ĢENERĀLADVOKĀTA FRĀNSISA DŽEFRIJA DŽEIKOBSA SECINĀJUMI,

sniegti 2004. gada 22. janvārī. ( )

Lieta C‑332/01

Grieķijas Republika

pret

Eiropas Kopienu Komisiju





Šajā lietā Grieķija prasa daļēji atcelt Komisijas 2001. gada 11. jūlija Lēmumu 2001/557/EK par Kopienas finansējuma atteikšanu noteiktiem izdevumiem, ko dalībvalstis veikušas Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļas ietvaros (turpmāk tekstā – „Lēmums” vai „Apstrīdētais lēmums”) ( ).

1. Grieķija jo īpaši apstrīd Komisijas atteikumu piešķirt Kopienas finansējumu kokvilnas, olīveļļas, rozīņu, aitu un kazu nozarēs.

2. Pirms Grieķijas prasījumu un argumentu detalizētas pārbaudes var noderēt tiesību aktu, kas regulē kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu un Fonda grāmatojumu noskaidrošanu, galveno pazīmju izklāsts.

Atbilstošās tiesību normas

Galvenie Kopienu tiesību akti

3. Kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanas galvenie noteikumi ir ietverti Regulā Nr. 729/70 ( ), kas paredz, ka Fonds finansē kopīgos pasākumus, kurus, lai sasniegtu EKL 33. panta 1. punkta a) apakšpunktā noteiktos mērķus, ieskaitot intervences pasākumus, kas paredzēti, lai stabilizētu lauksaimniecības tirgus, īsteno saskaņā ar Kopienu noteikumiem lauksaimniecības tirgu kopīgās organizācijas ietvaros ( ).

4. Regulas Nr. 729/70 5. pants nosaka grāmatojumu noskaidrošanu, ko iesniedz valstu iestādes, kas ir pilnvarotas īstenot pieņemamos no Fonda finansējamos darījumus (turpmāk tekstā – „maksājumu iestādes”). 5. panta 2. punkta c) apakšpunkta pirmā daļa skaidri pieprasa Komisijai atteikt Kopienas finansējumu izdevumiem, kas nav izlietoti atbilstoši Kopienu noteikumiem.

5. 5. panta 2. punkta c) apakšpunkts tālāk nosaka:

„Pirms lēmuma pieņemšanas par finansējuma atteikšanu Komisijas veikto pārbaužu rezultātus un atbildes attiecīgajām dalībvalstīm ir jāpaziņo rakstiski, pēc kā abām pusēm jācenšas panākt vienošanos par tālāko rīcību.

Gadījumā, ja vienošanās netiek panākta, dalībvalsts var prasīt uzsākt procedūru, kas paredz saskaņot pušu attiecīgās nostājas četru mēnešu laikā, un tās rezultāti ir izklāstāmi paziņojumā Komisijai, kas tos izvērtē pirms lēmuma pieņemšanas par finansējuma atteikšanu.

Komisijai jānovērtē izslēdzamās summas, jo īpaši ievērojot konstatētās neatbilstības nozīmību. Komisijai šajā gadījumā ir jāņem vērā pārkāpuma daba un smagums, kā arī Kopienas ciestais finansiālais zaudējums.

Finansējuma atteikšanu nevar attiecināt uz izdevumiem, kas tika izlietoti divdesmit četrus mēnešus pirms Komisijas rakstiskā paziņojuma par šo pārbaužu rezultātiem attiecīgajai dalībvalstij. [..]” ( )

6. Regulas Nr. 729/70 8. panta 1. punkts pieprasa dalībvalstīm veikt pasākumus, lai nodrošinātu pareizu Fonda finansēto darījumu izpildi, novērstu noteikumu pārkāpumus un tādējādi atgūtu zaudētās summas. Vairums lauksaimniecības nozarēs specifisku Kopienu pasākumu detalizēti noteic, kādi pasākumi dalībvalstīm jāpiemēro, lai izpildītu savus 8. panta 1. punktā noteiktos vispārējos pienākumus ( ).

7. Atbilstoši Regulas Nr. 729/70 9. pantam Komisija ir pilnvarota veikt virkni pasākumu, lai pārbaudītu un papildinātu dalībvalstu iestāžu sniegto informāciju un dokumentus. Tā var, piemēram, veikt pārbaudes uz vietas un ir tiesīga piekļūt visām grāmatām un dokumentiem, kas saistīti ar Fonda finansētajiem izdevumiem, un veikt vai vienoties ar dalībvalstīm par noskaidrošanas un pārbaužu veikšanu.

8. 8. panta 1. punkta pirmā daļa Regulā Nr. 1663/95, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu (EEK) Nr. 729/70 attiecībā uz ELVGF Garantiju nodaļas grāmatojumu noskaidrošanas procedūru ( ), tiktāl, ciktāl ir atbilstoši, nosaka:

„Ja kādas izmeklēšanas rezultātā Komisija uzskata, ka izdevumi netika veikti saskaņā ar Kopienas noteikumiem, tā paziņo ieinteresētajai dalībvalstij iegūtās ziņas, veicamos korekcijas pasākumus, lai nodrošinātu atbilstību turpmāk, un jebkuru tāda izdevuma novērtējumu, kuru tā ierosina izslēgt, ievērojot Regulas (EEK) Nr. 729/70 5. panta 2. punkta c) apakšpunktu. Paziņojumā ietver atsauci uz šo regulu. [..]”.

Tiesas veiktā galveno tiesību aktu interpretācija

9. Tiesa ir izvērtējusi vairākus principus, kas saistīti ar Komisijas veikto atskaitījumu likumības apstrīdējumiem no dalībvalstu puses.

10. Pirmkārt, ir skaidrs, ka Regula Nr. 729/70 atļauj Komisijai veikt maksājumus no ELVGF tikai par summām, kuras samaksātas atbilstoši atsevišķās lauksaimniecības nozarēs norādītajiem noteikumiem ( ), un rezultātā uzliek Komisijai pienākumu atteikt finansējumu izdevumiem, kad tā konstatē, ka noteikumi ir pārkāpti ( ): ELVGF grāmatojumu noskaidrošanas procedūras nolūks – pārbaudīt, lai kompensācijas un intervences pasākumi tiktu veikti atbilstoši Kopienu noteikumiem, un tādējādi garantēt, ka visi tirgotāji ir pakļauti tiem pašiem konkurences nosacījumiem – būtu pakļauts riskam, ja Komisija, kad tā konstatē, ka valstu prakse pārkāpj noteikumus, ņemot vērā tās finansiālās ietekmes nopietnību attiecībā uz ELVGF ( ), būtu kompetenta atsaukties uz diskrecionāro varu pieņemt jeb atteikt to Kopienu finansējumus. Attiecīgi dalībvalstīm ir jāuzņemas apgrūtinājums par jebkurām citām izmaksātām summām, jo īpaši par summām, kuras, atļaujot izmaksāt šajā kontekstā, valstu iestādes pašas kļūdaini novērtējušas ( ).

11. Vēl precīzāk, Regulas Nr. 729/70 8. panta 1. punkts uzliek dalībvalstīm vispārēju pienākumu veikt pasākumus, lai pārliecinātos, ka ELVGF finansētie darījumi patiesībā ir veikti un ir pareizi izpildīti, lai novērstu un apkarotu noteikumu pārkāpumus un atgūtu summas, kas zaudētas noteikumu pārkāpumu vai nolaidības dēļ, pat ja īpašs Kopienu akts skaidri nenosaka noteiktu uzraudzības pasākumu ieviešanu. No šī nosacījuma izriet – ievērojot EKL 10. pantā noteikto pienākumu lojāli sadarboties ar Komisiju, jo īpaši ievērojot Kopienas resursu pareizu izmantošanu, dalībvalstīm ir jāizveido visaptverošas administratīvas pārbaudes un pārbaudes uz vietas, tādējādi garantējot pareizu būtisko un formālo nosacījumu ievērošanu attiecīgo piemaksu piešķiršanai. Šīm pārbaudēm jābūt tādām, lai nerastos šaubas par ELVGF izdevumu maksājumu pareizību ( ). Ja noteikumi to paredz, dalībvalstīm ir jāpiemēro īpaši uzraudzības pasākumi, un ir lieki iztirzāt to uzskatus, ka cita uzraudzības sistēma būtu efektīvāka ( ).

12. Ņemot vērā pierādījumu nastu, kaut arī Komisijai, nodrošinot pierādījumus par pamatotām šaubām, kas attiecas uz dalībvalstīs veikto pārbaužu esamību vai neatbilstību, ir jāpamato savs lēmums par ELVGF finansējuma atteikšanu izdevumiem, ko veikušas dalībvalstis, tai tomēr nav pienākums izsmeļoši pierādīt, ka pārbaudes bijušas neatbilstošas vai ka pastāvējuši noteikumu pārkāpumi valsts iesniegtajos datos, vai pat uzrādīt šo pārbaužu neatbilstības vai valsts iesniegto datu neprecizitāšu detaļas: valsts ir daudz labākā situācijā, lai savāktu un pārbaudītu ELVGF grāmatojumu noskaidrošanai vajadzīgos datus, un tātad valstij piekrīt iesniegt detalizētākos un pilnīgākos pierādījumus par to, ka tā ir veikusi pārbaudes vai ka tās dati ir pareizi, un, nepieciešamības gadījumā, par Komisijas apgalvojumu neprecizitāti ( ). Dalībvalsts nevar atspēkot Komisijas konstatēto [iegūtās ziņas], nebalstot savus apgalvojumus uz elementiem, kas pierāda uzticamas un darbotiesspējīgas pārbaudes sistēmas pastāvēšanu. ( ).

13. Turklāt dalībvalstij, ja nepieciešams, ir jāpierāda, ka aizdomās par pārkāpumu Komisija ir kļūdījusies attiecībā uz finanšu līmenī pieprasīto darbību. ( ) Ja Komisija konstatē, ka nepastāv atbilstoša kontroles sistēma, tā var atteikt visu strīdīgo izdevumu finansējumu no ELVGF ( ). Tā vietā, lai neatļautu visus izdevumus, kuri radušies, pārkāpjot noteikumus, Komisija ir centusies ieviest noteikumus, lai atkarībā no trūkumu apjoma pārbaudēs un ELVGF apdraudējuma līmeņa citādi cīnītos ar noteikumu pārkāpumiem, kad dalībvalstij jāpierāda, ka šie kritēriji ir patvaļīgi un neobjektīvi ( ).

14. Ņemot vērā pienākumu norādīt pamatojumu lēmumam par grāmatojumu noskaidrošanu, pamatojuma izklāsts jāpieņem kā pietiekams, ja dalībvalsts, uz kuru lēmums attiecas, ir bijusi cieši iesaistīta notikumu procesā un apzinājusies – piemēram, no pārskata ziņojuma vai no sarakstes ar Komisiju – iemeslus, kuru dēļ Komisijai radies viedoklis, ka tā nevar segt strīdīgo summu no ELVGF ( ).

15. Ņemot vērā Regulas Nr. 1663/95 8. panta 1. punktā un Regulas Nr. 729/70 5. panta 2. punkta c) apakšpunktā noteiktos Komisijas pienākumus, 8. panta 1. punkts papildina 5. panta 2. punkta c) apakšpunktu, izklāstot prasības, kas Komisijai jāizpilda ar „[tās] rakstisko paziņojumu par pārbaužu rezultātiem attiecīgajā dalībvalstī” pēdējās normas izpratnē. ( ) Šajā paziņojumā jānorāda veicamie korekcijas pasākumi, lai nodrošinātu atbilstību turpmāk, jāiekļauj jebkurš tāds izdevumu izvērtējums, kurus Komisija ierosina izslēgt, un jāietver atsauce uz Regulu Nr. 1663/95; dalībvalstij jādod 2 mēnešu laiks atbildes sniegšanai.

