Direktīvas 2002/83/EK par dzīvības apdrošināšanu 50. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj, ka dalībvalsts iekasē netiešo nodokli par dzīvības apdrošināšanas prēmijām, ko maksājuši apdrošinājuma ņēmēji, kas ir fiziskas personas, kuru pastāvīgā dzīvesvieta ir šajā dalībvalstī, ja attiecīgie apdrošināšanas līgumi ir parakstīti citā dalībvalstī, kurā minētajiem apdrošinājuma ņēmējiem līguma parakstīšanas dienā bija pastāvīgā dzīvesvieta.

Proti, Direktīvas 2002/83 50. panta 1. punktā paredzētā saistību dalībvalsts jēdziena “dinamiska” interpretācija ļauj labāk panākt ar šo direktīvu sasniedzamo nodokļu dubultas uzlikšanas un konkurences izkropļošanas novēršanas mērķu sasniegšanu, tajā pašā laikā būdama saderīga ar tās vispārējo mērķi attiecībā uz tiešās dzīvības apdrošināšanas iekšējo tirgu, it īpaši no pakalpojumu sniegšanas brīvības viedokļa.

Vispirms, paredzot, ka par katru apdrošināšanas līgumu ir jāmaksā vienīgi netiešie nodokļi un citi obligātie maksājumi par apdrošināšanas prēmijām saistību dalībvalstī, minētā 50. panta 1. punkta mērķis ir vienai dalībvalstij piešķirt kompetenci aplikt ar nodokli dzīvības apdrošināšanas prēmijas, lai tādējādi izvairītos no šādu prēmiju dubultas aplikšanas ar nodokli. Šajā ziņā nekas nenorāda uz to, ka šai piešķiršanai ir jāpaliek nemainīgai visa līguma darbības laikā. Attiecībā uz netiešajiem nodokļiem par apdrošināšanas prēmijām aplikšanu ar nodokli izraisošais faktors nav apdrošināšanas līguma noslēgšana, bet gan apdrošināšanas prēmiju samaksāšana. No minētā izriet, ka dalībvalstij, kura ir kompetenta aplikt ar nodokli apdrošināšanas prēmijas, ir jābūt tai dalībvalstij, ar kuras teritoriju apdrošinājuma ņēmējam ir saikne šīs prēmijas samaksas dienā, proti, kurā ir viņa pastāvīgā dzīvesvieta.

Turpinot, kompetenci apdrošināšanas prēmijas aplikt ar nodokli piesaistot apdrošinājuma ņēmēja pastāvīgajai dzīvesvietai, Direktīvas 2002/83 mērķis ir garantēt, ka apdrošinājuma ņēmējam pieejamais dzīvības apdrošināšanas līgumu piedāvājums tiek pakļauts tādam pašam nodokļu režīmam neatkarīgi no apdrošināšanas sabiedrības reģistrācijas dalībvalsts un ka līdz ar to dzīvības apdrošināšanas pakalpojumu sniedzēja izvēli nevar ietekmēt apsvērumi saistībā ar šo prēmiju aplikšanu ar nodokli. Apdrošināšanas sabiedrībām tādējādi netiek radīta labāka vai sliktāka situācija vairāk vai mazāk labvēlīgāku nodokļu sistēmu viņu piederības dalībvalstī dēļ, un tās ar vienādiem nosacījumiem var konkurēt ar apdrošināšanas sabiedrībām, kas reģistrētas apdrošinājuma ņēmēja pastāvīgās dzīvesvietas dalībvalstī. Vienīgi “dinamiska” Direktīvas 2002/83 50. panta 1. punkta interpretācija ļauj nodrošināt tādu vienlīdzību un novērst konkurences izkropļojumus, nodrošinot, ka tas pats nodokļu režīms tiek piemērots spēkā esošam līgumam un iespējamam jaunam līgumam.

Visbeidzot, šāda interpretācija ir saderīga ar Direktīvas 2002/83 vispārējo mērķi, ar kuru tiecas izveidot tiešās dzīvības apdrošināšanas iekšējo tirgu gan no tiesību veikt uzņēmējdarbību, gan no pakalpojumu sniegšanas brīvības viedokļa dalībvalstīs, lai dzīvības apdrošināšanas sabiedrībām, kuru galvenais birojs atrodas Savienībā, būtu vieglāk pildīt saistības tās iekšienē un lai dotu iespēju apdrošinājuma ņēmējiem izmantot ne tikai to dalībvalstīs reģistrētu apdrošinātāju pakalpojumus, bet arī tādu apdrošinātāju pakalpojumus, kuru galvenais birojs atrodas Savienībā un kuri ir reģistrēti citās dalībvalstīs.

(sal. ar 48., 49., 52., 53., 58., 59., 62., 68. un 69. punktu un rezolutīvo daļu)