ĢENERĀLADVOKĀTA MELHIORA VATELĒ [MELCHIOR WATHELET]

SECINĀJUMI,

sniegti 2015. gada 7. maijā ( 1 )

Lieta C‑255/14

Robert Michal Chmielewski

pret

Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

(Kecskeméti Közigagatási és Munkaügyi Bíróság (Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Skaidras naudas, kuru ieved Eiropas Savienībā vai izved no tās, kontrole — Regula (EK) Nr. 1889/2005 — Deklarēšanas pienākuma neizpilde — Sodu samērīgums — Kapitāla un maksājumu brīva aprite”

I – Ievads

1. Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, vai Ungārijas tiesībās paredzētais administratīvais naudas sods par Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 26. oktobra Regulas (EK) Nr. 1889/2005 par skaidras naudas kontroli, kuru ieved Kopienas teritorijā vai izved no tās ( 2 ), 3. pantā noteiktā deklarēšanas pienākuma neizpildi ir samērīgs.

II – Atbilstošās tiesību normas

A – Savienības tiesības

1) Eiropas Savienības Pamattiesību harta

2. Ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 17. panta “Tiesības uz īpašumu” 1. punktu tiesības uz īpašumu ir aizsargātas un nostiprinātas šādi: “Ikvienai personai ir tiesības uz īpašumu, kas iegūts likumīgi, tiesības to lietot un atsavināt, kā arī tiesības attiecībā uz to dot rīkojumu savas nāves gadījumam. Nevienam nedrīkst atņemt īpašumu, ja vien tas nav jādara sabiedrības interesēs, kā arī gadījumos un apstākļos, kuri ir paredzēti tiesību aktos, ar noteikumu, ka par zaudējumiem laikus izmaksā taisnīgu kompensāciju. Īpašuma izmantošanu var noteikt ar tiesību aktiem, ciktāl tas nepieciešams vispārējās interesēs.”

2) Regula Nr. 1889/2005

3. Saskaņā ar tās 1. panta “Mērķis” 1. punktu: “Šī regula papildina Direktīvu 91/308/EEK attiecībā uz darījumiem, ko veic ar kredītiestāžu, finanšu iestāžu un dažu profesionālo darbību starpniecību, nosakot saskaņotus noteikumus par kontroli, ko kompetentas iestādes veic attiecībā uz skaidras naudas ievešanu [Eiropas Savienībā] vai izvešanu no tās.”

4. Tās 3. pantā “Deklarēšanas pienākums” ir noteikts: “1. Jebkura fiziska persona, kura iebrauc [Savienībā] vai izbrauc no tās un kurai ir skaidra nauda EUR 10000 apmērā vai vairāk, saskaņā ar šo regulu deklarē šo summu tās dalībvalsts kompetentajām iestādēm, caur kuru minētā persona iebrauc [Savienībā] vai izbrauc no tās. Pienākums deklarēt nav izpildīts, ja sniegtā informācija ir neprecīza vai nepilnīga. 2. Šā panta 1. punktā minētajā deklarācijā sniedz šādus datus: [..] e) skaidras naudas izcelsme un paredzētais lietojums; [..].”

5. 4. panta “Kompetento iestāžu pilnvaras” 2. punktā ir paredzēts: “Ja nav ievērots 3. pantā paredzētais deklarēšanas pienākums, skaidru naudu var aizturēt ar administratīvu lēmumu saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem.”

6. Saskaņā ar 6. pantu “Informācijas apmaiņa”: “1. Ja ir pazīmes, ka skaidras naudas summas ir saistītas ar nelikumīgajām darbībām, kas saistās ar skaidras naudas pārvietošanu, kā minēts Direktīvā 91/308/EEK, informāciju, kas iegūta no 3. pantā paredzētās deklarācijas vai 4. pantā paredzētajiem kontroles pasākumiem, var nosūtīt citu dalībvalstu kompetentajām iestādēm. Regulu (EK) Nr. 515/97 piemēro mutatis mutandis. 2. Ja ir pazīmes, ka skaidras naudas summas ir iegūtas krāpšanā vai kādā citā nelikumīgā darbībā, kas nelabvēlīgi ietekmē Kopienas finanšu intereses, informāciju nosūta arī Komisijai.”

7. 7. pantā “Informācijas apmaiņa ar trešām valstīm” ir noteikts: “Saskaņā ar savstarpējas administratīvās palīdzības sistēmu informāciju, kas iegūta saskaņā ar šo regulu, dalībvalstis vai Komisija var nodot trešām valstīm, ja tam piekrīt kompetentās iestādes, kas to ieguvušas saskaņā ar 3. pantu un/vai 4. pantu, un ja ir ievēroti attiecīgie valstu un Kopienas noteikumi par personas datu nodošanu trešām valstīm. Dalībvalstis informē Komisiju par šādu informācijas apmaiņu, ja tas ir īpaši būtiski saistībā ar šīs regulas piemērošanu.”

8. 9. panta “Sankcijas” 1. punktā ir noteikts šādi: “Katra dalībvalsts paredz sankcijas, ko piemērot par 3. pantā paredzētā deklarēšanas pienākuma nepildīšanu. Šīm sankcijām vajadzētu būt iedarbīgām, samērīgām un preventīvām.”

B – Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencija

9. Saskaņā ar Romā 1950. gada 4. novembrī parakstītās Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas Papildu protokola 1. pantu “Īpašuma tiesību aizsardzība”: “Jebkurai fiziskai vai juridiskai personai ir tiesības uz sava īpašuma izmantošanu. Nevienam nedrīkst atņemt viņa īpašumu, izņemot, ja tas notiek publiskajās interesēs un apstākļos, kas noteikti ar likumu un atbilst vispārējiem starptautisko tiesību principiem. Iepriekšminētie noteikumi neierobežo valsts tiesības pieņemt likumus, kādus tā uzskata par nepieciešamiem, lai kontrolētu īpašuma izmantošanu saskaņā ar vispārējām interesēm vai lai nodrošinātu nodokļu vai citu maksājumu vai sodu samaksu.”