16. Prasību mērķis, kas noteikts tiesību aktos, ir dot iespēju iesaistītajai dalībvalstij precīzi noskaidrot datumu, no kura jāaprēķina īslaicīgie ierobežojumi; izslēgšanas perioda mērķis ir aizsargāt dalībvalstis no tiesiskās drošības trūkuma, kas pastāvētu, ja Komisija varētu apšaubīt izdevumus, kas veikti vairākus gadus pirms lēmuma par atbilstību pieņemšanas ( ). Dalībvalsts tomēr var prasīt šī perioda aizsardzību tikai tādā apmērā, lai tas atbilstu tās pašas pienākumiem Kopienu tiesībās, jo īpaši attiecībā uz brīvprātīgu pārbaudei nepieciešamās informācijas paziņošanu. Tādējādi, lai noteiktu, vai 24 mēnešu periods ir bijis [noteikumiem] atbilstošs, dalībvalsts nevar ņemt vērā tikai to datumu, kad izdevumi radās, neievērojot datumu, kad tā ar atbilstošu un pietiekamu informāciju par šādiem izdevumiem tika informējusi Komisiju, ļaujot Komisijai veikt grāmatojumu noskaidrošanu ( ).

Komisijas vadlīnijas

17. Komisijas 1997. gada 23. decembra dokuments VI/5330/97 ( ) (turpmāk tekstā – „vadlīnijas”) izklāsta vadlīnijas, kas iestādei jāņem vērā, piemērojot finanšu korekciju ELVGF Garantiju nodaļas grāmatojumu noskaidrošanas kontekstā.

18. Vadlīnijās atzīmēts – ja Komisija konstatē, ka konkrētais izdevumu ieraksts neatbilst Kopienu prasībām, tai atbilstoši vispārējiem noteikumiem jāatsaka to finansēt. Ja dalībvalsts neizpilda Kopienu prasības pārbaudīt atbalsta pieteikumu atbilstību, Komisijas atteikums finansēt visus saistītos izdevumus dažkārt varētu novest pie tā, ka atteiktie izdevumi, iespējams, pārsniegtu Kopienu ciestos finanšu zaudējumus. Šādos gadījumos ir lietderīgi zaudējumus aprēķināt. Atbilstoši Regulas Nr. 729/70 5. panta 2. punkta c) apakšpunktam korekcijas līmenim jābūt nepārprotami saistītam ar iespējamiem zaudējumiem. Jāpastāv nopietniem trūkumiem precīzu Kopienas noteikumu piemērošanā, lai ELVGF varētu pakļaut reālam zaudējumu riskam vai noteikumu pārkāpumam.

19. [Vadlīniju] 2. pielikums attiecas uz dalībvalstu veikto pārbaužu neatbilstības finanšu sekām šādu grāmatojumu noskaidrošanai. Šai nolūkā vadlīnijas izšķir divu kategoriju pārbaudes:

– Pamatpārbaudes, kas ir fiziskas un administratīvas pārbaudes, kas nepieciešamas pārbaudei pēc būtības, jo īpaši par pieprasījuma priekšmeta īstumu, kvantitatīvajiem un kvalitatīvajiem nosacījumiem, ieskaitot termiņu ievērošanu, ražas novākšanas prasības, aizturēšanas termiņus utt. Tās veic, teritorijā pārbaudot faktus, izmantojot neatkarīgus informācijas avotus, kā, piemēram, kadastrālos reģistrus.

– Papildu pārbaudes ir administratīvas darbības, kas nepieciešamas pieprasījumu pareizai apstrādei, kā, piemēram, konkursu termiņu ievērošanas kontrole, dubulto pieprasījumu par vienu priekšmetu identifikācija, riska analīze, sankciju piemērošana un procedūru atbilstoša uzraudzība.

20. Vadlīnijas norāda – ja viena vai vairākas pamatpārbaudes netiek veiktas vai arī ir veiktas tik sliktā līmenī vai tik reti, ka tās ir nederīgas, lai noteiktu pieprasījuma pieņemamību vai novērstu pārkāpumus, ir jāpiemēro korekcija ar 10 % palielinājumu, ja ir pamatoti pieļaujams uzskatīt, ka pastāv paaugstināts būtisku zaudējumu risks Fondam. Ja ir veiktas visas pamatpārbaudes, bet nav ievērots noteikumos ieteiktais to skaits, biežums un precizitāte, ir jāpiemēro korekcija ar 5 % palielinājumu, ja ir pamatoti secināt, ka šīs pārbaudes nesniedz nepieciešamo garantiju līmeni par pieprasījumu likumīgumu un ka Fondam pastāv ievērojams zaudējumu risks. Ja dalībvalsts pamatpārbaudes veic pareizi, bet pilnībā neveic vienu vai vairākas papildu pārbaudes, ir jāpiemēro korekcija ar 2 % palielinājumu, ņemot vērā viszemāko Fonda zaudējumu risku un vismazāko pārkāpuma smagumu. Tomēr, ja pārbaudes sistēma pilnībā netiek īstenota vai arī tā funkcionē neapmierinoši, kā arī ja ir biežas pārkāpumu pazīmes un konstatēta nolaidība cīņā pret noteikumiem neatbilstošu vai krāpniecisku praksi, ir jāpiemēro korekcija ar 25 % palielinājumu, lai varētu pamatoti novērtēt, ka nesodīta brīvība iesniegt nepieņemamus pieprasījumus var radīt ļoti ievērojamus zaudējumus Fondam.

21. Kritēriji pamata likmju koriģēšanas piemērošanai, kas noteikti Komisijas vadlīnijās, Kopienu tiesā ir vairākkārt skatīti. No judikatūras izriet, ka Tiesa šos kritērijus uzskata par derīgiem ( ).

Process

22. Šajā lietā Komisijas atteikuma atlīdzināt izdevumus pamatojums ir noteikts Komisijas 2001. gada 19. jūnija Rapport de synthèse ( ) (Pārskata ziņojums), kas izdots atbilstoši Regulas Nr. 729/70 5. panta 2) punkta c) apakšpunktā prasītajai starpniecības procedūrai.

Atteikums izdevumiem kokvilnas nozarē

Atbilstošie tiesību akti

23. Attiecīgajā laikā kokvilnas atbalsta sistēmu galvenokārt regulēja, pirmkārt, Regula Nr. 1554/95, kas nosaka vispārējos kokvilnas atbalsta sistēmas noteikumus un atceļ Regulu (EEK) Nr. 2169/81 ( ), un, otrkārt, Regula Nr. 1201/89, kas nosaka kokvilnas nozares atbalsta sistēmas ieviešanas noteikumus ( ).

24. Regulas Nr. 1554/95 8. pantā paredzēts:

„5. panta 3. punktā minētā aprēķināmā kokvilnas ieguve ir jānoformē [..], iegrāmatojot aprēķināto ražu.

Lai noformētu šos aprēķinus, jāievieš apsēto platību deklarēšanas sistēma”.

25. Regulas Nr. 1201/89 8. panta 1. punktā paredzēts:

„Visi kokvilnas ražotāji deklarāciju par apsētajām platībām iesniedz katru gadu pirms attiecīgās dalībvalsts noteiktā termiņa, bet ne vēlāk kā līdz 1. jūlijam, izņemot force majeure gadījumus.

Tomēr 1996. gadā Grieķijas gadījumā termiņš 1. jūlijs tiek aizstāts ar 1. augustu”.

26. Regulas Nr. 1201/89 12. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzēts:

„Ražotājas dalībvalsts nozīmētai iestādei ir jāpārbauda [..] deklarēto apsēto platību precizitāte ar pārbaudēm uz vietas pēc nejaušības principa, kas aptver ne mazāk kā 5 % deklarāciju”.

27. Regulas Nr. 1437/96 ( ), kas ieviesa Regulas 1201/89 8. panta 1. punkta otro daļu, preambula nosaka:

„[..] Komisijas Regula (EEK) Nr. 1201/89 [..] paredz, ka visi kokvilnas ražotāji deklarāciju par apsētajām platībām iesniedz katru gadu pirms attiecīgās dalībvalsts noteiktā termiņa, bet ne vēlāk kā līdz 1. jūlijam, izņemot force majeure gadījumus; [..] sabiedrisko dienestu streiki Grieķijā ir stipri dezorganizējuši šo 1996. gada deklarāciju iesniegšanu;

[..] tomēr 1996. gadā Grieķijas gadījumā termiņš 1. jūlijs tiek aizstāts ar 1. augustu;

[..].” ( )

Komisijas vērtējums un Grieķijas prasījumi

28. Pārskata ziņojums noteic, ka, i) pateicoties personāla trūkumam, Serasas [Serrai] un Drāmas [Drama] rajonos ( ) nenotika 1995./1996. saimnieciskā gada apsēto platību deklarāciju pārbaude uz vietas un, ii) pateicoties inspektoru streikam, bija novēlota 1996./1997. saimnieciskā gada apsēto platību deklarāciju pārbaude Viotijas [Voiotia] un Imatijas [Imathia] rajonos. Tādējādi ir pārkāpts Regulas Nr. 1201/89 12. panta 1. punkta a) apakšpunkts, kas noteic, ka pārbaudēm jāaptver vismaz 5 % deklarāciju. Tāpēc Komisija ierosināja GRD 4 163 259 550 korekciju, kas veido 10 % no visiem izdevumiem, par kuriem tika novērotas kļūdas.

29. Grieķija apgalvo, ka tiktāl, ciktāl tā piemēro augstāk minētos atskaitījumus kokvilnas nozarē, Lēmums jāatceļ vai – pakārtoti – jāgroza tā, ka atskaitījumi tiek samazināti līdz 2 % deklarēto izdevumu.

Pārbaužu trūkums Serasā un Drāmā

30. Grieķija, pieņemot, ka nav veiktas pārbaudes Serasā un Drāmā, uzstāj, ka Regulas Nr. 1201/89 12. panta 1. punkta a) apakšpunkta Komisijas interpretācija ir kļūdaina. Pārskata ziņojumā Komisija noteic, ka 12. panta 1. punkta a) apakšpunktam jābūt reprezentatīvam; nedrīkst izlaist nevienu rajonu. Grieķija, pretēji tam, apgalvo, ka šī norma vienkārši pieprasa pārbaudi, kas aptver 5 % apsēto platību deklarāciju. Par 1995./1996. saimniecisko gadu tika saņemtas 119 942 deklarācijas un tika veiktas 8299 pārbaudes, kas aptvēra 6,9 % deklarāciju. Tādējādi pārbaudes bija pilnīgi reprezentatīvas pat tad, ja tās nenotika Serasā un Drāmā. Turklāt interpretēt prasību ar atsauci uz rajonu būtu pretrunā ar vienlīdzīgas attieksmes principu, jo citām dalībvalstīm nav līdzvērtīgu valsts administratīvā iedalījuma vienību. Pat ja tas būtu pareizi, ka 12. panta 1. punkta a) apakšpunkts pieprasa pārbaudi, kas aptver 5 % noteikto administratīvo vienību, vienībai nav jābūt rajonam, bet gan reģionam vai ģeogrāfiskai teritorijai.

31. Turklāt Grieķija paziņo, ka pārbaužu trūkums Serasā un Drāmā bija apstākļu diktēts pagaidu personāla trūkuma dēļ, kas vēlāk tika novērsts, tā ka pārbaudes šajos rajonos atsākās. No labas ticības un samērīguma principiem izriet, ka šāds ātri pārejošs apstāklis neattaisno Komisijas noteikto bargo korekciju.

