ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
139

No apstrīdētā lēmuma izriet, ka risks, ka deputātu likumīgās intereses – un tādējādi viņu privātā dzīve – tiks aizskartas, izriet no fakta, ka attiecīgie personas dati, kuri ir daļa no deputātu privātās sfēras, ir uzskatāmi par aizsargājamu likumīgu interesi, jo tie attiecas uz deputātu personisko finansiālo stāvokli un no tā izriet, ka pensiju iemaksas un tiesības uz pensiju ir privāti jautājumi. Pārējie Parlamenta apsvērumi, kas izdarīti, samērojot attiecīgās intereses, un izklāstīti šā sprieduma 138. punktā, neattiecas uz risku, ka aizskartas deputātu likumīgās intereses vai privātā dzīve.
59

Otrkārt, pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, tas, ka “izglītojošām un attīstošām rotaļlietām bērnu aktivitātēm” eksistē vienkāršota forma un samazināts izmērs, ļauj tās nošķirt no “sporta precēm”, nevis sajaukt ar šīm minētajām precēm. Izskatāmajā lietā “izglītojošās un attīstošās rotaļlietas bērnu aktivitātēm”, kā norāda to nosaukums, ir paredzētas salīdzinoši maziem bērniem un atšķiras no “sporta precēm” (pat ja tās imitē šīs sporta preces) ar to, ka tās ir mazāk tehniskas, tām ir atšķirīgs izskats (samazināts izmērs, neliels svars) un bērniem pielāgota drošība atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 18. jūnija Direktīvai 2009/48/ES par rotaļlietu drošumu (OV L 170, 1. lpp.), kā arī kopumā zemāka cena. Minigolfa komplekts, izmantojot to kā preču, ko aptver reģistrācijai pieteiktā preču zīme, piemēru, kuru ir minējusi prasītāja, tiks pielāgots bērnu izmēram un golfa nūjām nebūs īsto golfa nūju izmēri, un tās būs no vieglas plastmasas. Šī argumentācija a fortiori attiecas uz “vannas rotaļlietām bērniem”, kurām nav “sportiska” ekvivalenta.
Ņemot vērā plašo rīcības brīvību, kas ir dalībvalstij attiecībā uz vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojuma (VTNP) uzdevuma noteikšanu un tā īstenošanas nosacījumiem, no vienas puses, un ierobežoto kontroles, kas attiecas tikai uz acīmredzamu kļūdu, apjomu, ko Komisija šajā sakarā ir tiesīga īstenot, no otras puses, – pārbaude, kas Vispārējai tiesai ir jāīsteno attiecībā uz Komisijas vērtējumu, šajā ziņā arī nevar pārsniegt tās pašas robežas un tādējādi šī pārbaude attiecas tikai uz to, vai Komisija ir pamatoti konstatējusi vai noraidījusi acīmredzamas dalībvalsts kļūdas esamību.

Taču dalībvalsts pilnvaras definēt VTNP nav neierobežotas un nevar tikt īstenotas patvaļīgi tikai tāpēc, lai konkrētai nozarei varētu nepiemērot konkurences tiesību normas. It īpaši, ja pastāv specifiski Savienības tiesību noteikumi, kas regulē VTNP satura un apjoma noteikšanu, tie ir saistoši dalībvalstu novērtējumam atbilstoši Komisijas paziņojuma par Eiropas Savienības valsts atbalsta noteikumu piemērošanu kompensācijai, kas piešķirta par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu sniegšanu, 46. punktam.

Taču šajā lietā šādi noteikumi pastāv – šajā gadījumā tās ir Regulas Nr. 3577/92, ar ko piemēro principu, kurš paredz jūras transporta pakalpojumu sniegšanas brīvību dalībvalstīs (jūras kabotāža), tiesību normas, un šīs regulas 1. pantā ir iedibināts jūras kabotāžas pakalpojumu sniegšanas brīvības Savienībā princips un tās preambulas trešajā apsvērumā ir precizēts, ka tās mērķis ir šīs brīvās pakalpojumu sniegšanas ierobežojumu atcelšana. Jūras kabotāžas regulas 4. pantā ir paredzēti iespējami izņēmumi no šī pamatprincipa, proti, dalībvalstu iespēja noslēgt sabiedriskā pakalpojuma līgumus ar kuģošanas sabiedrībām, kuras piedalās regulāros reisos uz salām, no salām un starp salām, vai uzlikt šīm sabiedrībām sabiedrisko pakalpojumu saistības kā nosacījumu kabotāžas pakalpojumu sniegšanai.

