ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Direktīva 2006/112 par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu nepieļauj valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru tiesības atskaitīt pievienotās vērtības nodokli, kas ir jāmaksā vai kas ir samaksāts kā priekšnodoklis par precēm un pakalpojumiem, kuri ir izmantoti ar nodokli apliktajos darījumos, tiek atteiktas nodokļa maksātājam, kam savukārt ir jāmaksā nodoklis, kas tam būtu bijis jāsaņem, tikai tāpēc vien, ka tas nebija reģistrēts kā pievienotās vērtības nodokļa maksātājs brīdī, kad tas veica šos darījumus, līdz brīdim, kad tas būs pienācīgi reģistrējies kā pievienotās vērtības nodokļa maksātājs un būs iesniedzis nodokļu deklarāciju.

Tiesības uz nodokļa atskaitīšanu ir kopējās pievienotās vērtības nodokļa sistēmas pamatprincips un principā nav ierobežojamas, un tās ir izmantojamas nekavējoties attiecībā uz visiem ar darījumiem saistītajiem priekšnodokļiem. Turklāt pievienotās vērtības nodokļa neitralitātes princips prasa, lai priekšnodokļa atskaitīšana notiktu tad, ja ir izpildītas pamatprasības, lai gan nodokļa maksātājs nav izpildījis noteiktas formālas prasības Līdz ar to, ja nodokļu administrācijas rīcībā ir nepieciešamā informācija, lai konstatētu, ka pamatprasības ir izpildītas, tā attiecībā uz nodokļa maksātāja tiesībām atskaitīt šo nodokli nevar noteikt papildu nosacījumus, kuru rezultātā šo tiesību izmantošanas iespējas tiktu izjauktas. Šajā ziņā Direktīvas 2006/112 214. pantā paredzētā reģistrācija par pievienotās vērtības nodokļa maksātāju, kā arī šīs direktīvas 213. pantā noteiktais nodokļa maksātāja pienākums paziņot par savas darbības uzsākšanu, izmaiņām tajā un tās izbeigšanu, ir tikai formālas prasības kontroles veikšanai, kas nevar apdraudēt tiesības uz pievienotās vērtības nodokļa atskaitīšanu, ja ir izpildīti būtiskie nosacījumi, kas rada šīs tiesības. Soda noteikšana par to, ka nodokļa maksātājs nav ievērojis grāmatvedības un deklarēšanas pienākumus, atsakot atskaitīšanas tiesības, nepārprotami pārsniedz to, kas ir vajadzīgs, lai sasniegtu mērķi nodrošināt pareizu šo pienākumu piemērošanu, jo Savienības tiesības neliedz dalībvalstīm vajadzības gadījumā paredzēt naudas sodu vai finansiālu sodu atbilstoši pārkāpuma smagumam.

(skat. 56., 58.–60., 63. un 65. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Pārkāpums ir “turpināts vai vairākkārtējs” Regulas Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību 3. panta 1. punkta otrās daļas izpratnē tad, ja to ir izdarījis tirgus dalībnieks, kas ekonomiskas priekšrocības gūst no tādu līdzīgu darījumu kopuma, kuri apdraud vienu un to pašu Savienības tiesību normu. Šajā ziņā attiecībā uz laika ziņā pastāvošu saikni, ar kuru pārkāpumiem ir jābūt saistītiem, lai tos varētu uzskatīt par “vairākkārtēju pārkāpumu” šīs tiesību normas izpratnē, ir vienīgi prasīts, lai laikposms, kas katru pārkāpumu šķir no iepriekšējā, ir mazāks par šī paša punkta pirmajā daļā paredzēto noilguma termiņu. Tādi pārkāpumi kā attiecībā uz ražotāja uzglabātā cukura daudzuma aprēķināšanu, kas veikta dažādu cukura tirdzniecības gadu laikā, kā rezultātā šis pats ražotājs ir iesniedzis kļūdainas deklarācijas par minētajiem daudzumiem, un šī fakta dēļ nelikumīgu naudas summu kā uzglabāšanas izmaksu atmaksa pārskaitīšana saskaņā ar Regulu Nr. 1998/78, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus cukura uzglabāšanas izmaksu kompensēšanai, principā ir uzskatāma par vairākkārtēju pārkāpumu Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta otrās daļas izpratnē, un tas ir jāpārbauda valsts tiesai.

