir būtiska konkurences spiediena neesamības pierādījums, nepārbaudot apmēru, kādā citu potenciāli aizstājamo produktu cena tiek kompensēta valsts veselības apdrošināšanas sistēmā. Turklāt apstāklis, ka zāles izrakstošo ārstu izvēli galvenokārt nosaka produktu ārstnieciskais lietojums, nepadara ar cenu pamatotos rādītājus par pilnībā nenozīmīgiem, jo šie rādītāji var arī liecināt par konkurences spiedienu, kas tiek īstenots uz konkrētajiem produktiem.

Iepriekš minētie elementi veido atbilstošu un pietiekamu datu kopumu, lai pamatotu secinājumu, ka citi farmaceitiskie produkti aplūkotajā laika posmā neīsteno būtisku konkurences spiedienu uz attiecīgo produktu. Šādos apstākļos Komisija nepieļauj acīmredzamu kļūdu vērtējumā, secinot, ka konkrēto produktu tirgu veido vienīgi attiecīgais farmaceitiskais produkts.

(sal. ar 61., 153., 182., 183., 203. un 219.–222. punktu)

5. Procedūras, kas uzsākta saistībā ar dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu farmācijas nozarē, ietvaros Komisija konkrētā tirgus noteikšanas nolūkā pamatoti var uzskatīt, ka divu farmaceitisko produktu, kas paredzēti vienu un to pašu slimību ārstēšanai, atšķirīgais ārstnieciskais lietojums ir elements, kas pamato secinājumu, ka konkrēto tirgu veido tikai viens no šiem produktiem.

Apstāklim, ka abi farmaceitiskie produkti tika izrakstīti vienu un to pašu slimību ārstēšanai vai abi ietilpa pirmā līmeņa ārstēšanā, ir ierobežota nozīme, jo tas neļauj noteikt, vai, ņemot vērā šo abu produktu atšķirīgo ārstniecisko lietojumu – viens tika izrakstīts smagu slimību formu ārstēšanā un otrs mazāk smagu tādu pašu slimību formu ārstēšanā –, viens īsteno attiecībā uz otru būtisku konkurences spiedienu.

(sal. ar 69. un 71.–73. punktu)

6. Procedūras, kas uzsākta saistībā ar konkurences tiesību normu pārkāpumu, ietvaros Komisijai savs vērtējums ir jāpamato ar konkrētā gadījumā visu vērā ņemamo attiecīgo datu kopumu. Tas it īpaši nozīmē, ka Komisijai ir īpaši uzmanīgi jāpārbauda argumenti un pierādījumi, ko tai iesniedz administratīvajā procesā iesaistītie uzņēmumi. Tomēr no tā nevar secināt, ka Komisijai ir jāpamatojas vienīgi uz pierādījumiem, kurus tā ir ieguvusi pašas veiktās izmeklēšanas laikā. Komisija var pamatoties uz administratīvā procesa dalībnieku iesniegtajiem pierādījumiem, ja šie pierādījumi ir ticami un attiecināmi, ievērojot savu pienākumu attiecīgā gadījumā tos papildināt ar citiem pierādījumiem, ja administratīvā procesa dalībnieku sniegtā informācija izrādās nepietiekama vai nepareiza.

(sal. ar 78. un 79. punktu)

7. Procedūras, kas uzsākta saistībā ar konkurences tiesību normu pārkāpumu, ietvaros Komisijai ir pienākums norādīt iemeslus, kuru dēļ tā neizmanto noteiktus pētījumā ietvertus datus, vienīgi tad, ja administratīvā procesa dalībnieki šā procesa laikā ir izvirzījuši tieši ar šiem datiem pamatotus argumentus un ja šie dati ir attiecināmi. No Komisijas nekādā ziņā nevar prasīt, lai tā sistemātiski izklāstītu iemeslus, kāpēc tā neizmanto vai izlaiž noteiktus kāda pētījuma datus, jo ir pietiekami, ka tā pamato savu lēmumu, minot faktiskos un tiesiskos apstākļus, no kuriem ir atkarīgs pasākuma juridiskais pamatojums, un apsvērumus, kas to ir pamudinājuši pieņemt lēmumu. Šis apsvērums vēl jo vairāk nozīmē, ka no Komisijas nevar prasīt, lai tā izvērtētu visus faktiskos un tiesiskos apstākļus, kurus ieinteresētā persona ir norādījusi administratīvajā procesā.

(sal. ar 81. punktu)

8. Saskaņā ar Komisijas Paziņojuma par jēdziena “konkrētais tirgus” definīciju Kopienas konkurences tiesībās 15.–19. punktu Komisija vērtē pieprasījuma aizstājamību, izmantojot teorētisku pieeju, kas ietver pieņēmumu par produkta, kura konkrētais tirgus tiek definēts, cenas nelielu, bet pastāvīgu pieaugumu no 5 līdz 10 % robežās, kā arī vērtējumu, vai hipotētiskais konkrētā produkta monopolists varētu šo hipotētisko pieaugumu piemērot rentablā veidā. Saskaņā ar šo ekonomisko testu, ja aizstāšana būtu pietiekama, lai cenu paaugstinājums kļūtu neizdevīgs pārdošanas apjomu samazināšanās dēļ, aizstājošie produkti ir uzskatāmi par tādiem, kas īsteno būtisku konkurences spiedienu uz attiecīgo produktu. Attiecībā uz specifisko jauna produkta ieviešanas gadījumu nereti kāda produkta, kas kaut vai daļēji aizstāj jau tirgū esošu produktu, pārdošanas attīstībai ir nepieciešams noteikts laiks un līdz ar to šī pārdošana pieaug pakāpeniski.

Piemērojot šo teorētisko ietvaru, lai noteiktu, vai tirgū esošais produkts īsteno nozīmīgu konkurences spiedienu uz jaunu produktu, ir jāatbild uz jautājumu, vai, ņemot vērā jaunā produkta pārdošanas apjoma pakāpenisku pieaugumu laika gaitā, neliela jaunā produkta cenas paaugstināšana izraisītu tirgū jau esošā produkta pieprasījuma izmaiņas tādējādi, ka šī cenas paaugstināšana nebūtu rentabla, ņemot vērā ienākumus, kas būtu tikuši gūti, ja nebūtu notikusi iepriekš minētā cenas paaugstināšana. Jaunā produkta pakāpeniskais pārdošanas apjoma pieaugums noteikti nepazustu gadījumā, kad šī cenu paaugstināšana būtu rentabla un kad līdz ar to varētu secināt, ka tirgū esošais produkts neīsteno nozīmīgu konkurences spiedienu uz jauno produktu.

Līdz ar to Komisija var uzskatīt, ka principā jauna produkta, kas aizstāj tirgū jau esošu produktu, pārdošanas apjoma pakāpenisks pieaugums pats par sevi nav pietiekams iemesls secināt, ka šis tirgū jau esošais produkts īsteno nozīmīgu konkurences spiedienu attiecībā uz jauno produktu.

(sal. ar 87.–90. punktu)

9. Procedūras saistībā ar dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu ietvaros konkrētā tirgus noteikšana notiek, identificējot būtisko konkurences spiedienu uz aplūkojamo produktu konkrētajā laika posmā, un līdz ar to tās ietvaros netiek noskaidrots konkurences spiediens, ko šis produkts varēja īstenot attiecībā uz citiem produktiem. Konkrētā tirgus jēdziens atšķiras no citiem tirgus jēdzieniem, kas bieži lietoti citos kontekstos, kā, piemēram, iekšējā teritorija, kurā uzņēmumi pārdod savas preces, vai, plašāk, industrija vai nozare, kurai uzņēmumi ir piederīgi. Tādēļ fakts, ka viens produkts ir galvenais cita produkta konkurences objekts, neļauj secināt, ka šis pirmais minētais produkts īsteno būtisku konkurences spiedienu uz otru produktu.

Fakts, ka konkurences spiediena neesamības vai to nenozīmīgā rakstura iemesls ir tiesiskais regulējums, kurā ir noteikti nosacījumi un veids, kādā notiek konkurences mijiedarbība starp produktiem, neietekmē nozīmi, kas saistībā ar tirgus noteikšanu ir jāpiešķir konstatējumam, ka konkurences spiediena nav vai ka tie ir nenozīmīgi. Kad ir noskaidrots, ka kādu produktu grupa nav būtiski pakļauta citu produktu konkurences spiedienam tādējādi, ka šo grupu var uzskatīt par tādu, kas veido konkrēto produktu tirgu, to faktoru, kas pasargā šo grupu no jebkāda būtiska konkurences spiediena, veidam vai raksturam ir vienīgi ierobežota nozīme tāpēc, ka šādu konkurences spiedienu neesamības konstatējums ļauj secināt, ka uzņēmums, kas atrodas dominējošā stāvoklī šādi definētā tirgū, varētu ietekmēt patērētāju intereses šajā tirgū, ar ļaunprātīgu rīcību radot šķērsli efektīvas konkurences uzturēšanai.

(sal. ar 97., 174. un 175. punktu)





10. Uzņēmuma stāvokli farmaceitisko produktu tirgū var noteikt, ņemot vērā visus tādus faktorus kā intelektuālā īpašuma tiesību un citu normatīvajā regulējumā paredzēto tiesību nozīme, priekšrocības saistībā ar tā pirmā ienācēja [tirgū] stāvoklis, cenas kā konkurences parametra nozīme, monopsono pircēju un reglamentēto cenu sistēmu esamības nozīme un izpētes un attīstības investīciju, veicināšanas pasākumu un finanšu resursu nozīme. Tomēr Komisija nedrīkst ignorēt nozīmi, kas jāpiešķir vispārēji ļoti nozīmīgajām šī uzņēmuma tirgus daļām visā konkrētajā laika posmā visās konkrētajās valstīs.

Tāpat apstāklis, ka inovācija ir būtisks konkurences parametrs farmācijas nozarē, nemazina nozīmi, kas ir jāatzīst šī uzņēmuma ļoti lielajām tirgus daļām, novērtējot tās to kontekstā.

(sal. ar 244., 245. un 254. punktu)

11. Farmaceitisko produktu tirgiem raksturīgās veselības aizsardzības sistēmas tiecas nostiprināt farmācijas sabiedrību tirgus varu, jo zāļu izmaksas pilnīgi vai lielā mērā sedz sociālā nodrošinājuma sistēmas, kas pieprasījumu lielā mērā padara neelastīgu. Tāds it īpaši ir gadījums, kad farmācijas uzņēmumam, kurš pirmais piedāvā jaunu produktu ar pievienotu ārstniecisko vērtību salīdzinājumā ar tirgū jau esošajiem produktiem, ir iespējams panākt augstāku kompensācijas līmeni nekā tas, kas vēlāk tiks piešķirts “sekotājproduktiem”. Tiem uzņēmumiem, kuri bauda pirmā ienācēja tirgū stāvokļa priekšrocības, sociālā nodrošinājuma sistēmu garantētās kompensācijas, pirmkārt, tiek noteiktas relatīvi augstā līmenī salīdzinājumā ar “sekotājproduktiem” un, otrkārt, ļauj farmācijas uzņēmumam, kas tās saņem, noteikt savu cenu augstākā līmenī, nebaidoties, ka pacienti un ārsti pievērsīsies citiem lētākiem produktiem.

Ir maznozīmīgi, ka farmācijas uzņēmuma spēju saglabāt īpaši lielas tirgus daļas, vienlaikus uzturot ievērojami augstākas cenas, padara iespējamu vai veicina sociālā nodrošinājuma sistēmas, jo šis apstāklis neietekmē konstatējumu, saskaņā ar kuru tieši minētais uzņēmums var saglabāt augstākus ienākumus nekā tā konkurenti, nepastāvot iespējai, ka dažādie farmaceitisko produktu tirgu dalībnieki, proti, pacienti, zāles izrakstošie ārsti, valstu sociālā nodrošinājuma sistēmas un to konkurenti, varētu apstrīdēt šo privileģēto pozīciju periodos, kurus Komisija norādījusi dominējošā stāvokļa noteikšanas nolūkā.

Tiktāl, ciktāl cenas ietekmē valsts iestāžu lēmumi par kompensācijas līmeņiem vai maksimālajām cenām, šīs cenas nav tirgus normālas darbības rezultāts. Tādējādi nevar pamatoti apgalvot, ka šādā kontekstā fiksētas cenas līmenis ir konkurētspējīgs, jo tas ir ticis noteikts, nepastāvot konkurences mehānismiem, kas ļautu nodrošināt šādu konkurētspējas līmeni.

(sal. ar 262., 263. un 265. punktu)

12. Tirgus varas konstatēšana, tas ir, uzņēmuma spēja novērtējamā veidā rīkoties neatkarīgi no saviem konkurentiem, klientiem un, visbeidzot, patērētājiem tādā nozīmē, ka tas tostarp var uzturēt cenas augstākā līmenī, vienlaikus saglabājot tirgus daļas, kas ir daudz lielākas nekā tā konkurentu tirgus daļas, nav pakļauta uzņēmuma spējai izmantot šo varu tirgū tādā veidā, lai radītu šķērsli efektīvas konkurences saglabāšanai. Attiecībā uz rīcību, kas paredz izslēgt vai samazināt konkurenci, rīcībai, lai to kvalificētu kā dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, noteikti nav jāizriet no uzņēmuma ekonomiskās varas vai jābūt iespējamai tās dēļ, jo nav nepieciešams nekāds cēloņsakars starp dominējošo stāvokli un tā ļaunprātīgu izmantošanu.

(sal. ar 267. punktu)

13. Intelektuālā īpašuma tiesības nevar uzskatīt par tādām, kam nav nozīmes dominējošā stāvokļa noteikšanā. Kaut arī intelektuālā īpašuma tiesību piederība vien nav jāuzskata par šādu stāvokli veidojošo elementu, tā tomēr noteiktos apstākļos var radīt dominējošu stāvokli, it īpaši dodot uzņēmumam iespēju likt šķēršļus efektīvas konkurences pastāvēšanai tirgū. Tādējādi intelektuālā īpašuma tiesību esamība un izmantošana var būt atbilstoša dominējošā stāvokļa pazīme.

Nevar pieņemt argumentu, saskaņā ar kuru intelektuālā īpašuma tiesību un to izmantošanas, pat ja tā nav ļaunprātīga, ņemšana vērā, lai konstatētu dominējošā stāvokļa esamību, samazinātu jebkādu iniciatīvu radīt inovatīvus produktus. Inovāciju katrā ziņā kompensē ekskluzivitāte, ko tās autoram nodrošina intelektuālā īpašuma tiesības.

