Keywords

Summary



Keywords

1. Tiesvedība – Tiesāšanās izdevumi – Noteikšana – Atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi – Jēdziens – Trešās personas, kas nav lietas dalībniece, izdevumi – Iekļaušana – Nosacījumi

(Vispārējās tiesas Reglamenta 91. pants)

2. Tiesvedība – Tiesāšanās izdevumi – Noteikšana – Atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi – Jēdziens – Lietas dalībnieku izdevumi pirms prasības iesniegšanas – Neiekļaušana

(Vispārējās tiesas Reglamenta 90. un 91. pants)

3. Tiesvedība – Tiesāšanās izdevumi – Noteikšana – Vērā ņemami elementi

(Vispārējās tiesas Reglamenta 91. panta b) punkts)

4. Tiesvedība – Tiesāšanās izdevumi – Noteikšana – Vērā ņemami elementi

(Vispārējās tiesas Reglamenta 91. panta b) punkts)

Summary

1. No Vispārējās tiesas Reglamenta 91. panta izriet, ka atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi ir ierobežoti, pirmkārt, ar tiesāšanās izdevumiem Vispārējā tiesā un, otrkārt, ar izdevumiem, kas bija nepieciešami šādiem mērķiem.

Turklāt vārdu salikums “izdevumi, kas radušies lietas dalībniekiem” nozīmē izdevumus, kas radušies tiesvedībā, kurā ir piedalījušies lietas dalībnieki. Šis vārdu salikums tātad neaprobežojas tikai ar izdevumiem, kas faktiski radušies lietas dalībniekiem. Tādējādi ir atlīdzināmi arī izdevumi, kas lietas dalībniekiem radušies saistībā ar lietas vešanu Vispārējā tiesā un kas šajā nolūkā bija nepieciešami, pat ja tos patiesībā sedz trešā persona, kas nav lietas dalībniece. Lai tas tā nebūtu, pusei, kurai piespriesti tiesāšanās izdevumi, ir pietiekami juridiski jāpierāda, ka trešās personas, kas nav lietas dalībniece, intereses atšķiras no pamatlietas otras puses interesēm.

(sal. ar 25.–27. punktu)

2. Lai arī apjomīgs juridisks darbs parasti tiek veikts tieši pirmstiesas procedūras laikā, vārdi “lietas vešana” Vispārējās tiesas Reglamenta 91. panta izpratnē attiecas vienīgi uz tiesvedību Vispārējā tiesā, bet ne uz pirmstiesas procedūru. Tas galvenokārt izriet no tā paša reglamenta 90. panta, kurā ir atsauce uz “tiesvedību Vispārējā tiesā”.

Līdz ar to ir jānoraida pieteikums atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies pirmstiesas procedūras periodā, tostarp saistībā ar advokātu vēršanos Komisijā, vai pieteikums piedzīt no Komisijas izdevumus par laikposmu, kurā netika pieņemts neviens procesuāls akts. Šajā laikposmā šādi izdevumi nevar būt tieši saistīti ar lietas dalībnieka advokāta vēršanos Vispārējā tiesā, un līdz ar to šādus uzdevumus nevar uzskatīt par nepieciešamiem izdevumiem, kas lietas dalībniekiem radušies lietas vešanas sakarā Reglamenta 91. panta izpratnē. Jānoraida arī pieteikums piedzīt no Komisijas izdevumus par prasības sagatavošanu dalībvalsts tiesā.

(sal. ar 31.–33. un 35. punktu)

3. Savienības tiesa nav tiesīga noteikt honorāru, kas lietas dalībniekiem ir jāmaksā saviem advokātiem, bet ir tiesīga noteikt to atlīdzības apmēru, ko var atgūt no lietas dalībnieka, kuram ir piespriests atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Pieņemot lēmumu attiecībā uz pieteikumu noteikt tiesāšanās izdevumus, Vispārējai tiesai nav jāņem vērā ne valsts noteiktā advokātu atlīdzības takse, ne arī iespējamā vienošanās, kas šajā ziņā noslēgta starp ieinteresēto lietas dalībnieku un tā pārstāvjiem vai padomdevējiem.

Tā kā nepastāv Savienības tiesību normas attiecībā uz taksēm, Vispārējai tiesai ir brīvi jānovērtē lietas fakti, ņemot vērā strīda priekšmetu un raksturu, tā nozīmīgumu no Savienības tiesību viedokļa, kā arī lietas sarežģītību, darba apjomu, ko tiesvedība varēja radīt iesaistītajiem pārstāvjiem vai padomdevējiem, un strīda pamatā esošās lietas dalībnieku ekonomiskās intereses.

(sal. ar 37. un 38. punktu)

4. Attiecībā uz tiesvedības radītā iespējamā darba apjoma vērtējumu ir jānorāda, ka Savienības tiesai ir jāņem vērā darbs, kas objektīvi ir jāveic visas tiesvedības laikā.

Tomēr, ja kāda lietas dalībnieka advokāti tam jau ir palīdzējuši procedūru vai darbību laikā pirms strīda izskatīšanas tiesā, ir jāņem vērā arī tas, ka šie advokāti pārzina strīda atbilstošos apstākļus, kam būtu jāatvieglo viņu darbs un jāsamazina vajadzīgais laiks, lai sagatavotos tiesvedībai. Šis konstatējums principā paliek nemainīgs, ja ir liels prasītāju skaits, jo šādā gadījumā veicamās procesuālās darbības ir standartizētas formalitātes, kas neietekmē lietas juridisko saturu.

Turklāt, ja lietas dalībnieku aizstāvību ir atļauts uzticēt vairākiem pārstāvjiem vienlaikus, lai sev nodrošinātu pieredzējušāku advokātu padomus, tomēr galvenokārt ir jāņem vērā tiesvedības nolūkā objektīvi nepieciešamais nostrādāto stundu skaits neatkarīgi no advokātu skaita, kas savstarpēji sadalījuši sniegto pakalpojumu izpildi.

(sal. ar 42.–44. un 46. punktu)