VISPĀRĒJĀS TIESAS SPRIEDUMS

(ceturtā palāta)

2011. gada 14. septembrī





Lieta T-236/02





Luigi Marcuccio

pret

Eiropas Komisiju

Lietas nodošana atpakaļ Vispārējā tiesā pēc nolēmuma atcelšanas – Civildienests – Ierēdņi – Darbs trešajā valstī – Amata un tā izpildītāja pārcelšana – Tiesības uz aizstāvību – Prasība par zaudējumu atlīdzību – Neierobežota kompetence

Priekšmets Prasība atcelt Komisijas 2002. gada 18. marta lēmumu, ar kuru prasītājs no Attīstības ģenerāldirektorāta Komisijas delegācijas Luandā (Angola) ir pārcelts uz to pašu ģenerāldirektorātu Briselē (Beļģija), visus iepriekšējos ar to saistītos un/vai sekojošos aktus, it īpaši par iespējamu jebkura cita ierēdņa iecelšanu šajā amatā, kā arī Komisijas 2001. gada 13. un 14. novembra rakstus un Ārējo dienestu vadības komitejas atzinumu vai atzinumus un piešķirt pabalstu saistībā ar prasītāja pienākumiem Angolā, kā arī atlīdzināt nodarīto kaitējumu

Nolēmums Atcelt Komisijas 2002. gada 18. marta lēmumu, ar kuru Luigi Marcuccio pārcelts no Attīstības ģenerāldirektorāta Komisijas delegācijas Luandā (Angola) uz to pašu ģenerāldirektorātu Briselē (Beļģija). Pārējā daļā prasību noraidīt. Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Luigi Marcuccio tiesāšanās izdevumus.

Kopsavilkums

1. Tiesvedība – Vispārējai tiesai saistošs Tiesas spriedums – Nosacījumi – Lietas nodošana atpakaļ pēc apelācijas tiesvedības – Tiesību jautājumi, par kuriem Tiesa ir galīgi lēmusi apelācijas tiesvedības ietvaros – “Res judicata” spēks – Apjoms

(Tiesas Statūtu 61. panta otrā daļa; Vispārējās tiesas Reglamenta 117. pants)

2. Tiesvedība – Jaunu pamatu izvirzīšana tiesvedības laikā – Nosacījumi – Piemērošana tiesvedībā par lietu, kas nodota atpakaļ pēc apelācijas tiesvedības – Analogs risinājums attiecībā uz jauniem prasījumiem

(Vispārējās tiesas Reglamenta 48. panta 2. punkts un 120. pants)

3. Ierēdņi – Prasība – Prasības pamats par procedūras pārkāpumu – Prasības pamats, kas ir neefektīvs gadījumā, ja ar pienācīgu procedūru nav iespējams panākt citu rezultātu

4. Ierēdņi – Dienestu organizēšana – Personāla iecelšana amatā – Iecelšana citā amatā dienesta interesēs – Nosacījumi – Ieinteresētās personas tiesības tikt uzklausītam

5. Ierēdņi – Prasība – Nelabvēlīgs akts – Jēdziens – Sagatavojošs akts – Iekšējie raksti un atzinumi pirms lēmuma pieņemšanas – Izslēgšana

(Civildienesta noteikumu 90. un 91. pants)

6. Ierēdņi – Prasība – Neierobežota kompetence – Strīdi, kas saistīti ar finansēm Civildienesta noteikumu 91. panta 1. punkta izpratnē – Jēdziens

(Civildienesta noteikumu 91. panta 1. punkts)

7. Ierēdņi – Prasība – Spriedums, ar kuru tiek atcelts tiesību akts – Sekas – Ieinteresētās personas iepriekšējā juridiskā stāvokļa atjaunošana

(Civildienesta noteikumu X pielikums)

8. Ierēdņi – Atalgojums – Ierēdņu, kas pilda pienākumus trešajā valstī, atalgojums – Piemaksa par dzīves apstākļiem – Piešķiršanas nosacījumi

(Civildienesta noteikumu X pielikuma 10. pants)

