EIROPAS SAVIENĪBAS CIVILDIENESTA TIESAS SPRIEDUMS

(pirmā palāta)

2015. gada 16. jūlijā

Simona Murariu

pret

Eiropas Apdrošināšanas un aroda pensiju iestādi (EAAPI)

“Civildienests — EAAPI darbinieki — Pagaidu darbinieks — Paziņojums par vakanci — Prasība par minimālo astoņu gadu profesionālo pieredzi — Iekšējs kandidāts, kurš pēc pārbaudes perioda jau bija apstiprināts pagaidu darbinieka amatā — Pagaidu iecelšana jaunā amatā, kas ietver klasifikāciju augstākā pakāpē — Faktu kļūda paziņojumā par vakanci — Darba piedāvājuma atsaukšana — VĪN piemērojamība — Apspriešanās ar personāla komiteju — Tiesiskā paļāvība”

Priekšmets

Prasība, kura celta saskaņā ar LESD 270. pantu un ar kuru S. Murariu būtībā lūdz, pirmkārt, atcelt 2014. gada 24. februāra lēmumu, ar kuru, viņasprāt, Eiropas Apdrošināšanas un aroda pensiju iestādes (EAAPI) izpilddirektors atsauca savu 2013. gada 7. novembra lēmumu, ar kuru viņa uz laiku bija iecelta amatā [un] kurš bija izsludināts ar paziņojumu par vakanci, kā arī atcelt 2014. gada 24. jūlija lēmumu, ar kuru ir noraidīta viņas sūdzība, un, otrkārt, piespriest EAAPI atlīdzināt viņas apgalvoto ciesto materiālo un morālo kaitējumu

Nolēmums

Atcelt Eiropas Apdrošināšanas un aroda pensiju iestādes 2014. gada 24. februāra lēmumu, ciktāl ar to: neņemot vērā darba līgumiskās attiecībās iegūtās tiesības un līgumiskos noteikumus, ar atpakaļejošu spēku ir noraidīta S. Murariu kandidatūra aroda pensiju vecākā eksperta amatam (“senior expert on personal pensions”) un netieši tiek atsaukts S. Murariu jau pieņemtais darba piedāvājums, kas tai tika sniegts 2013. gada 17. jūlijā, saskaņā ar pagaidu amatā iecelšanas kārtību; S. Murariu tiek liegts saņemt atalgojumu, kas atbilst AD 8 pakāpei amata pagaidu pildīšanas laikā no 2013. gada 16. septembra līdz 2014. gada 24. februārim. Pārējā daļā prasījumus par atcelšanu noraidīt. Eiropas Apdrošināšanas un aroda pensiju iestāde atlīdzina S. Murariu mantisko kaitējumu, kas radies laikā no 2013. gada 16. septembra līdz 2014. gada 24. februārim un kas atbilst summai, ko veido starpība starp atalgojumu AD 6 un AD 8 pakāpē, pieskaitot no 2013. gada 16. septembra nokavējuma procentus pēc Eiropas Centrālās bankas likmes galvenajām refinansēšanas operācijām par attiecīgo laika posmu, tai pieskaitot divus punktus. Prasījumus par morālā kaitējuma atlīdzību pārējā daļā noraidīt. Eiropas Apdrošināšanas un aroda pensiju iestāde sedz savus un atlīdzina S. Murariu tiesāšanās izdevumus.

