ĢENERĀLADVOKĀTES JULIANAS KOKOTES [JULIANE KOKOTT]

SECINĀJUMI,

sniegti 2022. gada 5. maijā ( 1 )

Lieta C‑61/21

JP

pret

Ministre de la Transition écologique,

Premier ministre

(Cour administrative d’appel de Versailles (Versaļas Administratīvā apelācijas tiesa, Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 2008/50/EK – Gaisa kvalitāte – Robežlielumi cilvēku veselības aizsardzībai – Pārsniegšana – Gaisa kvalitātes uzlabošanas plāni – Valsts atbildība – Privātpersonu tiesības saņemt atlīdzinājumu par kaitējumu veselībai, kas radies Savienības tiesību aktu pārkāpuma dēļ – Būtisks pārkāpums – Tieša cēloņsakarība – Pārkāpuma novērtēšanas datums

I. Ievads

1. Ambiciozie apkārtējā gaisa kvalitātes robežlielumi saskaņā ar Direktīvu 2008/50 ( 2 ) daudzviet (vēl?) netiek pietiekami ievēroti ( 3 ). Tomēr 2022. gadā šajā jomā ir paredzēts pieņemt svarīgus lēmumus. Politiskā līmenī Komisija plāno iesniegt priekšlikumus, lai pārskatītu spēkā esošās tiesību normas ( 4 ). Vienlaikus tiek izskatītas dažādas tiesvedības, kurās Tiesa var precizēt būtiskus jautājumus par tiesiskā regulējuma īstenošanu. Papildus lūgumam sniegt prejudiciālu nolēmumu par direktīvas nozīmi projektu apstiprināšanā ( 5 ) un pirmo tiesvedību par kavējuma naudas noteikšanu, lai izpildītu notiesājošu spriedumu par direktīvas pārkāpšanu ( 6 ), šajā tiesvedībā rodas jautājums, vai privātpersonas var prasīt atlīdzinājumu par kaitējumu veselībai, kas izriet no robežlielumu neievērošanas.

2. Šīs tiesvedības pamatā ir dalībvalstu ārpuslīgumiskās atbildības par Savienības tiesību pārkāpumiem pirmais nosacījums, proti, vai Direktīvas 2008/50 tiesību normas rada tiesības privātpersonām. Turklāt ir jāaplūko jautājums, pie kādiem nosacījumiem iespējamais direktīvas pārkāpums ir pietiekami būtisks, kā arī pierādījumi par tiešu cēloņsakarību starp pārkāpumu un kaitējumu, lai iesniedzējtiesai sniegtu norādes par pārkāpuma novērtēšanai noteicošo brīdi.

II. Tiesiskais regulējums

3. Pamatlietas faktu rašanās laikā tiesību normas par gaisa kvalitāti sākotnēji bija ietvertas Direktīvā 96/62 ( 7 ) un Direktīvā 1999/30 ( 8 ), kuras no 2010. gada 11. jūnija tika aizstātas ar Direktīvu 2008/50.

A. Direktīva 96/62

4. Saskaņā ar Direktīvas 96/62 1. panta pirmo ievilkumu tās mērķis ir noteikt kopējās stratēģijas pamatprincipus, lai “noteiktu un izvirzītu mērķus attiecībā uz apkārtējā gaisa kvalitāti Kopienā nolūkā nepieļaut, novērst vai samazināt piesārņojuma kaitējumu iedzīvotāju veselībai un videi kopumā”. Tas izriet arī no otrā apsvēruma.

5. Saskaņā ar Direktīvas 96/62 2. panta 5. punktu jēdziens “robežvērtība robežlielums]”“nozīmē uz zinātnisku pētījumu pamata noteiktu līmeni, ko nosaka ar mērķi nepieļaut, novērst vai samazināt piesārņojošas vielas kaitējumu cilvēku veselīb[ai] un/vai videi kopumā, kas jāsasniedz konkrētā termiņā un ko pēc tam vairs nedrīkst pārsniegt”.

6. Direktīvas 96/62 7. pantā bija ietvertas vispārīgas prasības gaisa kvalitātes uzlabošanai: “1. Dalībvalstis veic robežvērtību [robežlielumu] ievērošanas nodrošināšanai vajadzīgos pasākumus. 2. Pasākumi, ko veic šajā direktīvā izvirzīto mērķu sasniegšanai: a) ņem vērā gaisa, ūdens un augsnes aizsardzības integrēto pieeju; b) nav pretrunā Kopienas tiesību aktiem par darbinieku drošību un veselības aizsardzību darba vietā; c) būtiski nelabvēlīgi neietekmē vidi citās dalībvalstīs. 3. Dalībvalstis izstrādā rīcības plānus, kur gadījumiem, kad pastāv robežvērtību [robežlielumu] un/vai trauksmes sliekšņu pārsniegšanas risks, paredz īstermiņa pasākumus šā riska un šādu notikumu varbūtējā ilguma samazināšanai. Šajos plānos katrā konkrētā gadījumā var paredzēt ierobežot un vajadzības gadījumos pārtraukt darbības, ieskaitot mehānisko transportlīdzekļu satiksmi, kas izraisa robežvērtību [robežlielumu] pārsniegšanu.”

7. Direktīvas 96/62 8. pants attiecās uz zonām, kurās piesārņojuma līmenis pārsniedz robežlielumu: “1. Dalībvalstis sastāda zonu un aglomerāciju sarakstu, kurās viena vai vairāku piesārņojošu vielu koncentrācija pārsniedz robežvērtības [robežlielumus] un pielaides summu. Ja kādai piesārņojošai vielai pielaide nav noteikta, zonas un aglomerācijas, kurās tās radītais piesārņojums pārsniedz noteikto robežvērtību [robežlielumu], pielīdzina šā punkta pirmajā daļā minētajām zonām un aglomerācijām un uz tām attiecas 3., 4. un 5. punkta noteikumi. 2. [..] 3. Šā panta 1. punktā minētajās zonās un aglomerācijās dalībvalstis veic pasākumus, lai nodrošinātu, ka tiek izstrādāts un īstenots plāns vai programma piesārņojuma samazināšanai līdz robežvērtībai [robežlielumam] noteiktā termiņā. Minētais plāns vai programma jānodod atklātībai, un tajā obligāti jābūt vismaz IV pielikumā uzskaitītajai informācijai. 4. Šā panta 1. punktā minētajās zonās un aglomerācijās, kurās robežvērtības [robežlielumi] pārsniedz vairākas piesārņojošas vielas, dalībvalstis izstrādā vienotu plānu šo vielu radītā piesārņojuma samazināšanai. 5. [..]”

8. Saskaņā ar Direktīvas 96/62 divpadsmito apsvērumu arī šīs tiesību normas mērķis bija aizsargāt veselību un vidi kopumā.

9. Direktīvas 96/62 11. panta 1. punkta a) apakšpunkta iii) punktā bija noteikts termiņš plānu paziņošanai saskaņā ar 8. pantu: “attiecībā uz zonām, kas minētas 8. panta 1. punktā: i) [..] iii) nosūta Komisijai 8. panta 3. punktā minētos plānus vai programmas ne vēlāk kā divu gadu laikā pēc tā gada beigām, kurā piesārņojums novērots”.

10. Direktīvas 96/62 IV pielikumā bija paredzēts, ka plānos vai programmās robežvērtību [robežlielumu] sasniegšanai it īpaši ietver informāciju par piesārņojuma cēloņiem un prognozēm laikā gaisa kvalitātes uzlabošanai veikto pasākumu dēļ: “1. Pārmērīga piesārņojuma lokalizācija – apgabals – pilsēta (karte) – mērījumu stacija (karte, ģeogrāfiskās koordinātes). 2. Vispārīga informācija – zonas veids (pilsēta, rūpnieciska vai lauku teritorija) – piesārņotās teritorijas aptuvenā platība (km2) un piesārņojuma apdraudēto iedzīvotāju skaits – klimatiskie dati – attiecīgie topogrāfiskie dati – pietiekama informācija par mērķiem, kam zonā vajadzīga aizsardzība. 3. [..] 4. Piesārņojuma veids un novērtējums – agrākos gados novērotās koncentrācijas (pirms gaisa kvalitātes uzlabošanas pasākumu īstenošanas) – kopš projekta sākuma izmērītās koncentrācijas – novērtēšanai izmantotās metodes. 5. Piesārņojuma izcelsme – galveno piesārņojuma avotu saraksts (karte) – šo avotu kopējās emisijas apjoms (t/gadā) – informācija par piesārņojumu, kas pārnests no citiem apgabaliem. 6. Situācijas analīze – ziņas par piesārņojuma līmeņa pārsniegšanu izraisītājiem faktoriem (pārnese, ieskaitot pārrobežu pārnesi, piesārņojuma veidošanās) – ziņas par gaisa kvalitātes uzlabošanas iespējamajiem pasākumiem. 7. Ziņas par pasākumiem vai projektiem gaisa kvalitātes uzlabošanai, kas pieņemti vai īstenoti pirms šīs direktīvas spēkā stāšanās, t.i., – vietējiem, reģionāliem, valsts un starptautiskiem pasākumiem – šo pasākumu rezultātu novērtējums. 8. Ziņas par pasākumiem vai projektiem, kas piesārņojuma samazināšanai pieņemti pēc šīs direktīvas spēkā stāšanās – visu projektā noteikto pasākumu uzskaitījums un apraksts – ieviešanas grafiks – gaisa kvalitātes uzlabošanās plānotais novērtējums un šo mērķu sasniegšanai paredzētais laiks 9. Ziņas par plānotajiem vai pētāmajiem ilgtermiņa pasākumiem vai projektiem 10. [..]”.

B. Direktīva 1999/30

11. Direktīvā 1999/30 bija noteikti robežlielumi un trauksmes sliekšņi sēra dioksīda, slāpekļa dioksīda un slāpekļa oksīdu, makrodaļiņu un svina koncentrācijai apkārtējā gaisā, kas ir nepieciešami Direktīvas 96/62 piemērošanai. Direktīvas 1. pantā ir apstiprināts, ka šī regulējuma mērķis ir nepieļaut, novērst vai samazināt piesārņojuma kaitīgo ietekmi uz cilvēku veselību un vidi kopumā.

12. Direktīvas 1999/30 4. pantā un II pielikuma I iedaļā paredzētās cilvēku veselības aizsardzībai noteiktie robežlielumi bija piemērojami attiecībā uz slāpekļa dioksīdu (NO2) no 2010. gada 1. janvāra. Pirmkārt, slāpekļa dioksīda stundas robežvērtība 200 μg/m3 kalendārā gada laikā nedrīkstēja tikt pārsniegta vairāk kā 18 reizes. Otrkārt, gada robežvērtība tika noteikta 40 μg/m3.

13. Savukārt makrodaļiņu (PM10) gadījumā Direktīvas 1999/30 5. pantā un III pielikuma I iedaļas 1. posmā paredzētās cilvēku veselības aizsardzībai noteiktie robežlielumi bija piemērojami jau no 2005. gada 1. janvāra. Cilvēku veselības aizsardzībai noteiktā PM10 piesārņojuma diennakts robežlielums 50 μg/m3 kalendārā gada laikā nedrīkstēja tikt pārsniegts vairāk kā 35 reizes. PM10 gada robežlielums tika noteikts 40 μg/m3 gadā.

C. Direktīva 2008/50

14. Direktīvas 2008/50 pirmajos divos apsvērumos ir aprakstīti tās vispārīgie mērķi: “(1) [..] Sestajā Kopienas vides rīcības programmā ir atzīta vajadzība samazināt piesārņojumu līdz līmenim, kas pēc iespējas mazāk kaitē cilvēku veselībai, pievēršot īpašu uzmanību paaugstināta riska grupām piederīgiem iedzīvotājiem un videi kopumā, uzlabot gaisa kvalitātes monitoringu un novērtēšanu, ietverot piesārņojošo vielu nosēdumus, un nodrošināt sabiedrību ar informāciju. (2) Lai aizsargātu cilvēku veselību un vidi kopumā, ir jo īpaši svarīgi apkarot piesārņojošo vielu emisijas piesārņojuma avotā un apzināt un īstenot efektīvākos emisiju mazināšanas pasākumus vietējā, valsts un Kopienas mērogā. Tādēļ būtu jāizvairās no kaitīgu gaisu piesārņojošo vielu emisijām, tās būtu jānovērš vai jāsamazina un jāparedz attiecīgi gaisa kvalitātes standarti, ievērojot atbilstīgus Pasaules Veselības organizācijas standartus, pamatnostādnes un programmas.”

15. Direktīvas 2008/50 1. panta 1. punktā ir noteikts tās galvenais mērķis: “Ar šo direktīvu ir paredzēti pasākumi, lai: 1) noteiktu un izvirzītu mērķus gaisa kvalitātei, novēršot, nepieļaujot vai mazinot kaitīgu iedarbību uz cilvēku veselību un vidi kopumā; 2) [..].”

16. Direktīvas 2008/50 2. panta 5. punktā jēdziens “robežlielums” ir definēts kā “zinātniski pamatots piesārņojuma līmenis, kas noteikts, lai novērstu, nepieļautu vai mazinātu šā piesārņojuma kaitīgo iedarbību uz cilvēka veselību un/vai uz vidi kopumā un kas jāsasniedz noteiktā termiņā, un ko pēc tam nedrīkst pārsniegt”.

17. Direktīvas 2008/50 13. panta 1. punktā ir noteikts pienākums nodrošināt atbilstību dažādiem robežlielumiem: “Dalībvalstis nodrošina to, ka sēra dioksīda, PM10, svina un oglekļa oksīda koncentrācija gaisā to zonās un aglomerācijās nepārsniedz XI pielikumā noteiktos robežlielumus. Robežlielumus, kas XI pielikumā noteikti attiecībā uz slāpekļa dioksīdu un benzolu, nedrīkst pārsniegt no minētajā pielikumā norādītās dienas. Atbilstību šīm prasībām novērtēs saskaņā ar III pielikumu. [..]”

18. Šajā lietā nozīmīgie slāpekļa dioksīda un cieto daļiņu (PM10) robežlielumi saskaņā ar Direktīvas 2008/50 XI pielikumu atbilst Direktīvā 99/30 noteiktajiem robežlielumiem.