9. Ierēdņi – Izdevumu atlīdzināšana – Ierēdņu, kas pilda pienākumus trešajā valstī, atalgojums – Dienesta mājokļa īres maksa – Atlīdzināšanas nosacījumi

(Civildienesta noteikumu X pielikuma 5., 18. un 23. pants)

10. Ierēdņi – Sociālais nodrošinājums – Veselības apdrošināšana – Izdevumi, kas radušies saistībā ar slimību – Ierēdņiem, kas pilda pienākumus trešajā valstī, piemērojamā papildu atlīdzināšanas shēma

(Civildienesta noteikumu X pielikuma 24. pants)

11. Ierēdņi – Atvaļinājumi – Ikgadējais atvaļinājums – Ierēdņi, kas pilda pienākumus trešajā valstī – Piešķiršanas nosacījumi

(Civildienesta noteikumu X pielikuma 6. un 8. pants)

12. Ierēdņi – Prasība – Prasība par zaudējumu atlīdzību – Apstrīdēta prettiesiska akta, kas nenodrošina atbilstošu morālā kaitējuma atlīdzību, atcelšana

(Civildienesta noteikumu 91. pants)

13. Ierēdņi – Dienestu organizēšana – Personāla iecelšana amatā – Darba vietas maiņa – Administrācijas rīcības brīvība

14. Ierēdņi – Dienestu organizēšana – Personāla iecelšana amatā – Ierēdņa iecelšana citā amatā dienesta interesēs saskarsmes problēmu dēļ – Morālā kaitējuma neesamība

15. Ierēdņi – Dienestu organizēšana – Personāla iecelšana amatā – Iecelšana citā amatā – Ierēdņa slimības atvaļinājuma laikā pieņemts lēmums

1. Pēc tam, kad Tiesa atceļ Vispārējās tiesas nolēmumu un nodod lietu tai atpakaļ iztiesāšanai, saskaņā ar Reglamenta 117. pantu lieta izskatīšanai Vispārējā tiesā tiek iesniegta ar Tiesas spriedumu un tai ir no jauna jālemj par visiem prasītāja izvirzītajiem atcelšanas pamatiem, izņemot rezolutīvās daļas elementus, kurus Tiesa nav atcēlusi, kā arī apsvērumus, kas veido šo elementu nepieciešamo pamatu; minētajiem elementiem ir res judicata spēks.

Tomēr nekas principā neliedz tiesai, kas atkārtoti izskata lietu, sniegt tādu pašu vērtējumu, kādu sniegusi pirmās instances tiesa, attiecībā uz prasījumiem un prasības pamatiem, kas nav tikuši izvērtēti Tiesas sprieduma motīvu daļā. Proti, šajā gadījumā nav Tiesas lēmuma par tiesību jautājumiem Tiesas Statūtu 61. panta otrās daļas izpratnē, kas būtu saistošs tiesai, kura atkārtoti izskata lietu.

(skat. 83. un 86. punktu)

Atsauce

Pirmās instances tiesa: 2005. gada 8. decembris, T-237/00 Reynolds/Parlaments, Krājums-CDL, I-A-385. un II-1731. lpp., 46. punkts.

2. Saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 48. panta 2. punktu, kurš ir piemērojams saskaņā ar šī paša reglamenta 120. pantu gadījumā, ja lieta Vispārējai tiesai ir iesniegta ar Tiesas lēmumu par lietas nodošanu atpakaļ, tiesvedības laikā nav atļauts izvirzīt jaunus pamatus, izņemot gadījumus, kad tie ir saistīti ar tādiem tiesiskiem vai faktiskiem apstākļiem, kas ir kļuvuši zināmi iztiesāšanas laikā. No tā izriet, ka pēc Tiesas sprieduma par lietas nodošanu atpakaļ pasludināšanas lietas dalībnieki principā nevar izvirzīt tādus pamatus, kas nebija izvirzīti tiesvedībā, kuras rezultātā tika taisīts Tiesas atceltais Vispārējās tiesas spriedums. Šis princips a fortiori ir piemērojams jauniem prasījumiem, kas vērsti uz strīda priekšmeta grozīšanu.

(skat. 88. punktu)

Atsauces

Tiesa: 2008. gada 1. jūlijs, C-341/06 P un C-342/06 P Chronopost un La Poste/UFEX u.c., Krājums, I-4777. lpp., 71. punkts.

