ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
49.

Šajā ziņā iesniedzējtiesa vispirms uzsvēra, ka – neraugoties uz to, ka viss tās kapitāls pieder valstij, – tās autonomiju neesot ierobežojušas valsts iestādes, kuras neesot sniegušas nevienu norādi saistībā ar koģenerācijas režīmā iegūtās elektroenerģijas iegādes pienākuma izpildi. Tālāk šī tiesa norādīja, ka ENEA rīcība tirgū neesot nekādi atšķīrusies no to struktūru rīcības, kuru kapitāls ir pilnībā privāts, ko pierādīja it īpaši iepriekš minēto pārdošanas piedāvājumu noraidīšana, jo ENEA to cenu uzskatīja par nesamērīgi augstu. Visbeidzot, minētā tiesa precizēja, ka ENEA esot darbojusies kā akciju sabiedrība un no konkurences tiesību normu viedokļa pret to izturējās kā pret jebkuru privātu uzņēmumu.
6.

Aktā par pievienošanās nosacījumiem un par pielāgojumiem Līgumos [The Act concerning the Conditions of Accession and the Adjustments to the Treaties] ( 3 ) 28. pantā ir noteikts: “Kopienu iestāžu tiesību akti, kuros paredzēti EEK līguma II pielikumā norādītie produkti un produkti, kas, tos importējot Kopienā, kopējās lauksaimniecības politikas īstenošanas rezultātā pakļauti īpašam tiesiskajam regulējumam, kā arī tiesību akti jautājumā par dalībvalstu tiesību aktu saskaņošanu apgrozījuma nodokļa jomā netiek piemēroti attiecībā uz Gibraltāru, ja vien Padome, pieņemot vienprātīgu lēmumu pēc Komisijas priekšlikuma, nenolemj citādi.”
88.

Tomēr es neuzskatu, ka tā būtu uztverama kā absolūta prasība, kas faktiski radītu pienākumu atsaukties uz starptautiskiem zinātniskiem secinājumiem. Tas daļēji izriet no fakta, ka sekundārajos tiesību aktos (it īpaši vispārīgajā ES pārtikas aprites tiesību aktā – Regulā Nr. 178/2002) nav noteikta šāda prasība, un fakta, ka judikatūras apraksti par datiem, atsauces un/vai pierādījumi, kas jāņem vērā, šajā ziņā nav saskanīgi ( 44 ). Vēl svarīgāk, ka, plašāk lasot judikatūru, kļūst pietiekami skaidrs, ka galvenais apsvērums nav par bibliogrāfijas detaļām. Drīzāk tas ir par to, ka ierobežojumi ir pamatoti, balstoties uz pārliecinošu zinātni, kas uzrāda patiesu risku vai vismaz nespēju izslēgt risku, kura izriet no zinātnes atziņu trūkuma. Šī pieeja ir pretēja ierobežojumiem, kas balstīti uz novecojušiem vai daļējiem novērtējumiem vai hipotētiskiem riskiem ( 45 ).
53.

Tādējādi Mātesuzņēmumu un meitasuzņēmumu direktīvai neatbilst tas, ja uzņēmējsabiedrības peļņai tādas uzņēmējsabiedrības līmenī, kas uzņēmumu ķēdē atrodas augstākā posmā, tiek piemērots lielāks nodokļu slogs, nekā tas pieļauts direktīvas 4. pantā. Turklāt nevar būt nozīmes tam, vai šis slogs rodas sakarā ar dividenžu saņemšanu vai arī to tālāku izmaksāšanu. Jebkāda cita interpretācija nozīmētu, ka dalībvalsts varētu izvairīties no pienākumiem, kas izriet no direktīvas, vienkārši grozot nodokļu ieturēšanas mehānismu. Neatkarīgi no iepriekš minētā, attiecībā uz konkrēto izmaksāšanu tomēr vienmēr ir jābūt izpildītiem pārējiem direktīvas piemērojamības nosacījumiem, kas ietverti tās 1.–3. pantā.
5.