Turklāt dominējošais stāvoklis pats par sevi nav aizliegts, aizliegta ir vienīgi tā ļaunprātīga izmantošana. Šajā ziņā gadījumā, ja intelektuālā īpašuma tiesību īpašnieks tiktu uzskatīts par tādu, kas bauda dominējošu stāvokli, konkrēto tiesību neļaunprātīgu izmantošanu nevarētu uzskatīt par nepietiekamu kompensāciju inovāciju stimulēšanas kontekstā.

Spēcīgai aizsardzībai ar intelektuālā īpašuma tiesībām, lai tā būtu atbilstošs faktors, noteikti nav jābūt tādai, kas izslēdz jebkādu konkurenci tirgū.

(sal. ar 270., 273. un 274. punktu)

14. Komisija var pamatot savu vērtējumu par farmācijas uzņēmuma dominējošo stāvokli ar faktoru kopumu, pirmšķirīgais no kuriem ir tā krietni lielākās tirgus daļas salīdzinājumā ar tā konkurentiem. Tālāk, ņemot vērā, pirmkārt, farmaceitisko produktu tirgu specifiskās iezīmes, ko raksturo zāles izrakstošo ārstu “inertums”, un, otrkārt, pieaugošās grūtības, ar ko sastopas farmācijas uzņēmumi, lai ienāktu tirgū, jo konkurentu un tirgū jau esošo produktu daudzums ir ievērojams, Komisija var uzskatīt, ka pirmā ienācēja tirgū stāvoklis ir būtiska konkurences priekšrocība. Apstāklis, ka ģenēriskie produkti tieši var apdraudēt farmācijas uzņēmuma dominējošo stāvokli, neatspēko faktu, ka tā pirmā ienācēja stāvoklis tam sniedz būtiskas konkurences priekšrocības.

Turklāt, lai gan konstatējums par farmācijas uzņēmuma finanšu resursu pārsvaru salīdzinājumā ar tā konkurenta finanšu resursiem, kā konstatējums par pētniecībai un attīstībai, kā arī tirdzniecības jaudai veltīto finanšu un cilvēku resursu pārsvaru paši par sevi nav pietiekami, lai pamatotu secinājumu, saskaņā ar kuru šis uzņēmums konkrētajā laika posmā ir dominējošā stāvoklī konkrētajā tirgū, tomēr šie konstatējumi ir nozīmīgu pazīmju virkne, kas ļauj uzskatīt, ka minētā uzņēmuma rīcībā ir lielāki resursi nekā tā konkurentiem, kas ļāva tam stiprināt savu stāvokli tirgū attiecībā pret šiem konkurentiem.

(sal. ar 278., 280., 285. un 286. punktu)

15. Maldinošas informācijas sniegšana kompetentām iestādēm, kas var likt tām kļūdīties un līdz ar to padarīt iespējamu ekskluzīvu tiesību piešķiršanu, uz kurām uzņēmumam nav tiesību vai uz kurām tam ir tiesības uz īsāku laika posmu, ir uz sniegumu balstītai konkurencei pretēja prakse, kas var sevišķi ierobežot konkurenci. Tāda rīcība neatbilst dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma īpašajai atbildībai ar konkurencei, kas balstīta uz sniegumu, pretēju rīcību neapdraudēt efektīvu un neizkropļotu konkurenci kopējā tirgū.

No ļaunprātīgas izmantošanas objektīvā rakstura izriet, ka kompetentām iestādēm iesniegto paziņojumu maldinošais raksturs ir jānovērtē, pamatojoties uz objektīvu apstākļu kopumu, un ka rīcības tīšā rakstura un ļaunticības esamība no uzņēmuma puses nav priekšnosacījums dominējoša stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas identificēšanai. Kompetentajām iestādēm iesniegto paziņojumu, kas veikti, lai nepamatoti iegūtu ekskluzīvas tiesības, maldinošā rakstura novērtējums ir jāveic in concreto un tas var atšķirties atkarībā no katras lietas apstākļiem. Īpaši ir jāpārbauda, vai, ņemot vērā kontekstu, kurā konkrētā prakse ir tikusi īstenota, tā varēja vedināt kompetentās iestādes nepamatoti radīt tiesiskā regulējuma šķēršļus konkurencei, piemēram, prettiesiski piešķirot ekskluzīvas tiesības dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam. Šajā ziņā kompetento iestāžu ierobežotā rīcības brīvība vai tām noteiktā pienākuma pārbaudīt iesniegtās informācijas pareizību vai ticamību neesamība var būt nozīmīgi fakti, kas ir jāņem vērā, lai noskaidrotu, vai konkrētā prakse var radīt tiesiskā regulējuma šķēršļus konkurencei.

Turklāt tiktāl, ciktāl uzņēmumam, kas atrodas dominējošā stāvoklī, tā pieļautas kļūdas dēļ saziņā ar kompetentajām iestādēm tiek piešķirtas prettiesiskas ekskluzīvas tiesības, tam noteiktā sevišķā atbildība ar pasākumiem, kas neatbilst uz sniegumu balstītai konkurencei, neapdraudēt efektīvu un neizkropļotu konkurenci kopējā tirgū tam uzliek vismaz pienākumu par to informēt kompetentās iestādes, lai tās varētu izlabot šīs prettiesiskās sekas.

Lai gan dominējošā stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas identificēšanai nav nepieciešams pierādīt rīcības, kas var maldināt kompetentās iestādes, tīšo raksturu, tas tāpēc nav mazāk nozīmīgs apstāklis, kuru Komisija attiecīgā gadījumā var ņemt vērā. Apstāklis, ka dominējošā stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas jēdzienam ir objektīvs saturs un tas neietver nodomu kaitēt, neļauj secināt, ka nodomam pievērsties ar konkurenci, kas balstīta uz sniegumu, nesavienojamai praksei katrā ziņā nav nozīmes, jo to vienmēr var ņemt vērā, pamatojot secinājumu, ka attiecīgais uzņēmums ir ļaunprātīgi izmantojis dominējošo stāvokli, pat ja šāds secinājums pirmām kārtām būtu jābalsta uz objektīvu konstatējumu, ka ir notikusi ļaunprātīga izmantošana.

Visbeidzot, tas apstāklis vien, ka atsevišķas kompetentās iestādes nebija ļāvušas sevi maldināt un bija atklājušas nepareizības ekskluzīvo tiesību pieteikumos ietvertajā informācijā vai ka konkurenti pēc ekskluzīvo tiesību prettiesiskās piešķiršanas bija panākuši to atcelšanu, nav pietiekams iemesls uzskatīt, ka maldinošie paziņojumi katrā ziņā nevarēja pie tā novest. Tā kā ir konstatēts, ka rīcība objektīvi var ierobežot konkurenci, tās prettiesiskais raksturs nevar būt atkarīgs no trešo personu neparedzamās reakcijas.

Līdz ar to Komisija pamatoti piemēro EKL 82. pantu, uzskatot, ka dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma rīcība, iesniedzot patentu birojiem objektīvi maldinošus paziņojumus, kas ļauj šiem birojiem piešķirt minētajam uzņēmumam papildu aizsardzības sertifikātus, uz kuriem tam nebija tiesību vai uz kuriem tam bija tiesības uz īsāku laika posmu, un tādējādi ierobežojot vai izslēdzot konkurenci, ir dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana.

(sal. ar 355.–361. punktu)

16. Kad kompetentā iestāde ir piešķīrusi intelektuālā īpašuma tiesības, tās parasti tiek uzskatītas par spēkā esošām un to piederība uzņēmumam tiek uzskatīta par tiesisku. Parastās sekas, ko rada ekskluzīvu intelektuālā īpašuma tiesību piederība uzņēmumam, ir atturēt konkurentus no iekļūšanas tirgū, un tiem saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu ir pienākums ievērot šīs ekskluzīvās tiesības. Tādējādi nav pieņemams arguments, saskaņā ar kuru dominējošā stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas esamības atzīšanai ir nepieciešams, lai ar maldinošo paziņojumu palīdzību iegūtās ekskluzīvās tiesības tiktu izmantotas.

Turklāt ekskluzīvu tiesību prettiesiska iegūšana var tikt uzskatīta par dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu vienīgi gadījumā, kad tās ietekmē tiek izslēgta jebkāda konkurence. Apstāklis, ka konkrētā rīcība attiecas uz intelektuālā īpašuma tiesību iegūšanu, neattaisno šādu nosacījumu.

Tāpat arī, tiklīdz rīcība ietilpst konkurences normu piemērošanas jomā, tās ir piemērojamas neatkarīgi no jautājuma, vai šī rīcība arī var būt citu valsts vai citas izcelsmes tiesību normu priekšmets, kam ir atšķirīgi mērķi. Tāpat īpašu tiesību aizsardzības līdzekļu esamība patentu sistēmā nevar mainīt konkurences tiesībās noteikto aizliegumu piemērošanu, un it īpaši pieprasīt pierādīt pret konkurenci vērstās sekas, kuras tā ir radījusi.

(sal. ar 362., 364. un 366. punktu)





17. Patentu pilnvarotajiem nosūtītās instrukcijas papildu aizsardzības sertifikātu pieteikumu iesniegšanai nevar uzskatīt par ekvivalentām pašiem papildu aizsardzības sertifikātu pieteikumiem patentu birojos. Tādējādi Komisija pieļauj kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka dominējošā stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas gadījums, kuru pieļāvis farmaceitisko produktu tirgū dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums, ir sācies, nosūtot instrukcijas patentu pilnvarotajiem nolūkā iesniegt papildu aizsardzības sertifikātu pieteikumus patentu birojos. Paziņojumu iespējami maldinošā rakstura vienīgās sagaidāmās sekas, proti, papildu aizsardzības sertifikāta izsniegšana, var rasties vienīgi no brīža, kad patentu birojos ir iesniegti papildu aizsardzības sertifikāta pieteikumi, nevis kad patentu pilnvarotie, kuriem šajā gadījumā ir vienīgi starpnieku loma, saņem instrukcijas attiecībā uz šiem pieteikumiem.

(sal. ar 370. un 372. punktu)

18. Lai konstatētu dominējoša stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, nekādi nav nepieciešams, lai rīcība tieši ietekmētu konkurenci. Tādā situācijā, kad konkrētās darbības, ja tās ir pierādītas, nevar jebkādā veidā uzskatīt par ietilpstošām normālā produktu konkurencē uzņēmuma darbības ietvaros, ir pietiekami pierādīt, ka, ņemot vērā ekonomisko vai tiesiskā regulējuma kontekstu, kurā šīs darbības iekļaujas, tās var ierobežot konkurenci. Tādējādi konkrētās darbības spēja ierobežot konkurenci var būt netieša, ja vien tiek pietiekami pierādīts, ka tā faktiski var ierobežot konkurenci.

Turklāt rīcībai, ar kuru ir paredzēts izstumt konkurentus, lai ar to varētu sasniegt rezultātu, bieži ir nepieciešama trešo personu piedalīšanās, vai tie būtu kompetentās iestādes vai tirgus dalībnieki, un tādai rīcībai praksē reti kad var būt tieša iedarbība uz konkurentu konkurences stāvokli. Tādējādi konkurentus izstumjošas darbības, ko veido tiesiska rakstura šķēršļu izveidošana ienākšanai tirgū, prettiesiski iegūstot ekskluzīvas tiesības, panākumi noteikti ir atkarīgi no kompetento iestāžu vai pat valstu tiesu reakcijas saistībā ar konkurentu eventuāli uzsāktu tiesvedību nolūkā atcelt šīs tiesības. Tādējādi paziņojumi, ar kuriem prettiesiskā veidā tiek mēģināts iegūt ekskluzīvas tiesības, ir dominējoša stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas rādītāji vienīgi gadījumā, ja tiek pierādīts, ka, ņemot vērā objektīvo kontekstu, kurā šie paziņojumi ir veikti, tie patiesi var vedināt kompetentās iestādes piešķirt pieprasītās ekskluzīvās tiesības.

Visbeidzot, apstāklis, ka ļaunprātīgās rīcības sekas uz konkurenci būtu bijušas jūtamas vienīgi vairākus gadus vēlāk, nemaina konkrētās rīcības, ja tā tiek pierādīta, ļaunprātīgo raksturu.

(sal. ar 376., 377. un 380. punktu)

19. Apstāklis, ka uzņēmums vairs nav dominējošā stāvoklī brīdī, kad tā ļaunprātīgā rīcība rada tās sekas, nemaina juridisko kvalifikāciju, kas ir jāpiešķir tā darbībām, jo tās tika veiktas laikā, kad tas bija dominējošā stāvoklī un tam bija īpaša atbildība, lai ar savu rīcību neapdraudētu efektīvu un neizkropļotu konkurenci kopējā tirgū.

(sal. ar 379. punktu)

20. Komisijai ir pierādīšanas pienākums attiecībā uz EKL 82. panta pārkāpumu veidojošu apstākļu esamību. Līdz ar to tai ir jāsniedz pienācīgi pierādījumi, lai pierādītu pārkāpumu veidojošo faktu esamību.

Šajā ziņā tiesas šaubu gadījumā šīs šaubas ir jāinterpretē par labu uzņēmumam, kas ir lēmuma, ar kuru konstatēts pārkāpums, adresāts. Tādēļ tiesa nevar secināt, ka Komisija ir pietiekami no tiesību viedokļa pierādījusi attiecīgā pārkāpuma esamību, ja tai šajā jautājumā vēl pastāv šaubas, it īpaši saistībā ar prasību par tāda lēmuma atcelšanu, ar kuru uzlikts naudas sods.

Šajā pēdējā gadījumā ir jāņem vērā nevainīguma prezumpcija, kas tostarp izriet no Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta 2. punkta un ir daļa no pamattiesībām, kuras saskaņā ar Tiesas judikatūru, kas turklāt ir apstiprināta LES 6. panta 2. punktā, ir atzītas par vispārējiem Kopienas tiesību principiem. Ņemot vērā attiecīgo pārkāpumu raksturu un par tiem paredzēto sodu raksturu un bardzību, nevainīguma prezumpcija ir piemērojama tostarp attiecībā uz tām uzņēmumiem piemērojamām procedūrām par konkurences normu pārkāpumiem, kuru rezultātā var tikt uzlikti naudas sodi vai periodiski kavējuma naudas maksājumi.