Pirmās instances tiesa: 1996. gada 21. marts, T-10/95 Chehab/Komisija, Recueil FP, I-A-135. un II-419. lpp., 66. punkts.

3. Procedūras pārkāpums var būt pamats lēmuma atcelšanai tikai tad, ja pastāv iespēja, ka, ja šis pārkāpums netiktu pieļauts, administratīvajam procesam būtu citāds iznākums.

(skat. 111. punktu)

Atsauces

Tiesa: 1980. gada 10. jūlijs, 30/78 Distillers Company/Komisija, Recueil, 2229. lpp., 26. punkts; 1990. gada 14. februāris, C-301/87 Francija/Komisija, Recueil, I-307. lpp., 31. punkts; 1996. gada 12. novembris, C-294/95 P Ojha/Komisija, Recueil, I-5863. lpp., 67. punkts.

4. Lēmums par ierēdņa iecelšanu citā amatā, kurš ietver viņa pārcelšanos uz citu dienesta vietu pret viņa gribu, ir jāpieņem ar pienācīgu rūpību un īpašu uzmanību, tostarp ņemot vērā attiecīgā ierēdņa personīgās intereses. Tātad šis lēmums ir balstīts uz patiesu izvērtējumu, kas var tikt apstrīdēts. Līdz ar to gadījumā, kad attiecīgā persona nav tikusi uzklausīta saistībā ar lēmuma projektu, nevar tikt izslēgts, ka iestādes vērtējums varētu būt citāds, ja tā būtu sniegusi šai personai iespēju lietderīgi izteikt savu viedokli, un ka tādējādi tiesību uz aizstāvību ievērošana varētu ietekmēt lēmuma saturu. Šajos apstākļos apgalvojums, ka iestāde būtu noteikti pieņēmusi identisku lēmumu pat pēc attiecīgās personas uzklausīšanas, nozīmētu patiesu šīs personas tiesību tikt uzklausītam esamības noliegšanu, jo pati šo tiesību būtība ir balstīta uz premisu, ka attiecīgai personai ir iespēja ietekmēt konkrētu lēmumpieņemšanas procesu.

Turklāt ierēdņa tiesības tikt uzklausītam neaprobežojas tikai ar vienkāršu iespēju parādīt, ka viņš nepiekrīt iecelšanai citā amatā, bet nozīmē iespēju sniegt apsvērumus, kas varētu ietekmēt paredzamā lēmuma saturu.

(skat. 113.–116. punktu)

Atsauces

Tiesa: 1990. gada 7. marts, C-116/88 un C-149/88 Hecq/Komisija, Recueil, I-599. lpp., 11. un 23. punkts un tajos minētā judikatūra; Ojha/Komisija, minēts iepriekš, 47. punkts; 2009. gada 2. decembris, C-89/08 P Komisija/Īrija u.c., Krājums, I-11245. lpp., 61. punkts; 2009. gada 17. decembris, C-197/09 RX-II (pārskatīšana) M/EMA, Krājums, I-1233. lpp., 53. un 54. punkts.

5. Tādu prasību atcelt tiesību aktu pieņemamība, kas ir saistītas ar darba attiecībām starp ierēdni un viņa iestādi, ir jāizvērtē atbilstoši Civildienesta noteikumu 90. un 91. panta prasībām. Šajā ziņā nelabvēlīga akta esamība Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkta un 91. panta 1. punkta izpratnē ir nepieciešamais nosacījums ikvienas prasības atcelt tiesību aktu, ko ierēdnis ceļ pret savu iestādi, pieņemamībai. Par nelabvēlīgiem aktiem šo tiesību normu izpratnē ir atzīstami tikai tādi akti, kas rada saistošas juridiskas sekas, kuras var tieši un tūlītēji skart ierēdņa intereses, būtiski mainot viņa tiesisko stāvokli.

Tādēļ lēmumu sagatavojošie akti, tādi kā iekšējo rakstu apmaiņa administrācijas ietvaros vai administrācijas iekšējo komiteju atzinumi, nav uzskatāmi par nelabvēlīgiem Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkta izpratnē un tos var apstrīdēt tikai netieši – prasības, kas vērsta pret atceļamo tiesību aktu, ietvaros.

