Lieta T‑141/08

E.ON Energie AG

pret

Eiropas Komisiju

Konkurence – Administratīvais process – Lēmums, ar kuru konstatēta aizzīmogojuma pārplēšana – Regulas (EK) Nr. 1/2003 23. panta 1. punkta e) apakšpunkts – Pierādīšanas pienākums – Nevainīguma prezumpcija – Samērīgums – Pienākums norādīt pamatojumu

Sprieduma kopsavilkums

1. Konkurence – Administratīvais process – Komisijas lēmums, ar kuru konstatēts pārkāpums – Pierādījumi, kas ir jāsavāc – Nepieciešamais pierādījuma spēka līmenis

(EKL 81. panta 1. punkts)

2. Savienības tiesības – Principi – Pamattiesības – Nevainīguma prezumpcija – Tiesvedība konkurences lietā – Piemērojamība

(LES 6. panta 2. punkts; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants)

3. Konkurence – Administratīvais process – Komisijas lēmums, ar kuru konstatēts pārkāpums, kas izdarīts, noslēdzot pret konkurenci vērstu nolīgumu – Lēmums, kas ir pamatots ar tiešiem pierādījumiem – Uzņēmumu, kas apstrīd pārkāpuma pastāvēšanu, pagaidu pienākumi

(EKL 81. un 82. pants)

4. Konkurence – Naudas sodi – Nosacījumi, ar kādiem Komisija var uzlikt sodus – Tīši vai aiz neuzmanības izdarīts pārkāpums – Lēmums, ar kuru konstatēta aizzīmogojuma pārplēšana – Komisijai uzliktais pierādīšanas pienākums – Robežas

(Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 1. punkta e) apakšpunkts)

1. Konkurences jomā – gadījumā, ja pastāv strīds par pārkāpuma esamību, – Komisijai ir jāsniedz tās konstatēto pārkāpumu pierādījumi un ir jāiesniedz tādi pierādījumi, kas tiesiski pietiekamā veidā pierāda pārkāpumu veidojošo faktu esamību. Šajā ziņā tai ir jāsavāc pietiekami precīzi un saskaņoti pierādījumi, kas pamato pārliecību, ka apgalvotais pārkāpums ir izdarīts.

(sal. ar 48. punktu)

2. Nevainīguma prezumpcija, kura izriet tostarp no Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta 2. punkta, ir daļa no pamattiesībām, kuras saskaņā ar Tiesas judikatūru, ko turklāt apstiprina Vienotā Eiropas akta preambula un Līguma par Eiropas Savienību 6. panta 2. punkts, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants, ir aizsargātas Kopienu tiesību sistēmā. Ņemot vērā attiecīgo pārkāpumu raksturu un ar to saistīto sankciju raksturu un bardzību, nevainīguma prezumpcija ir piemērojama arī attiecībā uz tiem uzņēmumiem piemērojamiem procesiem par konkurences tiesību normu pārkāpumiem, kuru sekas var būt naudas sodu vai kavējuma naudas uzlikšana.

Gadījumā, ja tiesai rodas šaubas, tās ir jāinterpretē par labu lēmuma, ar ko konstatēts pārkāpums, adresātam. Tādēļ it īpaši prasības atcelt lēmumu par naudas soda uzlikšanu procesā tiesa nevar secināt, ka Komisija attiecīgo pārkāpumu ir konstatējusi tiesiski pietiekamā veidā, ja tiesai par šo jautājumu vēl saglabājas šaubas.

(sal. ar 51., 52. un 238. punktu)

3. Ja Komisija, pamatojoties uz attiecīgo uzņēmumu rīcību, konstatē konkurences tiesību normu pārkāpumu, Savienības tiesai attiecīgais lēmums būtu jāatceļ, ja uzņēmumi izvirza argumentāciju, kas sniedz Komisijas konstatētu faktu atšķirīgu skaidrojumu un kas tādējādi ļauj faktu ticamu izskaidrojumu, kuru Komisija izmantojusi, lai secinātu par pārkāpuma esamību, aizstāt ar citu izskaidrojumu.

Tomēr, ja Komisija pamatojas uz tiešiem pierādījumiem, kas principā ir pietiekami, lai pierādītu pārkāpuma esamību, attiecīgajam uzņēmumam nepietiek ar norādi uz iespēju, ka pastāv apstāklis, kas varētu ietekmēt minēto pierādījumu pierādīšanas spēku, lai Komisija uzņemtos pienākumu pierādīt, ka šis apstāklis nav varējis ietekmēt pierādījumu pierādīšanas spēku. Tieši pretēji, izņemot gadījumus, kad attiecīgais uzņēmums šādu pierādījumu nevar sniegt pašas Komisijas rīcības dēļ, attiecīgajam uzņēmumam tiesiski pietiekamā veidā ir jāpierāda, pirmkārt, apstākļa, uz ko tas norāda, esamība un, otrkārt, ka ar šo apstākli tiek apšaubīts pierādījumu, uz ko balstās Komisija, pierādīšanas spēks.

(sal. ar 54., 56. un 199. punktu)

4. Atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti EKL 81. un 82. pantā, 23. panta 1. punkta e) apakšpunktam Komisija var uzlikt naudas sodus, ja tīši vai neuzmanības dēļ aizzīmogojumi, ko izdarījušas amatpersonas vai citas pavadošās personas, kuras pilnvarojusi Komisija, ir pārplēsti. Tātad atbilstoši šai tiesību normai Komisijai ir pienākums pārbaudīt aizzīmogojuma pārplēšanu. Turpretim tai nav jāpierāda, ka aizzīmogotā telpā kāds faktiski ir iekļuvis vai ka ar tajā ievietotajiem dokumentiem ir notikušas manipulācijas.

(sal. ar 85. un 256. punktu)

VISPĀRĒJĀS TIESAS SPRIEDUMS (astotā palāta)

2010. gada 15. decembrī ( )

Konkurence – Administratīvais process – Lēmums, ar kuru konstatēta aizzīmogojuma pārplēšana – Regulas (EK) Nr. 1/2003 23. panta 1. punkta e) apakšpunkts – Pierādīšanas pienākums – Nevainīguma prezumpcija – Samērīgums – Pienākums norādīt pamatojumu

Lieta T‑141/08

E.ON Energie AG, Minhene (Vācija), ko sākotnēji pārstāvēja A. Rēlings [A. Röhling], K. Krohs [C. Krohs], F. Dītrihs [F. Dietrich] un R. Froms [R. Pfromm], pēc tam – A. Rēlings, F. Dītrihs un R. Froms, advokāti,

prasītāja,

pret

Eiropas Komisiju, ko pārstāv A. Bukē [A. Bouquet], V. Botka [V. Bottka] un R. Zauers [R. Sauer], pārstāvji,

atbildētāja,

par prasību atcelt Komisijas 2008. gada 30. janvāra Lēmumu C(2008) 377, galīgā redakcija, par naudas soda atbilstoši Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 23. panta 1. punkta e) apakšpunktam noteikšanu sakarā ar aizzīmogojuma pārplēšanu (lieta COMP/B‑1/39.326 – E.ON Energie AG).

VISPĀRĒJĀ TIESA (astotā palāta)

šādā sastāvā: priekšsēdētāja M. E. Martinša Ribeiru [M. E. Martins Ribeiro] (referente), tiesneši S. Papasavs [S. Papasavvas] un N. Vāls [N. Wahl],

sekretāre K. Andova [K. Andòva], administratore,

ņemot vērā rakstveida procesu un 2010. gada 14. aprīļa tiesas sēdi,

pasludina šo spriedumu.

Spriedums

Atbilstošās tiesību normas

1 Padomes 2002. gada 16. decembra Regulas (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [EKL] 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.), 20. panta 2. punkta d) apakšpunktā ir paredzēts, ka “amatpersonas un citas pavadošās personas, kuras Komisija pilnvarojusi veikt pārbaudi, ir tiesīgas aizzīmogot jebkuras uzņēmuma telpas un grāmatvedības dokumentus vai citus dokumentus uz laika posmu un apjomā, kāds vajadzīga izmeklēšanai”.

2 Atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 23. panta 1. punkta e) apakšpunktam “Komisija ar lēmumu var uzlikt uzņēmumiem un uzņēmumu apvienībām soda naudas [naudas sodu], kas nepārsniedz 1 % no kopējā apgrozījuma iepriekšējā uzņēmējdarbības gadā, ja tīši vai nolaidības [neuzmanības] dēļ aizzīmogojumi, ko saskaņā ar 20. panta 2. punkta d) apakšpunktu izdarījušas amatpersonas vai citas pavadošās personas, kuras pilnvarojusi Komisija, ir pārplēsti”.

Tiesvedības priekšvēsture

3 Ar 2006. gada 24. maija lēmumu Eiropas Kopienu Komisija atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 20. pantam ir izdevusi rīkojumu veikt pārbaudi E.ON AG un tās kontrolēto uzņēmumu telpās, lai pārbaudītu aizdomu par to dalību pret konkurenci vērstos nolīgumos pamatotību. Pārbaude pie prasītājas – E.ON Energie AG –, kas ir E.ON 100 % apmērā piederoša meitas sabiedrība, tika uzsākta 2006. gada 29. maija pēcpusdienā tās komerctelpās Minhenē. Pēc iepazīšanās ar lēmumu veikt pārbaudi prasītāja paziņoja, ka pret to neiebilst.

4 Pārbaudi veica četri Komisijas pārstāvji un seši Bundeskartellamt (Vācijas Konkurences iestāde) pārstāvji. 2006. gada 29. maija pārbaudē atlasītos dokumentus nolūkā tos izskatīt sīkāk minētie pārstāvji deponēja telpā G.505, kuru prasītāja bija nodevusi Komisijas rīcībā. Tā kā pārbaude nevarēja tikt pabeigta tajā pašā dienā, pārbaudes grupas atbildīgā persona minētās telpas durvis, ko veidoja lakoti skaņu izolējošie paneļi un rāmis no elektriski oksidēta alumīnija, aizslēdza ar atslēgu un uzlika uz tām oficiālu zīmogu 90x60 mm apmērā (turpmāk tekstā – “strīdus zīmogs”). Tas tika uzlikts, aptuveni divas trešdaļas no tā virsmas piestiprinot durvju panelim un pārējo daļu piestiprinot durvju rāmim. Tika sastādīts aizzīmogošanas protokols, ko parakstīja Komisijas, Bundeskartellamt un prasītājas pārstāvji. Pēc tam inspektori atstāja prasītājas telpas, paņemot līdzi telpas G.505 atslēgas, kuras tiem bija tikušas izsniegtas. Atbildot uz informācijas pieprasījumu, prasītāja norādīja, ka bez Komisijai izsniegtajām atslēgām apgrozībā bija arī 20 atslēgas “ar vispārēju pieeju”, kas deva iespēju piekļūt telpai G.505 (apstrīdētā lēmuma 19. apsvērums).

5 Strīdus zīmogs bija uzlīmes veida zīmogs zilā krāsā ar dzeltenām līnijām augšējā un apakšējā malā, kā arī dzeltenām Eiropas karoga zvaigznēm. Apakšējā dzeltenajā zonā bija iekļauta norāde, ka aizzīmogojuma pārplēšanas gadījumā Komisija var uzlikt naudas sodu. Strīdus zīmoga izgatavošanai izmantoto drošības plēvi (turpmāk tekstā – “drošības plēve”) 2002. gada decembrī bija izgatavojusi sabiedrība 3M Europe SA (turpmāk tekstā – “3M”). Vēlāk, 2004. gada pirmajā ceturksnī pēc Komisijas pasūtījuma uz drošības plēves spiestuvē tika uzdrukāti minētie elementi.

6 Ja zīmogs, kā tas ir strīdus zīmoga gadījumā, ir izgatavots no plastmasas, tā pārplēšanas gadījumā baltā līme, ar kuras palīdzību zīmogs tiek piestiprināts virsmai, paliek uz šīs virsmas, veidojot pa visu uzlīmi sadalītu aptuveni 12 Dido [Didot] punktus (aptuveni 5 mm) lielu uzrakstu “VOID” formu. Noņemtais zīmogs šajās zonās paliek caurspīdīgs, no kā izriet, ka uzraksti “VOID” ir labi redzami arī uz zīmoga.

7 Atgriežoties 2006. gada 30. maijā aptuveni plkst. 8.45, pārbaudes grupa konstatēja, ka strīdus zīmoga, kas joprojām bija piestiprināts telpas G.505 durvīm, stāvoklis bija mainījies.

8 Aptuveni plkst. 9.15 pārbaudes grupas atbildīgā persona atvēra telpas G.505 durvis. Atverot durvis, strīdus zīmoga daļa, kas bija piestiprināta durvju panelim, tika noņemta, kamēr otrā daļa palika piestiprināta to rāmim.

9 Tika sastādīts aizzīmogojuma pārplēšanas protokols, kurā it īpaši ir norādīts:

“[..]

– Zīmogs kopumā bija pārvietots aptuveni par 2 mm vertikāli un horizontāli, kā rezultātā zem zīmoga un pa labi no tā bija redzamas līmes pēdas.

– Uzraksts “VOID” bija skaidri redzams visā zīmoga virsmā, kas tomēr joprojām bija šķērsām izvietots uz durvīm un durvju rāmja un nebija pārrauts.

– Pēc Komisijas [ierēdņa] (K.) veiktās durvju atvēršanas, kuras laikā zīmogs ir palicis neskarts, tas ir, nav ticis pārplēsts, zīmoga aizmugurē (uz līmējošās virsmas) bija redzamas uzraksta “VOID” baltās pēdas.

– Kad zīmogs ir noņemts, uz izmantotās virsmas parasti paliek baltais uzraksts “VOID”, kā tas lielā mērā ir šajā gadījumā, jo uzraksts faktiski atrodas uz durvju virsmas.

– Tomēr vairākas baltas pēdas ir redzamas arī uz zīmoga līmējošās virsmas, nevis caurspīdīgās zonās, kas atbilst uzrakstiem “VOID” zīmoga aizmugurē, bet blakus šīm zonām.”

10 Aizzīmogojuma pārplēšanas protokolu parakstīja Komisijas pārstāvis un Bundeskartellamt pārstāvis. Prasītāja atteicās to parakstīt.

11 2006. gada 30. maija pēcpusdienā ar mobilo telefonu tika veiktas strīdus zīmoga digitālas fotogrāfijas.

12 2006. gada 31. maijā prasītāja uzrakstīja “2006. gada 30. maija aizzīmogošanas protokola [..] papildu paziņojumu”, kas tika izteikts šādā redakcijā:

“1. Pēc durvju atvēršanas attiecībā uz telpā ievietotajiem dokumentiem netika konstatētas nekādas izmaiņas.

2. Kad 30. maija vakarā zīmogs tika noņemts, lai to aizstātu, uzraksts “VOID” uz rāmja nekādā ziņā nebija dzēsts.

3. K. piedalījās aizzīmogošanā iepriekšējā vakarā, un viņam bija radies iespaids, ka [šī procedūra] ir bijusi uzkrītoši gara.”

13 2006. gada 9. augustā Komisija atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 18. pantam nosūtīja prasītājai informācijas pieprasījumu. Pēdējā uz to atbildēja ar 2006. gada 23. augusta vēstuli. Citi informācijas pieprasījumi tika nosūtīti attiecīgi 2006. gada 29. augustā 3M, 2006. gada 31. augustā telpu uzkopšanas sabiedrībai, kura veica darbus par labu prasītājai (turpmāk tekstā – “telpu uzkopšanas sabiedrība”), un 2006. gada 1. septembrī – prasītājas drošības dienestam.

14 Desmit pārbaudes grupas locekļi aizpildīja anketu par viņu novērojumiem attiecībā uz strīdus zīmoga uzlikšanu un tā stāvokli 2006. gada 30. maijā.

15 2006. gada 2. oktobrī Komisija prasītājai nosūtīja paziņojumu par iebildumiem. Pamatojoties uz pieejamo informāciju, tā it īpaši secināja, ka strīdus aizzīmogojums esot ticis pārplēsts un ka, ņemot vērā organizatoriskās pilnvaras, kas prasītājai ir attiecīgajā ēkā, šai pēdējai esot jāuzliek atbildība par šo aizzīmogojuma pārplēšanu.

16 2006. gada 13. novembrī prasītāja iesniedza savus apsvērumus par paziņojumu par iebildumiem.