C – Ungārijas tiesības

10. 2007. gada Likuma Nr. XLVIII 2. pantā ir noteikts: “(1) Regulas [Nr. 1889/2005] 3. pantā paredzētais deklarēšanas pienākums ir jāizpilda rakstveidā. (2) Ir jānorāda skaidras naudas īpašnieka pilns vārds, uzvārds un adrese atbilstoši Regulas [Nr. 1889/2005] 3. panta 2. punkta b) apakšpunktam, paredzētā skaidras naudas saņēmēja pilns vārds, uzvārds un adrese atbilstoši [šīs] regulas 3. panta 2. punkta c) apakšpunktam, kā arī izmantotais transportlīdzeklis, un – autotransporta gadījumā – transportlīdzekļa reģistrācijas numurs atbilstoši [minētās] regulas 3. panta 2. punkta g) apakšpunktam. [..]”

11. 2007. gada Likuma Nr. XLVIII 5/A pantā ir paredzēts: “Saskaņā ar Regulas [Nr. 1889/2005] 9. pantu fiziskai personai, kura ieceļo [Savienībā] vai izceļo no tās, neizpildot Regulas [Nr. 1889/2005] 3. panta 1. punktā paredzēto deklarēšanas pienākumu attiecībā uz skaidru naudu, kas ir tās rīcībā, Regulas [Nr. 1889/2005] 2. panta 2. punkta izpratnē, vai kas izpilda minēto pienākumu neprecīzi vai nepilnīgi, uz vietas tiek uzlikts naudas sods, kura apmērs ir izteikts Ungārijas forintos un atbilst a) 10 % no personas rīcībā esošās summas, ja skaidras naudas summa ir EUR 10000 vai vairāk, bet nepārsniedz EUR 20000; b) 40 % no personas rīcībā esošās summas, ja skaidras naudas summa ir EUR 20000 vai vairāk, bet nepārsniedz EUR 50000; c) 60 % no personas rīcībā esošās summas, ja skaidras naudas summa ir lielāka par EUR 50000.”

III – Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi

12. 2012. gada 9. augustāR. M. Chmielewski no Serbijas ieceļoja Ungārijas teritorijā, nedeklarējot skaidru naudu, kuru viņš pārveda un kuras kopējā summa bija EUR 147492, tostarp 249150 Bulgārijas levas (BGN) (aptuveni EUR 127400), 30000 Turcijas levas (TRY) (aptuveni EUR 6500) un 29394 Rumānijas levas (RON) (aptuveni EUR 13600).

13. Kā ir norādījusi Komisija, R. M. Chmielewski kontroles laikā paziņoja muitas darbiniekiem, ka viņa rīcībā šāda liela naudas summa bija tādēļ, ka viņš bija paredzējis pirkt māju Bulgārijā, bet atgriezās Polijā, neko neiegādājies.

14. Tiesas sēdē Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága (Valsts nodokļu un muitas administrācijas Dienvidalfeldas [Del-alföld] reģionālā nodokļu pārvalde) precizēja, ka saskaņā ar 2007. gada Likuma Nr. XLVIII 5/A panta 1. punkta c) apakšpunktu par deklarēšanas pienākuma neizpildi tika ieturēti 60 % no R. M. Chmielewski rīcībā esošās summas (proti, HUF 24532000).

15. Ar 2013. gada 4. oktobra lēmumu Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága noraidīja R. M. Chmielewski lūgumu atbrīvot viņu no naudas soda, ņemot vērā viņa norādītos personiskos apstākļus, un apstiprināja administratīvo naudas sodu HUF 24532000 apmērā, kuru muitas darbinieki viņam bija uzlikuši, jo savas ieceļošanas Savienības teritorijā brīdī nedeklarējot minēto summu, viņš nebija izpildījis Regulā Nr. 1889/2005 un 2007. gada Likumā Nr. XLVIII paredzēto pienākumu.

16. R. M. Chmielewski šo lēmumu pārsūdzēja Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Kečkemētas Administratīvo un darba lietu tiesa), it īpaši norādot, ka 2007. gada Likuma Nr. XLVIII normas ir pretrunā Savienības tiesībām.

17. Šādos apstākļos Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai administratīvā naudas soda apmērs, kas ir uzlikts atbilstoši 5/A pantam [2007. gada Likumā Nr. XLVIII], ar kuru ir ieviesta [Regula Nr. 1889/2005], atbilst šīs regulas 9. panta 1. punktā paredzētajai prasībai, atbilstoši kurai valsts tiesību aktos noteiktajām sankcijām ir jābūt efektīvām, preventīvām un tai pat laikā samērīgām ar izdarīto pārkāpumu un izvirzīto mērķi? 2) Vai [2007. gada Likuma Nr. XLVIII] 5/A pants, ņemot vērā tajā paredzēto naudas soda apmēru, ir pretrunā Līgumā par Eiropas Savienību un [LESD] 65. panta 3. punktā paredzētajam aizliegumam slēpti ierobežot kapitāla brīvu apriti?”

IV – Tiesvedība Tiesā

18. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu Tiesā tika iesniegts 2014. gada 27. maijā. Ungārijas, Beļģijas, Spānijas un Itālijas valdības, kā arī Eiropas Komisija iesniedza savus rakstveida apsvērumus.

19. Tiesas sēde notika 2015. gada 18. martā, un tajā Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága, kas nebija iesniegusi rakstveida apsvērumus, un Ungārijas, Beļģijas un Spānijas valdības, kā arī Komisija sniedza savus mutvārdu apsvērumus.

V – Analīze

A – Ievada apsvērumi

20. Lai arī ar saskaņā ar LESD 63. un nākamajiem pantiem garantēto kapitāla aprites brīvību Savienības tiesībās nav aizliegti starptautiski skaidras naudas pārvedumi, Tiesa jau ir nospriedusi, ka šai kapitāla brīvai apritei nav pretrunā, ka monētu, banknošu un čeku pārvadājumi tiek pakļauti iepriekšējai deklarēšanai ( 3 ). Šis noteikums ir atrodams arī Savienības tiesību aktos, kuriem ir tāds pats priekšmets, kā, piemēram, Regulā Nr. 1889/2005, un it īpaši tās 3. pantā.

21. Tādējādi jautājumu par Ungārijas tiesībās paredzēto sankciju var analizēt gan saskaņā ar Regulas Nr. 1889/2005 9. panta 1. punktu, gan LESD 65. panta 3. punktu, ar kuru ir aizliegti slēpti kapitāla brīvas aprites ierobežojumi.