19. Direktīvas 2008/50 22. pantā, pastāvot noteiktiem nosacījumiem, ir atļauts atlikt izpildes termiņu robežlielumu atbilstībai: “1. Ja konkrētā zonā vai aglomerācijā atbilstību slāpekļa dioksīda vai benzola robežlielumiem nevar sasniegt XI pielikumā paredzētajā termiņā, dalībvalstis šai konkrētajai zonai vai aglomerācijai var atlikt minēto termiņu par ne vairāk kā pieciem gadiem ar nosacījumu, ka saskaņā ar 23. pantu gaisa kvalitātes plānu izstrādā zonām un aglomerācijām, uz kurām attiektos atlikšana; šādu gaisa kvalitātes plānu papildina ar XV pielikuma B iedaļā minēto informāciju, kas saistīta ar attiecīgām piesārņojošām vielām, un tajā uzskatāmi parāda, kā līdz jaunā termiņa beigām nodrošinās atbilstību robežlielumiem. 2. Ja konkrētā zonā vai aglomerācijā atbilstību XI pielikumā noteiktajiem PM10 robežlielumiem nevar sasniegt konkrētajai vietai raksturīgu izkliedes īpatnību, nelabvēlīgu klimatisko apstākļu vai pārrobežu ietekmes dēļ, dalībvalsts tiek atbrīvota no pienākuma līdz 2011. gada 11. jūnijam nodrošināt atbilstību minētajiem robežlielumiem, ja ir ievēroti 1. punktā paredzētie nosacījumi un ja dalībvalsts pierāda, ka, lai ievērotu termiņus, ir veikti visi atbilstīgie pasākumi valsts, reģionālā un vietējā līmenī. 3. [..] 4. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus gadījumus, kad tās uzskata, ka jāpiemēro 1. vai 2. punkts, kā arī dara zināmu 1. punktā minēto gaisa kvalitātes plānu, tostarp visu attiecīgo informāciju, kas Komisijai vajadzīga, lai novērtētu to, vai attiecīgie nosacījumi ir ievēroti. Komisija novērtējumā ņem vērā dalībvalsts veikto pasākumu aplēsto ietekmi uz apkārtējā gaisa kvalitāti dalībvalstīs patlaban un nākotnē, kā arī Kopienas pašreizējo pasākumu un plānoto Kopienas pasākumu, kurus Komisija ierosinās, aplēsto ietekmi uz gaisa kvalitāti. Ja deviņos mēnešos no minētā paziņojuma saņemšanas dienas Komisija nav cēlusi iebildumus, uzskata, ka attiecīgie nosacījumi 1. vai 2. punkta piemērošanai ir ievēroti. Ja ir iebildumi, Komisija var prasīt, lai dalībvalstis precizē esošos vai izstrādā jaunus gaisa kvalitātes plānus.”

20. Saskaņā ar Komisijas sniegto informāciju ( 9 ) attiecībā uz šeit aplūkojamo Parīzes aglomerācijas teritoriju Francija ir gan nosūtījusi paziņojumus termiņu attiecībā uz PM10 un slāpekļa dioksīdu pagarināšanai, tomēr Komisija visos gadījumos ir iebildusi ( 10 ).

21. Direktīvas 2008/50 23. panta 1. punktā ir paredzēts, ka, pārsniedzot robežlielumus konkrētās zonās vai aglomerācijās, ir jāizstrādā gaisa kvalitātes uzlabošanas plāni, lai nodrošinātu atbilstību vērtībām: “Ja konkrētās zonās vai aglomerācijās piesārņojošo vielu koncentrācija gaisā pārsniedz kādu robežlielumu vai mērķlielumu, kā arī attiecīgu pielaides robežu, dalībvalstis minētajām zonām vai aglomerācijām nodrošina gaisa kvalitātes uzlabošanas plānu izstrādi, lai panāktu atbilstību attiecīgajam robežlielumam vai mērķlielumam, kā paredzēts XI un XIV pielikumā. Robežlielumiem, kuru sasniegšanas termiņš jau ir beidzies, gaisa kvalitātes plānos paredz piemērotus pasākumus, lai pārsnieguma laiks būtu pēc iespējas īsāks. [..] Šajos gaisa kvalitātes plānos iekļauj vismaz XV pielikuma A iedaļā minēto informāciju un var iekļaut 24. pant[ā] minētos pasākumus. Šos plānus tūlīt dara zināmus Komisijai, bet ne vēlāk kā divus gadus pēc tā gada beigām, kad novērots pirmais pārsniegums. [..]”

22. Direktīvas 2008/50 XV pielikuma A iedaļā minētās prasības būtībā atbilst Direktīvas 96/62 IV pielikuma prasībām.

III. Fakti un lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu

23. Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pamatā ir tas, ka Parīzes aglomerācijā tiek pārsniegti apkārtējā gaisa kvalitātes robežlielumi. Tādējādi 2019. gadā Tiesa ir konstatējusi, ka slāpekļa dioksīda robežlielumi ir pārsniegti kopš 2010. gada, kad bija jāpanāk to atbilstība ( 11 ). Nesen tā ir nolēmusi turklāt, ka laikposmā no 2005. līdz 2019. gadam nav ievēroti arī PM10 robežlielumi ( 12 ). Tāpat Francijas Conseil d’État (Valsts padome) attiecībā uz Parīzi ir konstatējusi ilgstošu slāpekļa dioksīda robežlielumu pārsniegšanu līdz 2020. gadam, kā arī PM10 robežlielumu pārsniegšanu 2018. un 2019. gadā ( 13 ).

24. Prasītājs pamatlietā lūdz, lai Departement Val‑d’Oise [Valduāzas departamenta], kas ir daļa no Parīzes aglomerācijas, prefekts veiktu pasākumus Direktīvā 2008/50 paredzēto robežlielumu ievērošanai. Viņš arī pieprasa kompensāciju par dažādu kaitējumu, kuri tiek lēsti 21 miljona eiro apmērā, ko viņš saista ar gaisa piesārņojumu. Traucējumi esot parādījušies kopš 2003. gada un laika gaitā esot pat pasliktinājušies.

25. Prasītājs savas prasījuma tiesības uz kaitējuma atlīdzinājumu it īpaši pamato ar to, ka Parīzes aglomerācijas, kurā viņš dzīvo, gaisa kvalitātes pasliktināšanās dēļ viņam ir nodarīts kaitējums veselībai. Pēc viņa domām, šī pasliktināšanās ir pamatota ar to, ka Francijas iestādes nav izpildījušas savus Direktīvā 2008/50 paredzētos pienākumus. Tādēļ viņš atsaucas uz valsts atbildību, lai saņemtu atlīdzinājumu par apgalvoto viņa veselībai nodarīto kaitējumu.

26. Pēc tam, kad Tribunal administratif de Cergy-Pontoise (Seržī-Pontuāzas administratīvā tiesa, Francija) noraidīja prasību, apelācijas sūdzība tagad tiek izskatīta Cour administrative d’appel de Versailles (Versaļas Administratīvā apelācijas tiesa, Francija). Tā norāda, ka, lai pieņemtu lēmumu par kaitējuma atlīdzinājumu, ir jāprecizē Direktīvas 2008/50 13. panta 1. punkta un 23. panta 1. punkta tvērums. Jautājums ir par to, vai privātpersonai ir jāpiešķir tiesības uz kaitējuma, kas ietekmē viņas veselību, atlīdzināšanu gadījumā, ja Eiropas Savienības dalībvalsts pietiekami būtiski pārkāpj no šīm tiesību normām izrietošos pienākumus.

27. Tādēļ Cour administrative d'appel de Versailles (Versaļas Administratīvā apelācijas tiesa) Tiesai uzdod šādus jautājumus: 1) Vai piemērojamās Eiropas Savienības tiesību normas, kas izriet no Direktīvas 2008/50 13. panta 1. punkta un 23. panta 1. punkta, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tām, ja Eiropas Savienības dalībvalsts pietiekami būtiski neizpilda no tām izrietošos pienākumus, privātpersonas iegūst tiesības saņemt no attiecīgās dalībvalsts atlīdzinājumu par kaitējumu, kas ietekmē viņu veselību un attiecībā uz kuru ir noteikta tieša un neapšaubāma cēloņsakarība ar gaisa kvalitātes pasliktināšanos? 2) Kādiem nosacījumiem, pieņemot, ka iepriekš minētās tiesību normas tiešām var radīt šādu tiesības uz atlīdzinājumu par kaitējumu veselībai, šo tiesību iegūšana ir pakārtota, it īpaši attiecībā uz datumu, kurā ir jāvērtē attiecīgās dalībvalsts pienākumu neizpilde?

28. Prasītājs pamatlietā, Francijas Republika, Īrija, Itālijas Republika, Polija un Eiropas Komisija iesniedza rakstveida apsvērumus. Francijas Republika, Īrija, Nīderlandes Karaliste, Polija un Eiropas Komisija piedalījās tiesas sēdē 2022. gada 15. martā.

IV. Tiesiskais vērtējums

29. Saistībā ar Savienības tiesiskā regulējuma par gaisa kvalitātes aizsardzību īstenošanu Tiesa jau ir atgādinājusi par principu par valsts atbildību par privātpersonām radītajiem zaudējumiem, pieļaujot Savienības tiesību pārkāpumu, kurā tā ir vainojama ( 14 ). Šī lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu mērķis tagad ir precizēt, kādā mērā Savienības tiesībās noteikto robežlielumu gaisa kvalitātes aizsardzībai pārkāpums faktiski var pamatot prasījuma tiesības uz kaitējuma atlīdzinājumu.

30. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Savienības tiesību normu pilnīgs iedarbīgums tiktu apdraudēts un tajās nostiprināto tiesību aizsardzība tiktu vājināta, ja privātpersonām nebūtu iespējams prasīt atlīdzinājumu gadījumos, kad to tiesības tiek aizskartas, dalībvalstij pārkāpjot Savienības tiesības ( 15 ).

31. Tādējādi privātpersonām, kurām ir nodarīts kaitējums, ir tiesības uz atlīdzinājumu, ja ir izpildīti trīs nosacījumi, proti, ja pārkāptās Savienības tiesību normas priekšmets ir piešķirt tiesības privātpersonām, ja šīs normas pārkāpums ir pietiekami būtisks un ja ir tieša cēloņsakarība starp šo pārkāpumu un privātpersonām nodarīto kaitējumu ( 16 ).

32. Pirmajā prejudiciālajā jautājumā tiek prezumēts, ka pastāv pietiekami būtisks pārkāpums un tieša cēloņsakarība. Tā mērķis ir noskaidrot, vai Direktīvā 2008/50 noteiktās prasības attiecībā uz gaisa kvalitāti piešķir privātpersonām tiesības, proti, vai šo prasību neievērošana vispār var pamatot tiesības uz atlīdzinājumu (par to A sadaļā). Ja tas tā ir, otrā jautājuma mērķis ir precizēt nosacījumus šādu tiesību iegūšanai, it īpaši attiecībā uz datumu, kurā ir jāvērtē attiecīgās dalībvalsts pienākumu neizpildes esamība. Šajā sakarā tad tomēr vēl ir jāizskata, pie kādiem nosacījumiem ir konstatējams būtisks pārkāpums un tieša cēloņsakarība (par to B sadaļā).

A. Pirmais jautājums – tiesību piešķiršana ar tiesību normām par gaisa kvalitāti

33. Tiesības uz kaitējuma atlīdzinājumu Savienības tiesību pārkāpuma rezultātā vispirms nozīmē, ka pārkāptās Savienības tiesību normas mērķis ir piešķirt tiesības privātpersonām, kurām ir nodarīts kaitējums ( 17 ).

34. Ir tiesa, ka saistībā ar tiesību uz kaitējuma atlīdzinājumu pamatojumu nav svarīgi, vai attiecīgā tiesību norma ir tieši piemērojama ( 18 ). Tomēr tieša piemērojamība ir būtiska norāde, kas liecina par labu tiesību piešķiršanai ( 19 ), jo šajā gadījumā ir iespējams noteikt piešķirto tiesību saturu, kas ir priekšnosacījums prasījuma tiesībām uz kaitējuma atlīdzinājumu ( 20 ).

35. Tādēļ vispirms ir jāpārbauda, vai tiesību normas par robežlielumiem un pasākumiem gaisa kvalitātes uzlabošanai ir pietiekami skaidras, lai varētu noteikt iespējamo tiesību saturu. Pēc tam ir iespējams izvērtēt, vai šo tiesību normu mērķis ir piešķirt tiesības privātpersonām.

1. Direktīvas 96/62 un Direktīvas 1999/30 tiesību normu saturiskā skaidrība

36. Ir tiesa, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas tikai uz Direktīvu 2008/50, tomēr pamatlieta attiecas uz prasītāja [veselības] traucējumiem kopš 2003. gada. No šī datuma līdz Direktīvas 2008/50 transponēšanas termiņa beigām 2010. gada 11. jūnijā gaisa kvalitāte attiecībā uz lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu minētajām piesārņojošajām vielām PM10 (jautņas) un slāpekļa dioksīdu sākotnēji tika reglamentēta Direktīvā 96/62 un Direktīvā 1999/30.

a) Robežlielumi

37. Saskaņā ar Direktīvas 96/62 7. panta 1. punktu dalībvalstis veica robežlielumu ievērošanas nodrošināšanai vajadzīgos pasākumus. Slāpekļa dioksīda robežlielumi izrietēja no Direktīvas 1999/30 4. panta, skatot to kopsakarā ar tās II pielikumu, un tie bija piemērojami no 2010. gada 1. janvāra.

38. PM10 robežlielumi bija noteikti šīs direktīvas 5. pantā, skatot to kopsakarā ar III pielikuma I iedaļas 1. posmu, un tie bija piemērojami no 2005. gada 1. janvāra.

39. Minētie robežlielumi un termiņi vēlāk bez grozījumiem tika pārņemti Direktīvas 2008/50 XI pielikumā.

40. Tādējādi pienākums ievērot robežlielumus pastāv kopš attiecīgi noteiktajiem datumiem, un saskaņā ar attiecīgo tiesību normu formulējumu tas ir skaidrs un beznosacījumu ( 21 ).

b) Gaisa kvalitātes uzlabošana

41. Turklāt jau Direktīvā 96/62 bija ietvertas tiesību normas par gaisa kvalitātes uzlabošanu laikposmam pirms robežlielumu piemērošanas termiņu beigām un laikposmam pēc tam.

i) Pirms robežlielumu saistošā rakstura

42. Pirmais pienākums uzlabot gaisa kvalitāti pastāvēja jau pirms robežlielumi kļuva saistoši 2005. un 2010. gadā. Dalībvalstīm šajā posmā bija jāveic pasākumi, lai nodrošinātu atbilstību robežlielumiem vēlākais brīdī, kad tie kļuva saistoši.

43. Sīkāka informācija par šo pienākumu izrietēja no Direktīvas 96/62 8. panta. Vispirms saskaņā ar 8. panta 1. punktu dalībvalstīm bija jāidentificē zonas un aglomerācijas, kurās vienas vai vairāku piesārņojošo vielu koncentrācija pārsniedza robežlielumus un pielaides, kas arī noteikta Direktīvā 1999/30, summu. Attiecībā uz šādi identificētajām zonām un aglomerācijām dalībvalstīm saskaņā ar Direktīvas 96/62 8. panta 3. punktu bija jāizstrādā vai jāīsteno plāni vai programmas, lai noteiktajā termiņā, proti, datumā, kad tā kļūst saistoša, varētu tikt sasniegts robežlielums.