(skat. 93. un 112.–115. punktu)
Preču zīmei “McDONALD’S” Savienībā ir ievērojama reputācija attiecībā uz ātrās ēdināšanas pakalpojumiem. Tās reputācija attiecas arī uz preču zīmju “Mc” saimi raksturojošajiem elementiem. Proti, preču zīme “McDONALD’S” ir saimes pamata preču zīme, ar kuru visas atvasinātās preču zīmes ir saistītas kopējā elementa, proti, priedēkļa “mc”, dēļ, un no kuras tās visas atšķiras ar to pašu beigu elementu, kas norāda uz vienu no pārtikas produktiem, kurš ietverts ātrās ēdināšanas uzņēmumu ēdienkartē. Tādējādi priedēklis “mc” bija ieguvis paša atšķirtspēju attiecībā uz ātrās ēdināšanas pakalpojumiem un precēm, kas ietilpst ātrās ēdināšanas iestāžu ēdienkartēs, vismaz daļā Savienības teritorijas, kā rezultātā šis priedēklis spēj raksturot preču zīmju saimes esamību.

Saiknes starp konkrētajām preču zīmēm izveidošanos konkrētās sabiedrības daļas uztverē ir jāvērtē visaptveroši, ņemot vērā visus uz izskatāmo lietu attiecināmos faktorus. Viens no atbilstošajiem faktoriem šajā ziņā ir minētā agrāku preču zīmju saimes esamība. Proti, gadījumā, ja pieteikums par preču zīmes atzīšanu par spēkā neesošu ir balstīts uz vairākām agrākām preču zīmēm, kurām ir kopīgas pazīmes, kas ļauj tās uzskatīt par ietilpstošām tajā pašā saimē, tas, ka konkrētās sabiedrības daļas uztverē ir izveidojusies saikne starp preču zīmi, kuru lūgts atzīt par spēkā neesošu, un agrākām preču zīmēm, var izrietēt no tā, ka pirmajai minētajai preču zīmei piemīt pazīmes, kas ļauj to sasaistīt ar saimi, kuru veido otrās minētās preču zīmes. Vairākām preču zīmēm piemīt pazīmes, kas ļauj tās uzskatīt par tādām, kas veido vienu un to pašu “saimi”, tostarp tad, ja tās pilnībā atveido vienu un to pašu atšķirtspējīgo elementu, kuram ir pievienots cits grafisks vai vārdisks elements, kas tās atšķir vienu no otras, vai arī tad, ja tām ir raksturīga viena un tā paša, no pamata preču zīmes atvasināta priedēkļa vai piedēkļa atkārtošanās. Ja netiek izmantots pietiekams skaits preču zīmju, kas var veidot šo saimi, no konkrētās sabiedrības daļas nevar gaidīt, ka tā konstatēs kopējos elementus minētajā saimē un izveidos saikni starp šo saimi un citu preču zīmi, kas ietver elementus, kuri ir līdzīgi minētajām pazīmēm. Lai konkrētā sabiedrības daļa varētu izveidot saikni starp preču zīmi, kuru lūgts atzīt par spēkā neesošu, un agrāko preču zīmju “saimi”, agrākajām preču zīmēm, kas ietilpst šajā saimē, ir jābūt sastopamām tirgū. Tādējādi agrāko preču zīmju īpašniekam, kurš lūdz vēlāku Eiropas Savienības preču zīmi atzīt par spēkā neesošu, ir jāsniedz pierādījumi par tāda skaita preču zīmju faktisku izmantošanu, kas ir pietiekams, lai veidotu preču zīmju “saimi” un tātad pierādītu tās esamību, lai varētu izvērtēt, vai konkrētā sabiedrības daļa izveido saikni starp preču zīmi, kuru lūdz atzīt par spēkā neesošu, un agrākajām preču zīmēm, kuras veido minēto “saimi”, vai pat vienīgi starp preču zīmi, kuru lūgts atzīt par spēkā neesošu, un agrāko šīs pašas “saimes” pamata preču zīmi.