Tādējādi Komisijai ir jāsniedz pietiekami precīzi un saskanīgi pierādījumi, lai pierādītu pārkāpuma esamību. Tomēr ir jāuzsver, ka katram Komisijas iesniegtajam pierādījumam par katru pārkāpuma aspektu nav noteikti jāatbilst šiem kritērijiem. Ir pietiekami, ja pierādījumu kopums, uz ko atsaucas iestāde, aplūkots kopumā un kura atsevišķie elementi var savstarpēji pastiprināt viens otru, atbilst šiem kritērijiem.

(sal. ar 474.–477. un 839. punktu)

21. Aizstājot paziņojumos, kas sniegti patentu birojiem nolūkā saņemt papildu aizsardzības sertifikātus, tehnisko atļauju zāļu tirdzniecībai datumus vairākās dalībvalstīs ar datumiem, kas atbilst zāļu cenu publicēšanai šajās valstīs, dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums nevar saprātīgi neņemt vērā, ka, aktīvi neatklājot savu šajā jomā piemērojamo tiesību aktu interpretāciju, kas pamatoja paziņoto datumu izvēli, šie paziņojumi var maldināt patentu birojus. Tādējādi, tā kā Komisijai nav jāpierāda šī uzņēmuma ļaunticība vai apstiprinošs krāpniecisks nodoms, ir pietiekami konstatēt, ka tāda rīcība, kurai raksturīgs acīmredzams pārskatāmības trūkums, ir pretrunā dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma īpašajai atbildībai par to, lai ar savu rīcību nekaitētu efektīvai un neizkropļotai konkurencei kopējā tirgū.

(sal. ar 491. un 493. punktu)

22. Farmācijas uzņēmums, kas vairāku gadu laikā īsteno konstantu un lineāru rīcību, kurai raksturīga maldinošu paziņojumu sniegšana vairāku dalībvalstu patentu birojiem nolūkā panākt papildu aizsardzības sertifikātu izsniegšanu, uz kuriem tam vai nu nebija tiesību vai arī bija tiesības uz īsāku laiku, ļaunprātīgi izmanto savu dominējošo stāvokli. Šādi maldinoši paziņojumi veido praksi, kas ir balstīta vienīgi uz pasākumiem, kuri neietilpst uz sniegumu balstītas konkurences jomā. Šāda rīcība, iegūstot papildu aizsardzības sertifikātus veidā, kas pārkāpj attiecībā uz tiem izveidoto tiesisko regulējumu, ir vērsta tikai un vienīgi, lai netaisnīgi neļautu iekļūt tirgū ģenērisko produktu ražotājiem.

(sal. ar 598., 608. un 609. punktu)

23. Lai ģenērisko zāļu tirdzniecības atļaujas pieteikums tiktu izskatīts Direktīvas 65/65 attiecībā uz zālēm 4. panta trešās daļas 8. punkta a) apakšpunkta iii) daļas paredzētās saīsinātās procedūras ietvaros, šī pieteikuma iesniegšanas dienā konkrētajā dalībvalstī joprojām ir jābūt spēkā atsauces zāļu tirdzniecības atļaujai. Saīsinātā procedūra vairs nav pieejama pēc atsauces zāļu tirdzniecības atļaujas atsaukšanas.

Farmakoloģisko un toksikoloģisko pārbaužu un klīnisko pētījumu, kurus uzņēmums veic, lai iegūtu oriģinālo tirdzniecības atļauju, dati ir investīciju, ko tas veic, lai varētu uzsākt medikamenta tirdzniecību, rezultāts. Šādas investīcijas ir raksturīgas uz sniegumu balstītas konkurences praksei, no kuras labumu gūst patērētāji.

Ar Direktīvu 65/65, nosakot ekskluzivitātes periodu šo datu izmantošanai par labu to īpašniekam, ir tikušas atzītas šādu investīciju aizsardzības intereses. Tomēr pēc šī ekskluzivitātes perioda beigām Direktīvas 65/65 4. panta trešās daļas 8. punkta a) apakšpunkta iii) daļā vairs nav atzītas oriģinālo zāļu īpašnieka ekskluzīvās tiesības izmanot zāļu pieteikumam pievienotajos materiālos ietverto farmakoloģisko un toksikoloģisko pārbaužu un klīnisko pētījumu rezultātus, un būtiski līdzīgo zāļu ražotājiem ir atļauts izmanot šo datu esamību, lai panāktu tirdzniecības atļaujas piešķiršanu saīsinātas procedūras ietvaros.

Šādos apstākļos pēc ekskluzivitātes perioda beigām rīcība, ar kuru mēģina nepieļaut ģenērisko produktu ražotājiem īstenot viņu tiesības gūt labumu no farmakoloģisko un toksikoloģisko pārbaužu un klīnisko pētījumu, kas veikti saistībā ar oriģinālā produkta laišanu tirdzniecībā, rezultātiem, nav nekādi pamatota ar leģitīmu investīciju aizsardzību uz sniegumu balstītas konkurences ietvaros tāpēc, ka uzņēmumam saskaņā ar Direktīvu 65/65 vairs nav ekskluzīvu tiesību izmantot šo farmakoloģisko un toksikoloģisko pārbaužu un klīnisko pētījumu rezultātus.

Uzņēmuma veiktā tirdzniecības atļauju atsaukšana ir vērsta vienīgi, lai liktu šķēršļus tam, ka būtiski līdzīgo zāļu tirdzniecības atļauju pieprasītāji varētu izmantot paredzēto saīsināto procedūru un tādējādi apgrūtinātu vai aizkavētu ģenērisko produktu tirdzniecības uzsākšanu. Tāpat atkarībā no kompetento iestāžu attieksmes pret produkta tirdzniecības atļaujas atsaukšanu ar sabiedrības veselības aizsardzības interesēm nesaistītu iemeslu dēļ tāda atsaukšana var neļaut veikt paralēlo importu.

Apstāklis, ka uzņēmumam bija tiesības lūgt zāļu, kuras tas ražo, tirdzniecības atļauju atsaukšanu, nekādi nevar pasargāt šo rīcību no EKL 82. pantā noteiktā aizlieguma.

Apstāklis, ka normatīvajā regulējumā ir piedāvāta alternatīva iespēja tirdzniecības atļaujas iegūšanai, nemazina dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma rīcības ļaunprātīgo raksturu, kuras, objektīvi izvērtētas, vienīgais mērķis ir padarīt nepieejamu likumdevēja Direktīvas 65/65 4. panta trešās daļas 8. punkta a) apakšpunkta iii) daļā paredzēto saīsināto procedūru un līdz ar to neielaist ģenērisko zāļu ražotājus tirgū, cik vien ilgi iespējams, un palielināt viņu izmaksas, kas nepieciešamas, lai pārvarētu šķēršļus tirdzniecības uzsākšanai.

Visbeidzot, apstāklis, ka nav precīzi novērtēts konkurentiem radītās aizkavēšanās ilgums iekļūšanai tirgū, neietekmē secinājumu, saskaņā ar kuru konkrētā rīcība var ierobežot konkurenci, jo ir pierādīts, ka šīs [atļauju] atsaukšanas rezultātā tika padarīta nepieejama paredzētā saīsinātā procedūra.

(sal. ar 669., 670., 674.–677., 812., 829. un 831. punktu)

24. Lai gan dominējošā stāvokļa esamība neliedz šādā stāvoklī esošam uzņēmumam tiesības aizsargāt savas komerciālās intereses, ja tās tiek apdraudētas, tas, nepastāvot attaisnojumam saistībā ar uzņēmuma, kas konkurē, balstoties uz sniegumu, leģitīmu interešu aizsardzību vai objektīvam attaisnojumam, nedrīkst izmantot tiesisko regulējumu tādējādi, lai kavētu vai padarītu sarežģītāku konkurentu ienākšanu tirgū.

Attiecībā uz rīcību, ko veido normatīvajā regulējumā paredzēto procedūru izmantošana, kas nav nekādi saistīta ar konkurenci, kas balstīta uz sniegumu, pierādījums par to, ka, ņemot vērā šīs rīcības ekonomisko un normatīvā regulējuma kontekstu, tā var ierobežot konkurenci, ir pietiekams, lai šo rīcību kvalificētu kā dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu.

(sal. ar 672., 817., 824. un 845. punktu)

25. Ļaunprātīgas rīcības prettiesiskumam EKL 82. panta ietvaros nav nekādas saistības ar tās atbilstību vai neatbilstību citām tiesību normām. Dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu vairumā gadījumu veido pilnīgi likumīga rīcība citu tiesību nozaru, nevis konkurences tiesību, ietvaros.

(sal. ar 677. punktu)

26. Judikatūra par “būtiskām iekārtām” principā attiecas uz apstākļiem, kuros dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma piegādes atteikums, it īpaši izmantojot īpašuma tiesības, var veidot dominējoša stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu. Šajā judikatūrā tādējādi galvenokārt ir risinātas situācijas, kurās brīva ekskluzīvu tiesību, kuras piešķir investīciju vai izgudrojuma īstenošana, izmantošana var tikt ierobežota nekropļotas konkurences interesēs kopējā tirgū.

Judikatūra par “būtiskām iekārtām” nav piemērojama attiecībā uz dominējošā stāvoklī esošu farmācijas uzņēmumu, kas atsauc zāļu, kuras tas ražo, tirdzniecības atļaujas, lai padarītu nepiemērojamu Direktīvas 65/65 attiecībā uz zālēm 4. panta trešās daļas 8. punkta a) apakšpunkta iii) daļā paredzēto saīsināto procedūru, tādējādi ierobežojot informācijas, kas izriet no farmakoloģiskajām un toksikoloģiskajām pārbaudēm un klīniskajiem pētījumiem, izmantošanu. Šādu rīcību neveido atteikums sniegt piekļuvi lietas materiālos ietvertajiem farmakoloģisko un toksikoloģisko pārbaužu un klīnisko pētījumu rezultātiem, jo uzņēmums, atsaucoties uz savām šķietamajām īpašuma tiesībām, katrā ziņā nevar iebilst pret to, ka kompetentās iestādes pamatojas uz konkrētajiem datiem saīsinātajā procedūrā. Turklāt apstākļa, ka saīsinātā procedūra pēc atsauces zāļu tirdzniecības atļaujas atsaukšanas vairs nav piemērojama, iemesls ir nevis rūpes par to, lai garantētu atsauces zāļu ražotājam to iesniegto datu ekskluzivitāti, bet gan par to, lai nodrošinātu sabiedrības veselības aizsardzību, kas ir Direktīvas 65/65 pamatmērķis.

(sal. ar 679., 682. un 683. punktu)

27. Lai gan Komisijai ir jāņem vērā iespējams objektīvs attaisnojums rīcībai, kas var veidot dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, tomēr konkrētajam uzņēmumam šis objektīvā attaisnojuma iemesls ir jānorāda administratīvajā procesā un ir jāizvirza ar to saistītie argumenti un pierādījumi. Tas tā it īpaši ir gadījumā, kad konkrētais uzņēmums ir vienīgais, kurš zina šo objektīvo attaisnojumu vai dabiski atrodas labākā situācijā nekā Komisija, lai norādītu uz tā esamību un pierādītu tā nozīmīgumu.

Kopienu tiesību akta tiesiskums ir jāvērtē, pamatojoties uz informāciju, kas iestādei varēja būt pieejama lēmuma pieņemšanas brīdī, un Kopienu tiesā neviens nevar atsaukties uz faktiem, kas nav tikuši norādīti administratīvajā procesā.

(sal. ar 686. un 687. punktu)

28. Pat dominējošā stāvoklī esoša farmācijas uzņēmuma veikta stratēģijas izstrāde, kuras mērķis ir minimizēt sava pārdošanas apjoma kritumu un ar kuru ir iespējams pretoties ģenērisko produktu konkurencei, ir tiesiska un atspoguļo normālu konkurences norisi, ar nosacījumu, ka plānotā rīcība nav pretēja uz sniegumu balstītai konkurencei, no kuras labumu gūst patērētāji.

Tomēr tas, ka dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam nav pienākums aizsargāt konkurējošo sabiedrību intereses, nepadara par saderīgām ar EKL 82. pantu darbības, kas īstenotas ar vienīgo mērķi izslēgt konkurentus. Dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma griba vien aizstāvēt savas saimnieciskās intereses un aizsargāties pret ģenērisko produktu un paralēlā importa konkurenci neattaisno uz sniegumu balstītai konkurencei pretējas darbības.

(sal. ar 804. un 816. punktu)

29. Kopienas konkurences tiesībās ir atzīts, ka dažādas sabiedrības, kas pieder vienai grupai, veido ekonomisku vienību un tātad uzņēmumu, ja šīs sabiedrības autonomā veidā nenosaka savu rīcību tirgū.

Lai konkrētu rīcību varētu kvalificēt kā pārkāpumu EKL 82. panta nozīmē, nav nepieciešams, lai tā būtu īstenota saskaņā ar grupas vadības institūciju izstrādātu stratēģiju.

Arī rīcība, ko īsteno viena sabiedrība, kas ir daļa no grupu veidojošās ekonomiskās vienības, var pārkāpt EKL 82. pantu.

Turklāt gadījumā, kad meitassabiedrības pilnībā pieder mātessabiedrībai, nav jāpārbauda, vai mātessabiedrība varēja izšķirošā veidā ietekmēt savas meitassabiedrības politiku, jo šī meitassabiedrība noteikti ievēro politiku, kuru izstrādājušas tās pašas pārvaldes institūcijas, kuras nosaka mātessabiedrības politiku.

(sal. ar 818.–820. punktu)

30. Gadījumā, kad prasītājs ar prasības pieteikumā un replikas rakstā norādīto argumentu kopumu lūdz Vispārējo tiesu samazināt naudas soda, kuru Komisija tam piemērojusi par konkurences tiesību normu pārkāpumu, apmēru, tomēr savos prasījumos formāli nelūdzot samazināt šo apmēru, tas, ka šāds prasījums nav formulēts, nav šķērslis, lai Vispārējā tiesa īstenotu savu neierobežoto kompetenci attiecībā uz naudas sodiem. Pat ja nav formālu prasījumu, tā drīkst samazināt pārmērīgu naudas sodu tādēļ, ka šāds iznākums nepārsniegtu prasījuma robežas, bet, gluži pretēji, – tas nozīmētu, ka prasība ir tikusi daļēji apmierināta.