44. Šajā ziņā pielaide bija noteikta procentos izteikta attiecīgās piesārņojuma robežlieluma daļa, kas tika lineāri samazināta līdz 0 % laikā no robežlielumu noteikšanas līdz to piemērošanas brīdim. Tādējādi pielaide kļuva arvien mazāka, jo tuvāks bija robežlielumu piemērošanas datums. Līdz ar attiecīgās robežvērtības piemērošanu pielaide pilnībā izzuda.

45. Domājams, ka šis pienākums jau attiecās uz lielu skaitu zonām un aglomerācijām, kurās robežlielumi vēlāk, kad beidzās termiņš to piemērošanai, tātad 2005. vai 2010. gadā, tika pārsniegti ( 22 ).

46. Šiem plāniem vai programmām bija jāatbilst Direktīvas 96/62 IV pielikumā noteiktajām prasībām, kas lielā mērā atbilda Direktīvas 2008/50 XV pielikuma A iedaļai. Šīs prasības nav tikai formālas, jo attiecīgajā informācijā ir atspoguļota piesārņojuma izcelsme (5. un 6. punkts), iespējamo pasākumu analīze gaisa kvalitātes uzlabošanai (6. punkts), kā arī pieņemtie un īstenotie pasākumi (7.–9. punkts), tostarp grafiks un plānotā gaisa kvalitātes uzlabojuma novērtējums (8. punkts). Loģiski, ka, lai novērtētu, vai plāns vai programma ir piemēroti, lai nodrošinātu atbilstību robežlielumiem, kad beidzas to piemērošanas termiņi, ir nepieciešama šāda informācija.

47. Papildus ir jānorāda, ka Direktīvas 2008/50 23. panta 1. punkta pirmajā daļā līdzīgs pienākums ir paredzēts attiecībā uz sīkākām daļiņām, kuru lielums ir PM2,5 un kuru robežlielums bija jāievēro tikai pēc šīs direktīvas transponēšanas termiņa beigām.

ii) Pēc robežlielumu piemērošanas termiņu beigām

48. Turklāt Direktīvas 96/62 7. panta 3. punktā bija paredzēts, ka dalībvalstis izstrādā rīcības plānus, kuros gadījumiem, kad pastāv robežlielumu un/vai trauksmes sliekšņu pārsniegšanas risks, paredz īstermiņa pasākumus šā riska un šādu notikumu ilguma samazināšanai.

49. Saskaņā ar Direktīvas 96/62 7. un 8. panta formulējumu robežlielumu pārsniegšanas iespēja nebija paredzēta. Pirms to piemērošanas dalībvalstīm saskaņā ar 8. pantu bija pienākums veikt vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu atbilstību tiem to spēkā stāšanās brīdī. Attiecībā uz laiku pēc šī datuma 7. panta 3. punktā bija noteikts pienākums cīnīties jau pret pārsniegšanas risku. To apstiprināja jēdziena “robežvērtība [robežlielums]” definīcija Direktīvas 96/62 2. panta 5. punktā, jo saskaņā ar to robežlielums ir jāsasniedz noteiktā termiņā un to pēc tam vairs nedrīkst pārsniegt.

50. Tomēr spriedumā Janecek Tiesa ir nospriedusi, ka dalībvalstīm nav pienākuma veikt pasākumus, lai nerastos neviens pārsniegšanas gadījums. Gluži pretēji, tā no Direktīvas 96/62, kuras mērķis ir integrēta piesārņojuma samazināšana, sistēmas secināja, ka dalībvalstīm ir jāveic pasākumi, lai līdz minimumam samazinātu pārsniegšanas risku un tās ilgumu, ņemot vērā visus tobrīd pastāvošos apstākļus un intereses. Šajā ziņā dalībvalstīm bija jānodrošina līdzsvars dažādo tobrīd aktuālo sabiedrisko un privāto interešu starpā. Uz šīs rīcības brīvības ierobežojumiem varēja atsaukties tiesās ( 23 ).

51. Šis spriedums ir saprotams, ciktāl tobrīd jau bija zināms, ka daudzās dalībvalstīs PM10 robežlielumi bija pārsniegti un ka to ievērošana prasītu ievērojamas pūles. Attiecībā uz 2010. gadā piemērojamiem slāpekļa dioksīda robežlielumiem Komisija paredzēja līdzīgu situāciju ( 24 ). Tādēļ Direktīvas 96/62 tekstā paustās cerības, ka robežlielumi netiks pārsniegti, izrādījās nereālas. Starp citu, īsi pirms sprieduma Janecek šīs atziņas rezultātā tika pieņemta Direktīva 2008/50, kas turpinājumā tiks apskatīta.

52. Turklāt Tiesa pamatoti ir uzsvērusi nepieciešamību, izstrādājot rīcības plānus, līdzsvarot dažādās intereses. Ir tiesa, ka likumdevējs, nosakot robežlielumus, jau bija paredzējis šādu līdzsvarošanu, tomēr ar Savienības tiesību aktiem dalībvalstīm nevar prasīt veikt pasākumus, lai sasniegtu atbilstību robežlielumiem, kuru trūkumi ir lielāki par vides un veselības aizsardzības uzlabojumiem, kas izriet no robežlielumu piemērošanas ( 25 ).

53. Tomēr konstatējumi spriedumā Janecek attiecas tikai uz pienākumu izstrādāt rīcības plānus saskaņā ar Direktīvas 96/62 7. panta 3. punktu. Taču šie plāni nedrīkst tikt izstrādāti tā, lai izslēgtu jebkādu robežlielumu pārsniegšanu. Turpretim pienākums ievērot robežlielumus bija autonoms jau saskaņā ar Direktīvu 96/62 un Direktīvu 1999/30 ( 26 ). Robežlielumu pārsniegumus, tāpat kā citus Savienības tiesību aktu pārkāpumus ( 27 ), dalībvalstis varēja attaisnot tikai ar konkrētiem pierādījumiem par nepārvaramām grūtībām vai nepārvaramu varu ( 28 ).

c) Starpsecinājumi

54. Tātad ir jāsecina, ka Direktīvas 96/62 7. un 8. pants, skatot tos kopsakarā ar slāpekļa dioksīda un PM10 robežlielumiem saskaņā ar Direktīvu 99/30, pamato skaidru un beznosacījuma pienākumu ievērot robežlielumus, kas attiecībā uz PM10 pastāvēja kopš 2005. gada 1. janvāra un attiecībā uz slāpekļa dioksīdu – kopš 2010. gada 1. janvāra. Tomēr saskaņā ar Direktīvas 96/62 7. panta 3. punktu dalībvalstīm, pamatojoties uz dažādo interešu līdzsvarošanu, bija jāveic tikai pasākumi, lai līdz minimumam samazinātu pārsniegšanas ilgumu. Šis otrais pienākums ir pietiekami skaidrs tikai attiecībā uz šajā ziņā pastāvošās novērtējuma brīvības robežu pārkāpšanu.

2. Direktīvas 2008/50 tiesību normu saturiskā skaidrība

55. Turklāt attiecībā uz laikposmu no 2010. gada 11. jūnija ir jāizvērtē Direktīvas 2008/50, ar kuru 2008. gadā no 2010. gada 11. jūnija tika aizstāta Direktīva 96/62 un Direktīva 1999/30, tiesību normu saturiskā skaidrība.

a) Robežlielumi

56. Saskaņā ar Direktīvas 2008/50 13. panta 1. punkta pirmo teikumu dalībvalstis nodrošina to, ka to zonās un aglomerācijās dažādu atmosfēru piesārņojošo vielu, it īpaši PM10, koncentrācija nepārsniedz XI pielikumā noteiktos robežlielumus. Turklāt saskaņā ar 13. panta 1. punkta otro teikumu robežlielumus, kas XI pielikumā noteikti attiecībā uz slāpekļa dioksīdu un benzolu, nedrīkst pārsniegt no minētajā pielikumā norādītās dienas.

57. Abu teikumu atšķirīgais formulējums nerada šaubas par pienākuma ievērot robežlielumus skaidrību. Tas ir izskaidrojams ar to, ka Direktīvas 2008/50 13. panta 1. punkta pirmajā teikumā minēto piesārņojošo vielu robežlielumi, kā tas redzams XI pielikumā, bija piemērojami jau kopš 2005. gada, savukārt direktīva stājās spēkā tikai 2008. gadā. Turpretī slāpekļa dioksīda un benzola robežlielumi kļuva saistoši tikai 2010. gadā, tātad pēc direktīvas stāšanās spēkā.

58. Tādēļ dalībvalstīm ir jānodrošina, ka to zonās un aglomerācijās Direktīvas 2008/50 13. panta 1. punktā minētā minēto piesārņojošo vielu koncentrācija nepārsniedz tās XI pielikumā noteiktos robežlielumus ( 29 ). Šajā sakarā saskaņā ar III pielikuma A iedaļas 1. punktu novērtējums nav jāveic tikai noteiktās vietās, kur cilvēki parasti neuzturas neaizsargāti ( 30 ).

59. Tādēļ, aplūkojot atsevišķi, Direktīvas 2008/50 13. panta 1. punkts un XI pielikums šķiet pietiekami precīzi ( 31 ). Par to liecina arī tas, ka Tiesa ir vairākkārt konstatējusi, ka dalībvalstis ir pārkāpušas šo tiesību normu. ( 32 )

b) Gaisa kvalitātes uzlabošanas plāni saskaņā ar Direktīvas 2008/50 23. pantu

60. Papildus pienākumam ievērot robežlielumus saskaņā ar Direktīvas 2008/50 13. panta 1. punktu pastāv arī pienākums uzlabot gaisa kvalitāti saskaņā ar 23. panta 1. punktu.

61. Saskaņā ar to dalībvalstis nodrošina, ka gaisa kvalitātes uzlabošanas plāni tiek izstrādāti zonām vai aglomerācijām, kurās piesārņojošo vielu koncentrācija gaisā pārsniedz robežlielumu vai mērķlielumu, kā arī attiecīgu pielaides robežu, lai panāktu atbilstību attiecīgajam robežlielumam vai mērķlielumam, kā paredzēts Direktīvas 2008/50 XI un XIV pielikumā. Robežlielumiem, kuru sasniegšanas termiņš jau ir beidzies, gaisa kvalitātes plānos paredz piemērotus pasākumus, lai pārsnieguma laiks būtu pēc iespējas īsāks. Šajos gaisa kvalitātes plānos iekļauj vismaz XV pielikuma A iedaļā minēto informāciju.

62. Tādējādi ar Direktīvas 2008/50 23. pantu ir nodibināta tieša saikne starp 13. panta 1. punktā kopsakarā ar tās XI pielikumu noteikto PM10 robežlielumu pārsniegšanu un gaisa kvalitātes uzlabošanas plānu izstrādi ( 33 ).

63. Tādēļ iesaistītās dalībvalstis uzskata, ka Direktīvā 2008/50 nav prasīts novērst jebkādu robežlielumu pārsniegšanu, bet tās 23. panta 1. punktā ir vienīgi noteikts pienākums izstrādāt gaisa kvalitātes uzlabošanas plānus. Polija pat apgalvo, ka pienākums ievērot robežlielumus, ņemot vērā 23. panta 1. punktu, nav beznosacījuma.

64. Šādu nostāju, šķiet, apstiprina iepriekš jau minētais spriedums Janecek, kurā Tiesa saistībā ar Direktīvas 96/62 7. panta 3. punktu ir nospriedusi, ka dalībvalstīm nav pienākuma novērst jebkādu robežlielumu pārsniegšanu ( 34 ). Līdzīgi kā iepriekšējā regulējuma gadījumā, gaisa kvalitātes uzlabošanas plānus saskaņā ar Direktīvas 2008/50 23. pantu var izstrādāt, vienīgi balstoties uz līdzsvaru starp piesārņojuma riska samazināšanas mērķi un dažādajām pastāvošajām sabiedriskajām un privātajām interesēm ( 35 ).

65. Tomēr jau Direktīvas 96/62 un Direktīvas 1999/30 kontekstā pastāvēja šaubas par to, vai pasākumi gaisa kvalitātes uzlabošanai ir pietiekami, lai attaisnotu robežlielumu pārsniegšanu ( 36 ). Savukārt attiecībā uz Direktīvu 2008/50 Tiesa laika gaitā vairākkārt ir noraidījusi viedokli, ka dalībvalsts jau ir pilnībā izpildījusi 13. panta 1. punktā noteiktos pienākumus, ja tā ir izstrādājusi gaisa kvalitātes uzlabošanas plānu ( 37 ).

66. Saskaņā ar virspalātas nesen pasludinātu spriedumu šāda interpretācija Direktīvas 2008/50 1. panta 1. punktā atgādinātā mērķa – cilvēku veselības aizsardzības – īstenošanu atstātu dalībvalstu ziņā, un tas būtu pretrunā Savienības likumdevēja nodomiem. To Tiesa it īpaši ir secinājusi no 2. panta 5. punktā ietvertā jēdziena “robežlielums” definīcijas, saskaņā ar kuru tas ir jāsasniedz noteiktā termiņā un to pēc tam nedrīkst pārsniegt ( 38 ).

67. Turklāt, salīdzinajumā ar Direktīvu 96/62, Direktīvā 2008/50 ir precizēts pienākums ievērot robežlielumus ar regulējumu, kas tiktu apdraudēts, ja turklāt jau ar vienkāršu gaisa kvalitātes uzlabošanas plānu izstrādi pietiktu, lai pamatotu pārsniegšanu ( 39 ). Direktīvas 2008/50 22. pantā ir atļauts atlikt termiņus atbilstības robežlielumiem sasniegšanai par ne vairāk kā pieciem gadiem slāpekļa dioksīda vai benzola gadījumā un par ne vairāk kā sešiem gadiem PM10 gadījumā. Termiņu atlikšana it īpaši paredz, ka dalībvalstis izstrādā gaisa kvalitātes uzlabošanas plānus, kuri nodrošina šī atliktā termiņa ievērošanu. Savukārt gaisa kvalitātes uzlabošanas plāniem saskaņā ar 23. panta 1. punktu šis termiņš nav saistošs.

c) Starpsecinājumi

68. Tādējādi Direktīvas 2008/50 13. panta 1. punktā dalībvalstīm ir noteikts skaidri definēts, tieši iedarbīgs pienākums novērst attiecīgo gaisu piesārņojošo vielu robežlielumu pārsniegšanu.

69. Turklāt no Direktīvas 2008/50 23. panta 1. punkta izriet skaidri noteikts autonoms pienākums izstrādāt gaisa kvalitātes uzlabošanas plānus, ko izraisa robežlielumu pārsniegšana ( 40 ).

