ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
7)

Ja ir noslēgts līgums neatkarīgi no tā, vai tas ir formāls vai ne, vai kopīgo ēkas daļu (it īpaši kāpņu telpas) apkure ir daļa no līguma priekšmeta un vai patērētājs ir pakalpojumu pasūtījis attiecībā uz šo pakalpojuma daļu, ja viņš pats to nav skaidri lūdzis vai to nav lūgusi pat visa dzīvokļu īpašnieku kopība (piemēram, ja ir tikuši noņemti radiatori, kas vairumā gadījumu ir jāpieņem kā fakts – proti, eksperti nenorāda, ka kopīgajās ēkas daļās atrastos radiatori)?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 104/17

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 28. decembrī iesniedza Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Beļģija) – Edward Reich, Debora Lieber, Ella Reich, Ezra Bernard Reich/Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV

(Lieta C-730/17)

(2018/C 104/22)

Tiesvedības valoda – franču

Iesniedzējtiesa

Tribunal de première instance francophone de Bruxelles

Pamatlietas puses

Prasītāji: Edward Reich, Debora Lieber, Ella Reich, Ezra Bernard Reich

Atbildētāja: Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV

Prejudiciālais jautājums

Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regulas (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (1) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 295/91”), 3., 5., 6. un 7. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja faktiskais Kopienas gaisa pārvadātājs Regulas Nr. 261/2004 izpratnē, noslēdz ar patērētājiem līgumu par pasažieru gaisa pārvadājumu, ietverot braucienu vilcienā no dzelzceļa stacijas, kas atrodas tādas dalībvalsts teritorijā, kurā šie patērētāji dzīvo, uz lidostu, kas atrodas citas dalībvalsts teritorijā, no kuras patērētāji uzsāk lidojumu uz savu galamērķi, proti, uz lidostu, kas atrodas trešās valsts teritorijā, ka minētajiem patērētājiem nav nekādas tiesiskas saiknes ar sabiedrību, kas rīko braucienu ar vilcienu, bet ka acīmredzot gaisa pārvadātājam ar to ir nolīgumi un braucienam ar vilcienu, kas iekļauts līgumā, bija ievērojama kavēšanās, kā rezultātā minētie patērētāji nav varējuši veikt lidojumu no minētās lidostas, kas atrodas citas dalībvalsts teritorijā, minētie patērētāji var atsaukties uz tiesībām, kas nostiprinātas Regulā Nr. 261/2004, un pieprasīt kompensāciju saskaņā ar Regulas Nr. 261/2004 5., 6. un 7. pantu?

(1) OV L 46, 1. lpp.
1.

