EIROPAS SAVIENĪBAS CIVILDIENESTA TIESAS SPRIEDUMS

(otrā palāta)

2014. gada 30. aprīlī

Lieta F‑28/13

José Manuel López Cejudo

pret

Eiropas Komisiju

Civildienests – Izmeklēšana, ko veic Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) – Dienas nauda – Civildienesta noteikumu VII pielikuma 10. pants – Nepamatotu maksājumu atgūšana – Ieturējumi no darba samaksas – Civildienesta noteikumu 85. pants – Apzināts nodoms maldināt administrāciju – Saprātīgs termiņš

Priekšmets Prasība, kas celta saskaņā ar LESD 270. pantu, kurš piemērojams EAEK līgumam atbilstoši tā 106.a pantam, ar ko J. M. López Cejudo galvenokārt lūdz atcelt 2012. gada 6. jūlija paziņojumu, ar kuru Eiropas Komisijas iecēlējinstitūcija (turpmāk tekstā – “iecēlējinstitūcija”) darīja zināmu prasītājam savu lēmumu atgūt samaksāto dienas naudu, pieskaitot procentu maksājumus, ko tas saņēmis 1997. un 1998. gadā, kā arī atcelt 2012. gada 17. decembra lēmumu, ar kuru iecēlējinstitūcija attiecībā uz šo dienas naudu noraidīja prasītāja iesniegto sūdzību (turpmāk tekstā – “lēmums noraidīt sūdzību”).

Nolēmums Prasību noraidīt. J. M. López Cejudo sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

Kopsavilkums

1. Ierēdņi – Nelabvēlīgs lēmums – Pienākums norādīt pamatojumu –Apjoms

(LESD 296. panta otrā daļa; Civildienesta noteikumu 25. panta otrā daļa)

2. Ierēdņi – Izdevumu atlīdzināšana – Dienas nauda – Piešķiršanas nosacījumi

(Civildienesta noteikumu 20. un 71. pants; VII pielikuma 10. panta 2. punkts)

3. Ierēdņi – Nepamatotu maksājumu atgūšana – Nosacījumi – Acīmredzami nepamatots maksājums – Ieinteresētās personas zināšana – Kritēriji

(Civildienesta noteikumu 85. pants; VII pielikuma 10. pants)

4. Ierēdņi – Nepamatotu maksājumu atgūšana – Noilguma termiņš – Darbinieks, kurš apzināti maldinājis administrāciju – Noteiktā termiņa nepiemērojamība administrācijai – Pienākuma ņemt vērā ierēdņu intereses pārkāpums – Neesamība

(Civildienesta noteikumu 11. pants, 71. pants un 85. panta otrā daļa)

1. LESD 296. panta otrajā daļā noteiktajai prasībai, kas izteikta arī Civildienesta noteikumu 25. panta otrajā daļā, mērķis ir ļaut Civildienesta tiesai īstenot tās kontroli pār nelabvēlīgu lēmumu tiesiskumu un sniegt ieinteresētajām personām pietiekamu norādi par to, vai šie lēmumi ir pienācīgi pamatoti vai arī tajos ir trūkumi, kuri ļauj apstrīdēt to tiesiskumu. No tā izriet, ka pamatojums ieinteresētajai personai principā ir jāpaziņo vienlaicīgi ar tai nelabvēlīgo lēmumu. Ja iecēlējinstitūcija lēmumā noraidīt sūdzību ir sniegusi pienācīgu pamatojumu un ja šajā lēmumā ir apstiprināts paziņojums, ar kuru šī pati iecēlējinstitūcija paziņoja prasītājam lēmumu par dienas naudas atgūšanu, sākotnējā nelabvēlīgā lēmuma tiesiskums ir jāizvērtē, ņemot vērā pamatojumu lēmumā noraidīt sūdzību, jo šim pamatojumam ir jāsakrīt ar šo aktu. Lēmums ir pietiekami pamatots, ja tiesību akts, par kuru ir celta prasība, ir pieņemts attiecīgajam ierēdnim zināmā kontekstā – kā tas ir pēc prasītāja vairākkārtējas uzklausīšanas Eiropas Birojā krāpšanas apkarošanai – un ļauj viņam saprast pret viņu vērstā pasākuma piemērošanas jomu. Tas jo vairāk ir šādi, jo prasītāja sūdzības detalizēti izskaidrojošais raksturs parāda to, ka viņš saprata iemeslus, kādēļ Komisija savā paziņojumā nolēma uzsākt apstrīdētās dienas naudas atgūšanu.