17 2006. gada 6. decembrī pēc prasītājas lūguma uzklausīšanas amatpersona veica uzklausīšanu, kurā piedalījās arī 3M.

18 2006. gada 21. decembrī pēc Komisijas lūguma 3M rakstveidā apstiprināja noteiktus uzklausīšanā izdarītus paziņojumus.

19 Administratīvā procesa gaitā prasītāja Komisijai nodeva trīs Dabas zinātņu un medicīnas institūta (turpmāk tekstā – “institūts”) veiktās ekspertīzes.

20 2007. gada 21. martā institūts veica pirmo ekspertīzi (turpmāk tekstā –“institūta I ekspertīze”), kurā tika analizēta strīdus zīmoga reakcija uz bīdes spēkiem un novilkšanas spēkiem.

21 2007. gada 11. aprīlī Komisija ir uzdevusi Kr. – zvērinātam ekspertam līmvielu un plastmasas materiālu īpašību jomā – sastādīt ziņojumu par strīdus zīmoga noteiktiem funkcionalitātes un izmantošanas aspektiem. Tā pirmais ziņojums (turpmāk tekstā – “Kr. I ziņojums”) tika sniegts 2007. gada 8. maijā.

22 2007. gada 15. maijā institūts veica otro ekspertīzi (turpmāk tekstā – “institūta II ekspertīze”), kurā tika analizēta strīdus zīmoga reakcija uz vilces izraisītu bīdi, spiedes izraisītu bīdi un novilkšanas izraisītu spriegumu pēc tīrīšanas līdzekļa Synto (turpmāk tekstā – “Synto”) iedarbības.

23 Ar 2007. gada 6. jūnija lēmumu Komisija, balstoties uz 3M paziņojumiem un Kr. I ziņojumu, prasītāju informēja par jauniem pēc paziņojuma par iebildumiem atklātiem faktiem un deva tai iespēju šajā ziņā izteikt rakstveida apsvērumus.

24 2007. gada 6. jūlijā prasītāja Komisijai nosūtīja rakstveida apsvērumus un lūdza veikt jaunu uzklausīšanu. Šis pēdējais lūgums tika noraidīts.

25 2007. gada 1. oktobrī prasītāja Komisijai nosūtīja institūta trešo ekspertīzi, kas bija datēta ar 2007. gada 27. septembri (turpmāk tekstā – “institūta III ekspertīze”), kurā tika analizēta strīdus zīmoga reakcija uz novilkšanas spēkiem, pastāvot novecošanas, Synto un atmosfēras mitruma iedarbībai.

26 Pēc tam Komisija uzdeva Kr. komentēt prasītājas 2007. gada 6. jūlija vēstulē un institūta II un III ekspertīzē norādītos argumentus un piezīmes. Kr. savu otro ziņojumu sastādīja 2007. gada 20. novembrī (turpmāk tekstā – “Kr. II ziņojums”).

27 Ar 2007. gada 23. novembra vēstuli Komisija paziņoja prasītājai kopš Komisijas 2007. gada 6. jūnija vēstules atklātos papildu faktus. Vienlaikus tā piešķīra prasītājai piekļuvi attiecīgajiem dokumentiem, un it īpaši Kr. II ziņojumam.

28 2007. gada 10. decembrī prasītāja izteica nostāju attiecībā uz 2007. gada 23. novembrī nosūtītajiem dokumentiem.

29 2008. gada 15. janvārī Komisija saņēma citu prasītājas vēstuli, kurai bija pievienotas 20 personu, kuru rīcībā atbilstoši prasītājas teiktajam bija atslēgas, kas 2006. gada 29. maijā ļāva piekļūt telpai G.505 (turpmāk tekstā – “atslēgu turētāji”), ar zvērestu apstiprinātas deklarācijas. Savās deklarācijās šīs personas apstiprināja, ka attiecīgajā laikposmā (no 2006. gada 29. maija plkst. 19.00 līdz 2006. gada 30. maija plkst. 9.30) tās vai nu neatradās ēkā G, vai nebija atvērušas attiecīgās telpas durvis (apstrīdētā lēmuma 42. apsvērums).

30 2008. gada 30. janvārī Komisija pieņēma Lēmumu C(2008) 377, galīgā redakcija, par naudas soda atbilstoši Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 23. panta 1. punkta e) apakšpunktam noteikšanu sakarā ar aizzīmogojuma pārplēšanu (lieta COMP/B‑1/39.326 – E.ON Energie AG) (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), kura kopsavilkums ir publicēts 2008. gada 19. septembra Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (OV C 240, 6. lpp.).

31 Apstrīdētā lēmuma rezolutīvajā daļā ir noteikts:

“1. pants

E.ON Energie AG ir pārplēsusi aizzīmogojumu, kuru Komisijas darbinieki bija uzlikuši, piemērojot Regulas Nr. 1/2003 20. panta 2. punkta d) [apakšpunktu], un vismaz aiz neuzmanības ir pārkāpusi šīs regulas 23. panta 1. punkta e) [apakšpunktu].

2. pants

Par 1. punktā norādīto pārkāpumu E.ON Energie AG ir uzlikts naudas sods EUR 38 000 000 apmērā.

[..]” [Neoficiāls tulkojums]

Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi

32 Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2008. gada 15. aprīlī, prasītāja cēla šo prasību.

33 Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

– atcelt apstrīdēto lēmumu;

– pakārtoti – samazināt uzliktā naudas soda apmēru līdz atbilstošai summai;

– piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

34 Komisijas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

– prasību pilnībā noraidīt;

– piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

35 Pēc tiesneša referenta ziņojuma Vispārējā tiesa (astotā palāta) nolēma sākt mutvārdu procesu. Vispārējā tiesa 2010. gada 14. aprīļa sēdē uzklausīja lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumus un atbildes uz Vispārējās tiesas uzdotajiem jautājumiem.

Juridiskais pamatojums

36 Lai pamatotu prasību, prasītāja izvirza deviņus pamatus. Septiņi pirmie pamati attiecas uz aizzīmogojuma pārplēšanas konstatējumu, kamēr divi pēdējie pamati ir saistīti ar naudas soda summu.

37 Pirmais pamats attiecas uz pierādīšanas pienākuma neievērošanu, otrais – uz “izmeklēšanas principa” pārkāpumu, trešais – uz, iespējams, kļūdainu pieņēmumu par zīmoga pienācīgu uzlikšanu, ceturtais – uz, iespējams, kļūdainu pieņēmumu par strīdus zīmoga “acīmredzamo stāvokli” nākamajā dienā pēc pārbaudes, piektais – uz, iespējams, kļūdainu pieņēmumu par drošības plēves piemēroto raksturu oficiālai Komisijas zīmogu uzlikšanai, sestais – uz “alternatīvu scenāriju”, kas varētu būt radījuši strīdus zīmoga stāvokli, neievērošanu no Komisijas puses, septītais – uz nevainīguma prezumpcijas principa pārkāpumu, astotais – uz Regulas Nr. 1/2003 23. panta 1. punkta pārkāpumu, jo neesot konstatēts neviens prasītājas pārkāpums, un, visbeidzot, devītais – uz EKL 253. panta un samērīguma principa pārkāpumu, nosakot naudas soda summu.

Par pirmo pamatu attiecībā uz pierādīšanas pienākuma neievērošanu

Lietas dalībnieku argumenti

38 Prasītāja norāda, ka saskaņā ar maksimu in dubio pro reo – nevainīguma prezumpcijas principu, kas ir ietverts 1950. gada 4. novembrī Romā parakstītās Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (turpmāk tekstā – “ECPAK”) 6. panta 2. punktā un Regulas Nr. 1/2003 2. panta pirmajā teikumā – procesos, kuros atbilstoši aizliegto vienošanos tiesībām var tikt piemērots naudas sods, Komisijai esot pierādīšanas pienākums. Komisijai esot jāievēro fundamentālās krimināltiesību garantijas un tiesiski pietiekamā veidā jāpierāda pārkāpuma esamība, turklāt tās iespējamas šaubas esot jātraktē par labu attiecīgajam uzņēmumam. Prasītāja apgalvo, ka no judikatūras izrietot, ka, ja Komisija pamatojas uz pieņēmumu, ka konstatētos faktus nevar izskaidrot citādi kā tikai tā, ka tie radušies pārkāpuma rezultātā, ir pietiekami pierādīt apstākļus, kas sniedz Komisijas konstatēto faktu citu skaidrojumu un kas tādējādi ļauj faktu skaidrojumu, ko Komisija izmantojusi, lai secinātu par pārkāpuma esamību, aizstāt ar citu skaidrojumu.

39 Attiecībā uz Komisijas apgalvojumu, ka strīdus zīmoga [stāvokļa] izmaiņas katrā ziņā sniedzot aizzīmogojuma pārplēšanas materiālā elementa “acīmredzamu pierādījumu”, prasītāja norāda, ka šāds pierādījums esot nesaderīgs ar maksimu in dubio pro reo. Procesā, uz kuru attiecas Regulas Nr. 1/2003 23. panta 1. punkts, “acīmredzams pierādījums” neesot pieņemams pierādījums un katrā ziņā ar to nepietiekot, lai pierādītu pārkāpumu, par kuru tiek uzlikts naudas sods. Pat ja, atsaucoties uz “acīmredzamu pierādījumu”, Komisija patiesībā norāda uz netiešu pierādījumu, tā neesot iesniegusi nevienu pierādījumu, jo tā neesot sniegusi nevienu netiešu norādi.

40 Komisijai piekrītošo pierādīšanas pienākumu šajā lietā pastiprinot tās pašas veiktās rīcības fakts.

41 Pirmkārt, izmantojot strīdus zīmogu, Komisija neesot veikusi pietiekamus pasākumus, lai ierobežotu “viltus pozitīvu rezultātu” (tas ir, uzrakstu “VOID” parādīšanās uz zīmoga gadījumā, ja tas nav noņemts) risku, ko it īpaši izraisot Komisijas zīmoga glabāšanas termiņa neievērošana. Tātad, Komisijai esot bijis jāpierāda, ka, neraugoties uz strīdus zīmoga maksimālā glabāšanas termiņa pārsniegšanu, šīs zīmogs naktī no 2006. gada 29. maija uz 30. maiju ir bijis atbilstošs un funkcionējošs. Ražotāja norādes šajā ziņā esot nepietiekamas, jo informatīvajā paziņojumā uz drošības plēves (turpmāk tekstā – “tehniskā specifikācija”) 3M esot minējusi tikai divu gadu maksimālo glabāšanas termiņu un, atbildot uz Komisijas anketu, arī neesot sniegusi galīgo viedokli par precīzo preces maksimālo izmantošanas termiņu. Šādu pierādījumu Komisija neesot sniegusi arī, izmantojot Kr. izmēģinājumus, kuri turklāt neesot tikuši veikti, izmantojot pašu strīdus zīmogu. Visbeidzot, institūta ekspertīzes esot parādījušas uzlīmju veida zīmogu ievērojamu jutību atkarībā no to uzlikšanas apstākļiem un gaisa mitruma līmeņa.

42 Otrkārt, Komisija neesot veikusi pierādījumu saglabāšanai vajadzīgos pasākumus uz vietas, uzņemot strīdus zīmoga fotogrāfijas pirms durvju atvēršanas, it īpaši ņemot vērā prasītājas pārstāvju Komisijas darbiniekiem 2006. gada 30. maija rītā izteiktos apsvērumus attiecībā uz strīdus zīmoga stāvokli. Saistībā ar minēto aizzīmogojuma pārplēšanas protokols pats par sevi neesot pietiekams strīdus zīmoga stāvokļa pierādījums, jo tas esot ticis sastādīts pēc pārbaudes.

43 Ievērojot maksimu in dubio pro reo un no Komisijas rīcības izrietošo pierādīšanas pienākuma pastiprināšanu, neesot iespējams konstatēt aizzīmogojuma pārplēšanas esamību, kurā būtu vainojama prasītāja. Tādējādi Komisija neesot pierādījusi pārkāpuma materiālo elementu tā, lai nepastāvētu nekādas saprātīgas šaubas.

44 Pretēji Komisijas norādītajam šis pamats neesot abstrakts, bet ar to konkrēti tiekot norādīts uz pierādījuma, ka strīdus zīmoga stāvokļa izmaiņas ir izraisījuši apstākļi, kuros vainojama prasītāja, neesamību. Tātad pat bez prasītājas iesniegtajām ekspertīzēm sankcijas naudas soda veidā uzlikšana neesot pamatota. Procesā, kurā tiek pieņemts lēmums par naudas soda uzlikšanu, attiecīgajam uzņēmumam neesot jāpierāda to attaisnojoši elementi vai “alternatīvi scenāriji”. Tieši pretēji, Komisijai esot visaptveroši jāpārbauda visi apsūdzošie un attaisnojošie apstākļi un ir jāsniedz absolūts un ārpus jebkādām saprātīgām šaubām esošs pierādījums, ka strīdus zīmoga stāvokļa izmaiņas ir izraisījuši apstākļi, kuros vainojama prasītāja. Naudas soda uzlikšanai nepietiekot ar vienkāršu pārkāpuma īstenošanas iespēju it īpaši tāpēc, ka prasītāja esot izvirzījusi pietiekamas šaubas saistībā ar pierādījumu administrēšanu.

45 Pat ja esot jāpieļauj, ka sākotnēji Komisija bija iesniegusi šķietami pārliecinošus pierādījumus, ar kuriem tiek konstatēti aizzīmogojuma pārplēšanu veidojošie apstākļi, prasītāja tomēr esot veiksmīgi iesniegusi pierādījumus par pretējo. Tai katrā ziņā esot izdevies radīt šaubas attiecībā uz to, ka ar Komisijas pierādījumiem pietiek, lai konstatētu pārkāpumu. Pretēji tam, ko Komisija norādot apstrīdētā lēmuma 44. apsvērumā, saistībā ar aizzīmogojuma pārplēšanas esamību prasītāja esot nevis aprobežojusies tikai ar “vienkāršu norādi uz iespējamu citu izskaidrojumu” vai “norādi uz faktu netipiskas attīstības [..] teorētisku iespēju”, bet tā esot balstījusies uz vairākām institūta ekspertīzēm, lai sniegtu pierādījumu, ka zināmi apstākļi, tas ir, novecojuša zīmoga izmantošana, gaisa mitrums, durvju un to rāmja vibrācija un no tās izrietošais bīdes spēks, kā arī Synto iedarbība, varēja radīt strīdus zīmoga nelielu nobīdi, veidojot pārbaudes grupas konstatēto “bojājuma iespaidu”. Iespējamas īpatnības attiecībā uz zīmoga starpprodukta (šajā lietā – drošības plēves) izvēli, tā glabāšanu un tā izmantošanu, ko veic Komisija, nevarot uzskatīt par gluži vienkārši nenozīmīgām procesā, kurā tiek pieņemts lēmums par naudas soda uzlikšanu.

46 Šī pamata ietvaros prasītāja atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 65. panta c) punktam ierosina, lai attiecībā uz apstākļiem, kādos strīdus zīmogs tika atrasts 2006. gada 30. maija rītā, kā liecinieks tiktu uzklausīts tās advokāts, kā arī E.ON darbinieks.

47 Komisija lūdz pirmo pamatu noraidīt, jo tas esot formulēts abstraktā veidā, nepārbaudot konkrētu ietekmi uz pierādījumu novērtēšanu un apstrīdēto lēmumu. Pakārtoti tā apstrīd arī prasītājas argumentus.

Vispārējās tiesas vērtējums

48 No Regulas Nr. 1/2003 2. panta, kā arī pastāvīgās judikatūras, kas ir izveidojusies saistībā ar EKL 81. un 82. panta piemērošanu, izriet, ka konkurences jomā – gadījumā, ja pastāv strīds par pārkāpuma esamību, – Komisijai ir jāsniedz tās konstatētā pārkāpuma pierādījumi un ir jāiesniedz tādi pierādījumi, kas tiesiski pietiekamā veidā pierāda pārkāpumu veidojošo faktu esamību (Tiesas 1998. gada 17. decembra spriedums lietā C‑185/95 P Baustahlgewebe/Komisija, Recueil, I‑8417. lpp., 58. punkts, un 2004. gada 6. janvāra spriedums apvienotajās lietās C‑2/01 P un C‑3/01 P BAI un Komisija/Bayer, Recueil, I‑23. lpp., 62. punkts; Pirmās instances tiesas 2007. gada 17. septembra spriedums lietā T‑201/04 Microsoft/Komisija, Krājums, II‑3601. lpp., 688. punkts). Šajā ziņā tai ir jāiesniedz pietiekami precīzi un saskaņoti pierādījumi, kas pamato pārliecību, ka apgalvotais pārkāpums ir izdarīts (šajā ziņā skat. Tiesas 1984. gada 28. marta spriedumu apvienotajās lietās 29/83 un 30/83 CRAM un Rheinzink/Komisija, Recueil, 1679. lpp., 20. punkts, un 1993. gada 31. marta spriedumu apvienotajās lietās C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 un no C‑125/85 līdz C‑129/85 Ahlström Osakeytiö u.c./Komisija, Recueil, I‑1307. lpp., 127. punkts; Pirmās instances tiesas 1999. gada 21. janvāra spriedumu apvienotajās lietās T‑185/96, T‑189/96 un T‑190/96 Riviera Auto Service u.c./Komisija, Recueil, II‑93. lpp., 47. punkts).

