ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Pirotehnisko izstrādājumu brīvas aprites princips, kas ir paredzēts it īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2007/23/EK (2007. gada 23. maijs) par pirotehnisko izstrādājumu laišanu tirgū 6. panta 2. punktā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā nav tāds valsts tiesiskais regulējums, kāds ir pamatlietā, kas aizliedz patērētājiem turēt vai izmantot un pārdot tiem uguņošanas ierīces, kuru pirotehniskais saturs pārsniedz 1 kilogramu, ja šis tiesiskais regulējums var garantēt sabiedrisko kārtību un sabiedrības drošību un nepārsniedz šo pamatinterešu aizsardzībai nepieciešamo, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

Šajā gadījumā jākonstatē, kā ģenerāladvokāts ir norādījis secinājumu 88. punktā, ka pirotehniskie izstrādājumi ir bīstami un tie it īpaši ražojumi, kuru propelenta masa pārsniedz 1 kg un kuri var apdraudēt personu drošību. Pamatoti ir arī norādīts, ka šie izstrādājumi savas rakstura dēļ un atkarībā no apstākļiem, kādos tie tiek izmantoti, var traucēt sabiedriskajai kārtībai. Tādējādi tas, ka tādu pirotehnisko izstrādājumu pārdošanai, kuru propelenta masa pārsniedz 1 kg, privātpersonām ir izvirzīts nosacījums, ka šīs privātpersonas saņem atļauju, var novērst sabiedriskās kārtības un sabiedrības drošības apdraudējumus, jo šis valsts tiesiskais regulējums ļauj kontrolēt un vajadzības gadījumā ierobežot propelenta masas daudzumu, kas ir vienas personas īpašumā. Līdz ar to minētais valsts tiesiskais regulējums šķiet piemērots, lai aizsargātu sabiedrisko kārtību un sabiedrības drošību.

Turklāt, kā ģenerāladvokāts ir norādījis secinājumu 97. punktā, mazāk ierobežojoši pasākumi, piemēram, reģistrācija pēc izstrādājumu pirkuma, kas satur noteiktu propelenta masu, nešķiet tikpat efektīvi Beļģijas valdības norādīto pamatinterešu aizsardzībai. Šāda formalitāte, protams, ļauj noteikt patērētāja iegūtās propelenta masas daudzumu, bet neļauj ne ietekmēt daudzumu, ko var iegūt, ne līdz ar to tikpat efektīvi cīnīties pret attiecīgo pamatinterešu aizskaršanu. Tādējādi nešķiet, ka pamatlietā aplūkotais valsts tiesiskais regulējums pārsniegtu sabiedriskās kārtības un sabiedrības drošības aizsardzībai nepieciešamo.

(skat. 59., 60., 64. un 65. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/25/ES (2014. gada 26. februāris) par iepirkumu, ko īsteno subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs, un ar ko atceļ Direktīvu 2004/17/EK, 80. pants, lasot to kopsakarā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu, un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK, 57. panta 6. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu valsts tiesību normu, atbilstoši kurai ekonomikas dalībniekam, kas, neraugoties uz atbilstošu izslēgšanas iemeslu, vēlas pierādīt savu uzticamību, ir pilnībā jāizskaidro fakti un apstākļi, kuri ir saistīti ar izdarīto noziedzīgo nodarījumu vai pārkāpumu, aktīvi sadarbojoties ne tikai ar izmeklēšanas iestādi, bet arī ar līgumslēdzēju iestādi tās īpašās lomas kontekstā, lai sniegtu tai pierādījumu par savas uzticamības atjaunošanos, ja vien šī sadarbība ir ierobežota ar pasākumiem, kas ir strikti nepieciešami šīs pārbaudes veikšanai.

