ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
7.

57. pantā (“Izslēgšanas iemesli”) ir noteikts: “[..] 4. Līgumslēdzējas iestādes no dalības iepirkuma procedūrā var izslēgt vai dalībvalstis var tām prasīt izslēgt ikvienu ekonomikas dalībnieku, kas nonācis jebkurā no šādām situācijām: [..] c) ja līgumslēdzēja iestāde ar atbilstošiem līdzekļiem var pierādīt, ka ekonomikas dalībnieks ir vainīgs kādā ar profesionālo darbību saistītā smagā pārkāpumā, kas liek apšaubīt šā ekonomikas dalībnieka godprātību; [..] g) ja ekonomikas dalībnieks ir pieļāvis būtiskus vai pastāvīgus trūkumus saistībā ar kādas būtiskas prasības izpildi saskaņā ar iepriekšēju publisku līgumu, iepriekšēju līgumu ar līgumslēdzēju vai iepriekšēju koncesiju līgumu, kas noveda pie šāda iepriekšēja līguma priekšlaicīgas izbeigšanas, zaudējumu atlīdzināšanas vai citām līdzīgām sankcijām; h) ja ekonomikas dalībnieks bijis vainīgs tādas informācijas nopietnā sagrozīšanā, kas jāsniedz, lai pārbaudītu, vai nepastāv izslēgšanas iemesli un ir izpildīti atlases kritēriji, nav atklājis šādu informāciju vai nespēj iesniegt apliecinošus dokumentus, kas vajadzīgi saskaņā ar 59. pantu; i) ja ekonomikas dalībnieks ir mēģinājis nepamatoti ietekmēt līgumslēdzējas iestādes lēmumu pieņemšanas procesu, iegūt konfidenciālu informāciju, kas tam varētu sniegt nepamatotas priekšrocības iepirkuma procedūrā, vai netīši sniegt maldinošu informāciju, kas varētu būtiski ietekmēt lēmumus par izslēgšanu, atlasi vai līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu. [..] 6. Ikviens ekonomikas dalībnieks, kas nonācis kādā no 1. un 4. punktā minētajām situācijām, var iesniegt pierādījumus, ka šā ekonomikas dalībnieka veiktie pasākumi ir pietiekami, lai pierādītu savu uzticamību, neraugoties uz to, ka pastāv atbilstīgs izslēgšanas iemesls. Ja šādus pierādījumus uzskata par pietiekamiem, attiecīgo ekonomikas dalībnieku neizslēdz no iepirkuma procedūras. [..] Ekonomikas dalībnieku veiktie pasākumi tiek izvērtēti, ņemot vērā noziedzīgā nodarījuma vai pārkāpuma smagumu un konkrētos apstākļus. [..] [..] 7. Dalībvalstis saskaņā ar normatīvajiem vai administratīvajiem aktiem un ievērojot Savienības tiesību aktus nosaka šā panta īstenošanas nosacījumus. [..]”
66.

Es tomēr uzskatu, ka jēdziens “nopietni iemesli” ir jāinterpretē šauri, lai ņemtu vērā gan tās valsts intereses, kura izdevusi brīdinājumu, gan mērķus, kurus īsteno dalībvalstis brīvības, drošības un tiesiskuma telpā. Valsts, kas pieņem izraidīšanas lēmumu un kas nosaka ieceļošanas aizliegumu Šengenas zonā, rīkojas ne tikai savās interesēs un savu pilsoņu interesēs, bet arī to personu drošībai, kuras dzīvo brīvības, drošības un tiesiskuma telpā. Tomēr uzturēšanās atļaujas piešķiršana tādos apstākļos kā šajā lietā atbilstoši KĪŠN 25. panta 1. punktam izraisītu to, ka tiktu atsaukts brīdinājums par A no SIS. Atgādināšu, ka šī persona jau ir pārvietojusies Šengenas zonā, izmantojot vairākas identitātes, pamatojoties uz viltotiem dokumentiem, lai ļaunprātīgi izmantotu uzturēšanās tiesības, un varētu rīkoties tāpat citā dalībvalstī, gūstot labumu no kontroles atcelšanas pie iekšējām robežām. Tādējādi, lai ņemtu vērā iesaistītās intereses, man šķiet būtiski interpretēt jēdzienu “nopietni iemesli” šauri. Šajā kontekstā es uzskatu, ka “nopietni” iemesli ir tie, kas ļauj attiecīgajam trešās valsts valstspiederīgajam īstenot tiesības, kuras viņam izriet no Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”), it īpaši tiesības uz ģimenes dzīves neaizskaramību (Hartas 7. pants), kā arī iemesli, kas ļauj nodrošināt bērna tiesību ievērošanu (Hartas 24. pants). Tomēr tas nozīmē, ka valsts, pie kuras persona ir vērsusies, izvērtē apgalvoto ģimenes attiecību autentiskumu, patiesumu un efektivitāti un, kā to uzsver Komisija savās atbildēs uz rakstveida jautājumiem, veic attiecīgā trešās valsts valstspiederīgā un dalībvalstu interešu izsvēršanu.
12.