(sal. ar 884. punktu)

31. Vienota un turpināta pārkāpuma jēdziens attiecas uz darbību kopumu, kas ietilpst kopējā plānā to identiskā mērķa dēļ, kas izkropļo konkurenci kopējā tirgus iekšienē. Lai dažādas darbības kvalificētu kā vienotu un turpinātu pārkāpumu, ir jāpārbauda, vai tās savstarpēji papildina viena otru tādējādi, ka katra no tām ir vērsta, lai saskartos ar vienu vai vairākām normālas konkurences darbības sekām, un, savstarpēji mijiedarbojoties, veicina šī vispārējā plāna ietvaros paredzēto mērķu īstenošanu. Šajā ziņā ir jāņem vērā ikviens apstāklis, kas var apstiprināt vai atspēkot minēto saikni, kā, piemēram, piemērošanas laika posms, saturs (tostarp izmantotās metodes) un, korelatīvi, dažādo attiecīgo darbību mērķis.

Ir uzskatāma par vienotu un turpinātu pārkāpumu farmācijas uzņēmuma konstanta darbība laikā, ar kuru tiek īstenota tā centrālo orgānu izstrādātā stratēģija un kurai raksturīga maldinošu paziņojumu sniegšana vairāku valstu patentu birojiem, lai panāktu papildu aizsardzības sertifikātu izdošanu, uz kuriem tam nav tiesību vai uz kuriem tam ir tiesības uz īsāku laika posmu.

(sal. ar 892. un 893. punktu)

32. Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana, ko veido uzņēmuma tīša maldinošu paziņojumu sniegšana nolūkā iegūt ekskluzīvas tiesības, uz kurām tam nav tiesību vai uz kurām tam ir tiesības uz īsāku laika posmu, ar mērķi neielaist konkurentus tirgū, ir acīmredzami smags pārkāpums. Šo konstatējumu nevar atspēkot ar apstākli, ka šis pārkāpums ir pavisam jauns, ņemot vērā, ka šādu darbību raksturs ir acīmredzami pretrunā godīgai konkurencei. Turklāt fakts, ka rīcība, kurai raksturīgas tādas pašas iezīmes, vēl nav tikusi izvērtēta agrākos Komisijas lēmumos, neatbrīvo uzņēmumu no atbildības.

Tāpat smags pārkāpums ir dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana, kuras ietvaros farmācijas uzņēmums atsauc zāļu, kuras tas ražo, tirdzniecības atļaujas ar mērķi radīt šķēršļus ģenērisko produktu tirdzniecības uzsākšanai vairākās valstīs un paralēlajam importam citās valstīs, tādējādi sadalot kopējo tirgu.

(sal. ar 901. punktu)

33. Naudas soda par Kopienas konkurences tiesību normu pārkāpumu apmēra noteikšanā elementiem saistībā ar rīcības mērķi var būt lielāka nozīme, nosakot naudas soda apmēru, nekā elementiem saistībā ar tās sekām.

(sal. ar 902. un 911. punktu)

VISPĀRĒJĀS TIESAS SPRIEDUMS (sestā palāta paplašinātā sastāvā)

2010. gada 1. jūlijā ( )

Konkurence – Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana – Zāļu kuņģa čūlas ārstēšanai tirgus – Lēmums, ar kuru konstatēts EKL 82. panta pārkāpums – Tirgus noteikšana – Būtisks konkurences spiediens – Papildu aizsardzības sertifikāta izsniegšanas zālēm procedūru un zāļu laišanas tirdzniecībā procedūru ļaunprātīga izmantošana – Maldinoši paziņojumi – Tirdzniecības atļauju atsaukšana – Šķēršļi ģenērisko zāļu laišanai tirdzniecībā un paralēlajam importam – Naudas sodi

Lietā T‑321/05

AstraZeneca AB, Sēdertelje [Södertälje] (Zviedrija),

AstraZeneca plc, Londona (Apvienotā Karaliste),

kuras sākotnēji pārstāvēja M. Brīlijs [M. Brealey], QC, M. Hoskinss [M. Hoskins], D. Džovels [D. Jowell], barristers, F. Mērfija [F. Murphy], Dž. Spraula [G. Sproul], I. Makkaluma [I. MacCallum] un K. Brauna [C. Brown], solicitors, pēc tam – M. Brīlijs, M. Hoskinss, D. Džovels, F. Mērfija un K. Brauna un, visbeidzot, M. Brīlijs, M. Hoskinss, D. Džovels un F. Mērfija,

prasītājas,

ko atbalsta

European Federation of Pharmaceutical Industries and Associations (EFPIA), Ženēva (Šveice), ko pārstāv M. van Kerkhēve [M. Van Kerckhove], avocat,

persona, kas iestājusies lietā,

pret

Eiropas Komisiju, kuru sākotnēji pārstāvēja F. Kastiljo de la Tore [F. Castillo de la Torre], E. Žipīni Furnjē [É. Gipini Fournier] un E. Velans [A. Whelan], pēc tam – F. Kastiljo de la Tore, E. Žipīni Furnjē un Dž. Burks [J. Bourke], pārstāvji,

atbildētāja,

par prasību atcelt Komisijas 2005. gada 15. jūnija Lēmumu C(2005) 1757, galīgā redakcija, par EKL 82. panta un EEZ līguma 54. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/A.37.507/F3 – AstraZeneca).

VISPĀRĒJĀ TIESA (sestā palāta paplašinātā sastāvā)

šādā sastāvā: priekšsēdētājs A. V. H. Meijs [A. W. H. Meij] (referents), tiesneši V. Vadapals [V. Vadapalas], N. Vāls [N. Wahl], L. Trišo [L. Truchot] un S. Frimods Nīlsens [S. Frimodt Nielsen],

sekretāre K. Kristensena [C. Kristensen], administratore,

ņemot vērā rakstveida procesu un 2008. gada 26. un 27. novembra tiesas sēdi,

pasludina šo spriedumu.

Spriedums

Tiesvedības priekšvēsture

1 Astra AB bija saskaņā ar Zviedrijas tiesībām nodibināta un Sēderteljē (Zviedrija) reģistrēta sabiedrība, kas atradās farmaceitiskās grupas, kurā galvenokārt ietilpa divas meitas sabiedrības AB Hässle un Astra Hässle AB, kuras ir reģistrētas Mēlndālē [Mölndal] (Zviedrija), vadībā. 1999. gada 6. aprīlī notika Astra un Zeneca Group plc apvienošanās, kuras rezultātā izveidojās AstraZeneca plc, kas ir Londonā (Apvienotā Karaliste) reģistrēta holdinga sabiedrība, otrā prasītāja šajā lietā. Pēc šīs apvienošanās Astra, kas ir 100 % AstraZeneca plc piederoša meitas sabiedrība, ieguva nosaukumu AstraZeneca AB, kas ir pirmā prasītāja šajā lietā, un kļuva par pētniecības un attīstības, mārketinga un ražošanas sabiedrību. Astra grupā reiz ietilpušās un pašlaik AstraZeneca plc ietilpstošās sabiedrības turpmāk tiek sauktas “AZ”. Tomēr, ņemot vērā, ka AstraZeneca plc un AstraZeneca AB šajā lietā ir lietas dalībnieku statusā, turpmāk tās kopā tiks sauktas “prasītājas”.

2 AZ ir aktīva starptautiska farmācijas grupa, kas darbojas inovatīvu produktu izgudrošanas, attīstīšanas un tirdzniecības jomā. Tās darbība galvenokārt ir koncentrēta noteiktās farmaceitiskās jomās, īpaši ietverot ar kuņģa un zarnu trakta skābi saistītās slimības. Viens no galvenajiem AZ tirgotajiem produktiem šajā ziņā ir pazīstams ar nosaukumu Losec, kas kā preču zīme šim produktam uz omeprazola bāzes tiek izmantota vairākumā Eiropas valstu tirgu.

3 1999. gada 12. maijā Generics (UK) Ltd. un Scandinavian Pharmaceuticals Generics AB (turpmāk tekstā – “sūdzības iesniedzējas”) saskaņā ar Padomes 1962. gada 6. februāra Regulas Nr. 17, Pirmās regulas par [EKL 81.] un [82.] panta piemērošanu (OV 1962, 13, 204. lpp.), 3. pantu iesniedza pret Astra sūdzību, ar kuru tās paziņoja par AZ rīcību, kas vērsta, lai traucētu tām vairākos Eiropas Ekonomikas zonas (EEZ) tirgos ieviest omeprazola ģenēriskās versijas.

4 Ar 2000. gada 9. februāra lēmumu, kas tika pieņemts saskaņā ar Regulas Nr. 17 14. panta 3. punktu, Eiropas Komisija uzdeva AZ atļaut veikt pārbaudes tās birojos Londonā un Sēderteljē. 2002. un 2003. gadā AZ arī atbildēja uz trīs pieprasījumiem sniegt informāciju saskaņā ar Regulas Nr. 17 11. pantu.

5 2003. gada 25. jūlijā Komisija pieņēma lēmumu uzsākt [izmeklēšanas] procedūru. 2003. gada 29. jūlijā Komisija nosūtīja AZ paziņojumu par iebildumiem, uz kuru pēdējā atbildēja 2003. gada 3. decembrī. 2004. gada 29. janvārī notika sanāksme, kurā tika apspriesti atsevišķi AZ iesniegtie pierādījumi kopā ar tās atbildi uz paziņojumu par iebildumiem. AZ arī iesniedza vairākus dokumentus, tostarp 2004. gada 27. janvāra un 11. februāra piezīmes, lai atbildētu uz iepriekš minētajā apspriedē Komisijas uzdotajiem jautājumiem. 2004. gada 13. februārī AZ iesniedza Komisijai pierādījumus attiecībā uz otro apgalvoto ļaunprātīgo rīcību.

6 2004. gada 16. un 17. februārī notika noklausīšanās. 2004. gada 26. februārī Komisija saskaņā ar Regulas Nr. 17 11. pantu nosūtīja AZ informācijas pieprasījumu jautājumā par dominējošo stāvokli. AZ uz to atbildēja 2004. gada 12. martā. 2004. gada 23. novembrī Komisija deva AZ iespēju paziņot savus apsvērumus par faktiskajiem apstākļiem un apsvērumiem, kas nebija minēti paziņojumā par iebildumiem. AZ par šiem apstākļiem izteicās 2005. gada 21. janvāra vēstulē.

7 2005. gada 15. jūnijā Komisija pieņēma Lēmumu par [EKL] 82. panta un EEZ līguma 54. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/A.37.507/F3 – AstraZeneca) (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), ar kuru tā konstatēja, ka AstraZeneca AB un AstraZeneca plc divos gadījumos bija ļaunprātīgi izmantojušas dominējošo stāvokli, pārkāpjot EKL 82. pantu un EEZ līguma 54. pantu.

8 Pirmo inkriminēto rīcību ir veidojis iespējami maldinošu paziņojumu kopums, kas tika sniegts Vācijas, Beļģijas, Dānijas, Norvēģijas, Nīderlandes un Apvienotās Karalistes patentu iestādēm un Vācijas un Norvēģijas tiesām (apstrīdētā lēmuma 1. panta 1. punkts). Otro inkriminēto rīcību ir veidojusi Losec kapsulu tirdzniecības atļauju atsaukšanas pieteikumu iesniegšana Dānijā, Norvēģijā un Zviedrijā paralēli ar Losec kapsulu izņemšanu no tirdzniecības un Losec MUPS tablešu laišanu tirdzniecībā šajās trīs valstīs (apstrīdētā lēmuma 1. panta 2. punkts).

9 Komisija prasītājām kopīgi un solidāri uzlika naudas sodu EUR 46 miljonu apmērā, kā arī naudas sodu EUR 14 miljonu apmērā AstraZeneca AB (apstrīdētā lēmuma 2. pants).

Process un lietas dalībnieku prasījumi

10 Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas [tagad – Vispārējā tiesa] kancelejā tika iesniegts 2005. gada 25. augustā, prasītājas cēla šo prasību.

11 Ar pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā tika iesniegts 2005. gada 7. decembrī, Generics (UK) un Merck NM AB lūdza iestāties lietā Komisijas prasījumu atbalstam.

12 Ar pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā tika iesniegts 2005. gada 15. decembrī, European Federation of Pharmaceutical Industries Association (EFPIA, Eiropas Farmaceitisko ražotāju un asociāciju federācija), lūdza iestāties lietā prasītāju prasījumu atbalstam.

13 Ar pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā tika iesniegts 2006. gada 10. februārī, prasītājas lūdza noteikt konfidencialitātes ievērošanu attiecībā uz personām, kas iestājušās lietā. Šis konfidencialitātes ievērošanas lūgums nav ticis apstrīdēts.

14 Ar 2006. gada 4. jūlija un 29. novembra rīkojumiem Pirmās instances tiesas otrās palātas priekšsēdētājs atļāva iestāties lietā attiecīgi EFPIA – prasītāju prasījumu atbalstam un Generics (UK) un Merck NM – Komisijas prasījumu atbalstam.

15 2007. gada 26. janvārī Generics (UK) un Merck NM AB atteicās iesniegt iestāšanās rakstu.

16 Ar vēstuli, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegta 2008. gada 24. novembrī, Generics (UK) un Merck NM AB atteicās no iestāšanās lietā Komisijas prasījumu atbalstam.

17 Ar Pirmās instances tiesas sestās palātas priekšsēdētāja 2008. gada 17. decembra rīkojumu Generics (UK) un Merck NM AB tika svītrotas no lietas kā personas, kas iestājušās lietā Komisijas prasījumu atbalstam.

18 Pamatojoties uz tiesneša referenta ziņojumu, Pirmās instances tiesa (sestā palāta paplašinātā sastāvā) nolēma uzsākt mutvārdu procesu un saskaņā ar tās reglamenta 64. pantu lūdza pamata lietas dalībniekus atbildēt uz vairākiem jautājumiem. Pamata lietas dalībnieki atbildes uz šiem pieteikumiem iesniedza noteiktajos termiņos.

19 Lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumi un to atbildes uz Pirmās instances tiesas uzdotajiem jautājumiem tika uzklausītas tiesas sēdē, kas notika 2008. gada 26. un 27. novembrī.

