ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

atcelt Komisijas 2016. gada 11. janvāra lēmumu par valsts atbalsta shēmu, ko veido virspeļņas atbrīvošana no nodokļiem SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN), ko ieviesusi Beļģijas Karaliste, ciktāl lēmumā virspeļņas atbrīvošanas no nodokļiem noteikumu sistēma ir kļūdaini klasificēta kā shēma, tajā nav pienācīgi ticis identificēts apgalvotais valsts atbalsta pasākums, ir kļūdaini ticis uzskatīts, ka virspeļņas atbrīvošanas no nodokļiem noteikumu sistēma ir nesaderīgs valsts atbalsts LESD 107. panta izpratnē un ir kļūdaini uzdots Beļģijai atgūt nedefinētas summas no lēmumiem par virspeļņas atbrīvošanas no nodokļiem noteikumu sistēmas piemērošanu adresātiem; un
1.

Pirmais pamats: prasība atcelt EMCDDA direktora 2012. gada 11. septembra lēmumu, ar ko tika noraidīts apelācijas sūdzības iesniedzējas lūgums sniegt palīdzību: Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Civildienesta tiesa pirmajā instancē 2015. gada 18. maijā pasludinātajā spriedumā lietā F-79/13, uzskatot, ka iestādes administrācija pienācīgi bija izskatījusi apelācijas sūdzības iesniedzējas sūdzības, ir sagrozījusi faktus un nonākusi pretrunā lietā esošajiem plašajiem dokumentārajiem pierādījumiem. EMCDDA (bijušais) direktors noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzējas lūgumu sniegt palīdzību, galvenokārt, viņas lūgumu pārcelt viņu citā amatā, lai atbrīvotu viņu no ilgās un pārmērīgās iebiedēšanas un psiholoģiskās vardarbības, ko viņa cieta no sava tiešā priekšnieka. (Bijušais) direktors esot pārkāpis pienākumu sniegt palīdzību un pienākumu ņemt vērā ierēdņa intereses, kā arī labas pārvaldības principu (spriedumi, 2008. gada 27. novembris, Klug/EMA, F-35/07, EU:F:2008:150, 74. punkts; un 2011. gada 12. jūlijs, Komisija/Q, T-80/09 P, EU:T:2011:347, 84. punkts). Pamatojoties uz lietas materiālos esošajiem faktiem un pierādījumiem, Civildienesta noteikumu 24. pantu un attiecīgo pastāvīgo judikatūru, (bijušais) EMCDDA direktors, rīkojoties kā iecēlējinstitūcija, neesot sniedzis apelācijas sūdzības iesniedzējai lūgto palīdzību un neesot veicis vajadzīgos pasākumus, lai aizsargātu vispārējo mieru dienestā un prasītāju no sliktas izturēšanās, no kā viņa ir īpaši esot cietusi. Līdz ar to Civildienesta tiesas pirmajā instancē pasludinātajā spriedumā attiecībā uz pirmo pamatu esot kļūda faktos un turklāt tas esot pretrunā Kopienas tiesību aktiem un pastāvīgajai judikatūrai. Tātad tas ir jāatceļ un jāgroza, kā arī ir jāatceļ apstrīdētais lēmums.
—

Prasītāja norāda, ka virspeļņas regulējums ir vispārējs nodokļu regulējums, kas ir piemērojams visiem uzņēmumiem Beļģijā un ietilpst uzņēmumu ienākuma nodokļa pamatregulējumā, kurā ir paredzētas speciālas normas pārrobežu situācijām, un tādējādi Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, konstatējot, ka virspeļņas regulējums ir atkāpe no pamatregulējuma, no vienas puses, un no nesaistītu uzņēmumu darījuma principa, no otras puses.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 314/25

Prasība, kas celta 2016. gada 13. jūnijā – Jindal Saw un Jindal Saw Italia/Komisija

(Lieta T-301/16)

(2016/C 314/35)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Prasītājas: Jindal Saw Ltd (Ņūdeli, Indija) un Jindal Saw Italia SpA (Trieste, Itālija) (pārstāvji – R. Antonini un E. Monard, advokāti)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasītāju prasījumi:

— atcelt Komisijas 2016. gada 17. marta Īstenošanas regulu (ES) 2016/388, ar ko nosaka pagaidu [galīgo] antidempinga maksājumu Indijas izcelsmes plastiskā čuguna (saukta arī par čugunu ar lodveida grafītu) cauruļu un caurulīšu importam, ciktāl tā attiecas uz prasītājām; un

— piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasības pamatošanai prasītājas izvirza trīs pamatus.

1. Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka, nosakot eksporta cenas, Komisija ir pārkāpusi Padomes 2009. gada 30. novembra Regulas (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis, 2. panta 8. punktu, 2. panta 9. punktu, 3. panta 2. punktu, 3. panta 3. punktu, 3. panta 6. punktu un 9. panta 4. punktu.

2. Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka, konstatējot ietekmi uz cenām, kaitējumu un cēloņsakarību, Komisija ir pārkāpusi Padomes Regulas (EK) Nr. 1225/2009 3. panta 2. punktu, 3. panta 3. punktu, 3. panta 5. punktu, 3. panta 6. punktu, 3. panta 7. punktu, 3. panta 8. punktu, 4. panta 1. punktu, 5. panta 4. punktu un 9. panta 4. punktu.
—

atcelt CEPOL2014. gada 23. maija Lēmumu Nr. 17/2014/DIR, kurā paredzēts CEPOL pārcelt uz Budapeštu (Ungārija) sākot no 2014. gada 1. oktobra, un prasītāji informēti par to, ka “šo norāžu neievērošanas gadījumā tiks uzskatīts, ka ir notikusi atkāpšanās no amata, kas būs spēkā, sākot no 2014. gada 30. septembra”;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 296/28

Prasība, kas celta 2016. gada 24. jūnijā – Make up for ever/EUIPO – L’Oréal (“MAKE UP FOR EVER”)

(Lieta T-320/16)

(2016/C 296/37)

Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – franču

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Make up for ever (Parīze, Francija) (pārstāvis – C. Caron, advokāts)

Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: L’Oréal SA (Parīze, Francija)

Informācija par procesu EUIPO

Strīdus preču zīmes īpašniece: prasītāja

Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “MAKE UP FOR EVER” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 3 416 443

Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 21. marta lēmums lietā R 985/2015–5

Prasītājas prasījumi:

— atzīt Kopienas vārdisko preču zīmi “MAKE UP FOR EVER” Nr. 003416443 par spēkā esošu attiecībā uz visām parējām reģistrācijas pieteikumā norādītajām precēm un pakalpojumiem;

— atcelt apstrīdēto lēmumu;

— ja nepieciešams, nodot lietu EUIPO turpmākai izskatīšanai;

— piespriest sabiedrībai L’OREAL atlīdzināt izdevumus procesā EUIPO Anulēšanas nodaļā un EUIPO Apelācijas padomē, kā arī tiesāšanās izdevumus šajā tiesvedībā Vispārējā tiesā.

Izvirzītie pamati:

— Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums;
1.