Šajā ziņā jānorāda, ka līgumslēdzējai iestādei ir jābūt iespējai lūgt ekonomikas dalībniekam, kurš ir ticis atzīts par atbildīgu par konkurences tiesību pārkāpumu, iesniegt attiecībā uz to pieņemto konkurences iestādes lēmumu. Ar faktu, ka šāda dokumenta iesniegšana varētu veicināt to, ka līgumslēdzēja iestāde ceļ civilprasību pret minēto ekonomikas dalībnieku, nav iespējams atspēkot šādu konstatējumu. Proti, ir jāatgādina, ka viens no pasākumiem, kas jāveic ekonomikas dalībniekam, lai pierādītu savu uzticamību, ir iesniegt pierādījumus par to, ka viņš ir samaksājis vai ir apņēmies samaksāt kompensāciju attiecībā uz jebkādu kaitējumu, ko radījis tā izdarītais noziedzīgais nodarījums vai pārkāpums.

(skat. 30. un 33. punktu, kā arī rezolutīvās daļas 1) punktu)
Lieta C‑421/17

Szef Krajowej Administracji Skarbowej

pret

Polfarmex Spółka Akcyjna w Kutnie

(Naczelny Sąd Administracyjny lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma – Direktīva 2006/112/EK – 2. panta 1. punkta a) apakšpunkts – Piemērojamība – Ar nodokli apliekami darījumi – Preču piegāde par atlīdzību – Akciju sabiedrības veikta nekustamā īpašuma nodošana akcionāram kā atlīdzība par tās akciju atpirkšanu

Kopsavilkums – Tiesas (septītā palāta) 2018. gada 13. jūnija spriedums

Nodokļu tiesību aktu saskaņošana – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma – Preču piegāde pret atlīdzību – Jēdziens – Nekustamā īpašuma nodošana, ko akciju sabiedrība izdara par labu akcionāram kā atlīdzību par tās akciju atpirkšanu – Iekļaušana – Nosacījums – Nekustamais īpašums, kas tiek izmantots akciju sabiedrības darbībai

(Padomes Direktīvas 2006/112 2. panta 1. punkta a) apakšpunkts)

Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 2. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas, ka akciju sabiedrība vienam no tās akcionāriem nodod īpašumtiesības uz nekustamo īpašumu un šī nodošana, tāpat kā pamatlietā aplūkotā, tiek veikta kā atlīdzība par to, ka valsts tiesību aktos paredzētā akciju izņemšanas no apgrozības mehānisma ietvaros minētā akciju sabiedrība atpērk akcijas, kuras tās pamatkapitālā pieder šim akcionāram, ir preču piegāde par atlīdzību, kam tiek uzlikts PVN, ciktāl minētais nekustamais īpašums tiek izmantots šīs pašas akciju sabiedrības saimnieciskajai darbībai.

(skat. 46. punktu un rezolutīvo daļu)
48

No šī ziņojuma izrietot, ka atbilstoši minētā priekšlikuma direktīvai 14. panta 4. punktam, kas ir Direktīvas 2011/95 14. panta 4. punkta pamatā, izslēgšanas no to personu loka, kas var tikt atzītas par bēgļiem, pamati ietver ne tikai tos, kas noteikti Ženēvas konvencijas 1. pantā paredzētajās izslēgšanas un izbeigšanas klauzulās, lai arī šīs klauzulas ir izsmeļošas, un ka arī šīs konvencijas 42. panta 1. punktā līgumslēdzējām valstīm ir aizliegts paredzēt atkāpes no tās 1. panta. Tāpat no minētā ziņojuma izrietot, ka, lai arī Ženēvas konvencijas 33. pantā ir atļauts izraidīt personu uz izcelsmes valsti vai citu valsti, tomēr šī tiesību norma nekādi neietekmē šīs personas bēgļa statusu tās uzturēšanās valstī. Iesniedzējtiesa uzsver, ka tādas pašas šaubas kā HCR tostarp ir paudusi Eiropas Padome bēgļu un izsūtīto personu jautājumos (European Council on Refugees and Exiles), Starptautiskā Bēgļu un migrācijas tiesnešu asociācija (International Association of Refugee and Migration Judges), kā arī Čehijas Republikas tiesībsargs.
5