22. Kā savos rakstveida apsvērumos ierosina Komisija, abus prejudiciālos jautājumus izskatīšu kopā.

B – Lietas dalībnieku argumenti

23. Lietas dalībnieki tiesvedībā Tiesā ir vienisprātis par to, ka 2007. gada Likuma Nr. XLVIII 5/A panta 1. punktā paredzētās sankcijas ir iedarbīgas un preventīvas Regulas Nr. 1889/2005 9. panta 1. punkta izpratnē. Tomēr atšķirībā no Ungārijas, Beļģijas, Spānijas un Itālijas valdībām, kuras uzskata, ka šīs sankcijas ir arī samērīgas, pēc Komisijas domām, šīs tiesību normas b) un c) apakšpunktā paredzētās sankcijas, proti, 40 % no nedeklarētās summas, ja summa ir no EUR 20000 līdz EUR 50000, un 60 % no nedeklarētās summas, kas ir lielāka par EUR 50000, neatbilst samērīguma principam.

24. Komisija uzskata, ka nesamērīgums vienlaikus izpaužas tādējādi, ka ar 2007. gada Likuma Nr. XLVIII 5/A panta 1. punktu administrācijai un valsts tiesai nav piešķirta nekāda rīcības brīvība naudas soda noteikšanā ņemt vērā konkrētās situācijas īpašos apstākļus, un ka tajā ir paredzētas tik lielas summas, ka, šķiet, ir prezumēts attiecīgā administratīvā pārkāpuma izdarītāja ļaunprātīgs nodoms.

25. Savukārt Ungārijas, Beļģijas, Spānijas un Itālijas valdības ar 2007. gada Likuma Nr. XLVIII 5/A panta 1. punktu ieviestās sankciju sistēmas samērīgumu izsecina no tās iedarbīguma un preventīvā rakstura, kā arī naudas sodu apmēra progresivitātes, ņemot vērā nedeklarēto naudas summu lielumu.

C – Vērtējums

1) Tiesas judikatūra par sankciju samērīgumu

26. Jautājums par sankciju samērīgumu Savienības tiesību neievērošanas gadījumā jau ir ticis aplūkots vairākos Tiesas spriedumos.

27. Tādējādi pastāvīgajā judikatūrā ir noteikts, ka, “ja nav veikta [Savienības] tiesību aktu saskaņošana attiecībā uz piemērojamajām sankcijām par tādu nosacījumu neievērošanu, kas paredzēti ar šiem tiesību aktiem izveidotajā sistēmā, dalībvalstu kompetencē ir izvēlēties sankcijas, ko tās uzskata par piemērotām. Tomēr dalībvalstīm sava kompetence ir jāīsteno, ievērojot [Savienības] tiesības un to vispārējos tiesību principus, tātad arī samērīguma principu” ( 4 ).

28. “Kā Tiesa ir vairākkārt nospriedusi, administratīvie vai sodu pasākumi nedrīkst pārsniegt to, kas ir obligāti vajadzīgs, lai sasniegtu izvirzītos mērķus, un kontroles mehānismiem nav jāpiesaista izdarītajam pārkāpumam tik nesamērīga sankcija, ka tā kļūtu par šķērsli [LESD] noteikto brīvību īstenošanai” ( 5 ).

29. Tomēr Tiesa retos gadījumos katrā atsevišķā lietā ir konkrēti lēmusi par valstu attiecīgo sankciju samērīgumu. Tā noteikti ir lēmusi par to lietā, kurā pasludināts spriedums Urbán (C‑210/10, EU:C:2012:64), bet šajā lietā sankcionētais pārkāpums nebija ne ļaunprātīga rīcība, ne arī bija smags, lai arī naudas soda apmērs bija ļoti liels, tāpēc Tiesa pati nosprieda, ka attiecīgais naudas sods bija nesamērīgs ( 6 ).

30. Parasti Tiesa uztic iesniedzējtiesai veikt samērīguma pārbaudi pašai, nosakot lietderīgus kritērijus šīs pārbaudes pareizai veikšanai ( 7 ).

31. Lietā, kurā pasludināts spriedums Louloudakis (C‑262/99, EU:C:2001:407), Tiesa tā 69. punktā ir nospriedusi, ka, “lai arī noteiktas piespiedu un preventīvo pasākumu obligātās vajadzības var attaisnot, ka valsts tiesību aktos tiek paredzēti noteiktas stingrības sodi, tomēr nav izslēdzams, ka [šie sodi] var izrādīties nesamērīgi un tādējādi radīt šķērsli minētajai brīvībai [šajā gadījumā – personu un preču brīvai kustībai], jo tie ietver vienotas likmes naudas sodus, kuru apmērs noteikts, ievērojot tikai un vienīgi transportlīdzekļa cilindra tilpumu, neņemot vērā tā vecumu, un tiek noteikta paaugstināta nodeva, kuras summa var līdz pat desmitkārtīgam apmēram pārsniegt attiecīgos nodokļus. Sods, kas pamatots tikai un vienīgi ar cilindra tilpuma kritēriju, varētu izrādīties esam nesamērīgs ar pārkāpuma smagumu, it īpaši gadījumā, kad to papildina otrs smags sods, kas paredzēts par to pašu pārkāpumu. To pašu var apgalvot par sodu, kura apmērs var sasniegt attiecīgo obligāto maksājumu vairākkārtīgu, piemēram, desmitkārtīgu, apmēru”.

32. Ļoti loģiski, ka gadījumos, kuros runa ir par Savienības tiesībās paredzētajām sankcijām, Tiesa lemj pati, neadresējot to valsts tiesai.

33. Piemēram, lietā, kurā pasludināts spriedums Billerud Karlsborg un Billerud Skärblacka (C‑203/12, EU:C:2013:664) ( 8 ), Tiesa ir nospriedusi, ka “spriedums par Savienības tiesību akta samērīgumu nevar būt atkarīgs no retrospektīviem novērtējumiem par tā iedarbīguma pakāpi. Ja Savienības likumdevējam ir jānovērtē pieņemamā tiesiskā regulējuma iedarbība nākotnē, lai gan šo iedarbību nevar precīzi noteikt, tā vērtējums var tikt apšaubīts tikai tādā gadījumā, ja tas ir acīmredzami kļūdains, ņemot vērā pierādījumus, kas tā rīcībā bija attiecīgā tiesiskā regulējuma pieņemšanas brīdī” ( 9 ).