Novēlotas pārbaudes Viotijā un Imatijā

32. Grieķija norāda, ka Regula Nr. 1201/89 nenosaka termiņu pārbaudēm uz vietas; vienīgā no tiesību aktiem izrietošā prasība – pārbaudēm jānotiek atbilstošā laikā, proti, tad, kad ir skaidrs, ka pārbaudāmā platība ir tikusi apsēta. Šis periods var turpināties no augusta līdz aprīlim, jo pat pēc kokvilnas ražas novākšanas apsētās platības var noteikt pēc augsnē palikušiem stublājiem. Gandrīz visas notikušās pārbaudes tika veiktas septembrī, oktobrī un novembrī.

33. Pakārtoti, Grieķija pieļauj, ka atsevišķos rajonos ir bijuši novēlojumi, bet apgalvo, ka tie radušies force majeure – proti, neorganizētu streiku, kas aptvēra vairāk nekā 95 % kokvilnas audzētāju organizācijas darba ņēmēju – rezultātā.

Vērtējums

34. Attiecībā uz pārbaužu trūkumu Serasā un Drāmā piekrītu Grieķijai, ka īstais 12. panta 1. punkta a) apakšpunkta traktējums ir tāds, ka iestādei, vadoties pēc nejaušības principa, jāizvēlas vismaz 5 % no visām saņemtajām deklarācijām. Nejaušības prasībai jānodrošina, ka laika gaitā konkrētās iestādes visas atlikušās platības, iespējams, var pakļaut pārbaudei. Otrā viedokļa trūkums ir tāds, ka būtu jānolemj, kura reģionālā vienība ir atbilstošā; kā Grieķija proponē, tas var būt netaisnīgi. 12. panta 1. punkta a) apakšpunkta nosacījumi var būt pretēji Regulas Nr. 2911/90 ( ) 6. panta 2. punktam, kas skaidri noteic, ka rozīņu nozarē apsēto platību deklarāciju reprezentatīvas daļas pārbaudes veic „katrā kompetentā administratīvā vienībā”.

35. Tomēr Tiesai iesniegtie lietas materiāli neliecina, ka Grieķija sistēmu būtu piemērojusi pieņemamā veidā. Prasības pieteikumā ir iesniegta tabula, kas parāda, ka 6,9 % deklarāciju, par kurām tika veikta pārbaude, ko noteikusi Grieķija, ietver 1101 Serasas deklarāciju (no pavisam 10874) un 325 Drāmas deklarācijas (no pavisam 3222), kas pārbaudei izvēlētas, vadoties pēc nejaušības principa. Tādējādi redzams, ka par šiem diviem rajoniem iesniegtās deklarācijas ir iekļautas izlases procesā pēc nejaušības principa. Tomēr redzams, ka neviena no šādā veidā izvēlēto deklarāciju aptvertajām platībām faktiski netika pārbaudīta. Tas nepārprotami ir pretrunā ar to tiesību aktu būtību, kas pieprasa noteikta daudzuma apsēto platību deklarāciju pārbaudi dalībvalstij, kas, vadoties pēc nejaušības principa, pārbaudēm ir izvēlējusi deklarācijas tā, lai divos rajonos no pārbaudes procesa pilnībā izslēgtu visas tādā veidā izvēlētās apsēto platību deklarācijas. No Tiesas judikatūras izriet, ka attiecīgajai dalībvalstij piekrīt iesniegt detalizētākos un pilnīgākos pierādījumus par to, ka tā ir veikusi pārbaudes vai ka tās dati ir pareizi, un ka dalībvalsts nevar atspēkot Komisijas konstatēto [iegūtās ziņas], nebalstot savus apgalvojumus uz elementiem, kas pierāda uzticamas un darbotiesspējīgas pārbaudes sistēmas pastāvēšanu ( ). Iespēja dalībvalstij paļauties uz izlases veida pārbaudēm, ja noteiktas pārbaudes pēc nejaušības principa, būtu acīmredzamā pretrunā ar šiem principiem.

36. Attiecībā uz novēlotām pārbaudēm Viotijā un Imatijā es nedaudz piekrītu Grieķijas viedoklim – tā kā 12. panta 1. punkta a) apakšpunkts skaidri nenosaka laika termiņu pārbaudēm, ir pieņemama interpretācija, ka pārbaudēm jānotiek laikā, kad var pārliecināties, ka pārbaudāmā platība ir bijusi apsēta; pārbaudēm tāpēc nav noteikti jāapsteidz ražas novākšana (kā izriet no Komisijas ieteikuma), jo, kā Grieķija apgalvo, pārbaude pēc ražas novākšanas var dot to pašu rezultātu, ar nosacījumu, ka augsnē ir palikuši kokvilnas augu stublāji.

37. Tomēr liekas, ka Komisija, neskatoties uz atkārtotiem pieprasījumiem, nav saņēmusi informāciju vai dokumentus par to, ka pārbaudes kādreiz būtu notikušas, pat (tās interpretācijā) novēloti. Tā kā tā ir iedibināta judikatūra, ka dalībvalsts nevar atspēkot Komisijas konstatēto [iegūtās ziņas], nebalstot savus apgalvojumus uz elementiem, kas pierāda uzticamas un darbotiesspējīgas pārbaudes sistēmas pastāvēšanu ( ), Grieķijas prasība šajā daļā jānoraida.

38. Attiecībā uz force majeure argumentu man šķiet, ka noticis pārpratums ar datumiem. Grieķija kā pierādījumu pieteiktajam streikam ar vairāk nekā 95 % darba ņēmēju dalību piecu dienu laikā savam pieteikumam pievienojusi dokumentus, kuru izdevējs ir kokvilnas strādnieku savienība. Šķiet, ka šie dokumenti Grieķijas piesauktajam streikam ir vienīgie Komisijai uzrādītie pierādījumi, kas uzrādīti tikai tad, kad pieteikums bija iesniegts. Lai arī visi šī pielikuma dokumenti ir datēti ar 1995. gadu attiecībā uz laika posmu no augusta līdz oktobrim, Komisijas sūdzība turpretī attiecas uz novēlotām pārbaudēm, kas veiktas no 1996. gada decembra līdz 1997. gada februārim – martam. Ciktāl runa ir par 1996. gada streiku, būtiski, ka, visumā ņemot, lai rēķinātos ar tā ietekmi, laika grafikā jau bija ieviesta noteikta elastība: skat. Regulas Nr. 1201/89 8. panta 1. punkta otro daļu ( ). Jebkurā gadījumā un lai arī kāda būtu force majeure argumenta vērtība (kas no pirmā acu uzmetiena nešķiet pārliecinošs), atkal ir skaidrs, ka Grieķija nav varējusi pienācīgi atspēkot Komisijas konstatēto [iegūtās ziņas]; tādējādi arī šajā daļā Grieķijas prasība jānoraida.

Atteikums izdevumiem olīveļļas nozarē

Atbilstošie tiesību akti

39. Regula Nr. 154/75 paredz olīvu audzēšanas reģistra izveidošanu dalībvalstīs, kas ražo olīveļļu. ( ) Atbilstoši šīs regulas 1. pantam Grieķijas gadījumā līdz 1988. gada 31. oktobrim reģistrā jāietver visas olīvu audzēšanas saimniecības tās teritorijā un jānodrošina noteikta specifiska informācija, kas sistemātiski ik pa laikam jāatjaunina.

40. 16. panta 1. punkts Regulā Nr. 2261/84, kas paredz vispārīgus noteikumus attiecībā uz atbalsta piešķiršanu par olīveļļas ražošanu un atbalstu olīveļļas ražotāju organizācijām ( ), noteic, ka dalībvalstis izveido un pastāvīgi atjaunina elektroniskās datnes par olīvu audzēšanu un olīveļļas ražošanu. Informācija, kas šajās datnēs jāietver, ir norādīta 16. panta 2. punktā.

41. 11. panta 2. punkta pirmā daļa Regulā Nr. 3061/84 ( ) par noteikumiem par atbalsta sistēmas piemērošanu olīveļļas ražošanai paredz, ka visu elektronisko datņu elementu izmantošana uzsākama līdz 1990. gada 31. oktobrim.

Komisijas vērtējums un Grieķijas prasījumi

42. Atbilstoši Pārskata ziņojumam un iepriekšējai sarakstei 1996. gada maijā Grieķijā veiktās pārbaudes atklāja dažādas nepilnības, visbūtiskāk to, ka joprojām nav ieviests tiesību aktos noteiktais olīvu audzēšanas reģistrs un elektroniskās datnes. Tā rezultātā Komisija (iepriekšējos lēmumos) 1992./1993., 1993./1994. un 1994./1995. saimnieciskajam gadam ierosināja korekciju. Attiecībā uz 1995./1996. un 1996./1997. saimniecisko gadu pēc tikšanās ar Grieķijas valsts iestādēm Komisija nolēma – kaut arī kontroles sistēmā ir novērojami uzlabojumi, šī galvenā problēma joprojām pastāv. Lēmumā Komisija tādējādi ierosināja 5 % korekciju GRD 17 308 535 972 apmērā Grieķijas deklarētajiem šo gadu izdevumiem.

43. Grieķijas pirmais galvenais prasījums ir, ka Apstrīdētais lēmums jāatceļ, pamatojoties uz to, ka Komisija nav pareizi interpretējusi un piemērojusi Regulas Nr. 729/70 ( ) 5. panta 2. punkta c) apakšpunkta ceturto daļu un vadlīnijas ( ). Grieķija uzskata, ka Komisija kļūdījusies divējādi.

44. Pirmkārt, Komisija pamatoja tās korekciju ar 1996. gadā Grieķijā veiktajām pārbaudēm, uz kurām pamatojās jau iepriekšējos gados noteiktās korekcijas. Tādējādi Komisija pieļāva, ka secinājumi, ko tā pieņēma tajā laikā, paliek spēkā turpmākajos gados, ieskaitot laika periodu pēc pārbaudēm. Šādi pamatota korekcija nav pieņemama, jo īpaši, kā Tiesa atzīst – ja kontroles sistēma noteiktajā dalībvalstī objektīvu iemeslu dēļ nevar tikt piemērota, tās trūkumu var aizvietot, lietojot citu uzticamu sistēmu. Turklāt Komisijas pieeja sniedzas līdz soda piemērošanai par olīvu reģistra ieviešanas nokavējumu, ko Komisija saskaņā ar 5. panta 2. punkta c) apakšpunktu nav pilnvarota darīt; ja tā vēlējās sodīt Grieķiju par reģistra ieviešanas nokavējumu, pareizais veids [kā to darīt] būtu uzsākt pārkāpuma procedūru.

45. Otrkārt, Komisija noteica korekciju visiem noteiktajā nozarē deklarēto izdevumu gadiem, pamatojoties vienīgi uz to, ka kontroles sistēma nebija ieviesta pilnīgi, bez 5. panta 2. punkta c) apakšpunkta ceturtajā daļā prasītajiem pierādījumiem par Kopienas ciestajiem zaudējumiem. Precīzāk, vadlīnijas nosaka – ja trūkumi ir sekas tam, ka dalībvalstis nav ieviesušas atbilstošu kontroles sistēmu, korekciju piemēro „visiem izdevumiem, uz kuriem šī sistēma attiecas”. Grieķija uzskata, ka „visi izdevumi” jāsaprot kā visi izdevumi noteiktajā saimnieciskajā gadā un periodā, kas bija pakļauts pārbaudēm. Jebkura cita interpretācija nedotu iespēju ņemt vērā dalībvalstu veiktos uzlabojumus konkrētajā sistēmā. Kaut arī šajā lietā Komisija atzina, ka pēc 1996. gada pārbaudes Grieķijas monitoringa sistēmā ir bijuši būtiski uzlabojumi, tā tomēr piemēroja tādu pašu atskaitījumu likmi kā iepriekšējos gados.