Atbilstoši minētās direktīvas 8. pantam “Atļaujas nosacījumi”: “Dalībvalstis veic pasākumus, lai: a) kompetentā iestāde poligona turēšanas atļauju izdod tikai tad, ja: i) neskarot 3. panta 4. un 5. punktu, poligona projekts atbilst visām attiecīgajām šīs direktīvas prasībām, tajā skaitā pielikumos noteiktajām; ii) poligona vadība būs tādas fiziskas personas pārziņā, kuras tehniskā kompetence ļauj vadīt poligona darbību; poligona apsaimniekotājiem un darbiniekiem ir iespējas pilnveidoties profesionāli un tehniski un mācīties; iii) poligonu ekspluatē, veicot pasākumus, kas vajadzīgi, lai novērstu nelaimes gadījumus un ierobežotu to sekas; iv) pieprasījuma iesniedzējs, pamatojoties uz dalībvalstu noteiktu kārtību, pirms poligona ekspluatācijas sākšanas ir devis vai dos atbilstošu garantiju finansiāla nodrošinājuma vai līdzvērtīgā veidā, lai garantētu to saistību izpildi, kas izriet no atļaujas, kura izdota saskaņā ar šo direktīvu, tajā skaitā pēc poligona slēgšanas izpildāmos noteikumus un 13. pantā noteikto slēgšanas procedūru. Minēto vai līdzvērtīgo nodrošinājumu saskaņā ar 13. panta d) punktu tur, cik ilgi vajadzīgs, lai uzturētu poligonu un apsaimniekotu to pēc slēgšanas. Dalībvalstis pēc izvēles var deklarēt, ka šis punkts neattiecas uz inerto atkritumu poligoniem; b) poligona projekts atbilst attiecīgo atkritumu apsaimniekošanas plānam vai plāniem, kas minēti [Direktīvas 75/442] 7. pantā; c) pirms poligona ekspluatācijas sākšanas kompetentā iestāde pārbauda poligonu, lai nodrošinātu tā atbilstību attiecīgajiem atļaujas nosacījumiem. Tas nekādā veidā nemazina apsaimniekotāja atbildību saskaņā ar atļaujas nosacījumiem.”
2

Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar strīdu starp Inter‑Environnement Bruxelles ASBL, Groupe d’animation du quartier européen de la ville de Bruxelles ASBL, Association du quartier Léopold ASBL, Brusselse Raad voor het Leefmilieu ASBL, kas apvienoti “Coordination Bruxelles‑Europe”, kā arī Pierre Picard un David Weytsman, no vienas puses, un Région de Bruxelles‑Capitale [Galvaspilsētas Briseles reģions] (Beļģija), no otras puses, par šī reģiona valdības 2013. gada 12. decembraarrêté approuvant le règlement régional d’urbanisme zoné et la composition du dossier de demande de certificat et de permis d’urbanisme pour le périmètre de la rue de la Loi et ses abords [Dekrēta, ar kuru tiek apstiprināts reģionālais teritoriālo vienību pilsētplānošanas regulējums un pieteikuma dokumentu kopums pilsētplānošanas atļaujas un būvatļaujas saņemšanai attiecībā uz Loi ielu un tās apkaimes platību] (2014. gada 30. janvāraMoniteur belge, 8390. lpp.; turpmāk tekstā – “apstrīdētais dekrēts”) spēkā esamību.
56