Pirmais pamats ir saistīts ar pietiekami būtiskiem tiesību normu pārkāpumiem, kurus Komisija izdarījusi, pamatojoties uz Komisijas 2008. gada 16. decembra Lēmumu 2008/969/EK, Euratom par agrās brīdināšanas sistēmu Komisijas kredītrīkotāju un izpildaģentūru vajadzībām (OV 2008, L 344, 125. lpp.), agrās brīdināšanas sistēmā (ABS) attiecībā uz prasītāju izmantojot brīdinājumu “W3b” pēc Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) ziņojuma, kurā bija norādīts riska līmenis, kas saistīts ar prasītāju kā personu, kas ieguvusi publiskā pakalpojuma līguma slēgšanas tiesības par projektu par nereģistrētu darba attiecību apkarošanas pastiprināšanu bijušajā Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikā. Šim pamatam ir piecas daļas: — Pirmā daļa ir saistīta ar to, ka lēmums par brīdinājumu saistībā ar prasītāju ABS (turpmāk tekstā – “ABS lēmums”) ir prettiesisks, jo tam nav juridiskā pamata, tas ir pretrunā LES 5. pantam un pamattiesībām uz nevainīguma prezumpciju; — Otrā daļa ir par to, ka ABS lēmums esot prettiesisks, jo ar to saistībā ar nosacījumiem par brīdinājuma “W3b” izmantošanu tiek pārkāpts tiesiskās noteiktības princips; — Trešajā daļā ir norādīts, ka ABS lēmums ir prettiesisks, jo ar to tiek pārkāpts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pants, labas pārvaldības princips, tiesības uz aizstāvību, pamattiesības tikt uzklausītam, kā arī netiek izpildīts pienākums norādīt pamatojumu; — Ceturtā daļa, kas izvirzīta pakārtoti, ir par to, ka Komisija ir pārkāpusi ABS lēmumu, nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, kas ietverts Hartas 41. pantā, pienācīgas rūpības pienākumu un pārkāpusi samērīguma principu; — Atbilstoši piektajai daļai Komisijas norādītais piekrišanas atteikuma iemesls esot prettiesisks, jo tajā neesot ņemta vērā specifikācija.
—

atcelt Komisijas 2016. gada 17. marta Īstenošanas lēmumu (ES) 2016/417, ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV L 75, 16. lpp.), ciktāl ar to no finansējuma ir izslēgta summa EUR 385 762,22 apmērā par Portugāles deklarētajiem izdevumiem saistībā ar konkrētu atbalsta pasākumu, kas veikts atbilstoši Padomes 2009. gada 19. janvāra Regulas (EK) Nr. 73/2009 68. pantam, par 2011., 2012. un 2013. finanšu gadu;
—

atzīt aplūkoto preču zīmi par spēkā neesošu vai, pakārtoti, aplūkoto preču zīmi atzīt par spēkā neesošu attiecībā uz būvdarbu projektu organizatorisko sagatavošanu atjaunojamo energoresursu jomā, it īpaši saistībā ar vēja ģeneratoru iekārtām un vēja ģeneratoru parkiem, kas ietilpst 35. klasē, nekustamā īpašuma attīstītāja pakalpojumiem, īstenojot projektus atjaunojamo energoresursu jomā, it īpaši saistībā ar vēja ģeneratoru iekārtām un vēja ģeneratoru parkiem; vēja ģeneratoru labošanu un tehnisko apkopi, kas ietilpst 37. klasē, kā arī tehnisko projektu plānošanu energoapgādes jomā; tehnisko projektu plānošanu atjaunojamo energoresursu jomā, it īpaši saistībā ar vēja ģeneratoru iekārtām un vēja ģeneratoru parkiem; inženierpakalpojumiem atjaunojamo energoresursu jomā, it īpaši vēja ģeneratoru iekārtu jomā; tehnisko un saimniecisko atzinumu sagatavošanu, kas ietilpst 42. klasē;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 243/36

Prasība, kas celta 2016. gada 25. aprīlī – Make up for ever/EUIPO – L’Oréal (“MAKE UP FOR EVER PROFESSIONAL”)

(Lieta T-185/16)

(2016/C 243/39)

Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – franču

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Make up for ever SA (Parīze, Francija) (pārstāvis – C. Caron, advokāts)

Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece: L’Oréal (Parīze, Francija)

Informācija par procesu EUIPO

Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma īpašniece: prasītāja

Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “MAKE UP FOR EVER PROFESSIONAL” – Eiropas Savienības preču zīme Nr. 3 371 341

Process EUIPO: spēkā neesamības atzīšanas process

Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 5. februāra lēmums lietā R 3222/2014 –5

Prasītājas prasījumi:

— atzīt Eiropas Savienības daļēji grafiskas preču zīmes “MAKE UP FOR EVER PROFESSIONAL” Nr. 3 371 341 spēkā esamību attiecībā uz visām reģistrācijas pieteikumā norādītajām precēm un pakalpojumiem;

— atcelt apstrīdēto lēmumu;

— ja nepieciešams, nodot lietu atpakaļ EUIPO izskatīšanai;

— piespriest sabiedrībai L’Oréal atlīdzināt izdevumus, kas radušies procesā EUIPO Anulēšanas nodaļā, EUIPO Apelācijas padomē un tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo prasību Vispārējā tiesā.