No apiešanas jēdziena, kas ietverts pamatregulas 13. panta 1. punkta trešajā teikumā, izriet, ka, lai konstatētu, ka pastāv apiešana, ir jābūt izpildītiem četriem nosacījumiem: i) ir jābūt pārmaiņām tirdzniecības modelī starp attiecīgo trešo valsti un Savienību, ii) šīm pārmaiņām ir jāizriet no prakses, procesa vai darba, kam bez maksājuma uzlikšanas nav cita pietiekama cēloņa vai ekonomiskā pamatojuma, iii) ir jābūt pierādījumam par to, ka pastāv kaitējums, un iv) ir jābūt pierādījumam, ka pastāv dempings. Šajās lietās strīda objekts ir vienīgi otrais no šiem elementiem, kas veido apiešanu ( 7 ).
8.

Šī tiesa konstatē, ka skābekļa koncentratori kopā ar medicīnas skābekļa baloniem un medicīnas šķidrā skābekļa tvertnēm ir viens no trim tirgū pieejamiem skābekļa avotiem un ka šie avoti ir visi savstarpēji aizvietojami un/vai papildina viens otru. Pirmkārt, iesniedzējtiesa atsaucas uz Centre fédéral d’expertise des soins de santé belge [Beļģijas Veselības aprūpes ekspertīzes centra] ziņojumu, saskaņā ar kuru katrs avots ir pieejams lielas dimensijas fiksētā formā un mazas dimensijas portatīvā modelī. Iesniedzējtiesa norāda, ka no šī ziņojuma arī izriet, ka no klīniskās efektivitātes pacientam visas skābekļa terapijas ir līdzvērtīgas neatkarīgi no tā, vai skābeklis tiek piegādāts no viena vai vairākiem no šiem trim avotiem, vai tas ir fiksēts vai mobils, jo atšķirības starp šīm skābekļa pārvaldības metodēm ir saistītas vienīgi ar ērtības jautājumiem (troksni, izmantošanu ārpus mājas, pieejamo daudzumu, mobilā modeļa uzpildi, ko veic pacients) un ar izmaksām sabiedrībai. Otrkārt, iesniedzējtiesa norāda, ka Beļģijas tiesiskais regulējums par obligāto veselības apdrošināšanu un pabalstiem apstiprina šo skābekļa avotu pilnīgu aizstājamību, jo avārijas skābekļa balons ir iekļauts skābekļa koncentratoru atlīdzināmajās izmaksās.
61.

Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, es ierosinu Tiesai uz Tribunal da Relação de Évora (Evoras Apelācijas tiesa, Portugāle) uzdotajiem jautājumiem atbildēt šādi: 1. jautājums Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 13. novembra Regulas (EK) Nr. 1393/2007 par tiesas un ārpustiesas civillietu vai komerclietu dokumentu izsniegšanu dalībvalstīs (“dokumentu izsniegšana”), un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1348/2000, 14. pants ir interpretējams tādējādi, ka tas nozīmē, ka valsts tiesa var pamatoties uz citu dokumentu, nevis saņemšanas apstiprinājumu, lai izlemtu, ka tiesas pavēste ir tikusi nosūtīta adresātam saskaņā ar šo normu. Lai to uzskatītu par līdzvērtīgu saņemšanas apstiprinājumam, attiecīgajam dokumentam ir jāļauj valsts tiesnesim pārliecināties, ka tas ir izsniegts adresātam tādā veidā, kas aizsargā tā procesuālās tiesības. 2. jautājums Regula Nr. 1393/2007 ir interpretējama tā, ka tā nozīmē, ka tai nav pretrunā valsts normas, atbilstoši kurām ir uzskatāms, ka tiesas pavēste ir izsniegta adresātam, ja par to ir parakstījusies trešā persona, ar nosacījumu, ka šī izsniegšana ir notikusi adresāta dzīvesvietā, un ar nosacījumu, ka izsniegtais dokuments ir nodots pieaugušajam, no kura var saprātīgi gaidīt, ka tas to nodos adresātam. 3. jautājums Regula Nr. 1393/2007 nepieļauj valsts normu, kurā paredzēts, ka izsniegšanas nepilnību, kas izriet no Regulas Nr. 1393/2007 II pielikumā noteiktās veidlapas neesamības, var labot, paejot laikam, kurā adresāts neceļ iebildumus pret veidlapas neesamību. Šādu neesamību var labot, vienīgi izsniedzot adresātam veidlapu saskaņā ar piemērojamajām Regulas Nr. 1393/2007 normām.
14.