Turklāt salīdzinājumam, kas jāveic starp aizsardzības līmeni importēšanas dalībvalstī un aizsardzības līmeni eksportēšanas dalībvalstīs, par noteicošu uzskatot datumu, kas ir vēlāks par pamatpatenta pieteikuma iesniegšanas datumu pirmajā no šīm dalībvalstīm, tiktu apdraudēts līdzsvars, uz kuru attiecas īpašie pasākumi, starp tiesību, kas izriet no pamatpatenta vai PAS, efektīvu aizsardzību, no vienas puses, un LESD paredzēto preču brīvu apriti, no otras puses, tostarp paredzot īpašniekam pienākumu pastāvīgi uzraudzīt tiesību stāvokli visās potenciālajās pievienošanās valstīs un attiecīgā gadījumā diferencēti attiekties pret īpašniekiem, kas ir iesnieguši patenta pieteikumus tajā pašā dienā, atkarībā no tirdzniecības atļaujas izsniegšanas procedūras ilguma, kuru tie parasti nevar ietekmēt. Turklāt, kā to ir norādījusi Komisija, daudzos gadījumos patenta pieteikuma iesniegšana eksportēšanas dalībvalstīs datumā, kurā tajās ir stājusies spēkā līdzvērtīga aizsardzība, būs lemta neveiksmei sakarā ar izgudrojuma novitātes neesamību šajā datumā.
15

No otras puses, no Tiesas judikatūras izriet, ka saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 13. panta 2. punktu preču zīmes īpašnieka iebildumi pret pārpakoto zāļu tirgošanu, kas ir uzskatāmi par atkāpi no preču brīvas aprites, tomēr nav pieļaujami, ja, īpašniekam īstenojot šīs tiesības, tiek radīts slēpts ierobežojums tirdzniecībai starp dalībvalstīm LESD 36. panta izpratnē (spriedumi, 1996. gada 11. jūlijs, Bristol-Myers Squibb u.c., C‑427/93, C‑429/93 un C‑436/93, EU:C:1996:282, kā arī 2007. gada 26. aprīlis, Boehringer Ingelheim u.c., C‑348/04, EU:C:2007:249). No tā izrietot, ka preču zīmes īpašnieks var aizliegt izmaiņas, kas ietver jebkādu ar viņa preču zīmi marķēto zāļu pārpakošanu un kas jau pēc sava rakstura rada risku, ka zāļu sākotnējais stāvoklis varētu tikt ietekmēts, ja vien nav iestājušies pieci nosacījumi, proti: – ir pierādīts, ka, preču zīmes īpašniekam izmantojot preču zīmes tiesības, lai iebilstu pret pārpakoto preču tirdzniecību ar šo preču zīmi, tiek sekmēta mākslīga tirgu sadale dalībvalstu starpā; – ir pierādīts, ka pārpakošana nevar ietekmēt iepakojumā ievietotās preces sākotnējo stāvokli; – uz jaunā iepakojuma ir skaidri norādīta persona, kas veikusi preces pārpakošanu, un preces ražotāja nosaukums; – pārpakotās preces noformējums nav tāds, kas varētu kaitēt preču zīmes un tās īpašnieka reputācijai; tādējādi iepakojums nedrīkst būt ar defektiem, sliktas kvalitātes vai nekārtīgs, un – pirms pārpakotās preces laišanas tirdzniecībā, importētājs ir brīdinājis preču zīmes īpašnieku un pēc tā lūguma ir iesniedzis tam pārpakotās preces paraugu.
a)

aprēķinot nodokli saskaņā ar nolīgto atlīdzību (16. panta 1. punkta pirmais teikums), iepriekšējās deklarēšanas laikposma, kurā pakalpojumi ir sniegti, beigās. Tas attiecas arī uz pakalpojumu sniegšanu pa daļām. [..] Ja atlīdzība vai daļa no tās tiek saņemta, pirms ir sniegts pakalpojums vai daļa no tā, ar to saistītais nodoklis kļūst iekasējams, beidzoties iepriekšējās deklarēšanas laikposmam, kurā atlīdzība vai daļa no tās ir saņemta.
52

