Apelācijas sūdzība, ko 2021. gada 10. decembrīTUIfly GmbH iesniedza par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2021. gada 29. septembra spriedumu lietā T-447/18 TUIfly GmbH/Eiropas Komisija

(Lieta C-763/21 P)

(2022/C 73/24)

Tiesvedības valoda – vācu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: TUIfly GmbH (pārstāvji: L. Giesberts un D. J. Westarp, advokāti)

Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

— pilnā apmēra atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2021. gada 29. septembra spriedumu lietā T-447/18 un atbildētājas apelācijas tiesvedībā Lēmuma (ES) 2018/628 (2016. gada 11. novembris) par valsts atbalstu SA.24221 (2011/C) (ex 2011/NN), ko Austrija piešķīrusi Klāgenfurtes lidostai, Ryanair un citām aviokompānijām, kuras izmanto lidostu (OV 2018, L 107, 1. lpp.), 7. un 8. pantu, kā arī 9., 10. un 11. pantu, ciktāl tie attiecas uz 7. un 8. pantu;

— piespriest atbildētājai apelācijas tiesvedībā atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

Pamati un galvenie argumenti

Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza divus pamatus.

Pirmkārt, Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā esot nepareizi interpretējusi LESD 107. panta 1. punktu un tādējādi esot pārkāpusi Savienības tiesību normas. Saistībā ar LESD 107. panta 1. punktu Vispārējā tiesa, piemērojot tirgus ekonomikas ieguldītāja principu, esot pārkāpusi Savienības tiesību interpretācijas pieļaujamās robežas.

Vispārējā tiesa – atbalstot Komisijas nostāju – esot izdarījusi nepareizu pieņēmumu, ka apelācijas sūdzības iesniedzējai ir tikusi piešķirta priekšrocība. Šajā ziņā Vispārējā tiesa, piemērojot tirgus ekonomikas ieguldītāja principu, esot juridiski kļūdaini izmantojusi virkni nepieļaujamu apsvērumu. Vispirms, Vispārējā tiesa LESD 107. panta 1. punktu esot interpretējusi nevis stingri objektīvi, bet gan subjektīvi. Šajā ziņā Vispārējā tiesa (atbalstot Komisijas nostāju) esot balstījusies uz to, ka dalībvalsts pirms nolīgumu noslēgšanas neesot sagatavojusi darījumdarbības plānus. Taču tolaik tas nebūtu atbildis judikatūrai un administratīvajai praksei; līdz ar to Vispārējā tiesa neesot ievērojusi tiesiskās paļāvības, respektīvi, atpakaļejoša spēka aizlieguma principu.

Turklāt Vispārējā tiesa rentabilitātes analīzi esot balstījusi tikai uz īstermiņa rentabilitātes apsvērumiem, kaut arī saskaņā ar Savienības tiesu judikatūru tas esot pēc būtības nepareizi un neesot atbildis attiecīgajā laikā pastāvošajai administratīvajai praksei. Šajā saistībā Vispārējā tiesa nepieļaujamā veidā ar atpakaļejošu spēku nolīgumiem esot piemērojusi tikai pēc tirgvedības nolīgumu noslēgšanas pieņemtās Komisijas Pamatnostādnes aviācijas jomā. Turklāt pati piemērošana esot notikusi kļūdaini Papildus tam Vispārējā tiesa savus konstatējumus esot balstījusi uz tādam apgalvotām īpatnībām zemo cenu aviopārvadātāju nozarē, kuras attiecīgajā brīdī neesot pastāvējušas.

Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka, pareizi – proti, bez minētajiem pārkāpumiem – ņemot vērā ilgtermiņa rentabilitātes apsvērumus, esot bijusi jānoliedz atbalsta esamība LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.

Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Vispārējai tiesai, ka tā – atbalsta iespējamā attaisnojuma līmenī – ir nepareizi piemērojusi LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu un sapinusies acīmredzamās pretrunās.

Vispirms, Vispārējās tiesas izvēlētais pārbaudes etalons (balstīšanās tikai uz atsevišķu apelācijas sūdzības iesniedzējas apkalpoto lidojumu savienojumu rentabilitāti) esot bijis pēc būtības nepareizs, jo tajā neesot ņemts vērā no likuma sistēmas obligāti izrietošais nošķīrums starp tiesiskā sastāva un attaisnojuma līmeni. Šis etalons (it īpaši attiecība uz 2003. gada tirgvedības nolīgumu) nekādi neesot atbildis konkrētajā brīdī nozīmīgajai attiecīgi administratīvajai vai tiesvedības praksei Turklāt Vispārējā tiesa – atšķirībā no lidostai piešķirtā atbalsta līmeņa – apelācijas sūdzības iesniedzējas līmenī prettiesiski nemaz neesot ņēmusi vērā Karintijas [Kärnten] reģiona vajadzības satiksmes jomā. Šajā ziņā lidostai un apelācijas sūdzības iesniedzējai piešķirtā atbalsta radniecīguma, respektīvi, interešu identiskuma dēļ esot pieļauta nenovēršama pretruna vērtējumā. Vispārējā tiesa neesot ievērojusi no LESD 107. panta 3. punkta izrietošos fundamentālos vērtējumus un tādējādi esot pārkāpusi šo normu.

Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka, pareizi piemērojot LESD 107. panta 3. punktu, esot bijis jāatzīst, ka atbalsts ir attaisnots.