46. Grieķijas otrais galvenais prasījums ir, ka – pretēji EKL 253. pantam – Apstrīdētajam lēmumam nav norādīti vai ir norādīti nepietiekami iemesli. Grieķija, šķiet, tiecas pamatot šo prasījumu, sūdzoties, ka Komisija nav pienācīgi ņēmusi vērā dažādos uzlabojumus sistēmā, par kuriem to informēja Grieķijas valsts iestādes; ja Komisija būtu to darījusi [ņēmusi vērā uzlabojumus], tai būtu bijis jāpieņem, ka ELVGF resursi nav bijuši apdraudēti un atskaitījumi nebūtu uzlikti. Grieķija piemin dažādus uzlabojumus, tomēr neviens no tiem nav saistīts ar olīvu audzēšanas reģistra un elektronisko datņu kā tādu ieviešanas pabeigšanu. Grieķija nobeidz, ka nevienai daļai no tās izdevumiem olīveļļas nozarē nevar atteikt [finansējumu]; jebkurā gadījumā atlikušie trūkumi ir tikai atsevišķi tehnisku problēmu gadījumi un atbilstoši samērīguma principam neattaisno par 2 % augstāku korekciju. Tā kā Komisijai bija cits viedoklis, tā kļūdaini novērtēja tai iesniegtos faktus un pārkāpa EKL 253. pantā noteikto prasību norādīt pamatojumu.

Vērtējums

47. Atzīstu, ka no pirmā skatiena Grieķijas arguments par to, ka Komisijai nevajadzēja piemērot korekciju uz to pārbaužu pamata, kas tika izdarītas pirms veiktajiem izdevumiem, šķiet pieņemams. Tomēr nedomāju, ka tas šajā lietā tiks akceptēts šādu iemeslu dēļ; tādējādi es turpmāk neizvērtēšu argumenta vispārīgo vērtību.

48. Tam, ka Grieķija neieviesa tiesību aktos noteikto olīvu audzēšanas reģistru un elektroniskās datnes, ir ilga vēsture: tās pienākums ieviest reģistru ilgst kopš 1988. gada, tās pienākums ieviest datnes – kopš 1990. gada. Saistībā ar Grieķijas neveiksmīgo mēģinājumu apstrīdēt Komisijas 1993. gadā pieņemto lēmumu samazināt izmaksājamā atbalsta summu 1990. gada izdevumiem ģenerāladvokāts Fenelijs [Fennelly] Grieķijas valsts iestāžu pieeju reģistra un datņu ieviešanā aprakstīja kā „apātisku”. ( ) Vēl vienā neveiksmīgā mēģinājumā apstrīdēt nākamo 1994. gadā pieņemto lēmumu, kas samazināja izmaksājamā atbalsta summu 1991. gada izdevumiem, Tiesa apstiprināja tās iepriekšējo lēmumu noraidīt Grieķijas argumentu par to, ka līdz noteiktajam datumam elektroniskās datnes ieviest nebija iespējams, un nosprieda, ka elektronisko datņu ieviešanas kavējumi ar Grieķijas argumentiem nav attaisnojami ( ). Pavisam nesen neveiksmīgā strīdā par lēmumiem, kas pieņemti 1996. un 1997. gadā, kas samazināja izmaksājamā atbalsta summu 1992. un 1993. gada izdevumiem, Tiesa atkārtoja tās lēmumu noraidīt Grieķijas argumentu par to, ka tai nebija iespējams izpildīt tiesību aktu prasības par reģistra un datņu ieviešanu ( ).

49. Jāpiebilst, ka Grieķija neizvirza pamatu par to, ka tā tagad ir ieviesusi olīvu audzēšanas reģistru un vajadzīgās elektroniskās datnes. Tādā gadījumā tā nevar sūdzēties, ka Komisija nav atkārtojusi pārbaudi, kas sākotnēji atklāja to trūkumu. Jāatceras, ka Komisijai nav pienākuma izsmeļoši pierādīt noteikumu pārkāpumus, uz kuriem tā pamatojas, ar nosacījumu, ka tā var nodrošināt pierādījumus par nopietnām un pamatotām šaubām šajā sakarā ( ). Attiecībā uz argumentu, ka korekcijas noteikšana aprakstītajos apstākļos sliecas uz soda piemērošanu ārpus Komisijas pilnvarām, es atsauktos uz spriedumu lietā C‑247/98 Grieķija/Komisija ( ), kurā Tiesa noteica, ka Komisijai ir pienākums noteikt finanšu korekciju, ja izdevumi, kuriem pieprasīts finansējums, nav veikti saskaņā ar Kopienas noteikumiem, un ka šāda korekcija, kas domāta, lai novērstu ELVGF noslogojumu ar summām, kuras nekalpo Kopienu tiesību aktos paredzēta mērķa finansēšanai, nav uzskatāma par sodu. Grieķijas pirmā prasījuma pirmā daļa līdz ar to ir jānoraida.

50. Attiecībā uz argumentu par to, ka bez Kopienas ciesto finansiālo zaudējumu pierādījumiem Komisija nebija pilnvarota noteikt korekciju visiem deklarēto izdevumu gadiem, atkal atsaukšos uz judikatūru, no kuras izriet, ka attiecīgajai dalībvalstij piekrīt iesniegt detalizētus un pilnīgus pierādījumus par Komisijas apgalvojumu neprecizitāti ( ). Kā Komisija apgalvo – kamēr divi galvenie atbalsta monitoringa elementi, proti – olīvu audzēšanas reģistrs un elektroniskās datnes, pilnībā netiks ieviesti, Kopienas zaudējumu risks paliek augsts. Jebkurā gadījumā atbilstoši Komisijas vadlīnijām, uz kurām atsaucas Grieķija, ir attaisnojama 10 % korekcija, „ja viens vai vairāki galvenie kontroles elementi nav ieviesti”. Varētu likties saprotoši, ka par to, ka nav ieviesti divi galvenie kontroles sistēmas elementi olīveļļas nozarē krietnu laiku pēc attiecīgā termiņa beigām, 10 % korekcija būtu pietiekama atskaitījuma likme; Komisija tomēr ņēma vērā noteiktus uzlabojumus un acīmredzami samazināja sākotnēji ierosinātos 10 % līdz 5 %. Grieķijas pirmā prasījuma otrā daļa līdz ar to arī ir jānoraida.

51. Runājot par Grieķijas apgalvojumu, ka – pretēji EKL 253. pantam – lēmumam nav norādīts vai ir norādīts nepietiekams pamatojums, judikatūrā ir noteikts, ka pamatojums jāsaprot kā pietiekams, ja dalībvalsts, uz kuru lēmums attiecas, zināja par iemesliem, kuru dēļ Komisija uzskatīja, ka tā nevar segt strīdīgo summu no ELVGF ( ). Tā kā Komisija nav slēpusi iemeslus, kuru dēļ tā vairāk vai mazāk pastāvīgi kopš 1990. gada ir piemērojusi korekciju, no Grieķijas puses ir ārkārtīgi negodīgi šādā situācijā aizbildināties ar nezināšanu. Attiecībā uz argumentiem par to, ka tās sistēmas uzlabojumi nozīmē, ka ELVGF resursi netiek apdraudēti, Tiesa ir nospriedusi – ja noteikumi to paredz, dalībvalstīm ir jāpiemēro īpaši uzraudzības pasākumi un ir lieki iztirzāt to uzskatus, ka cita uzraudzības sistēma būtu daudz efektīvāka vai a fortiori vienlīdz efektīva ( ). Visbeidzot, šajā sadaļā es uzskatu, ka iepriekšējā punktā esmu pienācīgi aplūkojis Grieķijas argumentu par to, ka neatbilstības nozarē ir tikai atsevišķi tehnisku problēmu gadījumi. Tādējādi arī Grieķijas otrais prasījums ir noraidāms.

Atteikums izdevumiem rozīņu nozarē

Atbilstošie tiesību akti

52. 1. panta 1. punkts Regulā Nr. 2392/86 par Kopienas vīna dārzu reģistra izveidi ( ) dalībvalstīm, kuras ražo vīnogas brīvā dabā, pieprasa izveidot vīna dārzu reģistru, kas attiecas uz to teritoriju. 4. panta 4. punkts paredz, ka pēdējais reģistra izveides datums Grieķijā ir 2000. gada 31. decembris.

53. 3. panta 1. punkta pirmā daļa Regulā Nr. 2911/90 par noteikumiem, ar ko piemēro atbalsta piešķiršanu noteiktām dažāda veida vīnogu kultūrām rozīņu produkcijai ( ), paredz:

„Ražotājiem pieteikums par atbalstu ir iesniedzams dalībvalstu noteiktās maksājumu iestādēs, kuru teritorijā platības atrodas, vēlākais līdz katra gada 30. aprīlim par katru kārtējo saimniecisko gadu”.

54. Regulas Nr. 2911/90 3. panta 2. punkts pieprasa kultūru deklarācijās iekļaut vismaz virkni noteiktu informācijas ierakstu, ieskaitot:

„b) platības, kurās audzē vīnogulāju stādījumus un attiecīgās kultūras (hektāros un ārēs ( )), un kadastrālo atsauci uz šīm teritorijām vai arī norādi, ko atbildīgā iestāde par teritoriju pārbaudi atzīst par līdzvērtīgu;

c) izmantoto rozīņu daudzveidība un, bezkauliņu rozīņu gadījumā, vai vīnogulāju stādījumus ir skārusi filloksera un vai tie ir pārstādīti mazāk nekā pirms pieciem gadiem;

d) ražotāja paziņojums, ka par attiecīgo teritoriju vai no tām ievākto produkciju nav iesniegti pieteikumi par citu atbalstu [..];

e) novācamās produkcijas apjoma novērtējums.”

55. Regulas Nr. 2911/90 6. pants – ciktāl tas ir atbilstošs – paredz:

„1. Dalībvalstis pārliecinās par kultūru deklarāciju un atbalsta pieteikumu pamatojumam sniegtās informācijas precizitāti ar apskatēm un pārbaudēm uz vietas, jo sevišķi attiecībā uz:

– platībām, kas deklarētas kā žāvēšanai paredzēto vīnogu audzēšanas platības;

– atbalsta pieteikumos sniegto ražas datu precizitāti;

– vismaz 90 % svaigo vīnogu, kas novāktas citās platībās, faktisko žāvēšanu [..].

Kontroles nolūkā dalībvalsts veic ražotāju sniegtās informācijas un vīna dārzu reģistra datu vispārēju pārbaudi [..].

2. Dalībvalsts kompetentās administratīvās vienības organizē pieteikumu par atbalstu reprezentatīvas daļas pārbaudei uz vietas saskaņā ar 3. punktu. [..]

3. Kad tiek pārbaudīta kultūru deklarācija, visām attiecīgajām žāvēšanai paredzēto vīnogu vīnogulāju platībām jābūt aptvertām. Deklarētās platības mēra un tajās kultivētās pieļaujamās vīnogu šķirnes pārbauda.

[..]

Par katru pārbaudi sagatavo ziņojumu, kurā norāda apmeklētās un novērtētās platības un zemes gabalus, mērinstrumentus un konstatēto.”

56. Regulas Nr. 1663/95 ( ) 1. pants paredz valstu maksājumu iestāžu akreditēšanu, kas ir pilnvarotas īstenot pieņemamos no Fonda finansējamos darījumus. 1. panta 3. punkts paredz:

„Pirms jebkuras maksājumu aģentūras akreditēšanas kompetentā iestāde pārliecinās par to, vai attiecīgās iestādes administratīvā un grāmatojumu sistēma piedāvā Regulas (EEK) Nr. 729/70 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētos galvojumus. Kritērijus nosaka dalībvalsts, un akreditācijā tos piemēro kompetentā iestāde, ņemot vērā pielikumā noteiktās Komisijas pamatnostādnes attiecībā uz šiem kritērijiem. [..]”

