C 378/11

Tiesas (virspalāta) 2020. gada 8. septembra spriedums (High Court (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Recorded Artists Actors Performers Ltd/Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Ireland, Attorney General

(Lieta C-265/19) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Intelektuālais īpašums - Autortiesību blakustiesības - Direktīva 2006/115/EK - 8. panta 2. punkts - Fonogrammu izmantošana Savienībā - Izpildītāju tiesības uz taisnīgu atlīdzību, kas tiek dalīta ar fonogrammu producentiem - Piemērojamība trešo valstu valstspiederīgajiem - Līgums par izpildījumu un fonogrammām - 4. un 15. pants - Trešo valstu paziņotās atrunas - Tiesību uz taisnīgu atlīdzību ierobežojumi, kas savstarpēji var izrietēt no šīm atrunām attiecībā uz trešo valstu valstspiederīgajiem Savienībā - Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. panta 2. punkts un 52. panta 1. punkts - Pamattiesības uz intelektuālā īpašuma aizsardzību - Prasība, lai jebkurš ierobežojums būtu noteikts tiesību aktos, ar to tiktu ievērota pamattiesību būtību un tas būtu samērīgs - Savienības un dalībvalstu kompetenču sadalījums šo ierobežojumu noteikšanā - Kompetenču sadalījums attiecībās ar trešajām valstīm - LESD 3. panta 2. punkts - Savienības ekskluzīvā kompetence)

(2020/C 378/13)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

High Court (Īrija)

Pamatlietas puses

Prasītāja: Recorded Artists Actors Performers Ltd

Atbildētāji: Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Ireland, Attorney General

Rezolutīvā daļa

1) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/115/EK (2006. gada 12. decembris) par nomas tiesībām un patapinājuma tiesībām, un dažām blakustiesībām intelektuālā īpašuma jomā 8. panta 2. punkts, ņemot vērā Pasaules intelektuālā īpašuma organizācijas Līguma par izpildījumu un fonogrammām 4. panta 1. punktu un 15. panta 1. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts, ka dalībvalsts, transponējot savos tiesību aktos vārdus “attiecīgie izpildītāji”, kas ietverti šī 8. panta 2. punktā un kas aptver izpildītājus, kuriem ir tiesības uz šajā tiesību normā norādīto vienreizēju taisnīgu atlīdzību, izslēdz valstu, kas ir trešās valstis attiecībā pret Eiropas Ekonomikas zonu (EEZ), valstspiederīgos, vienīgi izņemot tos, kuru domicils vai dzīvesvieta ir EEZ, un tos, kuru ieguldījums fonogrammas tapšanā ir noticis EEZ.

2) Pasaules intelektuālā īpašuma organizācijas (WIPO) Līguma par izpildījumu un fonogrammām 15. panta 3. punkts un Direktīvas 2006/115 8. panta 2. punkts saskaņā ar pašreizējām Savienības tiesībām ir jāinterpretē tādējādi, ka atrunas, kuras trešās valstis ir paziņojušas saskaņā ar šo 15. panta 3. punktu un kuru sekas ir tādas, ka to teritorijās tiek ierobežotas WIPO Līguma par izpildījumu un fonogrammām 15. panta 1. punktā paredzētās tiesības uz vienreizēju taisnīgu atlīdzību, tomēr Savienībā neizraisa to, ka tiek ierobežotas 8. panta 2. punktā paredzētās tiesības attiecībā uz šo trešo valstu valstspiederīgajiem, taču šādus ierobežojumus var pieņemt Savienības likumdevējs, ar nosacījumu, ka tie ir saderīgi ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 52. panta 1. punkta prasībām. Līdz ar to minētais 8. panta 2. punkts nepieļauj, ka dalībvalsts ierobežo tiesības uz vienreizēju taisnīgu atlīdzību attiecībā un fonogrammu izpildītājiem un producentiem, kas ir šo trešo valstu valstspiederīgie.

3) Direktīvas 2006/115 8. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj, ka tajā paredzētās tiesības uz vienreizēju taisnīgu atlīdzību ir ierobežotas tādējādi, ka tikai attiecīgās fonogrammas producents saņem atlīdzību, to nedalot ar izpildītāju, kurš ir sniedzis ieguldījumu fonogrammas tapšanā.

(1) OV C 206, 17.6.2019.