34. Tāpēc Tiesa ir nolēmusi, ka “Direktīvā 2003/87 paredzētais naudas sods par emisiju apjoma pārsniegšanu nevar tikt uzskatīts par samērīguma principam pretrunā esošu tādēļ, ka valsts tiesai nav paredzēta iespēja mainīt tā apmēru” ( 10 ). Norādīšu, ka spriedumā Louloudakis (C‑262/99, EU:C:2001:407) Tiesa ir uzskatījusi, ka vienotas likmes naudas sodi, kas tiek noteikti, neņemot vērā virkni kritēriju, var “izrādīties nesamērīgi” (skat. 69.–71. punktu).

35. Ņemot vērā šos apsvērumus, Tiesas judikatūra par sankciju samērīgumu, ļaujot valsts tiesām veikt šo pārbaudi, būtībā ir balstīta uz konkrētiem katras lietas apstākļiem, ņemot vērā pārkāpuma veidu un smagumu, lielāku vai mazāku iespēju iestādēm paredzēt represīvās sistēmas efektivitāti, sodu aprēķināšanas veidu un kritērijus, kas ir jāievēro.

2) Sankciju samērīgums, raugoties no tiesību uz īpašumu viedokļa

36. Kā savos rakstveida apsvērumos norāda Komisija, administratīvos naudas sodus par skaidras naudas nedeklarēšanu uz robežas ir izvērtējusi Eiropas Cilvēktiesību tiesa atbilstoši Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 1. protokola 1. pantam.

37. Manuprāt, arī izskatāmajā lietā pārbaude ir jāveic, ņemot vērā Hartas 17. pantā paredzētās tiesības uz īpašumu, it īpaši tāpēc, ka Regulas Nr. 1889/2005 preambulas 15. apsvērumā ir norādīts, ka tajā “ir ievērotas pamattiesības un principi, kas [..] ietverti arī [Hartā]”, kura saskaņā ar tās 51. panta 1. punktu ir piemērojama, kad dalībvalstis īsteno Savienības tiesības.

38. Tā kā Hartas 17. pants atbilst minētās konvencijas 1. protokola 1. pantam, Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūra šajā jomā attiecīgajā lietā varētu būt noderīga, zinot, ka ar Hartu ir atļauts Savienības tiesībās paredzēt “plašāku aizsardzību” ( 11 ).

39. Eiropas Cilvēktiesību tiesa ir izskatījusi trīs lietas, kurās fakti ir gandrīz identiski faktiem šobrīd izskatāmajā lietā: Ismayilov pret Krieviju ( 12 ), Grifhorst pret Franciju ( 13 ) un Moon pret Franciju ( 14 ).

a) Lieta Ismayilov pret Krieviju

40. 2002. gada 17. novembrīIsmayilov, Azerbaidžānas valstspiederīgais, ieradās Maskavā ar USD 21348, kas bija saņemti par Baku (Azerbaidžāna) pārdoto māju, kuru viņš bija mantojis no savas mātes. Tomēr muitas darbiniekiem viņš deklarēja tikai USD 48, lai arī saskaņā ar Krievijas tiesībām bija jādeklarē jebkura summa, kas pārsniedz USD 10000. Pārbaudē, kas tam sekoja, viņa bagāžā tika atrasta atlikusī summa. Tādējādi viņš tika apsūdzēts par kontrabandu un attiecīgā summa tika aizturēta kā pierādījums. Ismayilov tika piespriests nosacīts brīvības atņemšanas sods, un Krievijas tiesas attiecīgo summu nodeva muitas dienestiem, kas to konfiscēja.

41. Saskaņā ar Eiropas Cilvēktiesību tiesas viedokli, “lai iejaukšanos [tiesībās uz īpašumu] atzītu par samērīgu, tai būtu jāatbilst konstatētā pārkāpuma smagumam, proti, deklarēšanas pienākuma neizpildei, nevis tāda iespējama, šajā posmā vēl nekonstatēta pārkāpuma kā noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācija vai krāpšana nodokļu jomā smagumam” ( 15 ).

42. Eiropas Cilvēktiesību tiesa piebilda, ka ar konfiskāciju valstij netika kompensēti nodarītie finansiālie zaudējumi, “jo [šī pēdējā] nebija cietusi nekādus zaudējumus no tā, ka prasītājs nebija deklarējis [attiecīgo] summu, bet tās mērķis bija atturēt un sodīt” ( 16 ).

43. Eiropas Cilvēktiesību tiesa secināja, ka “nav pārliecinoši pierādīts, ne arī [Krievijas] valdība ir apgalvojusi, ka tikai šī sankcija [proti, brīvības atņemšana] nebija pietiekama, lai sasniegtu izvirzīto preventīvo un atturošo mērķi un novērstu deklarēšanas pienākuma neizpildi. Šajos apstākļos konfiskācijas pasākuma kā papildu sankcijas noteikšana [..] bija nesamērīga, jo prasītājam tika uzlikts “pārmērīgs individuāls slogs”” ( 17 ).

b) Lieta Grifhorst pret Franciju

44. Lieta Grifhorst pret Franciju ir līdzīga šobrīd izskatāmajai lietai tādējādi, ka šajā lietā ar attiecīgajām Francijas tiesību normām (it īpaši ar Muitas kodeksa 464. un 465. pantu) tiek īstenots Regulas Nr. 1889/2005 3. un 9. pants.

45. 1996. gada 29. janvārī uz Francijas un Andoras robežas R. Grifhorst pārbaudīja Francijas muita. Tāpat kā attiecīgajā pamatlietā uz muitas darbinieku jautājumu, kas tika uzdots angļu un spāņu valodā, par deklarējamajām summām R. Grifhorst sniedza noliedzošu atbildi. Transportlīdzeklis, kā arī R. Grifhorst tika pārmeklēti, un muitas darbinieki minētā transportlīdzekļa nodalījumos atrada 500000 Nīderlandes guldeņu (NLG) jeb EUR 233056. Iztaujāšanas laikā R. Grifhorst kā dzīvesvietu norādīja Andoru un apgalvoja, ka ir izņēmis summu no iestādes Crédit d’Andorre nekustamā īpašuma Amsterdamā iegādei.