Izvirzītie pamati:

— Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums;
5.

Ar piekto pamatu prasītāja izklāsta iemeslus, kuru dēļ Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatot attiecīgos pasākumus par nesaderīgiem ar iekšējo tirgu. Komisija it īpaši esot pieļāvusi kļūdu, uzskatot, ka subordinētā parāda amortizācija, kas ratione temporis ir paredzēta tikai tās 2013. gada Banku darbības paziņojumā, ir būtisks nosacījums, lai attiecīgos pasākumus varētu uzskatīt par saderīgiem ar iekšējo tirgu. Komisija it īpaši neesot ņēmusi vērā juridisko neiespējamību īstenot izmaksu sadali starp subordinētā parāda turētājiem. Turklāt Komisija neesot ņēmusi vērā, ka intervences izmaksas jau bija tikušas ievērojami samazinātas ar nozīmīgiem izmaksu sadales (burden sharing) pasākumiem. Pasākumu saderība izrietot arī no Tercas rentabilitātes atjaunošanas plāna un no tādu pasākumu esamības, kas ir paredzēti varbūtējā konkurences izkropļojuma, kurš izriet no FITD intervences īstenošanas, ierobežošanai. Līdz ar to prasītāja arī norāda uz acīmredzamu izmeklēšanas neveikšanu.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 232/32

Prasība, kas celta 2016. gada 9. maijā – Aldi/EUIPO (“VISAGE”)

(Lieta T-219/16)

(2016/C 232/42)

Tiesvedības valoda – vācu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Vācija) (pārstāvji - N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen un N. Bertram, advokāti)

Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (EUIPO)

Informācija par procesu EUIPO

Attiecīgā strīdus preču zīme: Eiropas Savienības grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “VISAGE” – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 502 364

Apstrīdētais lēmums: EUIPO Apelācijas piektās padomes 2016. gada 19. februāra lēmums lietā R 507/2015–5

Prasītājas prasījumi:

— atcelt apstrīdēto lēmumu;

— piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Izvirzītais pamats:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 200/29

Prasība, kas celta 2016. gada 15. aprīlī – Groningen Seaports u.c./Komisija

(Lieta T-160/16)

(2016/C 200/42)

Tiesvedības valoda – holandiešu

Lietas dalībnieki

Prasītāji: Groningen Seaports NV (Delfzijl, Nīderlande), Havenbedrijf Amsterdam NV (Amsterdama, Nīderlande), Havenbedrijf Rotterdam NV (Roterdama, Nīderlande), Havenschap Moerdijk (Moerdijk, Nīderlande), NV Port of Den Helder (Den Helder, Nīderlande), Zeeland Seaports NV (Terneuzen, Nīderlande) (pārstāvji – E. Pijnacker Hordijk un I. Kieft, advokāti)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasītāju prasījumi:

— atcelt apstrīdēto lēmumu;

— piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasītājas apstrīd Komisijas 2016. gada 21. janvāra Lēmumu par valsts atbalstu SA.25338 (2014/C) (ex E3/2008 un ex CP 115/2004), ko piešķīrusi Nīderlande – Valsts uzņēmumu atbrīvošana no uzņēmumu ienākumu nodokļa.

Prasības pamatošanai prasītāji izvirza vienu pamatu.

Vienīgais pamats ir par valsts atbalsta normu mērķu pārkāpumu, Savienības tiesību vispārējo principu pārkāpumu, it īpaši vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu, prasības par lēmumu rūpīgu sagatavošanu pārkāpumu un patvaļas aizlieguma pārkāpumu, un pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu.

— Nīderlandes valsts ostas konkurē nevis ar Nīderlandes privātuzņēmumiem, bet ar Francijas, Beļģijas un Vācijas jūras ostām Hamburgas-Havras apgabalā.