Iesniedzējtiesa precizē, ka autoceļu nodevas likmes, kas bija piemērojamas laikposmā no 2010. gada 1. janvāra līdz 2011. gada 18. jūlijam, par kuru ir prasīta atmaksa, tika aprēķinātas, pamatojoties uz 2007. gada 30. novembra“Aktualisierung der Wegekostenrechnung für die Bundesfernstraßen in Deutschland”, sauktu arī par “Wegekostengutachten” (Ekspertīzes atzinums par autoceļu infrastruktūras izmaksām Vācijā) (turpmāk tekstā – “WKG 2007”), kas attiecas uz aprēķina periodu no 2007. līdz 2012. gadam. Iesniedzējtiesa konstatē, ka autoceļu būvniecībai izmantoto zemesgabalu novērtējums ir rezultāti, kas izriet no 2002. gada marta “Wegekostenrechnung für das Bundesfernstraßennetz unter Berücksichtigung der Vorbereitung einer streckenbezogenen Autobahnbenutzungsgebühr” (2002. gada ekspertīzes atzinums par autoceļu infrastruktūras izmaksām), kurš aptver laikposmu no 2003. līdz 2010. gadam un kurā par pamatu ir ņemta papildu informācija, kas sniegta 2008. gada 22. septembrī attiecībā uz WKG 2007.
16.

2016. gadā Tribunal Administrativo e Fiscal de Porto (Porto Administratīvā un finanšu tiesa, Portugāle) noraidīja 2008. gada oktobrī celto prasību attiecībā uz šiem paziņojumiem par nodokli. PVN par konsultāciju pakalpojumiem neesot atskaitāms, jo kapitāldaļu iegāde un pārvaldīšana, kas ir to mērķis, neesot saimnieciska darbība. PVN par obligāciju emisijas komisijas maksu neesot atskaitāms, jo kapitāls pilnībā esot nodots grupas mātesuzņēmumam un Sonaecom neesot pierādījusi ne to, ka šīs sabiedrības, kuru kapitāldaļas tai piederēja, guva labumu no šī kapitāla, ne to, ka tas tika izmantots izejošā darījumā, kas dod atskaitīšanas tiesības.
24.