Atbilstoši šī likuma 16. pantam regulatīvo iestāžu priekšsēdētāju un padomniekus var atlaist tikai konkrēti noteiktos gadījumos, proti, ja tie atkāpjas no amata, tiem beidzas pilnvaru termiņš, ja ex post tiek atklāta to neatbilstība amatam, tie tiek notiesāti par tīšu nodarījumu, tiem iestājas pastāvīga darbnespēja vai valdība ir nolēmusi tos atsaukt no amata būtiska pārkāpuma gadījumā saistībā ar pienākumu izpildi vai neizpildi jomā, kur konstatēta neatbilstība amatam, interešu konflikta un piesardzības pienākuma gadījumā. Šajā ziņā par atbrīvošanu no amata nolemj valdība neatkarīgi no sankciju režīma, kurš atbilstošajā gadījumā var būt piemērojams pēc atbildīgās personas veiktās lietas materiālu pārbaudes kompetentajā ministrijā.
44.

Precīzā nostāja saskaņā ar Slovākijas tiesību aktiem nav pilnīgi skaidra. No vienas puses, Slovākijas Civilkodeksā norādīts, ka juridisks akts rakstveidā ir spēkā tikai tad, ja to ir parakstījusi(‑šas) persona(‑s), kurai(‑ām) tas ir saistošs ( 33 ). No otras puses, šķiet, ka Slovākijas Komerckodeksā atļauts organizācijas vispārīgos komercnosacījumus iekšējas atsauces veidā iekļaut kredītlīgumā kā daļu no šī līguma ( 34 ). Likumā par patēriņa kredītu paredzēts, kas obligāti ir jāiekļauj patēriņa kredītlīgumā ( 35 ). Taču Tiesai nav precīzi zināma šo valsts dažādo tiesību normu mijiedarbība.
32.

“Dzēriena” definīcijas vārdnīcās parasti ir ļoti plašas, aptverot visu, kas teorētiski var tikt uzņemts barības veidā un kas tehniski nav cieta viela vai gāze ( 15 ). Tomēr “dzēriens” acīmredzot tik plaši netiek izmantots sarunvalodā, piemēram, etiķis ir šķidrums, kas tiek uzņemts barības veidā, taču nav ticams, ka tautas valodā to sauks par “dzērienu” vai “dziru”. Tāpat labs kakla aerosols var kondensēties šķidruma pilienos uz mēles vai aukslējām un to var norīt, bet atkal, nevienā parastā sarunā neviens neteiks, ka to “dzer”.
1.

Šī apelācijas sūdzība ir vērsta pret Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2014. gada 25. novembra spriedumu Simba Toys/ITSB – Seven Towns (Kubs ar režģa struktūras virsmām) ( 2 ), kurā Vispārējā tiesa noraidīja prasību atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Otrās apelācijas padomes lēmumu ( 3 ) attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Simba Toys GmbH & Co. KG un Seven Towns Ltd.
35.

Tiesa līdz šim par atšķirīgas attieksmes pret dividendēm no dažādām ārvalstīm nozīmi ir izdarījusi divējādus secinājumus. No vienas puses, LESD 63. panta 1. punktā principā ir aizliegta atšķirīga attieksme pret dividendēm no dažādām dalībvalstīm ( 13 ) . No otras puses, atšķirīga attieksme pret ienākumiem no dažādām trešām valstīm nav pretrunā kapitāla aprites brīvībai ( 14 ). Izskatāmajā lietā nav jāaplūko to trešo valstu īpašā situācija, kuras ir EEZ līguma dalībvalstis.
1.