(skat. 34. un 36.–38. punktu)

Atsauces

Tiesa: 1981. gada 26. novembris, 195/80 Michel/Parlaments, 22. punkts; 1990. gada 7. marts, C‑116/88 un C‑149/88, Hecq/Komisija, 26. punkts; 2008. gada 28. februāris, C‑17/07 P Neirinck/Komisija, 50. punkts.

Civildienesta tiesa: 2012. gada 13. februāris, F‑118/11 R, Marcuccio/Komisija, 73. punkts; 2013. gada 19. marts, F‑10/12, Infante Garcia-Consuegra/Komisija, 14. punkts, un tajā minētā judikatūra; 2013. gada 11. jūlijs, F‑46/11, Tzirani/Komisija, 138.–140. punkts.

2. Ja ierēdnim ir jāmaina dzīves vieta, lai izpildītu Civildienesta noteikumu 20. panta prasības, dienas nauda galvenokārt ir paredzēta, lai kompensētu izdevumus un neērtības, ko rada nepieciešamība pārcelties un uz laiku apmesties savā jaunajā dienesta vietā. Tādējādi dienas naudas piešķiršana ir pakļauta diviem nosacījumiem, pirmkārt, nosacījumam, ka ierēdnis ir mainījis dzīvesvietu, lai izpildītu Civildienesta noteikumu 20. panta prasības, un otrkārt, nosacījumam, ka viņam ir radušies izdevumi vai neērtības saistībā ar nepieciešamību pārcelties vai uz laiku apmesties jaunajā dienesta vietā. Tā kā šie divi nosacījumi ir kumulatīvi, dienas naudu nevar it īpaši piešķirt ierēdnim, kurš nevar pamatot, ka viņam ir radušies šādi izdevumi vai neērtības. Lai gan tiesības uz dienas naudu skaidri rodas pirms ieinteresētā persona ir pārcēlusies no savas dzīves vietas uz savu vai uz jauno dienesta vietu, Civildienesta noteikumu VII pielikuma 10. panta 2. punkta trešajā daļā tomēr ir paredzēts, ka nekādā gadījumā šo dienas naudu nepiešķir pēc dienas, kurā ierēdnis pārceļas, lai izpildītu Civildienesta noteikumu 20. panta prasības. Līdz ar to pārcelšanās diena ir robeždatums, pēc kura automātiski beidzas dienas naudas piešķiršana. Tomēr šis pamats, lai izbeigtu tiesības uz šo pabalstu, nemaina to, ka, lai varētu saņemt minēto pabalstu, ieinteresētajai personai ir jāizpilda vismaz abi Civildienesta noteikumu 20. pantā minētie nosacījumi.

(skat. 43., 44., 46. un 47. punktu)

Atsauces

Tiesa: 1987. gada 5. februāris, 280/85, Mouzourakis/Parlaments, 9. punkts.

Pirmās instances tiesa: 1992. gada 10. jūlijs, T‑63/91, Benzler/Komisija, 20. punkts.

Civildienesta tiesa: 2008. gada 2. decembris, F‑131/07, Baniel-Kubinova u.c./Parlaments, 17. un 24. punkts; Infante Garcia-Consuegra/Komisija, minēts iepriekš, 29. punkts un tajā minētā judikatūra.

3. Piemērojot Civildienesta noteikumu 85. panta pirmo daļu, lai varētu atgūt nepamatoti izmaksāto summu, ir jāiesniedz pierādījumi tam, ka tās saņēmējs patiešām zināja, ka maksājums nav likumīgs, vai arī ka nelikumība bija tik acīmredzama, ka maksājuma saņēmējs nevarēja par to nezināt. Šajā ziņā ikvienam ierēdnim, kurš rīkojas ar pienācīgu rūpību, ir jāpārzina Civildienesta noteikumi. Turklāt, ņemot vērā funkciju grupu, kurai attiecīgais ierēdnis pieder, viņa augsto pakāpi, viņa ilgo darba stāžu un būtisko pieredzi gan budžeta jomā, gan attiecībā uz dienesta vietas maiņu, viņš nevar ticami apgalvot, ka regulējums attiecībā uz dienas naudu viņam ir licies sarežģīts un ka viņš nav spējis veikt vajadzīgās pārbaudes.