LESD 49. pantā un Direktīvas 2006/123/EK par pakalpojumiem iekšējā tirgū 15. panta 2. punkta b) un c) apakšpunktā garantētās brīvības veikt uzņēmējdarbību pārkāpums. Likuma 3898/2010 5. panta 1. punktā un attiecīgajā Prezidenta dekrētā Nr. 123/2011 ir noteikts, ka sabiedrībām, kas izglīto mediatorus, pēc juridiskās formas ir jābūt vienīgi bezpeļņas sabiedrībām, kurās ir vismaz viena advokātu kolēģija un viena no Grieķijas tirdzniecības palātām, un tām ir jādarbojas, pirms tam saņemot atļauju, ko izsniedz norādītā likuma 7. pantā minētā iestāde. Šie ierobežojumi attiecas gan uz uzņēmumiem, kuri vēlas pirmo reizi reģistrēt uzņēmējdarbību Grieķijā, gan uz uzņēmumiem, kuri vēlas reģistrēt uzņēmējdarbību pakārtoti, meitasuzņēmuma formā. Nevienai fiziskajai vai juridiskajai personai, izņemot advokātu kolēģijas un tirdzniecības palātas, nav atļauts dibināt izglītības iestādi mediatoru izglītošanai, kuri, pamatojoties uz šādu izglītību, varētu kārtot mediatora kvalifikācijas sertifikācijas eksāmenu Grieķijā, ja vien nav vienošanās ar advokātu kolēģiju un valsts tirdzniecības palātu. Turklāt ikvienam uzņēmumam, kura pašreizējā likumiskā forma nav bezpeļņas uzņēmums, būtībā ir liegta iespēja topošajiem mediatoriem – pēc tam, kad viņi samaksājuši reģistrācijas maksu – piedāvāt izglītību, pamatojoties uz kuru viņi varētu kārtot mediatora kvalifikācijas sertifikācijas eksāmenu Grieķijā. Visbeidzot, ikvienai izglītības iestādei no citas dalībvalsts, kura ir ieinteresēta sniegt minētos pakalpojumus pēc tam, kad mediatoru izglītības programmās reģistrētie studenti ir samaksājuši reģistrācijas maksu, būtībā ir liegta piekļuve Grieķijas tirgum un ir liegts veikt uzņēmējdarbību pakārtoti, meitasuzņēmuma formā, ja to pašreizējā juridiskā forma nav bezpeļņas uzņēmums, un tā izvēle par labu meitasuzņēmumam attiecas ne tikai uz bezpeļņas uzņēmumiem. Komisija uzskata, ka iepriekš minētais ir LESD 49. pantā un Direktīvas 2006/123/EK par [pakalpojumiem] iekšējā tirgū 15. panta 2. punkta b) un c) apakšpunktā paredzēto tiesību veikt uzņēmējdarbību ierobežojums. Uz šo ierobežojumu neattiecas LESD 51. panta 1. punktā paredzētais izņēmums, jo mediatoru izglītības pakalpojumu sniegšana nav darbība, kas būtu saistīta ar valsti, ar valsts varas īstenošanu un it īpaši “ar tiesvedību”. Turklāt [šis ierobežojums] nevar tikt pamatots ar interesi saglabāt pakalpojumu kvalitāti, kas nekādi nav tieši saistīta ar ierobežojumu attiecībā uz izglītības iestāžu juridisko formu un ar sabiedrības kapitāla piederību.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 52/22

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 24. novembrī iesniedza Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari (Itālija) – Francesca Cadeddu/Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale di Cagliari u.c.

(Lieta C-667/17)

(2018/C 052/31)

Tiesvedības valoda – itāļu

Iesniedzējtiesa

Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari

Pamatlietas puses

Prasītāja: Francesca Cadeddu

Atbildētāji: Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale di Cagliari, Regione autonoma della Sardegna un Regione autonoma della Sardegna – Agenzia regionale per il lavoro

Prejudiciālais jautājums

Vai Eiropas Savienības Padomes 2006. gada 11. jūlija Regulas (EK) Nr. 1083/2006 (1), 80. pants, kā arī šīs pašas regulas 2. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir tāda tiesību norma kā 1986. gada 22. decembraD.P.R. Nr. 917 50. panta 1. punkta c) apakšpunkts, saskaņā ar kuru ienākumam no algota tiek pielīdzinātas “c) summas, ko jebkurš piešķīris kā stipendiju vai pabalstu, prēmiju vai subsīdiju mācību vai profesionālās sagatavošanas nolūkiem, ja saņēmējs nav darba attiecībās ar subjektu – izmaksātāju”, uz kurām tāpēc attiecina vispārējo aplikšanu ar iedzīvotāju ienākuma nodokli (IRPEF) arī tad, ja stipendija ir piešķirta no Eiropas struktūrfondiem?

(1) Padomes Regula (EK) Nr. 1083/2006 (2006. gada 11. jūlijs), ar ko paredz vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu un Kohēzijas fondu un atceļ Regulu (EK) Nr. 1260/1999 (OV L 210, 25. lpp.).
2.

Vai tādējādi, lai būtu izpildītas Regulas (EK) Nr. 469/2009 3. panta a) punkta prasības, nepietiek ar to, ka attiecīgais produkts gan ir atbilstīgs patenta pretenzijās iekļautai, vispārējai aktīvo vielu klases funkcionālajai definīcijai, taču individualizēti kā konkrētu izpildījuma variantu to nevar secināt no pamatpatenta aizsargātās tehniskās instrukcijas?
4)