49 Turpinot ir jāatgādina, ka, izskatot prasību atcelt tiesību aktu, kas celta saskaņā ar EKL 230. pantu, Kopienu tiesai ir tikai jāpārbauda apstrīdētā akta likumība (Pirmās instances tiesas 2004. gada 8. jūlija spriedums apvienotajās lietās T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 un T‑78/00 JFE Engineering u.c./Komisija, Krājums, II‑2501. lpp., 174. punkts).

50 Tādējādi attiecībā uz prasību par Komisijas lēmuma, ar ko konstatēts pārkāpums konkurences tiesību jomā un lēmuma adresātiem uzlikti naudas sodi, atcelšanu tiesas pienākums ir novērtēt, vai pierādījumi un pārējā informācija, uz ko savā lēmumā atsaucas Komisija, ir pietiekama apgalvotā pārkāpuma konstatēšanai (iepriekš 49. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās JFE Engineering u.c./Komisija, 175. punkts).

51 Turklāt gadījumā, ja tiesai rodas šaubas, tās ir jāinterpretē par labu lēmuma, ar ko konstatēts pārkāpums, adresātam (šajā ziņā skat. Tiesas 1978. gada 14. februāra spriedumu lietā 27/76 United Brands un United Brands Continentaal/Komisija, Recueil, 207. lpp., 265. punkts). Tādēļ it īpaši prasības atcelt lēmumu par naudas soda uzlikšanu procesā tiesa nevar secināt, ka Komisija attiecīgo pārkāpumu ir konstatējusi tiesiski pietiekamā veidā, ja tiesai par šo jautājumu vēl saglabājas šaubas (iepriekš 49. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās JFE Engineering u.c./Komisija, 177. punkts).

52 Iepriekš minētajā situācijā ir jāņem vērā nevainīguma prezumpcija, kura izriet it īpaši no ECPAK 6. panta 2. punkta, kas ir daļa no pamattiesībām, kuras saskaņā ar Tiesas judikatūru, ko turklāt apstiprina Vienotā Eiropas akta preambula un Līguma par Eiropas Savienību 6. panta 2. punkts, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas, kas pasludināta 2000. gada 7. decembrī Nicā (OV C 364, 1. lpp.), 47. pants, ir aizsargātas Kopienu tiesību sistēmā. Ņemot vērā attiecīgo pārkāpumu raksturu un ar to saistīto sankciju raksturu un bardzību, nevainīguma prezumpcija ir piemērojama arī attiecībā uz tiem uzņēmumiem piemērojamiem procesiem par konkurences tiesību normu pārkāpumiem, kuru sekas var būt naudas sodu vai periodisku soda maksājumu uzlikšana (šajā ziņā skat. Eiropas Cilvēktiesību Tiesas 1984. gada 21. februāra spriedumu lietā Öztürk, A sērija, Nr. 73, un 1987. gada 25. augusta spriedumu lietā Lutz, A sērija, Nr. 123‑A; Tiesas 1999. gada 8. jūlija spriedumu lietā C‑199/92 P Hüls/Komisija, Recueil, I‑4287. lpp., 149. un 150. punkts, un spriedumu lietā C‑235/92 P Montecatini/Komisija, Recueil, I‑4539. lpp., 175. un 176. punkts; iepriekš 49. punktā minēto spriedumu apvienotajās lietās JFE Engineering u.c./Komisija, 178. punkts).

53 Prasītāja pamatojas uz judikatūru par saskaņotajām darbībām, kas aizliegtas ar EKL 81. pantu, atbilstoši kurai attiecīgo uzņēmumu rīcības paralēlo raksturu par šai tiesību normai pretēju saskaņoto darbību pierādījumu var uzskatīt tikai tad, ja saskaņotas darbības ir vienīgais minētās rīcības ticamais izskaidrojums (iepriekš 48. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās CRAM un Rheinzink/Komisija, 16. punkts). Tātad, runājot par saskaņotām darbībām, Komisijai, ņemot vērā attiecīgo uzņēmumu administratīvā procesa gaitā sniegto argumentāciju, ir jāpārbauda visi attiecīgās rīcības iespējamie izskaidrojumi un par pārkāpuma esamību ir jāsecina tikai tad, ja pārkāpums ir vienīgais ticamais izskaidrojums.

54 Tādējādi, ja Komisija, pamatojoties uz attiecīgo uzņēmumu rīcību, konstatē konkurences tiesību normu pārkāpumu, Savienības tiesai attiecīgais lēmums būtu jāatceļ tad, ja uzņēmumi izvirza argumentāciju, kas sniedz Komisijas konstatētu faktu atšķirīgu skaidrojumu un kas tādējādi ļauj faktu ticamu izskaidrojumu, kuru Komisija izmantojusi, lai secinātu par pārkāpuma esamību, aizstāt ar citu izskaidrojumu (iepriekš 48. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās CRAM un Rheinzink/Komisija, 16. punkts, un iepriekš 48. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās Ahlström Osakeytiö u.c./Komisija, 126. un 127. punkts).

55 Tomēr līdzīgi kā tad, ja Komisija, nosakot EKL 81. un 82. panta pārkāpumu, pamatojas uz dokumentāliem pierādījumiem, attiecīgajiem uzņēmumiem ir nevis vienkārši jāsniedz ticama Komisijas tēzes alternatīva, bet arī jānorāda uz apstrīdētā lēmumā pārkāpuma noteikšanai izmantoto pierādījumu nepietiekamību (šajā ziņā skat. Pirmās instances tiesas 1999. gada 20. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās no T‑305/94 līdz T‑307/94, no T‑313/94 līdz T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 un T‑335/94 Limburgse Vinyl Maatschappij u.c./Komisija, Recueil, II‑931. lpp., 725.–728. punkts, un iepriekš 49. punktā minēto spriedumu apvienotajās lietās JFE Engineering u.c./Komisija, 187. punkts), ir uzskatāms, ka tādā gadījumā kā šis, ja Komisija pamatojas uz tiešiem pierādījumiem, attiecīgajiem uzņēmumiem ir jāpierāda, ka Komisijas norādītie pierādījumi ir nepietiekami. Ir jau ticis nospriests, ka ar šādu pierādīšanas [pienākuma] apgriešanu nevainīguma prezumpcija netiek pārkāpta (šajā ziņā skat. iepriekš 52. punktā minēto spriedumu lietā Montecatini/Komisija, 181. punkts).

56 Turklāt ir jāuzsver, ka uzņēmums nevar pārnest pierādīšanas pienākumu uz Komisiju, pamatojoties uz apstākļiem, ko tas nevar pierādīt (šajā ziņā skat Pirmās instances tiesas 2004. gada 8. jūlija spriedumu lietā T‑44/00 Mannesmannröhren-Werke/Komisija, Krājums, II‑2223. lpp., 262. punkts, un iepriekš 49. punktā minēto spriedumu apvienotajās lietās JFE Engineering u.c./Komisija, 343. punkts). Citiem vārdiem sakot, ja Komisija pamatojas uz pierādījumiem, kas principā ir pietiekami, lai pierādītu pārkāpuma esamību, attiecīgajam uzņēmumam nepietiek ar norādi uz iespēju, ka pastāv apstāklis, kas varētu ietekmēt minēto pierādījumu pierādīšanas spēku, lai Komisija uzņemtos pienākumu pierādīt, ka šis apstāklis nav varējis ietekmēt pierādījumu pierādīšanas spēku. Tieši pretēji, izņemot gadījumus, kad attiecīgais uzņēmums šādu pierādījumu nevar sniegt pašas Komisijas rīcības dēļ (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Mannesmannröhren-Werke/Komisija, 261. un 262. punkts, un iepriekš 49. punktā minēto spriedumu apvienotajās lietās JFE Engineering u.c./Komisija, 342. un 343. punkts), attiecīgajam uzņēmumam tiesiski pietiekamā veidā ir jāpierāda, pirmkārt, apstākļa, uz ko tas norāda, esamība un, otrkārt, ka ar šo apstākli tiek apšaubīts pierādījumu, uz ko balstās Komisija, pierādīšanas spēks.

57 Šī pamata ietvaros prasītāja uzskata, ka apstrīdētajā lēmumā Komisijai esot bijis jāpierāda – lai nepastāvētu saprātīgas šaubas –, ka 2006. gada 30. maijā konstatētajās strīdus zīmoga izmaiņās ir vainojama prasītāja, pirms tam pierādot, ka dažādie prasītājas norādītie apstākļi minēto stāvokli nevar izskaidrot. Prasītāja uzskata, ka tai nav jāpierāda attaisnojošie apstākļi vai “alternatīvi scenāriji”. Naudas soda uzlikšanai nepietiekot ar vienkāršu pārkāpuma īstenošanas iespēju it īpaši tāpēc, ka prasītāja esot izvirzījusi pietiekamas šaubas saistībā ar pierādījumu administrēšanu. Pirmā pamata ietvaros prasītāja atsaucas uz strīdus zīmoga novecošanu, gaisa mitrumu, durvju un to rāmja vibrāciju un no tās izrietošo bīdes spēku, kā arī Synto iedarbību, jo šie apstākļi esot varējuši radīt strīdus zīmoga nelielu nobīdi, izraisot pārbaudes grupas konstatēto “bojājuma iespaidu”.

58 Šajā ziņā ir jāatzīmē, ka pretēji tam, ko norāda Komisija, prasītājas izvirzītais pamats nav abstrakts, jo prasītāja pēc būtības norāda, ka, ņemot vērā, ka Komisija ir pārkāpusi Kopienu konkurences tiesībās pastāvošo pierādīšanas pienākumu regulējošos principus, tā tiesiski pietiekamā veidā nav pierādījusi, ka strīdus zīmoga stāvokļa izmaiņas ir izraisījuši apstākļi, kuros ir vainojama prasītāja, no kā izriet, ka apstrīdētais lēmums būtu jāatceļ.

59 Tomēr no apstrīdētā lēmuma izriet, ka Komisija nav pārkāpusi pierādīšanas pienākumu regulējošos principus. Pirmkārt, apstrīdētā lēmuma 44. apsvērumā ir tieši norādīts, ka “Komisijai ir jānorāda fakti, kas ir vajadzīgi, lai pierādītu aizzīmogojuma pārplēšanu”. Otrkārt, savu konstatējumu par aizzīmogojuma pārplēšanu Komisija ir balstījusi uz strīdus zīmoga stāvokli 2006. gada 30. maija rītā, kad atbilstoši tās viedoklim uz visas tā virsmas bija redzami uzraksti “VOID”, kā arī līmes paliekas aizmugurē, kā tas izriet it īpaši no Komisijas inspektoru un Bundeskartellamt paziņojumiem un aizzīmogojuma pārplēšanas protokolā iekļautajiem apsvērumiem (apstrīdētā lēmuma 75. un 76. apsvērums).

60 Tātad, atsaucoties it īpaši uz sešu klātesošo inspektoru paziņojumiem un prasītājas parakstu uz aizzīmogošanas protokola, Komisija vispirms konstatēja strīdus zīmoga pienācīgu uzlikšanu 2006. gada 29. maija vakarā (apstrīdētā lēmuma 50. un 51. apsvērums). Pēc tam Komisija, kā tas ir norādīts iepriekš 59. punktā, konstatēja minētā zīmoga stāvokļa izmaiņas 2006. gada 30. maija rītā, kas atbilstoši tās viedoklim pierāda aizzīmogojuma pārplēšanas pārkāpumu.

61 Neatkarīgi no pierādījumu, uz kuriem balstās Komisija, pierādīšanas spēka, kas tiks aplūkots, izskatot trešo līdz piekto pamatu, Komisija apstrīdētā lēmuma 44. apsvērumā pamatoti uzskatīja, ka “ar norādi uz faktu netipiskas attīstības [..] teorētisku iespēju nepietiek”, lai noraidītu pārkāpuma esamību. Atbilstoši iepriekš 55. un 56. punktā izklāstītajiem principiem prasītājai ir jāpierāda ne tikai dažādo apstākļu, ko tā norāda, lai izskaidrotu strīdus zīmoga stāvokli 2006. gada 30. maija rītā, patiesais raksturs, bet arī tas, ka šie apstākļi liek apšaubīt Komisijas sniegto pierādījumu pierādīšanas vērtību.

62 Apstrīdētajā lēmumā Komisija ir pārbaudījusi administratīvā procesa gaitā prasītājas iesniegtos strīdus zīmoga stāvokļa 2006. gada 30. maija rītā alternatīvos skaidrojumus. Tomēr Komisija uzskatīja, ka šie skaidrojumi nepierāda, ka minētais stāvoklis izriet no citiem apstākļiem, nevis aizzīmogojuma pārplēšanas (apstrīdētā lēmuma 62.–68. un 77.–98. apsvērums). Šādos apstākļos nevar konstatēt nekādu pierādīšanas pienākumu regulējošo principu pārkāpumu.

63 Visbeidzot, prasītāja nevar apgalvot, ka divi apstākļi, tas ir, strīdus zīmoga iespējamā novecošana un strīdus zīmoga stāvokli pirms durvju atvēršanas apstiprinošo fotogrāfiju neesamība pastiprina Komisijas pierādīšanas pienākumu. Pieņemot, ka šie apstākļi ir pietiekami pierādīti, ir jāpārbauda, vai, ņemot vērā prasītājas saistībā ar šiem apstākļiem sniegto argumentāciju, Komisijas norādītie pierādījumi tiesiski pietiekamā veidā pamato aizzīmogojuma pārplēšanas konstatējumu Regulas Nr. 1/2003 23. panta 1. punkta e) apakšpunkta izpratnē. Šī pārbaude tiks veikta, analizējot trešo līdz piekto pamatu.

64 No visa iepriekš minētā izriet, ka pirmais pamats ir jānoraida.

Par otro pamatu attiecībā uz “izmeklēšanas procesa principa” pārkāpumu

Lietas dalībnieku argumenti

65 Atsaucoties uz Tiesas 1966. gada 13. jūlija spriedumu apvienotajās lietās 56/64 un 58/64 Consten un Grundig/Komisija (Recueil, 429. lpp.) un 1991. gada 21. novembra spriedumu lietā C‑269/90 Technische Universität München (Recueil, I‑5469. lpp.), prasītāja atgādina, ka saskaņā ar “izmeklēšanas procesa principu” Komisijai pēc savas iniciatīvas esot jāizmeklē fakti un rūpīgi un objektīvi jāpārbauda visi attiecīgās lietas nozīmīgie apstākļi. Izskatāmajā lietā šis “princips” esot pārkāpts.

66 Pirmkārt, Komisijai esot bijis jānovērš “acīmredzamas neskaidrības” attiecībā uz Synto sastāvu. Komisija neesot varējusi aprobežoties ar apgalvojumu, ka tā nezinot, kādu produktu institūts ir izmantojis savās ekspertīzēs (apstrīdētā lēmuma 85. apsvērums). Institūta II ekspertīzē tas esot konstatējis sastāvdaļas 2‑(2‑butoksietoksi)etanola esamību Synto sastāvā. Šī sastāvdaļa iedarbojoties uz nozīmīgu skaitu organisku vielu. Turpretim Kr. pats neesot veicis Synto sastāva analīzi, bet esot uzskatījis, ka tīrīšanas līdzeklis esot “ūdeņains virsmas aktīvo vielu šķīdums, kas ietver elementus 2 butoksietanols un 2‑propanols (isopropilalkohols)”. Šāds produkts radot tikai alkoholam līdzīgu efektu, kamēr institūta analizētais produkts radot arī tādu pašu efektu kā ēteris un šī iemesla dēļ radot papildu šķīdinošo efektu it īpaši attiecībā uz līmēm un flomāsteru pēdām. Institūta ekspertīžu rezultātiem esot bijis jāpamudina Komisija veikt Synto sastāva papildu analīzes. Komisija neesot drīkstējusi no tā atteikties tikai tāpēc, ka vienīgais Synto variants, kas lielākoties ir atūdeņots (turpmāk tekstā – “Synto Forte”), atbilstoši ražotāja norādēm netiek pārdots viena litra pudelēs, ko bija izmantojusi telpu uzkopšanas sabiedrība (apstrīdētā lēmuma 85. apsvērums). Neesot iespējams izslēgt, ka ražotājs ir veicis kļūdainu paziņojumu un/vai ka Synto iepakojums vēlāk ir mainījies.