Kopsavilkums

Pieņemot vispārīgos īstenošanas noteikumus Civildienesta noteikumu 110. panta izpratnē, Savienības organizācijas valdes priekšsēdētāja paraksts uz to teksta redakcijas ir domāts tikai tam, lai apliecinātu šos vispārīgos īstenošanas noteikumus kā tiesību aktu, ko pieņēmusi valde. Tomēr tas nenozīmē, ka tos ir pieņēmis šis priekšsēdētājs, rīkojoties kā privātpersona. (skat. 69. punktu)

Tiesiskās noteiktības princips prasa, lai administrācija ieinteresētajām personām darītu skaidri zināmu viņām noteikto pienākumu vai piešķirto tiesību apjomu. Tālāk, tiesiskās noteiktības princips nosaka, ka administrācijai jāpieņem norma, ar ko tā nosaka sava personāla tiesības un pienākumus un ko atbilstoši publicē saskaņā ar kārtību un formu, kas jānosaka administrācijai. It īpaši, runājot par pagaidu darbinieku darbā pieņemšanas normām, iestādes vai aģentūras institūcijai, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, paziņojumā par vakanci ir pēc iespējas precīzāk jānorāda nosacījumi, kas tiek pieprasīti attiecīgā amata ieņemšanai, lai ļautu personām novērtēt, vai tām iesniegt savas kandidatūras pieteikumu. Protams, minētajai institūcijai nav pienākuma atgādināt Civildienesta noteikumos skaidri paredzētos nosacījumus, jo tiek pieņemts, ka kandidāti tos zina, bet paziņojums par vakanci zaudētu savu mērķi informēt kandidātus par amata ieņemšanai nepieciešamajiem nosacījumiem, ja administrācija varētu noraidīt kandidātu tāda iemesla dēļ, kas nav skaidri paredzēts minētajā paziņojumā vai Civildienesta noteikumos vai nav ticis iepriekš publicēts, [un] kam kandidātam būtu piekļuve vai ko tas būtu zinājis. Tomēr iestādei vai aģentūrai principā ir iespēja, pat pienākums, nolūkā nodrošināt vienlīdzīgas attieksmes principa ievērošanu dažādu atlases procedūru norisē vienādas pakāpes amatiem noraidīt kandidātu, ja tas nav ievērojis kādu nosacījumu, kurš kā tāds teksta materiālas kļūdas dēļ nav norādīts vienā no tās paziņojumiem par vakanci, bet kurš skaidri un nepārprotami izriet no Civildienesta vispārīgajiem īstenošanas noteikumiem un Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības, ko pieņēmusi šī iestāde vai aģentūra, un kurš ir attiecīgi publicēts un tādēļ tiek uzskatīts par zināmu parasti rūpīgam minētās institūcijas vai aģentūras darbinieku sarakstos esošam kandidātam. Šajā ziņā Civildienesta noteikumu 110. panta 3. punktā administrācijai ir sniegta plaša Civildienesta noteikumu 110. pantā minētās informācijas paziņošanas metodes izvēles brīvība. (skat. 73.–76. punktu) Atsauces Tiesa: spriedumi, 1974. gada 30. oktobris, Grassi/Padome, 188/73, EU:C:1974:112, 40. punkts; 1976. gada 25. novembris, Küster/Parlaments, 123/75, EU:C:1976:162, 7. punkts; 2007. gada 21. jūnijs, ROM‑projecten, C‑158/06, EU:C:2007:370, 25. punkts; 2007. gada 11. decembris, Skoma‑Lux, C‑161/06, EU:C:2007:773, 28. punkts, un 2009. gada 10. marts, Heinrich, C‑345/06, EU:C:2009:140, 44. punkts. Pirmās instances tiesa: spriedums, 1996. gada 2. oktobris, Vecchi/Komisija, T‑356/94, EU:T:1996:136, 50. punkts. Civildienesta tiesa: spriedumi, 2009. gada 30. novembris, Wenig/Komisija, F‑80/08, EU:F:2009:160, 90. punkts; 2011. gada 14. aprīlis, Šimonis/Komisija, F‑113/07, EU:F:2011:44, 73. un 74. punkts, un 2014. gada 15. oktobris, Moschonaki/Komisija, F‑55/10 RENV, EU:F:2014:235, 41. un 42. punkts.

