ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 121/10

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 19. decembrī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) – Finmeccanica SpA/Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

(Lieta C-656/16)

(2017/C 121/15)

Tiesvedības valoda – itāļu

Iesniedzējtiesa

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Pamatlietas puses

Prasītāja: Finmeccanica SpA

Atbildētāja: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

Prejudiciālais jautājums

Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīvas 2004/25/EK par [publiskajiem] pārņemšanas piedāvājumiem (1) 5. panta 4. punkta otrās daļas pareizai piemērošanai – saistībā ar minētās direktīvas 3. panta 1. punktā noteiktajiem vispārējiem principiem, kā arī Eiropas tiesību vispārējiem tiesiskās noteiktības, tiesiskās paļāvības aizsardzības, samērīguma, saprātīguma, pārskatāmības un nediskriminācijas principiem, – ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kāda ir 106. panta 3. punkta d) apakšpunkta 2) daļa 1998. gada 24. februāra Leģislatīvajā dekrētā Nr. 58 (Testo unico delle disposizioni in materia di intermediazione finanziaria, ai sensi degli articoli 8 e 21 della legge 6 febbraio 1996, n. 52 [Tiesību normu finanšu starpniecības jomā saskaņā ar 1996. gada 6. februāra Likuma Nr. 52 8. un 21. pantu vienotais dokuments]), un vēlākie grozījumi, un 47-octies pants Commissione Nazionale per le Società e la Borsa – Consob1999. gada 14. maija Lēmumā Nr. 11971 (Regolamento di attuazione del decreto legislativo 24 febbraio 1998, n. 58, concernente la disciplina degli emittenti [1998. gada 24. februāra Leģislatīvā dekrēta Īstenošanas noteikumi par regulējumu attiecībā uz emitentiem]), un vēlākie grozījumi, daļā, kurā minētās normas ļauj Consob palielināt minētajā 106. pantā paredzētā publiskā pārņemšanas piedāvājuma cenu, ja atkārtoti rodas apstāklis, ka “ir noslēgta [krāpnieciska] vienošanās starp piedāvātāju vai personām, kuras rīkojas saskaņoti ar piedāvātāju, un vienu vai vairākiem pārdevējiem”, neidentificējot konkrēto rīcību, kāda ir šajā lietā, un tātad skaidri nenosakot apstākļus un kritērijus, kuru gadījumā Consob ir atļauts labot publiskā pārņemšanas piedāvājuma cenu, to palielinot?

(1) OV L 142, 12. lpp.
1.

Apelācijas sūdzības iesniedzējas pirmais apelācijas pamats ir tāds, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, secinot, ka patentu izlīgumi (turpmāk tekstā –“PI”), kas noslēgti starp Generics (UK) (turpmāk tekstā – “GUK”) un Lundbeck, ir ierobežojumi mērķa dēļ atbilstoši LESD 101. panta 1. punktam: i. Ar pirmo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot kļūdījusies attiecībā uz piemērojamo tiesisko standartu un pareizo pieeju, lai noteiktu, vai PI varētu tikt uzskatīti par ierobežojumiem mērķa dēļ, it īpaši ņemot vērā lietā C-67/13 Cartes Bancaires atzītos tiesību principus; ii. Ar otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, neanalizējot, vai PI redakcija atklāja pietiekamu kaitējumu. iii. Ar trešo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, nospriežot, ka PI atklāja pietiekamu kaitējumu, jo tie bija līdzvērtīgi no tirgus izslēdzošiem līgumiem. iv. Ar ceturto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, nospriežot, ka PI atklāja pietiekamu kaitējumu, izvairoties no tiesāšanās, kuras iznākums bija neskaidrs. v. Ar piekto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, aplūkojot maksājumu GUK atbilstoši PI kā vienu no galvenajiem ierobežojuma mērķa dēļ elementiem. vi. Ar sesto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, balstoties uz ar PI formulējumu nesaistītiem faktiem, lai pamatotu savu secinājumu par ierobežojumu mērķa dēļ. vii. Ar septīto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, secinot, ka PI saistībā ar EEZ pārsniedza Lundbeck patentu tvērumu.
1)