(sal. ar 42.–45. punktu)
Argumentācija, ko Civildienesta tiesa ir paudusi attiecībā uz darbiniekiem, kuri ir pieņemti darbā saskaņā ar Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 2. pantu, proti, pagaidu darbiniekiem, un attiecībā uz pienākuma ņemt vērā ierēdņu intereses apmēru, a fortiori ir attiecināma uz tiem darbiniekiem, kas ir pieņemti darbā saskaņā ar minētās kārtības 3.a pantu, proti, līgumdarbiniekiem.

Šajā ziņā no judikatūras izriet, ka iespēja pagarināt pagaidu darbinieka līgumu ir vienkārša iespēja, kas ir atstāta kompetentās iestādes novērtējumam, jo iestādēm ir plaša rīcības brīvība savu dienestu organizēšanā atkarībā no tiem uzticētajiem uzdevumiem un to rīcībā esošā personāla norīkošanā šo uzdevumu izpildei, ar nosacījumu, ka šī norīkošana notiek dienesta interesēs. Turklāt kompetentajai iestādei, pieņemot lēmumu saistībā ar darbinieka situāciju, ir jāņem vērā visi apstākļi, kas varētu ietekmēt tās lēmumu, proti, ne tikai dienesta intereses, bet tostarp arī attiecīgā darbinieka intereses. Tas izriet no administrācijas pienākuma ņemt vērā ierēdņa intereses, kas atspoguļo abpusējo tiesību un pienākumu līdzsvaru, kurš ar Civildienesta noteikumiem un – pēc analoģijas – Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību ir izveidots attiecībās starp valsts iestādi un tās darbiniekiem. Katrā ziņā, ņemot vērā plašo rīcības brīvību, kāda iestādēm šajā saistībā ir uzticēta, tiesas pārbaude aprobežojas ar pārbaudi par to, vai nav pieļauta acīmredzama kļūda vai arī nav nepareizi izmantotas pilnvaras.

Šajā ziņā Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtība neparedz administrācijai pienākumu iepriekš pārbaudīt iespēju pagaidu darbinieku pārcelt citā amatā ne uz nenoteiktu laiku noslēgta līguma izbeigšanas gadījumā, ne gadījumā, kad netiek pagarināts uz noteiktu laiku noslēgts darba līgums.

Tādējādi, ja administrācijai nav pienākuma iepriekš pārbaudīt iespēju citā amatā pārcelt pagaidu darbiniekus, kuri ir pieņemti darbā, lai ieņemtu amatu, kas ir iekļauts amatu sarakstā, tas nevar būt citādi attiecībā uz līgumdarbiniekiem, kuri nav iecelti amatā, kas ir paredzēts minētajā sarakstā. Savukārt pat šai darbinieku kategorijai, lai gan viņi neieņem amatu, kas ir iekļauts šajā sarakstā, administrācijai, kad tā lemj par darbinieka situāciju, ir pienākums ņemt vērā visus apstākļus, kuri var ietekmēt tās lēmumu, proti, ne tikai dienesta intereses, bet arī attiecīgā darbinieka intereses.

(skat. 32.–34. punktu)

Tiesa: spriedums, 1994. gada 29. jūnijs, Klinke/Tiesa, C‑298/93 P, Krājums, EU:C:1994:273, 38. punkts.

Vispārējā tiesa: spriedumi, 1996. gada 18. aprīlis, Kyrpitsis/ESK, T‑13/95, Krājums‑CDL, EU:T:1996:50, 52. punkts; 2008. gada 15. oktobris, Potamianos/Komisija, T‑160/04, Krājums‑CDL, EU:T:2008:438, 30. punkts; 2009. gada 8. septembris, ETF/Landgren, T‑404/06 P, Krājums, EU:T:2009:313, 162. punkts un tajā minētā judikatūra; 2013. gada 4. decembris, ETF/Schuerings, T‑107/11 P, Krājums‑CDL, EU:T:2013:624, 98. punkts; 2013. gada 4. decembris, ETF/Michel, T‑108/11 P, Krājums‑CDL, EU:T:2013:625, 99. punkts, un 2014. gada 21. maijs, Komisija/Macchia, T‑368/12 P, Krājums‑CDL, EU:T:2014:266, 57. punkts.
1.

Eiropas Savienības publiskie iepirkumi — Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra — Piedāvājumu spēkā esamības termiņš — Priekšmets — Līgumslēdzējas iestādes iespēja lūgt pretendentus pagarināt spēkā esamības termiņu — Līgumslēdzējas iestādes pienākums piedāvājumu vērtēšanu pabeigt pirms to derīguma termiņa beigām — Neesamība — Novēlota vērtējuma sekas (Komisijas Regulas Nr. 2342/2002 130. panta 2. punkta c) apakšpunkts un Regulas Nr. 1268/2012 138. panta 2. punkta c) apakšpunkts) (sal. ar 23.–27. punktu)
2.