Jēdziens “turpināts vai vairākkārtējs pārkāpums” Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta otrās daļas izpratnē balstās uz objektīviem kritērijiem, kuri raksturo šo pārkāpumu kategoriju, neatkarīgi no valsts iestādes rīcības attiecībā pret konkrēto saimnieciskās darbības veicēju. Tādējādi visu pārkāpumu atzīšana par “turpinātu vai vairākkārtēju pārkāpumu” šīs tiesību normas izpratnē nav izslēgta gadījumā, ja kompetentās iestādes nav regulāri un rūpīgi pārbaudījušas konkrēto personu.

(sal. ar 49., 56., 60. un 61. punktu un rezolutīvās daļas 4) un 5) punktu)
16

Pēc uzklausīšanas sēdes, kura notika no 2007. gada 12. novembra līdz 14. novembrim, pēc 2009. gada 9. jūlija faktu izklāsta vēstules nosūtīšanas atsevišķām sabiedrībām, kuru skaitā bija apelācijas sūdzības iesniedzēja, un pēc papildu informācijas pieprasījumiem, kuri bija adresēti apelācijas sūdzības iesniedzējai, Komisija 2010. gada 23. jūnijā pieņēma apstrīdēto lēmumu, kurā tā konstatēja, ka pastāv LESD 101. panta 1. punkta un 1992. gada 2. maija Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu (OV 1994, L 1, 3. lpp., turpmāk tekstā – “EEZ līgums”) 53. panta pārkāpums vannas istabu aprīkojuma nozarē. Šis pārkāpums, kurā esot piedalījušies 17 uzņēmumi, esot noticis dažādos laikposmos no 1992. gada 16. oktobra līdz 2004. gada 9. novembrim un esot izpaudies kā pret konkurenci vērstu nolīgumu vai saskaņotu darbību kopums Beļģijas, Vācijas, Francijas, Itālijas, Nīderlandes un Austrijas teritorijā. Preces, uz kurām attiecās aizliegtā vienošanās, esot vannas istabu aprīkojums, kas ietilpst kādā no trim šādu preču apakšgrupām, proti, sanitārtehnikas izstrādājumi, dušas nodalījumi un to piederumi, kā arī keramikas izstrādājumi (turpmāk tekstā – “trīs preču apakšgrupas”).
104

Taču, kā izriet no Tiesas judikatūras, lai novērtētu pārkāpuma smagumu, saskaņā ar šo principu atšķirību starp uzņēmumiem, kas bijuši vienas un tās pašas aizliegtās vienošanās dalībnieki, ņemšanai vērā, īpaši ievērojot to attiecīgās dalības ģeogrāfisko mērogu, nav katrā ziņā jānotiek “pārkāpuma smaguma” un “papildsummas” koeficientu noteikšanas laikā, bet tā var notikt citā naudas soda aprēķināšanas stadijā, piemēram, pielāgojot pamatsummu atkarībā no atbildību mīkstinošiem vai pastiprinošiem apstākļiem saskaņā ar 2006. gada pamatnostādņu 28. un 29. punktu (šajā ziņā skat. spriedumus, 2013. gada 11. jūlijs, Gosselin Group/Komisija, C‑444/11 P, nav publicēts, EU:C:2013:464, 104. un 105. punkts, kā arī 2013. gada 11. jūlijs, Gosselin Group/Komisija, C‑429/11 P, nav publicēts, EU:C:2013:463, 96.–100. punkts).
27

Saistībā ar prasītājas pēdējo izvirzīto pamatu Vispārējā tiesa vispirms pārsūdzētā rīkojuma 41. punktā konstatēja, ka nevienā no aplūkotā publiskā iepirkuma dokumentiem nav minēta persona, pret kuru varētu tikt celtas prasības. Vispārējā tiesa no tā secināja, ka, “ņemot vērā sarežģīto juridisko situāciju, kas šajā procedūrā regulē attiecības starp Eulex Kosovo un tās vadītāju, no vienas puses, un Komisiju un Padomi, no otras puses, prasītājai, neapstrīdami, bija grūti noteikt personu, kurai [strīdīgie] pasākumi ir piedēvējami un kurai ir atbildētāja statuss”.
35