67 Komisija arī neesot ņēmusi vērā, ka tīrīšanas līdzeklis, kuru telpu uzkopšanas sabiedrība ir izmantojusi iepriekš (Synto Forte), esot aizstāts ar Synto neilgu laiku pirms pārbaudes, kas ticis norādīts Komisijai prasītājas atbildē uz 2007. gada 19. oktobra informācijas pieprasījumu. Šajā ziņā nevarot izslēgt, ka telpu uzkopšanas sabiedrības rīcībā vēl ir bijuši Synto Forte atlikumi. Komisija esot varējusi viegli iegūt izmantotā tīrīšanas līdzekļa analīzi, ņemot vērā, ka prasītāja tai esot piedāvājusi nosūtīt daļu no pudelē palikušā satura.

68 Otrkārt, Komisija esot pārkāpusi savu izmeklēšanas pienākumu, neizpētot apgalvoto iespēju, ka atslēgu turētāji ir piešķīruši pieeju telpai G.505 trešajām personām, kā arī apgalvoto iespēju, ka kāds šajā telpā varētu būt iekļuvis citā veidā. Apstrīdētā lēmuma 98. un 100. apsvērumā Komisija neesot ievērojusi, ka attiecīgās telpas durvis ir bijušas ne tikai aizzīmogotas, bet arī aizslēgtas, lai novērstu jebkādu iekļūšanu. Atslēgu turētāju ar zvērestu apstiprinātās deklarācijas parādot, ka attiecīgajā naktī minētās telpas durvis neesot tikušas nedz atslēgtas, nedz arī atvērtas. Prasītāja lūdz, lai tiktu sniegts pierādījums, šīs personas uzklausot kā lieciniekus atbilstoši Reglamenta 65. panta c) punktam.

69 Ciktāl Komisija apstiprinot, ka atslēgu no telpas G.505 citas personas ir varējušas iegūt pie atslēgu turētājiem (apstrīdētā lēmuma 98. apsvērums), prasītāja norāda, ka, ņemot vērā Komisijas pienākumu pilnībā izmeklēt faktus, tai esot bijis jāizvirza prasība, lai tiktu sastādītas ar zvērestu apstiprinātas deklarācijas, vai pašai jāveic izmeklēšana attiecībā uz atslēgu lokalizāciju.

70 Tāpat, ciktāl Komisija apstiprinot, ka ar zvērestu apstiprinātas deklarācijas neizslēdz, ka “durvis tika atvērtas ar citiem līdzekļiem” (apstrīdētā lēmuma 98. apsvērums), tai esot bijis jāveic izmeklēšana attiecībā uz telpas G.505 slēdzeni un durvīm, ar ko varētu noteikt uzlaušanu vai jebkāda veida manipulāciju mēģinājumu. Durvju virsmas analīze būtu ļāvusi konstatēt, ka durvju atvēršanu ar citiem līdzekļiem var izslēgt.

71 Prasītāja piebilst, ka nevarot pieņemt, ka tā ar nodomu ir pamudinājusi kādu no atslēgu turētājiem sabojāt strīdus zīmogu un/vai atvērt durvis. Tā uzskata, ka atbilstoši Vācijas tiesībām, iesniedzot nepatiesu ar zvērestu apstiprinātu deklarāciju, šīs trešās personas sevi faktiski būtu pakļāvušas krimināltiesiskai sankcijai un, iespējams, lielu sodu samaksai.

72 Treškārt, Komisija ar inspektoru anketas 6. jautājuma formulējumu, kas traucējot inspektoru pašu konstatējumu atspoguļošanu vai to ietekmējot, esot pārkāpusi “izmeklēšanas procesa principu”.

73 Komisija norāda, ka šis pamats ir jānoraida, jo prasītāja aprobežojoties ar vispārēju komentāru formulēšanu, nenosakot, kādā veidā izvirzītie iebildumi var ietekmēt apstrīdētā lēmuma likumību. Pakārtoti, tā apstrīd prasītājas argumentus.

Vispārējās tiesas vērtējums

74 Kā ir atgādināts iepriekš 48. un 49. punktā, konkurences jomā Komisijai ir jāsniedz tās konstatējama pārkāpuma pierādījumi un ir jāiesniedz tādi pierādījumi, kas tiesiski pietiekamā veidā pierāda pārkāpumu veidojošo faktu esamību. Šajā ziņā tai ir jāiesniedz precīzi un saskaņoti pierādījumi, kas pamato ciešu pārliecību, ka apgalvotais pārkāpums ir izdarīts.

75 Turklāt ir jāatgādina, ka, lai ievērotu labas pārvaldības principu, Komisijai ar tās pašas līdzekļiem ir jāveicina nozīmīgu faktu un apstākļu noteikšanu (iepriekš 65. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās Consten un Grundig/Komisija, 501. punkts).

76 Starp Kopienu tiesību sistēmā piešķirtajām garantijām it īpaši ir kompetentās iestādes pienākums rūpīgi un objektīvi pārbaudīt visus attiecīgās lietas nozīmīgos apstākļus (šajā ziņā skat. iepriekš 65. punktā minēto spriedumu lietā Technische Universität München, 14. punkts, un Pirmās instances tiesas 1995. gada 18. septembra spriedumu lietā T‑167/94 Nölle/Padome un Komisija, Recueil, II‑2589. lpp., 73. punkts).

77 Šajā ziņā vispirms ir jākonstatē, ka prasītājas pamats ir vērsts uz to, lai noteiktu, ka Komisija neesot izskatījusi nozīmīgus aplūkojamās lietas apstākļus, it īpaši nenovēršot neskaidrības attiecībā uz Synto sastāvu un pietiekami neizmeklējot iespējamu pieeju telpai G.505. Šādi trūkumi, pieņemot, ka attiecīgajā gadījumā tie varētu mazināt Komisijas apstrīdētajā lēmumā izmantoto pierādījumu pierādīšanas spēku, varētu ietekmēt minētā lēmuma likumību.

78 Pirmām kārtām, attiecībā uz prasītājas argumentu, ka Komisija esot ļāvusi pastāvēt neprecizitātēm attiecībā uz 2006. gada 30. maijā izmantotā tīrīšanas līdzekļa sastāvu, pirmkārt, ir jānorāda, ka pretēji tam, ko norāda prasītāja, apstrīdētā lēmuma 85. apsvērumā Komisija nav aprobežojusies ar apstiprinājumu, ka tā nezina, kādu produktu institūts bija izmantojis savos izmēģinājumos. Minētajā apsvērumā, no vienas puses, Komisija ir apstiprinājusi, ka no Kr. I ziņojuma un Kr. II ziņojuma izriet, ka Synto iedarbība uz strīdus zīmoga virsmu nekādi nebija varējusi ietekmēt tā funkcionalitāti. No otras puses, Komisija ir noraidījusi prasītājas informāciju, ka savos testos Kr. neesot izmantojis oriģinālo kopšanas produktu.

79 Vispirms tā ir norādījusi, ka pašai telpu uzkopšanas sabiedrībai tā likusi piegādāt tieši tādu pašu mazgāšanas līdzekli kā tas, kas ticis izmantots prasītājas telpās naktī no 2006. gada 29. maija uz 30. maiju, un ka testu sērijā tika izmantots tikai šis uzkopšanas produkts. Turpinot ir jākonstatē, ka ar apstrīdētā lēmuma 85. apsvērumā norādīto apstiprinājumu, ka Komisija nezina, kādu produktu institūts bija izmantojis savos testos, tiek atbildēts uz prasītājas argumentu, ka institūts ir testējis prasītājas tam nosūtīto produktu un ir konstatējis, ka runa ir par bezūdens šķīdumu, kura galvenā sastāvdaļa ir 2‑(2‑butoksietoksi)etanols. Saskaņā ar ražotāja norādēm Synto Forte – vienīgais Synto variants, kas lielākoties ir atūdeņots, netiek pārdots viena litra pudelēs, kas tikusi izmantota, lai notīrītu telpas G.505 durvis, un to izmanto nevis kā uzkopšanas produktu, bet gan kā traipu tīrītāju.

80 Otrkārt, Komisijai nebija pienākuma analizēt Synto sastāvu, jo, lai veiktu savus testus, tā ir izmantojusi Synto, kuru telpu uzkopšanas sabiedrība bija pielietojusi attiecībā uz telpas G.505 durvīm un kuru šī pēdējā minētā bija tieši nosūtījusi Komisijai, ko prasītāja, kurai šajā ziņā tiesas sēdē tika uzdoti jautājumi, nav apstrīdējusi. Turklāt no 2006. gada 5. septembra vēstules, ko telpu uzkopšanas sabiedrība ir adresējusi Komisijai, un it īpaši no šīs sabiedrības Komisijai sniegtās atbildes uz otro jautājumu izriet, ka Synto faktiski tika izmantots, lai notīrītu minētās telpas durvis. Visbeidzot, Synto drošības norādēs nav minēts, ka Synto būtu sastāvdaļa 2‑(2‑butoksietoksi)etanols.

81 Treškārt, prasītāja neapstrīd, ka atbilstoši ražotāja interneta lapā minētajām norādēm Synto Forte netiek pārdots viena litra pudelēs, kuras ir izmantojusi telpu uzkopšanas sabiedrība. Šajā ziņā prasītājas argumenti, ka nevarot izslēgt, ka ražotājs ir veicis kļūdainas deklarācijas vai ka iepakojums vēlāk ir mainījies, nav pārliecinoši un tos katrā ziņā nevar atbalstīt.

82 Ceturtkārt, prasītājas argumenti, ka nevarot izslēgt, ka telpu uzkopšanas sabiedrības rīcībā esot bijuši Synto agresīvākā varianta, kas, kā tiek apgalvots, esot ticis izmantots agrāk, atlikumi, tāpat ir jānoraida. No vienas puses, prasītāja nepaskaidro, kāpēc šis virsmām un kokam kaitīgākais variants tiktu izmantots šo telpu durvju tīrīšanai. No otras puses, no apstrīdētā lēmuma 85. apsvēruma izriet, ka Komisija pašai telpu uzkopšanas sabiedrībai likusi piegādāt tieši tādu pašu mazgāšanas līdzekli kā tas, kas ticis izmantots prasītājas telpās 2006. gada 30. maijā, un vairāku testu sērijā ir izmantojusi tikai šo produktu. Prasītāja šo apgalvojumu nav apstrīdējusi.

83 Tā kā mazgāšanas līdzeklis, ar kuru Komisijas pilnvarotais eksperts ir veicis savus izmēģinājumus, bija tieši tāds pats mazgāšanas līdzeklis, kādu telpu uzkopšanas sabiedrība ir izmantojusi naktī no 2006. gada 29. maija uz 30. maiju, Komisijai nebija nekāda iemesla veikt tā sastāva analīzi.

84 Otrām kārtām, prasītāja norāda, ka, neizpētot iespēju, ka atslēgu turētāji ir piešķīruši pieeju telpai G.505 trešajām personām, kā arī iespēju, ka kāds šajā telpā varētu būt iekļuvis citā veidā, Komisija esot pārkāpusi “izmeklēšanas procesa principu”.

85 Atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 23. panta 1. punkta e) apakšpunktam Komisija var uzlikt naudas sodus, ja tīši vai neuzmanības dēļ “aizzīmogojumi, ko [..] izdarījušas amatpersonas vai citas pavadošās personas, kuras pilnvarojusi Komisija, ir pārplēsti”. Tātad atbilstoši šai tiesību normai Komisijai ir pienākums pārbaudīt aizzīmogojuma pārplēšanu. Turpretim tai nav jāpierāda, ka aizzīmogotā telpā kāds faktiski ir iekļuvis vai ka ar tajā ievietotajiem dokumentiem ir notikušas manipulācijas. Šajā lietā no apstrīdētā lēmuma 74.–76. apsvēruma izriet, ka Komisija patiešām ir uzskatījusi, ka strīdus zīmogs ticis pārplēsts. Šajā ziņā Komisija it īpaši ir norādījusi (apstrīdētā lēmuma 74. apsvērums), ka “zīmoga stāvoklis 2006. gada 30. maija rītā liek secināt, ka naktī tas no biroja durvīm ticis noņemts un ka šajā laikposmā šīs durvis tādējādi varēja būt atvērtas”. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, prasītājas apgalvojumi, ka attiecīgo telpu durvis attiecīgajā naktī nesot tikušas nedz atslēgtas, nedz arī atvērtas, ko apstiprinot atslēgu turētāju ar zvērestu apstiprinātas deklarācijas, ir neefektīvi.

86 Katrā ziņā, kā norāda Komisija, atslēgu turētāju ar zvērestu apstiprinātas deklarācijas, kas veiktas laikposmā no 2007. gada 2. septembra līdz 22. decembrim, tas ir, gandrīz pusotru gadu pēc faktu rašanās brīža, nevar grozīt apstrīdētajā lēmumā izdarīto secinājumu par aizzīmogojuma pārplēšanas esamību, jo, kā izriet no prasītājas atbildēm uz Komisijas informācijas pieprasījumiem, citām personām potenciāli esot bijusi pieeja atslēgām, kas ļauj atvērt telpas G.505 durvis. Tādējādi Komisijai nebija pienākuma pētīt apgalvoto iespēju, ka atslēgu turētāji ir piešķīruši pieeju telpai G.505 trešajām personām vai ka kāds telpā G.505 ir iekļuvis citā veidā.

87 Treškārt, prasītāja uzskata, ka ar inspektoru anketas 6. jautājuma formulējumu, kas esot traucējis inspektoru pašu konstatējumu atspoguļošanu vai to ietekmējis, Komisija esot pārkāpusi “izmeklēšanas procesa principu”.

88 Šāda argumentācija ir jānoraida. Šis jautājums bija vērsts uz to, lai pārbaudes grupas locekļus izjautātu par norādēm, kas liecina par aizzīmogojuma pārplēšanas konstatēšanu, it īpaši ņemot vērā protokolā iekļautos aizzīmogojuma pārplēšanas konstatējumus, tas ir, uzrakstu “VOID” esamību uz visas strīdus zīmoga virsmas, kā arī līmes esamību ap to un tā aizmugurē. Tādējādi anketas konfigurācija netraucēja inspektoru pašu konstatējumu atspoguļošanu.

89 Turklāt no inspektoru sniegtajām atbildēm minētajā anketā izriet, ka 6. jautājumā tie ir norādījuši apstākļus, kurus viņi šajā ziņā bija individuāli atcerējušies. Tā, piemēram, Kl. ir norādījis, ka viņam uzreiz ir bijis iespaids, “ka zīmogs pēc tā uzlikšanas ticis grozīts, un ka viņš rakstveidā [bija] norādījis apsvērumus, kuri ļauj izdarīt šādu secinājumu, un tie [tikuši] pievienoti aizzīmogojuma pārplēšanas protokola pielikumā”. Ko. ir norādījis, ka viņš bija “atzīmējis, ka zīmogs ir “pārvietots”, un ka uzraksts “VOID” bija redzams”, bet ka viņš nebija “aplūkojis zīmoga aizmuguri”. Savukārt L. ir norādījis, ka viņš bija “personīgi pārliecinājies par zīmoga stāvokli iepriekšējā dienā”, atzīmējot, ka tas “ticis pārvietots par aptuveni 2 mm”, bet ka viņš nebija “īpaši pievērsis uzmanību uzraksta “VOID” esamībai uz zīmoga”. N. arī ir norādījis, ka “lieliski atceras, ka bija personīgi ievērojis, ka uzraksts “VOID” bija redzams uz visas zīmoga virsmas”, un ka “likās, ka par aizzīmogojuma pārplēšanu liecina līmes paliekas uz durvīm, tieši blakus zīmoga malai”. Visbeidzot, M. ir norādījis, ka “protokolā iekļautais apraksts ir precīzs” un ka “tā b) apakšpunktu viņš konkrētāk izteiktu šādā redakcijā: līmes paliekas pie divām zīmoga malām; runa bija par uzraksta “VOID” fragmentiem no 1 līdz 2 mm”.