Vai Vīzu kodeksa 8. panta 4. punkta un 32. panta 3. punkta interpretācija, saskaņā ar kuru vīzas pieteikumu iesniedzēji var apstrīdēt to pieteikumu atteikumus tikai pārstāvošās dalībvalsts iestādē vai tiesā un nevis pārstāvētā dalībvalstī, attiecībā uz kuru tiek lūgta vīza, atbilst tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību Hartas 47. panta izpratnē? Vai, atbildot uz šo jautājumu, nozīme ir tam, ka ar noteikto pārsūdzību tiek nodrošināts, ka pieteikuma iesniedzējam ir tiesības būt uzklausītam, ka viņam ir tiesības uz to, ka tiesvedība notiek vienā no dalībvalsts valodām, ka administratīvās un tiesāšanās nodevas par sūdzības procedūru un prasības tiesvedību pieteikuma iesniedzējam nav nesamērīgi augstas un ka ir iespējams nodrošināt finansētu juridisko palīdzību? Vai, ņemot vērā valsts rīcības brīvību vīzu jautājumos, saistībā ar atbildes sniegšanu uz šo jautājumu ir nozīme tam, vai Šveices tiesa ir pietiekami informēta par situāciju Nīderlandē, lai varētu piedāvāt efektīvu tiesību aizsardzību?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 42/4

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 10. novembrī iesniedza Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Austrija) – Gmalieva s.r.o., Manfred Naderhirn

(Lieta C-633/17)

(2018/C 042/07)

Tiesvedības valoda – vācu

Iesniedzējtiesa

Landesverwaltungsgericht Oberösterreich

Pamatlietas puses

Prasītāji: Gmalieva s.r.o., Manfred Naderhirn

Atbildētāji: Landespolizeidirektion Oberösterreich, Bezirkshauptmann von Linz-Land

Personas, kas iestājušās lietā: Mag. Jungwirth u. Mag. Fabian OHG, Mag. Krenn KG, Michael Weber, Gunhild Mayr un Mag. Übermaßer KG

Prejudiciālais jautājums

Vai tāda procesuālās sistēmas un tiesu organizācijas kombinācija, kāda tā Austrijā attiecībā uz jurisdikciju publisko tiesību jomā ir noteikta B–VG 133. panta 4. punktā un B–VG 144. panta 1. punktā, to lasot kopā ar VwGG 41., 42. un 63. pantu, no vienas puses, vai attiecīgi kopā ar VfGG 87. pantu, no otras puses,

konkrēti:

attiecīgi – vienīgi augstākās instances tiesas kasācija, kas galarezultātā nav līdzvērtīga lietas izlemšanai pēc būtības, bet ir līdzvērtīga vienkārši formālai lietas nodošanai atpakaļ izskatīšanai zemākas instances tiesā, t.i.,

1) pārsūdzētā sprieduma atcelšana,

2) nosakot zemākas instances tiesai pienākumu no jauna izlemt lietu pēc būtības,

3) vienlaicīgi nosakot, ka tai ir saistoši augstākās instances tiesas juridiskie atzinumi,

turklāt šis saistošais raksturs saskaņā ar likuma normām tiek noteikts vispārīgi, t.i., īpaši arī attiecībā uz tām situācijām, kurās ex lege nav nodrošināts, ka augstākas instances tiesas tādā tiesvedībā, kas katrā ziņā atbilst ECPAK 6. panta 1. punktam vai attiecīgi Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantam (un ko drīzāk raksturo galvenokārt:

1) aizliegums iesniegt jaunus prasījumus, iebildumus un pierādījumus,

2) zemākas instances tiesas konstatēto faktu saistošais raksturs,

3) koncentrēšanās uz faktiskiem un juridiskiem apstākļiem, kas bija būtiski zemākas instances tiesas nolēmuma pieņemšanas brīdī, un

4) pilnvaru konstatēt faktus un lemt par tiem ierobežošana, attiecinot šīs pilnvaras tikai uz juridiskiem pamatjautājumiem [VwGH], no vienas puses, vai attiecīgi uz pārkāpumiem pamattiesību jomā [VfGH], no otras puses,)

veic patstāvīgu un uz aktuāliem faktiem balstītu saskaņotības un samērīguma pārbaudi,

ir saderīga ar LESD 49. pantā garantēto brīvību veikt uzņēmējdarbību vai attiecīgi ar LESD 56. pantā garantēto pakalpojumu sniegšanas brīvību?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 42/2