Šajā ziņā ir jānorāda, ka, lai arī pirmais jautājums lietās C‑544/13 un C‑545/13 skaidri attiecas tikai uz to, kā interpretējams Direktīvas 2001/83 3. panta 1. un 2. punkts, kuros ir paredzētas atkāpes no šīs direktīvas piemērošanas jomas, no lēmumiem par prejudiciālu jautājumu uzdošanu izriet, ka, ņemot vērā domstarpības starp pamatlietas dalībniekiem par jautājumu, vai Noradrenalin APL un Metadon APL ir ražoti rūpnieciski vai pagatavoti pēc metodes, kas iekļauj rūpniecisku procesu, Stockholms tingsrätt jautā arī par to, kā interpretēt šīs direktīvas 2. panta 1. punktu, kurā ir definēta šīs direktīvas piemērošanas joma.
13

Šajā lietā no direktīvas preambulas 4., 8. un 10. apsvēruma izriet, ka Savienības tiesiskajā regulējumā, ar kuru harmonizē grāmatvedību, ir, pirmkārt, jāpanāk taisnīgs līdzsvars starp finanšu pārskatu lietotāju interesēm un to autoru, kas ir uzņēmumi, interesēm un, otrkārt, jāņem vērā īpašais slogs, kas rodas no šādas informācijas sniegšanas vismazākajiem uzņēmumiem.
28

Vispirms – šīs privilēģijas, it īpaši, ņemot vērā minētajā likumā paredzēto atbrīvojumu no nodevām, var liegt dalībvalsts kasei zināmus naudas līdzekļus un līdz ar to samazināt tās budžetu. Tāpat šāds atbrīvojums var atvieglot nastu, kas parasti gulstas uz bankas budžetu, tādējādi piešķirot tai ekonomisku priekšrocību pār tās konkurentiem. No Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem neizriet, ka citas bankas arī būtu saņēmušas šādu atbrīvojumu, kas liecina par to, ka šim pasākumam ir selektīvs raksturs. Visbeidzot, nevar tikt izslēgts, ka minētais atbrīvojums kopā ar citām privilēģijām, kas ir piešķirtas ar Likumu Nr. 4332/1929, nostiprina ATE stāvokli salīdzinājumā ar konkurējošajām bankām, kuras darbojas tirdzniecībā Savienības iekšējā tirgū, un ka tas varētu apgrūtināt citās dalībvalstīs dibināto banku ienākšanu attiecīgās dalībvalsts tirgū.
13

Saskaņā ar apstrīdētā lēmuma, kas grozīts ar lēmumu C(2008) 2974, galīgā redakcija, 1.–3. punktu: “1. punkts Šādi uzņēmumi ir pārkāpuši [EKL] 81. pantu un no 1994. gada 1. janvāra EEZ līguma 53. pantu, norādītajā laikposmā piedaloties vienotas un turpinātas vienošanās un saskaņotu darbību [HK] nozarē īstenošanā: a) Bayer [..]:no 1993. gada 13. maija līdz 2002. gada 13. maijam; b) [El DuPont]: no 1993. gada 13. maija līdz 2002. gada 13. maijam; DuPont Performance Elastomers SA, DuPont Performance Elastomers LLC un [Dow]: no 1996. gada 1. aprīļa līdz 2002. gada 13. maijam; c) Denki Kagaku Kogyo KK [(turpmāk tekstā – “Denki Kagaku Kogyo”)] un Denka Chemicals [..]: no 1993. gada 13. maija līdz 2002. gada 13. maijam; d) Eni [..] un Polimeri Europa [tagad – Versalis]: no 1993. gada 13. maija līdz 2002. gada 13. maijam; e) Tosoh [Corp.] un Tosoh Europe [..]: no 1993. gada 13. maija līdz 2002. gada 13. maijam. 2. punkts Par 1. punktā minēto pārkāpumu tiek noteikti šādi naudas sodi: a) Bayer [..] EUR 0; b) [EI DuPont]: [EUR] 59 250 000, tostarp solidāri ar: i) DuPont Performance Elastomers SA: [EUR] 44250000 un ii) DuPont Performance Elastomers LLC: [EUR] 44250000 un iii) [Dow]: [EUR] 44250000; c) Denki Kagaku Kogyo [..] un Denka Chemicals [..], solidāri: [EUR] 47000000; d) Eni [..] un Polimeri Europa [tagad – Versalis], solidāri: [EUR] 132160000; e) Tosoh [Corp.] un Tosoh Europe [..], solidāri: [EUR] 4800000; f) [Dow]: [EUR] 4425000. [..] 3. punkts Uzņēmumi, kas minēti 1. punktā, nekavējoties izbeidz šajā pantā minētos pārkāpumus, ja tie jau nav to izdarījuši. Tiem jāatturas no jebkādas turpmākās darbības vai rīcības, kas 1. punktā ir norādīta kā pārkāpums, un jebkādas citas darbības ar tādu pašu vai līdzīgu mērķi vai iedarbību.”
148