Ganības to lielās ekoloģiskās, kā arī estētiskās vērtības dēļ ir mūsu lauksaimnieciskās ainavas neatņemama daļa. Tās izpilda nozīmīgu uzdevumu vides aizsardzības jomā, kuras saglabāšana saskaņā ar LESD 11. pantu, lasot to kopā ar LESD 191. pantu, ir viens no Savienības politikas mērķiem un kam ir būtiska nozīme bioloģiskās daudzveidības nodrošināšanā, kas tieši pēdējā laikā ir nonākusi uzmanības centrā ( 2 ). Ņemot vērā iepriekš minēto, izbrīnu var radīt, ja kādā dalībvalstī lauksaimniekiem netiek piešķirti atbalsta maksājumi tādēļ, ka viņi zemi, kas līdz šim ir intensīvi apsaimniekota, piemēram, kā aramzeme, ir pārvērtuši par ganībām. Tiesai šā lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu kontekstā galvenokārt būs jānoskaidro, vai šāda pieeja nav pretrunā Savienības tiesībām.
53.

Saskaņā ar Pārtikas produktu marķēšanas direktīvu fasētā pārtikas produkta sastāvā bija viena vienība, kas tādā veidā tika pasniegta galapatērētājam. Šāda interpretācija saskan ar veselo saprātu. Lasot kopā ar 1. panta 1. punktu, kurā bija definēta Pārtikas produktu marķēšanas direktīvas vispārējā darbības joma, kļūst skaidrs, ka pirmais 1. panta 3. punkta b) apakšpunkta elements bija jāinterpretē tā, ka tas attiecas uz pārtikas produkta “piegādi” (tās veidu) galapatērētājam. Tā būtu saistīta gan ar atsevišķi iepakota pārtikas produkta piegādi tā, lai piedāvātu to pārdošanai galapatērētājam, gan atsevišķi iepakota pārtikas produkta piegādi galapatērētājam kā daļu no iegādātās maltītes. Tajā pašā laikā, lai gan “fasēta pārtikas produkta” definīcijā Pārtikas produktu marķēšanas direktīvas 1. panta 3. punkta b) apakšpunktā bija pieprasīts, lai pārtikas produkts tiktu iepakots pirms pārdošanas, šī pārdošana varēja tikt veikta galapatērētājam vai ēdināšanas iestādei. Pārtikas produkts bija jāiepako tā, lai varētu paredzēt to pārdot; šajā definīcijas daļā nebija pieprasīts, lai tas tiktu pārdots galapatērētājam. Tādējādi pārtikas produkts varēja būt iepakots pirms pārdošanas vai nu kā atsevišķa vienība, vai kā daļa no kopējā pārtikas produktu komplekta ēdināšanas iestādei, kas pēc tam tiks nodots galapatērētājam piegādes ķēdes beigās kā atsevišķi iepakots pārtikas produkts, kas ir daļa no iegādātās maltītes.
18.