90 No tā izriet, ka otrais pamats ir jānoraida.

Par trešo pamatu attiecībā uz, iespējams, kļūdainu pieņēmumu par zīmoga pienācīgu uzlikšanu

Lietas dalībnieku argumenti

91 Prasītāja norāda, ka apstrīdētā lēmuma 5. apsvērumā Komisija esot kļūdaini uzskatījusi, ka ir konstatēts, ka, 2006. gada 29. maijā strīdus zīmogu uzliekot telpas G.505 durvīm, tas ir bijis pienācīgā stāvoklī, un, kad aptuveni plkst. 19.30 pārbaudes grupa atstāja attiecīgās telpas, tas ir bijis pilnībā piestiprināts durvīm un to rāmim.

92 Pirmkārt, strīdus zīmoga pienācīga piestiprināšana durvīm neesot neapstrīdama. Atbildot uz paziņojumu par iebildumiem, prasītāja jau esot apstrīdējusi strīdus zīmoga pilnīgu piestiprināšanu [pielipšanu] attiecīgā materiāla virsmai. Turklāt lietas materiāli ļaujot secināt, ka atbilstoši inspektoru, kas piedalījušies zīmoga uzlikšanā, virspusējam iespaidam strīdus zīmogs bija pielīmēts attiecīgā materiāla virsmai, ar ko nepietiekot, lai pamatotu konstatējumu par pienācīgu piestiprināšanu. Prasītāja norāda, ka tehniskajā specifikācijā esot paskaidrots, ka šī veida zīmogu var pielīmēt noteiktām dažādām virsmām, ar nosacījumu, ka tās ir iepriekš notīrītas. Šāda notīrīšana neesot tikusi veikta. Turklāt attiecīgās durvis veidojot lakoti skaņu izolējošie paneļi un rāmis no elektriski oksidētā alumīnija, kas neesot bijuši norādīti tehniskajā specifikācijā.

93 Tāpat neesot konstatēts, ka strīdus zīmogs ticis noņemts no tā drošības pamatnes atbilstoši ražotāja norādēm. Pat 3M pieļaujot iepriekšēju bojājumu iespēju nepareizu manipulāciju gadījumā (apstrīdētā lēmuma 60. apsvērums). No institūta III ekspertīzes izrietot, ka zīmoga piestiprināšana neatbilstoši ražotāja norādēm obligāti neizraisa uzrakstu “VOID” parādīšanos uz zīmoga uzreiz. Tādējādi apgalvojumam, ka personas, kas piedalās zīmoga piestiprināšanā, uzreiz pamanītu visas strīdus zīmoga nepietiekamas piestiprināšanas pazīmes (apstrīdētā lēmuma 54. apsvērums), neesot nozīmes. Turklāt prasītāja apstrīd, ka strīdus zīmogs ticis pienācīgi noņemts no tā drošības pamatnes, ka to varēja piestiprināt bez problēmām, ka telpas G.505 durvīm un to rāmim tas bija piestiprināts neskartā stāvoklī un bez redzamiem uzrakstiem “VOID” un ka noteikti inspektori to ir uzmanīgi novērojuši. Prasītāja neesot varējusi šos apstākļus pārbaudīt, un Komisija par tiem neesot sniegusi pierādījumus. Tā piebilst, ka inspektoru deklarācijas par strīdus zīmoga uzlikšanas gaitu esot pretrunīgas.

94 Saistībā ar apstrīdētā lēmuma 56. apsvērumā iekļautajiem apgalvojumiem prasītāja uzskata, ka esot maz ticams, ka ražotājs būtu sniedzis tik detalizētas norādes attiecībā uz manipulācijām ar preci, ja tās katrā ziņā būtu nevajadzīgas. Turklāt 3M kā ražotājam neesot nekādas intereses apšaubīt savas preces uzticamību. Tādējādi Komisija neesot varējusi pietiekami droši konstatēt, ka strīdus zīmogs bija “neskarts” un ka tas bija “piestiprināts telpas G.505 durvīm un rāmim” (apstrīdētā lēmuma 5. apsvērums).

95 Otrkārt, tas, ka 2006. gada 29. maijā prasītājas pārstāvis ir parakstījis aizzīmogošanas protokolu, apstiprinot vienīgi oficiālu aizzīmogošanu, bet ne zīmoga pareizu uzlikšanu, jo prasītājai neesot bijis iespējas uzreiz atklāt iepriekšējos bojājumus vai strīdus zīmoga piestiprināšanas trūkumus.

96 Treškārt, pretēji Komisijas norādītajam tās iespējamai pieredzei un Kr. izmēģinājumiem neesot nozīmes. Vienīgi tas, ka, iespējams, citiem kopš 2004. gada izmantojamiem un tai pašai partijai piederīgiem zīmogiem nav bijis ne piestiprināšanas problēmu, ne arī “viltus pozitīva rezultāta” (apstrīdētā lēmuma 55. apsvērums), nedodot pamatu secinājumam, ka šāda reakcija būtu izslēgta vai tās varbūtība būtu maza. Kr. pats esot atzinis, ka viņa analīzes neļauj noteikt, kādā mērā šos apsvērumus var vispārināt. Kr. veikto analīžu rezultāti esot bijuši “jāapstiprina statistiski”.

97 Ceturtkārt, Komisijas apgalvojumam, ka, zīmogus izmantojot uz parastām (lakotām) no alumīnija izgatavotām biroja durvīm, to pareizā funkcionēšana ir ticama (apstrīdētā lēmuma 56. apsvērums), neesot nozīmes, jo nekad neesot ticis konstatēts, ka telpas G.505 durvis bija izgatavotas no alumīnija. Pat attiecīgo durvju rāmis esot izgatavots nevis no lakota alumīnija, bet no elektriski oksidēta alumīnija, tas ir, tāda, kas ir pārklāts ar oksidēto slāni, lai aizsargātu pret koroziju.

98 Komisija prasa pamatu noraidīt.

Vispārējās tiesas vērtējums

99 Ir noteikts, ka 2006. gada 29. maijā aptuveni plkst. 19.15 telpa G.505 ir tikusi aizzīmogota, izmantojot oficiālu Komisijas zīmogu. Tomēr prasītāja uzskata, ka neesot noteikts, ka zīmoga uzlikšana bijusi pienācīga. Prasītāja apgalvo, ka no inspektoru, kas piedalījušies zīmoga uzlikšanā, virspusējā iespaida varot secināt tikai to, ka strīdus zīmogs bija pielīmēts attiecīgā priekšmeta virsmai. Tomēr pietiekami droši nevarot uzskatīt, ka 2006. gada 29. maija vakarā strīdus zīmogs bija neskarts un stingri turējās pie telpas G.505 durvīm un to rāmja.

100 Ir jānorāda, ka apstrīdētajā lēmumā Komisija ir konstatējusi, ka “zīmoga uzlikšana ir [noritējusi] atbilstoši”, ka “zīmogs pilnībā turējās pie materiāla, ko veidoja durvis un to rāmis, un [ka] pēc tā uzlikšanas uz dzeltenās un zilās virsmas nebija redzams neviens uzraksts “VOID”” (apstrīdētā lēmuma 50. apsvērums).

101 Šajā ziņā tā ir balstījusies uz apstrīdēto lēmumu (apstrīdētā lēmuma 5., 50. un 51. apsvērums), aizzīmogošanas protokolu un uz sešu inspektoru, kas ir piedalījušies zīmoga uzlikšanā, atbildēm uz inspektoriem paredzētās anketas 3. jautājumu.

102 Vispirms tādējādi ir jāpārbauda, vai apstrīdētajā lēmumā minētie pierādījumi ļāva secināt par strīdus zīmoga uzlikšanas atbilstošo raksturu.

103 Pirmkārt, jākonstatē, ka aizzīmogošanas protokolā ir norādīts, ka, no vienas puses, 2006. gada 29. maijā plkst. 19.15 telpa G.505 atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 20. panta 2. punkta d) apakšpunktam tika aizzīmogota, un, otrkārt, ka prasītājas pārstāvis P. tika informēts par Regulas Nr. 1/2003 20. panta 2. punkta d) apakšpunkta un 23. panta 1. punkta e) apakšpunkta noteikumiem, kā arī par naudas soda uzlikšanas iespēju atbilstoši minētās regulas 23. panta 1. punkta e) apakšpunktam, ja aizzīmogojums tīši vai neuzmanības dēļ ir pārplēsts. Protokolu parakstīja Kl. – Komisijas pārstāvis un pārbaudes grupas atbildīgā persona, J. – Bundeskartellamt pārstāvis un P. – prasītājas pārstāvis.

104 Pretēji prasītājas norādītajam aizzīmogošanas protokols pietiekami parāda strīdus zīmoga uzlikšanas atbilstošo raksturu. Attiecīgais protokols liecina par zīmoga uzlikšanu “atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 20. panta 2. punkta d) apakšpunktam”, ko prasītāja pārstāvis, kas iepriekš tika informēts par attiecīgajām tiesību normām, atzina ar savu parakstu. Tikai atbilstošu zīmoga uzlikšanu var uzskatīt par tādu, kas ir saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 20. panta 2. punkta d) apakšpunktu.

105 Katrā ziņā var uzskatīt, ka, ja 2006. gada 29. maija vakarā prasītāja būtu konstatējusi kādu neatbilstību strīdus zīmoga uzlikšanā vai uzrakstu “VOID” parādīšanos uz tā, tā būtu nekavējoties izteikusi savus apsvērumus, ievērojot, ka šādu uzrakstu nozīmīgums tai bija pilnībā skaidrs (skat. arī apstrīdētā lēmuma 51. apsvērumu). Turklāt, kā norāda Komisija, prasītājas drošības dienests ir apstiprinājis, ka pēc strīdus zīmoga pārbaudes vairākas stundas pēc tā uzlikšanas G ēkā veikto divu pārbaužu gaitā netika novērotas nekādas tā izmaiņas. Tādējādi prasītājas arguments, ka uzraksti “VOID” esot varējuši rasties tikai vēlāk iepriekš notikuša strīdus zīmoga bojājuma dēļ, kuru esot izraisījušas ar to veiktas nepareizas darbības, ir jānoraida.

106 Otrkārt, jākonstatē, ka strīdus zīmoga atbilstošu uzlikšanu apstiprina sešu Komisijas un Bundeskartellamt inspektoru, kas ir piedalījušies zīmoga uzlikšanā, atbildes, uz kurām Komisija atsaucas apstrīdētā lēmuma 5. un 50. apsvērumā.

107 Tātad Kl. – Komisijas pārstāvis un pārbaudes grupas atbildīgā persona – ir apstiprinājis, ka “ir absolūti pārliecināts, ka zīmogs bija neskarts, un [ka viņš par to bija] pārliecinājies personīgi ar īpašu rūpību”. Viņš ir piebildis, ka “strīdus zīmogs stingri turējās pie durvīm un pie rāmja un neviens uzraksts “VOID” nebija redzams”.

108 Tāpat L. – Komisijas pārstāvis – ir norādījis, ka viņš “[bija] pārliecināts, ka tad, kad [inspektori] bija atstājuši ēku, zīmogs bija neskarts, un ka viņi vēl bija uzmanīgi aplūkojuši zīmogu un pārbaudījuši, ka tas bija labi piestiprināts”.

109 W. – Komisijas pārstāve – no savas puses ir apstiprinājusi, ka “[bija] skaidrs, ka [zīmogs] bija pareizi piestiprināts durvīm, [ka] uzlikšana [tikusi] veikta pareizi [un ka] zīmogs izskatījās normāli”. Viņa ir piebildusi, ka strīdus zīmogs “bija pareizi uzlikts uz durvīm, [ka] tas bija tumši zilā un dzeltenā krāsā [un ka] neviens uzraksts “VOID” nebija redzams”.

110 N. – Bundeskartellamt pārstāvis – ir paskaidrojis, ka viņš bija “personīgi redzējis, ka tad, kad pārbaudes grupa atstāja ēku, zīmogs bija neskarts, [un ka] zīmogu viņš bija aplūkojis uzmanīgi”.

111 M. – Bundeskartellamt pārstāvis – ir norādījis, ka “pēc tam, kad [Kl.] bija uzlicis zīmogu, vairāki ierēdņi, tajā skaitā viņš pats, [bija] pārliecinājušies par zīmoga pareizu uzlikšanu”. Viņš ir piebildis, ka, “kad pārbaudes grupa, tajā skaitā Bundeskartellamt ierēdņi, bija atstājuši gaiteni, kurā atrodas aizzīmogotā telpa, zīmogs bija neskarts. Viņš ir apstiprinājis, ka to ir “konstatējis de visu”.

112 Visbeidzot, B. – Bundeskartellamt pārstāvis – ir apstiprinājis, ka “[Kl.] un citi pārbaudes grupas dalībnieki, tostarp viņš pats, [bija] pārliecinājušies, ka zīmogs ticis uzlikts pareizi, un ka viņš [bija] personīgi redzējis, ka tad, kad pārbaudes grupa atstāja ēku, zīmogs bija neskarts”.

113 Treškārt, jākonstatē, ka četru citu inspektoru, kas bija piedalījušies pārbaudēs prasītājas telpās, atbildes uz Komisijas anketas 3. jautājumu iepriekš minēto pierādījumu pierādīšanas vērtību neapšauba. Viens inspektors ir norādījis, ka nav piedalījies aizzīmogošanā, kamēr trīs inspektori ir snieguši citas norādes par strīdus zīmoga uzlikšanas atbilstību un tādējādi apstiprinājuši pierādījumu, uz kuriem Komisija ir balstījusies apstrīdētajā lēmumā, nozīmi.

114 Tātad K. ir norādījis, ka “tad, kad [viņš to] bija redzējis pēdējo reizi, zīmogs bija atbilstošs”. Savukārt Me. ir apstiprinājis, ka “[viņš bija] pārliecinājies, vismaz automātiski, ka zīmogs bija neskarts”. Visbeidzot, J. ir apstiprinājis, ka “[viņš] atceras, ka tad, kad pārbaudes grupa 2006. gada 29. maijā šo ēkas daļu atstāja, zīmogs bija neskarts”.

115 No visa iepriekš minētā izriet, ka pierādījumi, uz kuriem Komisija ir balstījusies apstrīdētajā lēmumā, ļauj konstatēt, ka 2006. gada 29. maijā strīdus zīmogs tika uzlikts atbilstoši, ka tas tātad bija piestiprināts telpas G.505 durvīm un to rāmim un ka tas bija neskarts tādā ziņā, ka brīdī, kad pārbaudes grupa atstāja prasītājas ēku, uz tā nebija redzami uzraksti “VOID”.

116 Otrām kārtām ir jāpārbauda, vai prasītājas norādītie apstākļi var likt apšaubīt iepriekš minēto pierādījumu pierādīšanas vērtību. Šim nolūkam prasītāja atsaucas, pirmkārt, uz to, ka telpas G.505 durvis un to rāmis pirms strīdus zīmoga uzlikšanas neesot tikuši notīrīti, otrkārt, ka minēto durvju un to rāmja materiāli neesot norādīti tehniskajā specifikācijā un, treškārt, ka neesot noteikts, ka strīdus zīmogs no savas drošības pamatnes tika noņemts veidā, kas atbilst ražotāja instrukcijai.

117 Pirmkārt, jākonstatē, ka apstrīdētajā lēmumā Komisija ir paskaidrojusi, ka tās un Bundeskartellamt pārstāvji bija “pārliecinājušies par materiāla tīrību, kādēļ nebija vajadzības veikt attiecīgo durvju un rāmja īpašu tīrīšanu” (apstrīdētā lēmuma 49. apsvērums).