46. Atšķirībā no šobrīd izskatāmās pamatlietas muitas darbinieki konfiscēja visu R. Grifhorst rīcībā esošo summu.

47. Vēlāk un atšķirībā no Ungārijas iestādēm attiecīgajā pamatlietā Francijas iestādes par R. Grifhorst darbībām konsultējās ar Nīderlandes iestādēm, kuras norādīja, ka šis pēdējais minētais ir viņiem pazīstams, it īpaši saistībā ar faktiem, kuri norisinājās 1983. gadā un attiecās uz šantāžu un izspiešanu, cilvēka nolaupīšanu un nelikumīgu šaujamieroča glabāšanu. Nīderlandes iestādes arī precizēja, ka vienīgā zināmā R. Grifhorst darbība ir saistīta ar nekustamo īpašumu, ka Spānijas Karalistes, Francijas Republikas un Nīderlandes Karalistes veiktā starptautiskā izmeklēšana par viņa darbībām nevirzās uz priekšu un ka viņš tiek turēts aizdomās par noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju citu personu labā, bet nevarēja sniegt nevienu konkrētu papildu pierādījumu.

48. R. Grifhorst tika lūgts ierasties Tribunal correctionnel de Perpignan [Perpiņānas krimināltiesā, Francija], kas ar 1998. gada 8. oktobra spriedumu atzina viņu par vainīgu Muitas kodeksa 464. pantā paredzētā naudas summu, akciju vai vērtspapīru deklarēšanas pienākuma neizpildē un, pamatojoties uz šī kodeksa 465. pantu, piesprieda viņam visas naudas summas konfiskāciju un tāda naudas soda samaksu, kas atbilst pusei no nedeklarētās summas (NLG 225000 jeb EUR 116828).

49. Šo spriedumu apstiprināja Cour d’appel de Montpellier [Monpeljē Apelācijas tiesa, Francija], kura noraidīja viņa lūgumu uzdot prejudiciālu jautājumu Tiesai. Cour de cassation [Kasācijas tiesa, Francija] arī noraidīja viņa kasācijas sūdzību. Pēc šīs noraidīšanas R. Grifhorst vērsās Eiropas Cilvēktiesību tiesā saistībā ar viņa tiesību uz īpašumu, kas ir garantētas ar Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 1. protokola 1. pantu, pārkāpumu.

50. Eiropas Cilvēktiesību tiesa vispirms norādīja, ka “vienīgā pārkāpjošā rīcība, kuru [varēja] ņemt vērā attiecībā uz [R. Grifhorst], bija tā, ka, šķērsojot Francijas un Andoras robežu, viņš nebija deklarējis skaidru naudu, kuru viņš pārveda, turpretī valdība [nebija] apgalvojusi, ka pārvestā summa bija iegūta, īstenojot prettiesiskas darbības, vai arī bija paredzēta šādām darbībām” ( 18 ).

51. Atbalstot Komisijas pieeju argumentētajā atzinumā, kuru tā bija adresējusi Francijas Republikai saistībā ar Muitas kodeksa 465. panta saderīgumu ar Savienības tiesībām, Eiropas Cilvēktiesību tiesa arī uzskatīja, ka “sankcijai bija jāatbilst konstatētā pārkāpuma, proti, deklarēšanas pienākuma neizpildes, nevis tāda iespējama, šajā posmā nekonstatēta pārkāpuma kā noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācija vai krāpšana nodokļu jomā, smagumam” ( 19 ).

52. Eiropas Cilvēktiesību tiesa tāpat ņēma vērā šī 465. panta formulējuma grozījumus, kas 2004. gadā tika veikti, ņemot vērā Komisijas argumentēto atzinumu. Saskaņā ar jauno redakciju konfiskācija vairs nav automātiska un to turpmāk var piespriest ne vēlāk kā pēc, augstākais, sešu mēnešu laikposma, uz kuru nedeklarētā summa ir tikusi aizturēta, ja norādes vai ticami iemesli ļauj uzskatīt, ka attiecīgā persona ir izdarījusi citus Muitas kodeksa pārkāpumus. Naudas sods tika noteikts 25 % apmērā no summas, uz kuru attiecas pārkāpums ( 20 ).

53. Šajos apstākļos Eiropas Cilvēktiesību tiesa nosprieda, ka “[..] sistēma[, kas ieviesta ar 2004. gada grozījumiem,] [ļauj] saglabāt pareizu līdzsvaru starp vispārējo interešu prasībām un personas pamattiesību aizsardzību” ( 21 ), kamēr “konfiskācijas un naudas soda [..] pārklāšanās [ir] nesamērīga attiecībā uz izdarīto pārkāpumu” ( 22 ).

c) Lieta Moon pret Franciju

54. Lietā Moon pret Franciju ir aplūkotas lietā Grifhorst pret Franciju aplūkotajām līdzīgas problēmas, vienīgā būtiskā atšķirība ir tā, ka uzliktais naudas sods tika noteikts 25 % apmērā no nedeklarētās summas.

55. Eiropas Cilvēktiesību tiesa apstiprināja spriedumu lietā Grifhorst pret Franciju, nospriežot, ka konfiskācija un naudas sods apvienojumā veido 125 % no nedeklarētās summas un ka tas tādējādi nav samērīgi ( 23 ).

3) Ar Regulas Nr. 1889/2005 4. panta 2. punktu un 9. panta 1. punktu ieviestā sankciju sistēma

56. Kā apgalvo Komisija, Regulas Nr. 1889/2005 mērķis ir papildināt Savienības tiesību mehānismu noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas novēršanai, nodrošinot skaidras naudas ievešanas, šķērsojot Savienības robežas, kontroli, un iegūt informāciju par šādiem pārvadājumiem ( 24 ).

57. Tādējādi ar Regulu Nr. 1889/2005 ieviestajā kontroles sistēmā ir paredzēts pienākums deklarēt naudas summu, kas ir vienāda vai lielāka par EUR 10000 ( 25 ). Saskaņā ar šo sistēmu par šī pienākuma neievērošanu ir jāuzliek “iedarbīgas, samērīgas un preventīvas” sankcijas, kas dalībvalstīm ir jāievieš to tiesībās ( 26 ), kurām papildus var aizturēt nedeklarētu skaidru naudu ar administratīvu lēmumu saskaņā ar valsts tiesību aktiem ( 27 ).