No tā izriet, ka minēto pamatnostādņu 13. punkta mērķis ir uzņēmumam uzliktā naudas soda apmēra aprēķinā kā sākumpunktu izmantot apmēru, kas atspoguļo pārkāpuma ekonomisko ietekmi un šī uzņēmuma nozīmi pārkāpumā. Līdz ar to, lai arī minētajā 13. punktā paredzētais pārdošanas apjoma jēdziens, protams, nevar tikt piemērots tādējādi, lai tas ietvertu attiecīgā uzņēmuma pārdošanas apjomu, kas tieši vai netieši neietilpst pārmestajā aizliegtās vienošanās darbībā, tas tomēr apdraudētu ar šo tiesību normu sasniedzamo mērķi, ja šis jēdziens tiktu uzskatīts par tādu, kurš attiecas vienīgi uz apgrozījumu, kas panākts tikai ar pārdošanu, par kuru ir konstatēts, ka to ir reāli ietekmējusi aizliegtā vienošanās (spriedums Team Relocations u.c./Komisija, C‑444/11 P, EU:C:2013:464, 76. punkts).
59

Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 1408/71 46.a panta 3. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas uz to pabalstu daļu, kas izriet no apdrošināšanas perioda, kura laikā ieinteresētajai personai bija tiesības saņemt atbrīvojumu no dalības obligātās apdrošināšanas shēmā, gadījumā, ja šāda dalība minētajā periodā ietekmē sociālās apdrošināšanas pakalpojuma apmēru.
6

Saskaņā ar Code général des impôts 1600‑0 C pantu, kas ir šī kodeksa to noteikumu skaitā, kuri attiecas uz “contribution sociale généralisée perçue au profit de la Caisse nationale des allocations familiales du fonds de solidarité vieillesse et des régimes obligatoires d’assurance maladie [vispārējo sociālo iemaksu, ko iekasē Ģimenes pabalstu valsts kases, Vecuma solidaritātes fonda un obligātās veselības apdrošināšanas sistēmas vajadzībām]” (turpmāk tekstā – “CSG”), tā redakcijā, kas piemērojama pamatlietas faktiem, fiziskām personām, kas ir Francijas nodokļu rezidenti 4.B panta izpratnē, kā tas ir noteikts Code de la sécurité sociale L.136.‑6. pantā, par ienākumiem no īpašuma, konkrēti, par ienākumiem no nekustamā īpašuma, mūža renti par atlīdzību un par ienākumiem no ieguldījumiem, ir jāmaksā iemaksa, ko uzliek neto summai, kas tiek ņemta vērā, aprēķinot ienākuma nodokli.
29

Runājot par tiesību izbeigšanās noteikuma piemērošanas nosacījumiem, no šīs pašas direktīvas 4. panta 2. punkta izriet, ka izplatīšanas tiesības attiecībā uz darba oriģinālu vai kopijām izbeidzas tikai tad, kad tiesību īpašnieks Savienībā šo objektu pirmo reizi pārdod vai citādi nodod īpašumtiesības uz to citai personai vai kāds to dara ar šā īpašnieka piekrišanu.
7