118 Lai gan, protams, tehniskajā specifikācijā ir ieteikts pirms zīmoga uzlikšanas notīrīt attiecīgā materiāla virsmu, tad tomēr šis ieteikums ir saistīts ar to, ka netīra virsma var ietekmēt zīmoga pieķeršanās spēku, no kā izriet, ka aizzīmogojuma pārplēšanas gadījumā varētu neparādīties uzraksti “VOID”. Tehniskajā specifikācijā ir tieši minēts, ka “ikviens virsmu piesārņojošs elements negatīvi ietekmē [zīmoga] pieķeršanos un paziņojumu par bojājumu”. Turklāt zīmogu ražotāja, 3M, ir tieši apstiprinājusi, ka ieteikums par attiecīgā materiāla virsmas iepriekšēju notīrīšanu pamatā skar gadījumus, kad šāda virsma ir piesārņota ar eļļu vai taukiem. Parasti birojā esošie putekļi atbilstoši ražotāja teiktajam zīmogu funkcionalitāti nekādi neietekmē.

119 Prasītāja, kurai ir pienākums pierādīt tās izvirzītos apstākļus, nav pierādījusi, ka 2006. gada 29. maija vakarā telpu G.505 durvju un to rāmja virsmu sedza cita veida piesārņojums nekā parasti birojā esošie putekļi. Turklāt tā nav pierādījusi, ka 2006. gada 29. maija vakarā attiecīgo durvju un to rāmja stāvoklis būtu bijis tāds, kas parasti būtu varējis ietekmēt strīdus zīmoga funkcionalitāti. Tieši pretēji, drīzāk ir pamats secinājumam, ka telpas G.505 durvis regulāri tīrīja telpu uzkopšanas sabiedrība. Šādos apstākļos prasītājas pirmais arguments ir jānoraida.

120 Otrkārt, attiecībā uz prasītājas argumentiem saistībā ar materiālu, no kura ir izgatavotas telpas G.505 durvis un to rāmis, ir jākonstatē, ka apstrīdētā lēmuma 56. apsvērumā Komisija ir atzīmējusi, ka, “izmantojot zīmogus uz parastām (lakotām) no alumīnija izgatavotām biroja durvīm, to pareizā funkcionēšana [bija] ticama”. Komisija ir precizējusi, ka “to [bija] nepārprotami apstiprinājušas [tās] pilnvarotā eksperta uz vietas un laboratorijā veiktās analīzes attiecībā uz zīmogiem un to pieķeršanos faktiskiem materiāliem”.

121 Prasītāja apstiprina, ka attiecīgo durvju rāmis bija izgatavots nevis no lakota alumīnija, bet no elektriski oksidēta alumīnija. Tomēr prasītāja, kurai ir pienākums pierādīt tās izvirzītos apstākļus, neizvirza nekādus apstākļus, kas ļautu uzskatīt, ka tam, ka durvju rāmis bija izgatavots nevis no lakota, bet no elektriski oksidēta alumīnija, varētu būt kāda veida ietekme uz strīdus zīmoga funkcionēšanu.

122 Katrā ziņā 3M, atbildot uz Komisijas informācijas pieprasījumu, ir norādījusi, ka šajā zīmogu veidā izmantotā līme ir piemērota praktiski visiem materiāliem, no kā izriet, ka tehniskajā specifikācijā norādīto piemēroto materiālu uzskaitījums [nerūsējošs tērauds, akrilnitrīta butadiēna stirēns (ABS), poliprofilēns, krāsots metāls, polisters, augsta blīvuma polietilēns (PEHD), neilons, stikls, polikarbonāts] nebija izsmeļošs saraksts, bet gan kalpoja, lai sniegtu aptuvenas norādes par to materiālu dabu un klāstu, uz kuriem varētu izmantot produktu. 3M turklāt ir norādījusi, ka uz alumīnija un lakotā alumīnija durvīm šāds zīmogs funkcionē pareizi, tomēr precizējot, ka, ja zīmogs nav pietiekami piestiprināts materiālam, tā pārvietošanas gadījumā uzraksti “VOID” varētu neparādīties, kā izskatāmajā gadījumā nav noticis. Kr. I ziņojumā norādītie un Kr. 2008. gada 9. jūlijā sniegtie apsvērumi arī apstiprina šos apgalvojumus. Šajos apstākļos prasītājas otrais arguments ir jānoraida.

123 Treškārt, attiecībā uz apstākli, ka neesot noteikts, ka strīdus zīmogs ticis noņemts no sava drošības slāņa veidā, kas atbilst ražotāja norādēm, ir pietiekami konstatēt, ka prasītāja nav sniegusi nekādas norādes par apgalvojamā apstākļa patiesību, no kā izriet, ka šī argumentācija ir jānoraida. Katrā ziņā 3M apgalvo, ka produkta bojājuma, noņemot tā drošības slāni, rezultātā uzraksti “VOID” parādītos pat pirms tā uzlikšanas uz [izmantotā] materiāla, kamēr “viltus pozitīvs rezultāts”, kas parādās vēlāk, esot izslēgts. Kr. I ziņojumā strīdus zīmoga noņemšanas no drošības slāņa ātruma ietekme uz uzraksta “VOID” parādīšanos arī tika noraidīta tāpat kā tas, ka minētie uzraksti varētu parādīties tikai pēc zināma laika. Šādos apstākļos prasītājas trešais arguments arī ir jānoraida.

124 No visa iepriekš minētā izriet, ka trešo pamatu nevar atbalstīt.

Par ceturto pamatu attiecībā uz, iespējams, kļūdainu pieņēmumu par strīdus zīmoga “acīmredzamo stāvokli” nākamajā dienā pēc pārbaudes

Lietas dalībnieku argumenti

125 Prasītāja norāda, ka apstrīdētajā lēmumā (apstrīdētā lēmuma 9., 24., 55., 61. un 75. apsvērums) Komisija esot kļūdaini uzskatījusi, ka 2006. gada 30. maijā uzraksti “VOID” bija redzami uz visas strīdus zīmoga virsmas.

126 Pirmkārt, atbilstoši prasītājas pārstāvju uztverei uzraksti “VOID” esot bijuši redzami tikai ļoti vāji un katrā ziņā ne uz visas strīdus zīmoga virsmas. Bundeskartellamt pārstāvis, atbildot uz Komisijas anketu, tāpat esot norādījis, ka “dažās vietās papīru šķērsojošā zīme “void” bija vāji redzama”. Pārbaudes grupas locekļiem un prasītājas pārstāvjiem pirmajā brīdī esot bijušas šaubas par strīdus zīmoga izmaiņu esamību. Prasītāja šajā ziņā piedāvā atbilstoši Reglamenta 65. panta c) punktam kā liecinieku uzklausīt savu advokātu.

127 Tas, ka inspektori esot gribējuši veikt strīdus zīmoga stāvokļa salīdzināšanu ar to zīmogu stāvokli, kas bija uzlikti citās ēkas daļās (apstrīdētā lēmuma 76. apsvērums), apstiprinot, ka uzraksti “VOID” katrā ziņā neesot bijuši skaidri redzami uz visas strīdus zīmoga virsmas. Katrā ziņā šajā saistībā jautājums neesot par visu klātesošo ierēdņu pilnībā saskaņotu uztveri. Turklāt dažas inspektoru deklarācijas esot pretrunā aizzīmogojuma pārplēšanas protokolam.

128 Otrkārt, Komisija esot kļūdaini pamatojusies uz daļas, kas esot palikusi pielīmēta telpas G.505 durvju rāmim, fotogrāfijām, kuras, izmantojot mobilo telefonu, tika uzņemtas tikai 2006. gada 30. maija pēcpusdienā. Šajā ziņā Komisijas apgalvojums, ka 2006. gada 30. maija rītā pārbaudes grupas atbildīgā persona telpas G.505 durvis esot atvērusi, nesabojājot strīdus zīmogu (apstrīdētā lēmuma 10. apsvērums), esot kļūdains. Strīdus zīmoga atlīmēšanai no durvīm obligāti esot bijis jāsabojā tā līmējošā virsma. Tā kā no plkst. 9.30 esot notikusi intensīva pārbaude un tā kā telpas G.505 durvis tādējādi esot tikušas regulāri atvērtas un atkal aizvērtas, strīdus zīmogs esot bijis atlīmēts un esot ticis atkal uzlikts savā vietā vairākas reizes. Esot neizbēgami, ka no tā izrietošie stiepšanas un bīdes spēki ir bijusi pamatā tam, ka strīdus zīmogs tika zināmā mērā pārvietots, tādēļ arī esot radušies uzraksti “VOID”. Turklāt pēc pārbaudes veikšanas strīdus zīmogs vairs neesot ticis pastāvīgi novērots un neesot iespējams izslēgt, ka tas tika skarts vai grozīts jebkādā citā veidā.

129 Šajā kontekstā esot pretrunīgi, ka Komisija, no vienas puses, uzskata, ka ar vienkāršu uzrakstu “VOID” parādīšanos pietiek, lai uzskatītu, ka ir notikusi aizzīmogojuma pārplēšana, un, no otras puses, apstiprina, ka tā neesot varējusi galīgi secināt aizzīmogojuma pārplēšanas esamību, strīdus zīmogu papildu neatlīmējot. Tāpat esot pretrunīgi, ka atbilstoši dažu inspektoru paziņojumiem uzraksti “VOID” bija redzami uz visas strīdus zīmoga virsmas, bet tikai pēc tā atlīmēšanas.

130 Saistībā ar atbildi uz Komisijas informācijas pieprasījuma 15. jautājumu, uz ko šī pēdējā norāda, prasītāja uzsver, ka tā attiecoties tikai uz uzrakstu “VOID” redzamību uz telpas G.505 durvīm un to rāmja pēc inspektoru veiktās durvju atvēršanas un nevis uz uzrakstu “VOID” redzamību uz strīdus zīmoga, to aplūkojot pirmo reizi 2006. gada 30. maija rītā. Norādot, ka uzraksti “VOID” vairāk vai mazāk izceļoties uz materiāla un šķietami esot tādā pašā krāsā kā strīdus zīmogs, kādēļ esot bijis jāveic uzmanīga apskate, Komisija esot apstiprinājusi, ka uzraksti “VOID” ir bijuši redzami tikai ļoti vāji un fragmentāri un nebija uz visas strīdus zīmoga virsmas.

131 2006. gada 30. maija protokola papildu paziņojumam attiecībā uz strīdus zīmoga stāvokli 2006. gada 30. maija rītā neesot nekāda pierādīšanas spēka. Tas šajā ziņā neietverot nekādus paziņojumus un tikai papildinot pašas Komisijas apsvērumus attiecībā uz strīdus zīmoga stāvokli pēc telpas G.505 durvju atvēršanas.

132 Visbeidzot, Komisija nepaskaidrojot, kādā veidā uzraksti “VOID” bija radušies uz visa strīdus zīmoga, lai gan katrā ziņā strīdus zīmoga daļa, kas bija pielīmēta telpas G.505 durvju rāmim, neesot tikusi atlīmēta. Atbilstoši Komisijas norādēm uzraksti “VOID” varēja rasties tikai pēc zīmoga atlīmēšanas (apstrīdētā lēmuma 75. apsvērums). Turklāt zīmogu praktiski neesot iespējams atkārtoti izvietot tajā pašā vietā, no kā izriet, ka atlīmēšana nenovēršami radot līmes paliekas uz zīmoga aizmugures (apstrīdētā lēmuma 74. apsvērums). Tomēr uz strīdus zīmoga daļas, kas atradās uz attiecīgo durvju rāmja, šādu līmes palieku neesot. Tieši pretēji, pēc strīdus zīmoga galīgās atlīmēšanas uzraksti “VOID” šajā vietā esot bijuši neskarti un uz šīs daļas neesot bijis līmes palieku (apstrīdētā lēmuma 13. apsvērums). Ja pie durvju rāmja pielīmētā strīdus zīmoga daļa tomēr nebūtu tikusi atlīmēta, tad nebūtu iespējams paskaidrot, kādā veidā uz tās būtu radušies uzraksti “VOID”. Komisijas paskaidrojums, ka uzraksti “VOID” ir bijuši redzami uz visas strīdus zīmoga virsmas, tādējādi obligāti nozīmējot, ka runa ir par “viltus pozitīvu rezultātu”.

133 Komisija apstrīd prasītājas argumentus.

Vispārējās tiesas vērtējums

134 Ir jānorāda, ka apstrīdētajā lēmumā Komisija ir uzskatījusi, ka “zīmoga stāvoklis 2006. gada 30. maija rītā nepārprotami liek secināt, ka naktī tas no biroja durvīm ticis noņemts un ka šajā laikposmā šīs durvis tādējādi varēja būt atvērtas” (apstrīdētā lēmuma 74. apsvērums).

135 Šajā ziņā tā ir balstījusies uz apstrīdēto lēmumu, aizzīmogojuma pārplēšanas protokolu un astoņu inspektoru, kas bija klāt, konstatējot aizzīmogojuma pārplēšanu, atbildēm” (apstrīdētā lēmuma 8., 12., 75. un 76. apsvērums). Apstrīdētā lēmuma 13. apsvērumā tā ir norādījusi, ka prasītājas iekšējie un ārējie pārstāvji, kas šajā dienā piedalījās pārbaudē, strīdus zīmoga stāvokļa izmaiņas nebija apstrīdējuši, bet atteikušies parakstīt aizzīmogojuma pārplēšanas protokolu.

136 Tādējādi, pirmkārt, ir jāpārbauda, vai Komisijas apstrīdētajā lēmumā norādītie pierādījumi ļāva secināt par aizzīmogojuma pārplēšanas konstatējumu.

137 Pirmkārt, kā izriet no apstrīdētā lēmuma 7. apsvēruma, atšķirībā no zīmoga, kas ir izgatavots no papīra, tad, ja zīmogs ir no plastmasas, kā tas ir strīdus zīmoga gadījumā, aizzīmogojuma pārplēšanas rezultātā zīmogs netiek pārrauts. Ja tas reiz ir pielīmēts, plastmasas zīmogu no attiecīgas virsmas nevar noņemt tā, lai tā noņemšana paliktu neredzama. Nav iespējams to uzlikt no jauna, neatstājot pēdas. Pēc noņemšanas baltā līme paliek uz virsmas, veidojot pa visu uzlīmes virsmu sadalītu aptuveni 12 Dido punktus (aptuveni 5 mm) lielu uzrakstu “VOID” formu. Noņemtais zīmogs šajās zonās paliek caurspīdīgs, no kā izriet, ka uzraksti “VOID” ir labi redzami arī uz zīmoga. Ņemot vērā it īpaši uzrakstu “VOID” lielo skaitu un izmēru, ir katrā ziņā neiespējami uzlikt zīmogu tieši tajā pašā vietā, kur tas ir bijis iepriekš. Pat šādā gadījumā uzraksti “VOID” paliek labi redzami.

138 Šajā ziņā ir jākonstatē, ka aizzīmogojuma pārplēšanas protokolā (skat. iepriekš 9. punktu) ir konstatēts, pirmkārt, ka zīmogs kopumā tika nobīdīts par aptuveni 2 mm vertikāli un horizontāli, kādēļ zīmoga lejas daļā un labajā pusē bija redzamas līmes pēdas, un, otrkārt, ka uzraksts “VOID” bija skaidri redzams uz visas zīmoga virsmas, kas tomēr joprojām bija šķērsām izvietots uz durvīm un durvju rāmja un nebija pārrauts. Tātad pretēji tam, ko norāda prasītāja, protokols, ko ir parakstījis Kl. – Komisijas pārstāvis un pārbaudes grupas atbildīgā persona – un J. – Bundeskartellamt pārstāvis –, pietiekami parāda aizzīmogojuma pārplēšanas esamību.

139 Otrkārt, ir jākonstatē, ka šo secinājumu apstiprina astoņu inspektoru, kas bija klāt aizzīmogojuma pārplēšanas konstatēšanā, sniegtās atbildes, uz kurām Komisija atsaucas apstrīdētā lēmuma 75. apsvērumā.

140 Tātad Kl. – Komisijas pārstāvis un pārbaudes grupas atbildīgā persona – ir apstiprinājis, ka “uzreiz varēja gūt iespaidu, ka zīmogs pēc tā uzlikšanas ticis grozīts”. Viņš ir atzīmējis, ka bija “rakstveidā norādījis apsvērumus, kuri ļauj izdarīt šādu secinājumu”, un tos “pievienojis aizzīmogojuma pārplēšanas protokola pielikumā”.

141 Līdzīgi Ko. – Komisijas pārstāvis – ir norādījis, “[ka viņš bija] atzīmējis, ka zīmogs ir “pārvietots” un ka uzraksts “VOID” bija redzams”.