58. Tātad no šīs sistēmas struktūras skaidri izriet, ka ar dalībvalstīs ieviestajiem naudas sodiem, kā norāda Komisija, tiek uzlikts sods tikai par konstatēto pārkāpumu, proti, par deklarēšanas pienākuma neizpildi, nevis par tādu iespējamu, nekonstatētu pārkāpumu kā noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācija vai krāpšana nodokļu jomā.

59. Kā norādīts Regulas Nr. 1889/2005 ( 28 ) 3. panta 2. punkta e) apakšpunktā, valsts iestādēm katru reizi ir jāpārbauda nedeklarētās skaidrās naudas izcelsme un tās paredzētais lietojums, kā to darīja Francijas iestādes lietā Grifhorst pret Franciju; šī uzdevuma veikšana ir atvieglota ar šīs regulas 6. un 7. pantā iekļautajām tiesību normām par informācijas apmaiņu.

60. Tiesas sēdē Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága norādīja, ka muitas darbiniekiem uz robežas ir grūti iegūt pierādījumus par tādiem noziedzīgiem nodarījumiem saistībā ar nedeklarētu skaidru naudu kā noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācija vai krāpšana nodokļu jomā. Tomēr, tieši lai atvieglotu šī uzdevuma veikšanu, Regulas Nr. 1889/2005 4. panta 2. punktā ir paredzēts, ka saskaņā ar administratīvu lēmumu skaidru naudu uz laiku var aizturēt.

61. Ja nedeklarētās skaidrās naudas izcelsme un paredzētais lietojums ir konstatēti, kā tas bija lietās Ismayilov pret Krieviju ( 29 ) un Moon pret Franciju ( 30 ), vai tie nevar tikt apstrīdēti, kā tas bija lietā Grifhorst pret Franciju ( 31 ), var tikt noteikta tikai sankcija saskaņā ar valsts tiesībām, piemērojot Regulas Nr. 1889/2005 9. panta 1. punktu, proti, naudas sods izskatāmajā lietā.

62. Turpretī konfiscēšanas sankcija var tikt piemērota, ja attiecīgās skaidrās naudas izcelsmes vai paredzētā lietojuma prettiesiskums ir ticis pierādīts saskaņā ar valsts tiesību normām, un papildus var noteikt sankciju, kas paredzēta valsts tiesībās, piemērojot Regulas Nr. 1889/2005 9. panta 1. punktu.

63. Jāprecizē, ka, tā kā naudas sods neattiecas uz nedeklarētas skaidras naudas izcelsmi vai lietojumu, tas nevar mainīties atkarībā no attiecīgās summas izcelsmes un paredzētā lietojuma tiesiskuma.

64. Kopumā, kā ir nospriedusi Eiropas Cilvēktiesību tiesa, lai uzliktais naudas sods deklarēšanas pienākuma neizpildes gadījumā būtu samērīgs, tam ir “jāatbilst konstatētā pārkāpuma, proti, deklarēšanas pienākuma neizpildes, smagumam” ( 32 ).

4) 2007. gada Likuma Nr. XLVIII saderīgums ar Regulu Nr. 1889/2005

a) Vispārīgi jautājumi

65. Sākumā ir jānorāda, ka dalībvalstu paredzētās sankcijas, piemērojot Regulas Nr. 1889/2005 9. panta 1. punktu, kā tiesas sēdē norādīja Komisija, ir ļoti dažādas gan attiecībā uz naudas soda aprēķināšanu (procenti par nedeklarētu summu vai summa, kuru nosaka kompetentās iestādes, ņemot vērā tiesību aktos noteikto slieksni un maksimālo apmēru), gan attiecībā uz summām, kuras var tikt noteiktas šajās sistēmās (sākot no EUR 1200 Igaunijā līdz naudas soda maksimālajam apjomam EUR 1 miljona apmērā Vācijā).

66. Šajā kontekstā Ungārijas likumdevēja ieviestā naudas sodu sistēma, kurā paredzēta naudas soda progresija atkarībā no nedeklarētās summas apmēra, manuprāt, pati par sevi nav ārkārtēja.

b) Citi kritēriji, ne tikai naudas sods pats par sevi

67. Tomēr daži šīs sistēmas kritēriji, manuprāt, nav saderīgi ar Regulu Nr. 1889/2005.

68. Vispirms, kā tiesas sēdē apstiprināja Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága, tā kā Ungārijas tiesību aktos nav izmantota Regulas Nr. 1889/2005 4. panta 2. punktā paredzētā iespēja ar administratīvu lēmumu aizturēt nedeklarētu skaidru naudu, Ungārijas iestādes pie R. M. Chmielewski, viņam šķērsojot Serbijas un Ungārijas robežu, atrasto skaidro naudu neaizturēja uz laiku ( 33 ).

69. Turklāt, lai arī šķiet, ka R. M. Chmielewski muitas darbiniekiem deklarēja, ka viņa rīcībā attiecīgā summa bija tāpēc, ka viņš bija paredzējis iegādāties māju Bulgārijā, bet bija atgriezies Polijā, to neiegādājies, no lietas materiāliem neizriet, ka Ungārijas iestādes būtu mēģinājušas konstatēt attiecīgās skaidrās naudas izcelsmi. Šim mērķim tās varēja lūgt Polijas iestāžu palīdzību, ko tās nedarīja. Šajā ziņā tās nepiemēroja Regulas Nr. 1889/2005 3. panta 2. punkta e) apakšpunktu.

70. Tomēr, tā kā Regulas Nr. 1889/2005 pamatmērķis ir efektīvāk apkarot noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju un krāpšanu nodokļu jomā, it īpaši nodrošinot ar tās 6. pantu paredzēto atviegloto dalībvalstu sadarbību, dalībvalstīm noteikti ir jāizpēta attiecīgo līdzekļu izcelsme un paredzētais lietojums, nevis tikai tie ir jākonstatē un jānosaka sankcijas par deklarēšanas pienākuma neizpildi, kas ietver arī to, ka šie līdzekļi var tikt aizturēti uz šīs izmeklēšanas laiku.

71. Tā vietā, lai paredzētu nosacījumus nedeklarētas skaidras naudas aizturēšanai ar administratīvo lēmumu saskaņā ar Regulas Nr. 1889/2005 4. panta 2. punktu, šīs regulas īstenošanas sistēma, kas ieviesta ar 2007. gada Likumu Nr. XLVIII, manuprāt, ir balstīta tikai uz to, ka nedeklarētās skaidrās naudas izcelsmes un paredzētā lietojuma iespējamais prettiesiskums tiek ņemts vērā, piemērojot vienīgi naudas soda progresiju.