Korkein hallinto-oikeus (Augstākā administratīvā tiesa), kuras izskatīšanā šobrīd ir lieta, par izšķirošu lietas izlemšanā uzskata Savienības tiesību interpretāciju un tādēļ atbilstoši LESD 267. pantam Tiesai 2015. gada 10. martā ir uzdevusi šādus jautājumus: “1) Vai Direktīvas 2000/78 3. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāds valsts tiesiskais regulējums kā Somijas Ienākuma nodokļa likuma 124. panta 1. un 4. punkta noteikumi par papildnodokli par ienākumiem no pensijas ietilpst Savienības tiesību piemērošanas jomā un tādējādi attiecīgajā gadījumā ir piemērojams diskriminācijas vecuma dēļ aizliegums Hartas 21. panta 1. punkta izpratnē? 2) Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai Direktīvas 2000/78 2. panta 1. punkts un 2. punkta a) vai b) apakšpunkts un Hartas 21. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā Somijas Ienākuma nodokļa likuma 124. panta 1. un 4. punkta noteikumi par papildnodokli par ienākumiem no pensijas, kuros ir paredzēts, ka ienākumi no fiziskas personas pensijas, kuras saņemšana katrā ziņā netieši ir saistīta ar personas vecumu, noteiktās situācijās tiek aplikta ar lielāku ienākuma nodokli nekā tikpat lieli ienākumi no algota darba? 3) Ja iepriekš minētie Direktīvas 2000/78 un Hartas noteikumi nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā papildnodoklis par ienākumiem no pensijas, šajā gadījumā ir jāizvērtē, vai attiecīgās direktīvas 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šīs tiesību normas izpratnē tāds valsts tiesiskais regulējums kā papildnodoklis par ienākumiem no pensijas var tikt uzskatīts gan par objektīvi un saprātīgi attaisnotu, gan par attaisnotu ar likumīgu mērķi, it īpaši nodarbinātības politikas, darba tirgus un profesionālās izglītības jomās, ja, kā izriet no Somijas Ienākuma nodokļa likuma sagatavošanas dokumentiem, papildnodokļa par ienākumiem no pensijas mērķis ir gūt nodokļu ieņēmumus no maksātspējīgiem ienākumu no pensijas saņēmējiem, samazināt atšķirības nodokļu aplikšanas jomā starp ienākumiem no pensijām un ienākumiem no algota darba un stimulēt gados vecākus cilvēkus aktīvi turpināt darba dzīvi?”
55.

Pilnības labad šajā ziņā ir jānorāda, ka, ņemot vērā šo iespēju veikt pārbaudi ex officio, Vispārējai tiesai ir zināms pienākums iegūt informāciju par valsts tiesību aktiem un to grozījumiem. Taču šajā ziņā ir jāņem vērā, ka, ņemot vērā kompetenču sadalījumu starp Savienības tiesām un valstu tiesām, valsts tiesību aktu interpretācija ietilpst valstu tiesu kompetencē, un Savienības tiesu rīcībā nav īpaša instrumenta valsts tiesību aktu interpretācijas jautājuma noskaidrošanai ( 44 ). Tādēļ Vispārējās tiesas iespēja ex officio iegūt informāciju par valsts tiesību aktiem nekādā ziņā neatbrīvo personu, kura atsaucas uz šiem tiesību aktiem, no pienākuma sniegt informāciju, no kuras izriet tās norādītā interpretācija ( 45 ). Tāpēc Vispārējai tiesai apelācijas tiesvedībā nevar pārmest to, ka tā nav ņēmusi vērā tādu jaunu elementu saistībā ar valsts tiesību aktiem, par kuru Vispārējo tiesu bija jāinformē personai, kura uz to atsaucas.
38.

Direktīvas 2000/35 3. panta 1. punktā kreditoriem ir piešķirta virkne tiesību, kas paredzētas to aizsardzībai pret kavētiem maksājumiem. Konkrētāk, tajā ir norādīts datums, no kura jāmaksā procenti ( 14 ), un procentu līmenis, kāds parādniekam ir jāmaksā par kavētu maksājumu ( 15 ). Procenti bija jāmaksā tikai tad, ja kreditors bija izpildījis savas līgumsaistības un juridiskos pienākumus un nebija saņēmis pienākošos summu laikā, ja vien parādnieks bija atbildīgs par nokavējumu ( 16 ). Šajā direktīvā kreditoram arī tika piešķirtas tiesības prasīt saprātīgu kompensāciju no parādnieka par visām attiecīgajām piedziņas izmaksām, kas radušās parādnieka kavētā maksājuma dēļ (ja vien parādnieks bija atbildīgs par nokavējumu) ( 17 ). Šajās izmaksās bija jāievēro pārredzamības un samērīguma principi attiecībā uz minēto parādu, un dalībvalstīm bija ļauts noteikt maksimālās piedziņas izmaksas dažādiem parādu līmeņiem, tomēr vienmēr ar nosacījumu, ka tās ievēro šos principus. [Direktīvas 2000/35] 3. panta 2. punktā bija reglamentēts, no kuras dienas un ar kādu likmi bija jāmaksā procenti atsevišķos gadījumos ( 18 ).
64.