Apelācijas sūdzība, ko 2017. gada 3. augustāMorton’s of Chicago Inc. iesniedza par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2017. gada 15. maija spriedumu lietā T-223/15 Morton’s of Chicago/EUIPO

(Lieta C-468/17 P)

(2018/C 042/03)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Morton’s of Chicago Inc. (pārstāvji: J. Moss, Barrister, M. Krause, Solicitor)

Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs, Mortons the Restaurant Ltd

Tiesa (desmitā palāta) ar 2017. gada 13. decembra rīkojumu ir atzinusi apelācijas sūdzību par nepieņemamu.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 42/5

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 27. novembrī iesniedza High Court (Īrija) – M.A., S.A., A.Z./The International Protection Appeals Tribunal, The Minister for Justice and Equality, Attorney General, Īrija

(Lieta C-661/17)

(2018/C 042/09)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

High Court (Īrija)

Pamatlietas puses

Prasītāji: M.A., S.A., A.Z.

Atbildētāji: The International Protection Appeals Tribunal, The Minister for Justice and Equality, Attorney General, Īrija

Prejudiciālie jautājumi

1) Izskatot lietu par aizsardzības pieteikuma iesniedzēja pārsūtīšanu atbilstoši Regulai 604/2013 (1) uz Apvienoto Karalisti – vai valsts lēmumpieņēmējam, izvērtējot jebkurus jautājumus, kas rodas saistībā ar 17. pantā paredzēto rīcības brīvību un/vai citus jautājumus saistībā ar pamattiesību aizsardzību Apvienotajā Karalistē, ir pienākums neņemt vērā patreizējos apstākļus saistībā ar Apvienotās Karalistes izstāšanos no Eiropas Savienības?

2) Vai jēdzienā “dalībvalsts, kas nosaka atbildīgo dalībvalsti” Regulas 614/2013 kontekstā ietilpst arī dalībvalsts loma, izmantojot Regulas 17. pantā paredzēto vai ar to piešķirto rīcības brīvību?

3) Vai dalībvalsts funkcijas, kas paredzētas Regulas 604/2013 6. pantā, ietver arī rīcības brīvību, kas paredzēta vai piešķirta ar Regulas 17. pantu?

4) Vai efektīva tiesību aizsardzības līdzekļa jēdziens attiecas arī uz lēmumu, kas pieņemts pirmajā instancē atbilstoši Regulas 604/2013 17. pantam, tādējādi, ka būtu jāparedz minētā lēmuma pārsūdzēšanas procedūra vai cits līdzīgs tiesību aizsardzības līdzeklis un/ vai tādējādi, ka valsts tiesiskajam regulējumam, kurā paredzēta pirmās instances lēmuma, kas pieņemts saistībā ar regulu, pārsūdzības kārtība, būtu jāietver arī sūdzība par lēmumu, kas pieņemts saistībā ar 17. pantu?

5) Vai Regulas 604/2013 20. panta 3. punktam piemīt tāda iedarbība, ka neesot pierādījumiem, kas atspēko prezumpciju par to, ka bērna interesēs ir izskatīt viņa vai viņas situāciju kā nesaistītu ar bērna vecāku situāciju, valsts lēmumpieņēmējam nav jāizvērtē šīs intereses nošķirti no vecāku interesēm kā atsevišķs jautājums vai kā atskaites punktu, izvērtējot, vai būtu veicama šāda pārsūtīšana?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 604/2013 (2013. gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstī (OV 2013, L 180, lpp. 31).
—

atcelt Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2017. gada 12. septembra rīkojumu lietā T-247/16, Trasta Komercbanka AS, Ivan Fursin, Igors Buimisters, SIA C & R Invest, Figon Co Limited, G. C.K J Holding Netherlands B.V. un Rikam Holding S.A. – SPF/Eiropas Centrālā Banka, ciktāl ar to ir noraidīta attiecībā uz Trasta Komercbanka AS akcionāru celto prasību izvirzītā iebilde par nepieņemamību;
2)