57. Pielikums izklāsta virkni noteiktu pamatnostādņu šiem kritērijiem, nosakot, ka kritēriji ir tādi, ka maksājumu aģentūra paredz pietiekamu nodrošinājumu par pareizu tās administratīvās organizācijas un iekšējās kontroles sistēmas darbību.

58. 1. panta 2. punkts Regulā Nr. 1456/97, ar ko 1997./1998. tirdzniecības [saimnieciskajam] gadam nosaka atbalsta apmēru vīnogu audzēšanai noteiktu rozīņu šķirņu ražošanai ( ), paredz, ka atbalsts rozīņu ražošanai netiek piešķirts platībām, kur ražība uz hektāru ir zemāka par noteikto slieksni. 1. panta 3. punkts noteic, ka dalībvalstis veic visus nepieciešamos pasākumus šī pieļaujamā minimālā ražības līmeņa pārbaudei.

59. Regula Nr. 1493/1999 par vīna tirgus kopīgo organizāciju ( ), kas stājās spēkā 2000. gada 1. augustā ( ), veicina datu apkopošanu vīnkopības potenciāla uzskaitei dalībvalstu vai reģionālajā līmenī ( ). Pieeja nelikumīgi apstādīto platību noregulēšanai, stādīšanas tiesību palielināšana un atbalsts restrukturizācijai un konversijai, kas paredzēts šajā regulā, ir pakļauts iepriekšējai šādas uzskaites uzrādīšanai. 16. panta 2. punkts paredz – ja dalībvalsts uzskaiti izvēlas veidot pa reģioniem, visas šīs uzskaites izveido līdz 2001. gada 31. decembrim.

60. 2. panta 3. punkts Regulā Nr. 1621/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EK) Nr. 2201/96 piemērošanai attiecībā uz atbalstu vīnogu audzēšanai noteiktu rozīņu šķirņu ražošanai ( ), paredz, ka atbalsta sistēmas pārvaldīšanas nolūkos jāievieš datorizēta burtu un ciparu datu bāze, kas ietver noteiktu paredzētu informāciju. 13. panta 2. punkts pieprasa, ka dalībvalstīm datu bāze jāizveido līdz 2002./2003. tirdzniecības [saimnieciskā] gada sākumam. Tas paredz pārejas pienākumu iesniegt pieteikumu iereģistrēšanai datu bāzē 1999./2000., 2000./2001. un 2001./2002. tirdzniecības [saimnieciskajos] gados un paredz, ka atsauces, kas attiecas uz lauku platību un identifikāciju, ir atsauces uz zemes reģistru „vai kādas citas norādes, kuras iestāde, kas atbild par platību pārbaudēm, ir atzinusi par līdzvērtīgām”. 16. panta otrā daļa paredz, ka regulu piemēro no 1999./2000. tirdzniecības [saimnieciskā] gada.

Komisijas vērtējums un Grieķijas prasījumi

61. Pārskata ziņojums noteic, ka 1998. gadā pārbaudēs uz vietas Hēraklionas [Heraklion] rajonā (Krēta) tika atklāti noteikumu pārkāpumi, pirmkārt, platību un pieļaujamo vīnogu šķirņu kontrolē, otrkārt, pieļaujamo vīnogu šķirņu minimālās pieļaujamās ražības kontrolē un, treškārt, kontroles sistēmu izveidošanā un piemērošanā.

62. Uz pirmās un otrās sūdzības pamata Komisija nozarē ierosināja 5 % atskaitījumu deklarētajiem izdevumiem 1997. gadā (1996./1997. saimnieciskajam gadam), 1998. gadā (1997./1998. saimnieciskajam gadam) un 1999. gadā (1998./1999. saimnieciskajam gadam) Hēraklionas rajonā un uz trešās sūdzības pamata – 2 % atskaitījumu deklarētajiem izdevumiem 1997., 1998., un 1999. gadā (augstāk minētajiem saimnieciskajiem gadiem) visā Grieķijā. Kopā atskaitījums veido GRD 3 144 838 970.

Platību un pieņemamo vīnogu šķirņu kontroles noteikumu pārkāpumi

63. Atbilstoši Pārskata ziņojumam tika konstatēti daudzi Regulas Nr. 2911/90 pārkāpumi. Proti, pārbaudes uz vietas atklāja, ka informācija par platībām kontroles ziņojumos, kultūru deklarācijās, atbalsta pieteikumos un atbalsta aprēķinos neatbilst faktiskajam stāvoklim teritorijās [uz vietas]. Zemes gabalus nebija iespējams identificēt bez atbalsta saņēmēja palīdzības, jo vietās nebija apzīmējumu, lai atvieglotu kontroles ziņojumos minēto platību identifikāciju. Piedevām, trūka dokumentācijas, kas sīki izklāstītu fiksēto zemes gabalu, kas esot mērīti, formu vai mērīšanas rezultātus un metodes. Ir minētas arī noteiktas problēmas saistībā ar valsts inspektoriem: proti, viens inspektors pārmērot lietojis kvadrāta mērvienības, kaut arī gabalu forma nebija kvadrātveida vai taisnstūrveida; daži inspektori nav zinājuši viņu instrukcijas par pienākumu izpildi; daži kontroles darbi esot veikti nereālā intensitātē (acīmredzot vienā dienā pārbaudīti 27 dažādi gabali); un divi pārbaudītie gabali esot atstāti atmatā. Kopumā trūkuši dokumenti par pieņemamo vīnogu šķirņu un slimību pārbaudēm uz vietas, kontroles ziņojumi bijuši datēti pēc tam, kad vīnogas bija piegādātas, un nacionālo inspektoru sagatavotie kontroles ziņojumi absolūti saskanējuši ar saņēmēju deklarācijām, turpretī Kopienas pārstāvju klātbūtnē veiktās kontroles parādīja pretrunas katrā mērītajā gabalā trīs apmeklētajās saimniecībās. Visbeidzot, nebija veikta efektīva vispārējā pārbaude, lai novērstu to, ka viena zemes platība atbalsta saņemšanai tiek deklarēta vairāk nekā vienu reizi.

64. Grieķija apgalvo, ka Komisija nav pareizi interpretējusi un piemērojusi Regulas Nr. 1621/1999 2. panta un 13. panta 1. punkta un Regulas Nr. 1493/1999 16. panta 2. punkta kombinētos nosacījumus un norādījusi neatbilstošu pamatojumu lēmumam kļūdaina faktu izvērtējuma dēļ, un ka, pamatojoties uz to, Apstrīdētais lēmums ir jāatceļ.

65. Saistībā ar pieminēto nepietiekamo pieļaujamo vīnogu šķirņu un platību kontroli Regulas Nr. 1493/1999 16. panta 2. punkts nosaka 2001. gada 31. decembri kā termiņu vīnkopības potenciāla uzskaites ieviešanai un Regulas Nr. 2392/86 4. panta 4. punkts Grieķijai nosaka 2000. gada 31. decembri kā termiņu Kopienas vīna dārzu reģistra ieviešanai. Regulas Nr. 1621/1999 2. panta 3. punkts un 13. panta 1. punkts pieprasa dalībvalstīm līdz 2002./2003. tirdzniecības [saimnieciskā] gada sākumam atbalsta sistēmas pārvaldīšanas nolūkos ieviest datorizētu burtciparu datu bāzi. 13. panta 1. punktā skaidri atzīts, ka dalībvalstis kontrolei var izmantot „citas norādes”. Grieķija tieši to ir darījusi, lietojot datus, kas 12 gadus tiek glabāti Lauku Attīstības direktorātos, un deklarācijas, kuras ražotāji kopš 1987. gada iesnieguši šajos direktorātos un kas satur līdzvērtīgu platību identifikāciju veicinošu informāciju. Sistēma garantē pietiekamu Kopienas resursu aizsardzības pakāpi. Tāpēc ir parādījusies kļūda pamatojumā, uz ko Komisija balstās lēmumā par atskaitījumu piemērošanu, jo atbilstošajā laikā Grieķijai nebija pienākuma ieviest reģistru.

66. Jebkuri administratīvi vai procesuāli trūkumi, piemēram, zemes gabalu mērījumus vai formu apliecinošu dokumentu trūkums, faktiski neapdraud Fonda resursus, un turklāt tie jāpārbauda, ņemot vērā pēdējā laika papildinājumus un uzlabojumus. Pretrunas datos, kas norādīti kultūru deklarācijās un atbalsta pieteikumos, ir atsevišķi acīmredzami kļūdu gadījumi, kas radušies topogrāfijas un īpašumtiesību neskaidrību rezultātā. Zemes gabalus var identificēt ar vietējo inspektoru palīdzību; jebkurā gadījumā vietējie toponīmi ir zināmi vietējiem iedzīvotājiem. Lietotā mērījumu metode tiek lietota mērījumos visā valstī bez reģionālām variācijām, tāpēc tas nebija jānorāda; minētais gadījums par kļūdainu kvadrāta mērījumu ir atsevišķs gadījums, un jebkurā gadījumā šī problēma pienācīgā laikā tiks izskatīta. Saskatītā kontroles intensitāte – arī atsevišķs gadījums – ir izskaidrojama ar to, ka kontroles ziņojumi parasti tiek sagatavoti pēc pārbaudēm uz vietas, kuras tiek pierakstītas dienasgrāmatās, kas tiek iesniegtas kopā ar vietējo reģistru un tagad ir nosūtītas Komisijai. Pastāv liels pieņemamo vīnogu šķirņu un slimību kontroļu skaits, ieskaitot pārbaudes uz vietas, kurās atbalsta saņēmēju pārbaudes sistēmas ietvaros tiek pieprasīts uzrādīt personas apliecību.

Pieņemamo vīnogu šķirņu minimālās pieļaujamās ražas kontroles noteikumu pārkāpumi

67. Pārskata ziņojums noteic, ka pārbaudes uz vietas atklāja Regulas Nr. 2911/90 3. panta 2. punkta e) apakšpunkta un Regulas Nr. 1456/97 1. panta 2. un 3. punkta pārkāpumus. Jo sevišķi, saņēmēji nevarēja uzrādīt ražas aprēķinus, nepastāvēja kontrole, kas nodrošinātu to, ka atbalsts netiek izmaksāts, ja nav sasniegta katras pieņemamās vīnogu šķirnes noteiktā pieļaujamā minimālā raža, un jebkurš šīs ražas samazinājums bija radies nelabvēlīgu klimatisko apstākļu dēļ. Bez ražotāju ražas aprēķiniem valsts iestādes nevarēja pierādīt, ka tās ir aprēķinājušas katras pieņemamās šķirnes ražu tā, lai kompensētu šīs informācijas trūkumu. Grieķijas valsts iestādes turklāt nav sniegušas pierādījumus, ka vīnogas žāvēja un neizmantoja citiem mērķiem.

68. Grieķija norāda, ka Komisija ir nepareizi izvērtējusi faktus un pārkāpusi EKL 253. pantu, nesniedzot atbilstošu Apstrīdētā lēmuma pamatojumu. Regulas Nr. 2911/90 3. panta 1. punkts ražotājiem līdz katra gada 30. aprīlim pieprasa iesniegt kultūru deklarācijas, ieskaitot ražas aprēķinus. Šis datums tomēr ir pārāk priekšlaicīgs šāda aprēķina iespējamībai. Vispārējās pārbaudes atbilstoši ir veiktas trīs posmos. Pieļaujamo vīnogu šķirņu minimālā pieļaujamā raža tika atbilstoši ievērota, un Komisija, secinot citādi, ir kļūdaini izvērtējusi attiecīgos faktus. Apstrīdētais lēmums tādēļ ir jāatceļ.