20 Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

– atcelt apstrīdēto lēmumu;

– piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

21 EFPIA prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

– atcelt apstrīdēto lēmumu;

– piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

22 Komisijas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

– noraidīt prasību;

– piespriest prasītājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Juridiskais pamatojums

23 Savā prasībā prasītājas lūdz izvērtēt apstrīdētā lēmuma tiesiskumu, ciktāl tas attiecas uz konkrētā tirgus noteikšanu, dominējošā stāvokļa konstatēšanu, pirmo dominējošā stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas gadījumu, otro dominējošā stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas gadījumu un piespriesto naudas sodu apmēru. Vispārējā tiesa secīgi pārbaudīs prasītāju izvirzītos pamatus saistībā ar katru no šiem jautājumiem.

24 Iesākumā vispirms jānorāda, ka prasītājas ir izteikušas lūgumu ievērot konfidencialitāti attiecībā uz lielu daļu informācijas, īpaši dokumentārajiem pierādījumiem, kas Komisijas ieskatā pierāda dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu.

25 Vispārējā tiesa apmierina šo lūgumu par konfidencialitātes ievērošanu daļā, kurā attiecīgā informācija nav ietverta apstrīdētā lēmuma nekonfidenciālajā versijā, kas ir publicēta Komisijas interneta vietnes Konkurences ģenerāldirektorāta sadaļā un kas tādējādi ir publiski pieejama. Taču lūgums par konfidencialitātes ievērošanu ir jānoraida daļā, kurā tas attiecas uz informāciju, kas ir ietverta apstrīdētā lēmuma nekonfidenciālajā versijā. Šī informācija katrā ziņā ir zaudējusi savu eventuāli konfidenciālo raksturu, jo tā ir publiski pieejama (šajā ziņā skat. Pirmās instances tiesas 2008. gada 8. jūlija spriedumu lietā T‑99/04 AC‑Treuhand/Komisija, Krājums II‑1501. lpp., 19. punkts).

26 Tālāk ir jānorāda, ka tiesas sēdē prasītājas izteica iebildumus pret to, ka Komisija izmanto 2008. gada 24. novembrī iesniegtu dokumentu, kurā ir ietverti, no vienas puses, grafiki, kas Komisijas ieskatā atspoguļo apstrīdētā lēmuma pielikumos ietvertos datus, un, no otras puses, lietas dalībnieku rakstveida procesa laikā iesniegtie izraksti no prasības pieteikuma un procesuālo dokumentu pielikumi.

27 Šajā ziņā ir jākonstatē, ka dažas dienas pirms tiesas sēdes iesniegtajā Komisijas dokumentā galvenokārt ir atspoguļota informācija, kas jau bija iekļauta lietas materiālos. Tas attiecas arī uz grafikiem, kas ir ietverti šā dokumenta 2.–8., 10.–16. un 18.–24. lappusē, kuros ir pārņemti dati, kas bija ietverti apstrīdētajam lēmumam pievienotajās tabulās kā izraksti no prasības pieteikuma, un dokumentā citētie procesuālo rakstu pielikumi. Tādējādi šā dokumenta izmantošana tiesas sēdē no Komisijas puses iekļaujas to argumentu mutvārdu prezentācijā, kuri iepriekš Vispārējā tiesā ir tikuši izvērsti rakstveida procesā. Līdz ar to prasītāju izteiktie iebildumi šajā ziņā ir jānoraida. Citādi ir ar grafikiem, kas ir ietverti iepriekš minētā dokumenta 26.–32. lappusē, kuros ir ietverta informācija par procentos izteiktām cenu atšķirībām, kas neparādās apstrīdētā lēmuma pielikuma 24.–30. tabulā, kurās ir norādīts uz šiem grafikiem. Tiktāl, ciktāl šajos grafikos ir ietverta papildu informācija, kas nav iekļauta tabulās, uz kurām tajos ir veikta atsauce, Komisijas iesniegtais dokuments ir jāatzīst par nepieņemamu šajā jautājumā un Vispārējā tiesa savā vērtējumā šos datus neņems vērā.

A – Par konkrēto produktu tirgu

28 Apstrīdētajā lēmumā Komisija pēc būtības ir secinājusi, ka ar antihistamīniem (turpmāk tekstā – “anti‑H2”) netiek būtiski ierobežota konkurence attiecībā uz protonu sūkņa inhibitoriem (turpmāk tekstā – “PSI”) un ka līdz ar to konkrēto produktu tirgu veido vienīgi šie PSI. Komisija šo secinājumu ir pamatojusi ar virkni apsvērumu, kuros ir ņemtas vērā konkurences iezīmes farmācijas nozarē un kuri galvenokārt attiecas uz produktu raksturīgajām īpašībām, to ārstniecisko lietojumu, pastāvīgo PSI pārdošanas apjoma pieaugumu uz anti‑H2 rēķina, cenas faktoriem, kā arī t.s. “dabiskajiem” notikumiem, kas norisinājās Vācijā un Apvienotajā Karalistē.

29 Prasītājas apstrīd Komisijas veiktās konkrētā tirgus noteikšanas pamatotību un šajā sakarā izvirza divus pamatus. Pirmais pamats attiecas uz būtisku kļūdu vērtējumā par PSI patēriņa pakāpeniskā pieauguma uz anti‑H2 rēķina nozīmi. Otrais pamats attiecas uz dažādām pretrunām un kļūdām vērtējumā.

1. Ievada apsvērumi

30 Vispirms ir jāatgādina, kā tas tostarp izriet no Komisijas Paziņojuma par jēdziena “konkrētais tirgus” definīciju Kopienas konkurences tiesībās (OV 1997, C 372, 5. lpp.; turpmāk tekstā – “paziņojums par tirgus noteikšanu”) 2. punkta, ka konkrētā tirgus noteikšana saistībā ar EKL 82. panta piemērošanu ir līdzeklis, lai noteiktu robežas, kādās ir jānoskaidro jautājums, vai attiecīgais uzņēmums novērtējamā veidā ir rīkojies neatkarīgi no saviem konkurentiem, saviem klientiem un patērētājiem (šajā ziņā skat. Tiesas 1983. gada 9. novembra spriedumu lietā 322/81 Nederlandsche Banden-Industrie-Michelin/Komisija, Recueil, 3461. lpp., 37. punkts).

31 Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, lai pārbaudītu uzņēmuma iespējami dominējošo stāvokli, konkurences iespējas ir jānovērtē, gan ņemot vērā tirgu, kurā tiek pārdotas visas preces, kas atkarībā no to īpašībām ir īpaši piemērotas, lai apmierinātu pastāvīgas vajadzības, un tikai nelielā mērā ir savstarpēji aizstājamas ar citām precēm, gan arī ņemot vērā konkurences apstākļus un pieprasījuma un piedāvājuma struktūru (iepriekš 30. punktā minētais spriedums lietā Nederlandsche Banden-Industrie-Michelin/Komisija, 37. punkts; Pirmās instances tiesas 1997. gada 21. oktobra spriedums lietā T‑229/94 Deutsche Bahn/Komisija, Recueil, II‑1689. lpp., 54. punkts, un 2003. gada 17. decembra spriedums lietā T‑219/99 British Airways/Komisija, Recueil, II‑5917. lpp., 91. punkts). Kā tas tostarp izriet no paziņojuma par tirgus noteikšanu, konkrēto produktu tirgus tādējādi aptver visas preces vai pakalpojumus, ko patērētāji uzskata par aizstājamiem to īpašību, cenu un paredzamā lietojuma dēļ.

32 Turpinājumā ir jāuzsver, ka no pastāvīgās judikatūras izriet, ka, lai gan kopumā Kopienu tiesa vispārējā veidā īsteno vispusīgu kontroli pār to, vai ir izpildīti nosacījumi konkurences tiesību normu piemērošanai, tomēr tās īstenotajai kontrolei attiecībā uz Komisijas veiktu sarežģītu ekonomisko vērtējumu ir jāaprobežojas ar pārbaudi, vai ir ievērotas procesuālo un materiālo tiesību normas, kā arī faktu saturiskā pareizība, vai nav pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā un pilnvaru nepareiza izmantošana. Tā kā Komisijas lēmums ir sarežģītu tehnisku vērtējumu rezultāts, tad šie vērtējumi principā ir pakļauti ierobežotai tiesas kontrolei, kas nozīmē, ka Kopienu tiesa nevar aizstāt Komisijas veikto faktu vērtējumu ar savu vērtējumu (skat. Pirmās instances tiesas 2007. gada 17. septembra spriedumu lietā T‑201/04 Microsoft/Komisija, Krājums, II‑3601. lpp., 87. un 88. punkts un tajos minētā judikatūra).

33 Tomēr, lai arī Kopienu tiesa atzīst Komisijai piešķirto rīcības brīvību ekonomikas vai tehniskā jomā, tas tomēr nenozīmē, ka Kopienu tiesai ir jāatturas no Komisijas veiktās šāda rakstura informācijas interpretācijas kontroles. Ievērojot lietas dalībnieku izvirzītos argumentus, Kopienu tiesai ir jāpārbauda ne vien iesniegto pierādījumu materiālā precizitāte, ticamība un konsekvence, bet arī jākontrolē, vai šie pierādījumi veido visu nozīmīgo informāciju, kas ir jāņem vērā, lai izvērtētu sarežģītu situāciju, un tas, vai šo pierādījumu raksturs ļauj pamatot no tiem izdarītos secinājumus (šajā ziņā saistībā ar uzņēmumu apvienošanās darbību kontroli skat. Tiesas 2005. gada 15. februāra spriedumu lietā C‑12/03 P Komisija/Tetra Laval, Krājums, I‑987. lpp., 39. punkts; tāpat šajā ziņā skat. arī iepriekš 32. punktā minēto spriedumu Microsoft/Komisija, 89. punkts).

2. Par pirmo pamatu – acīmredzamu kļūdu vērtējumā attiecībā uz PSI patēriņa pakāpeniskā pieauguma uz anti‑H2 rēķina nozīmi

a) Prasītāju un EFPIA argumenti

34 Prasītājas un EFPIA norāda, ka konkurencei farmācijas nozarē ir raksturīgs zināms specifisku iezīmju skaits. Vispirms prasītājas norāda, ka uz farmaceitisko produktu tirgiem konkrētajās dalībvalstīs attiecas cenu un kompensāciju valsts tiesiskais regulējums. Tālāk, šajos tirgos patērētājs (pacients) vienlaikus neesot tā pati persona, kas lēmējs (ārsts), nedz arī, vairākumā gadījumu, maksātājs (valsts veselības apdrošināšanas iestāde vai privāta veselības apdrošināšanas sabiedrība). Tā kā ārsti un pacienti nesedzot lielāko daļu no recepšu zāļu izmaksām, ārstiem, izrakstot zāles, vispārēji esot maza nojausma par to cenām. Konkrētajā laika posmā zāles izrakstošie ārsti galvenokārt esot ņēmuši vērā zāļu ārstniecisko pamatojumu un iedarbību, nevis to cenas. Turklāt aktuālās recepšu zāļu patēriņa tendences esot atslēgas faktors, lai novērtētu, vai zāles ietilpst to pašu produktu tirgū. Visbeidzot, ārstu praksi zāļu izrakstīšanā raksturo zināms “inertums”. EFPIA piebilst, ka farmācijas nozarē konkurence galvenokārt pastāv inovāciju, nevis cenu līmenī. Tādējādi tā uzsver intelektuālā īpašuma aizsardzības būtiskumu, lai veicinātu inovācijām vajadzīgos ieguldījumus.

35 Prasītāju ieskatā ir skaidrs, ka ārstnieciskajā ziņā PSI ir pārāki par anti‑H2. Šo ārstniecisko pārākumu zinātniskā sabiedrība esot atzinusi kopš 90. gadu sākuma. Tomēr zāles izrakstošie ārsti uzreiz to neesot atzinuši. PSI patēriņa pieaugums konkrētajā laika posmā esot bijis pakāpenisks un tas esot noticis uz anti‑H2 rēķina. PSI un anti‑H2 esot bijis līdzīgs ārstnieciskais lietojums un tie esot tikuši izrakstīti galvenokārt identisku medicīnisku iemeslu dēļ.

36 Prasītājas un EFPIA apgalvo, ka anti‑H2 noteikti īstenoja būtisku konkurences spiedienu uz Losec, jo Losec tirdzniecības apjomi pakāpeniski pieauga uz anti‑H2 rēķina. Tādējādi tās apšauba, ka PSI un anti‑H2 kopš 1993. gada būtu bijuši piederīgi atsevišķiem produktu tirgiem.

37 Pamatojot šo apgalvojumu, prasītājas, pirmkārt, atsaucas uz IMS Health sagatavotu ziņojumu par PSI un anti‑H2 izmantošanu ar kuņģa skābi saistīto slimību ārstēšanā nozīmīgākajos Eiropas tirgos laika posmā no 1990. līdz 2000. gadam. Šajā ziņojumā esot secināts, ka PSI patēriņš ir pieaudzis pakāpeniski un ka konkrētā laika posma beigās vairākumā valstu atsevišķos svarīgāko mikrodiagnožu gadījumos anti‑H2 tika izrakstīti ievērojamā procentuālā apjomā (20 % vai vairāk gadījumos). Turklāt PSI nekad nevienā valstī neesot pilnībā aizstājuši anti‑H2. Izņemot Zviedriju, citur pat smagāko ar kuņģa un zarnu trakta skābi saistīto slimību, tādu kā kuņģa un divpadsmitpirkstu zarnas čūlu, mikrodiagnožu gadījumos ievērojamai daļai pacientu (10 % vai vairāk) esot tikuši izrakstīti anti‑H2. Zviedrijā visi pacienti, kuriem bija diagnosticēta kuņģa čūla, esot saņēmuši PSI.

38 Tajā pašā ziņā arī EFPIA uzsver, ka PSI pakāpeniski un vienīgi daļēji aizstāja anti‑H2, jo pastāvēja bažas par to drošību un to blakusparādībām, un vērš uzmanību uz to, ka apstrīdētajā lēmumā nav norādīti nekādi fakti, kas pamatotu Komisijas apgalvojumu, ka laikā starp Losec laišanu tirdzniecībā un konkrētā laika posma sākumu veiktajos zinātniskajos un klīniskajos pētījumos būtu pierādīts Losec iedarbīgums salīdzinājumā ar esošajām zālēm.

39 Otrkārt, četru neatkarīgo ekspertu, kuri ir specializējušies ar kuņģa un zarnu trakta skābi saistīto slimību jomā, paziņojumos ir norādīts, ka Losec atzīšanu no zāles izrakstošo ārstu puses esot kavējusi viņu vilcināšanās izrakstīt PSI tā iemesla dēļ, ka tie esot tikuši uzskatīti par daudz stiprākām zālēm nekā anti‑H2, tādējādi radot zināmu neuzticību par to iespējamām blakusparādībām. Šīs liecības apstiprinot, ka PSI atzīšana no ārstu puses ir bijusi pakāpeniska.