Lai gan Civildienesta noteikumu 110. panta Vispārīgos īstenošanas noteikumus aģentūra nevar pieņemt bez Komisijas piekrišanas, tādējādi šai pēdējai minētai piešķirot noteiktas uzraudzības pilnvaras, tomēr tiek paredzēts, ka apspriešanās ar personāla komiteju, proti, pieticīgāka dalība lēmuma pieņemšanā, nekādā gadījumā nenozīmē administrācijas pienākumu apmierināt personāla komitejas šādā apspriedē ar to norādītos apsvērumus. To ņemot vērā, lai neapdraudētu apspriešanās pienākuma lietderīgo iedarbību, administrācijai šis pienākums ir jāievēro ikreiz, kad apspriešanās ar personāla komiteju var ietekmēt pieņemamā akta saturu. Iepriekš minētās Civildienesta noteikumu 110. panta normas nenosaka, kādi ir hronoloģiski posmi aģentūras vispārīgo īstenošanas noteikumu pieņemšanas procesā, it īpaši attiecībā uz jautājumu, vai tās personāla komiteja var tikt uzklausīta vai tā ir jāuzklausa pirms vai pēc Komisijas piekrišanas saņemšanas. Šajā ziņā aģentūrai formāli piešķirtās pilnvaras pieņemt vispārīgos īstenošanas noteikumus ir atkarīgas no nosacījuma par Komisijas piekrišanu, lai gan patiesībā gan aģentūrai, gan Komisijai ir lēmumu pieņemšanas pilnvaras šajā jautājumā. Tādējādi ar aģentūras personāla komiteju var apspriesties pirms vispārīgo īstenošanas noteikumu projekta apstiprināšanas Komisijā tad, ja pēc Komisijas pieprasījuma vēlāk tajā izdarīto grozījumu dēļ aģentūras formāli pieņemtais teksts būtiski neatšķiras no sākotnējā teksta, kas tika iesniegts personāla komitejai. Tādējādi aģentūrai ir pienākums vēlreiz apspriesties ar personāla komiteju pirms vispārīgo īstenošanas noteikumu pieņemšanas tikai tad, ja tā nolemj pieņemt Komisijas pieprasītos grozījumus tās sākotnējā priekšlikumā un tie būtiski ietekmē šā priekšlikuma saturu. Savukārt šāda pienākuma nav tad, ja grozījumi ir konkrēti un ar ierobežotu iedarbību, atceroties, ka grozījuma būtiskums jānovērtē, ņemot vērā to mērķi, un atkarībā no grozīto normu vietas kopējā noteikumā, nevis atkarībā no to individuālās ietekmes, kāda tiem var būt uz attiecīgajiem ierēdņiem vai darbiniekiem. (skat. 86.–88. punktu) Atsauces Tiesa: spriedums, 2008. gada 22. decembris, Centeno Mediavilla u.c./Komisija, C‑443/07 P, EU:C:2008:767, 52. punkts. Pirmās instances tiesa: spriedums, 2003. gada 20. novembris, Cerafogli un Poloni//ECB, T‑63/02, EU:T:2003:308, 23. punkts un tajā minētā judikatūra.

Pat ja tiesiskās paļāvības aizsardzības princips var ierobežot iestādes tiesības ar atpakaļejošu spēku atcelt prettiesisku aktu gadījumos, kad akta adresāts varēja paļauties uz šī akta šķietamo tiesiskumu, šis nosacījums nav izpildīts, ja pastāv objektīvi apstākļi, kuru dēļ ieinteresētajai personai bija jāapzinās attiecīgā kļūda, vai, citiem vārdiem, ja pastāv fakti, pamatojoties uz kuriem varēja tikt apšaubīts akta tiesiskums. Tādējādi ieinteresētā persona nevar paļauties uz šķietamo atceltā akta tiesiskumu, it īpaši, ja šis akts nav juridiski pamatots vai ja tas ir pieņemts, acīmredzami neievērojot piemērojamās tiesību normas. (skat. 98. punktu) Atsauce Pirmās instances tiesa: spriedums, 2010. gada 12. maijs, Bui Van/Padome, T‑491/08 P, EU:T:2010:191, 44. punkts un tajā minētā judikatūra.