Šie apsvērumi ir apstiprināti Direktīvas 2014/23 ( 14 ) preambulas 14. apsvērumā, no kura izriet, ka par koncesijām nebūtu jāuzskata konkrēti dalībvalsts izdoti dokumenti, piemēram, atļaujas vai licences, it īpaši, ja ekonomikas dalībnieks saglabā brīvu izvēli atteikties no būvdarbu veikšanas vai pakalpojumu sniegšanas. Pretēji šiem dokumentiem koncesijas līgumos ir paredzēti savstarpēji saistoši pienākumi, ar ko šo būvdarbu vai pakalpojumu izpildei piemēro īpašas prasības, ko nosaka līgumslēdzēja iestāde.
46.

No iepriekš minētā izriet, ka Vācijas pilsoņi, kuriem ir atšķirīgi uzvārdi dažādu likumu dēļ, kas tiem ir saistoši pilsonības dēļ, var atsaukties uz savai situācijai raksturīgajām grūtībām, kas tos atšķir no personām, kurām ir tikai Vācijas pilsonība, neatkarīgi no tā, kā viņu otrās pilsonības tiesības tiem ir piešķīrušas no Vācijas tiesībās atzītā atšķirīgu personvārdu. Tātad šīs personas atrodas atšķirīgā situācijā, kas prasa atšķirīgu attieksmi no tās, kas ir paredzēta personām, kurām ir tikai Vācijas pilsonība.
18.

2011. gada 29. augustāErnst Radlinger un Helena Radlingerová (turpmāk tekstā – “Radlingeri”, “patērētāji” vai “parādnieki”) noslēdza patēriņa kredītlīgumu ar Smart Hypo (turpmāk tekstā – “aizdevējs”). Saskaņā ar šo līgumu Smart Hypo izsniedza aizdevumu CZK 1170000 (EUR 43205) apmērā ( 31 ). No savas puses Radlingeri piekrita atmaksāt summu CZK 2958000 (EUR 109231) apmērā 120 ikmēneša iemaksās pa CZK 24375 (EUR 900), kas maksājamas katra mēneša 20. datumā (izņemot pirmo iemaksu, kas bija jāsamaksā 2011. gada 31. augustā, un izmaksas CZK 33000 apmērā: šīs summas tika atskaitītas no aizņēmuma pamatsummas). Summu CZK 2958000 veidoja: i) pamatparāds CZK 1170000; ii) iekasētie procenti ar likmi 10 % gadā no pamatparāda kredītlīguma darbības laikā (arī CZK 1170000 apmērā); iii) maksājumi aizdevējam CZK 585000 apmērā (EUR 21602), un iv) iepriekš minētās izmaksas ( 32 ). No maksājumu plāna saskaņā ar šo līgumu izrietēja, ka Radlingeru veiktā atmaksa būtībā tiktu novirzīta aizdevēja izmaksu, procentu un maksājumu samaksai no 2011. gada 31. augusta līdz 2017. gada 20. jūlijam. Pamatsummu viņi sāktu maksāt, tikai sākot no 73. ikmēneša maksājuma. GPL tika noteikta 28,9 % apmērā ( 33 ).
73.