Austrijas 2000. gada Ietekmes uz vidi novērtējuma likuma (Umweltverträglichkeitsprüfungsgesetz 2000, BGBl. 697/1993) pamatlietas faktiem piemērojamā redakcijā (BGBl. I, 87/2009; turpmāk tekstā – “UVP‑G”) 1. pielikums ir šāds: “Pielikumā ir iekļauti projekti, kuriem atbilstoši 3. pantam ir jāveic ietekmes uz vidi novērtējums. 1. un 2. ailē ir iekļauti projekti, attiecībā uz kuriem visos gadījumos pastāv ietekmes uz vidi novērtēšanas pienākums un kuri ir pakļauti ietekmes uz vidi novērtējuma procedūrai (1. aile) vai vienkāršotajai procedūrai (2. aile). Attiecībā uz 1. pielikumā minētajām izmaiņām ir jāveic katra atsevišķa gadījuma pārbaude, ja ir pārsniegts norādītais slieksnis; pretējā gadījumā ir jāpiemēro 3.a panta 2. un 3. punkts, ja vien tas tieši neattiecas tikai uz jaunu iekārtu, jaunu būvi vai jaunu paplašinājumu. 3. ailē ir minētie tie projekti, kuriem ietekmes uz vidi novērtējums ir jāveic tikai tad, ja pastāv īpaši nosacījumi. Attiecībā uz šiem projektiem ir jāveic katra gadījuma atsevišķa pārbaude, ja ir pārsniegts minimālais slieksnis. Ja šajā katra atsevišķa gadījuma pārbaudē atklājas, ka ietekmes uz vidi novērtējums ir vajadzīgs, tas ir jāveic atbilstoši vienkāršotajai procedūrai. 3. ailē minētās aizsargājamo teritoriju kategorijas tiek definētas 2. pielikumā. Tomēr A, C, D un E kategorijā ietilpstošās teritorijas, novērtējot projekta ietekmes uz vides novērtējuma veikšanas pienākumu, ir jāņem vērā tikai tad, ja tās bijušas klasificētas jau pieteikuma iesniegšanas dienā. [..] Ietekmes uz vidi novērtējums (IVN) IVN vienkāršotā procedūra 1. aile 2. aile 3. aile 29 a) naftas vai dabasgāzes ieguve ar kapacitāti vismaz 500 t/dienā no zondes urbuma attiecībā uz naftu un vismaz 500 000 m3/dienā no zondes urbuma attiecībā uz dabasgāzi; b) [..] c) naftas vai dabasgāzes ieguve A kategorijas aizsargājamās teritorijās ar kapacitāti vismaz 250 t/dienā no zondes urbuma attiecībā uz naftu un vismaz 250 000 m3/dienā no zondes urbuma attiecībā uz dabasgāzi; d) [..] (daudzums vai apjoma dati zem atmosfēras spiediena)”
3

Direktīvas 98/44 preambulas 1.–3., 16., 37.–39., 42. un 43. apsvērums ir formulēti šādi: “(1) tā kā pieaug biotehnoloģijas un ģenētiskās inženierijas nozīme dažādās nozarēs un biotehnoloģiskiem izgudrojumiem noteikti būs būtiska nozīme Kopienas rūpnieciskajā attīstībā; (2) tā kā pētniecībai un attīstībai, jo īpaši ģenētiskās inženierijas jomā, vajadzīgi apjomīgi augsta riska ieguldījumi, tādēļ vienīgi atbilstīga tiesiskā aizsardzība var nodrošināt to rentabilitāti; (3) tā kā efektīva un saskaņota aizsardzība visās dalībvalstīs ir būtiska, lai saglabātu un veicinātu ieguldījumus biotehnoloģijas jomā; [..] (16) tā kā patentu tiesības jāpiemēro tā, lai ievērotu pamatprincipus, kas aizsargā personas cieņu un integritāti; tā kā ir svarīgi garantēt principu, ka nevar patentēt cilvēka ķermeni nevienā tā veidošanās vai attīstības stadijā, ietverot dzimumšūnas, un kāda no tā elementiem vai kāda no tā produktiem, ietverot cilvēka gēna sekvenci vai daļēju sekvenci, vienkāršu atklāšanu; tā kā šie principi ir saskaņā ar patentspējas kritērijiem, kas atbilst patentu tiesībām, saskaņā ar kurām nevar patentēt vienkārši atklājumu; [..] (37) tā kā šajā direktīvā ir arī jāuzsver princips, saskaņā ar kuru izgudrojumi jāizslēdz no patentspējas, ja to komerciālā izmantošana aizskar sabiedrisko kārtību vai morāli; (38) tā kā šīs direktīvas rezolutīvajā daļā jāiekļauj arī to izgudrojumu paraugsaraksts, kas ir izslēgti no patentspējas, lai sniegtu valstu tiesām un patentu birojiem vispārīgu norādījumu par to, kā interpretēt norādi uz sabiedrisko kārtību un morāli; tā kā šo sarakstu acīmredzot nevar uzskatīt par pilnīgu; tā kā acīmredzot no patentspējas izslēgti arī procesi, kuru izmantošana aizskar cilvēka cieņu – piemēram, procesi, lai no cilvēku un dzīvnieku dzimumšūnām vai totipotentām šūnām radītu himeras; (39) tā kā sabiedriskā kārtība un morāle jo īpaši atbilst dalībvalstī atzītiem ētikas vai morāles principiem, kuru ievērošana ir īpaši svarīga biotehnoloģijas jomā, ņemot vērā izgudrojumu potenciālo darbības jomu šajā nozarē un to raksturīgo saistību ar dzīvo substanci; tā kā šādi ētikas vai morāles principi papildina standarta tiesiskās pārbaudes atbilstīgi patentu tiesībām neatkarīgi no izgudrojuma tehniskās jomas; [..] (42) tā kā bez tam jāizslēdz no patentspējas arī cilvēka embriju izmantošana rūpnieciskiem vai komerciāliem mērķiem; tā kā jebkurā gadījumā šāda izslēgšana neattiecas uz izgudrojumiem terapeitiskiem vai diagnostikas mērķiem, ko piemēro cilvēka embrijam un kas tam ir noderīgi; (43) tā kā Līguma par Eiropas Savienību F panta 2. punktā paredzēts, ka Savienība kā Kopienu tiesību vispārējus principus ievēro pamattiesības, ko garantē Eiropas Konvencija par cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzību, kura parakstīta 1950. gada 4. novembrī Romā, un kas izriet no dalībvalstu kopīgām konstitucionālām tradīcijām [..].”
1