Tomēr no tiesiskās noteiktības principa izriet pienākums nodrošināt, lai nodokļa maksātāja nodokļu stāvoklis attiecībā uz tā tiesībām un pienākumiem pret nodokļu administrāciju nevarētu tikt bezgalīgi apšaubīts (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2014. gada 6. februāris, Fatorie, C‑424/12, EU:C:2014:50, 46. punkts un tajā minētā judikatūra). Tādēļ tiesiskās noteiktības principam varētu neatbilst tas, ka materiāli prekluzīvā termiņa sākums ir atkarīgs no apstākļiem, kādos kļūst zināms, ka atskaitījums ir prettiesisks, un it īpaši, ja tas, kā to uzskata Lietuvas valdība, ir brīdis, kurā pircējs ir saņēmis parādzīmi, ar kuru vairākus gadus pēc pārdošanas darījuma pārdevējs vienpusēji ir koriģējis zemes cenu bez nodokļiem, tajā ietverot PVN; tas ir jāpārbauda valsts tiesai.
2

Šis lūgums tika iesniegts tiesvedībā starp Conseils et mise en relations (CMR) SARL, no vienas puses, un Demeures terre et tradition SARL (turpmāk tekstā – “DTT”), no otras puses, par pieprasījumu par kompensācijas maksājumu to zaudējumu atlīdzināšanai, kas radušies ar DTT noslēgtā tirdzniecības pārstāvja līguma izbeigšanas rezultātā, un, otrkārt, zaudējumu, kas radušies, ļaunprātīgi izbeidzot šo līgumu, atlīdzināšanai.
159

Taču, kā izriet no šā sprieduma 30.–32. punkta un kā to pārsūdzētā sprieduma 305. un 306. punktā ir norādījusi Vispārējā tiesa, Sernam 2 lēmuma 3. panta 2. punktā minētā Sernam aktīvu pārdošana vienā kopumā ir uzskatāma par kompensējošu pasākumu, kurš ir vērsts uz to, lai novērstu konkurences izkropļojumus. Tādējādi Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 307. un 308. punktā pamatoti varēja uzskatīt, ka Sernam 2 lēmuma 3. panta 2. punktā paredzētie pasākumi neatbilst normāliem tirgus apstākļiem un ka līdz ar to – kā tā ir norādījusi minētā sprieduma 309. punktā – “Sernam aktīvu pārdošanas vienā partijā [kopumā] kompensējošā loģika [..] atšķīrās no tāda privātā uzņēmēja loģikas, kurš mēģina palielināt savu peļņu vai šajā gadījumā samazināt savus zaudējumus”, lai minētā sprieduma 311. punktā no tā secinātu, ka Komisijai nevar pārmest, ka tā šādu iemeslu dēļ Sernam 3 lēmuma preambulas 155. apsvērumā ir noraidījusi privātā ieguldītāja kritēriju.
69

Tā ir tikai, augstākais, daļa no antidempinga maksājumiem, kas iekasēti saskaņā ar šīm regulām un atbilst iespējamajai starpībai starp likmēm, pēc kādām antidempinga maksājumi noteikti šajās regulās, no vienas puses, un likmēm, pēc kādām šie maksājumi būtu bijuši jānosaka, ja nebūtu pieļautas Tiesas 2016. gada 4. februāra spriedumā C & J Clark International un Puma (C‑659/13 un C‑34/14, EU:C:2016:74) konstatētās nelikumības, no otras puses, proti, daļa, kas ir uzlikta nepamatoti un kura līdz ar to ir jāatmaksā ieinteresētajām personām. Šajā kontekstā Muitas kodeksa 236. pants nevar tikt interpretēts tādējādi, ka ar to Komisijai ir aizliegts uzdot lemt par pieteikumiem atmaksāt antidempinga maksājumus tādas procedūras noslēgumā, kuras mērķis ir tieši sniegt tai iespēju aprēķināt šādu starpību.
35