Trūkumi kontroles sistēmu ieviešanā un piemērošanā

69. Pārskata ziņojumā atzīmēts, ka pārbaudes uz vietas atklāja daudzus īpašus Regulas Nr. 2911/90 un Regulas Nr. 1663/95 pielikuma ( ) pārkāpumus attiecībā uz kontroles sistēmas ieviešanu un piemērošanu. Komisija uzskata, ka šie trūkumi var tikt ekstrapolēti visā Grieķijā, jo visā valsts teritorijā tiek piemērota tā pati sistēma.

70. Grieķija apgalvo, ka Komisijas izvērtējumā ir pieļauta faktiska kļūda. Attiecīgajiem trūkumiem ir vispārīga ietekme uz visu iekšējās kontroles sistēmu, kuru realizē maksājumu iestāde (Gedidagep), un ne tikai rozīņu nozarē. Ja nav ieviests viss Regulas Nr. 1663/95 pielikums, Komisijai drīzāk vajadzētu pārbaudīt iestādi, nevis izdarīt secinājumus no atbalsta režīma pārbaudes rozīņu nozarē. Pēdējos gados Komisija tomēr ir veikusi simtiem atbalsta pārbaužu visās nozarēs un nekad nav pretendējusi uz tagad piesaukto trūkumu novērojumiem rozīņu sektorā. Jebkurā gadījumā atbalsta sistēmā šajā nozarē ir notikuši uzlabojumi. Apstrīdētais lēmums līdz ar to ir jāatceļ, pamatojoties uz to, ka Komisija acīmredzami ir pieļāvusi kļūdainu visu vajadzīgo datu, kas pamato lēmuma pieņemšanu, izvērtējumu.

Vērtējums

Platību un pieņemamo vīnogu šķirņu kontroles noteikumu pārkāpumi

71. Lai gan Pārskata ziņojumā minēti Regulas Nr. 2911/90 pārkāpumi, Komisija tās aizstāvībai, izmantojot argumentus iespējamai atbildei Grieķijas izvirzītajiem argumentiem ( ), apgalvo, ka korekcija ir saistīta ar noteikumu pārkāpumiem zemes gabalu identifikācijā un mērījumos, pārkāpjot Regulas Nr. 1621/1999 13. pantu.

72. Tomēr ir acīmredzams, ka apspriežamie noteikumu pārkāpumi paši par sevi neveido Regulas Nr. 1621/1999 pārkāpumu, jo regula ir piemērojama tikai no 1999./2000. saimnieciskā gada ( ), turpretī Apstrīdētais lēmums attiecas uz 1996./1997., 1997./1998. un 1998./1999. saimnieciskā gada izdevumiem. Tātad korekcijas likumība jānosaka, pamatojoties uz citiem apsvērumiem, nevis uz to, vai Grieķija ir izpildījusi Regulas Nr. 1621/1999 prasības.

73. Šī regula papildus prasībai dalībvalstīm ieviest datu bāzi noteiktai informācijai par atsevišķiem ražotājiem, ražotājorganizācijām un pārstrādātājiem atceļ un aizstāj Regulu Nr. 2911/90. No Pārskata ziņojuma saprotams, ka attiecīgajā laikā pēdējā no regulām noteica ar kultūru deklarācijā iekļaujamo informāciju saistītos nosacījumus un dalībvalstu pienākumu pārbaudīt šīs informācijas precizitāti. Proti, Regulas Nr. 2911/90 3. panta 2. punkts pieprasa kultūru deklarācijās iekļaut „teritorijas, kurās audzē vīnogulāju stādījumus un attiecīgās kultūras [..], un kadastrālo atsauci uz šīm teritorijām vai arī norādi, ko atbildīgā iestāde par teritoriju pārbaudi atzīst par līdzvērtīgu”.

74. Grieķijas galvenais arguments ir tāds, ka tās aprakstītā kontroles sistēma garantē pietiekamu Kopienas resursu aizsardzības pakāpi. Kā izklāstīts Pārskata ziņojumā, Komisijas pārbaužu uz vietas rezultāti tomēr dod pamatu nopietnām šaubām par veicamo pārbaužu pastāvēšanu vai atbilstību. No Tiesas judikatūras ir zināms, ka šādos gadījumos dalībvalstij piekrīt iesniegt detalizētākos un pilnīgākos pierādījumus par to, ka Komisijas apgalvojumi ir nepareizi; dalībvalsts nevar atspēkot Komisijas konstatēto [iegūtās ziņas], nebalstot savus apgalvojumus uz elementiem, kas pierāda uzticamas un darbotiesspējīgas pārbaudes sistēmas pastāvēšanu ( ). Tā kā Grieķija nav sniegusi šādus pierādījumus, tās prasība šajā daļā ir jānoraida.

Pieņemamo vīnogu šķirņu minimālās pieļaujamās ražas kontroles noteikumu pārkāpumi

75. Sākotnēji gribētu piezīmēt, ka Regula Nr. 1456/97 ( ) attiecas tikai (kā tās nosaukums parāda) uz 1997./1998. saimniecisko gadu, lai gan gadu vēlāk tās noteikumi tika atkārtoti Komisijas 1998. gada 23. jūlija (EK) Regulā Nr. 1594/97, nosakot 1998./1999. saimnieciskā gada atbalsta apjomu vīnogu audzēšanai, kas paredzētas noteiktu rozīņu šķirņu ražošanai ( ). Regulas Nr. 1456/97 3. panta 1. punkts noteiktā laika perioda ietvaros pieprasa dalībvalstīm veikt visus nepieciešamos pasākumus, lai pārbaudītu, ka ir sasniegta konkrēto rozīņu šķirņu noteiktā pieļaujamā minimālā raža. Regulas Nr. 2911/90 3. panta 2. punkta e) apakšpunkts turklāt visā attiecīgajā laika periodā kultūru deklarācijās pieprasa iekļaut ražas aprēķinu. Grieķija nenoliedz, ka atbalsta saņēmēji nav sagatavojuši šādu aprēķinu, bet vienīgi apgalvo, ka laikā, kad kultūru deklarācijas bija jāiesniedz, veikt ražas aprēķinu nebija iespējams, un paziņo, ka vispārējās pārbaudes tika veiktas. Es tomēr atkārtotu, ka dalībvalsts nevar atspēkot Komisijas konstatēto [iegūtās ziņas], nebalstot savus apgalvojumus uz elementiem, kas pierāda uzticamas un darbotiesspējīgas pārbaudes sistēmas pastāvēšanu ( ). Tā kā arī šoreiz Grieķija nav sniegusi šādus pierādījumus, tās prasība šajā daļā ir jānoraida.

Trūkumi kontroles sistēmas pieņemšanā un piemērošanā

76. Grieķijas galvenais apgalvojums, šķiet, ir balstīts uz nepareizu priekšstatu par to, ka atvilkumi ir attiecināti uz citām nozarēm, nevis uz rozīņu nozari. Tā acīmredzot uzskata, ka, pamatojoties uz rozīņu nozarē atklātajiem Regulas Nr. 1663/95 pielikuma pārkāpumiem, Komisija ir pieņēmusi, ka tādi paši pārkāpumi pastāv visās pārējās nozarēs, lai gan Komisija paziņo, ka tā ir pieņēmusi, ka, pamatojoties uz vienā rajonā (Hēraklionā) rozīņu nozarē atklātajiem Regulas Nr. 1663/95 pielikuma pārkāpumiem, tādi paši pārkāpumi šajā nozarē pastāv visā Grieķijā. Komisija loģiski pamato, ka pārkāpumi ir saistīti ar valstī piemērotās kontroles sistēmas ieviešanu. Attiecīgi ir pamatoti pieņemt, ka pārkāpumi, kas tika konstatēti Hēraklionā, atkārtojas visur.

77. Pēc manām domām, šī pieeja ir gluži pieņemama. Turklāt Grieķija faktiski neapstrīd to, ka pārkāpumi ir notikuši; tieši pretēji, tā aizbildinās ar sistēmas uzlabojumiem, lielākā daļa no kuriem ir veikti kopš 1998./1999. saimnieciskā gada, tādējādi netieši atzīstot, ka sistēma nav atbilstoša. Judikatūrā ir nostiprināts, ka dalībvalsts nevar atspēkot Komisijas konstatēto [iegūtās ziņas], nebalstot savus apgalvojumus uz elementiem, kas pierāda uzticamas un darbotiesspējīgas pārbaudes sistēmas pastāvēšanu ( ). Grieķijas prasība šajā daļā tādējādi ir jānoraida.

Atteikums izdevumiem gaļas nozarē – piemaksu par aitām un kazām sistēma

Atbilstošie tiesību akti

78. 5. panta 1. punkts Komisijas 1992. gada 23. decembra Regulā (EEK) Nr. 3887/92, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus integrētas pārvaldīšanas un pārbaudes sistēmas piemērošanai noteiktām Kopienas atbalsta shēmām ( ), pieprasa, ka atbalsta pieprasījumos par „mājlopiem” jāietver visa nepieciešamā informācija, jo īpaši noteiktas detalizētas ziņas, tostarp „nepieciešamības gadījumā lauksaimnieka apņemšanās turēt šos [mājlopus, par kuriem ir iesniegts atbalsta pieteikums], savā saimniecībā saglabāšanas perioda laikā un norāde par vietu/ām, kur tie tiks uzturēti [..]”.

79. Regulas Nr. 3887/92 6. panta 1. punktā prasīts veikt administratīvās pārbaudes un pārbaudes uz vietas tādā veidā, lai nodrošinātu efektīvu kontroli, ievērojot noteikumus, atbilstoši kuriem tiek piešķirts atbalsts un piemaksas. 6. panta 3. punktā prasīts, ka pārbaudēm uz vietas ir jāaptver „vismaz būtiska pieprasījumu parauga daļa, [kurai] jābūt vismaz [..] 10 % atbalsta pieprasījumu par „mājlopiem” vai dalības paziņojumiem [..]”. 6. panta 4. punktā prasīts, ka pieprasījumi, par kuriem veicama pārbaude uz vietas, ir jānosaka kompetentai iestādei, jo īpaši pamatojoties uz riska analīzi, kurā jāuzskaita virkne noteiktu nosacījumu.

80. Regulas Nr. 3887/92 10. panta 5. punkts paredz:

„Gadījumos, kad dabisku apstākļu ietekmes uz ganāmpulku rezultātā lauksaimnieks nevar īstenot savu pienākumu uzturēt mājlopus, par kuriem sniegts paziņojums piemaksas saņemšanai laika posmā, kurā šī uzturēšana ir obligāta, tā tiesības uz piemaksu tiek saglabātas faktiskajam ieskaitāmo mājlopu skaitam, kas tiek uzturēts obligātā perioda laikā ar noteikumu, ka lauksaimnieks ir rakstiski informējis kompetento iestādi desmit darba dienu laikā pēc tam, kad ir konstatēts šo mājlopu skaita samazinājums”.

81. Regulas Nr. 3887/92 12. pants noteic, ka par katru pārbaudes vizīti ir sagatavojams ziņojums, kurā jānorāda noteiktas detalizētas ziņas. 12. panta otrā daļa paredz:

„Lauksaimniekam vai tā pārstāvim ir iespēja šo ziņojumu parakstīt”.