Šajā kontekstā iesniedzējtiesa lūdz norādes saistībā ar vairākiem jautājumiem. It īpaši tā aicina Tiesu izvērtēt Kvalificēšanas direktīvas 9. panta 3. punktu un precizēt, vai ir jākonstatē cēloņsakarība starp 9. panta 2. punktā uzskaitītajām “vajāšanas darbībām” un vienu no tās 10. panta 1. punktā minētajiem “vajāšanas iemesliem”. Ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša, iesniedzējtiesa jautā, vai šāda saikne automātiski pastāv saskaņā ar šo direktīvu, ja patvēruma pieteikums ir pamatots ar 9. panta 2. punkta e) apakšpunktu ( 27 ). Līdz ar to iesniedzējtiesa lūdz sniegt prejudiciālu nolēmumu par šādiem jautājumiem: “1) Vai [Kvalificēšanas direktīvas] 9. panta 2. punkta e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar “atteikšanos veikt militāro dienestu konflikta laikā” netiek prasīts, lai attiecīgā persona būtu oficiāli atteikusies no militārā dienesta veikšanas, ja izcelsmes valsts tiesību aktos nav paredzētas tiesības atteikties no militārā dienesta? 2) Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: vai ar Direktīvas 2011/95/ES 9. panta 2. punkta e) apakšpunktā paredzēto “atteikšanos veikt militāro dienestu konflikta laikā” tiek aizsargātas arī personas, kuras pēc tam, kad beidzies termiņš, līdz kuram bija atlikts iesaukums militārajā dienestā, neierodas savas izcelsmes valsts militārā dienesta pārvaldē un bēgot izvairās no piespiedu iesaukšanas? 3) Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša: vai [Kvalificēšanas direktīvas] 9. panta 2. punkta e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka iesaucamais, kuram nav zināma viņa turpmākā militārās darbības joma, militārais dienests jau tāpēc vien tieši vai netieši “ietvertu noziegumu vai tādu darbību izdarīšanu, uz ko attiecas 12. panta 2. punktā minētie izslēgšanas pamati”, jo viņa izcelsmes valsts bruņotie spēki atkārtoti un sistemātiski veic šādus noziegumus vai darbības, izmantojot iesaucamos? 4) Vai [Kvalificēšanas direktīvas] 9. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka arī vajāšanas gadījumā saskaņā ar [Kvalificēšanas direktīvas] 9. panta 2. punkta e) apakšpunktu atbilstoši [Kvalificēšanas direktīvas] 2. panta d) apakšpunktam ir jābūt saiknei starp [Kvalificēšanas direktīvas] 10. pantā noteiktajiem iemesliem un [Kvalificēšanas direktīvas] 9. panta 1. un 2. punktā noteiktajām vajāšanas darbībām vai aizsardzības pret šādām darbībām trūkumam? 5) Ja atbilde uz ceturto jautājumu ir apstiprinoša: vai saikne [Kvalificēšanas direktīvas] 9. panta 3. punkta izpratnē, skatot to kopsakarā ar [Kvalificēšanas direktīvas] 2. panta d) apakšpunktu, starp vajāšanu apsūdzības dēļ vai sodu par atteikšanos veikt militāro dienestu un vajāšanas iemeslu pastāv jau tad, ja apsūdzība vai sods ir saistīts ar atteikšanos?”
68.

Šajā ziņā, pat ja quod non tiktu apgalvots, ka importētājs varētu pārņemt tā ražotāja eksportētāja pozīciju, no kura tas ir iegādājies preces, kurām ir piemērojami [antidempinga] maksājumi, un varētu atsaukties uz iespējamo tā tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, ir jākonstatē, ka šajā lietā nav strīda par to, ka Ķīnas ražotāji eksportētāji, no kuriem Donex iegādājās attiecīgās preces, arī nepiedalījās izmeklēšanā, kuras rezultātā tika pieņemta apstrīdētā regula. Tādējādi tie nav īstenojuši procesuālās tiesības, ko tie varbūtēji būtu varējuši izmantot minētajā procedūrā.
24.

Protams, Direktīvas 2001/83 51. apsvērumā ir paredzēts, ka “ar dažiem ierobežojumiem vajadzētu dot iespēju piegādāt zāļu bezmaksas paraugus personām, kam ir tiesības tās parakstīt vai pārdot” ( 5 ). Papildus tam, ka šis apsvērums attiecas tikai uz iespēju izplatīt zāļu bezmaksas paraugus farmaceitiem un ārstiem, no Tiesas pastāvīgās judikatūras jebkurā gadījumā izriet, ka “Savienības tiesību akta preambula nav juridiski saistoša un uz to nevar atsaukties nedz tālab, lai atkāptos no pašām attiecīgā akta tiesību normām, nedz tālab, lai šīs tiesību normas interpretētu acīmredzami pretēji to formulējumam” ( 6 ). Līdz ar to šā apsvēruma formulējums nav tāda rakstura, lai mainītu manu Direktīvas 2001/83 96. panta 1. punkta interpretāciju.
80.