Šādi rīkojoties, vispirms atzīmēšu, ka Direktīvas 2005/29 7. panta 4. punkta c) apakšpunktā nav minēta tikai cena, tostarp visi nodokļi, bet ir minēts arī “cenas aprēķināšanas veids, kā arī vajadzības gadījumā visi papildu kravas, piegādes vai pasta maksājumi”. No šīs tiesību normas teksta struktūras izriet, ka cena tajā ir paredzēta, ņemot vērā visas tās sastāvdaļas, un ka Direktīvas 2005/29 7. panta 4. punkta c) apakšpunkta formulējumā, aplūkojot to kopumā, šķiet, skaidri ir paredzēti atsevišķi, pirmkārt, cena vai veids, kādā tā tiek aprēķināta, un, otrkārt, pārējās cenas sastāvdaļas, piemēram, transporta izdevumi. Lai kā tas būtu, lasot minēto 7. panta 4. punkta c) apakšpunktu, nekas nenorāda, ka cena būtu jāsaprot kā tāda, kurā ir jāiekļauj transporta izdevumi un kura ir kopējā galīgā norāde.
19.

Direktīvas 23. panta 2. punktā gan šādi raidījumi ir izslēgti no maksimāli pieļaujamās reklāmas raidlaika, taču tiem principā tiek piemēroti pārējie direktīvas noteikumi par televīzijas reklāmu, tostarp 19. panta 1. punktā regulētais pienākums to nepārprotami nošķirt no redakcionālā satura. Turklāt Direktīvas 2010/13 preambulas 96. apsvērumā ir norādīts, ka reklāmkadri, kas sastāv no raidījumu daļām, ir jāuzskata par raidījumiem. Tādēļ a contrario raidījumu pieteikumi, kuros nav ietverti šādi izvilkumi, piemēram, ja tajos tikai tiek norādīts nosaukums, ir nepārprotami jānošķir no redakcionālā satura un arī no citām reklāmas formām.
18.

Eiropas Parlaments un Padome, ko atbalsta Īrija, Apvienotā Karaliste un Komisija, apstrīd šos argumentus. Šie lietas dalībnieki uzsver, ka ar Regulas Nr. 1052/2013 19. pantu ir radīta iespēja izveidot ierobežotu sadarbības formu starp vienu vai vairākām dalībvalstīm, kuras piedalās Eurosur izveidē, no vienas puses, un Īriju un Apvienoto Karalisti, no otras puses. Viņuprāt, minēto sadarbību nevar pielīdzināt pilnīgai dalībai Eurosur sistēmā. Šie lietas dalībnieki arī norāda, ka Regulā Nr. 1052/2013 ir paredzēta iespēja izveidot sadarbības formas ar kaimiņos esošām trešām valstīm ( 8 ). Tie piebilst, ka būtu dīvaini, ja Īrija un Apvienotā Karaliste tiktu nostādīta situācijā, kas būtu sliktāka nekā kaimiņos esošo trešo valstu situācija. Vēl būtiskāk – saskaņā ar šo lietas dalībnieku viedokli jebkādas sadarbības formas ar Īriju un Apvienoto Karalisti aizliegšana būtu pretrunā to dalībvalstu interesēm, kuras izveidojušas Eurosur sistēmu, jo informācijas apmaiņa, kas atļauta, pamatojoties uz Regulas Nr. 1052/2013 19. pantu, varētu galu galā sniegt labumu sistēmai kopumā.
4.

Šīs lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvu 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu [būvdarbu, piegādes un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu] slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru ( 2 ). Konkrētāk, iesniedzējtiesa šaubās par to, vai šī direktīva pieļauj tādu nosacījumu iekļaušanu konkursa nolikumā kā pamatlietā noteiktie.
38.