Vai Regulas (ES) Nr. 549/2013 (t.s. EKS 2010) 20.15. punktā minētais vispārējais kontroles rādītājs (“spēja noteikt institucionālas vienības vispārējo politiku vai programmu”) saturiski ir jāsaprot kā spēja vadīt, uzlikt saistības un izvirzīt nosacījumus bezpeļņas organizācijas pārvaldības darbībai, vai arī to var saprast neformālā nozīmē kā tādu, kas ietver arī ārējās uzraudzības pilnvaras, kuras atšķiras no tām, kas ir noteiktas 20.15. punkta a), b), c), d) un e) apakšpunktā minētajos īpašajos kontroles rādītājos (piemēram, pilnvaras apstiprināt budžetu, iecelt revidentus, apstiprināt statūtus un vairāku veidu reglamentus, vadības pilnvaras sporta jomā vai atzīšanas pilnvaras, lai varētu darboties sporta jomā)?
5.

Vai Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīva 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām, it īpaši tās 1. panta 1. un 3. punkts, un Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīva 92/13/EEK, ar ko koordinē normatīvos un administratīvos aktus par to, kā piemēro Kopienas noteikumus par līgumu piešķiršanas procedūrām, ko piemēro subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē, it īpaši tās 1. un 2. pants – it sevišķi, ņemot vērā lietās Willy Kempter, Pannon GSM un VB Pénzügyi Lízing, kā arī Kühne & Heitz, Kapferer un Impresa Pizzarotti pasludinātos spriedumus –, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar minētajām direktīvām, efektīvas tiesību aizsardzības tiesā prasību un līdzvērtības un efektivitātes principiem ir saderīgs tāds valsts tiesiskais regulējums vai tā piemērošana, saskaņā ar kuru tiesa, kas izskata lietu, neraugoties uz to, ka Eiropas Savienības Tiesas spriedumā, kas pasludināts prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā pirms nolēmuma otrajā instancē pieņemšanas, ir noteikta atbilstīga Savienības tiesību interpretācija, to noraida noilguma dēļ un vēlāk tiesa, kas izskata pārskatīšanas prasību, atzīst pārskatīšanas prasību par nepieņemamu?
—

atzīt, ka noteiktajā termiņā neveicot visus vajadzīgos pasākumus, lai no Apple Sales International un Apple Operations Europe atgūtu valsts atbalstu, kurš ar Komisijas Lēmuma (ES) 2017/1283 (2016. gada 30. augusts) par valsts atbalstu SA.38373 (2014/C) (ex 2014/NN) (ex 2014/CP), ko Īrija ir sniegusi Apple [..] (1), 1. pantu ir atzīts par nelikumīgu un nesaderīgu ar iekšējo tirgu, Īrija nav izpildījusi šī lēmuma 2. un 3. pantā, kā arī LESD 108. panta 2. punktā paredzētos pienākumus;
1.

Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka akcionāriem prasītājiem (t.i. Trasta Komercbankas akcionāriem, nevis pašai Trasta Komercbanka) nebija no Trasta Komercbankas tiesiskajām interesēm nošķirtas atsevišķas intereses celt prasību atcelt tiesību aktu. Pirmais pamats ir balstīts uz šādiem argumentiem: — [Apelācijas sūdzības iesniedzēja] norāda, ka Vispārējā tiesa ir nepareizi interpretējusi judikatūru, pieprasīdama, lai akcionāri pierādītu, ka tiem ir atsevišķa interese celt prasību par lēmumu, kas bija adresēts to daļējā kontrolē esošajam uzņēmumam. Konkrēti Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā 2017. gada 12. septembra rīkojumā atzīdama, ka tās judikatūra neesot attiecināma uz lietu T-247/16. — Akcionāri prasītāji neesot pierādījuši, ka tiem ir no Trasta Komercbankas nošķirta atsevišķa interese: to tiesisko stāvokli apstrīdētais lēmums (pretēji likvidācijas uzsākšanai, kas ir atsevišķs akts) neesot skāris. Nevarot tikt apgalvots, ka akcionāriem prasītājiem ir tāda tiesiska interese, lai Trasta Komercbankai būtu bankas darbības licence, kas atšķiras no pašas Trasta Komercbankas tiesiskās intereses, lai tai būtu bankas darbības licence. — Konkrēti interese pieprasīt zaudējumu atlīdzību vai akcionāru saimnieciskā interese saņemt dividendes nevarot tikt uzskatīta par atsevišķu tiesisku interesi.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 13/5