Atbalsta jomā saskaņā ar spriedumā lietā Altmark norādīto pirmo kritēriju uzņēmumam kompensācijas saņēmējam ir jāuzliek veikt sabiedriskā pakalpojuma pienākumus un šiem pienākumiem ir jābūt skaidri definētiem. Kaut arī dalībvalstīm ir plaša rīcības brīvība, definējot pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi (PVTN), šī rīcības brīvība tomēr nav neierobežota un nevar tikt izmantota patvaļīgi un tikai tāpēc vien, lai izvairītos no konkurences normu piemērošanas īpašai nozarei. Attiecīgajam pakalpojumam, lai tas varētu tikt kvalificēts par PVTN, ir jābūt ar vispārēju ekonomisku interesi, par ko liecina īpašas pazīmes salīdzinājumā ar pazīmēm, kādas ir citām ekonomiskām darbībām. Pārbaudes, kādu veic Vispārējā tiesa attiecībā uz Komisijas vērtējumiem, plašums neizbēgami ir atkarīgs no fakta, ka dalībvalsts definīciju attiecībā uz PVTN Komisija var apšaubīt vienīgi acīmredzamas kļūdas gadījumā. Šajā pārbaudē tomēr ir jānodrošina noteiktu minimālo kritēriju ievērošana, it īpaši kritērija par valsts varas akta esamību, kas attiecīgajiem uzņēmējiem uzdod veikt PVTN uzdevumu, kā arī kritērija par šī uzdevuma universālo un obligāto raksturu. Runājot par sabiedrisko pakalpojumu saistību izpildi, tikai tas vien, ka pakalpojums ir izraudzīts kā vispārējas intereses pakalpojums saskaņā ar valsts tiesību aktiem, nenozīmē, ka jebkurš uzņēmējs, kas to sniedz, ir atbildīgs par skaidri definēto pienākumu saistībā ar sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu izpildi sprieduma Altmark izpratnē. Lai pakalpojums varētu tikt kvalificēts par PVTN šī sprieduma izpratnē, ir nepieciešams, lai atbildība par to sniegšanu tiktu uzticēta noteiktiem uzņēmumiem. Šajā ziņā jānorāda, ka savukārt gadījumā, kad valsts līgumi tiek noslēgti starp valsts pārvaldi un uzņēmējiem – kaut arī pilnvaras, kas dod tiesības sniegt sabiedrisku pakalpojumu, protams, var attiekties arī uz vienošanās aktiem, ciktāl tie izriet no publiskās varas un ir saistoši a fortiori gadījumā, ja ar šādiem aktiem tiek konkretizēti ar tiesisko regulējumu uzliktie pienākumi –, pakalpojums, tikai tāpēc vien, ka attiecībā uz to ir noslēgts valsts līgums, automātiski un bez jebkāda precizējuma no attiecīgo iestāžu puses neiegūst PVTN statusu sprieduma Altmark izpratnē. Visbeidzot ar tirgus darbības traucējumu esamību nav pietiekami, lai varētu tikt konstatēta PVTN esamība. (sal. ar 53., 61.–63., 67., 71. un 78. punktu)
Tikai tiesību akti vai lēmumi, pret kuriem var vērsties ar prasību atcelt tiesību aktu, LESD 263. panta izpratnē ir pasākumi, kas rada obligātas tiesiskas sekas, kuras ietekmē prasītāju intereses, grozot to tiesisko situāciju. Parasti iestādes lēmums organizēt iepirkumu nav nelabvēlīgs, jo ar to ieinteresētajām personām tikai tiek pavērta iespēja piedalīties procedūrā un iesniegt piedāvājumu. Līdz ar to, ja prasītāji ir piedalījušies sarunu procedūrā, lēmums to uzsākt nevar būt tiem nelabvēlīgs.