Komisija atzīst, ka ANKO ir veikusi korekcijas un izmaksājusi kompensācijas. Tomēr tas nenozīmējot, ka tā galīgi esot mainījusi savu vispārīgo “metodoloģiju”. Tā vienkārši esot veikusi ad hoc korekcijas gadījumos, kad tikuši atklāti pārkāpumi, un esot atlīdzinājusi tikai dažas no summām, kuru nepamatotā saņemšanā Komisija to esot vainojusi, neveicot vispārīgus pasākumus saistībā, pirmkārt, ar nodarbināto personu un to kvalifikāciju kontroli, ņemot vērā attiecīgo programmu, vai, otrkārt, ar personāla darba stundu precīzu reģistrāciju, kas traucējot nākotnē no jauna īstenot agrāko “praksi”. Tādējādi tas, ka secinājumi par prasītājas vispārīgo “metodoloģiju” ir izdarīti no konkrētas ad hoc korekcijas, atbilst nepareizai induktīvai argumentācijai, kas izraisa nepareizu vispārīgo nosacījumu II.5. daļas 3. punkta d) apakšpunkta interpretāciju saistībā ar iespējamību, ka šāda paša veida pārkāpumi tiks pieļauti citos projektos.
54.

Ciešā saikne, kas vieno šos divus NCHD darbības aspektus, ir pamatoti izcelta dokumentā ar nosaukumu “Training principles to be incorporated into new working arrangements for doctors in training” (“Mācību principi, kas ir jāiekļauj mācībās esošo ārstu jaunajā darba kārtībā”) ( 28 ). Tajā ir norādīts, ka pie vispārīgajiem noteikumiem, kuriem ir jābūt NCHD mācību pamatā, pieder noteikums, saskaņā ar kuru “izglītības un mācību iespējām darba vietā ir jātiek izmantotām un maksimāli attīstītām”, un noteikums, ka “nedrīkst tikt radīta mākslīga robeža starp dienestu un mācībām” ( 29 ).
26.

KPN un Mobistar, apgalvojot, ka atšķirīga attieksme pret fiksētās un mobilās telefonijas pakalpojumiem balstās uz to, ka negodīgais apgrūtinājums, kas var rasties no obligātas telefona pakalpojumu nodrošināšanas, var tikt kompensēts no vispārējas aplikšanas ar nodokļiem vai ar sektoriālo finansēšanas mehānismu, kamēr mobilās telefonijas pakalpojumu un/vai interneta abonementu pakalpojumu gadījumā apgrūtinājums var tikt kompensēts tikai no publiskiem līdzekļiem, piedāvā atbildēt uz šo jautājumu tādējādi, ka Universālā pakalpojuma direktīva un, konkrēti, tās 9., 13. un 32. pants ir saderīgi ar Hartas 20. pantu. Ievērojot, ka šīs atšķirības raksturs ir ļoti ierobežots, KPN un Mobistar šaubās, vai faktiski ir atšķirīga attieksme Hartas 20. panta izpratnē, un secina, ka pretēji fiksētā telefona pakalpojumu gadījumam piekļuves mobilās telefonijas pakalpojumiem gadījumā nevar runāt par sociālo izslēgšanu, ne arī par universālā pakalpojuma saistību nepieciešamību. Turklāt tās apgalvo, ka interneta abonementa nodrošināšanas sociālo tarifu sektoriālās finansēšanas mehānisms ir smags apgrūtinājums operatoriem un negatīvi ietekmē iekšējā tirgus darbību un patērētājus.
2)

noskaidrojot, vai pakalpojums, kas ietver darba ņēmēju pagaidu pārvietošanu, ir darba ņēmēju izīrēšana Direktīvas 96/71 1. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē, pamatojoties uz Tiesas noteiktajiem kritērijiem tās spriedumā lietā Vicoplus u.c. (no C‑307/09 līdz C‑309/09, EU:C:2011:64), valsts iestādēm it īpaši ir jāņem vērā, vai līguma mērķis ir konkrēts rezultāts, kas var tikt nošķirts no darba ņēmēju izīrēšanas, vai atlīdzība ir balstīta uz šo rezultātu un kurš patiesībā organizē darbu, sniedz attiecīgajiem darba ņēmējiem norādījumus par to, kā tiem jāveic savi uzdevumi, un pārbauda, vai tie strādā atbilstoši šiem norādījumiem.