Vai šādas Savienības tiesību normas, proti, Eiropas Kopienas dibināšanas līguma (Romas līguma) 129A. panta 1. un 2. punkts kopsakarā ar šā paša panta 3. punktu, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (OV 2012, C 362, 2. lpp.) 38. pants, Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) 7. panta 1. un 2. punkts kopsakarā ar šīs pašas direktīvas 8. pantu, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa Direktīvas 2008/48/EK par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK (2), preambulas 47. apsvērums, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj valsts tiesisko regulējumu (un tā piemērošanu), ar ko nosaka papildu prasības, kaitējot tiesvedības dalībniekam (prasītājam vai atbildētājam), kurš kā patērētājs laikposmā no 2004. gada 1. maija līdz 2014. gada 26. jūlijam ir noslēdzis kredītlīgumu, kurā ir negodīgs līguma noteikums, kas ļauj vienpusēji palielināt procentu likmi, izdevumus vai komisijas maksas vai kurā ir paredzēta pirkšanas un pārdošanas cenu starpība, pamatojoties uz to, ka saskaņā ar šādām papildu prasībām, lai atsauktos tiesā uz tiesībām, kas rodas no šādu ar patērētājiem noslēgtu līgumu spēkā neesamības, un it īpaši lai tiesā varētu izskatīt lietu pēc būtības, ir jāiesniedz civilprocesuālais dokuments (primāri prasības pieteikums, prasības pieteikuma grozījums vai iebilde par spēkā neesamību, uz ko norāda aizstāvībā lietā, kurā patērētājs ir atbildētājs, šīs iebildes grozījums, atbildētāja pretprasība vai šīs pretprasības grozījums) un tam ir jāatbilst obligātajām satura prasībām, kamēr tiesvedības dalībniekam, kurš nav noslēdzis kredītlīgumu kā patērētājs vai kas šajā pašā laikposmā kā patērētājs ir noslēdzis cita (ne iepriekšminētā) veida kredītlīgumu, netiek prasīts iesniegt šādu dokumentu ar obligātu saturu?
1)

Vai Savienības tiesības to pašreizējā attīstības stadijā, it īpaši Savienības vispārējais vienlīdzīgas attieksmes princips, vispārējais diskriminācijas vecuma dēļ aizlieguma princips LES 6. panta 3. punkta un ES Pamattiesību hartas 21. panta izpratnē, ar LESD 45. pantā paredzēto darba ņēmēju brīvu pārvietošanos saistītais diskriminācijas aizliegums un Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīva 2000/78/EK (1), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, ir jāinterpretē tādējādi, ka tām pretrunā ir tāds valsts tiesiskais regulējums kā tas, kurš tiek aplūkots pamatlietā, ar kuru Eiropas Savienības Tiesas spriedumā Gotthard Starjakob (2) konstatētās diskriminācijas vecuma dēļ (proti, ÖBB darbinieku līdz 18 gadu vecuma sasniegšanai pabeigto nodarbinātības laikposmu pirms dienesta attiecību uzsākšanas neņemšana vērā) izbeigšanas nolūkā attiecībā uz nelielu daļu saskaņā ar veco tiesisko regulējumu diskriminēto ÖBB darbinieku gan tiek ņemti vērā līdz 18 gadu vecuma sasniegšanai pabeigtie nodarbinātības laikposmi pirms dienesta attiecību uzsākšanas (taču tikai tie, kas ir faktiski nostrādāti ÖBB un tai pielīdzināmos publiskos ar dzelzceļa infrastruktūru saistītos un/vai dzelzceļa satiksmes uzņēmumos Savienībā, EEZ un valstīs, kuras ar Savienību saista asociācijas un/vai brīvas pārvietošanās nolīgumi), tomēr attiecībā uz lielāko daļu sākotnēji diskriminēto ÖBB darbinieku līdz 18 gadu vecuma sasniegšanai pabeigtie nodarbinātības laikposmi pirms dienesta attiecību uzsākšanas vērā ņemti netiek, it īpaši bez ievērības atstājot tos nodarbinātības laikposmus pirms dienesta attiecību uzsākšanas, kas attiecīgajiem ÖBB darbiniekiem sniedz prasmi labāk veikt savu darbu, piemēram, pirms dienesta attiecību uzsākšanas pabeigti nodarbinātības laikposmi privātos un citos publiskos satiksmes uzņēmumos un/vai ar infrastruktūru saistītos uzņēmumos, kuri nodarbojas ar atbildētājas izmantotās infrastruktūras (ritošais sastāvs, sliežu ceļu būvniecība, līniju izbūve, elektriskas un elektroniskas ietaises, centralizācijas posteņi, staciju būvniecība u.tml.) izveidi, izplatīšanu un apkalpošanu, vai tiem pielīdzināmos uzņēmumos, un līdz ar to faktiski tiek nostiprināta nevienlīdzīga attieksme vecuma dēļ pret lielāko daļu ÖBB darbinieku, uz kuriem attiecas diskriminējošais tiesiskais regulējums?
b.