Visbeidzot, raugoties no attiecīgās dalībvalsts puses, var arī uzdot jautājumu par to, cik lielā mērā lietās Covaci un Tranca izstrādātais risinājums, kā arī risinājums, kas potenciāli tiks izstrādāts un pieņemts šajā lietā, atbilst jebkuras dalībvalsts interesēm un tās lēmumu izpildāmībai. Vai, raugoties no dalībvalsts viedokļa, ir vēlams: i) ka tās tiesas lēmumi krimināllietās, kas izsniegti citās Savienības dalībvalstīs dzīvojošām personām, ir pakļauti riskam atrasties pastāvīgā tiesiskās neskaidrības stāvoklī; ii) ka tie varētu būt neizpildāmi vai varētu tikt atkārtoti izskatīti jebkurā brīdī, ja to adresāti uzzina par tiem un apstrīd tos; iii) ka turpmākajiem tiesiskajiem pasākumiem, kas veikti, pamatojoties uz šiem lēmumiem neatkarīgi no tā, vai tiem ir krimināls, administratīvs vai civils raksturs, var būt tendence kļūt apstrīdētiem vai pat atzītiem par spēkā neesošiem; vai iv) ka tie visdrīzāk varētu netikt atzīti un izpildīti citās dalībvalstīs, jo šo izpildošo dalībvalstu kompetentās iestādes var uzdot jautājumus par lēmumiem krimināllietās, kas faktiski pieņemti attiecīgās personas prombūtnē, kura par tiem neko nezināja un attiecīgi nevarēja izmantot nekādas tiesības uz aizstāvību ( 39 )? Ņemot vērā šādas strukturālas problēmas, vai tas nebūtu jebkādas dalībvalsts vislabākajās interesēs, pat rīkojoties vienatnē, pārskatīt problēmas patieso izcelsmi, proti, dokumentu izsniegšanas apšaubāmu kvalitāti, nevis piemērot pagaidu risinājumu, lai tiktu galā ar nākamās atsevišķās lietas konkrētiem apstākļiem?
68.

Kā jau to norādīju ( 30 ), Tiesa uzskata, ka atkarības attiecības starp diviem pieaugušajiem, vienas ģimenes locekļiem, ir iespējamas tikai “izņēmuma gadījumos, kad, ņemot vērā visus atbilstošos apstākļus, attiecīgā persona nekādi nevarētu tikt nošķirta no sava ģimenes locekļa, no kura tā ir atkarīga” ( 31 ). Proti, tā atzīst, ka “atšķirībā no nepilngadīgajiem, it īpaši, ja tie ir mazgadīgi bērni, [..] pieaugušais principā spēj dzīvot no saviem ģimenes locekļiem neatkarīgu dzīvi” ( 32 ). Tātad, lai iegūtu atvasinātās uzturēšanās tiesības, pamatojoties uz LESD 20. pantu, ir jāpierāda, ka Savienības pilsonim nav citas izvēles kā sekot trešās valsts valstspiederīgajam, kuram ir atteiktas uzturēšanās tiesības, jo tas ir viņa apgādībā, piemēram, smagas slimības vai invaliditātes dēļ, un/vai tas ir pilnībā atkarīgs no viņa savas iztikas vai savu vajadzību nodrošinājuma ziņā.
34.