82. Regulas 2700/93 1. panta 3. punkta pirmā daļa, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par piemaksu piešķiršanas kārtību aitu un kazu audzētājiem ( ), paredz uzturēšanas periodu, kura laikā ražotājs apņemas uzturēt savā saimniecībā [to] aitu un kazu daudzumu, par kādu ir pieprasīta piemaksa. Otrā daļa paredz:

„pirms tam, kad visas vai daļa no tām aitām un/vai kazām, par kurām ir pieprasīta piemaksa, uzturēšanas perioda laikā aizstāj ar citām, minētie mājlopi ir jāidentificē [..].”

83. Regulas 2700/93 4. panta 1. punktā dalībvalstīm, sākot ar 1994. saimniecisko gadu, ir pieprasīts izveidot pastāvīgu ganāmpulka pārvietošanas reģistrācijas sistēmu, kas pakļauta pārejas pasākumam, kas tikai 1994. saimnieciskajam gadam dalībvalstīm ļauj ieviest mazāk apgrūtinošu reģistrācijas sistēmu. 4. panta 2. punkts pieprasa, ka katrā saimnieciskajā gadā dalībvalstīm jāveic aitas piena un tā produktu ražotāju uzskaite.

Komisijas pretenzijas

84. Saskaņā ar Pārskata ziņojumu 1997. un 1998. gadā Komisija veica aitu un kazu piemaksu sistēmas auditus, ieskaitot pārbaudes uz vietas, kas atklāja vairākas nopietnas problēmas. 2000. gada aprīlī vēl kāds audits atklāja, ka Grieķijas valsts iestādes bija maz darījušas, lai situāciju uzlabotu. Galvenās problēmas kopumā bija šādas: pretēji Regulas Nr. 2700/93 4. panta 1. punkta prasībām nav ieviests ganāmpulka pārvietošanas reģistrs; pretēji Regulas Nr. 3887/92 6. panta 3. punktam pārbaužu uz vietas [bija] ļoti maz vai tās [vispār nenotika]; pretēji Regulas Nr. 3887/92 12. pantam pārbaužu statistika ir nedroša, ieskaitot vienas dienas laikā inspektoru acīmredzami veiktās 25 līdz 30 pārbaudes un [sagatavotos] pārbaužu ziņojumus, ko ražotāji nav parakstījuši; zema pārbaužu ziņojumu kvalitāte; datu apstrādes kavējumi; pretēji Regulas Nr. 3887/92 6. panta 4. punktam nav veikta riska analīze; pretēji Regulas Nr. 3887/92 5. panta 1. punktam uzturēšanas vietas pieteikumi bijuši neprecīzi; pretēji Regulas 2700/93 1. panta 3. punktam mājlopi nav bijuši marķēti; pretēji Regulas Nr. 3887/92 10. panta 5. punktam zaudējumu pieteikumi pieņemti mutiski (labāk nekā rakstiski); pretēji Regulas Nr. 2700/93 4. panta 2. punktam nav pārbaudīta lielo aitu audzētāju piena ražošana un nesamērīgais to aitu un kazu skaits, par ko tiek saņemti avansa un gala maksājumi.

85. Precīzāk, no Pārskata ziņojuma izriet, ka Komisijas personāls situāciju Retimnā [Rethymnon] uzskatīja par absolūti nepareizu, jo nebija nodrošināta atbilstoša Regulā Nr. 3887/92 noteiktā kontroles sistēma: jo īpaši, pārbaudes netika veiktas 1995., 1996. un 1997. gadā. Tūlīt pēc 1997. gada Komisijas amatpersonu pārbaudēm Grieķijas valsts iestādes vienpusēji atlika maksājumus, un vēlāk, pēc 99,6 % ražotāju pārbaudēm 1998. gadā, šīs valsts iestādes atteica ievērojamu piemaksu daļu, līdz ar to strauji pieauga atteikumu skaits, salīdzinot ar iepriekšējo gadu [atteikumu skaitu].

86. Komisija piemēroja 5 % atskaitījumu 1995., 1996. un 1997. gadam, ieskaitot konkrētus 1997. gada izdevumus, kas tika deklarēti 1999. gadā. Noteiktiem rajoniem, kur statistika norādīja uz nepietiekamu kontroles līmeni vai kuros Komisijas pārbaudes uz vietas novērojumi attaisnoja dažādo pieeju, tā piemēroja 10 % atskaitījuma likmi un Retimnas rajonam – 25 % atskaitījuma likmi. Kopējā atskaitījumu summa bija GRD 11 863 933 000.

Attiecībā uz 25 % korekciju, kas piemērota Retimnā veiktajiem izdevumiem

87. Grieķija norāda, ka Komisija ir pārkāpusi samērīguma principu, pārsniegusi savas rīcības brīvības robežas un nav sniegusi pietiekamu pamatojumu. Nosakot 25 % atskaitījumu, nepārprotami netika ievēroti vadlīnijās ( ) paredzētie tiesiskie nosacījumi: Komisija balstījās tikai uz vienu salīdzinājumu, proti, uz atteikumu līmeni 1998. gadā, kas bija augstāks par 1997. gada līmeni. Turklāt Grieķijas valsts iestādes veica neatliekamus pasākumus, lai atliktu visus maksājumus un pārbaudītu 99,6 % ražotāju Retimnā. Grieķija uzskata, ka 25 % atskaitījums ir jāatceļ vai – pakārtoti – jāsamazina līdz 2 %.

88. Vispirms jāpiezīmē – ja Komisija konstatē, ka nepastāv atbilstoša kontroles sistēma, tā var atteikt visu konkrēto izdevumu finansējumu no ELVGF ( ). Tā vietā, lai neakceptētu visus izdevumus, kuri veikti, pārkāpjot noteikumus, Komisija ir centusies ieviest noteikumus, lai atkarībā no pārbaudēs konstatēto trūkumu apjoma un ELVGF apdraudējuma līmeņa citādi cīnītos ar noteikumu pārkāpumiem, un dalībvalstij jāpierāda, ka šie kritēriji ir patvaļīgi un neobjektīvi ( ).

89. Manuprāt, Grieķija nav izpildījusi šo [pierādīšanas] pienākumu. Komisijas vadlīnijas paredz 25 % atskaitījumu, ja pārbaudes sistēma pilnībā netiek īstenota vai arī tā funkcionē neapmierinoši, kā arī ja ir biežas pārkāpumu pazīmes un konstatēta nolaidība cīņā pret noteikumiem neatbilstošu vai krāpniecisku praksi. Tas, ka 1998. gadā, kad Grieķijas valsts iestādes realitātē pārbaudīja visus ražotājus, pēkšņi pieauga atteikumu līmenis, salīdzinot ar 1997. gadu, un izrādījās pieņemami, ka īstenībā pārbaudes nenotika, nopietni vedina domāt, ka 1997. gadā piemaksas izmaksātas nepareizi. Jebkurā gadījumā tas, ka no 1995. gada līdz 1997. gadam notika tik maz pārbaužu, pats par sevi ir nopietna pārbaužu sistēmas ieviešanas neatbilstība un norāda uz nolaidību cīņā pret noteikumiem neatbilstošu vai krāpniecisku praksi, kas galu galā ir pārbaužu prasības mērķis. Grieķijas prasība šajā daļā tādējādi ir jānoraida.

Attiecībā uz 10 % korekciju, kas piemērota citos noteiktos rajonos veiktajiem izdevumiem

90. Grieķija apgalvo, ka Komisija kļūdaini skaidrojusi un piemērojusi Regulas Nr. 3887/92 5. panta 1. punktu, 6. panta 3. punktu un 12. pantu, Regulas Nr. 2700/93 1. panta 3. punktu un Regulas Nr. 729/70 5. panta 2. punkta c) apakšpunkta piekto daļu ( ). Grieķija secina, ka 10 % atskaitījums ir jāatceļ vai –dažos gadījumos un pakārtoti – jāsamazina līdz 2 %.

91. Pirmkārt, Grieķija norāda, ka saistībā ar pārbaudēm uz vietas nav norādes, ka Komisija ir ņēmusi vērā to, ka noteiktos rajonos dati, kuri, pateicoties sākotnējām grūtībām, uzsākot datorizāciju, nebija pareizi ievadīti, ir pārbaudīti un paziņoti Komisijai. Šie dati parādīja, ka 1995. un 1996. gadā pārbaudes uz vietas tika veiktas vairāk nekā 10 % atbalsta pieteikumu. Jebkurā gadījumā 10 % korekcija izteikti pārkāpj samērīguma principu.

92. No Tiesai iesniegtajiem materiāliem izriet, ka Komisija savā 1997. gada jūnija vai jūlija vēstulē ( ) lūdz Grieķijas valsts iestādēm sniegt pilnīgu un atjaunotu 1995. un 1996. gada statistiku. 1999. gada decembrī Komisija piekrita pieņemt pārstrādāto 1995. gada un 1996. gada pārbaužu statistiku ar noteikumu, ka informācija ir uzskatāma, iesniegta disketē vai citā datorizētā veidā, kas pamatota ar pilnībā un pareizi sagatavotiem un Grieķijas valsts iestāžu jau pārbaudītiem pārbaužu ziņojumiem. Nav skaidrs, vai šie nosacījumi, kuri nepārprotami parādīja, ka sākotnēji iesniegtā 1995. gada un 1996. gada statistika bija nepareiza un ka atsevišķos rajonos sākotnēji sniegtajām pārbaužu uz vietas daļām (0 %, 8,6 %, 7,48 %, 8,88 %, 8,57 %, un 7,74 %) faktiski bija jābūt lielākām (23,41 %, 10,25 %, 20,65 %, 10,15 %, 11,23 % un 10,13 %), ar vēlāk Grieķijas valsts iestāžu iesniegto pārstrādāto statistiku tika izpildīti. Jebkurā gadījumā Grieķija nav pierādījusi, ka atjaunotā statistika satur pierādījumus uzticamai un darbotiesspējīgai pārbaudes sistēmai.

93. Attiecībā uz samērīguma principu Grieķijas interpretācija ir iekļauta vienīgi paziņojumā, ka Komisijas piemērotā atskaitījuma daļa ir pārāk augsta un acīmredzami pārkāpj principu. Šāds neizteiksmīgs apgalvojums nevar tikt pieņemts, nesagatavojot nekādus atbalsta argumentus.

94. Otrkārt, saistībā ar 10 % atskaitījumu, kas piemērots attiecībā uz izdevumiem, ko dalībvalstis veikušas noteiktos citos rajonos, Grieķija uzskata, ka atbilstoši Regulas Nr. 3887/92 6. panta 3. punktam pienākums veikt pārbaudes uz vietas vismaz 10 % atbalsta pieteikumu piemērojams valsts līmenī, nevis katrā rajonā vai katrā reģionā, kur tiek audzētas aitas un kazas.

95. Jāatgādina, ka līdzīga lieta bija saistīta ar kokvilnu. ( ) Tomēr piemaksu par aitām un kazām sistēmas gadījumā Regulas Nr. 3887/92 6. panta 4. punktā – labāk nekā skaidru izlases procesu pēc nejaušības principa, lai ņemtu vērā vairākus noteiktus faktorus – pieprasīts izvēlēties pieteikumus, pamatojoties uz riska analīzi. Līdz ar to es šajā jautājumā zināmā mērā piekrītu Grieķijai. Tomēr Komisija paziņoja arī, ka Grieķija pati ir pieprasījusi ne mazāk kā 10 % pieteikumu pārbaužu uz vietas katrā rajonā. Pamatojoties uz to, nevaru pieņemt, ka Komisijas atskaitījums būtu neatbilstošs.