Otrkārt, nav skaidrs, kā ASV ražotāju pozīciju tirgū varēja būtiski ietekmēt tas vien, ka tie pārdeva bioetanolu tirgotājiem/maisījumu izgatavotājiem vietējā tirgū, kurā tas pēc tam tika pārdots tālāk vai kuru vietējie tirgotāji/maisījumu izgatavotāji ievērojamos daudzumos eksportēja uz Savienību. Lai parādītu būtisko ietekmi uz to pozīciju tirgū, ieviešot [antidempinga] maksājumus, prasītājām būtu bijis vismaz jāpierāda [antidempinga] maksājumu ietekme importa Savienībā līmenī, kad attiecībā uz to bija tikuši piemēroti šie maksājumi. Taču prasītājas šajā ziņā neesot sniegušas vispār nekādu informāciju, un arī pārsūdzētajā spriedumā par to neesot nekādu konstatējumu. Tā esot gan kļūda tiesību piemērošanā attiecībā uz individuāla skāruma pārbaudi, gan arī pamatojuma nenorādīšana.
3)

Vai ar šīm direktīvām un to noteikumiem ir saderīga interpretācija, ka nepārtraukts divdesmit četru stundu atpūtas laikposms var sakrist ar jebkuru no kalendāra dienām noteiktā septiņu kalendāro dienu laikposmā un ka nākamais nepārtrauktais divdesmit četru stundu atpūtas laikposms (kam tiek pievienotas vienpadsmit dienas atpūtas stundas) arī var sakrist ar jebkuru no kalendārajām dienām septiņu kalendāro dienu laikposmā, kas seko iepriekš minētajam laikposmam?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 383/6

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 12. augustā iesniedza Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) – MB/Secretary of State for Work and Pensions

(Lieta C-451/16)

(2016/C 383/08)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

Supreme Court of the United Kingdom

Pamatlietas puses

Prasītāja: MB

Atbildētājs: Secretary of State for Work and Pensions

Prejudiciālais jautājums

Vai Padomes Direktīva 79/7/EEK (1) nepieļauj, ka valsts tiesību aktos tiek noteikta prasība, ka papildus tam, ka ir izpildīts fiziska, sociāla un psiholoģiska rakstura kritērijs, lai atzītu dzimuma maiņu, persona, kura ir mainījusi dzimumu, nedrīkst arī būt laulībā, lai viņai būtu tiesības uz valsts vecuma pensiju?