40 Treškārt, prasītājas atsaucas uz Lexecon ziņojumu, saskaņā ar kuru ārstu un pacientu rīcībā nebija pilnīgas informācijas par jauno zāļu īpašībām un viņi šīs īpašības iepazina lēnām, balstoties uz savu personīgo pieredzi vai publicētajiem medicīniskajiem pētījumiem. No tā esot jāsecina, ka nozīmīgu tirgus daļu iegūšana ar jaunu zāļu tirdzniecību galvenokārt prasa laiku. Tādējādi uzņēmumi, kuri pirmie ieiet tirgū, bauda konkurences priekšrocības.

41 Prasītājas nepiekrīt, ka zāles izrakstošajiem ārstiem piemītošais “inertums” ir ārējs konkurences faktors, jo tas, to ieskatā, tieši pretēji, ir nozīmīgs apstāklis konkurences analīzei farmaceitisko produktu tirgū, kā to apstrīdētā lēmuma 362. apsvērumā esot atzinusi Komisija. Tās norāda, ka ārsta “inertums” it īpaši ir atkarīgs no tirgū jau pieejamo zāļu kvalitātes, no priekšrocībām, ko sniedz jaunais produkts, un no ātruma, ar kādu ārsti tiek informēti par šā jaunā produkta esamību. EFPIA šajā ziņā norāda, ka, ja zāles izrakstošie ārsti ir apmierināti ar esošo ārstēšanu, ko saņem viņu pacienti, un ja šie pacienti redz sava veselības stāvokļa uzlabošanos šīs ārstēšanas rezultātā, viņi ļoti piesardzīgi izvēlēsies jaunu zāļu lietošanu, ja vien ar klīniskajiem datiem pārliecinošā veidā netiks pierādīta klīnisku priekšrocību esamība. Tādējādi prasītāju ieskatā, tā kā “inertums” ir viens no galvenajiem šķēršļiem, kas jāpārvar jaunienācējam tirgū, salīdzinošie klīniskie pētījumi, veicināšanas pasākumi un vizītes pie ārstiem ir būtiskas konkurences sastāvdaļas, kuras jaunā produkta ražotājam būtu jāizmanto.

42 EFPIA piebilst, ka prasītājas ir veikušas virkni pētījumu, kas ļāvuši izdarīt saskanīgus secinājumus, saskaņā ar kuriem “inertuma” pārvarēšanai zāļu izrakstīšanas praksē esot bijis vajadzīgs ievērojams laiks un anti‑H2 laika posmā no 1993. līdz 2000. gadam esot īstenojuši pastāvīgu konkurences spiedienu uz PSI. Tā apgalvo, ka Komisija nav sniegusi pierādījumus par pretējo, pierādot, ka no 1993. gada anti‑H2 esot pārstājuši īstenot konkurences spiedienu uz PSI, jo šie produkti esot atradušies atšķirīgos tirgos.

43 Ceturtkārt, AZ iekšējie stratēģiskie dokumenti, kas sagatavoti konkrētā laika posmā, parāda, ka anti‑H2 pieprasījums bija elastīgs un ka tie bija galvenais konkurences mērķis šā uzņēmuma tirgotajam Losec. Fakts, ka PSI patēriņš pakāpeniski palielinājās uz anti‑H2 rēķina un ka AZ konkurences izaicinājums bija panākt, lai Losec saņem daļas no anti‑H2 tirgus, pierādot, ka konkrētajā laika posmā Losec un anti‑H2 bija aizstājami produkti, starp kuriem pastāvēja konkurence. Šo versiju apstiprinot fakts, ka pat konkrētā laika posma beigās visu svarīgāko mikrodiagnožu gadījumos joprojām ievērojamā daudzumā esot tikuši izrakstīti anti‑H2.

44 Piektkārt, prasītājas norāda, ka Komisija, atzīstot “inertuma” nozīmi dominējošā stāvokļa noteikšanā (apstrīdētā lēmuma 542. apsvērums), nav konsekventa, jo tā noliedz šo nozīmi tirgus noteikšanā, pamatojoties uz to, ka tas esot ārējs faktors (apstrīdētā lēmuma 467. apsvērums). To ieskatā “inertums” ne vien aizsargā anti‑H2 no konkurences, bet arī veido konkurences spiedienu attiecībā uz PSI. Turklāt tās apstrīd, ka, reiz pārvarēts, “inertums” vairs neesot nozīmīgs faktors ārsta lēmumu pieņemšanas procesā un ka tas neļauj pavērst atpakaļ anti‑H2 aizstāšanas procesu ar PSI. Bez tam, paziņojot, ka “inertums” ir aizsargājis anti‑H2 no vēl straujāka norieta, Komisija netieši esot atzinusi, ka tam konkrētajā laika posmā ir bijusi zāļu izrakstīšanas praksi ierobežojoša loma. Prasītājas arī norāda, ka apstrīdētā lēmuma 541.–543. un 551. apsvērumā Komisija ir uzsvērusi priekšrocības saistībā ar pirmā ienācēja farmācijas tirgū stāvokli un ieviestā produkta īpašuma tiesību faktu.

45 Tās turklāt norāda, ka Komisijas argumenti, ka, no vienas puses, ievērojams PSI pārdošanas apjoms neesot aizstājis iepriekšējo anti‑H2 pārdošanas apjomu un ka, no otras puses, ārsti izrakstot anti‑H2 vai PSI atkarībā no ieteicamās ārstēšanas samazināšanas vai pastiprināšanas, nebūtu jāņem vērā, jo tie nav minēti apstrīdētajā lēmumā un pirmo reizi izvirzīti tiesvedībā Vispārējā tiesā. Attiecībā uz pirmo no šiem diviem argumentiem tās piebilst, ka to neapstiprina apstrīdētais lēmums, kura 381.–385. un 37.–47. apsvērumā nav veikta faktiskās zāļu izrakstīšanas prakses pārbaude laika posmā no 1993. līdz 2000. gadam un ka apstrīdētā lēmuma 386. apsvērumā tas pat esot noraidīts. Šis arguments turklāt esot pretrunā IMS Health veiktā pētījuma secinājumiem. Saistībā ar otro argumentu prasītājas vērš uzmanību uz to, ka Komisija nav veikusi faktiskās zāļu izrakstīšanas prakses izpēti un norāda uz savu atbildi uz paziņojumu par iebildumiem.

46 Turklāt EFPIA pārmet Komisijai, ka tā, pretēji Pirmās instances tiesas 2006. gada 27. septembra spriedumā lietā T‑168/01 GlaxoSmithKline Services/Komisija (Krājums, II‑2969. lpp., 276. punkts) nospriestajam, nav pārbaudījusi vērā ņemto pierādījumu raksturu un nozīmi un ir izdarījusi secinājumus no tai izmeklēšanas laikā iesniegtajiem dokumentiem, neveicot neatkarīgu vērtējumu. Attiecībā uz Komisijas veikto zāļu izrakstīšanas prakses pārbaudi tai esot bijis selektīvi jāizvēlas dati no prasītāju iesniegtā IMS Health ziņojuma, neapstrīdot citus šajā ziņojumā ietvertos datus, no kuriem izrietot, ka anti‑H2 esot īstenojuši konkurences spiedienu uz PSI. EFPIA norāda, ka vienīgais apstrīdētajā lēmumā minētais pierādījums, kuru nav iesniegušas prasītājas, ir ietverts sūdzības iesniedzēju iesniegtā korelācijas pētījumā, kura metodoloģiskās kārtības trūkumus ir atzinusi pati Komisija.

47 EFPIA uzskata, ka nav pietiekami pierādīt, ka PSI pārdošanas apjoma absolūtā vērtība būtiski pieauga, turpretim anti‑H2 pārdošanas apjoms samazinājās vai palika tāds pats, lai secinātu, ka anti‑H2 neīsteno konkurences spiedienu uz PSI. Šajā ziņā tā precizē, ka anti‑H2 pārdošanas apjoms Vācijā un Apvienotajā Karalistē pārsniedza PSI pārdošanas apjomu attiecīgi 1997. un 1998. gadā un 2000. gadā tas joprojām veidoja 40 % no anti‑H2 un PSI kopējā pārdošanas apjoma šajās valstīs. Turklāt apstāklis, ka Losec pārdošanas apjoms samazinājās par labu tā ģenēriskajai versijai un citiem PSI, nenozīmējot, ka konkrētajā laika posmā anti‑H2 nebūtu īstenojuši konkurences spiedienu uz PSI.

48 Ņemot vērā iepriekš minēto, prasītājas un EFPIA tādējādi uzskata, ka Komisijas secinājums, saskaņā ar kuru PSI un anti‑H2 no 1993. gada ietilpst dažādos tirgos, ir kļūdains.

b) Komisijas argumenti

49 Komisija vispirms vērš uzmanību uz to, ka prasītājas koncentrējas vienīgi uz zāļu izrakstīšanas praksi, neapspriežot apstrīdētajā lēmumā ietverto aspektu attiecībā uz jautājumu, kāpēc anti‑H2 attiecīgajā laika posmā neīstenoja būtisku konkurences spiedienu uz Losec un īpaši uz tā cenas noteikšanu. Tās ieskatā tik nepilnīgs atcelšanas pamats nevarot tikt atzīts par pamatotu.

50 Turpinājumā tā sniedz trīs precizējumus par prasītāju apgalvojumiem. Pirmkārt, tā norāda, ka pārbaude neattiecas ne uz jautājumu, vai tāds jauns inovatīvs produkts kā Losec izveido atsevišķu produktu tirgu no tā parādīšanās tirdzniecībā brīža, nedz arī uz jautājumu, vai Losec atradās dominējošā stāvoklī atsevišķā PSI tirgū neilgi pēc tā laišanas tirdzniecībā. Losec esot ticis laists tirdzniecībā pagājušā gadsimta 80. gadu beigās, proti, četrus līdz piecus gadus pirms gada, ko tā ir izvēlējusies kā sākuma punktu tirgus noteikšanai (1993. gads). Pētījumi, kuros bija pierādīta Losec efektivitāte salīdzinājumā ar esošajām zālēm, esot tikuši veikti laikā starp tā laišanu tirdzniecībā un konkrēto laika posmu, un tie esot tikuši izziņoti ārstiem. Tādējādi būtiskie PSI tirdzniecības apjomi 1993. un 1994. gadā norādot, ka konkrētā laika posma sākumā PSI ārstnieciskais pārākums ārstiem jau bija ticis darīts zināms un “inertuma” ietekme lielā mērā bija pārvarēta.

51 Otrkārt, Komisija norāda, ka kopējais PSI un anti‑H2 pārdošanas apjoms konkrētajās valstīs būtiski pieauga no aptuveni 644 miljoniem Amerikas Savienoto Valstu [turpmāk tekstā – “ASV”] dolāru (USD) 1993. gadā līdz aptuveni 1,43 miljardiem ASV dolāru 1999. gadā. No IMS Health datiem varot secināt, ka šā pieauguma pamatā galvenokārt bija PSI. Tie esot tikuši izmantoti tādu slimību ārstēšanā, pret kurām anti‑H2 agrāk tika uzskatīti par nepiemērotiem vai neefektīviem. Šo pēdējo pārdošanas apjoma absolūtajai vērtībai esot bijusi tendence samazināties un pēc tam stabilizēties vai pieaugt ļoti mēreni attiecībā pret to līmeni 1993. gadā un ievērojami samazināties no 1997. gada. Komisijas ieskatā anti‑H2 pārdošanas apjoma pagaidu stabilizācija un pieaugums sakrita ar to daļēju pārorientēšanu uz ārstniecības jomām, kurās tie bija mazāk pakļauti PSI radītajai konkurencei. Anti‑H2 ražotāji uz PSI radītajiem draudiem esot reaģējuši, pārorientējot savus produktus uz vieglāku ar kuņģa un zarnu trakta skābi saistīto slimību ārstēšanu un pat tos pārveidojot zālēs, kas ir nopērkamas bez receptes. Ievērojamais kopējā pārdošanas apjoma pieaugums konkrētajā laika posmā, kura pamatā esot bijis PSI pārdošanas apjoma pieaugums, liekot neizbēgami secināt, ka PSI nebija vienīgie, kas aizvietoja anti‑H2 pārdošanas apjomu. Tas esot pamatots apstrīdētā lēmuma 382.–386. apsvērumā, kuros esot norādīts, ka PSI tika uzskatīti par vienīgo efektīvo līdzekli pret vairākām slimībām. Tomēr Komisija precizē, ka tā neapgalvo, ka PSI pārdošanas apjoma pieaugums šajā laika posmā ir noticis vienīgi uz anti‑H2 rēķina.

52 Turklāt ārsti abus šos produktus esot izrakstījuši vienu pēc otra vienas ārstēšanas dažādās stadijās atkarībā no nepieciešamības ārstēšanu samazināt vai pastiprināt. Līdz ar to PSI un anti‑H2 esot tikuši uztverti nevis kā savstarpēji aizstājami produkti, bet gan kā produkti, kas atrodas zāļu hierarhijā. Komisija šajā ziņā norāda, ka prasītājas neapstrīd, ka PSI ārstnieciskais pārākums pār anti‑H2 nozīmē, ka abi šie produkti atbilst dažādiem pieprasījuma veidiem. Ārstu izrakstītajās receptēs esot konstatējami pārliecinoši pierādījumi tam, ka PSI pakāpeniski ir tikuši nozīmēti visos attiecīgo slimību gadījumos (apstrīdētā lēmuma 380.–399. apsvērums). Komisija piebilst, ka nav nepieciešams noteikt ārstēšanas pastiprināšanas un samazināšanas stratēģiju biežumu, jo tās tikai daļēji izskaidro neparasto pārdošanas apjoma pieaugumu, kas neizbēgami liek pieņemt, ka PSI ir tikuši izrakstīti gadījumos, kuros anti‑H2 iepriekš netika lietoti.

