16

Šādos apstākļos Tribunale di Napoli nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai līdzvērtības principam pretrunā ir tāda valsts tiesību norma, kurā, piemērojot Direktīvu 1999/70/EK, gadījumā, ja tiek nelikumīgi pārtraukta tāda darba līguma izpilde, kurā ir spēkā neesoša termiņa noteikšanas klauzula, ir paredzētas ekonomiskas sekas, kas ir atšķirīgas un ievērojami niecīgākas salīdzinājumā ar gadījumu, kad tiek nelikumīgi pārtraukta kāda parasta civiltiesību līguma, kurā ir spēkā neesoša termiņa noteikšanas klauzula, izpilde? 2) Vai Savienības regulējumam atbilst tas, ka piemērošanas jomā kādas sankcijas efektivitāte rada priekšrocības darba devējam, kurš rīkojas ļaunprātīgi, par sliktu darba ņēmējam, kuram tas nāk par ļaunu, tā, ka tiesvedības procesa fiziskais un saturiskais ilgums rada tiešu kaitējumu darba ņēmējam par labu darba devējam un taisnības atjaunošanas efektivitāte proporcionāli samazinās līdz ar procesa paildzināšanos, līdz tā gandrīz izzūd? 3) Vai, piemērojot Savienības regulējumu saskaņā ar hartas 51. pantu, Hartas 47. pantam un ECPAK 6. pantam atbilst tas, ka tiesvedības procesa fiziskais un saturiskais ilgums rada tiešu kaitējumu darba ņēmējam par labu darba devējam un taisnības atjaunošanas efektivitāte proporcionāli samazinās līdz ar procesa paildzināšanos, līdz tā gandrīz izzūd? 4) Vai, ņemot vērā [Padomes 2000. gada 27. novembra] Direktīvas 2000/78/EK [ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV L 303, 16. lpp.)] 3. panta 1. punkta c) apakšpunkta un [Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. jūlija] Direktīvas 2006/54/EK [par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (OV L 204, 23. lpp.)] 14. panta 1. punkta c) apakšpunkta izklāstu, jēdzienā “darba nosacījumi”, kas minēts [pamatnolīguma] 4. klauzulā, ir ietvertas arī sekas, kas rodas no darba attiecību nelikumīgas pārtraukšanas? 5) Ja atbilde uz [4. jautājumu] ir apstiprinoša, vai atšķirība starp sekām, kas parasti paredzētas valsts iekšējās tiesībās nenoteikta laika un noteikta laika darba attiecību nelikumīgas pārtraukšanas gadījumā, ir attaisnojama saskaņā ar 4. klauzulu? 6) Vai tādi spēkā esošie Savienības tiesību vispārējie principi kā tiesiskās drošības princips, tiesiskās paļāvības aizsardzības princips, pušu procesuālo tiesību vienlīdzības princips, efektīvas tiesību aizsardzības tiesā princips un tiesības uz lietas izskatīšanu neatkarīgā tiesā, kā arī, vispārīgāk, – tiesības uz taisnīgu lietas izskatīšanu, kas ir paredzēti [LES] (kā tas ticis grozīts ar Lisabonas līguma 1. panta 8. punktu un uz kuru ir norādīta atsauce [LES] 46. pantā) 6. panta 2. punktā, lasot to kopā ar [ECPAK] [..] 6. pantu un [hartas] 46. un 47. pantu un 52. panta 3. punktu, ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka tie liedz Itālijas valstij pēc samērā ilga laika posma (9 gadi) pieņemt tādu īpašu tiesību normu kā Likuma Nr. 183/2010 32. panta 7. punkts, ar kuru tiek grozītas procesā esošu tiesvedību sekas, nodarot tiešu kaitējumu darba ņēmējam par labu darba devējam, un taisnības atjaunošanas efektivitāte proporcionāli samazinās līdz ar procesa paildzināšanos, līdz tā gandrīz izzūd? 7) Ja Tiesa neatzīst, ka izklāstītajiem principiem ir [ES] tiesiskā regulējuma pamatprincipu vērtība to horizontālas un vispārīgas piemērošanas nolūkā, un tātad tikai viena norma – proti, Likuma Nr. 183/2010 32. panta 5.–7. punkts – ir pretrunā Direktīvā 1999/70/EK un hartā paredzētajiem pienākumiem, vai tāda sabiedrība, kāda ir atbildētāja, kurai ir [šajā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu] minētās īpašības, ir uzskatāma par valsts organizāciju nolūkā tieši vertikāli augšupēji piemērot Eiropas tiesības, it īpaši [pamatnolīguma] 4. klauzulu un [hartu]?”