(skat. 125., 126., 128., 129. un 133. punktu)

Atsauces

Tiesa: 1981. gada 11. novembris, 60/81 IBM/Komisija, Recueil, 2639. lpp., 8. un nākamie punkti; 2006. gada 10. janvāris, C-373/04 P Komisija/Alvarez Moreno, Krājumā nav publicēts, 42. punkts un tajā minētā judikatūra.

Pirmās instances tiesa: 1990. gada 3. aprīlis, T-135/89 Pfloeschner/Komisija, Recueil, II-153. lpp., 11. punkts; 1994. gada 15. jūnijs, T-6/93 Pérez Jiménez/Komisija, Recueil FP, I-A-155. un II-497. lpp., 34. punkts; 1995. gada 22. marts, T-586/93 Kotzonis/EESK, Recueil, II-665. lpp., 29. punkts; 1996. gada 6. jūnijs, T-391/94 Baiwir/Komisija, Recueil FP, I-A-269. un II-787. lpp., 34. punkts; 1996. gada 18. jūnijs, T-293/94 Vela Palacios/EESK, Recueil FP, I-A-305. un II-893. lpp., 22. punkts; 2004. gada 29. jūnijs, T-188/03 Hivonnet/Padome, Krājums-CDL, I-A-139. un II-889. lpp., 16. punkts.

6. Strīdos, kas saistīti ar finansēm, Vispārējai tiesai saskaņā ar Civildienesta noteikumu 91. panta 1. punkta otro teikumu ir neierobežota kompetence, kas nosaka tai uzdevumu tās izskatāmajās lietās rast pilnīgu risinājumu, t.i., lemt par visām darbinieka tiesībām un pienākumiem, izņemot sprieduma daļu nosūtīšanu attiecīgajai iestādei izpildei, ko veic, ievērojot Civildienesta tiesas noteiktus precīzus nosacījumus un tai īstenojot kontroli. Šajā ziņā strīdi, kas saistīti ar finansēm, šīs tiesību normas izpratnē ir ne tikai prasības par atbildību, ko darbinieki ceļ pret kādu iestādi, bet arī visas prasības, kas ir vērstas uz to, lai iestāde darbiniekam izmaksātu summu, kuru viņš uzskata par tādu, uz ko viņam ir tiesības saskaņā ar Civildienesta noteikumiem vai kādu citu to darba attiecības regulējošu aktu. Tātad Savienības tiesai attiecīgā gadījumā ir jāpiespriež iestādei samaksāt summu, uz kuru attiecīgajai personai ir tiesības saskaņā ar Civildienesta noteikumiem vai kādu citu tiesību aktu, vai jāatzīst tiesību uz atlīdzības saņemšanu esamība.

(skat. 164. un 165. punktu)

Atsauces

Tiesa: 2007. gada 18. decembris, C-135/06 P Weißenfels/Parlaments, Krājums, I-12041. lpp., 65., 67. un 68. punkts; 2010. gada 20. maijs, C-583/08 P Gogos/Komisija, Krājums, I-4469. lpp., 49. punkts.

Pirmās instances tiesa: 2007. gada 19. jūnijs, T-473/04 Asturias Cuerno/Komisija, Krājums-CDL, I-A-2-139. un II-A-2-963. lpp., 23. punkts un tajā minētā judikatūra.

7. Lai arī Savienības tiesa atceļ tiesību aktu ex tunc un līdz ar to atceltais tiesību akts ar atpakaļejošu spēku tiek izņemts no tiesību sistēmas, gadījumā, ja tiek atcelts lēmums par ierēdņa, kas iepriekš pildīja pienākumus trešajā valstī, iecelšanu citā amatā, viņa tiesiskā stāvokļa, kas pastāvēja pirms šī lēmuma pieņemšanas, atjaunošana ne vienmēr nozīmē, kas šim ierēdnim ir tiesības saņemt Civildienesta noteikumu X pielikumā paredzētajām priekšrocībām atbilstošu nesamaksātu summu.