Nodokļu uzlikšanas pilnvaru līdzsvarots sadalījums starp dalībvalstīm ir Tiesas atzīts leģitīms mērķis ( 17 ). Šis mērķis atspoguļo dalībvalstu fiskālo suverenitāti. Tā ietver valsts tiesības aizsargāt savus nodokļu ieņēmumus, it īpaši attiecībā uz tās teritorijā gūto peļņu (teritorialitātes princips, par to 1. apakšnodaļā). Turklāt fiskālā suverenitāte ietver valsts tiesības organizēt savu nodokļu tiesību sistēmu autonomi (autonomijas princips, par to 2. apakšnodaļā) un ņemot vērā simetrijas principu (par to 3. apakšnodaļā). Visbeidzot, ja nodokļu maksātājs varētu brīvi izvēlēties piemērojamo nodokļu tiesību sistēmu, tas būtu pretrunā dalībvalstu nodokļu uzlikšanas pilnvaru līdzsvarotam sadalījumam (par to 4. apakšnodaļā). Nodokļu uzlikšanas pilnvaru līdzsvarots sadalījums var pamatot vajadzību vienā no šīm dalībvalstīm reģistrētu nodokļu maksātāju saimnieciskajai darbībai – gan attiecībā uz peļņu, gan zaudējumiem – piemērot tikai šīs valsts nodokļu tiesību aktus ( 18 ).
51.

Gramatiskās un sistēmiskās interpretācijas kritēriji atbalsta risinājumu, kas atšķiras no tā, ko piedāvā ģenerālprokurors un Nīderlandes valdība. Uz šādu pašu risinājumu norāda loģika, kas ir pamatā katrā dalībvalstī pastāvošajai divējādai sistēmai, kura ietver specializētās tiesas un pārējās kompetentās tiesas, to aplūkojot kopsakarā ar dažādajām funkcijām, kādas ir pagaidu pasākumiem un aizsargpasākumiem, no vienas puses, un tiesas nolēmumam, ar ko lieta tiek izskatīta pēc būtības, no otras puses.
50.

Šis novērtējums valsts sabiedrību gadījumā principā tiek veikts, piemērojot privātā ieguldītāja kritēriju. Lai novērtētu, vai to pašu pasākumu parastos tirgus apstākļos būtu veicis privāts ieguldītājs situācijā, kura būtu vistuvākā valsts situācijai, ir jāņem vērā tikai priekšrocības un pienākumi, kas ir saistīti ar valsts situāciju kapitāldaļu turētāja statusā, izslēdzot tos, kas ir saistīti ar tās valsts varas nesējas statusu. No tā izriet, ka ir jānošķir valsts kā sabiedrības akcionāres loma, no vienas puses, un valsts loma valsts varas nesējas statusā, no otras puses. Tādējādi privātā ieguldītāja kritērija piemērojamība galu galā ir atkarīga no tā, ka attiecīgā dalībvalsts piešķir ekonomiskas priekšrocības tai piederošai sabiedrībai akcionāres statusā, nevis valsts varas nesējas statusā ( 22 ).
5.

Pēc Polijas un Komisijas savstarpējas korespondences ar 2013. gada 2. jūlija lēmumu Komisija saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu uzsāka formālo izmeklēšanas procedūru un uzaicināja ieinteresētās personas iesniegt savas piezīmes (Lēmums C(2013) 4045 final (2013. gada 2. jūlijs) par pasākumu SA.35388 (2013/C) (ex 2013/NN un ex 2012/N) – Polija – Gdynia‑Kosakowo lidostas izveide (OV 2013, C 243, 25. lpp.) (turpmāk tekstā – “lēmums par procedūras uzsākšanu”). Nesaņēmusi nekādas piezīmes no Polijas un no ieinteresētajām personām, Komisija 2014. gada 11. februārī pieņēma Lēmumu 2014/883, kurā konstatēja, ka valsts atbalsts (ieguldījumu atbalsts un darbības atbalsts) nav saderīgs ar iekšējo tirgu. Komisija pārbaudīja šo atbalstu saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta a) apakšpunkta atkāpi un Valstu reģionālā atbalsta pamatnostādnēm 2007.–2013. gadam (OV 2006, C 54, 13. lpp.; turpmāk tekstā – “Reģionālā atbalsta pamatnostādnes”).
55.