Turklāt, lai arī sarunu procedūra var tikt uzsākta tikai konkrētos apstākļos, kā, piemēram, prettiesisku vai nepieņemamu piedāvājumu, kuri iesniegti atklātajā un priekšlaicīgi izbeigtajā procedūrā, gadījumā, kā paredzēts Regulas Nr. 2342/2002, ar ko paredz īstenošanas kārtību Padomes Regulai Nr. 1605/2002, 127. panta 1. punkta a) apakšpunktā, tomēr tā ir autonoma procedūra, kura atšķiras no jebkuras citas iepirkumu procedūras, it īpaši no atklātās procedūras, Regulas Nr. 1605/2002 91. panta izpratnē.

(sal. ar 26.–28. punktu)
No Regulas Nr. 6/2002 par Kopienas dizainparaugiem 7. panta 1. punkta izriet, ka dizainparaugs tātad ir uzskatāms par nodotu atklātībā, tiklīdz lietas dalībnieks, kurš atsaucas uz nodošanu atklātībā, ir pierādījis šo nodošanu atklātībā veidojošos faktus. Turpretī, lai šo pieņēmumu atspēkotu, lietas dalībniekam, kurš apstrīd nodošanu atklātībā, ir tiesiski pietiekami jāpierāda, ka izskatāmās lietas apstākļi pamatoti var būt šķērslis tam, lai šie fakti būtu zināmi personu lokam, kas specializējušās attiecīgajā nozarē, parastā darījumdarbības gaitā.

Regulas Nr. 6/2002 7. panta 1. punktā paredzētais pieņēmums turklāt ir piemērojams neatkarīgi no vietas, kurā ir radušies fakti, kas veido nodošanu atklātībā, jo no šī panta pirmā teikuma izriet, ka, lai tiktu uzskatīts, ka dizainparaugs ir nodots atklātībā, šīs regulas 5. un 6. panta piemērošanas nolūkos netiek prasīts, lai fakti, kas veido nodošanu atklātībai, rastos Savienības teritorijā.

Jautājums par to, vai personu loks, kuras ir specializējušās attiecīgajā nozarē, varēja pamatoti uzzināt par notikumiem, kas norisinājušies ārpus Savienības teritorijas, ir fakta jautājums un atbilde uz to ir atkarīga no katras lietas apstākļu izvērtējuma.

Lai veiktu šo vērtējumu, ir jāizskata jautājums, vai, pamatojoties uz faktiem, kuri ir jāiesniedz lietas dalībniekam, kurš apstrīd nodošanu atklātībā, ir jāuzskata, ka šo personu lokam faktiski nebija iespējams uzzināt nodošanu atklātībā veidojošos faktus, ņemot vērā to, kādas zināšanas pamatoti var prasīt no šo personu loka par agrāku attīstības līmeni. Šie fakti, piemēram, var attiekties uz specializētā personu loka sastāvu, tā kvalifikāciju, paražām un rīcību, tā darbību apjomu, tā klātesamību notikumos, kuros tiek prezentēti dizainparaugi, attiecīgā dizainparauga īpašībām, piemēram, savstarpējā atkarība ar citām precēm vai nozarēm, un to preču īpašībām, kurās attiecīgais dizainparaugs ir ietverts – it īpaši konkrētās preces tehniskuma līmenis. Katrā ziņā dizainparaugs nevar tikt uzskatīts par zināmu parastā darījumdarbības gaitā, ja personu loks, kuras ir specializējušās attiecīgajā nozarē, to var noskaidrot tikai nejauši.

(sal. ar 26.–29. punktu)
Līdz ar to tad, kad kāda trešā valsts ar savas valdības starpniecību iesniedza pieteikumu par to, lai kādas preču zīmes starptautiskā reģistrācija tiktu attiecināta uz Savienību, tā pati sevi iekļāva Regulas Nr. 207/2009 piemērošanas jomā un tādēļ pret to varēja tikt izvirzīts jebkāds no minētās regulas 7. pantā paredzētajiem absolūtajiem atteikuma pamatiem. Citiem vārdiem sakot, šādā situācijā nevis Savienības tiesību piemērošanas joma tikusi paplašināta, to attiecinot uz trešās valsts teritoriju, bet gan šī trešā valsts brīvprātīgi ir iecerējusi gūt labumu no šo tiesību piemērošanas.