53 Atbildot uz EFPIA argumentiem, Komisija norāda, ka PSI izteiktais ārstnieciskais pārākums pār anti‑H2 pārsniedz kvalitāti, kas varētu piemist labākam produktam tajā pašā ārstēšanas kategorijā. Turklāt no AZ ikgadējā ziņojumā par 1996. gadu ietvertajiem paskaidrojumiem un tās publikācijām (apstrīdētā lēmuma 37. un 38. apsvērums) izriet, ka tā kopš pagājušā gadsimta 70. gadu beigām esot uzskatījusi, ka omeprazols ir pārāks farmaceitiskais produkts. Komisija uzsver, ka Vispārējā tiesa ir atzinusi, ka divi produkti ar līdzīgām funkcijām, kuru aizstājamība nav simetriska un kuru savstarpējo saistību raksturo viena aizstāšana ar otru, nepieder vienam produktu tirgum, pat ja pirmā aizstāšana ar otro konkrētā laika posma beigās nav notikusi līdz galam (Pirmās instances tiesas 2007. gada 30. janvāra spriedums lietā T‑340/03 France Télécom/Komisija (Krājums, II‑107. lpp., 88. un 89. punkts).

54 Turklāt Komisija apstrīd EFPIA apgalvojumu, ka tā neesot analizējusi noteicošos faktorus ārstu veiktajā recepšu izrakstīšanā. Tā uzsver, ka apstrīdētajā lēmumā tā pamatojas uz IMS Health datiem par receptēm, vienlaikus saistītā veidā attiecībā uz katru valsti un atsevišķo gadu un nesaistīti, sadalot receptes pa visiem slimību veidiem. Tā esot identificējusi recepšu izrakstīšanas shēmas konkrētajā laika posmā, kā arī ārstnieciskos faktorus, kas ir ietekmējuši receptes izrakstīšanas izvēli (apstrīdētā lēmuma 386.–399. apsvērums).

55 Treškārt, Komisija pievērš uzmanību trīs patēriņa tendenču elementiem, kas esot noteicoši tās analīzē. Pirmām kārtām, ikgadējais anti‑H2 vai PSI procentuālais pārdošanas apjoms attiecībā pret šo produktu kopējo pārdošanas apjomu neļaujot saskatīt tirgus, kurā dominē PSI, paplašināšanos, nedz arī anti‑H2 tirgus daļas atgūšanu. Otrām kārtām, PSI pārdošanas apjoma absolūtās vērtības pieaugums laikā no 1991. līdz 2000. gadam esot bijis iespaidīgs. Trešām kārtām, ārstu “inertums” esot nodrošinājis, ka process tirgū noris pakāpeniski.

56 Attiecībā uz zāļu izrakstīšanas praksei raksturīgo “inertumu” Komisija uzsver, ka tā ir ārēja tirgus iezīme, kas nav saistīta ar konkurenci atbilstoši sasniegumiem, kas autonomā veidā ietekmējot jauna produkta pieprasījumu. Tādējādi zāles izrakstošo ārstu “inertumu” nevarot uzskatīt par anti‑H2 īstenotu konkurences spiedienu, kas līdzinās uzticībai preču zīmei, ko radījusi agrākā reputācija vai publicitāte. Komisijas ieskatā anti‑H2 ražotāju rīcībā bija pārāk maz paņēmienu, ar kuriem šo “inertumu” jūtami palielināt. Turklāt nekas nenorādot, ka, tiklīdz pārvarēta “inertuma” ietekme, anti‑H2 būtu bijušas pietiekamas priekšrocības, lai aizstāšanas procesu pavērstu vienā pretējā virzienā.

57 Attiecībā uz prasītāju argumentu, ka tā, uzskatot, ka “inertums” ir vērā ņemams faktors dominējoša stāvokļa noteikšanā, esot nonākusi pretrunās, Komisija uzsver, ka “inertums” var atvieglot jauno produktu īstenoto konkurences spiedienu uz tirgū jau strādājošu uzņēmumu, radot šķērsli produktu, kas konkurē ar prezumētā dominējošā stāvoklī esošo produktu, ienākšanai tirgū un tā tirgus daļas ieņemšanai. Šajā ziņā tā atgādina, ka tirgus noteikšanas mērķis konkrētajā gadījumā ir izvērtēt konkurences spiedienu attiecībā uz PSI, nevis uz anti‑H2. Turklāt Komisija uzsver, ka katrā ziņā tirgus noteikšana balstīta uz attiecīgo faktoru visaptverošu vērtējumu un to nevar pārvērtēt gadījumā, ko tā apstrīd, kad “inertumu” varētu uzskatīt par vienīgi uz anti‑H2 attiecināmu konkurences priekšrocību.

58 Attiecībā uz konkurences spiedienu uz PSI Komisija norāda, ka no patēriņa statistikas izriet, ka “inertums” nav nedz kavējis PSI pieaugumu, nedz arī ļāvis anti‑H2 pavērst pretējā virzienā aizstāšanas procesu ar PSI. Tādējādi no tā Komisija secina, ka “inertums” pasargāja anti‑H2 pārdošanas apjomu no vēl straujāka krituma. Turklāt fakts, ka PSI ražotājiem bija izdevies vienoties un piemērot augstākas cenas nekā anti‑H2 cenas, pierādot, ka dalībvalstu veselības aprūpes sistēmas bija piekritušas, ka PSI ir jauninājums, kas nav salīdzināms ar anti‑H2.

59 Komisija precizē, ka tā neapgalvo, ka PSI kopš 1993. gada ietilpst no anti‑H2 tirgus atsevišķā tirgū. Turklāt apstrīdētā lēmuma 504. apsvērumā tā neizslēdz, ka līdz šim laikam pastāvēja atsevišķs PSI tirgus. Taču tā norāda, ka iepriekšējos gadus pārbaudīt nav bijis nepieciešams, jo pārkāpums tika uzsākts 1993. gadā.

60 Komisija uzskata, ka pierādījumi, ar kuriem prasītājas pamato savu versiju, attiecas uz neapstrīdētiem faktiskajiem apstākļiem un tie tām nevarot palīdzēt argumentācijā. Tā IMS Health ziņojums liecinot par pakāpenisku anti‑H2 aizstāšanas procesu ar PSI, kas apstrīdētajā lēmumā esot ticis ņemts vērā. AZ medicīnas ekspertu liecības vēl jo labāk izskaidrojot “inertuma” parādības cēloņus, bet nepaskaidrojot, kā anti‑H2 esot veidojuši konkurences spiedienu uz PSI. Lexecon ziņojumā neesot norādīts nedz ievērojamais laika posms, kas pagāja starp Losec tirdzniecības uzsākšanu un 1993. gadu, nedz arī plašā PSI pārākuma atzīšana pār anti‑H2. Turklāt tajā nav paskaidrots, kā “inertums” varēja būt vainojams anti‑H2 īstenotajā konkurences spiedienā uz PSI. Visbeidzot, AZ iekšējie dokumenti, kuros ir norādīts uz anti‑H2 pielāgojamību, attiecoties uz neapstrīdētu faktu. Tomēr šajos dokumentos neesot pierādīts, ka anti‑H2 esot īstenojis nozīmīgu konkurences spiedienu uz PSI.

c) Vispārējās tiesas vērtējums

61 Strīds starp lietas dalībniekiem par konkrēto produktu tirgus noteikšanu ir koncentrēts uz divu farmaceitisko produktu – PSI un anti‑H2 – konkurences mijiedarbību, kura vispirms ir kodolīgi jāaplūko.

62 No apstrīdētā lēmuma 34. apsvēruma izriet, ka prethistamīna receptori (pazīstami arī ar nosaukumu “antihistamīni” vai “anti‑H2”) un PSI ir farmaceitiski produkti, kas ir paredzēti ar kuņģa un zarnu trakta skābi saistītu slimību ārstēšanai un kas proaktīvā veidā kavē kuņģa skābes izdalīšanos. Skābi kuņģī rada īpašs enzīms – “protonu sūknis” parietālajās šūnās visā kuņģa sienas garumā. Kamēr anti‑H2 bloķē tikai vienu no protonu sūkņa stimulatoriem, proti, parietālajās šūnās esošos histamīna receptorus, PSI iedarbojas uz pašu protonu sūkni. Tādējādi apstrīdētajā lēmumā Komisija ir konstatējusi, ka anti‑H2 uz protonu sūkni iedarbojas tikai netieši, turpretim PSI piemīt spēja uz to iedarboties tiešā veidā.

63 Turpinājumā ir jānorāda, ka ir skaidrs, ka PSI ārstnieciskā iedarbība ir ievērojami spēcīgāka nekā anti‑H2 iedarbība. Lietas dalībnieki tāpat ir vienisprātis, ka PSI pārdošanas apjoms būtiski pieauga un ka anti‑H2 pārdošanas apjoms ievērojami saruka. Kā to norāda Komisija, no apstrīdētā lēmuma pielikumā ietvertās 9.–15. tabulas izriet, ka PSI un anti‑H2 kopējā pārdošanas apjoma vērtība laikā no 1991. līdz 2000. gadam Vācijā, Beļģijā, Dānijā, Norvēģijā, Nīderlandē, Apvienotajā Karalistē un Zviedrijā būtiski pieauga un PSI pārdošanas apjoma pieaugums bija šā iepriekš minētā pieauguma pamatā. Šajā pašā laika posmā anti‑H2 pārdošanas apjoma vērtība būtiski saruka. Tāpat no šā pielikuma 17.–23. tabulas izriet, ka šajās valstīs laikā no 1991. līdz 1999. vai 2000. gadam būtiski palielinājās kombinētās ārstēšanas ar PSI un anti‑H2 gadījumu skaits. Šajā kontekstā ārstēšana ar PSI piedzīvoja ievērojamu pieaugumu un ārstēšana ar anti‑H2 šajās valstīs piedzīvoja būtisku kritumu vai stagnāciju. Šajās tabulās ietverto datu precizitāte nav apstrīdēta.

64 Pirmais pamats galvenokārt ir saistīts ar acīmredzamu kļūdu vērtējumā attiecībā uz PSI izmantošanas pakāpeniskā pieauguma uz anti‑H2 rēķina nozīmi. Būtībā tas ir veidots kā argumentācija divos posmos. Pirmkārt, lai gan anti‑H2 piemītot vājāka ārstnieciskā iedarbība, tie esot tikuši uzskatīti par PSI ārstnieciskajiem aizstājējiem un konkrētā laika posma (1991–2000) beigās tie joprojām esot tikuši pārdoti ievērojamā daudzumā tādu identisku ar kuņģa un zarnu trakta skābi saistīto slimību ārstēšanai, kādu ārstēšanai tika izrakstīti PSI. Tādējādi, otrkārt, tā kā PSI pārdošanas apjoms esot pieaudzis uz anti‑H2 rēķina pakāpeniskā veidā, šie pēdējie no minētajiem produktiem neizbēgami esot īstenojuši būtisku konkurences spiedienu uz pirmajiem.

65 Ņemot vērā šos argumentus, ir jāpārbauda apstrīdētā lēmuma tiesiskums attiecībā uz, pirmkārt, PSI un anti‑H2 ārstniecisko izmantošanu un, otrkārt, anti‑H2 pakāpeniskās aizstāšanas ar PSI nozīmi, lai novērtētu konkurences spiedienu, kas anti‑H2 esot piemitis attiecībā uz PSI.

Par PSI un anti‑H2 atšķirīgo ārstniecisko lietojumu

66 Apstrīdētā lēmuma 381.–386. apsvērumā Komisija ir apgalvojusi, ka PSI ārstnieciskais pārākums pār anti‑H2 liecinot par labu tāda produktu tirgus esamībai, kuru veido vienīgi PSI. Tādējādi Komisija ir norādījusi, ka bija ievērojama pacientu daļa, kas cieta no kuņģa un zarnu trakta slimībām saistībā ar paaugstinātu skābes daudzumu, kuru ārstēšanai atbilstošs līdzeklis bija vienīgi PSI. Tās ieskatā ārsti arvien vairāk un vairāk uzskatīja PSI par efektīvāko un atbilstošāko risinājumu.

67 Prasītājas savā argumentācijā, ar kuru tās apstrīd Komisijas apsvērumu, ka PSI ārstnieciskais pārākums ir fakts, kas pamatojot tāda tirgus noteikšanu, kurā ietverti vienīgi PSI, apgalvo, ka PSI un anti‑H2 ir viens un tas pats ārstnieciskais lietojums, jo šie pēdējie no minētajiem produktiem nozīmīgā daudzumā ir tikuši nozīmēti tādām pašām slimībām kā PSI. Šajā ziņā prasītājas pamatojas uz medicīnas ekspertu rakstveida paziņojumiem, kas tika iesniegti administratīvajā procesā, atbildot uz paziņojumu par iebildumiem.

68 Pārbaudījusi tai iesniegtos medicīnas ekspertu paziņojumus, Vispārējā tiesa norāda, ka tajos kopumā ir minēti šādi apstākļi:

– anti‑H2 un PSI ir piederīgi terapijas kontinuumam, kura mērķis ir mazināt kuņģa un zarnu trakta skābes;

– kopš PSI parādīšanās tirdzniecībā tie medicīnas aprindās tiek uzskatīti par spēcīgākām zālēm nekā anti‑H2;

– tika uzskatīts, ka PSI ir kancerogēna iedarbība un ārsti tos izrakstīja ļoti lēnām un pakāpeniski; speciālisti PSI sāka izrakstīt pirms pirmās palīdzības ārstiem, kuri šajā ziņā bija ļoti piesardzīgi gadījumos, kad viņiem bija jāizraksta zāles;

– anti‑H2 un PSI iekļaujas ārstēšanas pastiprināšanā (step up) vai samazināšanā (step down); pieeja “step down”, kuru kopumā izvēlējās ārsti, paredz ārstēšanas sākumā izrakstīt pietiekamu PSI devu simptomu kontrolei un pēc tam izrakstīt tādus vājākas iedarbības farmaceitiskos produktus kā anti‑H2 vai citus (piemēram, pretskābes). Pieeju “step up” veido relatīvi vājākas iedarbības produktu lietošana sākumā (anti‑H2 vai citi produkti) un PSI lietošana pēc tam, ja ar sākotnēji izrakstītajiem produktiem slimību izārstēt nav iespējams;

– PSI augstākā cena atsevišķās valstīs, tostarp Vācijā, varēja būt nozīmīgs faktors PSI izrakstīšanā un izvēlē starp “step up” vai “step down” pieeju;

– PSI galvenokārt tika lietoti pirmām kārtām smagu formu kuņģa un zarnu trakta slimību saistībā ar paaugstinātu skābes daudzumu ārstēšanai, tomēr to lietošana šķiet esam paplašinājusies attiecībā arī uz mazāk smagām slimību formām.