96. Treškārt, Grieķija apgalvo, ka 30 pārbaužu, kas acīmredzot veiktas vienā dienā, gadījums bijusi atsevišķa epizode; jebkurā gadījumā pārbaudes faktiski tika veiktas vairākās dienās, formāli datējot un parakstot ziņojumus pēdējā dienā. Lietas, kurās trūkst ražotāju parakstu, tiek izskaidrotas ar noteiktu ražotāju bailēm vai svārstīšanos parakstīt; Regulas Nr. 3887/92 12. pants paredz vienīgi paraksta iespēju.

97. Patiešām ir taisnība, ka 12. pants neprasa lauksaimniekiem parakstīt pārbaudes ziņojumus. Tomēr man šķiet, ka kopumā tās atklāto neatbilstību kontekstā Komisija ir sniegusi pierādījumus par pamatotām šaubām attiecībā uz veikto pārbaužu pastāvēšanu vai neatbilstību Grieķijā; saskaņā ar Tiesas judikatūru valstij piekrīt iesniegt detalizētākos un pilnīgākos pierādījumus par tās veiktajām pārbaudēm ( ). Šķiet, ka Grieķija to nav izdarījusi.

98. Ceturtkārt, attiecībā uz pienākumu ieviest ganāmpulka pārvietošanas reģistru Grieķija norāda, ka periods līdz 1997. gada 1. janvārim bija sistēmu ieviešanas pirmais posms. Nenovēršami pastāvēja zināmas problēmas, ņemot vērā to, ka aitas un kazas tiek audzētas kalnainos reģionos vai salās, tādējādi ražotāji ir izkaisīti, un tos nav vienkārši informēt par jauno sistēmu. Attiecībā uz atsauci par riska analīzes trūkumu – kaut arī [riska analīze] nav datorizēta, rakstiski tā tiek veikta katrā rajonā, pat tur, kur paraugs ir izvēlēts bez datorizētas riska analīzes, tādēļ tiek veiktas efektīvas pārbaudes, neapdraudot Kopienu resursus. Attiecībā uz nepatieso atsauci par datu apstrādi līdzīgi – pastāv efektīva kontrole pat bez visu līmeņu datorizācijas (pats par sevi saprotams – datoru trūkuma dēļ). Attiecībā uz mutisku zaudējumu paziņojumu pieņemšanu – atsevišķos gadījumos pagātnē tas tā varēja būt noticis, jo ražotāji atradās nepieejamos kalnu reģionos.

99. Tāpēc attiecībā uz pienākumu ieviest ganāmpulka pārvietošanas reģistru un mutisku zaudējumu paziņojumu pieņemšanu Grieķija neapšaubāmi piekrīt, ka noteikumu pārkāpumi pastāvējuši. Jo īpaši attiecībā uz iepriekš minēto jāpiezīmē, ka pienākums ieviest reģistrus ir datējams ar tiesību aktu pieņemšanu 1993. gadā ( ), tas bija jāievieš, sākot ar 1994. saimniecisko gadu – ja nepieciešams, pirmajā gadā izpildot mazāku reģistra nosacījumu skaitu. Turpmāko divu gadu nokavējums nav pieņemams.

100. Attiecībā uz iespējamo riska analīzes trūkumu un datu apstrādes kavējumiem atkārtoju, ka dalībvalsts nevar atspēkot Komisijas konstatēto [iegūtās ziņas], nebalstot savus apgalvojumus uz elementiem, kas pierāda uzticamas un darbotiesspējīgas pārbaudes sistēmas pastāvēšanu. ( ) Nekas neliecina par to, ka Grieķija ir iesniegusi šādus pierādījumus.

101. Piektkārt, attiecībā uz apgalvojumu par to, ka Regulas Nr. 3887/92 5. panta 1. punktā prasītie paziņojumi par uzturēšanas vietām ir sniegti ļoti neprecīzi, Grieķija norāda, ka vieta tikusi norādīta toponīma veidā bez citiem detalizētākiem nosaukumiem (jo Grieķijā nepastāv zemes kadastrālais reģistrs). Tiesību akti vienkārši pieprasa norādīt vietu, nevis detalizētu aprakstu.

102. Tomēr Komisijas amatpersonas acīmredzot nav pieprasījušas detalizētu aprakstu, [bet gan] vienkārši skaidri norādīt uzturēšanas vietu, kas atbalsta pieteikumos netika norādīta. Atkārtoti, tā kā trūkst pierādījumu par pretējo, Grieķijas argumenti nevar tikt pieņemti.

103. Sestkārt, attiecībā uz mājlopu nemarķēšanu Grieķija apgalvo, ka attiecīgie gadījumi ir saistīti ar dažādiem īpašniekiem piederošo ganāmpulku kopīgu audzēšanu, tad Regulas Nr. 2700/93 1. panta 3. punkts marķēšanu neprasa.

104. 1. panta 3. punkta otrā daļa pieprasa, ka pirms tam, kad aitas un/vai kazas, par kurām ir pieprasīta piemaksa, tiek aizstātas, minētie mājlopi jāidentificē. Man nav skaidrs, kāpēc attiecībā uz ganāmpulkiem, kas pieder dažādiem īpašniekiem, tiek apiets šis nosacījums; patiešām, kā Komisija konstatē, kopīgie ganāmpulki precīzi parāda identifikācijas problēmas, kuras cenšas risināt 1. panta 3. punkts. Grieķijas arguments atbilstoši ir jānoraida.

105. Septītkārt, Grieķija apgalvo, ka Komisijas pārbaudes notika 1997. un 1998. gadā, bet rakstisko rezultātu paziņošana – 1998. gadā; no tā izriet, ka 24 mēnešu periods, uz kuru minēta atsauce Regulas Nr. 729/70 5. panta 2. punkta c) apakšpunkta piektajā daļā, sākās 1996. gadā, kaut gan atskaitījumi attiecas arī uz 1995. gadā veiktajiem izdevumiem. Turklāt Komisija ir kļūdījusies attiecībā uz 1995. gadā veiktajiem izdevumiem un kā ietilpstošus 24 mēnešu periodā deklarējusi tos 1996. gadā: izšķirošais faktors ir konkrētais izdevumu datums vai brīdis, kad uz atbalstu radās tiesības, nevis deklarācijas datums.

106. Komisija norāda, ka tās amatpersonu novērojumi attiecas uz 1995., 1996. un 1997. saimniecisko gadu; Grieķijas valsts iestādes rakstisku paziņojumu ar vēstuli saņēma 1997. gada 22. jūlijā, un tādējādi – 24 mēnešu perioda ietvaros.

107. No šīs Tiesai iesniegtās vēstules ( ) ir saprotams, ka vismaz 1997. gadā veikto pārbaužu rezultāti Grieķijai bija darīti zināmi 1997. gada jūnijā vai jūlijā ( ). Vēstule ar nosaukumu „ELVGF 1996. un 1997. gada grāmatojumu noskaidrošana gaļas nozarē” attiecas uz 1997. gada pārbaudi uz vietas, apkopo vairākas atklātās problēmas (jo īpaši to, ka nav ieviests ganāmpulka pārvietošanas reģistrs, pārbaudes uz vietas [bijušas] ļoti maz vai nav [bijušas], nav veikta riska analīze, zaudējumu pieteikumi pieņemti mutiski; nav pārbaudīta lielo aitu audzētāju piena ražošana, ir nesamērīgs to aitu un kazu skaits, par kurām tiek saņemti avansa un gala maksājumi) un secina:

„Šajā izmeklēšanā konstatētais tiek nosūtīts, atsaucoties uz Regulas (EK) Nr. 1663/95 8. pantu. Komisijas dienesti uzskata, ka jūsu valsts iestādes nav pilnībā izpildījušas regulas Nr. 3887/92 un Nr. 2700/93 šīs vēstules 1., 2., 3. un 4. punktā minēto iemeslu dēļ. Tie uzskata, ka jāievieš korekcijas pasākumi un procedūru uzlabojumi šādās jomās [..].

Norādot uz konstatētā nopietnību, Komisijas dienesti paredz piedāvājumu izslēgt no Kopienu finansējuma daļu izdevumu, kas deklarēti atbilstoši Komisijas (EK) Regulas Nr. 296/78 7. panta 7. punktam ( ) ilgākais uz 24 mēnešu periodu kopš oficiālā šīs vēstules saņemšanas datuma (grieķu valodā). Ņemot vērā Jūsu atbildi uz šo vēstuli, daļa atteikto izdevumu tiks noteikti, pamatojoties uz Padomes (EKK) Regulas Nr. 729/70 5. panta 2. punkta c) apakšpunkta saistošajiem nosacījumiem. Atbilstoši Komisijas (EK) Regulas Nr. 1663/95 8. pantam, Jūsu atbilde uz šo vēstuli jānosūta divu mēnešu laikā no šīs vēstules oficiālās saņemšanas dienas (grieķu valodā). Pēc šī perioda beigām un pēc jebkuras šajā periodā saņemtās atbildes pārbaudes, pirms Komisijas dienesti oficiāli paziņos savu slēdzienu, tiks piedāvāta divpusēja tikšanās”.

108. Pēc manām domām, šī vēstule pilnībā atbilst tiesību aktu nosacījumiem – kā to skaidrojusi Tiesa – ir ne tikai pilnīgi skaidrs, ka tas ir paziņojums par Regulas Nr. 1633/95 8. panta 1. punkta mērķi, bet ir skaidri pieminēts arī sākums 24 mēnešu periodam.

109. Grieķija apgalvo, ka Komisijas 1997. gada vēstule attiecas tikai uz 1996. un 1997. saimniecisko gadu, izslēdzot 1995. saimniecisko gadu. Tā tomēr, nepārprotami, nav taisnība: vēstulē vairākas reizes minētas atsaucas uz 1995. un 1996. saimniecisko gadu; kaut arī tā saucas „ELVGF 1996. un 1997. gada grāmatojumu noskaidrošana gaļas nozarē”, tas, jādomā, izriet no tā, ka pastāv standarta prakse atsaukties uz abiem – uz saimniecisko gadu, uz kuru grāmatojumi attiecas (ELVGF finanšu gads ir no 16. oktobra līdz 15. oktobrim), un uz konkrētās nozares saimniecisko gadu (aitas un kazas gaļas jomā saimnieciskais gads sākas janvāra pirmajā pirmdienā un beidzas nākamajā gadā vienu dienu pirms šīs dienas ( )).

110. Tā kā saistošs ir izdevumu veikšanas datums, Grieķijas argumentiem par to, ka 1995. gada korekcija ir novecojusi, var būt ietekme. Tomēr Grieķija nevar ņemt vērā tikai to datumu, kad izdevumi veikti, neievērojot datumu, kad tā ar atbilstošu un pietiekamu informāciju par šādiem izdevumiem informējusi Komisiju, ļaujot tai veikt grāmatojumu noskaidrošanu. Dalībvalsts tomēr var prasīt šī 24 mēnešu perioda aizsardzību tikai tādā apmērā, lai tas atbilst tās pašas pienākumiem Kopienu tiesībās, jo īpaši attiecībā uz brīvprātīgu pārbaudei nepieciešamās informācijas paziņošanu ( ). No vēstules ir saprotams, ka rakstīšanas laikā (1997. gada jūnijā vai jūlijā) Grieķija nav sniegusi pietiekamus datus par pārbaudēm uz vietas – vienīgo saistīto izteiktās prasības jomu, kas attiecas uz 1995. saimniecisko gadu. Šādos apstākļos Grieķija nevar prasīt 24 mēnešu aizsardzības periodu.

111. Iepriekš izklāstīto iemeslu dēļ neviens no Grieķijas prasījumiem attiecībā uz 10 % atskaitījuma piemērošanu izdevumiem aitu un kazu nozarē noteiktos – citos nekā Retimnas – rajonos nevar tikt apmierināts.

Secinājumi

112. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uzskatu, ka Tiesai:

(1) prasība jānoraida;

(2) jāpiespriež prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.