Tas tomēr nemaina to, ka iespējamās ekspertīzes izmantošanas saistībā ar to kārtībai ir jāatbilst atbilstošajām Savienības tiesību normām, it īpaši Hartā garantētajām pamattiesībām, tādām kā tiesības uz cilvēka cieņas respektēšanu, kas paredzētas Hartas 1. pantā, kā arī tiesības uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību, kas ir garantētas tās 7. pantā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2014. gada 2. decembris, A u.c., no C‑148/13 līdz C‑150/13, EU:C:2014:2406, 53. punkts).
43

Otrām kārtām, ciktāl abi pirmie pamati ir par to, ka LESD 263. pants esot pārkāpts ar to, ka pārsūdzētajā rīkojumā – it kā pretrunā prasībām, kas izriet no 1986. gada 23. aprīļa sprieduma Les Verts/Parlaments (294/83, EU:C:1986:166) un 1990. gada 22. maija sprieduma Parlaments/Padome (C‑70/88, EU:C:1990:217), – Vispārējā tiesa izslēdza, ka attiecībā uz apstrīdēto ieteikumu var tikt veikta tiesiskuma pārbaude saskaņā ar minēto pantu, ir jāuzsver, ka – atšķirībā no lietām, kurās tika taisīti abi minētie spriedumi, – šajā lietā ir raksturīgi tas, ka nevis Līgumos trūkst tiesību normas, kurā būtu paredzētas tiesības celt tādu prasību atcelt tiesību aktu kā šajā lietā esošā, bet gan ka eksistē kāda skaidra tiesību norma, proti, LESD 263. panta pirmā daļa, kurā ieteikumi ir izslēgti no prasības atcelt tiesību aktu piemērošanas jomas tāpēc, ka tie nerada saistošas tiesiskas sekas, kā šajā lietā to pareizi konstatējusi Vispārējā tiesa.
15

C. E. Ruiz Conejero 2014. un 2015. gadā ir bijis slimības atvaļinājumā šādos laika periodos: – no 2014. gada 1. līdz 17. martam – asu sāpju dēļ, kuru rezultātā bija nepieciešama hospitalizācija no 2014. gada 26. februāra līdz 1. martam; – no 2014. gada 26. līdz 31. martam – reiboņa/sliktas dūšas dēļ; – no 2014. gada 26. jūnija līdz 11. jūlijam – lumbago dēļ; – no 2015. gada 9. līdz 12. martam – lumbago dēļ; – no 2015. gada 24. marta līdz 7. aprīlim – lumbago dēļ; – no 2015. gada 20. līdz 23. aprīlim – reiboņa/sliktas dūšas dēļ.
25

Savas apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirza četrus pamatus. Pirmais pamats ir atvedināts no kļūdas tiesību piemērošanā, ciktāl Vispārējā tiesa nav pasludinājusi apstrīdētā lēmuma daļēju atcelšanu, lai gan tā bija apmierinājusi prasītāju ceturto atcelšanas pamatu, kas tika atvedināts no kļūdas vērtējumā attiecībā uz Retegel kvalifikāciju par nelikumīga atbalsta saņēmēju. Otrais pamats ir atvedināts no LESD 107. panta 1. punkta pārkāpuma, ciktāl Vispārējā tiesa ir nospriedusi, ka ir izpildīti nosacījumi, kas ir vajadzīgi, lai attiecīgo pasākumu kvalificētu par valsts atbalstu. Trešais pamats ir atvedināts no pienākuma norādīt pamatojumu un LESD 107. panta 1. punkta pārkāpuma, ciktāl Vispārējā tiesa ir kļūdaini secinājusi šī atbalsta pasākuma selektivitāti. Ceturtais pamats ir atvedināts no kļūdas tiesību piemērošanā, kas ir pieļauta, interpretējot LESD 14. pantu un LESD 106. panta 2. punktu, kā arī 26. protokolu par sabiedriskiem pakalpojumiem.
13