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 4. oktobrī iesniedza Finanzgericht Baden-Württemberg (Vācija) – Martin Wächtler/Finanzamt Konstanz

(Lieta C-581/17)

(2018/C 013/06)

Tiesvedības valoda – vācu

Iesniedzējtiesa

Finanzgericht Baden-Württemberg

Pamatlietas puses

Prasītājs: Martin Wächtler

Atbildētāja: Finanzamt Konstanz

Prejudiciālais jautājums

Vai 1999. gada 21. jūnija Nolīguma starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos (1), kas stājās spēkā 2002. gada 1. jūnijā, noteikumi, it īpaši tā preambula, kā arī 1., 2., 4., 6., 7., 16., 21. pants un I pielikuma 9. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauts dalībvalsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram, lai nezustu nodokļu uzlikšanas materiālais pamats, ar nodokli (bez atlikšanas) tiek aplikts nerealizēts kapitāla vērtības pieaugums no uzņēmējsabiedrības tiesībām, ja nodokļa maksātājs, šīs dalībvalsts valstspiederīgais, kurš iepriekš ir maksājis nodokļus pilnā apmērā, savu domicilu pārceļ no šīs valsts uz Šveici, nevis uz kādu Eiropas Savienības dalībvalsti vai valsti, kurai piemērojams Līgums par Eiropas Ekonomikas zonu?

(1) OV L 114, 2002, 4. lpp.
2)

Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīvas 97/67/EK 7. panta 1. punkta pirmais teikums saistībā ar LES 4. panta 3. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka priekšrocības, kuras izriet no īpašu tiesību piešķiršanas operatoram, kas ir izraudzīts pretēji Direktīvas 97/67/EK 7. panta 1. punkta pirmajam teikumam, ir jāattiecina uz pārējiem pasta operatoriem, kā rezultātā procesuāla dokumenta nodošana arī tāda valsts pasta operatora nodaļā, kas sniedz universālo pakalpojumu, bet nav izraudzītais operators, ir jāatzīst par pielīdzināmu šī dokumenta iesniegšanai tiesā, pamatojoties uz analoģiskiem principiem, kuri izriet no Tiesas 2007. gada 21. jūnija sprieduma apvienotajās lietās Jonkman u.c. (no C-231/06 līdz C-233/06, ECLI:EU:C:2007:373)?
2)

Vai – gadījumā, ja ir lūgta nodokļa atlaišana un Komisija dara zināmu vai nu savu lēmumu par to, ka attiecīgās lietas faktiskie un tiesiskie apstākļi ir līdzīgi kādas iepriekšējas, tās jau izskatītas lietas apstākļiem, vai lēmumu par to, ka tā izskata kādu līdzīgu lietu – jebkuru no šiem lēmumiem ir jāuzskata par tiesību aktu, kas ir tiesiski saistošs tās dalībvalsts iestādēm, kurā tiek lūgta nodokļa atlaišana, un tātad persona, kas lūdz nodokļa atlaišanu (Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (1) 239. pants) vai nodokļa neiegrāmatošanu (minētā Kopienas Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunkts), var to pārsūdzēt?
4)