Pagaidu darbinieka darba tiesisko attiecību ar attiecīgo iestādi vai aģentūru pamats ir darba līgums. Tādējādi attiecībā uz iespēju izbeigt līgumiskās attiecības, ja tās ir uzsāktas pēc abu pušu labprātīgas vēlmes, institūcija, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, nerīkojas vienpusēji kā iecēlējinstitūcija, bet saskaņā ar atbilstošajiem līguma noteikumiem, kas to sasaista ar tās darbinieku, un jebkurā gadījumā – ievērojot Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības normas, it īpaši tās 14. un 47. pantu. Faktiski, lai gan nevienā šīs kārtības normā institūcijai, kas ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, netiek aizliegts izmantot darbiniekiem labvēlīgākus līguma nosacījumus, lai minēto darbinieku labā ierobežotu savas no šīs kārtības 47. panta izrietošās pilnvaras izbeigt tiesiski noslēgtus darba līgumus, tā tomēr nevar papildus šajā kārtībā paredzētajiem gadījumiem vienpusēji atkāpties no savām līgumiskajām saistībām ar attiecīgo darbinieku. It īpaši darba piedāvājums, kas adresēts kandidātam, lai viņu pieņemtu darbā kā pagaidu darbinieku, noteikti ir tikai nodoms un tādēļ tas ir sagatavojošs, nevis tiesības radošs akts, kuru var atsaukt, piemēram, tad, ja institūcija, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, pēc šī darba piedāvājuma izteikšanas atklāj, ka ieinteresēta persona nav izpildījusi kādu no nodarbinātības nosacījumiem, kas paredzēts Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtībā, paziņojumā par vakanci vai iekšējos noteikumos. Tomēr situācija atšķiras tad, ja šāds piedāvājums ticis pieņemts, ja tas ir materializējies kā institūcijas, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, lēmums un ja jaunas līgumiskas attiecības faktiski jau ir izpildes sākumā. Faktiski šādā situācijā līgumslēdzēju pušu gribas apmaiņas rezultātā rodas jauni līgumiski pienākumi, ar kuriem tiek ierobežotas minētās institūcijas pilnvaras rīkoties vienpusēji ārpus tiem Pārējo darbinieku nodarbinātības kārtībā skaidri paredzētajiem gadījumiem, kādi ir minēti tās 47. pantā, un, jebkurā gadījumā, rīkoties ar atpakaļejošu spēku. (skat. 101. un 103. punktu) Atsauces Tiesa: spriedumi, 1977. gada 18. oktobris, Schertzer/Parlaments, 25/68, EU:C:1977:158, 40. punkts, un 1992. gada 19. jūnijs, V./Parlaments, C‑18/91 P, EU:C:1992:269, 39. punkts. Pirmās instances tiesa: spriedumi, 1994. gada 30. novembris, Düchs/Komisija, T‑558/93, EU:T:1994:279, 43. punkts, un 2004. gada 7. jūlijs, Schmitt/ERA, T‑175/03, EU:T:2004:214, 53. punkts. Civildienesta tiesa: spriedums, 2012. gada 23. oktobris, Eklund/Komisija, F‑57/11, EU:F:2012:145, 66. punkts, un rīkojums, 2014. gada 10. jūlijs, Mészáros/Komisija, F‑22/13, EU:F:2014:189, 73. punkts.