Tas tā ir gadījumā, kad ierēdnim nebija jācieš no neērtībām, ar kurām sastopas ierēdņi, kas pilda pienākumus trešajā valstī, jo lēmuma pieņemšanas datumā ierēdnis pastāvīgi dzīvoja Eiropas Savienībā, būdams slimības atvaļinājumā. Proti, Civildienesta noteikumu X pielikumā paredzētās īpašās un atkāpes normas, kas piemērojamas ierēdņiem, kuri pilda pienākumus trešajā valstī, tika pieņemtas, ņemot vērā īpašos šo ierēdņu dzīves apstākļus. Tātad dažādas priekšrocības, kas piešķirtas šādiem ierēdņiem, ir paredzētas, lai kompensētu neērtības, ar kurām sastopas konkrēti viņi un kas nav jācieš Savienībā strādājošiem ierēdņiem.

(skat. 171., 172. un 176. punktu)

Atsauces

Tiesa: 1988. gada 26. aprīlis, 97/86, 99/86, 193/86 un 215/86 Asteris u.c./Komisija, Recueil, 2181. lpp., 30. punkts.

Pirmās instances tiesa: 2002. gada 23. aprīlis, T-372/00 Campolargo/Komisija, Recueil FP, I-A-49. un II-223. lpp., 109. punkts.

8. Civildienesta noteikumu X pielikumā paredzētās piemaksas par dzīves apstākļiem mērķis ir kompensēt neērtības, kas saistītas ar pienākumu pildīšanu un dzīvošanu sarežģītajā vidē. Tādēļ ierēdnis, kas nebija klāt dienesta vietā un kas līdz ar to necieta no neērtībām, kuras jākompensē ar šo piemaksu, nevar pretendēt uz minēto piemaksu.

(skat. 177. un 180. punktu)

9. Saskaņā ar Civildienesta noteikumu X pielikuma 5. panta 1. punktu, ja iestāde nodrošina ierēdņa izmitināšanu atbilstoši viņa apgādājamo ģimenes locekļu skaitam, ierēdnim ir jāizmanto šī iespēja. Atbilstoši Civildienesta noteikumu X pielikuma 23. pantam, ja iestāde nenodrošina ierēdni, kas pilda pienākumus trešajā valstī, ar mājvietu, tā atlīdzina atbilstošu īres maksu. Šo tiesību normu, kā arī Civildienesta noteikumu X pielikuma 18. panta mērķis ir palīdzēt apmierināt konkrētās un objektīvās attiecīgo ierēdņu vajadzības saistībā ar izmitināšanu, ņemot vērā īpašus dzīves apstākļus trešajā valstī, kurā viņi strādā, lai atvieglotu viņu iekārtošanos un pienākumu pildīšanu šajā valstī.

Tomēr gadījumā, ja lēmuma ierēdni iecelt citā amatā dēļ, lai viņš pildītu pienākumus Savienības teritorijā, tiek izbeigts mājokļa īres līgums, ko parakstījusi viņa iestāde, kura sedz īres maksu, šā lēmuma atcelšana nevar radīt par labu ierēdnim parādu saistībā ar attiecīgo dienesta mājokli. Pirmkārt, tā kā ierēdnis nav maksājis īres maksu par šo mājokli, viņš nevar pretendēt šajā ziņā uz nekādu atlīdzību. Otrkārt, viņa tiesiskā stāvokļa, kas pastāvēja pirms minētā lēmuma par iecelšanu citā amatā pieņemšanas, atjaunošana nevar nozīmēt nekādas tiesības – pat hipotētiskas – uz dienesta mājokļa piešķiršanu ar atpakaļejošu spēku, jo ierēdnis de facto neatrodas situācijā, kas pamatotu dienesta mājokļa piešķiršanu trešajā valstī.

(skat. 182., 183. un 186. punktu)

Atsauces

Pirmās instances tiesa: 1992. gada 15. decembris, T-75/91 Scaramuzza/Komisija, Recueil, II-2557. lpp., 35. punkts; 1999. gada 19. jūlijs, T-20/98 Q/Padome, Recueil FP, I-A-147. un II-779. lpp., 50. punkts.