(1) Padomes 1978. gada 19. decembra Direktīva 79/7/EEK par pakāpenisku vienlīdzīgas attieksmes principa pret vīriešiem un sievietēm īstenošanu sociālā nodrošinājuma jautājumos (OV 1979 L 6, 24. lpp.).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 326/14

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 22. jūnijā iesniedza tribunal de première instance de Liège (Beļģija) – Jean Jacob, Dominique Lennertz/État belge

(Lieta C-345/16)

(2016/C 326/25)

Tiesvedības valoda – franču

Iesniedzējtiesa

Tribunal de première instance de Liège

Pamatlietas puses

Prasītāji: Jean Jacob, Dominique Lennertz

Atbildētāja: État belge

Prejudiciālie jautājumi

Vai [EKL] 39. pantam ir pretrunā CIR/92 155. pantā paredzētais Beļģijas nodokļu režīms, saskaņā ar kuru neatkarīgi no tā, vai tiek piemērots 2008. gada 12. marta Apkārtraksts Nr. Ci.RH.331/575.420, prasītāja Luksemburgas izcelsmes pensijas, kas atbrīvotas no nodokļiem atbilstoši Beļģijas un Luksemburgas noslēgtās Konvencijas par dubultās nodokļu uzlikšanas novēršanu 18. pantam, tiek ņemtas vērā, lai aprēķinātu Beļģijas nodokli un lai tās izmantotu kā nodokļa bāzi CIR/92 paredzēto nodokļu atvieglojumu piešķiršanai, un saskaņā ar kuru tādi atvieglojumi kā no nodokļa atbrīvotā daļa, atvieglojumi par ilgtermiņa uzkrājumiem, izdevumiem, kas samaksāti ar vērtspapīru pakalpojumiem, izmaksām, kas radušās, lai taupītu enerģiju mājoklī, izdevumiem, kas radušies, lai apdrošinātu mājokli pret zādzībām un ugunsnelaimēm, prasītāja ziedojumiem, tiek samazināti vai piemēroti mazākā apmērā, nekā tas būtu tad, ja abi prasītāji būtu guvuši ienākumus Beļģijā un ja drīzāk prasītāja, nevis prasītājs saņemtu vienīgi Beļģijas izcelsmes pensijas?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 305/19

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2016. gada 22. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās T-50/06 RENV II un T-69/06 RENV II: Īrija un Aughinish Alumina Ltd/Eiropas Komisija 2016. gada 6. jūlijā iesniedza Aughinish Alumina Ltd

(Lieta C-373/16 P)

(2016/C 305/28)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Aughinish Alumina Ltd (turpmāk tekstā – “AAL”) (pārstāvji – C. Little, C. Waterson, solicitors)

Pārējie lietas dalībnieki: Īrija, Eiropas Komisija

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— atcelt Vispārējās tiesas 2016. gada 22. aprīļa spriedumu lietā T-69/06 RENV II;

— piespriest Komisijai atlīdzināt savus, kā arī AAL tiesāšanās izdevumus šajās tiesvedībās.

Pamati un galvenie argumenti

AAL apelācijas sūdzībā par šo Vispārējās tiesas spriedumu izvirza divus pamatus.

Pirmais pamats: kļūda tiesību piemērošanā, izvērtējot ārkārtas apstākļus; tiesiskās noteiktības principa pārkāpums; pamatojuma neesamība.

AAL apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, izvērtējot AAL tiesisko paļāvību, it īpaši izvērtējot “ārkārtas apstākļu” esamību. Šis pamats ir iedalīts četrās daļās:

pirmā daļa: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, aplūkojot Tiesas sprieduma lietā C-272/12 P, Komisija/Īrija u.c. apjomu un sekas;

otrā daļa: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, uzskatot, ka AAL situācija esot nošķirama no situācijas lietā 223/85, RSV/Komisija;

trešā daļa: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, interpretējot no sprieduma Demesa (lietas C-183/02 P un C-187/02 P) izrietošo judikatūru tādējādi, ka tas izbeidz AAL tiesisko paļāvību attiecībā uz neatgūšanu;

ceturtā daļa: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, neveicot vajadzīgo publisko un privāto interešu līdzsvarošanu. Šādi rīkojoties, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, savu kļūdu papildinot ar pamatojuma nesniegšanu;

Otrais pamats: kļūda tiesību piemērošanā attiecībā uz Padomes Regulas (EK) Nr. 659/1999 (1) 1. panta b) punkta i) apakšpunkta interpretāciju.