72. Tomēr šāda sistēma, kurā, izmantojot naudas sodu, kas ir saistīts ar attiecīgo summu apmēru, to izcelsmes vai paredzētā lietojuma prettiesiskuma prezumpcija ir apvienota ar deklarēšanas pienākuma neizpildi, manuprāt, ir pretrunā Regulas Nr. 1889/2005 3. panta 2. punktam un 4. panta 2. punktam.

73. Proti, neuzdodot jautājumus par nedeklarētās skaidrās naudas izcelsmi un paredzēto lietojumu un neparedzot tās pagaidu aizturēšanu ar administratīvu lēmumu, lai Ungārijas iestādēm ļautu pieņemt lēmumu, vai ir jānosaka konfiskācija ( 34 ), ar 2007. gada Likumu Nr. XLVIII nav ievērotas regulā ietvertās tiesību normas un tas traucē tās efektivitātei.

74. Šajos apstākļos, kad iesniedzējtiesai vairs nepastāv iespēja uz laiku aizturēt nedeklarēto skaidro naudu, lai to varētu konfiscēt, ja tās izcelsmes vai paredzētā lietojuma prettiesiskums tiktu pierādīts, ir jāpārbauda uzliktā naudas soda samērīgums, ņemot vērā iepriekš minētās problēmas attiecībā uz 2007. gada Likuma Nr. XLVIII saderīgumu ar Regulu Nr. 1889/2005.

c) Automātiskā saikne starp naudas sodu un nedeklarēto skaidrās naudas summu

75. Ar 2007. gada Likuma Nr. XLVIII 5/A pantu ieviestajā naudas sodu sistēmā nav paredzēta rīcības brīvība kompetentajām iestādēm, lai neievērotu iepriekš noteikto naudas soda summu. Turklāt šī summa palielinās automātiski atkarībā no nedeklarētās summas apmēra (proti, 10 %, ja summa ir no EUR 10000 līdz EUR 20000, 40 %, ja summa ir no EUR 20000 līdz EUR 50000, un 60 %, ja summa ir lielāka par EUR 50000).

76. Tātad vienīgais naudas soda noteikšanas kritērijs ir nedeklarētās summas apmērs.

77. Komisija pārmet, ka kompetentajām iestādēm šajā sistēmā nav ļauts ņemt vērā katra konkrētā gadījuma īpašos apstākļus, kā, piemēram, tīšu nedeklarēšanu vai atkārtotu nedeklarēšanu, kā rezultātā saskaņā ar Komisijas viedokli naudas sods varētu tikt samazināts vai pat atcelts, ja pārkāpuma izdarītājs vēlāk varētu pierādīt nedeklarētās summas izcelsmes un paredzētā lietojuma tiesiskumu. Tādā gadījumā, lai arī deklarēšanas pienākums nebūtu ticis izpildīts, Komisija uzskata, ka vispārējām interesēm nebūtu nodarīts kaitējums.

78. Lai arī esmu atgādinājis, ka ar Regulu Nr. 1889/2005 ir uzlikts pienākums izpētīt attiecīgās naudas summas izcelsmi un paredzēto lietojumu, veicot Regulas Nr. 1889/2005 4. panta 1. punktā paredzēto kontroli, mani šī kritika nepārliecina.

79. Lai arī Regulai Nr. 1889/2005 nav pretrunā Komisijas ierosinātā sistēma, kas ļautu muitas dienestiem vai valsts tiesām ņemt vērā katras lietas īpašos apstākļus, es uzskatu, ka šādā sistēmā katrā ziņā nevarētu paredzēt Regulas Nr. 1889/2005 9. panta 1. panta formulējumā noteiktās sankcijas par deklarēšanas pienākuma neizpildi atcelšanu, jo tajā skaidri ir noteikts, ka dalībvalstis “paredz sankcijas, ko piemērot par 3. pantā paredzētā deklarēšanas pienākuma nepildīšanu”.

80. Turklāt tādas sistēmas, kurās, tāpat kā ar 2007. gada Likumu Nr. XLVIII ieviestajā sistēmā, nav ļauts ņemt vērā katras lietas īpašos apstākļus, manuprāt, nav pretrunā Regulai Nr. 1889/2005 šī vienīgā iemesla dēļ. Kāpēc ir jāparedz rīcības brīvība kompetentajām iestādēm attiecībā uz nedeklarēšanas administratīvo pārkāpumu, attiecībā uz kuru Savienības likumdevējs ir vēlējies, lai to varētu viegli konstatēt un lai tas būtu neatkarīgs no citiem tādiem noziedzīgiem nodarījumiem kā noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācija, terorisma finansēšana, krāpšana nodokļu jomā, zagtas mantas piesavināšanās, zagšana, peļņa no narkotiku tirdzniecības vai kontrabandas, kā arī no jebkura cita tīša nolūka?

81. Manuprāt, dalībvalstīm ir tiesības ieviest vienkāršu, efektīvu un preventīvu naudas sodu sistēmu, kurā pret attiecīgām personām ir nodrošināta vienlīdzīga attieksme, diferencētu analīzi paredzot veikt attiecībā uz sodiem par citiem pārkāpumiem, kas nav deklarēšanas pienākuma neizpilde.

d) Uzliktā naudas soda samērīgums pamatlietā

82. Lai arī ar naudas sodu, kura progresīvā summa ir atkarīga no nedeklarētās skaidrās naudas summas apmēra, protams, ir iespējams sasniegt tā mērķi – nodrošināt deklarēšanas pienākuma izpildi un sodīt par tā neizpildi – es sliecos uzskatīt, ka Ungārijas tiesību aktos izvēlētā lielākā progresijas likme ir nesamērīga. Nedomājot tā, kā, šķiet, uzskata Eiropas Cilvēktiesību tiesa ( 35 ), ka vienota procentu likme (šajā gadījumā 25 %) būtu jāpiemēro neatkarīgi no nedeklarētās naudas summas apmēra, manuprāt, naudas sods 60 % apmērā no kopējās summas, ja tā ir lielāka par EUR 50000, kura [noteikšanas] pamatā varētu būt citu iespējamo pārkāpumu esamība vai nodoms tos izdarīt, līdzinās konfiscējošam pasākumam, lai sodītu tikai par vienu pārkāpumu, kas ir deklarēšanas pienākuma neizpilde, un nenodrošina taisnīgu līdzsvaru starp vispārējo interešu prasībām un Hartas 17. pantā paredzēto tiesību uz īpašumu aizsardzību.