Otrkārt, kā esmu norādījis iepriekš, Direktīvas 2003/86 priekšplānā ir ECPAK 8. pants, kuram atbilst Hartas 7. pants ( 88 ). Lai līgumslēdzēju valstu lēmumos tiktu ievērots ECPAK 8. pants, ECT ir nospriedusi, ka tiem ir jābūt “nepieciešamiem demokrātiskā sabiedrībā, proti, tie ir jāpamato ar neatliekamām sociālām vajadzībām, un ka tiem it īpaši ir jābūt samērīgiem ar sasniedzamo leģitīmo mērķi” ( 89 ). Tādējādi ECT pārliecinās, vai ar attiecīgajiem lēmumiem ir ievērots “taisnīgs līdzsvars starp esošajām interesēm, proti, ieinteresētās personas tiesībām uz savas ģimenes dzīves neaizskaramību, no vienas puses, un sabiedriskās kārtības aizsardzību un noziedzīgu nodarījumu novēršanu, no otras puses” ( 90 ). Lai to izdarītu, tā ir noteikusi “vadošos principus, lai izvērtētu, vai pasākums bijis nepieciešams demokrātiskā sabiedrībā” ( 91 ). Tādējādi ECT ņem vērā personas, uz kuru attiecas apstrīdētais lēmums, īpašo situāciju un it īpaši “izdarītā noziedzīgā nodarījuma raksturu un smagumu [..], attiecīgās personas uzturēšanās ilgumu valstī, no kuras viņš tiks izraidīts, laikposmu, kāds pagājis kopš noziedzīgā nodarījuma izdarīšanas, kā arī attiecīgās personas uzvedību šajā laikposmā, dažādu attiecīgo personu valstspiederību, ģimenes situāciju [..], piemēram, laulības ilgumu un citus faktorus, kas norāda uz pāra ģimenes dzīves reālo raksturu, to, vai laulātais bija zinājis par noziedzīgo nodarījumu ģimenes attiecību sākumā, laulībā dzimušus bērnus un attiecīgā gadījumā viņu vecumu” ( 92 ). To vēl papildina pārbaude par to “sarežģījumu smagumu, ar kuriem var saskarties laulātā vai laulātais sava vīra vai savas sievas izcelsmes valstī” ( 93 ).
59.

Šajā jautājumā no jauna ir jāatzīmē judikatūra, kas izriet no sprieduma Taricco u.c. ( 38 ), ko papildina spriedums M.A.S un M.B. ( 39 ). Pēdējā no tiem Tiesa sniedz atbildi, pamatojoties uz to, ko iesniedzējtiesa ir uzsvērusi kā “Itālijas tiesību sistēmā paredzēto noteikumu par noilgumu materiālo raksturu, kas nozīmē, ka šie noteikumi personām inkriminēto noziedzīgo nodarījumu izdarīšanas brīdī ir saprātīgi paredzami, nepastāvot iespējai tos ar atpakaļejošu spēku grozīt in pejus” ( 40 ).
2)

Direktīvas 2003/96 21. panta 5. punkta trešā daļa kā atkāpe no 14. panta 1. punkta a) apakšpunkta pirmajā teikumā noteiktā obligātā atbrīvojuma no nodokļiem nav atkarīga no 14. panta 1. punkta a) apakšpunkta otrajā un trešajā teikumā noteiktās atkāpes no minētā atbrīvojuma vides apsvērumu dēļ. Lai gan saskaņā ar 21. panta 5. punkta trešo daļu nelieliem ražotājiem piemērojamie nodokļi ir pakļauti Direktīvā 2003/96 noteiktajiem minimālajiem nodokļu līmeņiem, šie minimālie nodokļu līmeņi neattiecas uz nodokļiem, kas saskaņā ar 14. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzēto atkāpi piemēroti vides apsvērumu dēļ.
5.