(skat. 61.–63. punktu)

Atsauces

Tiesa: 1979. gada 11. oktobris, 142/78 Berghmans/Komisija, 9. punkts.

Pirmās instances tiesa: 1999. gada 19. maijs, T‑34/96 un T‑163/96 Connolly/Komisija, 168. punkts; 2004. gada 15. jūlijs, T‑180/02 un T‑113/03 Gouvras/Komisija, 111. punkts; 2007. gada 16. maijs, T‑324/04 F/Komisija, 144. un 145. punkts un tajā minētā judikatūra.

Civildienesta tiesa: 2008. gada 9. septembris, F‑18/08 Ritto/Komisija, 29. punkts; 2014. gada 12. marts, F‑128/12 CR/Parlaments, 45. punkts.

4. Runājot vispārīgi, Civildienesta noteikumu 85. pantā izvirzītais mērķis ir Eiropas Savienības finansiālo interešu aizsardzība specifiskajā attiecību kontekstā starp Savienības iestādēm un to darbiniekiem, proti, personām, kuras ar šīm iestādēm saista īpašs pienākums būt lojālam, kas formāli ir atkārtots Civildienesta noteikumu 11. pantā. Civildienesta noteikumu 85. panta otrā daļa attiecas uz situāciju, kad darbinieks, rīkojoties ar mērķi nepamatoti saņemt maksājumu, apzināti maldina iecēlējinstitūciju, tostarp, vai nu tai nesniedzot visu informāciju saistībā ar savu personīgo situāciju, vai nu tai nedarot zināmas izmaiņas savā personīgajā situācijā, vai arī veicot darbības, kā rezultātā iecēlējinstitūcijai būtu vēl sarežģītāk konstatēt viņa saņemtā maksājuma nepamatotību, tostarp sniedzot kļūdainu vai nepatiesu informāciju.

Taču dienas nauda ir pabalsts, kas vairākkārt atkārtojas laikā. Līdz ar to ieinteresētajai personai ir jāizpilda nosacījumi tās piešķiršanai ne vien sākotnējā pieprasījuma brīdī, bet visu pabalsta izmaksas laikposmā. Tāpēc saskaņā tostarp arī ar pienākumu būt lojālam viņam ir jāinformē administrācija par izmaiņām, kas var skart tiesības uz attiecīgo pabalstu. Turklāt šaubu gadījumā par dienas naudas pamatotu izmaksu viņš var uzdot jautājumus administrācijai un tai izklāstīt savu Civildienesta noteikumu VII pielikuma 10. panta interpretāciju, kā viņš pats ir sapratis, lai pārliecinātos par Civildienesta noteikumu 71. pantā paredzēto galveno pabalstu izmaksu.

Kā nepamatots ir jānoraida arī arguments, atbilstoši kuram administrācijai, lai tā varētu atsaukties uz Civildienesta noteikumu 85. panta otrās daļas otro teikumu, piecu gadu laikā pēc pieļautās nelikumības būtībā ir jāspēj pierādīt, ka ieinteresētā persona to ir apzināti maldinājusi, un, ja to nevar pierādīt, tad ir jāuzskata, ka ir iestājies noilgums. Faktiski šādā argumentā nav ņemts vērā pats šī noteikuma formulējums, un, ja tas tiktu pieņemts, tad šim noteikumam zustu lietderīgā iedarbība. Turklāt, ņemot vērā viņa vēlmi maldināt iecēlējinstitūciju, ieinteresēta persona nevar tai pārmest, ka tā nav ievērojusi pienākumu ņemt vērā ierēdņu intereses, ja tieši ierēdnis ir tas, kurš ir pārkāpis pienākumu būt lojālam, kas ir formāli noteikts Civildienesta noteikumu 11. Pantā.

(skat. 66., 67., 69., 78., 79. un 103. punktu)

Atsauces

Pirmās instances tiesa: 2005. gada 29. septembris, T‑195/03 Thommes/Komisija, 126. punkts.

Civildienesta tiesa: CR/Parlaments, minēts iepriekš, 61. punkts.