70. Ir tiesa, ka Polija uzskata, ka Direktīvas 2008/50 23. panta 1. punkts nav pietiekami precīzs attiecībā uz gaisa kvalitātes uzlabošanas plānu saturu. Šajā tiesību normā neesot noteikts konkrēts termiņš pārsniegšanas izbeigšanai, bet tikai prasīts, lai pārsnieguma laiks būtu pēc iespējas īsāks. Turklāt, lai noteiktu pasākumus, nepieciešams līdzsvarot dažādās intereses, un to uzsver arī Francija un Īrija.

71. Tomēr pret minēto ir jāiebilst, ka rīcības brīvība, kas saistīta ar interešu līdzsvarošanu, var gan būt nozīmīga, lai noteiktu, vai pārkāpums ir būtisks ( 41 ), un tai var būt nozīme, arī novērtējot cēloņsakarību ( 42 ). Tomēr nav izšķiroša nozīme tam, vai attiecīgais regulējums ir pietiekami skaidrs, lai privātpersonām piešķirtu tiesības. Drīzāk ir pietiekami, ka privātpersonas valsts tiesās var atsaukties uz šīs rīcības brīvības robežu ievērošanu ( 43 ).

3. Robežlielumu un pienākuma uzlabot gaisa kvalitāti mērķis

72. Tas, vai robežlielumu un pienākuma uzlabot gaisa kvalitāti saskaņā ar Direktīvām 96/62, 1999/30 un 2008/50 mērķis ir piešķirt tiesības personām, kuru veselībai kaitējumu rada gaisa piesārņojums, ir atkarīgs ne tikai no iespējamo tiesību nosakāmības, bet galvenokārt no šī regulējuma mērķiem ( 44 ).

73. Direktīvas 96/62 un 2008/50 mērķis saskaņā ar katras no tām otro apsvērumu un 1. pantu ir novērst, nepieļaut vai mazināt kaitīgu iedarbību uz cilvēku veselību ( 45 ). Tādējādi ar šīm direktīvām ieviestajās tiesību normās par apkārtējā gaisa kvalitāti ir konkretizēti tie Savienības pienākumi vides aizsardzības un sabiedrības veselības jomā, kas izriet, piemēram, no LES 3. panta 3. punkta un LESD 191. panta 1. un 2. punkta. Tādējādi Savienības politika attiecībā uz vidi tiecas panākt augsta līmeņa aizsardzību, ievērojot dažādu Savienības reģionu stāvokļa atšķirības, un tā cita starpā pamatojas uz piesardzības un preventīvās darbības principiem ( 46 ). Šis aizsardzības pienākums izriet arī no Pamattiesību hartas 2., 3. un 37. panta ( 47 ).

74. Tas, ka it īpaši PM10 un slāpekļa dioksīda robežlielumi ir paredzēti cilvēku veselības aizsardzībai, izriet jau no tā, ka Direktīvas 1999/30 II un III pielikumā, kā arī Direktīvas 2008/50 13. pantā un XI pielikumā tie ir nosaukti kā robežlielumi cilvēku veselības aizsardzībai. Arī prasītāja uzsvērtā jēdziena “robežvērtība/robežlielums” definīcija attiecīgajā Direktīvas 96/62 un Direktīvas 2008/50 2. panta 5. punktā paredz, ka robežlielums ir noteikts, lai novērstu, nepieļautu vai mazinātu piesārņojuma kaitīgo iedarbību uz cilvēka veselību un/vai uz vidi kopumā.

75. Tā kā attiecīgos gaisa kvalitātes uzlabošanas pienākumus izraisa šo robežlielumu pārsniegšana, arī šo pienākumu mērķis nenoliedzami ir veselības aizsardzība.

76. Kā to pamatoti uzsver Komisija, šīs aizsardzības dēļ Tiesa jau attiecībā uz iepriekšējām direktīvām par apkārtējā gaisa kvalitātes aizsardzību ir konstatējusi, ka indivīdiem ir jāspēj atsaukties uz šo direktīvu obligātajām prasībām kā uz tiesībām ( 48 ). Pamatojoties uz to, tā ir ļāvusi atsaukties uz Direktīvu 96/62 un Direktīvu 2008/50 ( 49 ) un arī šajā kontekstā atsaukusies uz tiesību aizsardzību tiesā ( 50 ).

77. Taisnība, ka Polija un Īrija uzskata, ka ar veselības aizsardzības mērķi ir domāta tikai sabiedrības aizsardzība, tomēr tas nepārliecina. Tieši interese par veselību ir ļoti personiska un līdz ar to individuāla rakstura, un tai ir piemērojama tikko izklāstītā judikatūra.

78. Citādi tas varētu būt vides tiesību aktu gadījumā, kuru mērķis galvenokārt ir aizsargāt dzīvniekus, augus un dzīvotnes, bet kas tikai netieši dod labumu cilvēkiem. Šajā sakarā varētu domāt par kritisko piesārņojuma līmeni veģetācijas aizsardzībai saskaņā ar Direktīvas 2008/50 14. pantu un XIII pielikumu. Tomēr šajā gadījumā nav jālemj par to, vai šo tiesību normu mērķis ir piešķirt tiesības privātpersonām.

79. Pretēji Īrijas viedoklim, arī princips “piesārņotājs maksā” neliedz atzīt valsts atbildību par kaitējumu veselībai, kas radies tiesību normu par apkārtējā gaisa kvalitāti pārkāpuma rezultātā.

80. Tasnība, ka princips “piesārņotājs maksā” ir viens no LESD 191. panta 2. punktā uzskaitītajiem Savienības vides politikas principiem, tāpēc tas ir jāievēro, arī interpretējot tiesību normas par gaisa kvalitāti. Tāpat ir taisnība, ka saskaņā ar šo principu izmaksas primāri ir jāsedz gaisa piesārņotājiem, kas citās valodu versijās ir izteikts vēl skaidrāk nekā vācu Verursacherprinzip, kad, piemēram, angļu valodā tiek runāts par that the polluter should pay vai franču valodā par principe du pollueur-payeur.

81. Tomēr šis princips nevar atbrīvot dalībvalstis no to atbildības, ja tās pieļauj vai nenovērš gaisa piesārņojumu, pārkāpjot Savienības tiesību aktus. Turklāt tas, ka tiesību normas par apkārtējā gaisa kvalitāti uzliek dalībvalstīm šo atbildību, ir pamatoti, jo apkārtējā gaisa piesārņojumu regulāri rada dažādi avoti, līdz ar to dalībvalstīm ir jāizlemj, cik lielā mērā konkrētiem piesārņotājiem ir jāsamazina emisijas.

4. Par spriedumu “Paul”

82. Šo apsvērumu par regulējuma gaisa kvalitātes jomā mērķiem nozīme kļūst īpaši skaidra, ja to salīdzina ar spriedumu Paul. Šis ir vienīgais spriedums, kurā Tiesa ir noraidījusi tiesības uz zaudējumu atlīdzību, pamatojoties uz to, ka attiecīgo tiesību normu mērķis nebija piešķirt tiesības privātpersonām.

83. Šis spriedums attiecās uz tajā laikā spēkā esošajiem banku darbības uzraudzības pienākumiem, kuru mērķis bija arī noguldītāju aizsardzība ( 51 ). Šīs tiesību normas daudzējādā ziņā bija līdzīgas gaisa kvalitātes aizsardzībai. Proti, abus uzdevumus – banku darbības uzraudzību un gaisa kvalitātes aizsardzību – raksturo liela sarežģītība ( 52 ), un privātpersonu tiesības nav skaidri minētas ( 53 ), kā to šajā tiesvedībā uzsver Francija.

84. Tomēr toreizējās tiesību normas par banku darbības uzraudzību būtiskos jautājumos atšķīrās no gaisa kvalitātes aizsardzības. Šīs atšķirības nav saistītas tikai ar atšķirīgo regulējuma priekšmetu.

85. Proti, sākotnēji attiecībā uz noguldītājiem pastāvēja īpašs aizsardzības režīms noguldījumu garantiju ( 54 ) veidā, kas neļāva tiem piešķirt plašākas tiesības uz kompensāciju ( 55 ). Savukārt attiecībā uz kaitējumu veselībai, kas radies gaisa piesārņojuma dēļ, šāda īpaša regulējuma nav.

86. Tomēr toreizējo tiesību normu par banku darbības uzraudzību galvenais mērķis vispirms bija panākt atļauju izsniegšanas un banku uzraudzības sistēmu savstarpēju atzīšanu. Tas deva iespēju piešķirt viena veida atļauju bankām visā Savienībā un piemērot izcelsmes dalībvalsts uzraudzības principu ( 56 ). Tādējādi tiesību normas par banku darbības uzraudzību saskaņā ar to juridisko pamatu bija paredzētas, lai, saskaņojot valstu prasības, īstenotu banku brīvību veikt uzņēmējdarbību. Šim nolūkam nebija nepieciešama valsts atbildība par labu noguldītājiem, kas valsts līmenī nebija paredzēta vai bija pat izslēgta ( 57 ).

87. Savukārt tiesību normas par gaisa kvalitātes aizsardzību tika balstītas uz Savienības kompetenci vides jomā, un tādēļ to mērķis saskaņā ar LESD 191. pantu ir noteikti nodrošināt augstu aizsardzības līmeni attiecībā uz cilvēku veselību. Tieši šī aizsardzība ir galvenais mērķis, savukārt iekšējā tirgus mērķiem ir labākajā gadījumā margināla un netieša loma.

5. Tiesiskā regulējuma finansiālo prasījumu jomā neesamība

88. Tomēr Francijas iebildums var tikt saprasts arī tādējādi, ka tiesības uz kaitējuma atlīdzinājumu paredz tādas tiesību normas pārkāpumu, kurā privātpersonām ir paredzētas tiesības uz maksājumiem vai saimnieciska rakstura priekšrocībām. Tā tas nav tiesību normu par gaisa kvalitāti gadījumā.

89. Faktiski līdzšinējos nolēmumos par labu valsts atbildībai par Savienības tiesību pārkāpumiem bieži runa bija par finansiālu prasījumu nodrošināšanu, piemēram, algas un vecuma pensijas nodrošinājumu darba devēja maksātnespējas gadījumā ( 58 ) vai komplekso ceļojumu pasažieru prasījumiem ceļojumu rīkotāja maksātnespējas gadījumā ( 59 ), noguldījumu garantijām ( 60 ) un ieguldītāju aizsardzību pret pārmērīgām cenām pārņemšanas gadījumā ( 61 ) vai noziegumos cietušo tiesībām uz kompensāciju ( 62 ).

90. Šķiet, ka uz to pašu norāda Tiesas apsvērumi, ka attiecīgā tiesiskā regulējuma pārkāpums tieši ietekmē cietušās personas tiesisko stāvokli (situation juridique) ( 63 ). Ar to bija domātas juridiski aizsargātās mantiskās intereses saistībā ar noguldījumu garantijām un ieguldītāju aizsardzību.

91. Savukārt dalībvalsts nespēju nodrošināt robežlielumu ievērošanu nevarētu apzīmēt kā to personu tiesiskā stāvokļa maiņu, kurām tās rezultātā rodas veselības traucējumi. Drīzāk runa ir par tādu tiesisko interešu aizskārumu, kurām ir daudz lielāka nozīme nekā minētajām mantiskajām interesēm. Tas tādēļ, ka ikvienai personai ir tiesības uz fizisko un garīgo neaizskaramību, kas ir nostiprinātas Pamattiesību hartas 3. pantā un kas ieņem pirmo vietu salīdzinājumā ar citām tiesiskajām interesēm ( 64 ).

92. Tomēr pat neatkarīgi no ietekmes uz cietušo personu tiesisko stāvokli ir jāuzsver, ka judikatūras par valsts atbildību pamatā nav attiecīgo personu finansiālo interešu aizsardzība, bet tās mērķis ir nodrošināt Savienības tiesību pilnīgu iedarbīgumu, aizsargājot tiesības, kas Savienības tiesībās ir piešķirtas privātpersonām ( 65 ). Tādēļ princips par valsts atbildību par privātpersonām radītajiem zaudējumiem, pieļaujot Savienības tiesību pārkāpumu, kurā tā ir vainojama, ir raksturīgs Līgumu, uz kuriem Savienība ir balstīta, sistēmai ( 66 ).

93. Atbilstoši šim mērķim Tiesa ir arī atzinusi, ka IVN direktīvas ( 67 ) mērķis ir piešķirt tiesības privātpersonām ( 68 ), lai gan prasījumi par kaitējuma atlīdzinājumu parasti varētu tikt noraidīti tiešas cēloņsakarības neesamības dēļ ( 69 ).

94. Turklāt veselības traucējumi ir saistīti arī ar ekonomiskiem zaudējumiem, piemēram, ārstēšanās izmaksām vai ienākumu zaudējumiem. Attiecīgi Direktīvas 2008/50 priekšlikumā Komisija ir uzsvērusi ne tikai gaisa piesārņojuma ietekmi uz veselību, bet arī aplēstos finansiālos zaudējumus 189 līdz 609 miljardu EUR apmērā ik gadu līdz 2020. gadam ( 70 ). Vismaz uz šādiem zaudējumiem attiecas tiesiskā regulējuma par gaisa kvalitātes aizsardzību aizsardzības mērķis.

6. Saņēmēju loks

95. Taču, vai Savienība patiešām vēlējās piešķirt grūti definējamam potenciāli skarto personu lokam tiesības uz noteiktas kvalitātes gaisu, kuru pārkāpums varētu pamatot prasījuma tiesības uz kaitējuma atlīdzinājumu?

96. Tikmēr Tiesa divpadsmit pārkāpumu procedūrās ir konstatējusi, ka desmit dalībvalstis nav ievērojušas apkārtējā gaisa kvalitātes standartus ( 71 ). Deviņos jaunākajos spriedumos pat tika konstatēti sistemātiski un pastāvīgi standartu pārkāpumi. Septiņas tiesvedības, kas cita starpā skar trīs citas dalībvalstis, pašlaik vēl atrodas izskatīšanā ( 72 ). Vismaz Beļģijā ( 73 ), Vācijā ( 74 ), Francijā ( 75 ) un Apvienotajā Karalistē ( 76 ) par gaisa kvalitātes standartiem notika strīdi arī valsts tiesās.

97. Tātad dalībvalstīm būtu jārēķinās ar lielu skaitu prasību par kaitējuma atlīdzinājumu gaisa kvalitātes standartu pārkāpumu dēļ, ja ar šiem standartiem tiktu piešķirtas attiecīgas tiesības. Pat neņemot vērā ar to saistītos finansiālos riskus, strīdi par šādām prasījuma tiesībām varētu radīt ievērojamu slogu dalībvalstu tiesām.