57. pantā (“Izslēgšanas iemesli”) ir noteikts: “[..] 4. Līgumslēdzējas iestādes no dalības iepirkuma procedūrā var izslēgt vai dalībvalstis var tām prasīt izslēgt ikvienu ekonomikas dalībnieku, kas nonācis jebkurā no šādām situācijām: [..] c) ja līgumslēdzēja iestāde ar atbilstošiem līdzekļiem var pierādīt, ka ekonomikas dalībnieks ir vainīgs kādā ar profesionālo darbību saistītā smagā pārkāpumā, kas liek apšaubīt šā ekonomikas dalībnieka godprātību; [..] g) ja ekonomikas dalībnieks ir pieļāvis būtiskus vai pastāvīgus trūkumus saistībā ar kādas būtiskas prasības izpildi saskaņā ar iepriekšēju publisku līgumu, iepriekšēju līgumu ar līgumslēdzēju vai iepriekšēju koncesiju līgumu, kas noveda pie šāda iepriekšēja līguma priekšlaicīgas izbeigšanas, zaudējumu atlīdzināšanas vai citām līdzīgām sankcijām; [..] 5. Līgumslēdzējas iestādes jebkurā procedūras brīdī izslēdz ekonomikas dalībnieku, ja izrādās, ka šis ekonomikas dalībnieks sakarā ar darbībām vai bezdarbību pirms procedūras vai tās laikā ir nonācis kādā no 1. un 2. punktā minētajām situācijām. Līgumslēdzējas iestādes jebkurā procedūras brīdī var izslēgt vai dalībvalstis var tām prasīt izslēgt ekonomikas dalībnieku, ja izrādās, ka šis ekonomikas dalībnieks sakarā ar darbībām vai bezdarbību pirms procedūras vai tās laikā ir nonācis kādā no 4. punktā minētajām situācijām. 6. Ikviens ekonomikas dalībnieks, kas nonācis kādā no 1. un 4. punktā minētajām situācijām, var iesniegt pierādījumus, ka šā ekonomikas dalībnieka veiktie pasākumi ir pietiekami, lai pierādītu savu uzticamību, neraugoties uz to, ka pastāv atbilstīgs izslēgšanas iemesls. Ja šādus pierādījumus uzskata par pietiekamiem, attiecīgo ekonomikas dalībnieku neizslēdz no iepirkuma procedūras. Šajā nolūkā ekonomikas dalībnieks pierāda, ka viņš ir samaksājis vai apņēmies samaksāt kompensāciju attiecībā uz jebkādu kaitējumu, ko radījis noziedzīgais nodarījums vai pārkāpums, ir pilnībā izskaidrojis attiecīgos faktus un apstākļus, aktīvi sadarbojoties ar izmeklēšanas iestādēm, un ir veicis konkrētus un atbilstīgus tehniskus, organizatoriskus un ar personālu saistītus pasākumus, lai novērstu jaunus noziedzīgos nodarījumus vai pārkāpumus. Ekonomikas dalībnieku veiktie pasākumi tiek izvērtēti, ņemot vērā noziedzīgā nodarījuma vai pārkāpuma smagumu un konkrētos apstākļus. Ja tiek uzskatīts, ka šie pasākumi ir nepietiekami, ekonomikas dalībnieks saņem paziņojumu par minētā lēmuma iemesliem. [..] 7. Dalībvalstis saskaņā ar normatīvajiem vai administratīvajiem aktiem un ievērojot Savienības tiesību aktus nosaka šā panta īstenošanas nosacījumus. Tās jo īpaši nosaka maksimālo izslēgšanas laikposmu, ja ekonomikas dalībnieks neveic 6. punktā norādītos pasākumus, lai pierādītu savu uzticamību. Ja izslēgšanas laikposms nav noteikts ar galīgu spriedumu, tas nepārsniedz piecus gadus no dienas, kad notikusi notiesāšana ar galīgu spriedumu 1. punktā minētajos gadījumos, un trīs gadus no attiecīgā notikuma dienas 4. punktā minētajos gadījumos.”
29.