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Asociācijas padomes 1980. gada 19. septembra Lēmuma Nr. 3/80 par Eiropas Kopienu dalībvalstu sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darba ņēmējiem no Turcijas un viņu ģimenes locekļiem (OV 1983, C 110, 60. lpp.) 6. pantu saistībā ar Papildu protokola, kurš 1970. gada 23. novembrī parakstīts Briselē un kurš Kopienas vārdā noslēgts, apstiprināts un ratificēts ar Padomes 1972. gada 19. decembra Regulu (EEK) Nr. 2760/72 (OV L 293, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Papildu protokols”), 59. pantu. Asociācijas padome tika izveidota ar Nolīgumu, ar kuru izveido asociāciju starp Eiropas Ekonomikas kopienu un Turciju, kuru 1963. gada 12. septembrī Ankarā parakstīja Turcijas Republika, no vienas puses, kā arī EEK dalībvalstis un Kopiena, no otras puses, un kurš Kopienas vārdā tika noslēgts, apstiprināts un ratificēts ar Padomes 1963. gada 23. decembra Lēmumu 64/732/EEK (OV 1964, 217, 3685. lpp.; turpmāk tekstā – “Asociācijas līgums”).
13

Rechtbank Den Haag, kas izskatīja šo lietu, norādīja, ka ar šādu tiesību normu netiek izpildīts viens no diviem kumulatīviem nosacījumiem, kas ļauj izvairīties no Savienības konkurences tiesību normu piemērošanas spriedumu Albany (EU:C:1999:430), Brentjens’ (no C‑115/97 līdz C‑117/97, EU:C:1999:434), Drijvende Bokken (C‑219/97, EU:C:1999:437) un van der Woude (C‑222/98, EU:C:2000:475) izpratnē. Rechtbank Den Haag uzskatīja, ka šajā tiesību normā paredzētajai likmei, pirmkārt, ir jāizriet no sociālā dialoga un jābūt noslēgtai kā darba koplīgumam starp darba devēju un darba ņēmēju organizācijām un, otrkārt, tai tieši jāsekmē darba ņēmēju darba apstākļu uzlabošana. Šajā gadījumā ar attiecīgo normu netiekot tieši sekmēta darba ņēmēju darba apstākļu uzlabošana. Šī iemesla dēļ Rechtbank Den Haag noraidīja FNV prasību, pat nepārbaudot, vai ir izpildīts pirmais šajā judikatūrā prasītais nosacījums par to, ka attiecīgajai normai pēc sava rakstura ir jāizriet no sociālā dialoga.
6

Regulas Nr. 1408/71 45. panta 1. punktā ir paredzēts: “Ja kādas dalībvalsts tiesību akti saskaņā ar sistēmu, kas nav īpaša sistēma 2. vai 3. punkta nozīmē, nosaka, ka tiesību uz pabalstiem iegūšana, saglabāšana vai atgūšana ir atkarīga no apdrošināšanas vai dzīvesvietas laika posmu pabeigšanas, tad vajadzības gadījumā šīs dalībvalsts kompetentā institūcija ņem vērā tādus apdrošināšanas vai dzīvesvietas laika posmus, kas ir pabeigti saskaņā ar citas dalībvalsts tiesību aktiem, neatkarīgi no tā, vai tas veikts saskaņā ar vispārēju sistēmu vai īpašu sistēmu un darbinieka vai pašnodarbinātas personas statusā. Šiem mērķiem tā ņem vērā šos laika posmus tā, it kā tie būtu pabeigti saskaņā ar tās tiesību aktiem.”
10