AAL apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, norādot un piemērojot nosacījumus, saskaņā ar kuriem atbalsts ir kvalificējams par pastāvošu atbalstu. AAL norāda, ka Vispārējā tiesa esot kļūdaini piemērojusi Padomes Regulas (EK) Nr. 659/1999 1. panta b) punkta i) apakšpunktu.

(1) Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).
3)

Apstiprinošas atbildes uz pirmo un/vai otro jautājumu gadījumā: a) Vai kāda no atbilstošajām atļaujām, īstenošanas tiesiskais regulējums vai administratīvās procedūras var tikt un būtu jāinterpretē tādējādi, ka ir jāatlīdzina vai nu i) neatgūstamais PVN, ko tālākpārdevēji, kuri nav reģistrēti nodokļa maksātāji, ir samaksājuši par pārdošanas atbalsta pasākumiem vai trešās personas precēm un pakalpojumiem, un ko viņi ir izmantojuši savā saimnieciskajā darbībā; vai ii) PVN atlikumu, kas radies no Her Majesty’s Revenue&Customs neiekasētā nodokļa apmēra, vai iii) iespējami negodīgu konkurenci, kas rodas tiešo pārdevēju, viņu tālākpārdevēju, kuri nav reģistrēti nodokļa maksātāji, un netiešās pārdošanas uzņēmēju starpā. b) Vai: i) atļauja Apvienotajai Karalistei ieviest atkāpi no Sestās Direktīvas 11. panta A daļas 1. punkta a) apakšpunkta bija prettiesiska; ii) līdz ar atkāpi no Sestās Direktīvas 11. panta A daļas 1. punkta a) apakšpunkta ir jāparedz arī atkāpe no 17. panta. Ja tās tā ir, vai Apvienotā Karaliste, nelūdzot Komisijai vai Padomei atļauju ieviest atkāpi no 17. panta, ir rīkojusies prettiesiski? iii) Apvienotā Karaliste, nepiemērojot PVN tādējādi, ka tiešie pārdevēji var atgūt par pārdošanas atbalsta pasākumiem vai trešās personas precēm un pakalpojumiem samaksāto PVN priekšnodokli, kas radies tālākpārdevējiem, kuri nav nodokļa maksātāji, veicot savu saimniecisko darbību, ir rīkojusies prettiesiski; iv) tādēļ attiecīgās atļaujas, īstenošanas tiesiskais regulējums vai administratīvās vienošanās nav spēkā un/vai ir prettiesiskas pilnībā vai kādā to daļā. c) Vai pienācīgs tiesiskās aizsardzības līdzeklis šajā situācijā būtu, ja Eiropas Savienības Tiesa vai valsts tiesa: i) norādītu, ka dalībvalstij ir jāpiešķir iedarbība valsts tiesībās tiesiskajam regulējumam par atkāpi, paredzot atbilstošus pielāgojumus attiecībā uz jebkuru a) neatgūstamo PVN, ko tālākpārdevēji, kuri nav reģistrēti nodokļa maksātāji, ir samaksājuši par pārdošanas atbalsta pasākumiem vai trešās personas precēm un pakalpojumiem, un ko viņi ir izmantojuši savā saimnieciskajā darbībā; vai b) PVN atlikumu, kas radies no Her Majesty’s Revenue&Customs neiekasētā nodokļa apmēra, vai iii) iespējami negodīgu konkurenci, kas rodas tiešo pārdevēju, viņu tālākpārdevēju, kuri nav nodokļa maksātāji, un netiešās pārdošanas uzņēmēju starpā; vai ii) konstatētu, ka atļauja ieviest atkāpi un attiecīgi pati atkāpe nav spēkā, vai iii) konstatētu, ka valsts tiesiskais regulējums nav spēkā, vai iv) konstatētu, ka izdotais rīkojums nav spēkā, vai v) konstatētu, ka Apvienotajai Karalistei ir jāsaņem atļauja turpmākas atkāpes paredzēšanai, lai nodrošinātu atbilstošus pielāgojumus saistībā ar jebkādu a) neatgūstamu PVN, ko tālākpārdevēji, kuri nav nodokļa maksātāji, ir samaksājuši par pārdošanas atbalsta pasākumiem vai trešās personas precēm un pakalpojumiem, un ko viņi ir izmantojuši savā saimnieciskajā darbībā; vai b) PVN atlikumu, kas radies no Her Majesty’s Revenue&Customs neiekasētā nodokļa apmēra, vai iii) iespējami negodīgu konkurenci, kas rodas tiešo pārdevēju, viņu tālākpārdevēju, kuri nav reģistrēti nodokļa maksātāji, un netiešās pārdošanas uzņēmēju starpā.
5.

