Faktiski uz pārkvalificēšanas apstākļiem ir jāreaģē cik vien iespējams drīz, ņemot vērā, ka ietekme var būt ievērojama, jo tā attiecas uz ieinteresētās personas un administrācijas darba attiecību pašu pamatu – ar visām sekām, kas izriet no darba kārtības atšķirībām, kādas ir starp palīgdarbiniekiem un pagaidu darbiniekiem, kā arī starp pagaidu darbiniekiem, kuri ir pieņemti darbā uz noteiktu laiku vai uz nenoteiktu laiku.

Šajā ziņā piecu gadu termiņš, kas tiek piemērots civildienesta strīdos par zaudējumu atlīdzību, pēc analoģijas ar Tiesas statūtu 46. pantu nav noteikti uzskatāms par saprātīgu termiņu. Faktiski pastāv būtiska atšķirība starp prasību par zaudējumu atlīdzību, kurā ir prasīts tikai piešķirt zaudējumu atlīdzību kā kompensāciju vai sakarā ar termiņa nokavējumu, un pieprasījumu pārkvalificēt savu agrāko līgumu. Šāds pieprasījums faktiski nozīmē, ka ir jāveic pasākumi, kas ar atpakaļejošu spēku atjaunotu darba attiecības, kas saista darbinieku un viņa darba devēju, un tie turklāt varētu ietekmēt nodarbinātības struktūru un administrācijas personāla politiku, it īpaši aģentūrā, kuras darbinieku skaits ir ierobežots.

Attiecībā uz prasību palīgdarbinieka līgumu pārkvalificēt par pagaidu darbinieka līgumu saskaņā ar Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 2. panta a) punktu, pat ja iespēja prasīt šādu pārkvalificēšanu var mazināt secīgi uz noteiktu laiku noslēgto līgumu radīto kaitējumu, tomēr no tā nevar secināt, ka vairāku gadu termiņš varētu tikt uzskatīts par saprātīgu termiņu.

Pat ja Civildienesta noteikumu 90. panta 1. punktā tiešām nav paredzēts termiņš, kurā saskaņā ar šo normu ir jāceļ prasība, saprātīga termiņa ievērošana tiek prasīta visos citos gadījumos, izņemot tos, kuros likumdevējs ir noteicis termiņu vai to skaidri ir izslēdzis. Faktiski tiesiskais pamats noteikt saprātīgu termiņu, nepastāvot norādēm attiecīgajā dokumentā, ir tiesiskās noteiktības princips, kas neļauj iestādēm un fiziskajām vai juridiskajām personām rīkoties bez jebkādiem laika ierobežojumiem, tādējādi riskējot apdraudēt esošā tiesiskā stāvokļa stabilitāti. Tādējādi faktu, ka Civildienesta noteikumos nav norādīts termiņš, nevar uzskatīt par tādu, kas paredzētu iespēju prasību iesniegt bez jebkādiem laika ierobežojumiem. Termiņa saprātīgums ir jāvērtē, ievērojot katras lietas faktiskos apstākļus un it īpaši lietas iznākuma nozīmi attiecībā uz ieinteresētajām personām, lietas sarežģītību un lietas dalībnieku rīcību.

Administrācijas vēstule, lai tikai atgādinātu darbiniekam viņa līguma noteikumus, kas attiecas uz tā darbības beigu termiņu un kas neietver nevienu jaunu apstākli attiecībā uz šiem noteikumiem, nav nelabvēlīgs akts. Tomēr situācijā, ja līgums var tikt pagarināts, administrācijas pēc pārskatīšanas pieņemtais lēmums to nepagarināt ir nelabvēlīgs akts, kas ir nošķirts no attiecīgā līguma un kas var būt sūdzības un pat prasības priekšmets Civildienesta noteikumos paredzētajos termiņos.

Saistībā ar to, ka administrācijai ir plaša novērtējuma brīvība pagaidu darbinieku līgumu pagarināšanas jomā, Savienības tiesai ir jāpārbauda tikai tas, vai, ņemot vērā vērtējumam izmantotās metodes un līdzekļus, administrācijai nevar tikt pārmesta saprātīgu robežu pārsniegšana un vai tā savu novērtējuma brīvību nav izmantojusi acīmredzami kļūdaini.

Tomēr, pat ja administrācijai ir plaša novērtējuma brīvība, Savienības tiesa, saņēmusi prasību atcelt tiesību aktu, kas ir pieņemts, īstenojot šādu novērtējuma brīvību, veic tikai tiesiskuma pārbaudi, kas izpaužas citos veidos. Tādējādi Savienības tiesa nodrošina pienākuma ņemt vērā ierēdņu intereses izpildi. Šis pienākums, kā arī labas administrācijas princips it īpaši nozīmē, ka tad, ja kompetentā iestāde pieņem lēmumus saistībā ar ierēdņa vai darbinieka stāvokli un to dara, īstenojot savu plašo novērtējuma brīvību, tā ņem vērā visu informāciju, kura var ietekmēt tās lēmumu. To darot, šīs iestādes pienākums ir ņemt vērā ne tikai dienesta intereses, bet arī attiecīgā ierēdņa vai darbinieka intereses.

It īpaši administrācijai a fortiori ir jāievēro prasība veikt efektīvu, pilnīgu un sīku pārbaudi, ja tā ir noteikusi iekšējo procedūru, kurā, lai, iespējams, pagarinātu viņa darba līgumu, ir paredzēts konsultēties ar darbinieka priekšniekiem. Šī konsultēšanās procedūra faktiski nebūtu lietderīga, ja šajos apstākļos priekšnieki nebūtu pilnvaroti paust viedokli un ja iestādei, kas pieņem lēmumu, faktiski nebūtu jāņem vērā viņu ieteikumi.

(sal. ar 48.–51. punktu)

Atsauces

Tiesa: 1980. gada 28. maijs, 33/79 un 75/79 Kuhner/Komisija, 22. punkts; 1981. gada 29. oktobris, 125/80 Arning/Komisija, 19. punkts.

Civildienesta tiesa: 2012. gada 13. jūnijs, F‑63/11 Macchia/Komisija, 45., 47. un 50. punkts un tajos minētā judikatūra, par šo spriedumu Vispārējā tiesā ir iesniegta apelācijas sūdzība, lieta T‑368/12 P.