— Šīs Eiropas ostas konkurentes par sliktu Nīderlandes valsts jūras ostām saņem dažāda veida valsts atbalstu. Lēmuma pieņemšanas laikā Komisija par šo zināja. Tāpat kā Nīderlandes valsts jūras ostas visas jūras ostas konkurentes Hamburgas-Havras apgabalā saņem atbrīvojumu no uzņēmumu ienākumu nodokļa. Vācijas ostas turklāt saņem ļoti būtisku ekspluatācijas atbalstu zaudējumu kompensācijas formā. Arī par šo Komisijai bija zināms, pieņemot lēmumu.

— Ar apstrīdēto atbalstu tiek vienpusēji atcelts Nīderlandes valsts jūras ostām piešķirtais nodokļu atbrīvojums, lai gan atbilstošie atbrīvojumi Beļģijas un Francijas jūras ostām paliek spēkā un attiecībā uz atbalstu Vācijas jūras ostām nav pat vēl uzsākta pirmā oficiālā procedūra.
5.

Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka neesot pierādīts apgalvojums, ka juridisko personu aplikšana ar nodokli, kas attiecas uz ostām, ir priekšrocība, jo to iespējamā pakārtotā saimnieciskā darbība netiekot aplikta ar nodokli. Turklāt Komisija neesot identificējusi nedz to, kāda darbība, pēc tās domām, būtu apliekama ar nodokli, nedz to, kāda darbība būtu uzskatāma par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem.
3.

Trešā pamata ietvaros prasītāja norāda, ka, pieņemdama lēmumu, Komisija ir pārkāpusi LES 4. panta 3. punktā nostiprināto lojālas sadarbības principu. No vienas puses, Komisija līdz šim ir paudusi nostāju par to, ka nav izpildīti priekšnosacījumi procedūras pret Ungāriju uzsākšanai saskaņā ar 7. pantu, lai gan lēmums par pilsoņu iniciatīvas reģistrāciju ir vēsts, ka Komisija nav izslēgusi aplūkotās iniciatīvas pamatotību. No otras puses, Komisijai saskaņā ar šo principu vajadzēja informēt Ungāriju par to, ka iniciatīvas esamība to skar tieši, un vajadzēja tai piedāvāt iespēju šai sakarā paust savus argumentus.
—

līdz ar to atzīt, ka EIB ir īstenojusi psiholoģisko vardarbību pret C. De Nicola, un piespriest EIB atlīdzināt C. De Nicola nodarīto kaitējumu vai, pakārtoti, nodot lietu atpakaļ citai Civildienesta tiesas palātai citā sastāvā, lai tā pieņemtu jaunu nolēmumu par atceltajiem punktiem, vispirms veicot pieprasīto medicīnisko pārbaudi;
2.

Otrais pamats ir saistīts ar samērīguma principa pārkāpumu, jo dažādos tehniskā audita ziņojumos viennozīmīgi esot konstatēts, ka prasītāja līdzekļus esot izlietojusi saskaņā ar ekonomijas, efektivitātes un pareizas finanšu pārvaldības principiem. No tā izrietot, ka Komisija neesot varējusi likumīgi apstrīdēt to, ka prasītāja ir pieļāvusi nelikumības citu subsīdiju sakarā, lai pamatotu gan aplūkoto subsīdiju līgumu izbeigšanu, gan arī visu maksājumu apturēšanu. Turklāt līdzdalība subsīdiju nolīgumos esot vienīgais prasītājas finansējuma avots un jaunu Eiropas projektu neesamība to neizbēgami novedīšot pie maksātnespējas.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 98/55

Prasība, kas celta 2016. gada 18. janvārī – Advanced Drainage Systems/ITSB (“THE MOST ADVANCED NAME IN WATER MANAGEMENT SOLUTIONS”)

(Lieta T-19/16)

(2016/C 098/70)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Advanced Drainage Systems, Inc. (Wilmington, Amerikas Savienotās Valstis) (pārstāvis – C. Sleep, Solicitor)

Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

Informācija par procesu ITSB

Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas vārdiska preču zīme “THE MOST ADVANCED NAME IN WATER MANAGEMENT SOLUTIONS” – reģistrācijas pieteikums Nr. 13 405 188

Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 5. novembra lēmums lietā R 1501/2015–4

Prasītājas prasījumi:

— atcelt apstrīdēto lēmumu un atļaut pieteikumu virzīt reģistrācijai;

— alternatīvi, atzīt šo prasību par pieņemamu, atcelt lēmumu un nodot reģistrācijas pieteikumu pārbaudītājam atkārtotai izskatīšanai;

— piespriest atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Izvirzītais pamats:
1.

Pirmais pamats, kas ir izvirzīts pakārtoti, attiecas uz to, ka attiecībā uz lielāko daļu no iespējamā atbalsta esot iestājies noilgums. Šis pamats ir sadalīts divās daļās: — pirmā daļa, saskaņā ar kuru runa galvenokārt esot par pastāvošu atbalstu, kas izriet no pasākuma, kurš īstenots pirms Eiropas elektroenerģijas tirgus atvēršanas konkurencei; — otrā daļa, saskaņā ar kuru liela daļa apgalvotā atbalsta izrietot no pasākuma, kas īstenots vairāk nekā desmit gadus pirms pirmā pierādījumu savākšanas pasākuma.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 90/20

Prasība, kas celta 2015. gada 17. decembrī – Aldi/ITSB – Sky (“SKYLITE”)

(Lieta T-736/15)

(2016/C 090/28)

Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums – vācu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Vācija) (pārstāvji – N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen, advokāti un N. Bertram, advokāte)

Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

Otra procesa ITSB Apelācijas padomē dalībniece: Sky plc (Isleworth, Apvienotā Karaliste)

Informācija par procesu ITSB

Strīdus preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: prasītāja

Attiecīgā strīdus preču zīme: Kopienas grafiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “SKYLITE” – reģistrācijas pieteikums Nr. 11 595 311

Process ITSB: iebildumu process

Apstrīdētais lēmums: ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 20. oktobra lēmums lietā R 2771/2014–4

Prasītājas prasījumi:

— atcelt apstrīdēto lēmumu;

— piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Izvirzītie pamati:

— Regulas Nr. 207/2009 15. panta pārkāpums;

— Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkta pārkāpums;
1.

Pirmais pamats: Līgumu pārkāpums — Prasītājs norāda, ka lūguma piešķirt telpas noraidījums, kā arī aizlieguma iekļūt telpās attiecināšana uz dalībniekiem no Krievijas ir uzskatāma par Līgumu vai attiecīgi to īstenošanas normu pārkāpumu. — Prasītājam atbilstoši Eiropas Parlamenta Prezidija 2005. gada 4. jūlija Frakciju sēžu reglamentam esot tiesības izmantot nepieciešamās telpas. Izņēmuma kārtā piemērojamie atteikuma pamati šajā gadījumā neesot konstatēti, jo telpas attiecīgajā laikā nebija aizņemtas un iecerētā preses konference nebūtu radījusi draudus nedz Parlamenta drošībai, nedz tā darbībai. Tādejādi esot ierobežotas prasītāja tiesības informēt par savu parlamentāro darbību. — Attiecībā uz viesiem no Krievijas izdotais aizliegums iekļūt telpās esot pretrunā diskriminācijas etniskās piederības un pilsonības dēļ aizliegumam (Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 21. panta 1. punkts).
—

līdz ar to: — atcelt abus FRA lēmumus (apstrīdēto rājienu un līguma izbeigšanu) ne tikai procesuālu pārkāpumu dēļ, bet arī balstoties uz citiem pamatiem, kas izvirzīti prasības pieteikumā pirmajā instancē; — piešķirt apelācijas sūdzības iesniedzējam atbilstošu kompensāciju par morālo kaitējumu, kas ir nodarīts ar smago prettiesiskumu un pārkāpumu, kādi ir pieļauti administratīvajā izmeklēšanā un ar lēmumu izteikt rājienu. Šis morālais kaitējumus ir novērtēts ex aequo et bono EUR 15 000 apmērā; — piešķirt apelācijas sūdzības iesniedzējam atbilstošu kompensāciju par morālo kaitējumu, kas ir nodarīts prettiesisko procedūru un lēmumu izbeigt līgumu. Morālais kaitējumus ir novērtēts ex aequo et bono EUR 50 000 apmērā;
3.

Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdas vērtējumā, nolemjot, ka Ziemeļīrijā piemērojamais atbrīvojums no minerālo materiālu nodokļa ir saderīgs ar Kopienu pamatnostādnēm par valsts atbalstu vides aizsardzībai (1) (turpmāk tekstā – “2008. gada Pamatnostādnes par atbalstu vides jomā”) un tādējādi ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu. It īpaši, Komisija esot pieļāvusi kļūdas vērtējumā, secinot, ka ir tikusi nodrošināta atbilstība nepieciešamības kritērija trešajai daļai atbilstoši 2008. gada Pamatnostādnēm par atbalstu vides jomā, proti, tas, vai Ziemeļīrijā izvietotie karjeri varētu pārnest minerālo materiālu nodokli uz patērētājiem, būtiski nesamazinot pārdošanas apjomus.
5.

Ar aktu ir pārkāpts dubulta soda aizlieguma princips, kas nepieļauj to, ka lietas dalībnieks, izmantojot jaunu individuālu tiesību aktu, iegūst to, ko tam nebija izdevies iegūt iepriekš ar tiesas nolēmumu – tas ir uzskatāms par Līgumu vai jebkuru ar to piemērošanu saistītu tiesību normu pārkāpumu.
1.

Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka prasītājai ir tiesības saņemt atlīdzinājumu no Eiropas Savienības atbilstoši LESD 268. pantam un 340. panta otrajai daļai, jo Vispārējā tiesa ir pārkāpusi tās tiesības uz spriedumu saprātīgā termiņā, kas paredzētas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību konvencijas 6. panta 1. punktā. Sprieduma nepasludināšana saprātīgā termiņā prasītājai radīja triju veidu zaudējumus laikposmā no 2010. gada 12. februāra līdz 2012. gada 27. septembrim: (1) palielināja izmaksas saistībā ar bankas garantiju naudassoda apmērā, ko prasītāja nesamaksāja Komisijai uzreiz pēc 2007. gada 28. novembra Lēmuma C(2007) 5791, galīgā redakcija, lietā COMP/39165 – Lokšņu stikls; (2) negūtais labums, jo zemā procentu likme par naudassoda summu, kas novēloti tika atmaksāta prasītājai pēc Tiesas 2014. gada sprieduma, bija daudz zemāka nekā potenciālais guvums, ko prasītāja varētu būt guvusi, ja tā vietā, lai samaksātu šo summu Komisijai 2008. gadā, tā būtu to ieguldījusi savā uzņēmējdarbībā, un (3) nemantiskais kaitējums, kas izriet gan no lēmuma, ar kuru prasītājai 2007. gada novembrī tika uzlikts vislielākais naudassods, gan no tā, ka Vispārējā tiesa nepasludināja spriedumu saprātīgā laikposmā; šos apstākļus Tiesai novēloti novēršot tikai 2014. gada novembrī.
—

atcelt Eiropas Komisijas 2014. gada 23. jūlija Lēmumu C(2014) 5081, final, procedūrā State aid SA.38632 (2014/N) (ex 2013/NN) – Germany – EEG 2014 – Reform of the Renewable Energy Law – tiktāl, ciktāl tajā par valsts atbalstu ir kvalificēts EEG 2014 [Gesetz für den Ausbau erneuerbarer Energien] 61. panta 3. un 4. punkta regulējums par pašapgādes iekārtām un tās atbilstīgi 5. punkta otrajam ievilkumam (75. lpp.) atzīst par saderīgām ar iekšējo tirgu tikai līdz 2017. gada 31. decembrim;