Regulas Nr. 883/2004 III sadaļas 9. nodaļā “Īpaši no iemaksām neatkarīgi naudas pabalsti” ir ietverts 70. pants ar nosaukumu “Vispārīgi noteikumi”, kurā ir paredzēts: “1. Šo pantu piemēro speciālajiem no iemaksām neatkarīgiem naudas pabalstiem, kas paredzēti tiesību aktos, kuri sakarā ar to personu loku, mērķiem un/vai tiesību iegūšanas nosacījumiem atbilst gan sociālā nodrošinājuma tiesību aktu, kas minēti 1. punktā, gan sociālās palīdzības tiesību aktu pazīmēm. 2. Šajā nodaļā “īpaši no iemaksām neatkarīgi naudas pabalsti” ir tie, kas: a) ir paredzēti, lai nodrošinātu vai nu i) papildu nodrošinājumu, aizvietojuma nodrošinājumu vai palīgnodrošinājumu pret riskiem, uz kuriem attiecas 3. panta 1. punktā minētās sociālā nodrošinājuma jomas, un kas garantē attiecīgajām personām ienākumus iztikas minimumam, ņemot vērā ekonomikas un sociālo stāvokli attiecīgajā dalībvalstī; vai ii) tikai tādu īpašu aizsardzību invalīdiem, kura cieši saistīta ar minētās personas sociālo vidi attiecīgajā dalībvalstī, un b) ja finansējums tiek gūts tikai no to obligāto nodokļu uzlikšanas, kuri paredzēti, lai segtu vispārējus publiskā sektora izdevumus un ja pabalstu nodrošināšanas un aprēķina nosacījumi nav atkarīgi no jebkādas iemaksas attiecībā uz saņēmēju. Tomēr pabalstus, ko nodrošina kā piemaksu no iemaksām atkarīgam pabalstam, viena šā iemesla dēļ neuzskata par pabalstiem, kas ir atkarīgi no iemaksām, un c) ir minēti X pielikumā. 3. Šās regulas 7. pantu un citas šās sadaļas nodaļas nepiemēro pabalstiem, kas minēti šā panta 2. punktā. 4. Pabalstus, kas minēti 2. punktā, sniedz tikai dalībvalstīs, kur dzīvo attiecīgās personas, saskaņā ar to tiesību aktiem. Šos pabalstus sniedz dzīvesvietas iestāde par saviem līdzekļiem.”
22

Pamatojoties uz S. Somova pieteikumu piešķirt vecuma pensiju, kas ticis iesniegts 2011. gadā Austrijas kompetentajā sociālā nodrošinājuma iestādē, 2011. gada 20. septembrīSUSO no šīs iestādes saņēma veidlapas E 001/AT un E 205/AT. No tām izriet, ka S. Somova bija sociālās apdrošināšanas sistēmas dalībniece Austrijā laikposmos no 1995. gada oktobra līdz 2000. gada decembrim un no 2001. gada janvāra līdz 2011. gada jūlijam, strādājot pašnodarbināto personu sociālā nodrošinājuma sistēmā atbilstoši Austrijas Federālajam likumam par sociālo nodrošinājumu. Šajos laikposmos S. Somova strādāja lauksaimnieces profesijā.
26

Otrkārt, saistībā ar iemesliem, kas ir likuši iesniedzējtiesai jautāt par Regulas Nr. 1408/71 22. panta 2. punkta otrās daļas interpretāciju, no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka, tā kā pamatlietas puses nav vienisprātis par šīs tiesību normas interpretāciju, iesniedzējtiesa jautā, vai tā ir piemērojama, ja neiespējamība veikt attiecīgo ārstēšanu dzīvesvietas dalībvalstī izriet no zāļu un pirmās nepieciešamības medicīnas preču trūkuma, un ka šī tiesa uzskata, ka atrisinājums, kas tiks sniegts pamatlietā, ir atkarīgs no atbildes uz šo jautājumu.