98. Tomēr šie aspekti nav pretrunā tiesību atzīšanai, kas var pamatot prasījumus par kaitējuma atlīdzinājumu, jo lielais potenciāli skarto personu skaits vispirms liecina par to, cik svarīga ir atbilstoša gaisa kvalitāte.

99. Arī darba apjoms, kas saistīts ar prasījumiem par kaitējuma atlīdzinājumu, nešķiet acīmredzami nesamērīgs ar šīs problēmas nozīmīgumu. Gaisa kvalitātes robežlielumu gadījumā runa nav par maznozīmīgiem traucējumiem, bet gan par būtisku veselības apdraudējumu, kas var izraisīt pat priekšlaicīgu nāvi ( 77 ).

100. Tajā pašā laikā faktiski skarto personu loks nav tik plašs, lai tas ietvertu gandrīz katru attiecīgo dalībvalstu iedzīvotāju, un iedzīvotājiem savā ziņā ar nodokļu starpniecību nāktos savstarpēji maksāt kaitējuma atlīdzinājumu. Faktiski robežlielumu pārsniegšana galvenokārt skar noteiktas iedzīvotāju grupas, kas dzīvo vai strādā īpaši piesārņotās teritorijās ( 78 ). Bieži vien tās ir personas ar zemu sociālekonomisko stāvokli ( 79 ), kurām ir īpaši nepieciešama tiesiskā aizsardzība.

101. Arī šī iemesla dēļ ( 80 ) ir maldīgi tāpat kā Īrijai un Polijai uzskatīt, ka tiesiskā regulējuma par gaisa kvalitāti mērķis ir vienīgi sabiedrības aizsardzība. Ir tiesa, ka gaisa kvalitāte ir jāaizsargā vispārīgi, tomēr konkrētās problēmas rodas noteiktās vietās un skar noteiktas, identificējamas personu grupas. Tādēļ arī tikai personas, kuras tieši ietekmē robežlielumu pārsniegšana vai pārsniegšanas risks, var atsaukties uz Direktīvas 2008/50 23. panta 1. punktu ( 81 ).

102. Saskaņā ar tikko izklāstītajiem apsvērumiem Tiesa saistībā ar regulējuma par gaisa kvalitāti īstenošanu jau ir norādījusi uz iespēju atbilstoši Savienības tiesību aktiem izvirzīt prasījuma tiesības uz kaitējuma atlīdzinājumu ( 82 ).

7. Atbilde uz pirmo jautājumu

103. Īsumā ir jākonstatē, ka piesārņojošo vielu robežlielumu apkārtējā gaisā un apkārtējā gaisa kvalitātes uzlabošanas pienākumu mērķis saskaņā ar Direktīvas 96/62 7. un 8. pantu, skatot tos kopsakarā ar Direktīvu 1999/30, kā arī saskaņā ar Direktīvas 2008/50 13. un 23. pantu ir piešķirt tiesības privātpersonām.

B. Otrais jautājums – citi prasījuma tiesību uz kaitējuma atlīdzinājumu nosacījumi

104. Otrā jautājuma mērķis ir noskaidrot, no kādiem nosacījumiem ir atkarīga tiesību uz atlīdzinājumu par kaitējumu veselībai piešķiršana. Šajā ziņā iesniedzējtiesai īpaši svarīgs ir brīdis, kurā ir jānovērtē regulējuma par gaisa kvalitātes aizsardzību pārkāpuma esamība.

105. Šajā ziņā ir jāatgādina divi pārējie prasījuma tiesību uz kaitējuma atlīdzinājumu nosacījumi: Savienības tiesību pārkāpumam ir jābūt pietiekami būtiskam (par to 1. punktā) un starp šo pārkāpumu un kaitējumu ir jāpastāv tiešai cēloņsakarībai (par to 2. punktā) ( 83 ).

1. Par pietiekami būtisku pārkāpumu

106. Lai noteiktu, vai pastāv pietiekami būtisks Savienības tiesību pārkāpums, iesniedzējtiesai, kurā ir celta prasība atlīdzināt kaitējumu, ir jāņem vērā visi elementi, kas raksturo tajā izskatāmo situāciju. Starp tiem ir pārkāptā noteikuma skaidrība un precizitāte, rīcības brīvības, kas pārkāptajā noteikumā ir paredzēta valsts iestādēm, apjoms, tas, vai pieļautā pārkāpuma vai radītā kaitējuma pamatā ir nodoms vai nolaidība, tas, vai iespējamā kļūda tiesību piemērošanā ir vai nav attaisnojama, tas, vai attiecīgā gadījumā Eiropas Savienības iestādes nostāja ir varējusi veicināt atturēšanos no valsts pasākumiem vai prakses, vai to īstenošanu vai turpināšanu, kas ir pretrunā Savienības tiesību aktiem ( 84 ).

107. No judikatūras turklāt izriet, ka Savienības tiesību pārkāpums katrā ziņā tad ir acīmredzami būtisks, ja tas tiek turpināts, neievērojot pienākumu neizpildi konstatējošu spriedumu, prejudiciāla nolēmuma spriedumu vai Tiesas iedibināto judikatūru attiecīgajā jomā, no kuriem skaidri redzams, ka attiecīgajai rīcībai ir pārkāpuma raksturs ( 85 ).

a) Robežlielumu pārsniegšana kā būtisks pārkāpums

108. Pienākums ievērot PM10 (kopš 2005. gada) un slāpekļa dioksīda (kopš 2010. gada) robežlielumus, kas sākotnēji izrietēja no Direktīvas 96/62 7. panta 1. punkta, kā arī Direktīvas 1999/30 4. panta, skatot to kopsakarā ar II pielikumu, un 5. panta, skatot to kopsakarā ar III pielikuma I iedaļas 1. posmu, un no 2010. gada 11. jūnija – no Direktīvas 2008/50 13. panta 1. punkta un XI pielikuma, ir nepārprotams un neparedz dalībvalstīm rīcības brīvību. No tā varētu secināt, ka šis pārkāpums jau tā rakstura dēļ bija būtisks.

109. Tomēr spriedumā Janecek Tiesa attiecībā uz Direktīvu 96/62 un Direktīvu 1999/30 ir nospriedusi, ka dalībvalstīm nav pienākuma veikt tādus pasākumus, lai nerastos neviens pārsniegšanas gadījums ( 86 ). Taisnība, ka vēlākie spriedumi, kas attiecas uz šīm direktīvām, liecina par to, ka robežlielumu pārsniegšana tomēr ir autonoms Savienības tiesību pārkāpums ( 87 ), tomēr tobrīd jau bija piemērojama Direktīva 2008/50. Tādēļ tikai robežlielumu pārsniegšana Direktīvas 96/62 un Direktīvas 1999/30 piemērošanas laikā vēl nebija uzskatāma par būtisku Savienības tiesību aktu pārkāpumu.

110. Tomēr spriedums Janecek apstiprina tikpat skaidru un beznosacījumu pienākumu izstrādāt rīcības plānus saskaņā ar Direktīvas 96/62 7. panta 3. punktu ( 88 ). Šis pienākums ir cieši saistīts ar robežlielumu pārsniegšanu, jo tas neiestājas vai vismaz tiek samazināts līdz minimumam, ja dalībvalsts ir veikusi pietiekamus pasākumus, lai samazinātu gaisa piesārņojumu – vai nu pirms robežlielumu piemērošanas, vai arī to piemērošanas laikā.

111. Šī saikne ir skaidri atspoguļota arī Direktīvā 2008/50, jo pienākums izstrādāt gaisa kvalitātes uzlabošanas plānus saskaņā ar 23. pantu rodas, ja tiek pārsniegti robežlielumi saskaņā ar 13. pantu un XI pielikumu.

112. No tā es secinu, ka gan saskaņā ar iepriekš spēkā esošajām direktīvām, gan Direktīvu 2008/50 apkārtējā gaisa kvalitātes robežlielumu pārsniegšana bez atbilstoša plāna pārsniegšanas novēršanai ir būtisks Savienības tiesību pārkāpums, kas var pamatot prasījuma tiesības uz kaitējuma atlīdzinājumu.

b) Plānu kvalitāte

113. Tomēr pretēji Polijas viedoklim, lai izslēgtu būtisku pārkāpumu, nepietiek ar to, ka vispār pastāv plāns. Drīzāk, kā norāda Itālija, plānam nedrīkst būt acīmredzami trūkumi, lai varētu izslēgt, ka robežlielumu pārsniegšana ir būtiska.

114. Šajā ziņā vispirms ir būtiski, vai kompetentās iestādes ir ievērojušas Direktīvas 2008/50 XV pielikuma A iedaļā vai Direktīvas 96/62 IV pielikumā noteiktās prasības. Tikai tad, ja plānā ir ietverta tajā paredzētā informācija, var novērtēt, vai tas vispār ir piemērots, lai izbeigtu pārsniegšanu, vai attiecīgi to, līdz kuram datumam pārsniegšana ir jāizbeidz ( 89 ).

115. Tomēr, pat ja ir ievērotas visas formālās prasības, robežlielumu pārsniegšana var būt pietiekami būtiska gadījumā, ja plāns acīmredzami neatbilst saturiskajām prasībām, jo kompetentās iestādes ir pārkāpušas savas rīcības brīvības robežas ( 90 ). Šādi trūkumi var izpausties it īpaši tajā, ka paredzētais pārsnieguma laiks viennozīmīgi nav “pēc iespējas īsāks” vai ka līdzekļi, kas paredzēti tā novēršanai, ir izrādījušies nepiemēroti. Tāpat ir iespējams, ka plāni ir balstīti uz acīmredzami nepareizi izvietotām paraugu ņemšanas vietām ( 91 ) vai rupji kļūdainu modelēšanu, līdz ar to nav ņemts vērā faktiskais robežlielumu pārsniegšanas apjoms.

116. Šo prasību izvērtēšana pamatlietā ir valsts tiesu kompetencē. Šajā ziņā tām būtu jāņem vērā, ka Komisija, izskatot termiņa atlikšanu saskaņā ar Direktīvas 2008/50 22. pantu, jau ir noraidījusi Francijas iesniegtos plānus, tostarp attiecībā uz Parīzes aglomerāciju ( 92 ). Tāpat Tiesa jau ir nospriedusi, ka laikposmā no 2010. gada 11. jūnija līdz 2017. gada 16. aprīlim, tostarp attiecībā uz šo aglomerāciju, Francijas Republika acīmredzami nav laikus veikusi atbilstošus pasākumus, lai nodrošinātu, ka slāpekļa dioksīda ( 93 ) un PM10 ( 94 ) robežlielumu pārsnieguma laiks ir pēc iespējas īsāks.

c) Nozīmīgais laikposms

117. Saikne starp būtisku robežlielumu pārsniegšanu un plānu pārsniegšanas novēršanai paredz, ka laikposmi, kas ir jāņem vērā, novērtējot prasījuma tiesības uz kaitējuma atlīdzinājumu, ir jānosaka, ņemot vērā šo plānu. Tas tādēļ, ka jebkurš laikposms, kurā ir pārsniegts robežlielums bez pietiekama plāna, ir laikposms, kurā attiecīgā dalībvalsts ir būtiski pārkāpusi tiesību normas par gaisa kvalitāti.

118. Attiecībā uz konkrēto gadījumu, t.i., Parīzes aglomerāciju, ņemot vērā, ka attiecīgie termiņi nav atlikti saskaņā ar Direktīvas 2008/50 22. pantu, attiecīgais robežlielumu piemērošanas datums izriet no XI pielikuma, kas šajā ziņā atbilst agrāk spēkā esošajai Direktīvai 1999/30. PM10 robežlielumi tātad ir piemērojami kopš 2005. gada 1. janvāra, un slāpekļa dioksīda robežlielumi – kopš 2010. gada 1. janvāra.

119. Savukārt pienākums izstrādāt gaisa kvalitātes uzlabošanas plānus atbilstoši Direktīvas 2008/50 23. pantam radās tikai pēc transponēšanas termiņa beigām 2010. gada 11. jūnijā.

120. Saskaņā ar Direktīvas 2008/50 23. panta 1. punkta trešo daļu šos plānus dara zināmus Komisijai tūlīt, bet ne vēlāk kā divus gadus pēc tā gada beigām, kad novērots pirmais pārsniegums. No tā dažādas iesaistītās dalībvalstis secina, ka pienākums izstrādāt gaisa kvalitātes uzlabošanas plānus stājās spēkā tikai tad, kad beidzās šis papildu termiņš.

121. Šī nostāja, iespējams, ir pareiza attiecībā uz robežlielumu vai mērķlielumu, kā arī attiecīgajā gadījumā esošās pielaides robežas pārsniegšanu, kas pirmo reizi ir notikusi pēc Direktīvas 2008/50 transponēšanas termiņa beigām.

122. Savukārt uz pārsniegumiem, kas jau pastāvēja transponēšanas termiņa beigās, attiecās iepriekš spēkā esošie pienākumi saskaņā ar Direktīvas 96/62 7. panta 3. punktu un 8. pantu, skatot tos kopsakarā ar Direktīvā 1999/30 noteiktajām pielaidēm un robežlielumiem. Ar šīm tiesību normām tika pamatots pienākums, kas ir salīdzināms ar Direktīvas 2008/50 23. pantā paredzēto, bet kas laika ziņā ir vēl plašāks ( 95 ). Tas bija spēkā jau pirms robežlielumu piemērošanas, tiklīdz tie, pieskaitot attiecīgo pielaides robežu, tika pārsniegti.

123. Arī šo plānu nosūtīšanai Direktīvas 96/62 11. panta 1. punkta a) apakšpunkta iii) punktā bija paredzēts divu gadu termiņš. Tomēr šiem plāniem bija jānodrošina, ka robežlielumi to piemērošanas brīdī tika ievēroti un tādējādi šajā brīdī jau bija efektīvi.

124. Līdz ar to dalībvalstīm jau bija jābūt izstrādātiem attiecīgi nepieciešamajiem plāniem, ja robežlielumi tika pārsniegti pirms Direktīvas 2008/50 transponēšanas termiņa beigām. Šķiet, ka tāda ir situācija pamatlietā, jo Francija attiecībā uz Parīzes aglomerāciju bija nesekmīgi Komisijai lūgusi termiņu pagarinājumu attiecībā uz PM10 un slāpekļa dioksīdu ( 96 ), tātad tā uzskatīja, ka robežlielumi ir pārsniegti. Tomēr tas būtu jāpārbauda valsts tiesai.

d) Starpsecinājumi

125. Būtisks tiesību normu par gaisa kvalitātes aizsardzību pārkāpums attiecībā uz PM10 vai slāpekļa dioksīdu saskaņā ar Direktīvas 96/62 7. un 8. pantu, Direktīvu 1999/30, kā arī Direktīvas 2008/50 13. un 23. pantu robežlielumu pārsnieguma to piemērošanas termiņa pārsniegšanas gadījumā ietver visus laikposmus, kuros attiecīgi piemērojamie robežlielumi tika pārsniegti, ja nebija gaisa kvalitātes uzlabošanas plāna, kas atbilda Direktīvas 96/62 IV pielikumā vai Direktīvas 2008/50 XV pielikuma A iedaļā noteiktajām prasībām un kuram nebija arī citu acīmredzamu trūkumu.