Ja lietā tiek pieņemts, ka ir “valstu noteikumi, kas vajadzīgi, lai novērstu krāpšanu vai stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu”, (skat. Direktīvas 90/435/EEK 1. panta 2. punktu), ka dalībvalsts rezidente uzņēmējsabiedrība (A) ir izmaksājusi dividendes mātesuzņēmumam (B) citā dalībvalstī un no turienes tas nodotas šīs uzņēmējsabiedrības mātesuzņēmumam (C), kurš ir rezidents ārpus ES/EEZ, kas savukārt ir izmaksājis šos līdzekļus savam mātesuzņēmumam (D), kurš arī ir rezidents ārpus ES/EEZ, ka starp pirmo no minētajām dalībvalstīm un C rezidences valsti nav noslēgta konvencija par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu, ka starp pirmo no minētajām dalībvalstīm un D rezidences valsti ir noslēgta konvencija par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu, un ka pirmajai no minētajām valstīm saskaņā ar tās tiesību aktiem tādēļ nebūtu bijušas tiesības piemērot nodokli ienākuma gūšanas vietā par dividendēm, ko A izmaksāja D, ja D būtu bijis tiešais A īpašnieks, vai tā ir ļaunprātīga izmantošana saskaņā ar Direktīvu tā, ka B saskaņā ar to nav aizsargāts?
2)

Ja atbilde ir noraidoša, proti, šādu noteikšanu ir iespējams veikt: i) Vai “vietas, kur darbinieks pastāvīgi veic darbu” iepriekš minētās Kopienu tiesību normas izpratnē nozīme ir jāinterpretē/tā var tikt interpretēta kā tā lidosta, kurā ir novietota darbinieka pilotējamais lidaparāts, kurā viņš uzsāk braucienu, uzsākot pildīt savus pienākumus? Un/vai “vietu, kur darbinieks pastāvīgi veic darbu” ir jāinterpretē/tā var tikt interpretēta kā vieta, kas atbilst vietai, kuru puses ir norādījušas kā gateway airport (ielidošanas lidosta), no kurienes darbinieks tika transportēts uz lidostu, kurā bija novietots viņa pilotētais lidaparāts un kurā viņš vēlāk atgriezās? Un/vai “vietai, kur darbinieks pastāvīgi veic darbu” ir jābūt/vai tā var būt darbinieka pilotētā lidaparāta reģistrācijas vieta? Un/vai “vietai, kur darbinieks pastāvīgi veic darbu” ir jābūt/vai tā var būt vieta, kurā darbinieks saņēma norādījumus, paziņojumus un informāciju par lidojumu veikšanu, dažādiem tā profesionālo attiecību ar atbildētāju aspektiem un procesu, kā rezultātā tās tika izbeigtas? ii) Vai “vieta, kur viņš to veicis pēdējoreiz” iepriekš minētās Kopienu normas izpratnē ir jāinterpretē/tā var tikt interpretēta kā lidosta, kurā ir novietots lidaparāts, kuru darbinieks pilotēja pēdējo reizi pirms tika izbeigts viņa darba līgums? Vai tomēr “vieta, kur viņš to veicis pēdējoreiz” ir jāinterpretē/var tikt interpretēta kā vieta, kuru puses norādīja kā ielidošanas lidostu, no kuras darbinieks tika transportēts pēdējo reizi pirms tika izbeigts viņa darba līgums uz lidostu, kurā bija novietots viņa pilotējamais lidaparāts un kurā viņš vēlāk atgriezās?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 232/6