10. Civildienesta noteikumu X pielikuma 24. pantā paredzētā papildu atlīdzināšana ir jāpiemēro tikai attiecībā uz personām, kas dzīvo trešajā valstī, proti, ierēdni, kas pilda pienākumus šādā valstī, kā arī tā apgādājamajām personām, kas arī tur dzīvo. Tomēr, ņemot vērā minētā panta dubulto ratio legis, proti, ļoti lielas veselības aprūpes izmaksas noteiktās trešajās valstīs un papildu riskus, kuriem pakļauti ierēdņi un viņu ģimenes, tas vien, ka ierēdnis veic savus medicīniskos izdevumus Savienības teritorijā, nav pamats atteikt viņam papildu atlīdzināšanu.

Turklāt Komisijas pieņemtajos Vispārīgajos 24. panta īstenošanas noteikumos ir paredzēts, ka personām, uz kurām attiecas ierēdņa, kas pilda savus pienākumus trešajā valstī, apdrošināšana un kuras pastāvīgi nedzīvo šā ierēdņa dienesta vietā, attiecas papildu apdrošināšana attiecībā uz periodiem, kad tās uzturas dienesta vietā, kā arī – pēc iestādes ārsta atzinuma – attiecībā uz medicīniskajiem izdevumiem, kas radušies tikai apdrošinātās personas dienesta vietas dēļ. Jākonstatē, ka ierēdnis, kurš vairs pastāvīgi nedzīvo savā dienesta vietā trešajā valstī, bet kura medicīniskajiem izdevumiem izcelsme tomēr joprojām varētu būt saistīta ar šo trešo valsti, atrodas analogā situācijā.

Tomēr konstatējumu, vai pastāv tiesības pieprasīt maksājumu atbilstoši papildu apdrošināšanai, var izdarīt tikai pēc tam, kad kompetentā iestāde – mutatis mutandis piemērojot minētos vispārīgos īstenošanas noteikumus – pārbauda, vai medicīniskie izdevumi, ko ierēdnis pieprasa atlīdzināt pilnā apjomā, ir radušies tikai tādēļ, ka viņš pildīja pienākumus trešajā valstī. Šāda pārbaude var izrādīties nevajadzīga, ja attiecīgie medicīniskie izdevumi jau tikuši atlīdzināti pilnā apjomā saskaņā ar kādu citu Civildienesta noteikumu normu.

(skat. 190. un 196.–199. punktu)

Atsauce

Pirmās instances tiesa: 1996. gada 7. marts, T-362/94 De Rijk/Komisija, Recueil FP, I-A-117. un II-365. lpp., 34. punkts.

11. Saskaņā ar Civildienesta noteikumu X pielikuma 6. un 8. pantu ierēdņiem, kas pilda pienākumus trešajās valstīs, piemēro labvēlīgākus noteikumus par ikgadējo atvaļinājumu nekā ierēdņiem, kas pilda savus pienākumus Savienības teritorijā. Tomēr ir acīmredzami, kas šo noteikumu mērķis ir atlīdzināt neērtības, kas saistītas ar īpašajiem vai pat īpaši grūtajiem dzīves apstākļiem pienākumu pildīšanas vietā. Līdz ar to ierēdnis, kam nebija jācieš šādas neērtības, nevar pretendēt uz šo īpašo noteikumu piemērošanu atvaļinājuma jomā.

(skat. 201. un 202. punktu)

12. Prettiesiskā tiesību akta atcelšana pati par sevi var būt pienācīga un principā pietiekama kompensācija par jebkādu ar šo aktu nodarīto morālo kaitējumu, ja vien prasītājs nepierāda, ka tas ir cietis tādu morālo kaitējumu, kas ir nodalāms no atcelšanas pamatā esošā prettiesiskuma un ko nevar pilnībā atlīdzināt, atceļot aktu. Lai izvērtētu iespējamo morālo kaitējumu, ir jāņem vērā atbildību pastiprinoši apstākļi, kas raksturo konkrētā ierēdņa specifisko situāciju.