142 W. – Komisijas pārstāve – ir arī apstiprinājusi, ka viņa bija atzīmējusi, ka “zīmogs neizskatījās tāpat kā iepriekšējā vakarā”, ka uz visas strīdus zīmoga virsmas bija lasāms uzraksts “VOID”” un ka ap strīdus zīmogu un aizmugurējā pusē bija redzamas līmes paliekas 2 mm platumā blakus uzrakstiem “VOID”. Tā ir piebildusi, ka “zīmogam nebija tāda pati tumši zilā krāsa kā iepriekšējā vakarā, jo bija redzami uzraksti “VOID””.

143 N. – Bundeskartellamt pārstāvis – ir paskaidrojis, ka “lieliski atceras, ka uzraksts “VOID” bija redzams visā zīmoga virsmā [un ka] šķita, ka par aizzīmogojuma pārplēšanu liecina līmes paliekas uz durvīm, tieši blakus zīmoga malai”.

144 M. – Bundeskartellamt pārstāvis – ir atzīmējis, ka “protokolā iekļautais apraksts ir precīzs [un ka] tā b) punktu viņš konkrētāk izteiktu šādā redakcijā: līmes paliekas pie divām zīmoga malām; runa bija par uzraksta “VOID” fragmentiem no 1 līdz 2 mm [platumā]”.

145 Līdzīgus konstatējumus veica Me., J. un B. – Bundeskartellamt pārstāvji.

146 No iepriekš minētā izriet, ka pierādījumi, uz kuriem Komisija ir balstījusies apstrīdētajā lēmumā (8., 9., 74. un 75. apsvērums), ļāva secināt, ka naktī no 2006. gada 29. maija uz 30. maiju strīdus zīmogs no telpas G.505 durvīm ticis noņemts un ka tātad, ņemot vērā uzrakstus “VOID” uz visas strīdus zīmoga virsmas un līmes paliekas blakus zīmogam un tā aizmugurē 2006. gada 30. maija rītā, šajā laikposmā šīs durvis varēja būt atvērtas. Tādējādi nav jāpauž nostāja attiecībā uz prasītājas apgalvojumu, ka uzraksti “VOID” uz durvju rāmja nekādā ziņā neesot bijuši dzēsti un esot bijuši “neskarti”, kas nozīmējot, ka uz strīdus zīmoga daļas, kas atradās uz durvju rāmja, bija redzami uzraksti “VOID”, lai gan tā nebija tikusi noņemta, kas liecinot par “viltus pozitīvu rezultātu”. Katrā ziņā, kā ir norādījusi Komisija, tā nekad nav piekritusi 2006. gada 30. maija papildus paziņojuma 2. punktā prasītājas formulētajiem apsvērumiem (skat. iepriekš 12. punktu). Turklāt ar vienkāršu prasītājas apgalvojumu, ka “uzraksts “VOID” uz rāmja nekādā ziņā nebija dzēsts”, pašu par sevi nevar pierādīt strīdus zīmoga “viltus pozitīvu rezultātu”.

147 Otrkārt, ir jāpārbauda, vai prasītājas izvirzītie apstākļi var likt apšaubīt iepriekš minēto pierādījumu pierādīšanas vērtību. Prasītāja šajā ziņā atsaucas uz to, ka uzraksti “VOID” esot bijuši redzami tikai ļoti vāji un katrā ziņā ne uz visas strīdus zīmoga virsmas un ka Komisija esot kļūdaini pamatojusies uz 2006. gada 30. maija pēcpusdienā veiktajām strīdus zīmoga daļas, kas bija palikusi pielīmēta pie telpas G.505 durvīm, fotogrāfijām.

148 Pirmkārt, lai apgalvotu, ka uzraksti “VOID” bija redzami tikai ļoti vāji un tikai vienā strīdus zīmoga daļā, prasītāja pamatojas uz to, ka viens Bundeskartellamt ierēdnis esot norādījis, ka dažās vietās papīru šķērsojošā zīme “VOID” bija vāji redzama, un uz to, ka pārbaudes grupas locekļiem un prasītājas pārstāvjiem pirmajā brīdī esot bijušas šaubas par strīdus zīmoga izmaiņu esamību, ko apstiprinot strīdus zīmoga stāvokļa un zīmogu, kas bija uzlikti citās ēkas daļās, stāvokļa salīdzinājums de visu. Dažas inspektoru deklarācijas turklāt esot pretrunā aizzīmogojuma pārplēšanas protokolam.

149 Vispirms ir jākonstatē, ka prasītāja neapstrīd, ka 2006. gada 30. maija rītā uz strīdus zīmoga vai vismaz uz vienas tā daļas uzraksti “VOID” faktiski bija redzami. Prasītāja arī neapstrīd, ka zem zīmoga un tā labajā pusē ir bijušas līmes pēdas. Kā ir apstiprinājusi 3M, atbildot uz Komisijas 2006. gada 5. septembra informācijas pieprasījumu, uzrakstu “VOID” parādīšanās norāda uz to, ka uzlīme tikusi pārvietota. No tā izriet, ka aizzīmogojuma pārplēšanas protokolā Komisija pamatoti varēja konstatēt, ka strīdus zīmogs ticis pārplēsts. Turklāt, kā ir norādījusi Komisija, lai gan konstatējumi par uzrakstu “VOID” parādīšanos ir tikuši norādīti aizzīmogojuma pārplēšanas protokolā, prasītāja savā papildu paziņojumā aizzīmogojuma pārplēšanas protokolam šajā ziņā nav izteikusi nekādus apsvērumus (apstrīdētā lēmuma 13. apsvērums).

150 Turpinot, strīdus zīmoga stāvokli ar saviem paziņojumiem ir apstiprinājuši astoņi inspektori, kas ir bijuši klāt uz vietas (skat. iepriekš 139. punktu). Šajā ziņā prasītājas apgalvojumu, ka dažu inspektoru deklarācijas esot pretrunā aizzīmogojuma pārplēšanas protokolā iekļautajiem konstatējumiem, nevar atbalstīt. Tātad nedz P. ziņojums, saskaņā ar kuru “dažās vietās papīru šķērsojošā zīme “VOID” bija vāji redzama”, nedz arī L. apgalvojums, ka “viņš uz durvīm labajā pusē no strīdus zīmoga esot redzējis četrstūrainus traipus un neesot piešķīris īpašu uzmanību tam, ka uz strīdus zīmoga bijusi redzama zīme “VOID””, neapšauba nedz uzrakstu “VOID” parādīšanos uz strīdus zīmoga, nedz arī padara par spēkā neesošiem aizzīmogojuma pārplēšanas protokolā iekļautos konstatējumus vai visus iepriekš 140.–145. punktā norādītos citu inspektoru paziņojumus.

151 Visbeidzot saistībā ar strīdus zīmoga stāvokļa salīdzināšanu ar to zīmogu stāvokli, kuri bija uzlikti citās ēkas daļās, kas atbilstoši prasītājas viedoklim parādot šaubu par izmaiņām strīdus zīmogā esamību, ir uzskatāms, kā Komisija ir norādījusi apstrīdētā lēmuma 76. apsvērumā, ka, tā kā šis aizzīmogojuma pārplēšanas gadījums ir pirmais un tā kā tas nebija tāds aizzīmogojuma pārplēšanas gadījums, kad zīmogs tiktu pārrauts, tad šķiet pamatoti, ka inspektori ir nodrošinājušies, veicot salīdzināšanu ar citiem zīmogiem. Katrā ziņā ar to, ka pārbaudes grupa veica strīdus zīmoga stāvokļa salīdzināšanu ar zīmogiem, kas bija uzlikti citās ēkas daļās, nevar apšaubīt aizzīmogojuma pārplēšanas protokolā iekļautos konstatējumus attiecībā uz strīdus zīmoga fizisko stāvokli, un tātad prasītājas apgalvojumi neattiecas uz lietu.

152 Otrkārt, saistībā ar argumentu, ka, lai konstatētu strīdus zīmoga stāvokli, Komisija ir kļūdaini balstījusies uz fotogrāfijām, kuras, izmantojot mobilo telefonu, tika uzņemtas tikai 2006. gada 30. maija pēcpusdienā, ir jākonstatē, ka tas ir balstīts uz kļūdainu premisu.

153 No apstrīdētā lēmuma 74. un 75. apsvēruma izriet, ka, lai konstatētu aizzīmogojuma pārplēšanu, Komisija ir pamatojusies uz strīdus zīmoga stāvokli 2006. gada 30. maija rītā, kas it īpaši raksturojās ar uzrakstiem “VOID” uz visas virsmas. Saistībā ar šī konstatējuma pierādījumu Komisija apstrīdētā lēmuma 76. apsvērumā ir norādījusi, ka pārbaudes grupas atbildīgā persona un Bundeskartellamt pārstāvis ir sastādījuši aizzīmogojuma pārplēšanas protokolu, klātesot prasītājas pārstāvjiem. Turklāt tā ir piebildusi, ka tajā aprakstīto strīdus zīmoga stāvokli, tas ir, uzraksta “VOID” parādīšanos uz lielas tā virsmas daļas, ir vienbalsīgi apstiprinājusi pārbaudes grupa, kura par šo jautājumu tikusi izjautāta. Kā ir norādīts iepriekš 146. punktā, ar šiem elementiem pietiek, lai pierādītu pārkāpumu.

154 Šajā kontekstā, neesot vajadzībai spriest par strīdus zīmoga fotogrāfiju pierādīšanas spēku, ar prasītājas argumentiem attiecībā uz to, ka minētās fotogrāfijas Komisija esot uzņēmusi pēc telpas G.505 durvju atvēršanas, nevar likt apšaubīt iepriekš 153. punktā norādīto pierādījumu pierādīšanas spēku un tie ir jānoraida.

155 No iepriekš minētā izriet, ka prasītāja, kurai ir pienākums pierādīt tās apgalvotos apstākļus, nav pierādījusi 2006. gada 30. maija rītā veiktā aizzīmogojuma pārplēšanas konstatējuma neatbilstību.

156 Šādos apstākļos prasītājas ceturtais pamats ir jānoraida.

Par piekto pamatu attiecībā uz, iespējams, kļūdainu pieņēmumu par drošības plēves piemēroto raksturu oficiālai Komisijas zīmogu uzlikšanai

Lietas dalībnieku argumenti

157 Prasītāja norāda, ka, uzskatot, ka drošības plēve bija piemērota oficiālai zīmogu uzlikšanai izmeklēšanas procedūrā, Komisija esot pieļāvusi kļūdu.

158 Pirmkārt, drošības plēve esot tikusi izstrādāta, lai pierādītu, ka “nodrošinātā tilpne vai produkts” nekādā gadījumā nav ticis atvērts. Šajā ziņā drošības plēves izmantotājs piekrītot, ka gadījumā, ja drošības plēves reakcija ir pozitīva, nav iespējams a aposteriori zināt, vai runa ir par “viltus pozitīvu rezultātu” vai ar attiecīgo produktu patiešām ir notikušas manipulācijas.

159 Turpretim procedūrās, kas tiek veiktas atbilstoši Regulai Nr. 1/2003, ņemot vērā it īpaši par aizzīmogojuma pārplēšanu piemērojamos sodus, neesot piemēroti likt attiecīgajam uzņēmumam uzņemties “viltus pozitīva rezultāta” risku. Komisijai vajagot izmantot drošības plēvi, kuras gadījumā “viltus pozitīva rezultāta” rašanās būtu a priori izslēgta.

160 Komisija nevarot pamatoties uz 3M apgalvojumu, atbilstoši kuram šai pēdējai līdz šim brīdim nav zināmas nekādas sūdzības attiecībā uz drošības plēves veida plēvju nepilnīgu funkcionēšanu (apstrīdētā lēmuma 55. apsvērums), jo tad, ja ir “viltus pozitīvs rezultāts”, šādu plēvju izmantotājiem neesot iemesla iesniegt sūdzības.

161 Otrkārt, prasītāja norāda, ka strīdus zīmoga glabāšanas termiņš esot ticis pārsniegts. Institūta ekspertīzes parādot, ka jo drošības plēve ir vecāka, jo tā ir mazāk uzticama un ir vairāk jutīga attiecībā pret “ārējo ietekmi”.

162 Pat ja, atbildot uz 2006. gada 8. decembra informācijas pieprasījumu, 3M vispirms liek saprast, ka drošības plēve var pareizi funkcionēt pēc glabāšanas laika, kas pārsniedz divus gadus, 3M izvairoties galīgā veidā paust nostāju par drošības plēves glabāšanas termiņu. Turklāt, minimizējot laika rituma ietekmi uz drošības plēvi, 3M neievērotu pašreizējo zinātnes un tehnikas attīstības stadiju attiecībā uz uzlīmju, kas jūtīgas pret spiedienu, novecošanās pazīmēm. Katrā ziņā ražotāja sniegtās norādes nevarot sniegt nekādu pierādījumu attiecībā uz strīdus zīmoga efektivitāti tieši faktu rašanās brīdī un pēc savas dabas nevar aizstāt “neitrāla eksperta” vērtējumu. Kr. ekspertīžu rezultāti nenovēršot šaubas par strīdus zīmoga efektivitāti, jo ekspertīzēs netiekot ņemta vērā ne laika vai Synto ietekme uz zīmogu, ne arī tā ilglaicīgās stiepes durvju spraugas zonā ietekme durvju ilgstošas vibrācijas un vienlaikus pastāvošo bīdes spēku gadījumā.

163 Saistībā ar Komisijas izteikto kritiku attiecībā uz institūta izmantoto novecošanās simulēšanu prasītāja norāda, ka tā atbilstot zinātnes prasībām. Novecošanās, pastiprinot to ar nelielu temperatūras paaugstināšanu, esot bijusi vajadzīga, jo novecošanos citādi nevarot novērtēt.

164 Treškārt, 3M atteikumam atzīt “viltus pozitīvu rezultātu” iespēju (apstrīdētā lēmuma 68. apsvērums) neesot nozīmes un katrā ziņā tas neesot pamatots. Ar klientu sūdzību attiecībā uz “viltus pozitīviem rezultātiem” iespējamo neesamību nepietiekot, lai pamatotu šādu rezultātu neiespējamību. Turklāt 3M norādes par ierobežoto zīmoga glabāšanas laiku neesot ticamas un esot pretējas tehniskajā specifikācijā iekļautajām norādēm. Turklāt no minētā paziņojuma izrietot, ka ievērojama ekonomiska kaitējuma rašanās riska gadījumā drošības plēve pati par sevi nav piemērots nodrošināšanās līdzeklis. Šajā ziņā gadījumos, kad varētu iestāties smagas sekas, 3M iesakot izmantot papildu drošības līdzekļus, un Komisija tādējādi esot varējusi uz durvīm izmantot vairākus zīmogus. Papildu pasākumu neveikšanas sekas no Komisijas puses, kā arī no tās izrietošās pierādīšanas problēmas esot attiecināmas uz Komisiju.

165 Komisija apstrīd prasītājas argumentus.

Vispārējās tiesas vērtējums

166 Ar savu pamatu prasītāja vēlas pierādīt, ka drošības plēve esot tikusi izstrādāta, lai pierādītu, ka “nodrošināta tilpne vai produkts” nekādā gadījumā nav ticis atvērts. Tomēr tā neesot piemērota oficiālai zīmogu uzlikšanai Komisijas konkurences tiesību jomā veiktas izmeklēšanas ietvaros.

167 Pirmkārt, ir jāatzīmē, ka no tehniskās specifikācijas izriet, ka šī produktu līnija tikusi izveidota, lai, bojājumu produktā rašanās ceļā, norādītu uz manipulācijām gadījumā, ja ir veikts mēģinājums noņemt uzlīmi. Tieši tādā veidā Komisija šī veida drošības plēvi izmanto savas izmeklēšanas ietvaros. Protams, nodaļā “izmantošanas piemēri” 3M attiecībā uz šādu drošības plēvi iesaka šādus lietojuma veidus: “nepārvietojamas etiķetes automašīnām, elektriskajām mājsaimniecības iekārtām un elektronikai; neviltojamas etiķetes un zīmogi brīvā pārdošanā esošajiem medikamentiem un citām iepakojuma formām”. Tomēr to, ka drošības plēves izmantošana, ko Komisija veic savas izmeklēšanas gaitā, tehniskajā specifikācijā tieši nav norādīta, nevar interpretēt kā šādu drošības plēves izmantošanu izslēdzošu faktu, jo ražotāja ieteiktais izmantošanas veidu saraksts nav izsmeļošs. Katrā ziņā prasītāja nav sniegusi pierādījumus, ka minētās izmeklēšanas gaitā šāda drošības plēvju veida izmantošana būtu nepiemērota.

