Keywords

Summary



Keywords

1. Tiesību aktu tuvināšana – Elektronisko sakaru tīkli un pakalpojumi – Universālais pakalpojums un lietotāju tiesības – Direktīva 2002/22 – Radio vai televīzijas raidījumu sabiedriskā apraide – Pamatotas apraides saistības (“must carry”)

(LESD 56. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/22 31. panta 1. punkts)

2. Tiesību aktu tuvināšana – Elektronisko sakaru tīkli un pakalpojumi – Universālais pakalpojums un lietotāju tiesības – Direktīva 2002/22 – Radio vai televīzijas raidījumu sabiedriskā apraide – Pamatotas apraides saistības (“must carry”)

(LESD 56. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/22 31. panta 1. punkts)

3. Tiesību aktu tuvināšana – Elektronisko sakaru tīkli un pakalpojumi – Universālais pakalpojums un lietotāju tiesības – Direktīva 2002/22 – Radio vai televīzijas raidījumu sabiedriskā apraide – Pamatotas apraides saistības (“must carry”)

(LESD 56. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/22 31. panta 1. punkts)

Summary

1. Saskaņā ar Direktīvas 2002/22 par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem 31. pantu 1. punkta otro teikumu apraides pienākumus nosaka tikai tad, ja tie ir vajadzīgi, lai sasniegtu skaidri noteiktus vispārējo interešu mērķus, un šiem pienākumiem ir jābūt samērīgiem un pārskatāmiem.

Kultūrpolitikas mērķis garantēt kultūras plurālismu un daudzveidību ir primārs vispārējo interešu mērķis, kas ir saistīts ar pamattiesībām uz vārda brīvību. Taču, lai arī valsts iestādēm šajā ziņā ir plaša rīcības brīvība, prasības, kas izriet no šīs politikas ieviešanas pasākumiem, nekādā ziņā nedrīkst būt nesamērīgas ar šo mērķi un to piemērošanas noteikumi nedrīkst izraisīt diskrimināciju, kas nelabvēlīgi ietekmē citu dalībvalstu pilsoņus. Tādējādi apraides pienākuma kanāla statuss ir jāpiešķir tikai tādiem kanāliem, kuru kopējais programmu saturs ir atbilstošs, lai īstenotu izvirzīto vispārējo interešu mērķi.

Šāda vispārēja politiska mērķa vienkārša izteikšana, ko nepapildina neviens cits elements, kas operatoriem ļautu iepriekš noteikt konkrētu nosacījumu un pienākumu raksturu un apjomu, kas jāizpilda, ja tie piekrīt šādai apraides pienākuma subjekta statusa piešķiršanai, skaidri nedefinē konkrētus kritērijus, ko valsts iestādes izmanto, lai izraudzītos televīzijas kanālus, uz kuriem attiecas apraides pienākums, un nav pietiekami precīza, lai garantētu, ka izraudzītie kanāli būs tie, kuru programmu kopējais saturs būs piemērots, lai īstenotu izvirzīto kultūras vispārējo interešu mērķi.

(sal. ar 50. un 52.–55. punktu)

2. Valsts tiesiskais regulējums, kurā nav skaidri noteikts neviens objektīvs un iepriekš zināms kritērijs, ko attiecīgās dalībvalsts iestādes izmanto, lai uz raidorganizāciju programmām attiecinātu apraides pienākumu, neļauj raidorganizācijām, kas nav sabiedriskās raidorganizācijas un uz kurām var attiekties apraides pienākums, noskaidrot izpildāmos kritērijus attiecībā uz apraides pienākuma subjekta statusa piešķiršanu un tādēļ neatbilst pārskatāmības principam Direktīvas 2002/22 par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem 31. panta 1. punkta otrā teikuma nozīmē. Šī principa ievērošana netiek nodrošināta arī tad, ja šajā tiesiskajā regulējumā nav pietiekami skaidri noteikts, ka apraides pienākums ir piešķirams tikai konkrētiem televīzijas kanāliem, kā tas ir prasīts minētā 31. panta 1. punktā. No šī noteikuma izriet, ka apraides pienākuma subjekta statusu nevar automātiski piešķirt visiem televīzijas kanāliem, ko pārraida viena un tā pati privātā raidorganizācija, bet tas piešķirams tikai tām raidorganizācijām, kuru kopējais programmu saturs ir atbilstošs, lai īstenotu izvirzīto vispārējo interešu mērķi.

Turklāt kritērijiem, pamatojoties uz kuriem tiek piešķirts apraides pienākuma subjekta statuss, ir jābūt nediskriminējošiem. It īpaši šāda statusa piešķiršanu ne tiesiski, ne faktiski nedrīkst pakļaut prasībai par raidorganizācijas reģistrāciju valsts teritorijā. Valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru nevar izslēgt, ka šāda statusa piešķiršanas nolūkos tiesiski vai faktiski ir vajadzīgs, lai privātās raidorganizācijas, kuras var iegūt šādu statusu, būtu reģistrētas attiecīgajā dalībvalstī, arī nav pietiekams, lai izpildītu Direktīvas 2002/22 31. panta 1. punktā paredzēto pārskatāmības nosacījumu.

(sal. ar 59., 60., 63. un 65.–68. punktu)

3. Apraides pienākumus, kas izriet no Direktīvas 2002/22 par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem 31. panta 1. punkta, tikai tad var piemērot elektronisko sakaru tīklu operatoriem, ja nozīmīgs šādu tīklu galalietotāju skaits izmanto tos kā galveno līdzekli radio vai televīzijas raidījumu uztveršanai. Dalībvalsts, paredzot savām valsts iestādēm iespēju atbrīvot no apraides pienākuma tādu tīklu operatorus, kam nav pietiekams skaits galalietotāju, kas šo tīklu izmanto kā galveno televīzijas programmu uztveršanas līdzekli, nav pareizi transponējusi šo noteikumu. Šāda sistēma atbrīvojuma atteikuma gadījumā ļauj iestādēm noteikt šiem operatoriem apraides pienākumu un pieprasīt no tiem pierādījumus, ka ir izpildīti atbrīvojuma piemērošanas nosacījumi.

(sal. ar 73.–75. punktu)