Lēmuma par iecelšanu citā amatā, kas pieņemts pret attiecīgā ierēdņa gribu, iedarbība parasti ir tāda, ka šā ierēdņa karjera neattīstās tādos apstākļos, kādus viņš bija vēlējies, un tas – ja šis lēmums izrādās prettiesisks – var tikt uzskatīts par morālo kaitējumu, kas nav pienācīgi atlīdzināts ar šāda lēmuma atcelšanu, jo šis kaitējums ar to nevar tikt novērsts ar atpakaļejošu spēku.

(skat. 234. un 237. punktu)

Atsauces

Tiesa: 1987. gada 9. jūlijs, 44/85, 77/85, 294/85 un 295/85 Hochbaum un Rawes/Komisija, Recueil, 3259. lpp., 22. punkts; 1990. gada 7. februāris, C-343/87 Culin/Komisija, Recueil, I-225. lpp., 26. punkts; 1998. gada 14. maijs, C-259/96 P Padome/de Nil un Impens, Recueil, I-2915. lpp., 25. punkts.

Pirmās instances tiesa: 2004. gada 10. jūnijs, T-307/01 François/Komisija, Krājums, II-1669. lpp., 110. punkts; 2006. gada 6. jūnijs, T-10/02 Girardot/Komisija, Krājums-CDL, I-A-2-129. un II-A-2-609. lpp., 131. punkts.

13. Lai gan dienesta vietas maiņa ieinteresētajai personai var radīt neērtības saistībā ar ģimeni un ekonomiskas neērtības, tā nav neparasts un neparedzams notikums ierēdņa karjerā, jo dienesta vietas, uz kurām viņu var nosūtīt, atrodas dažādās dalībvalstīs, un iecēlējinstitūcijai var nākties apmierināt dienesta vajadzības, kas tai liek izlemt veikt šo pārcelšanu. Šie apsvērumiem ir vēl lielāka nozīme attiecībā uz ierēdņiem, kas pilda savus pienākumus trešajās valstīs, uz kuriem attiecas periodiskās mobilitātes procedūra un kuri principā nevar paļauties uz to, ka viņi pastāvīgi pildīs savus pienākumus konkrētajā trešajā valstī.

(skat. 248. punktu)

Atsauces

Tiesa: 1977. gada 14. jūlijs, 61/76 Geist/Komisija, Recueil, 1419. lpp., 34. punkts; 1988. gada 14. jūlijs, 23/87 un 24/87 Aldinger un Virgili/Parlaments, Recueil, 4395. lpp., 17. punkts.

14. Tas, ka iekšējo attiecību problēmas rada saspīlējumu, kas traucē labai dienesta darbībai, var būt pamats ierēdņa pārcelšanai citā amatā dienesta interesēs. Šādu pasākumu pat var veikt neatkarīgi no jautājuma par atbildību par attiecīgiem starpgadījumiem. Tādēļ, pat ja pieņemtu, ka lēmums par iecelšanu citā amatā ir pamatots ar konfliktējošām attiecībām starp citā amatā iecelto ierēdni un viņa bijušo priekšnieku, šis vērtējums pats par sevi nerada ierēdnim morālo kaitējumu.

(skat. 251. punktu)

Atsauces

Tiesa: 1979. gada 12. jūlijs, 124/78 List/Komisija, Recueil, 2499. lpp.; Ojha/Komisija, minēts iepriekš, 41. punkts.

Pirmās instances tiesa: 1998. gada 28. maijs, T-78/96 un T-170/96 W/Komisija, Recueil FP, I-A-239. un II-745. lpp., 88. punkts.

15. Tas vien, ka lēmums par ierēdņa iecelšanu citā amatā tika pieņemts, kad attiecīgais ierēdnis bija slimības atvaļinājumā, nav apstāklis, kas ļautu konstatēt ierēdņa reputācijas vai cieņas aizskārumu.

(skat. 252. punktu)

Atsauces

Pirmās instances tiesa: 2004. gada 28. oktobris, T-76/03 Meister/ITSB, Krājums-CDL, I-A-325. un II-1477. lpp., 205.–207. punkts; 2007. gada 7. februāris, T-339/03 Clotuche/Komisija, Krājums-CDL, I-A-2-29. un II-A-2-179. lpp., 219. punkts.