Vai – lai kā arī būtu atbildams uz pārējiem jautājumiem – tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta 2. punktam un Eiropas Savienības tiesībās rodamajam neatkarīgas un objektīvas tiesas jēdzienam ir pretrunā, ka miertiesnesis – kurš in abstracto ir ieinteresēts lietas izspriešanā par labu prasītājai, kuras vienīgā nodarbošanās ir tieši tādu pašu tiesneša amata pienākumu pildīšana – varētu aizstāt tiesu, kuras piekritībā Itālijā ir izspriest darba strīdus vispār vai strīdus, kuros iesaistīti parastie tiesneši un kas izriet no tā, ka augstākās instances tiesa – Corte di Cassazione Apvienotā palāta – ir atteikusies nodrošināt pieprasīto un Eiropas Savienības tiesībās aizsargāto tiesību aizsardzību, šādi liekot tiesai, kuras piekritībā loģiski būtu izskatīt šo jautājumu (proti, Tribunale del lavoro [darba lietu tiesai] vai Tribunale amministrativo regionale [reģionālajai administratīvajai tiesai]) pēc pieprasījuma noliegt, ka lieta ir tās piekritībā vai pakļautībā, lai arī pašas šīs tiesības – proti, samaksa par ikgadējo atvaļinājumu, kas tiek prasīta prasībā – izriet no Eiropas Savienības tiesībām, kas ir saistošas Itālijas valsts tiesībām un pārākas pār tām? Gadījumā ja Tiesa konstatētu Hartas 47. panta pārkāpumu, tiek turklāt lūgts norādīt, kādi tiesībaizsardzības līdzekļi valsts tiesībās ir izmantojami, lai novērstu to, ka Savienības primāro tiesību normas pārkāpuma gadījumā valsts tiesību sistēmā tiek pilnībā liegta iespēja izskatāmās lietas apstākļos aizsargāt pamattiesības, kas Savienības tiesībās tiek garantētas.
1.

Vai Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu ( 1 ) 138. pantā paredzēto atbrīvojumu no nodokļa ir jāatsaka piešķirt preču pārvietošanai Kopienas iekšienē no kādas dalībvalsts, ja nodokļa maksātājs, kurš pārvieto preces uz citu dalībvalsti, citā dalībvalstī gan deklarē ar preču pārvietošanu Kopienas iekšienē saistītu iegādi Kopienā, tomēr vēlāk, veicot ar nodokli apliekamu darījumu ar attiecīgajām precēm, citā dalībvalstī veic krāpšanu nodokļu jomā, nepamatoti deklarējot ar nodokli neapliktu piegādi Kopienas iekšienē no šīs citas dalībvalsts?
1)

Vai Eiropas Centrālās bankas 2015. gada 4. marta Lēmums (ES) 2015/774 par otrreizējo tirgu valsts sektora aktīvu iegādes programmu (ECB/2015/10) (1) redakcijā, kas ir ieviesta ar Eiropas Centrālās bankas 2015. gada 5. novembra Lēmumu (ES) 2015/2101, ar ko groza Lēmumu (ES) 2015/774 par otrreizējo tirgu valsts sektora aktīvu iegādes programmu (ECB/2015/33) (2), Eiropas Centrālās bankas 2016. gada 18. aprīļa Lēmumu (ES) 2016/702, ar ko groza Lēmumu (ES) 2015/774 par otrreizējo tirgu valsts sektora aktīvu iegādes programmu (ECB/2016/8) (3), kā arī Eiropas Centrālās bankas 2016. gada 22. jūnija Lēmumu (ES) 2016/1041 par Grieķijas Republikas emitētu vai pilnībā garantētu tirgojamu parāda instrumentu atbilstību un Lēmuma (ES) 2015/300 atcelšanu (ECB/2016/18) (4), vai tā īstenošanas veids ir pretrunā Līguma par Eiropas Savienības darbību 123. panta 1. punktam? Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 123. panta 1. punktam it īpaši ir pretrunā tas, ja otrreizējo tirgu valsts sektora aktīvu iegādes programmas (VSIP) ietvaros: a) sīka informācija par iegādēm tiek paziņota tā, ka tirgos rodas faktiska pārliecība, ka Eurosistēma daļēji iegādāsies dalībvalstu emitētas obligācijas? b) arī a posteriori netiek paziņota nekāda sīka informācija par to, vai tiek ievēroti minimālie termiņi laikā no parāda vērtspapīra laišanas sākotnējā tirgū līdz tā iegādei otrreizējā tirgū, kā rezultātā to nav iespējams pārbaudīt tiesā? c) visas iegādātās obligācijas nevis tiek pārdotas, bet gan tiek turētas līdz termiņa beigām un tādējādi izņemtas no tirgus? d) Eurosistēma iegādājas tirgojamus parāda vērtspapīrus par nominālvērtību ar negatīvu ienesīgumu?