2. Par tiešo cēloņsakarību

126. Faktiskās grūtības saistībā ar prasījuma tiesību uz kaitējuma atlīdzinājumu īstenošanu ir saistītas ar tiešas cēloņsakarības pierādīšanu starp būtisku tiesību normu gaisa kvalitātes jomā pārkāpumu un konkrētu kaitējumu veselībai.

127. Principā privātpersonu, kurām nodarīti zaudējumi, pienākums juridiski pienācīgi pierādīt, kādā apmērā nodarīti zaudējumi, ko izraisījis Savienības tiesību normu pārkāpums, ir uzskatāms par nosacījumu valsts saukšanai pie atbildības par šiem zaudējumiem ( 97 ).

128. Precīzu pierādīšanas standartu noteikšana ir valsts tiesu kompetencē. Tām ir jāpārbauda, vai apgalvotais kaitējums pietiekami tieši izriet no tā, ka dalībvalsts ir pārkāpusi Savienības tiesības ( 98 ), tomēr šajā ziņā tām ir jāievēro līdzvērtības un efektivitātes principi ( 99 ). Tiesa, lai sniegtu iesniedzējtiesai lietderīgu atbildi, var tai dot norādes, kuras tā uzskata par nepieciešamām ( 100 ).

129. Darbība vai, kā tas ir nepietiekamu gaisa kvalitātes uzlabošanas pasākumu gadījumā, bezdarbība ir zaudējumu iemesls tikai tad, ja ir iespējams noteikt tiešu cēlonisko saikni starp šo darbību un ciestajiem zaudējumiem. Nepieciešamā cēloniskā saikne nepastāv, ja zaudējums varēja rasties, arī nepastāvot attiecīgajai darbībai vai bezdarbībai ( 101 ).

130. Ir tiesa, ka PM10 un slāpekļa dioksīda robežlielumi ir balstīti uz pieņēmumu par būtisku kaitējumu, tostarp priekšlaicīgiem nāves gadījumiem gaisa piesārņojuma dēļ ( 102 ). Taču tas vēl nepierāda, ka konkrētu personu ciešanas ir radušās robežlielumu pārsniegšanas un neatbilstošu gaisa kvalitātes plānu dēļ. Proti, šo slimību cēlonis var būt arī citi iemesli, piemēram, nosliece vai personīga uzvedība, piemēram, smēķēšana. Tā kā Pasaules Veselības organizācija pašlaik iesaka stingrākus robežlielumus ( 103 ), nevar izslēgt, ka, neraugoties uz Direktīvas 2008/50 ievērošanu, gaiss ir pietiekami piesārņots, lai izraisītu šādas slimības.

131. Tādēļ, lai pierādītu tiešu cēloņsakarību, cietušajai personai, pirmkārt, ir jāpierāda, ka tā pietiekami ilgā laikposmā ir uzturējusies vidē, kurā būtiski tika pārkāpti ES tiesību aktos noteiktie robežlielumi attiecībā uz apkārtējā gaisa kvalitāti. Šī laikposma ilgums ir medicīnisks jautājums, kam vajadzīga zinātniska atbilde.

132. Šādu uzturēšanos katrā ziņā būtu jāspēj pamatot it īpaši ar darba vietu vai mājokli, bet arī ar citām vietām, kurās uzturēšanās bieži ir notikusi ilgāku laiku.

133. Tomēr uzturēšanās aglomerācijā vai zonā, kurās vienā vai vairākās paraugu ņemšanas vietās ir pārsniegti robežlielumi, nav pietiekama. Tas tādēļ, ka noteiktas paraugu ņemšanas vietas ir jāizvieto tā, lai tās sniegtu informāciju par piesārņojumu visvairāk piesārņotajās teritorijās ( 104 ). Tādēļ arī šādās aglomerācijās vai zonās būs daudz vietu, kurās gaiss ir mazāk piesārņots un atbilst Savienības tiesību aktos noteiktajiem standartiem.

134. Tādēļ cietušajai personai ir konkrēti jāpierāda, ka robežlielumi tika pārsniegti norādītajā uzturēšanās vietā un norādītajos laikposmos. Tomēr, ja attiecīgajā uzturēšanās vietā nav bijis paraugu ņemšanas vietas, ir jābūt iespējai noteikt piesārņojuma apjomu ar modelēšanas paņēmieniem, jo arī dalībvalstīm ir atļauts izmantot šo instrumentu ( 105 ). Tādējādi Eiropas Vides aģentūra pieņem, ka tā pilsētas iedzīvotāju daļa, kas dzīvo 100 metru attālumā no galvenajiem ceļiem, ir pakļauta pārmērīgam piesārņojošo vielu līmenim, ja attiecīgajā aglomerācijā tiek pārsniegti robežlielumi ( 106 ).

135. Otrkārt, personai, kas vēlas saņemt kaitējuma atlīdzinājumu gaisa piesārņojuma dēļ, ir jāpierāda kaitējums, ko vispār var saistīt ar attiecīgo gaisa piesārņojumu.

136. Treškārt, cietušajai personai ir jāpierāda, ka pastāv tieša cēloņsakarība starp minēto uzturēšanos vietā, kurā ir būtiski pārkāpts gaisa kvalitātes robežlielums, un apgalvoto kaitējumu.

137. Tam regulāri būs nepieciešami medicīnas ekspertu atzinumi, kuros noteikti ir jāņem vērā arī zinātniskais pamatojums robežlielumu noteikšanai un dažkārt vēl stingrākie Pasaules Veselības organizācijas ieteikumi.

138. Būtu iespējams atvieglot šo pierādīšanu, izmantojot atspēkojamu pieņēmumu, ka tipisks kaitējums veselībai, pietiekami ilgi uzturoties vidē, kurā ir pārsniegts robežlielums, ir iestājies šī pārsnieguma rezultātā. Tādējādi acīmredzami daudz nopietnāka gaisa piesārņojuma gadījumā ECT no robežlielumu pārsniegšanas un citiem svarīgiem pierādījumiem ir izsecinājusi kaitējuma prezumpciju ( 107 ). Par labu šādai pierādīšanas pienākuma atvieglošanai cietusī persona varētu atsaukties uz efektivitātes principu, ja pilnīga pierādīšana, izslēdzot jebkādas saprātīgas šaubas, pārmērīgi apgrūtinātu kaitējuma atlīdzinājuma iegūšanu.

139. Tomēr man nešķiet atbilstoši, ka Tiesa šajā tiesvedībā lemj par to, vai šāda prezumpcija izriet no Savienības tiesībām un it īpaši no tiesību normām par gaisa kvalitāti. Proti, lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu šāds jautājums nav izvirzīts un lietas dalībnieki tādu nav arī uzdevuši. Tomēr, lai pieņemtu šādu prezumpciju, būtu nepieciešams padziļināti izvērtēt zinātnisko pamatojumu cēloņsakarības noteikšanai starp gaisa piesārņojumu un kaitējumu veselībai.

140. Turklāt daži lietas dalībnieki uzsver, ka prasītājs par veselības traucējumiem sūdzējās jau 2003. gadā, t.i., pirms sāka piemērot PM10 robežlielumu. Tas tomēr neizslēdz, ka gaisa piesārņojuma dēļ viņš ir cietis papildu kaitējumu, neatkarīgi no tā, vai viņa stāvoklis ir pasliktinājies vai atveseļošanās nenotika vai tika aizkavēta. Katrā ziņā šādas robežlielumu pārsniegšanas sekas būtu sagaidāmas, jo gaisa piesārņojums bieži vien saasina esošās veselības problēmas ( 108 ). Arī šis jautājums ir zinātniska rakstura, un tas katrā atsevišķā gadījumā ir jāizskata valsts tiesai.

141. Noslēgumā ir jānorāda, ka, pierādot tiešu saikni starp būtisku robežlielumu pārkāpumu un kaitējumu veselībai, šis jautājums vēl nav galīgi izlemts. Gluži pretēji dalībvalsts var sevi attaisnot, pierādot, ka šie pārsniegumi būtu notikuši arī tad, ja tā savlaicīgi būtu pieņēmusi gaisa kvalitātes uzlabošanas plānus, kas atbilst direktīvas prasībām.

3. Atbilde uz otro jautājumu

142. Rezumējot, prasījuma tiesības uz atlīdzinājumu par kaitējumu veselībai, ko izraisījusi PM10 vai slāpekļa dioksīda robežlielumu pārsniegšana kopš attiecīgā termiņa beigām apkārtējā gaisā saskaņā ar Direktīvas 96/62 7. un 8. pantu, skatot tos kopsakarā ar Direktīvu 1999/30 vai Direktīvas 2008/50 13. pantu, paredz, ka cietusī persona pierāda, ka pastāv tieša saikne starp šo kaitējumu un tās uzturēšanos vietā, kurā tika pārsniegti attiecīgi piemērojamie robežlielumi, nepastāvot gaisa kvalitātes uzlabošanas plānam, kas atbilstu Direktīvas 96/62 IV pielikumā vai Direktīvas 2008/50 XV pielikuma A iedaļā noteiktajām prasībām un kuram nebūtu arī citu acīmredzamu trūkumu.

V. Secinājumi

143. Tādēļ ierosinu Tiesai uz lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbildēt šādi: 1) Piesārņojošo vielu robežlielumu apkārtējā gaisā un gaisa kvalitātes uzlabošanas pienākumu mērķis saskaņā ar Direktīvas 96/62 7. un 8. pantu, skatot tos kopsakarā ar Direktīvu 1999/30, kā arī Direktīvas 2008/50 13. un 23. pantu, ir piešķirt tiesības privātpersonām. 2) Prasījuma tiesības uz atlīdzinājumu par kaitējumu veselībai, ko izraisījusi PM10 vai slāpekļa dioksīda robežlielumu pārsniegšana kopš attiecīgā termiņa beigām apkārtējā gaisā saskaņā ar Direktīvas 96/62 7. un 8. pantu, skatot tos kopsakarā ar Direktīvu 1999/30 vai Direktīvas 2008/50 13. pantu, paredz, ka cietusī persona pierāda, ka pastāv tieša saikne starp šo kaitējumu un viņas uzturēšanos vietā, kurā tika pārsniegti attiecīgi piemērojamie robežlielumi, nepastāvot gaisa kvalitātes uzlabošanas plānam, kas atbilstu Direktīvas 96/62 IV pielikumā vai Direktīvas 2008/50 XV pielikuma A iedaļā noteiktajām prasībām un kuram nebūtu citu acīmredzamu trūkumu.

( 1 ) Oriģinālvaloda – vācu.

( 2 ) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/50/EK (2008. gada 21. maijs) par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai (OV 2008, L 152, 1. lpp.), kurā grozījumi ir izdarīti ar Komisijas 2015. gada 28. augusta Direktīvu (ES) 2015/1480 (OV 2015, L 226, 4. lpp.).

( 3 ) Papildus spriedumiem, kas attiecas uz prasītāja dzīvesvietu, 2019. gada 24. oktobris, Komisija/Francija (Slāpekļa dioksīda robežlielumu pārsniegšana) (C‑636/18, EU:C:2019:900), un 2022. gada 28. aprīlis, Komisija/Francija (Robežlielumi – PM10) (C‑286/21, nav publicēts, EU:C:2022:319), skat. spriedumus, 2017. gada 5. aprīlis, Komisija/Bulgārija (C‑488/15, EU:C:2017:267); 2020. gada 30. aprīlis, Komisija/Rumānija (PM10 robežvērtību pārsniegšana) (C‑638/18, nav publicēts, EU:C:2020:334); 2020. gada 10. novembris, Komisija/Itālija (PM10 robežlielumi) (C‑644/18, EU:C:2020:895); 2021. gada 3. februāris, Komisija/Ungārija (PM10 robežlielumi) (C‑637/18, nav publicēts, EU:C:2021:92), un 2021. gada 3. jūnijs, Komisija/Vācija (NO2 robežlielumi) (C‑635/18, nav publicēts, EU:C:2021:437).

( 4 ) Https://ec.europa.eu/info/law/better‑regulation/have‑your‑say/initiatives/12677‑Luftqualitat‑Uberarbeitung‑der‑EU‑Vorschriften_de, apmeklēta 2022. gada 25. februārī.

( 5 ) Lieta C‑375/21, Sdruzhenie “Za Zemyata – dostap do pravosadie” u.c. (OV 2021, C 401, 2. lpp.).

( 6 ) Lieta C‑174/21, Komisija/Bulgārija (OV 2021, C 206, 18. lpp.).

( 7 ) Padomes Direktīva 96/62/EK (1996. gada 27. septembris) par apkārtējā gaisa kvalitātes novērtēšanu un pārvaldību (OV 1996, L 296, 55. lpp.).

( 8 ) Padomes Direktīva 1999/30/EK (1999. gada 22. aprīlis) par robežvērtību [robežlielumu] noteikšanu sēra dioksīda, slāpekļa dioksīda un slāpekļa oksīdu, makrodaļiņu un svina koncentrācijai apkārtējā gaisā (OV 1999, L 163, 41. lpp.).

( 9 ) Air Quality – Time extensions (https://ec.europa.eu/environment/air/quality/time_extensions.htm, apmeklēta 2022. gada 21. februārī).

( 10 ) Skat. it īpaši 21., 25. un 32. apsvērumu 2009. gada 2. jūlija Lēmumā C(2009) 5244 final, 10., 14.–16., 19. un 30. apsvērumu 2010. gada 17. decembra Lēmumā C(2010) 9168 final, attiecīgi par PM10, kā arī 2013. gada 22. februāra Lēmuma C(2013) 920 final 1. pantu par slāpekļa dioksīdu.

( 11 ) Spriedums, 2019. gada 24. oktobris, Komisija/Francija (Slāpekļa dioksīda robežlielumu pārsniegums) (C‑636/18, EU:C:2019:900).

( 12 ) Spriedums, 2022. gada 28. aprīlis, Komisija/Francija (Robežlielumi – PM10) (C‑286/21, nav publicēts, EU:C:2022:319).

( 13 ) Conseil d’Etat (Valsts padome) spriedums, 2021. gada 4. augusts, Association les Amis de la Terre France et autres (428409, FR:CECHR:2021:428409.20210804, 4. un 5. punkts).

( 14 ) Spriedums, 2019. gada 19. decembris, Deutsche Umwelthilfe (C‑752/18, EU:C:2019:1114, 54. un 55. punkts).