Attiecībā uz apzīmējumiem vai norādēm, kuri var tikt izmantoti, lai apzīmētu to preču kategoriju ģeogrāfisko izcelsmi vai galamērķi vai to pakalpojumu kategoriju sniegšanas vietu, attiecībā uz kuriem ir lūgta aizsardzība, it īpaši ģeogrāfiskajiem nosaukumiem, pastāv vispārēja interese saglabāt to pieejamību, it īpaši ņemot vērā to spēju ne tikai, iespējams, norādīt uz attiecīgo kategoriju preču vai pakalpojumu kvalitāti un citām īpašībām, bet arī dažādi ietekmēt patērētāju prioritātes izvēlē, piemēram, piesaistot preces vai pakalpojumus vietai, kas var izraisīt pozitīvas sajūtas.

Turklāt, pirmkārt, kā preču zīmes nereģistrē ģeogrāfiskus nosaukumus, ja tie apzīmē noteiktas ģeogrāfiskas vietas, kam jau ir zināma reputācija vai kas ir pazīstamas saistībā ar attiecīgo preču vai pakalpojumu kategoriju un ko tādēļ ieinteresētās personas saista ar šo kategoriju, un, otrkārt, nereģistrē ģeogrāfiskos nosaukumus, ko var izmantot uzņēmumi un kas arī ir jāatstāj pieejami šiem uzņēmumiem kā attiecīgās preču vai pakalpojumu kategorijas ģeogrāfiskās izcelsmes norādes. Tomēr ir jānorāda, ka Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts principā neliedz reģistrēt ģeogrāfiskos nosaukumus, kas nav pazīstami ieinteresēto personu vidū vai vismaz nav pazīstami kā ģeogrāfiskas vietas apzīmējums, vai arī nosaukumus, saistībā ar kuriem apzīmētās vietas īpašību dēļ nav sagaidāms, ka ieinteresēto personu vidū varētu tikt uzskatīts, ka šī vieta ir attiecīgās preču vai pakalpojumu kategorijas izcelsmes vieta vai ka tā tur būtu radusies.

Ņemot vērā iepriekš minēto, apzīmējuma aprakstošā rakstura vērtējums var tikt veikts, no vienas puses, tikai salīdzinot attiecīgās preces vai pakalpojumus un, no otras puses, salīdzinot, kā attiecīgās preces vai pakalpojumus uztver konkrētā sabiedrības daļa. Šajā vērtējumā Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) ir jākonstatē, ka ieinteresētajām personām ģeogrāfiskais nosaukums ir zināms kā vietas apzīmējums. Turklāt ir vajadzīgs, lai, pēc ieinteresēto personu domām, attiecīgais nosaukums faktiski būtu saistīts ar attiecīgo preču vai pakalpojumu kategoriju vai lai būtu saprātīgi paredzams, ka, pēc šīs sabiedrības daļas domām, šāds nosaukums varētu apzīmēt minētās preču vai pakalpojumu kategorijas ģeogrāfisko izcelsmi. Veicot šo pārbaudi, it īpaši ir jāņem vērā, cik lielā mērā ieinteresētās personas atpazīst attiecīgo ģeogrāfisko nosaukumu, kā arī tā apzīmētās vietas un attiecīgās preču vai pakalpojumu kategorijas īpašības.

(sal. ar 47.–51. punktu)
3.

Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana — Absolūti atteikuma pamati — Preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var kalpot, lai apzīmētu preces vai pakalpojuma īpašības — Jēdziens — Preču zīme, ko veido vārds vai neoloģisms, kas izriet no elementu kombinācijas (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (sal. ar 23. punktu)
172

Attiecībā uz ekonomiskā ziņojuma 4.1. punktā ietverto ražošanas salīdzinošo izmaksu analīzi autori attiecībā uz darbaspēka izmaksām ir pamatojušies uz “vidējo starpību” laika posmā no 1980. līdz 2003. gadam. Šī pārāk vispārīgā pieeja aprēķinā ietver neatbilstošu gadu datus un, vēl jo svarīgāk, noslēpj faktu, ka starpība noteiktos laikposmos, īpaši 1996.–2003. gadā, bija ievērojami mazāka, kā izriet no ekonomiskā ziņojuma 15. lappusē ietvertā 4. attēla. Tāpat arī attiecībā uz tērauda izmaksām, kas norādītas ekonomiskā ziņojuma 16. lappusē ietvertajā 4. tabulā, ka cena Japānā 1997.–2004. gadā bija par 3 % zemāka, jānorāda, ka tās ir pretrunā autoru tajā pašā lappusē konstatētajam, ka “Japānai saistībā ar tēraudu nav priekšrocību vai neizdevīguma”. Līdz ar to ekonomiskā ziņojuma 5. tabulā norādītā relatīvo ražošanas izmaksu starpība 22 % apmērā nav uzticams rādītājs, īpaši attiecībā uz pārkāpuma laikposma otro daļu.
131