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2016. gada 1. februāra rīkojumu lietā T-142/14 SolarWorld AG u.c./Eiropas Savienības Padome, 2016. gada 11. aprīlī iesniedza SolarWorld AG

(Lieta C-205/16 P)

(2016/C 232/07)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: SolarWorld AG (pārstāvji – L. Ruessmann, Avocat, J. Beck, Solicitor)

Pārējās lietas dalībnieces: Brandoni solare SpA, Solaria Energia y Medio Ambiente, SA, Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija, China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products (CCCME)

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu;

— atcelt Vispārējās tiesas rīkojumu lietā T-142/14;

— lemt pēc būtības un atcelt Regulas 1239/2013 2. pantu, vai arī nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai nolēmuma pieņemšanai pēc būtības par prasību atcelt tiesību aktu, un

— piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā secinādama, ka Regulas 1239/2013 (1) 2. pants nav nodalāms no pārējās regulas. Pasākumu formas grozīšana nenozīmē izmaiņas regulas, ar kuru tos paredz, piemērošanas jomā. Kompensācijas pasākumu piemērošanas jomā ietilpst viss imports no ražotājiem, kuri ir iesaistījušies zaudējumus izraisošā subsidēšanā, un šo pasākumu mērķis, neatkarīgi no to formas, ir būt piemērotiem, lai novērstu ES ražotājiem izraisītos zaudējumus. Šī piemērošanas joma netiek grozīta ar 2. panta atcelšanu.

Ar apstrīdēto kārtību tiek pārkāptas apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības atbilstoši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantam, jo ar to ES ražošanas nozarei ir liegti tiesību aizsardzības līdzekļi tirdzniecības aizsardzības lietās pret galīgajiem pasākumiem, kuri ir pretrunā ar Pamatregulā noteiktajiem kritērijiem. Turklāt ar apstrīdēto kārtību ir pārkāptas apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības atbilstoši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 20. pantam, jo eksportējošie ražotāji tiek nostādīti izdevīgākā situācijā nekā ES ražošanas nozare tādēļ, ka judikatūrā ir atzītas šo ražotāju tiesības iesniegt pārsūdzību.

(1) Padomes 2013. gada 2. decembra Īstenošanas regula (ES) Nr. 1239/2013, ar ko nosaka galīgo kompensācijas maksājumu tādu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (proti, elementu) importam, kuru izcelsme ir Ķīnas Tautas Republikā vai kurus nosūta no Ķīnas Tautas Republikas (OV L 325, 66. lpp.).
1)

Vai valsts tiesa, kas izskata prasību pret patērētāju par līguma neizpildi, ja tai saskaņā ar valsts procesuālajām tiesībām vienīgajai ir tiesības pārbaudīt ex officio to, vai ar prasību netiek pārkāptas valsts imperatīvās tiesību normas, ir pilnvarota tāpat ex officio – pat saistību neizpildes gadījumā – pārbaudīt un konstatēt to, ka attiecīgais līgums ietilpst [Padomes 1993. gada 5. aprīļa] Direktīvas [93/13/EEK] par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1), kā tā ir tikusi transponēta Beļģijas tiesībās, piemērošanas jomā?