Ar Dekrēta Nr. 2014‑328 9. pantu ir grozīts Dekrēts Nr. 2006‑1034, it īpaši paredzot, ka piegādātājiem noteiktie uzglabāšanas pienākumi ir aprēķināmi, ņemot vērā “uzglabāšanas tiesības”, kas atbilst ne vien to viņu patērētāju, kuri ir mājsaimniecības, un patērētāju, kuri nodrošina vispārējo interešu uzdevumu izpildi, ikgadējam patēriņam, kā tas bija paredzēts Dekrēta Nr. 2006‑1034 sākotnējā versijā, bet arī to patērētāju patēriņam, kuri pieslēgti sadales tīklam, bet nav ar līgumu piekrituši pārtraucamai piegādei. Turpretim ar Dekrētu Nr. 2014‑328 uzglabāšanas pienākumu līmenis no 85 % no uzglabāšanas tiesībām ir samazināts līdz 80 % no uzglabāšanas tiesībām.
21

Šajā ziņā no Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka izņēmumi ir jāinterpretē sašaurināti (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2002. gada 20. jūnijs, Komisija/Vācija, C‑287/00, EU:C:2002:388, 47. punkts; 2007. gada 14. jūnijs, Horizon College, C‑434/05, EU:C:2007:343, 16. punkts; 2013. gada 21. marts,PFC Clinic, C‑91/12, EU:C:2013:198, 23. punkts). No Sestās direktīvas 11. panta C daļas 1. punkta otrās daļas formulējuma izriet, ka, lai gan dalībvalstīm ir iespēja atkāpties no pirmajā daļā noteiktās nodokļa bāzes koriģēšanas, tomēr Savienības likumdevējs tām nav paredzējis iespēju to pilnībā aizliegt.
33

Šāda interpretācija ir apstiprināta arī Komisijas pamatnostādnēs atsevišķas programmatūras, kas tiek izmantota veselības aprūpē saistībā ar medicīnas ierīču regulējumu, kvalifikācijai un klasifikācijai (“Guidelines on the qualification and classification of stand alone software used in healthcare within the regulatory framework of medical devices”, Meddev 2.1/6), kuru mērķis ir veicināt Direktīvas 93/42 noteikumu vienveidīgu piemērošanu Eiropas Savienībā. Gan 2012. gada janvārī publicētajā pamatnostādņu redakcijā, gan 2016. gada jūlija redakcijā minētajās pamatnostādnēs ir noteikts, ka par medicīnas ierīcēm ir uzskatāmas tādas programmatūras, kuras ražotājs ir paredzējis lietot atbilstīgi kādam no Direktīvas 93/42 1. panta 2. punkta a) apakšpunktā uzskaitītajiem nolūkiem, un ar kurām ir paredzēts radīt vai pārveidot medicīniska rakstura informāciju, tostarp veicot aprēķinus, dozēšanu vai arī salīdzināšanu ar reģistrētiem atsauču datiem, lai sniegtu informāciju par konkrētu pacientu. Papildus tam minētajās pamatnostādnēs ir minēts, ka par medicīnas ierīcēm nav uzskatāmas tādas programmatūras, ar kurām neveic nekādas darbības ar datiem vai arī šīs darbības aptver tikai datu uzglabāšanu, arhivēšanu, pārraidīšanu vai vienkāršās meklēšanas funkciju, to attiecinot uz programmatūrām, kurām ir kāda no digitālās bibliotēkas funkcijām, kuras izmanto informācijas meklēšanai metadatos, bet šo informāciju nevar pārveidot vai interpretēt.
22

Prasītājs pamatlietā Maio Marques da Rosa no 1991. līdz 2014. gadam tika nodarbināts Varzim Sol, sabiedrībā, kurai pieder kazino Póvoa de Varzim (Portugāle). Šis kazino ir atvērts katru dienu, izņemot 24. decembri, no plkst. 15 līdz plkst. 3 no rīta no svētdienas līdz ceturtdienai un no plkst. 16 līdz plkst. 4 no rīta pārējās dienās.