69 Tādējādi no medicīnas ekspertu paziņojumiem izriet, ka laika posmā no 1991. līdz 2000. gadam PSI un anti‑H2 tika izmantoti vienu un to pašu slimību ārstēšanai. Taču no tiem tāpat izriet, ka PSI tika izrakstīti smagu slimību formu ārstēšanai, turpretim anti‑H2 tika izrakstīti vieglāku vai ne tik smagu slimību formu ārstēšanai.

70 Savos paziņojumos medicīnas eksperti bieži ir uzsvēruši, ka anti‑H2 un PSI ietilpst pirmā līmeņa alternatīvajā ārstēšanā atkarībā no tā, vai tiek izvēlēta “step up” vai “step down” pieeja. Tomēr apstāklis, ka PSI tiek izrakstīti ārstēšanas sākumā vai vēlāk atkarībā no tā, vai ir tikusi izvēlēta “step down” vai “step up” pieeja, nemaina konstatēto, ka PSI un anti‑H2 tika izrakstīti atšķirīgās situācijās ārstēšanas gradācijas ietvaros.

71 Apstāklim, ka anti‑H2 tika izrakstīti to pašu slimību ārstēšanai kā PSI vai tie tāpat kā šie pēdējie ietilpa pirmā līmeņa ārstēšanā, ir ierobežota nozīme, jo tas neļauj noteikt, vai, ņemot vērā PSI, kuri it īpaši tika izmantoti smagu slimību formu ārstēšanā, ārstniecisko izmantošanu, anti‑H2 attiecībā uz tiem īstenoja būtisku konkurences spiedienu. Tomēr no iepriekš minētajiem paziņojumiem nepārprotami izriet, ka, tā kā bija nepieciešams kontrolēt noteiktas smaguma pakāpes simptomus, anti‑H2 tika aizstāti ar PSI vai nu ārstēšanas sākumā, ja tika izvēlēta “step down” pieeja, vai arī tās beigās, ja tika izvēlēta “step up” pieeja.

72 Tādējādi no administratīvā procesa laikā prasītāju iesniegtajiem medicīnas ekspertu paziņojumiem izriet, ka, lai arī PSI un anti‑H2 tika izrakstīti to pašu slimību ārstēšanai, tie tika izmantoti atšķirīgi. Ja PSI galvenokārt tika lietoti smagu formu kuņģa un zarnu trakta slimību saistībā ar paaugstinātu skābes daudzumu ārstēšanai, anti‑H2 tika izrakstīti, lai ārstētu mazāk smagas vai vieglas šo slimību formas. Turklāt, kā to tiesas sēdē uzsvēra Komisija, ir jāpiebilst, ka pašas prasītājas ir norādījušas uz šo faktisko apstākli, atbildot uz paziņojumu par iebildumiem (atbildes uz paziņojumu par iebildumiem 4.41. punkta ii) apakšpunkta b) daļa).

73 Tādējādi apstrīdētā lēmuma 389. apsvērumā Komisija pamatoti ir secinājusi, ka apstāklis, uz ko administratīvā procesa laikā norādīja arī prasītājas, ka PSI galvenokārt tika izmantoti vienīgi smagāko slimību formu ārstēšanai, pamato apgalvojumu par konkrēto produktu tirgu, ko veidoja vienīgi PSI.

74 Prasītājas nevar apgalvot, ka PSI un anti‑H2 atšķirīgā izmantošana atkarībā no ārstēšanas pastiprināšanas vai samazināšanas ir jauns fakts, ko nebija iespējams ņemt vērā apstrīdētā lēmuma tiesiskuma kontroles stadijā. No apstrīdētā lēmuma izriet, ka Komisija, precīzi atbildot uz prasītāju izvirzītajiem argumentiem, pamatoti ir ņēmusi vērā šo produktu ārstnieciskās izmantošanas atšķirības, kā tas ir redzams apstrīdētā lēmuma 389., 490. un 502. apsvērumā.

75 Šajā ziņā arī ir jānorāda, ka, pamatojoties uz AZ iekšējiem dokumentiem, Komisija apstrīdētā lēmuma 384. un 490. apsvērumā ir konstatējusi, ka pirmais tirdzniecībā nonākušais PSI – Losec – lika anti‑H2 ražotājiem pārorientēties uz vieglāku slimību formu ārstēšanu, kas tradicionāli tika ārstētas, izmantojot pretskābes vai alginātus, un pat padarīt savus produktus pieejamus bez zāļu receptes.

76 Turklāt prasītāju norādītais apstāklis, kas šajā ziņā ir balstīts uz IMS Health ziņojumu, ka konkrētā laika posma beigās smagākajos kuņģa un zarnu trakta slimību gadījumos joprojām vairākumā valstu tika izrakstīta ievērojama anti‑H2 proporcija, neatspēko secinājumu, ka anti‑H2 un PSI ārstnieciskais lietojums bija diferencēts. Tāpat arī apgalvojums, ka smagu slimību formu ārstēšanai anti‑H2 tika izrakstīti mazā proporcijā (IMS Health ziņojumā ir minēti 10 %), apstiprina apsvērumu, kas izriet no pašu prasītāju iesniegtajiem pierādījumiem, ka lielā daļā smagu kuņģa un zarnu trakta slimību saistībā ar paaugstinātu skābes daudzumu gadījumos tika izrakstīti PSI.

77 Prasītājas un EFPIA norāda arī, ka Komisija nav veikusi pārbaudes par ārstu veiktās zāļu izrakstīšanas patieso praksi un ka tā ir selektīvi izvēlējusies datus no IMS Health ziņojuma, neatspēkojot citus šajā ziņojumā ietvertos datus.

78 Vispirms ir jāatgādina, ka Komisijai savs vērtējums ir jāpamato ar konkrētā gadījumā visu vērā ņemamo attiecīgo datu kopumu (šajā ziņā skat. iepriekš 33. punktā minēto spriedumu lietā Komisija/Tetra Laval, 39. punkts). Tas it īpaši nozīmē, ka Komisijai ir īpaši uzmanīgi jāpārbauda argumenti un pierādījumi, ko tai iesniedz administratīvajā procesā iesaistītie uzņēmumi (šajā ziņā un pēc analoģijas skat. iepriekš 46. punktā minēto spriedumu lietā GlaxoSmithKline Services/Komisija, 276. punkts).

79 Tomēr no tā nevar secināt, ka Komisijai ir jāpamatojas vienīgi uz pierādījumiem, kurus tā ir ieguvusi pašas veiktās izmeklēšanas laikā. Komisija var pamatoties uz administratīvā procesa dalībnieku iesniegtajiem pierādījumiem, ja šie pierādījumi ir ticami un attiecināmi, ievērojot savu pienākumu attiecīgā gadījumā tos papildināt ar citiem pierādījumiem, ja administratīvā procesa dalībnieku sniegtā informācija izrādās nepietiekama vai nepareiza.

80 Konkrētajā gadījumā, tā kā ir skaidrs, ka Komisija nav veikusi pienācīgu pārbaudi attiecībā uz PSI un anti‑H2 ārstniecisko lietojumu medicīnā, prasītājas ir iesniegušas vairākus medicīnas ekspertu paziņojumus, kuros, kā tas ir konstatēts šī sprieduma 68. un 69. punktā, ir minēti līdzīgi fakti un kuri turklāt apstiprina atbilstošo informāciju, kas ietverta AZ iekšējos dokumentos, uz kuriem ir atsauce apstrīdētā lēmuma 502. apsvērumā. Līdz ar to ir jāsecina, ka Komisija šajā gadījumā varēja ņemt vērā šo informāciju, pati neveicot izmeklēšanu.

81 Tālāk, attiecībā uz IMS Health ziņojumā ietverto datu šķietami selektīvo izmantošanu un citu šajā ziņojumā ietverto datu atspēkojuma neesamību un tā kā EFPIA ar šo argumentu lūdz izvērtēt apstrīdētā lēmuma pamatojuma pietiekamību, ir jānorāda, ka Komisijai ir pienākums norādīt iemeslus, kuru dēļ tā neizmanto noteiktus pētījumā ietvertus datus, vienīgi tad, ja administratīvā procesa dalībnieki šā procesa laikā ir izvirzījuši tieši ar šiem datiem pamatotus argumentus un ja šie dati ir attiecināmi. No Komisijas nekādā ziņā nevar prasīt, lai tā sistemātiski izklāstītu iemeslus, kāpēc tā neizmanto vai izlaiž noteiktus kāda pētījuma datus, jo ir pietiekami, ka tā pamato savu lēmumu, minot faktiskos un tiesiskos apstākļus, no kuriem ir atkarīgs pasākuma juridiskais pamatojums, un apsvērumus, kas to ir pamudinājuši pieņemt lēmumu. Šis apsvērums, kā izriet no pastāvīgās judikatūras, vēl jo vairāk nozīmē, ka no Komisijas nevar prasīt, lai tā izvērtētu visus faktiskos un tiesiskos apstākļus, kurus ieinteresētā persona ir minējusi administratīvajā procesā (Tiesas 1984. gada 17. janvāra spriedums apvienotajās lietās 43/82 un 63/82 VBVB un VBBB/Komisija, Recueil, 19. lpp., 22. punkts, un 1987. gada 17. novembra spriedums apvienotajās lietās 142/84 un 156/84 BAT un Reynolds/Komisija, Recueil, 4487. lpp., 72. punkts; Pirmās instances tiesas 1994. gada 19. maija spriedums lietā T‑2/93 Air France/Komisija, Recueil, II‑323. lpp., 92. punkts).

82 Turklāt tiktāl, ciktāl EFPIA pārmet Komisijai, ka tā nav ņēmusi vērā noteiktus apstākļus no IMS Health ziņojuma, ir jākonstatē, ka tā nav precizējusi, kuri ir šie apstākļi. Norāde vienīgi uz IMS Health ziņojuma vispārējiem secinājumiem šajā ziņā ir absolūti nepietiekama, lai konstatētu Komisijas pieļautu kļūdu.

Par anti‑H2 aizstāšanas ar PSI pakāpeniskā rakstura nozīmi

83 Vispirms ir jānorāda, ka ārstu zāļu izrakstīšanas praksei raksturīgā “inertuma” cēlonis zināmā mērā ir rodams viņu piesardzībā pret PSI, par kuru iespējamām blakusparādībām viņiem bija šaubas. Kā to uzsver prasītājas, no Lexecon ziņojuma izriet, ka ārstiem vispār ir nepieciešams laiks, lai iepazītu jaunas zāles un izlemtu tās izrakstīt. Arī no prasītāju iesniegtajiem medicīnas ekspertu paziņojumiem izriet, ka zāles izrakstošie ārsti baidījās par PSI iespējamo kancerogēno iedarbību.

84 Turpinājumā ir jānorāda, ka no apstrīdētā lēmuma pielikumā ietvertās 17.–23. tabulas izriet, ka laika posmā no 1991. līdz 2000. gadam ar PSI noteiktās ārstēšanas gadījumu skaits pakāpeniski pieauga un pārsniedza ar anti‑H2 noteiktās ārstēšanas gadījumu skaitu Zviedrijā 1994. gadā, Norvēģijā un Beļģijā 1996. gadā, Vācijā un Dānijā 1997. gadā un Nīderlandē un Apvienotajā Karalistē 1998. gadā. Turklāt no apstrīdētā lēmuma pielikumā ietvertās 9.–15. tabulas ir redzams, ka arī PSI pārdošanas apjoma vērtība pakāpeniski pieauga un pārsniedza anti‑H2 pārdošanas vērtību Zviedrijā 1992. gadā, Beļģijā 1994. gadā, Dānijā, Norvēģijā, Nīderlandē un Apvienotajā Karalistē 1995. gadā un Vācijā 1996. gadā.

85 Jautājums par to, vai konkrētajā laika posmā anti‑H2 īstenoja būtisku konkurences spiedienu uz PSI, ir komplekss jautājums, kuru, kā tas ir norādīts Paziņojuma par tirgus noteikšanu 25. punktā, var noskaidrot, pamatojoties uz pazīmju kopumu, ko veido dažādi un nereti empīriski vērtējuma elementi, un Komisijai ir jāņem vērā visa tās rīcībā esošā nozīmīgā informācija. Konkrētajā lietā prasītājas norāda uz acīmredzamu Komisijas kļūdu vērtējumā, aplūkojamā pamata ietvaros koncentrējoties uz vienu tās veiktās analīzes aspektu nolūkā definēt konkrēto tirgu, proti, ka PSI pārdošanas apjoma pieauguma uz anti‑H2 rēķina pakāpeniskais raksturs esot noteicošais apstāklis, kas norāda, ka konkrētajā laika posmā anti‑H2 neizbēgami īstenoja nozīmīgu konkurences spiedienu uz PSI.

86 Lai novērtētu prasītāju argumentācijas pamatotību kā principā, tā arī konkrētajā gadījumā, tā ir jāaplūko teorētiskajā ietvarā, kuru Komisija izveidoja Paziņojumā par tirgus noteikšanu, lai noteiktu konkurences spiedienu, kura kontekstā tā rosina izvērtēt dažādos novērtējamos apstākļus, kuri ir tās rīcībā katrā konkrētā gadījumā.

87 Paziņojuma par tirgus noteikšanu 15.–19. punktā Komisija izklāsta, ka tā rosina vērtēt pieprasījuma aizstājamību, izmantojot teorētisku pieeju, kas ietver pieņēmumu par produkta, kura konkrētais tirgus tiek definēts, cenas nelielu, bet pastāvīgu pieaugumu 5–10 % robežās, kā arī vērtējumu, vai hipotētiskais konkrētā produkta monopolists varētu šo hipotētisko pieaugumu piemērot rentablā veidā. Saskaņā ar šo ekonomisko testu, kas ir atspoguļots Paziņojuma par tirgus noteikšanu 17. punktā, ja aizstāšana būtu pietiekama, lai cenu paaugstinājums kļūtu neizdevīgs pārdošanas apjomu samazināšanās dēļ, aizstājošie produkti ir uzskatāmi par tādiem, kas īsteno būtisku konkurences spiedienu uz attiecīgo produktu.

88 Attiecībā uz specifisko jauna produkta ieviešanas gadījumu, un kā tas tostarp izriet no Komisijas paziņojuma “Pamatnostādnes par [EKL] 81. panta piemērojamību horizontālās sadarbības nolīgumiem” (OV 2001, C 3, 2. lpp.) 45. punkta, nereti kāda produkta, kas kaut vai daļēji aizstāj jau tirgū esošu produktu, pārdošanas attī