( 15 ) Spriedumi, 1991. gada 19. novembris, Francovich u.c. (C‑6/90 un C‑9/90, EU:C:1991:428, 33. punkts); 2013. gada 14. marts, Leth (C‑420/11, EU:C:2013:166, 40. punkts); 2019. gada 24. jūnijs, Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, 56. punkts), un 2019. gada 19. decembris, Deutsche Umwelthilfe (C‑752/18, EU:C:2019:1114, 54. punkts).

( 16 ) Spriedumi, 1996. gada 5. marts, Brasserie du pêcheur un Factortame (C‑46/93 un C‑48/93, EU:C:1996:79, 51. punkts); 2009. gada 24. marts, Danske Slagterier (C‑445/06, EU:C:2009:178, 20. punkts), un 2020. gada 10. decembris, Euromin Holdings (Cyprus) (C‑735/19, EU:C:2020:1014, 79. punkts).

( 17 ) Spriedumi, 1991. gada 19. novembris, Francovich u.c. (C‑6/90 un C‑9/90, EU:C:1991:428, 40. punkts); 1996. gada 5. marts, Brasserie du pêcheur un Factortame (C‑46/93 un C‑48/93, EU:C:1996:79, 51. punkts); 2013. gada 14. marts, Leth (C‑420/11, EU:C:2013:166, 41. punkts), un 2020. gada 16. jūlijs, Presidenza del Consiglio dei Ministri (C‑129/19, EU:C:2020:566, 34. punkts).

( 18 ) Spriedumi, 1996. gada 5. marts, Brasserie du pêcheur un Factortame (C‑46/93 un C‑48/93, EU:C:1996:79, 21. un 22. punkts), kā arī 2020. gada 10. decembris, Euromin Holdings (Cyprus) (C‑735/19, EU:C:2020:1014, 81. punkts).

( 19 ) Skat. spriedumus, 2009. gada 24. marts, Danske Slagterier (C‑445/06, EU:C:2009:178, 22.–26. punkts); 2010. gada 25. novembris, Fuß (C‑429/09, EU:C:2010:717, 49. un 50. punkts), un 2021. gada 25. marts, Balgarska Narodna Banka (C‑501/18, EU:C:2021:249, 63. un 86. punkts).

( 20 ) Spriedumi, 1991. gada 19. novembris, Francovich u.c. (C‑6/90 un C‑9/90, EU:C:1991:428, 40. punkts), 2006. gada 4. jūlijs, Adeneler u.c. (C‑212/04, EU:C:2006:443, 112. punkts), un 2018. gada 24. janvāris, Pantuso u.c. (C‑616/16 un C‑617/16, EU:C:2018:32, 49. punkts).

( 21 ) Skat. spriedumus, 2011. gada 10. maijs, Komisija/Zviedrija (PM10) (C‑479/10, nav publicēts, EU:C:2011:287); 2012. gada 15. novembris, Komisija/Portugāle (PM10) (C‑34/11, EU:C:2012:712), un 2012. gada 19. decembris, Komisija/Itālija (PM10) (C‑68/11, EU:C:2012:815).

( 22 ) Tādējādi no Francijas gada ziņojuma ar anketu 2003. gadam (https://cdr.eionet.europa.eu/fr/eu/annualair/envqwuzxq/, apmeklēta 2022. gada 24. februārī) izriet, ka Parīzes aglomerācijā bija pārsniegts slāpekļa dioksīda gada robežlielums ar pielaidi (8.b tabula, 14. rinda) un PM10 dienas robežlielums ar pielaidi (8.c tabula, 14. rinda).

( 23 ) Spriedums, 2008. gada 25. jūlijs, Janecek (C‑237/07, EU:C:2008:447, 44.–46. punkts).

( 24 ) Komisijas paziņojums par paziņojumiem attiecībā uz izpildes termiņu atlikšanu un atbrīvojumu no konkrētu robežlielumu piemērošanas pienākuma saskaņā ar 22. pantu Direktīvā 2008/50/EK par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai (COM(2008) 403, galīgā redakcija, 2. lpp.).

( 25 ) Skat. manus secinājumus lietā Komisija/Bulgārija (PM10) (C‑488/15, EU:C:2016:862, 95.–98. punkts).

( 26 ) Skat. spriedumus, 2011. gada 10. maijs, Komisija/Zviedrija (PM10) (C‑479/10, nav publicēts, EU:C:2011:287); 2012. gada 15. novembris, Komisija/Portugāle (PM10) (C‑34/11, EU:C:2012:712), un 2012. gada 19. decembris, Komisija/Itālija (PM10) (C‑68/11, EU:C:2012:815).

( 27 ) Spriedumi, 1985. gada 11. jūlijs, Komisija/Itālija (101/84, EU:C:1985:330, 16. punkts); 1997. gada 9. decembris, Komisija/Francija (C‑265/95, EU:C:1997:595, 55. un 56. punkts), un 2001. gada 13. decembris, Komisija/Francija (C‑1/00, EU:C:2001:687, 131. punkts).

( 28 ) Spriedums, 2012. gada 19. decembris, Komisija/Itālija (PM10) (C‑68/11, EU:C:2012:815, 64. un 65. punkts).

( 29 ) Spriedums, 2019. gada 26. jūnijs, Craeynest u.c. (C‑723/17, EU:C:2019:533, 48. punkts). Skat. arī turpmāk 32. zemsvītras piezīmē norādītos spriedumus.

( 30 ) Skat. manus secinājumus lietā Craeynest u.c. (C‑723/17, EU:C:2019:168, 78. punkts).

( 31 ) Skat. spriedumus, 1979. gada 5. aprīlis, Ratti (148/78, EU:C:1979:110, 23. punkts), un 2018. gada 4. oktobris, Link Logistik N&N (C‑384/17, EU:C:2018:810, 49. punkts).

( 32 ) Spriedumi, 2017. gada 5. aprīlis, Komisija/Bulgārija (PM10) (C‑488/15, EU:C:2017:267); 2018. gada 22. februāris, Komisija/Polija (PM10) (C‑336/16, EU:C:2018:94); 2019. gada 24. oktobris, Komisija/Francija (Slāpekļa dioksīda robežlielumu pārsniegums) (C‑636/18, EU:C:2019:900); 2020. gada 30. aprīlis, Komisija/Rumānija (PM10 robežvērtību pārsniegšana) (C‑638/18, nav publicēts, EU:C:2020:334); 2020. gada 10. novembris, Komisija/Itālija (PM10 robežlielumi) (C‑644/18, EU:C:2020:895); 2021. gada 3. februāris, Komisija/Ungārija (PM10 robežlielumi) (C‑637/18, nav publicēts, EU:C:2021:92); 2021. gada 4. marts, Komisija/Apvienotā Karaliste (Slāpekļa dioksīda robežlielumi) (C‑664/18, nav publicēts, EU:C:2021:171); 2021. gada 3. jūnijs, Komisija/Vācija (Slāpekļa dioksīda robežlielumi) (C‑635/18, nav publicēts, EU:C:2021:437), un 2022. gada 28. aprīlis, Komisija/Francija (Robežlielumi – PM10) (C‑286/21, nav publicēts, EU:C:2022:319).

( 33 ) Spriedumi, 2017. gada 5. aprīlis, Komisija/Bulgārija (PM10) (C‑488/15, EU:C:2017:267, 83. punkts); 2019. gada 24. oktobris, Komisija/Francija (Slāpekļa dioksīda robežlielumu pārsniegums) (C‑636/18, EU:C:2019:900, 78. punkts), un 2020. gada 10. novembris, Komisija/Itālija (PM10 robežlielumi) (C‑644/18, EU:C:2020:895, 133. punkts).

( 34 ) Spriedums, 2008. gada 25. jūlijs, Janecek (C‑237/07, EU:C:2008:447, 44. punkts).

( 35 ) Spriedumi, 2017. gada 5. aprīlis, Komisija/Bulgārija (PM10) (C‑488/15, EU:C:2017:267, 105. un 106. punkts); 2019. gada 24. oktobris, Komisija/Francija (Slāpekļa dioksīda robežlielumu pārsniegums) (C‑636/18, EU:C:2019:900, 79. punkts), un 2020. gada 10. novembris, Komisija/Itālija (PM10 robežlielumi) (C‑644/18, EU:C:2020:895, 134. punkts).

( 36 ) Skat. šo secinājumu 53. punktu.

( 37 ) Spriedumi, 2014. gada 19. novembris, ClientEarth (C‑404/13, EU:C:2014:2382, 42. punkts); 2017. gada 5. aprīlis, Komisija/Bulgārija (PM10) (C‑488/15, EU:C:2017:267, 70. punkts), un 2020. gada 10. novembris, Komisija/Itālija (PM10 robežlielumi) (C‑644/18, EU:C:2020:895, 78.–81. punkts).

( 38 ) Spriedums, 2020. gada 10. novembris, Komisija/Itālija (PM10 robežlielumi) (C‑644/18, EU:C:2020:895, 80. punkts).

( 39 ) Spriedumi, 2014. gada 19. novembris, ClientEarth (C‑404/13, EU:C:2014:2382, 43.–47. punkts), un 2020. gada 10. novembris, Komisija/Itālija (PM10 robežlielumi) (C‑644/18, EU:C:2020:895, 81. punkts).

( 40 ) Spriedumi, 2008. gada 25. jūlijs, Janecek (C‑237/07, EU:C:2008:447, 35. punkts), un 2014. gada 19. novembris, ClientEarth (C‑404/13, EU:C:2014:2382, 53. punkts).

( 41 ) Spriedumi, 2007. gada 25. janvāris, Robins u.c. (C‑278/05, EU:C:2007:56, 72. punkts); 2013. gada 25. aprīlis, Hogan u.c. (C‑398/11, EU:C:2013:272, 50.–52. punkts), kā arī it īpaši attiecībā uz Direktīvu 2008/50 mani secinājumi lietā Komisija/Bulgārija (PM10) (C‑488/15, EU:C:2016:862, 76. punkts). Skat. arī šo secinājumu 106. un nākamos punktus.

( 42 ) Šajā sakarā skat. šo secinājumu 126. un nākamos punktus.

( 43 ) Spriedumi, 2008. gada 25. jūlijs, Janecek (C‑237/07, EU:C:2008:447, 46. punkts), un 2017. gada 5. aprīlis, Komisija/Bulgārija (C‑488/15, EU:C:2017:267, 105. punkts). Skat. arī spriedumus, 1996. gada 24. oktobris, Kraaijeveld u.c. (C‑72/95, EU:C:1996:404, 59. punkts); 2019. gada 26. jūnijs, Craeynest u.c. (C‑723/17, EU:C:2019:533, 34. un 45. punkts), kā arī 2019. gada 3. oktobris, Wasserleitungsverband Nördliches Burgenland u.c. (C‑197/18, EU:C:2019:824, 31. un 72. punkts).

( 44 ) Spriedumi, 1996. gada 8. oktobris, Dillenkofer u.c. (C‑178/94, C‑179/94 un C‑188/94 līdz C‑190/94, EU:C:1996:375, 33. un nākamie punkti); 2018. gada 4. oktobris, Kantarev (C‑571/16, EU:C:2018:807, 102. punkts), un 2020. gada 10. decembris, Euromin Holdings (Cyprus) (C‑735/19, EU:C:2020:1014, 88. un 89. punkts).

( 45 ) Skat. spriedumu, 2019. gada 26. jūnijs, Craeynest u.c. (C‑723/17, EU:C:2019:533, 67. punkts).

( 46 ) Spriedums, 2019. gada 26. jūnijs, Craeynest u.c. (C‑723/17, EU:C:2019:533, 33. punkts).

( 47 ) Skat. manus secinājumus lietā Craeynest u.c. (C‑723/17, EU:C:2019:168, 53. punkts).

( 48 ) Spriedumi, 1991. gada 30. maijs, Komisija/Vācija (Sēra dioksīds un suspendētās daļiņas) (C‑361/88, EU:C:1991:224, 16. punkts), un Komisija/Vācija (Svins) (C‑59/89, EU:C:1991:225, 19. punkts), skat. arī spriedumu, 1991. gada 17. oktobris, Komisija/Vācija (Dzeramais ūdens) (C‑58/89, EU:C:1991:391, 14. punkts).

( 49 ) Spriedumi, 2008. gada 25. jūlijs, Janecek (C‑237/07, EU:C:2008:447, 37. un 38. punkts); 2014. gada 19. novembris, ClientEarth (C‑404/13, EU:C:2014:2382, 54. punkts); 2019. gada 26. jūnijs, Craeynest u.c. (C‑723/17, EU:C:2019:533, 53. un 54. punkts), kā arī 2019. gada 19. decembris, Deutsche Umwelthilfe (C‑752/18, EU:C:2019:1114, 38. punkts).

( 50 ) Spriedumi, 2014. gada 19. novembris, ClientEarth (C‑404/13, EU:C:2014:2382, 52. punkts); 2019. gada 26. jūnijs, Craeynest u.c. (C‑723/17, EU:C:2019:533, 31. un 54. punkts), kā arī 2019. gada 19. decembris, Deutsche Umwelthilfe (C‑752/18, EU:C:2019:1114, 33., 39. un 54. punkts).

( 51 ) Skat. spriedumu, 2004. gada 12. oktobris, Paul u.c. (C‑222/02, EU:C:2004:606, 38. punkts).

( 52 ) Skat. spriedumu, 2004. gada 12. oktobris, Paul u.c. (C‑222/02, EU:C:2004:606, 44. punkts).

( 53 ) Skat. spriedumu, 2004. gada 12. oktobris, Paul u.c. (C‑222/02, EU:C:2004:606, 41. punkts).

( 54 ) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 94/19/EK (1994. gada 30. maijs) par noguldījumu garantiju sistēmām (OV 1994, L 135, 5. lpp.).

( 55 ) Spriedums, 2004. gada 12. oktobris, Paul u.c. (C‑222/02, EU:C:2004:606, 45. punkts).

( 56 ) Spriedums, 2004. gada 12. oktobris, Paul u.c. (C‑222/02, EU:C:2004:606, 42. punkts).

( 57 ) Spriedums, 2004. gada 12. oktobris, Paul u.c. (C‑222/02, EU:C:2004:606, 43. punkts).

( 58 ) Spriedumi, 1991. gada 19. novembris, Francovich u.c. (C‑6/90 un C‑9/90, EU:C:1991:428); 2007. gada 25. janvāris, Robins u.c. (C‑278/05, EU:C:2007:56), un 2013. gada 25. aprīlis, Hogan u.c. (C‑398/11, EU:C:2013:272, 50.–52. punkts).

( 59 ) Spriedums, 1996. gada 8. oktobris, Dillenkofer u.c. (C‑178/94, C‑179/94 un no C‑188/94 līdz C‑190/94, EU:C:1996:375, 33. un nākamie punkti).