Arī šeit netiek apstrīdēts dividenžu izmaksāšanas aizlieguma un turpmākas to izmaksāšanas ierobežošanas prettiesiskums, jo, kā nospriests iepriekš 65. punktā, šī apstrīdēšana šajā lietā ir katrā ziņā nepieņemama, bet gan pārkāpums, kas izriet no to pievienošanas slogam, ko rada vienreizējais maksājums. Tādējādi to pašu iemeslu dēļ kā saistībā ar pirmo salīdzinājumu nevar atbalstīt otro un trešo salīdzinājumu. Jebkurā gadījumā prasītājas nepierāda, ka šajā pievienošanā būtu pieļauta jebkāda acīmredzama kļūda vērtējumā, ne arī to, ka ar to būtu pārkāpts samērīguma princips, jo minētais princips, kā arī tas izriet no iepriekš 113. punktā minētā secinājuma, šajā lietā ir ticis ievērots.
35

Pirmkārt, attiecībā uz pirmo pamatu lietas dalībnieku principiālās domstarpības ir par to, vai uz attiecīgo sīki izstrādāto atzinumu, kas izdots Direktīvā 98/34 paredzētās procedūras ietvaros, attiecas Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta trešais ievilkums, atbilstoši kuram iestādes var atteikt piekļuvi dokumentam, ja iepazīšanās ar to var kaitēt pārbaužu, izmeklēšanas un revīziju mērķiem. Otrkārt, lietas dalībnieki nav vienisprātis par to, vai, ņemot vērā šī sīki izstrādātā atzinuma raksturu, status quo laikposmā Komisija varēja atsaukties uz vispārēju pieņēmumu, piemērojot Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta trešo ievilkumu, to interpretējot Regulas Nr. 1367/2006 6. panta 1. punkta gaismā, saskaņā ar kuru šī atzinuma izpaušana kaitētu šādiem mērķiem.
70

No visaptveroša šo konfliktējošo apzīmējumu līdzības un atšķirības elementu vērtējuma izriet, ka konfliktējošie apzīmējumi, vismaz četras agrākās Kopienas preču zīmes “Coca-Cola” un reģistrācijai pieteiktā preču zīme “Master”, demonstrē vāju līdzības pakāpi, jo to fonētiskās un konceptuālās atšķirības, neraugoties uz vizuālās atšķirības elementiem, tiek neitralizētas ar kopējās vizuālās līdzības elementiem, kuriem ir lielāka nozīme. Turpretim agrākā Apvienotās Karalistes preču zīme “C”, it īpaši ņemot vērā tās īsumu, ir atšķirīga no reģistrācijai pieteiktās preču zīmes “Master”.
40

Tādēļ dalībvalstij nav pienākuma ķerties pie saņēmējam piešķirtā atbalsta atgūšanas, ja šāds lēmums ir ticis pieņemts. Šai sakarā ir jākonstatē, ka ar pašu Regulu Nr. 659/1999 Komisijai ir izvirzīti ļoti stingri nosacījumi, ja tā plāno no attiecīgās dalībvalsts pieprasīt atgūt atbalstu. Regulas Nr. 659/1999 11. panta 2. punktā ir izvirzīta prasība, ka nedrīkst būt nekādu šaubu par konkrētā atbalsta pasākuma raksturu, ir jārīkojas steidzami un pastāv nopietns risks nodarīt būtisku un nelabojamu kaitējumu konkurentam. Šādi apstākļi, kas, protams, ir noteikti atsevišķa lēmuma pieņemšanai un kuriem ir citāda piemērojamība atšķirībā no lēmuma uzsākt formālu izmeklēšanas procedūru, ir norādes uz to, ka dalībvalstij, kas ir lēmuma adresāte, nav vispārīga pienākuma atgūt nelikumīgi piešķirtu atbalstu, kas savukārt izriet no šī pēdējā minētā lēmuma. Turklāt Regulas Nr. 659/1999 14. panta 1. punktā skaidri ir paredzēts, ka pēc galīgā lēmuma, ar kuru valsts atbalsts ir atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu, pieņemšanas Komisija neprasa atbalsta atgūšanu, pretējā gadījumā tas būtu pretrunā kādam no Savienības tiesību vispārējiem principiem.