168 Lai gan, protams, kā norāda prasītāja, ražotājs gadījumā, ja “manipulācijām varētu būt ļoti smagas sekas, tādas kā ievērojami finansiālie zaudējumi”, līdzās tā produkta izmantošanai iesaka izmantot papildu drošības līdzekļus, ir jākonstatē, kā tas izriet no tehniskās specifikācijas, ka šāda veida pasākumi tiek ieteikti tiktāl, ciktāl 3M nevar izslēgt “viltus pozitīva rezultāta” iespēju.

169 Otrkārt, kā norādīts iepriekš 103. punktā, aizzīmogošanas protokolā ir noteikts, ka aizzīmogošana ir notikusi atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 20. panta 2. punkta d) apakšpunktam un ka atbilstoši minētās regulas 23. panta 1. punkta e) apakšpunktam gadījumā, ja tīši vai neuzmanības dēļ aizzīmogojums ir pārplēsts, var tikt uzlikts naudas sods. Turklāt Regulas Nr. 1/2003 20. panta 2. punkta d) apakšpunktam atbilstošu aizzīmogošanu prasītājas pārstāvis, uzliekot savu parakstu aizzīmogošanas protokolā, ir atzinis. Kā ir norādīts iepriekš 104. punktā, tikai atbilstošu zīmoga uzlikšanu var uzskatīt par tādu, kas ir saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 20. panta 2. punkta d) apakšpunktu. Tātad, ja prasītājai būtu bijušas šaubas par Komisijas izmantotās drošības plēves piemēroto raksturu tam, lai uzliktu zīmogus atbilstoši minētajai tiesību normai, var uzskatīt, ka strīdus zīmoga izlikšanas gaitā tā nekavējoties būtu izteikusi savus iebildumus, jo aizzīmogošanas nozīme tai ir bijusi pilnībā skaidra. Tomēr prasītāja nekādus šāda veida apsvērumus nav izteikusi.

170 Treškārt, attiecībā uz prasītājas argumentiem saistībā ar strīdus zīmoga derīguma termiņa pārsniegšanu, kas esot ietekmējis jutību pret “ārējo ietekmi”, durvju ilgstošām vibrācijām un vienlaikus pastāvošiem bīdes spēkiem kā arī Synto izmantošanu, ir jākonstatē, ka tie skar nevis drošības plēves piemēroto raksturu oficiālai zīmogu uzlikšanai, bet drīzāk “alternatīvu scenāriju”, kas varētu būt radījuši strīdus zīmoga 2006. gada 30. maijā konstatēto stāvokli, iespējamo neievērošanu no Komisijas puses, kas ir prasītājas sestā pamata priekšmets. Tādējādi ir jānorāda uz argumentiem saistībā ar minētā pamata izskatīšanu.

171 No iepriekš minētā izriet, ka piektais pamats ir jānoraida.

Par sesto pamatu par “alternatīvu scenāriju”, kas varētu būt radījuši strīdus zīmoga stāvokli, neievērošanu no Komisijas puses

Lietas dalībnieku argumenti

172 Prasītāja norāda, ka, ievērojot maksimu in dubio pro reo, Komisija neesot iesniegusi pietiekamus aizzīmogojuma pārplēšanas pierādījumus.

173 Vispirms prasītāja paskaidro, ka, ņemot vērā institūta ekspertīzes, tā esot pierādījusi, ka uzrakstu “VOID” parādīšanos uz strīdus zīmoga varēja izraisīt cita “ārējā ietekme”, nevis tā atlīmēšana.

174 Pirmkārt, prasītāja norāda, ka maksimālais strīdus zīmoga glabāšanas termiņš esot pārsniegts. Prasītājas eksperti esot pierādījuši, ka ar laiku drošības plēves uzticamība samazinās un līdz ar to jutība pret “ārējo ietekmi” palielinās. Šajā lietā esot ticis noteikts, ka strīdus zīmogs vismaz par pusotru gadu ir pārsniedzis ražotāja minēto maksimālo glabāšanas termiņu.

175 Otrkārt, prasītāja norāda uz Synto noteicošo ietekmi. Atbildot uz 2006. gada 9. augusta informācijas pieprasījumu, prasītāja jau esot norādījusi, ka telpu uzkopšanas sabiedrības darbiniece nav izslēgusi, ka strīdus zīmogu tā bija notīrījusi, izmantojot ar Synto piesātinātu lupatu. Institūta III ekspertīze ļaujot pierādīt drošības plēves ierobežoto funkcionalitāti un tās pieaugošo tendenci radīt “viltus pozitīvu rezultātu” gadījumā, ja pirms tam plēvi notīra, izmantojot Synto. Saistībā ar drošības plēves nonākšanu saskarsmē ar Synto institūta II ekspertīzē esot arī norādīts uz drošības plēves nelielas nobīdes fenomena iespēju, kas izriet no bīdes spēkiem, pastāvot vilcei un spiedienam.

176 Prasītāja arī norāda, ka atbilstoši telpu uzkopšanas sabiedrības darbinieces deklarācijai izmantotā mikrošķiedru lupata tad, kad ar to tika notīrīts strīdus zīmogs, ir bijusi ļoti mitra, no kā izrietot, ka nevar izslēgt tā kontaktu ar lielu Synto daudzumu. Pretēji Komisijas norādītajam institūta izmēģinājumi esot tikuši veikti ar Synto un nevis ar Synto Forte. Attiecīgā produkta nosaukums šajā ziņā nesniedzot nekādas norādes par tā faktisko sastāvu. Lai gan, protams, institūta II ekspertīzē ir ietvertas atsauces uz Synto Forte, izmantotais tīrīšanas līdzeklis esot bijis Synto. Prasītāja apstrīd Kr. ziņojuma rezultātus, saskaņā ar kuriem Synto neietekmējot zīmoga efektivitāti. Kr. neesot pārbaudījis, kāda ietekme ir Synto nokļūšanai gar malu zem plēves, ilgākā laikā iedarbojoties tangenciāliem spēkiem, kas esot varējuši radīt blakus zīmogam esošās līmes paliekas. Neesot izslēgts, ka kopējā ietekme, ko attiecībā uz zīmoga pret mitrumu jutīgo akrila līmi ir radījis Synto, un vāja mehāniskā iedarbība varētu radīt uzrakstu “VOID” parādīšanos uz strīdus zīmoga.

177 Treškārt, prasītāja atsaucas uz gaisa mitruma noteicošo ietekmi. No institūta III ekspertīzes izrietot, ka gaisa mitrums, kas pārsniedz 60 %, ievērojami ietekmē drošības plēves funkcionēšanu un rada “viltus pozitīvu rezultātu” iespējas palielināšanos. Naktī no 2006. gada 29. maija uz 30. maiju Minhenē gaisa mitrums esot pārsniedzis 80 %.

178 Prasītājas G ēkā instalētā klimata sistēma principā neieslēdzoties gadījumā, ja ārējais gaisa mitrums ir ievērojams, lai izvairītos no kondensāta rašanās uz dzesēšanas paneļiem. Attiecīgajā laikposmā klimata iekārtas regulējošai tehnikai turklāt vairākkārtēji bijušas problēmas, kas esot izraisījušas to, ka klimata iekārtā paredzētās papildu mitrināšanas automātiskā atslēgšana, pastāvot noteiktam ārējam gaisa mitruma līmenim, nav funkcionējusi, ko Komisija neesot apstrīdējusi.

179 Šajā kontekstā Komisijas apgalvojums, ka prasītāja neesot nedz minējusi, nedz it īpaši pierādījusi, kāpēc strīdus zīmogs esot bijis pakļauts augstam mitruma līmenim, neattiecoties uz lietu (apstrīdētā lēmuma 94. apsvērums). Procedūras laikā Komisija pati gaisa mitrumam esot piešķīrusi noteicošu nozīmi. 2007. gada 19. oktobra informācijas pieprasījumā Komisija esot lūgusi detalizētu informāciju par gaisa mitrumu attiecīgajā naktī.

180 Ceturtkārt, prasītāja norāda uz vibrāciju noteicošo ietekmi. No institūta I ekspertīzes izrietot, ka strīdus zīmoga stāvokli ar pietiekamu varbūtību varētu izskaidrot arī vibrācijas, kurām telpas G.505 durvis un sienas varētu būt pakļautas blakus telpu izmantošanas dēļ, kā arī pietiekami būtiskas durvju kustības dēļ, pat ja tās ir aizslēgtas ar atslēgu. Turklāt šo rezultātu ilustrējot prasītājas 2006. gada 6. decembra uzklausīšanā pie uzklausīšanas amatpersonas projicētās filmas. Telpas G.505 blakus telpas esot bijušas rezervētas nākamās dienas sanāksmes vajadzībām. Tajās visu laiku nāca un gāja cilvēki, kādēļ blakus telpas durvis varēja tikt aizcirstas un tas esot varējis radīt vibrācijas. Tāpat neesot iespējams izslēgt, ka personas, kas ir sajaukušas telpas vai kas nebija informētas par telpas G.505 izmantošanas izmaiņām, ir raustījušas šīs pēdējās minētās durvis. Prasītājai nevarot pārmest, ka tā nav novērsusi šāda veida incidentus, jo drošības plēves paaugstinātā jutība un tās tendence radīt “viltus pozitīvu rezultātu” neesot bijusi paredzama un šī iemesla dēļ tā esot varējusi būt pārliecināta, ka durvju aizslēgšana pietiekami nodrošina strīdus zīmogu. Prasītāja šajā ziņā piedāvā atbilstoši Reglamenta 65. panta c) punktam kā liecinieku uzklausīt E.ON Facility Management GmbH darbinieku.

181 Piektkārt, prasītāja uzsver, ka strīdus zīmoga maksimālā glabāšanas termiņa pārsniegšanas, Synto iedarbības, gaisa mitruma, kā arī vibrāciju kombinācija droši vien esot radījusi drošības plēves paaugstināto jutību, kas esot bijusi strīdus zīmoga stāvokļa iemesls.

182 Sestkārt, no izmeklēšanas attiecībā uz vietu, kur tikušas uzglabātas telpas G.505 atslēgas, kā arī atslēgu turētāju rīcības izrietot, ka minētās durvis naktī no 2006. gada 29 maija uz 30. maiju nevarēja tikt atvērtas. Prasītāja lūdz, lai saskaņā ar Reglamenta 65. panta c) punktu par to tiktu sniegti pierādījumi, uzklausot atslēgu turētājus.

183 Otrām kārtām, prasītāja norāda, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdu, uzskatot, ka apstākļi, kādos institūta eksperti ir veikuši savus izmēģinājumus, lielā mērā neatbilst tehniskiem nosacījumiem uz vietas (apstrīdētā lēmuma 67. apsvērums).

184 Pirmkārt, prasītāja uzskata, ka Komisijas argumenti attiecībā uz to, ka institūta izmēģinājumos netika izmantoti oriģināli zīmogi (apstrīdētā lēmuma 27., 29. un 35. apsvērums), neattiecoties uz lietu. Prasītājas eksperts nekad neesot piekritis tam, ka secinājumi attiecībā uz noteikta izmēra zīmogu var būt nozīmīgi tikai attiecībā uz tāda paša izmēra zīmogu. Vienkārši esot jānorāda, ka pretestības vērtības nevar pēc vēlēšanās pārnest “no lielām uz mazām”. Tā uzsver, ka zīmogu tendences radīt “viltus pozitīvus rezultātus” pierādījums neesot atkarīgs no noteiktu absolūto vērtību konstatējuma vai mērījumiem. Ņemot vērā, ka veiktajās analīzēs institūta izmantotie paraugi vienmēr esot bijuši tāda paša izmēra, tā secinājumi esot precīzi pat tad, ja absolūtās vērtības var atšķirties. Šī iemesla dēļ arī neesot vajadzības izmantot identiska izmēra paraugus.

185 Prasītāja piebilst, ka gadījumā, ja Vispārējā tiesa uzskatītu, ka noteicošas ir oriģinālā zīmoga kvalitātes, Komisija neesot veikusi tādu pierādījumu administrēšanu, kurā būtu ievērotas tās tiesības uz aizstāvību, un ka šī iemesla dēļ Komisija neesot tiesīga norādīt, ka institūta eksperti nav izmantojuši oriģinālus zīmogus. Ar 2006. gada 10. oktobra vēstuli prasītāja esot lūgusi nosūtīt oriģinālos zīmogus (skat. arī apstrīdētā lēmuma 21. apsvērumu), kurus Komisija būtu varējusi viegli padarīt par spēkā neesošiem, izdurot tajos caurumus, atstājot uz tiem nenoņemamu marķējumu vai citā veidā. Falsifikācijas risks esot bijis minimāls, un prasītāja un tās eksperti turklāt būtu varējuši parakstīt atbildības deklarāciju. Komisija esot piekritusi vienīgi tam, lai prasītājas eksperti oriģinālo zīmogu analīzes veiktu, klātesot Komisijas ierēdņiem, kas neesot bijis iespējams praktiski, jo “statistiski apstiprinātai” vairāku izmēģinājumu īstenošanai esot bijis vajadzīgs būtisks individuālu analīžu skaits, kas būtu bijis jāveic vairāku nedēļu garumā un kas veicamas laboratorijā. Esot maz ticams, ka uz šo izmēģinājuma laiku Komisija būtu piekritusi nodot prasītājas rīcībā darbinieku.

186 Otrkārt, atteikuma nodot prasītājas rīcībā oriģinālus zīmogus dēļ prasītāja esot bijusi spiesta simulēt maksimālā glabāšanas termiņa pārsniegšanu. Šajā ziņā izvēlētā novecināšanas metode – drošības plēves pakļaušana tvaika ietekmei – sniedzot pilnībā ticamus rezultātus. Līdzīgi Komisijas norādīto periodisko “kritisko punktu” neesamību institūta II un III ekspertīzes diagrammās, kurus esot bijis iespējams konstatēt Kr. ziņojumā (apstrīdētā lēmuma 67. apsvērums), varot izskaidrot fakts, ka institūts esot izmantojis ar sliedi ar gaisa piedziņu aprīkotu izmēģinājuma ierīci, kas esot lielā mērā atņēmusi “slip‑stick efektu” (slīdēšanas-pieķeršanās efektu), kurš ir atbildīgs par minēto kritisko punktu veidošanos. Šajā ziņā prasītāja saskaņā ar Reglamenta 65. panta c) punktu lūdz kā liecinieku uzklausīt institūta ekspertu.

187 Treškārt, 2006. gada 29. maijā uzlikto citu zīmogu reakcijas neesamībai neesot nozīmes. Minētie zīmogi esot tikuši uzmantoti citā ēkā, kas esot bijusi uzcelta pavisam citā veidā. Neskarot starp ēkām esošās atšķirības izmantoto celtniecības materiālu un durvju jutības pret vibrāciju ziņā, citi zīmogi neesot obligāti bijuši pakļauti tādam pašam gaisa mitrumam (apstrīdētā lēmuma 92. apsvērums).

188 Trešām kārtām, prasītāja norāda, ka Kr. ziņojumi neesot ticami, nedz aplūkojot no materiālā viedokļa, nedz arī no tehniski zinātniskā viedokļa.

189 Pirmkārt, Kr. ziņojumi esot tikuši balstīti uz kļūdainu hipotēzi, ka 2006. gada 30. maija pēcpusdienā uzņemtās fotogrāfijas atspoguļojot strīdus zīmogu stāvoklī, kādā tas ir bijis 2006. gada 30. maija rītā. Tomēr fotogrāfijas ir tikušas uzņemtās tikai pēc telpas G.505 durvju vairākkārtējas atvēršanas un aizvēršanas. Nepastāvot pareizai premisai, izklāstam neesot pierādīšanas spēka.

190 Otrkārt, Kr. esot pamatojies uz ļoti ierobežotu “durvju kustību” 0,53 mm platumā, kamēr institūts esot konstatējis, ka starp telpas G.505 durvju paneli un tā rāmi ir varējusi būt kustība ar minimālo apmēru 2 mm. Tādējādi Kr. veiktais strīdus zīmoga iespējamās stiepšanas vibrāciju dēļ novērtējums esot pārāk reducēts. Turklāt pretēji tam, ko uzskatot Komisija (apstrīdētā lēmuma 79. apsvērums), “durvju kustība” 2 mm platumā un citi attiecīgajā dienā prevalē