( 60 ) Spriedumi, 2018. gada 4. oktobris, Kantarev (C‑571/16, EU:C:2018:807), un 2021. gada 25. marts, Balgarska Narodna Banka (C‑501/18, EU:C:2021:249).

( 61 ) Spriedums, 2020. gada 10. decembris, Euromin Holdings (Cyprus) (C‑735/19, EU:C:2020:1014).

( 62 ) Spriedums, 2020. gada 16. jūlijs, Presidenza del Consiglio dei Ministri (C‑129/19, EU:C:2020:566).

( 63 ) Spriedumi, 2018. gada 4. oktobris, Kantarev (C‑571/16, EU:C:2018:807, 103. punkts), un 2020. gada 10. decembris, Euromin Holdings (Cyprus) (C‑735/19, EU:C:2020:1014, 90. punkts).

( 64 ) Šajā nozīmē skat. spriedumus, 1976. gada 20. maijs, de Peijper (104/75, EU:C:1976:67, 15. punkts); 2007. gada 5. jūnijs, Rosengren u.c. (C‑170/04, EU:C:2007:313, 39. punkts); 2010. gada 1. jūnijs, Blanco Pérez un Chao Gómez (C‑570/07 un C‑571/07, EU:C:2010:300, 44. punkts), un 2021. gada 25. novembris, Delfarma (C‑488/20, EU:C:2021:956, 37. punkts).

( 65 ) Spriedumi, 1991. gada 19. novembris, Francovich u.c. (C‑6/90 un C‑9/90, EU:C:1991:428, 31.–33. punkts); 1996. gada 5. marts, Brasserie du pêcheur un Factortame (C‑46/93 un C‑48/93, EU:C:1996:79, 20. punkts), un 2019. gada 19. decembris, Deutsche Umwelthilfe (C‑752/18, EU:C:2019:1114, 54. punkts).

( 66 ) Spriedumi, 1991. gada 19. novembris, Francovich u.c. (C‑6/90 un C‑9/90, EU:C:1991:428, 35. punkts); 1996. gada 5. marts, Brasserie du pêcheur un Factortame (C‑46/93 un C‑48/93, EU:C:1996:79, 31. punkts); 2013. gada 14. marts, Leth (C‑420/11, EU:C:2013:166, 40. punkts); 2016. gada 28. jūlijs, Tomášová (C‑168/15, EU:C:2016:602, 18. punkts), un 2019. gada 19. decembris, Deutsche Umwelthilfe (C‑752/18, EU:C:2019:1114, 54. punkts).

( 67 ) Šobrīd Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/92/ES (2011. gada 13. decembris) par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV 2012, L 26, 1. lpp.).

( 68 ) Spriedums, 2013. gada 14. marts, Leth (C‑420/11, EU:C:2013:166, 32. un 36. punkts). Skat. arī spriedumus, 2004. gada 7. janvāris, Wells (C‑201/02, EU:C:2004:12, 66. punkts), un 2016. gada 17. novembris, Stadt Wiener Neustadt (C‑348/15, EU:C:2016:882, 45. punkts).

( 69 ) Spriedums, 2013. gada 14. marts, Leth (C‑420/11, EU:C:2013:166, 45.–47. punkts), taču skat. arī manus secinājumus lietā Leth (C‑420/11, EU:C:2012:701, 50.–55. punkts).

( 70 ) Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai par apkārtējā gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai (COM(2005) 447, galīgā redakcija, 2. lpp.).

( 71 ) Spriedumi, 2011. gada 10. maijs, Komisija/Zviedrija (PM10) (C‑479/10, nav publicēts, EU:C:2011:287); 2012. gada 15. novembris, Komisija/Portugāle (PM10) (C‑34/11, EU:C:2012:712); 2012. gada 19. decembris, Komisija/Itālija (PM10) (C‑68/11, EU:C:2012:815); 2017. gada 5. aprīlis, Komisija/Bulgārija (PM10) (C‑488/15, EU:C:2017:267); 2018. gada 22. februāris, Komisija/Polija (PM10) (C‑336/16, EU:C:2018:94); 2019. gada 24. oktobris, Komisija/Francija (Slāpekļa dioksīda robežlielumu pārsniegums) (C‑636/18, EU:C:2019:900); 2020. gada 30. aprīlis, Komisija/Rumānija (PM10 robežvērtību pārsniegšana) (C‑638/18, nav publicēts, EU:C:2020:334); 2020. gada 10. novembris, Komisija/Itālija (PM10 robežlielumi) (C‑644/18, EU:C:2020:895); 2021. gada 3. februāris, Komisija/Ungārija (PM10 robežlielumi) (C‑637/18, nav publicēts, EU:C:2021:92); 2021. gada 4. marts, Komisija/Apvienotā karaliste (Slāpekļa dioksīda robežlielumi) (C‑664/18, nav publicēts, EU:C:2021:171); 2021. gada 3. jūnijs, Komisija/Vācija (Slāpekļa dioksīda robežlielumi) (C‑635/18, nav publicēts, EU:C:2021:437), un 2022. gada 28. aprīlis, Komisija/Francija (Robežlielumi – PM10) (C‑286/21, nav publicēts, EU:C:2022:319).

( 72 ) Lietas C‑573/19, Komisija/Itālija (Slāpekļa dioksīds); C‑730/19, Komisija/Bulgārija (Sēra dioksīds); C‑125/20, Komisija/Spānija (Slāpekļa dioksīds); C‑70/21, Komisija/Grieķija (PM10); C‑342/21, Komisija/Slovākija (PM10); C‑633/21, Komisija/Grieķija (Slāpekļa dioksīds) un C‑220/22, Komisija/Portugāle (Slāpekļa dioksīds).

( 73 ) Spriedums, 2019. gada 26. jūnijs, Craeynest u.c. (C‑723/17, EU:C:2019:533).

( 74 ) Spriedumi, 2008. gada 25. jūlijs, Janecek (C‑237/07, EU:C:2008:447), un 2019. gada 19. decembris, Deutsche Umwelthilfe (C‑752/18, EU:C:2019:1114).

( 75 ) Conseil d’État (Valsts padome) spriedums, 2021. gada 4. augusts, Association les Amis de la Terre France et autres (428409, FR:CECHR:2021:428409.20210804).

( 76 ) Spriedums, 2014. gada 19. novembris, ClientEarth (C‑404/13, EU:C:2014:2382).

( 77 ) Eiropas Vides aģentūra, Unequal exposure and unequal impacts: Social vulnerability to air pollution, noise and extreme temperatures in Europe, EVA ziņojums Nr. 22/2018, 19. un 21. lpp.

( 78 ) Skat. arī šo secinājumu 131. un nākamos punktus.

( 79 ) Eiropas Vides aģentūra, Unequal exposure and unequal impacts: Social vulnerability to air pollution, noise and extreme temperatures in Europe, EVA ziņojums Nr. 22/2018, 19.–22. lpp.

( 80 ) Skat. turklāt šo secinājumu 77. un 78. punktu.

( 81 ) Skat. spriedumus, 2008. gada 25. jūlijs, Janecek (C‑237/07, EU:C:2008:447, 39. punkts); 2014. gada 19. novembris, ClientEarth (C‑404/13, EU:C:2014:2382, 56. punkts), kā arī 2019. gada 26. jūnijs, Craeynest u.c. (C‑723/17, EU:C:2019:533, 56. punkts), un būtībā manus secinājumus lietā Wasserleitungsverband Nördliches Burgenland u.c. (C‑197/18, EU:C:2019:274, 41. un nākamie punkti).

( 82 ) Spriedums, 2019. gada 19. decembris, Deutsche Umwelthilfe (C‑752/18, EU:C:2019:1114, 54. un 55. punkts).

( 83 ) Spriedumi, 1996. gada 5. marts, Brasserie du pêcheur un Factortame (C‑46/93 un C‑48/93, EU:C:1996:79, 51. punkts); 2013. gada 14. marts, Leth (C‑420/11, EU:C:2013:166, 41. punkts), un 2020. gada 16. jūlijs, Presidenza del Consiglio dei Ministri (C‑129/19, EU:C:2020:566, 34. punkts).

( 84 ) Spriedumi, 1996. gada 5. marts, Brasserie du pêcheur un Factortame (C‑46/93 un C‑48/93, EU:C:1996:79, 56. punkts), un 2019. gada 29. jūlijs, Hochtief Solutions Magyarországi Fióktelepe (C‑620/17, EU:C:2019:630, 42. punkts).

( 85 ) Spriedumi, 1996. gada 5. marts, Brasserie du pêcheur un Factortame (C‑46/93 un C‑48/93, EU:C:1996:79, 57. punkts); 2006. gada 12. decembris, Test Claimants in the FII Group Litigation (C‑446/04, EU:C:2006:774, 214. punkts); 2017. gada 30. maijs, Safa Nicu Sepahan/Padome (C‑45/15 P, EU:C:2017:402, 31. punkts), un 2022. gada 18. janvāris, Thelen Technopark Berlin (C‑261/20, EU:C:2022:33, 47. punkts).

( 86 ) Spriedums, 2008. gada 25. jūlijs, Janecek (C‑237/07, EU:C:2008:447, 44. punkts).

( 87 ) Skat. šo secinājumu 53. punktu.

( 88 ) Spriedums, 2008. gada 25. jūlijs, Janecek (C‑237/07, EU:C:2008:447, 35., 39. un 41. punkts). Skat. arī spriedumu, 2014. gada 19. novembris, ClientEarth (C‑404/13, EU:C:2014:2382, 53. un 56. punkts).

( 89 ) Skat. šo secinājumu 46. punktu.

( 90 ) Skat. spriedumus, 2008. gada 25. jūlijs, Janecek (C‑237/07, EU:C:2008:447, 46. punkts), un 2017. gada 5. aprīlis, Komisija/Bulgārija (C‑488/15, EU:C:2017:267, 105. punkts). Skat. arī spriedumus, 1996. gada 24. oktobris, Kraaijeveld u.c. (C‑72/95, EU:C:1996:404, 59. punkts); 2019. gada 26. jūnijs, Craeynest u.c. (C‑723/17, EU:C:2019:533, 34. un 45. punkts), kā arī 2019. gada 3. oktobris, Wasserleitungsverband Nördliches Burgenland u.c. (C‑197/18, EU:C:2019:824, 31. un 72. punkts).

( 91 ) Skat. spriedumu, 2019. gada 26. jūnijs, Craeynest u.c. (C‑723/17, EU:C:2019:533, 43.–45. punkts).

( 92 ) Skat. šo secinājumu 20. punktu.

( 93 ) Spriedums, 2019. gada 24. oktobris, Komisija/Francija (Slāpekļa dioksīda robežlielumu pārsniegums) (C‑636/18, EU:C:2019:900, 89. punkts).

( 94 ) Spriedums, 2019. gada 24. oktobris, Komisija/Francija (Slāpekļa dioksīda robežlielumu pārsniegums) (C‑636/18, EU:C:2019:900, 89. punkts).

( 95 ) Skat šo secinājumu 42. un nākamos punktus.

( 96 ) Skat. šo secinājumu 20. punktu.

( 97 ) Spriedums, 2021. gada 25. marts, Balgarska Narodna Banka (C‑501/18, EU:C:2021:249, 122. punkts).

( 98 ) Spriedumi, 1996. gada 5. marts, Brasserie du pêcheur un Factortame (C‑46/93 un C‑48/93, EU:C:1996:79, 65. punkts); 2011. gada 20. oktobris, Danfoss un Sauer-Danfoss (C‑94/10, EU:C:2011:674, 34. punkts), un 2014. gada 19. jūnijs, Specht u.c. (C‑501/12 līdz C‑506/12, C‑540/12 un C‑541/12, EU:C:2014:2005, 106. punkts).

( 99 ) Spriedums, 2011. gada 20. oktobris, Danfoss un Sauer-Danfoss (C‑94/10, EU:C:2011:674, 36. punkts), kā arī šajā nozīmē spriedumi, 2006. gada 13. jūlijs, Manfredi u.c. (C‑295/04 līdz C‑298/04, EU:C:2006:461, 64. punkts), un 2014. gada 5. jūnijs, Kone u.c. (C‑557/12, EU:C:2014:1317, 24. punkts).

( 100 ) Spriedums, 2011. gada 20. oktobris, Danfoss un Sauer-Danfoss (C‑94/10, EU:C:2011:674, 35. punkts).

( 101 ) Šajā nozīmē spriedums, 2004. gada 28. oktobris, van den Berg/Padome un Komisija (C‑164/01 P, EU:C:2004:665, 57. punkts).

( 102 ) Komisijas 2005. gada 21. septembra Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai par apkārtējā gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai (COM(2005) 447, galīgā redakcija, 2. lpp.). Skat. manus secinājumus lietā Komisija/Bulgārija (C‑488/15, EU:C:2016:862, 2. un 3. punkts), kā arī lietā Craeynest u.c. (C‑723/17, EU:C:2019:168, 53. punkts).

( 103 ) WHO global air quality guidelines: particulate matter (PM2,5 and PM10), ozone, nitrogen dioxide, sulfur dioxide and carbon monoxide. Executive summary, Ženēva: Pasaules Veselības organizācija, 2021.

( 104 ) Skat. spriedumu, 2019. gada 26. jūnijs, Craeynest u.c. (C‑723/17, EU:C:2019:533, 43. punkts) par Direktīvas 2008/50 III pielikuma B iedaļas 1. punkta a) apakšpunkta pirmo ievilkumu. Direktīvas 1999/30 VI pielikuma I iedaļas a) punkta i) apakšpunktā jau bija ietvertas tādas pašas prasības.

( 105 ) Skat. spriedumu, 2019. gada 26. jūnijs, Craeynest u.c. (C‑723/17, EU:C:2019:533, 62. punkts), Direktīvas 96/62 6. pantu, Direktīvas 1999/30 7. panta 4. punktu, kā arī Direktīvas 2008/50 6., 7. un 10. pantu, kā arī 6. un 14. apsvērumu.

( 106 ) Eiropas Vides aģentūra, Exceedance of air quality standards in Europe, https://www.eea.europa.eu/ims/exceedance‑of‑air‑quality‑standards, apmeklēta 2022. gada 1. martā. Saskaņā ar to 2019. gadā 10 % Savienības un Apvienotās Karalistes pilsētu iedzīvotāju bija pakļauti pārmērīgam PM10 piesārņojuma līmenim, savukārt slāpekļa dioksīda gadījumā šis rādītājs bija 3 %.

( 107 ) ECT spriedums, 2005. gada 9. jūnijs, Fadeyeva pret Krieviju (55723/00, CE:ECHR:2005:0609JUD005572300, 87. un 88. punkts).

( 108 ) Eiropas Vides aģentūra, Unequal exposure and unequal impacts: Social vulnerability to air pollution, noise and extreme temperatures in Europe, EVA ziņojums Nr. 22/2018, 19.–21. lpp.