Savos iekšējos noteikumos Savienības aģentūra var paredzēt, ka tajā esoša vakantā amata kandidātam, kas jau strādā šīs aģentūras dienestā kā apstiprināts pagaidu darbinieks, bet zemākā pakāpē nekā minētajā vakancē norādītā, tāpat kā šajā aģentūrā nestrādājošam kandidātam, kuram var noteikt pārbaudes laiku Pārējo darbinieku nodarbinātības kārtības 14. panta izpratnē attiecīgajā amatā, var noteikt jaunu sešu mēnešu pārbaudes laiku, kura rezultāti būs noteicoši vēlākai pastāvīgai nodarbinātībai jaunajā amatā un jaunākā augstākā pakāpē, pievienojot pielikumu viņa iepriekšējam līgumam, kurā paredz viņu pārcelt attiecīgajā pastāvīgajā amatā. Šāda interpretācija, kuras pamatā ir Pārējo darbinieku nodarbinātības kārtības 14. panta piemērošana pēc analoģijas pagaidu darbiniekam, kurš ir nevis tikko pieņemts darbā iestādē vai aģentūrā, bet kas tajā jau ir nodarbināts uz noteiktu vai nenoteiktu laiku, pēc šīs kārtības 14. pantā noteiktā pārbaudes perioda beigām ļauj nesodīt pagaidu darbiniekus, kuri jau ir apstiprināti amatā aģentūrā, jo vajadzības gadījumā aģentūra var dot priekšroku pieņemt darbā kandidātus, kuru veikto darbu tā var novērtēt pārbaudes laika beigās, šajā gadījumā – pie šīs kārtības 14. panta nosacījumiem, kas ir tieši nelabvēlīgāki iekšējiem aģentūras kandidātiem, kuriem jauns pārbaudes periods nav paredzams. Patiesībā no minētās kartības 10. un 14. panta teksta vai sistēmas neizriet, ka tie liegtu administrācijai prasīt attiecīgajam darbiniekam, lai tas nostrādā jaunu pārbaudes laiku šīs kārtības 14. panta izpratnē, vai jebkādu cita veida pārbaudes laiku šīs jaunās iecelšanas amatā vajadzībām. Tādējādi, ja tā kādu no saviem jau apstiprinātajiem pagaidu darbiniekiem saskaņā ar līgumu uz noteiktu vai nenoteiktu laiku pieņem darbā kādā no citiem amatiem – šīs personas iepriekšējā amatā pēc pārbaudes laika šīs kārtības 14. punkta izpratnē izturēšanas, institūcija, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, var nolemt atbrīvot ieinteresēto personu no jauna pārbaudes laika nostrādāšanas, ja tā uzskata, ka šajā pagaidu darbinieka statusā viņš turpina savas darba tiesiskās attiecības ar savu darba devēju, un tā to var darīt pat tad, ja vienlaikus ar darba tiesisko attiecību turpināšanu persona progresē pakāpē vai attīstās tās veicamie pienākumi un ja attiecīgajā paziņojumā par šī jaunā tikko ieņemtā amata vakanci bija paredzēts pieņemt darbā tikai uz noteiktu laiku. Savukārt, ja jaunais darba līgums ar to pašu institūciju, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, pieder citai amata kategorijai vai ja ar to materializējas pārtraukums jau apstiprināta pagaidu darbinieka – ar pārbaudes laiku minētās kārtības 14. panta izpratnē – karjerā, kas izpaužas, piemēram, kā būtisks attiecīgā darbinieka veicamo pienākumu grozījums vai kā divu pakāpju atšķirība, tad minētā institūcija, īstenojot savu novērtējuma un savu dienestu organizācijas brīvību, var nolemt uzskatīt – minētās kārtības 14. panta vajadzībām –, ka ieinteresētās personas darba līgums, ieskaitot to daļu, kas izpaužas kā pielikums pie iepriekšējā līguma, attiecas uz citu amatu, kas nozīmē, ka ieinteresētai personai, tāpat kā pie iestādes vai aģentūras nepiederošiem kandidātiem, citu iestāžu vai aģentūru pagaidu darbiniekiem vai arī Savienības labā nestrādājošām personām, jāpierāda savu profesionālo īpašību pietiekamība jaunajā amatā, to attaisnojot ar apstiprināšanu amatā un klasificēšanu augstākā pakāpē nekā iepriekš. (skat. 130.–133. punktu)