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) nav skaidrs, ņemot vērā 2011. gada 24. novembra spriedumu lietā Medeva (C‑322/10, EU:C:2011:773) un 2013. gada 12. decembra spriedumu lietā Eli Lilly and Company (C‑493/12, EU:C:2013:835), kā konkrēti pretenzijām ir jābūt vērstām uz aktīvo vielu. Minētā tiesa uzskata, ka gadījumā ar produktu ar vienu aktīvo vielu un patenta pretenziju, kas identificē vairākus savienojumus ar Markush formulu, no kuriem visi savienojumi ietver patenta centrālo tehnisko jaunradi, ir jāpiemēro šāds kritērijs – vai lietpratējs, izvērtējot patenta pretenziju, no vienas puses, un attiecīgā produkta struktūru, no otras puses, varētu nekavējoties atpazīt, ka attiecīgā aktīvā viela ir viena no tām, kas norādīta formulā. Minētā tiesa uzskatīja, ka, ņemot vērā lietas C‑114/18 faktus, tās izvirzītais kritērijs ir izpildīts.
101.

Šajā ziņā vispirms jānorāda, ka saskaņā ar pašas Kolachi izmeklēšanas laikā sniegto informāciju 93 % no izmantotajām detaļām velosipēdu montāžai Pakistānā piegādāja starpnieks Flying Horse. Šīs detaļas daļēji – proti, 46 % no visām samontētajām detaļām – tika importētas no Ķīnas un daļēji – proti, 47 % no visām samontētajām detaļām – no Šrilankas. Izmeklēšanā tika pierādīts, ka lielāko daļu detaļu, kas tika importētas no Šrilankas un ko bija iegādājusies Flying Horse, proti, rāmjus, dakšas, lietos diskus un plastmasas riteņus, patiesībā bija saražojusi Great Cycles, diezgan būtiskā daļā izmantojot Ķīnas materiālus. Turklāt no izmeklēšanas izriet, ka Great Cycle ir ar Kolachi saistīta sabiedrība, kas iepriekš bija iesaistīta apiešanas darbībās. Kā izriet no apstrīdētās regulas 99. apsvēruma, arī Komisija bija konstatējusi, ka attiecības starp Flying Horse un Kolachi ir šaubīgas. Visi apstākļi ir pierādīti, un Kolachi tos neapstrīd. Tiesas sēdē pēc tam, kad Kolachi tika uzdoti precīzi jautājumi, tā pat tieši apstiprināja, ka Šrilankā pārveidotās detaļas bija “pārvērstas” no Ķīnas izcelsmes detaļām.
99.

Sākumā būtu lietderīgi norādīt, ka pienākums neiekasēt tādus nodokļus, kādi ir aplūkoti pamatlietā, Tiesas judikatūrā ir noteikts jau pirms kāda laika attiecībā ne tikai uz Rumāniju ( 54 ), bet arī uz citām dalībvalstīm ( 55 ). No šī viedokļa raugoties, varētu teikt, ka diskusijas par to, vai pienākums atmaksāt attiecīgo nodokli radās pēc tam, kad Tiesa pieņēma lēmumu lietā Manea vai lietā Budișan, un, sākot no kura no šiem diviem spriedumiem, sāktu darboties atkārtotas izskatīšanas pienākums, šķiet, ir diezgan mākslīgas.
135.

Tādēļ gan par tiesāšanās izdevumiem pirmajā instancē, gan par tiesāšanās izdevumiem apelācijas tiesvedībā šķiet pamatoti lemt, ka Grieķijas Republika sedz vienu trešdaļu no saviem tiesāšanās izdevumiem un atlīdzina vienu trešdaļu no Komisijas tiesāšanās izdevumiem un ka Komisija sedz divas trešdaļas no saviem tiesāšanās izdevumiem un atlīdzina divas trešdaļas no Grieķijas Republikas tiesāšanās izdevumiem.
45.

No vienas puses, šķiet, ka Komisija apgalvo, ka Atkritumu sūtījumu regulā ir noteikts absolūts un obligāts pienākums dalībvalstīm nodrošināt, ka tiek ņemti atpakaļ konkrēti sūtījumi, kurus cita dalībvalsts uzskata par atkritumus saturošu. Šāds pienākums, tā apgalvo, pastāvot neatkarīgi no lietas apstākļiem un no tā, vai viela vai priekšmets faktiski ir atkritumi. Dalībvalsts, uz kuru attiektos šis pienākums, nevarētu izmantot nekādu aizstāvību, lai izvairītos no apstrīdētā sūtījuma atpakaļ ņemšanas.