83. Noslēgumā minēšu divas piezīmes. Neuzskatot to par izšķirošu apstākli, norādīšu uz Komisijas izklāstu tiesas sēdē, kurā tā norādīja, ka neviena cita dalībvalsts, kura, tāpat kā Ungārija, ir izvēlējusies līdzīgu naudas sodu, pamatojoties uz procentuālo daļu no nedeklarētās summas, tik lielas procentu likmes nav paredzējusi, tās ir no 5 līdz 50 %, šī pēdējā likme vienā no dalībvalstīm ir paredzēta īpašos gadījumos.

84. Visbeidzot atgādināšu, ka visu attiecīgo līdzekļu konfiscēšana būtu pilnīgi samērīga, ja netiktu pierādīts attiecīgo summu izcelsmes un paredzētā lietojuma tiesiskums, neskarot citas sankcijas par citiem, iespējams, konstatētajiem pārkāpumiem.

VI – Secinājumi

85. Tāpēc es iesaku Tiesai uz Kecskeméti Közigagatási és Munkaügyi Bíróság prejudiciālajiem jautājumiem sniegt šādu atbildi: Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 26. oktobra Regulas (EK) Nr. 1889/2005 par skaidras naudas kontroli, kuru ieved Kopienas teritorijā vai izved no tās, 9. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir tāda sankcija kā 2007. gada Likuma Nr. XLVIII 5/A panta 1. punkta c) apakšpunktā noteiktā sankcija, ciktāl ar to ir paredzēts naudas sods 60 % apmērā no nedeklarētās summas, ja tā ir lielāka par EUR 50000, nedodot iespēju aizturēt nedeklarēto summu uz laiku, kas ir vajadzīgs, lai veiktu izmeklēšanu attiecībā uz tās izcelsmi un paredzēto lietojumu.

( 1 ) Oriģinālvaloda – franču.

( 2 ) OV L 309, 9. lpp.

( 3 ) Skat. spriedumus Bordessa u.c. (C‑358/93 un C‑416/93, EU:C:1995:54, 31. punkts) un Sanz de Lera u.c. (C‑163/94, C‑165/94 un C‑250/94, EU:C:1995:451, 39. punkts).

( 4 ) Spriedums Louloudakis (C‑262/99, EU:C:2001:407, 67. punkts). Šajā ziņā skat. arī spriedumus Amsterdam Bulb (50/76, EU:C:1977:13, 33. un 35. punkts), Komisija/Grieķija (C‑210/91, EU:C:1992:525, 19. punkts), Siesse (C‑36/94, EU:C:1995:351, 21. punkts), de Andrade (C‑213/99, EU:C:2000:678, 20. punkts), Ntionik un Pikoulas (C‑430/05, EU:C:2007:410, 54. punkts) un Urbán (C‑210/10, EU:C:2012:64, 53. punkts).

( 5 ) Spriedums Komisija/Grieķija (C‑210/91, EU:C:1992:525, 20. punkts). Šajā ziņā skat. arī spriedumus Casati (203/80, EU:C:1981:261, 27. punkts), Luisi un Carbone (286/82 un 26/83, EU:C:1984:35, 34. un 35. punkts), Komisija/Grieķija (68/88, EU:C:1989:339, 24. punkts), Louloudakis (C‑262/99, EU:C:2001:407, 67. punkts), Ntionik un Pikoulas (C‑430/05, EU:C:2007:410, 53. punkts) un Urbán (C‑210/10, EU:C:2012:64, 53. punkts).

( 6 ) Skat. spriedumu Urbán (C‑210/10, EU:C:2012:64, 55.–58. punkts). Skat. it īpaši 56. punktu, kurā Tiesa ir nospriedusi, ka “Ungārijas sodu sistēma izrādās esam nesamērīga, konkrēti, tādā gadījumā kā pamatlietā aplūkotais, kad tikai viena no piecpadsmit pārbaudītajām reģistrācijas apļveida diagrammām nebija pareizi aizpildīta, proti, tajā nebija uzrādīts nobraukums atbraucot”, un ka “pamatlietā aplūkotā nereģistrēšana nevarēja būt ļaunprātīga rīcība, jo datu reģistrācijas diagrammā iztrūkstošā informācija savukārt bija norādīta pavadzīmē”. Skat. arī 58. punktu, kurā, atgādinājusi, ka “represīvais pasākums [nedrīkstēja] būt nesamērīgs”, Tiesa norādīja, ka naudas soda apmērs “ir gandrīz vienāds ar algota darbinieka vidējo neto izpeļņu Ungārijā”.

( 7 ) Skat. it īpaši spriedumus Louloudakis (C‑262/99, EU:C:2001:407, 70. punkts) un Ntionik un Pikoulas (C‑430/05, EU:C:2007:410, 54. punkts).

( 8 ) Šī lieta attiecās uz Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīvas 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV L 275, 32. lpp.), 16. panta 3. punktā paredzētā fiksētā naudas soda EUR 100 apmērā par katru tonnu oglekļa dioksīda ekvivalenta, ko emitē iekārta, par kuru operators nav nodevis kvotas, tiesiskumu.

( 9 ) Skat. 37. punktu.

( 10 ) Turpat, 38. punkts.

( 11 ) Skat. Hartas 52. panta 3. punktu.

( 12 ) ECT 2008. gada 6. novembra spriedums Ismayilov pret Krieviju (spriedums nav publicēts Recueil des arrêts et décisions, pieejams ECT tīmekļa vietnē http://hudoc.echr.coe.int/sites/eng/pages/search.aspx?i= 001‑89412).

( 13 ) ECT 2009. gada 26. februāra spriedums Grifhorst pret Franciju (spriedums nav publicēts Recueil des arrêts et décisions, pieejams ECT tīmekļa vietnē http://hudoc.echr.coe.int/sites/eng/pages/search.aspx?i= 001‑91448).

( 14 ) ECT 2009. gada 9. jūlija spriedums Moon pret Franciju (spriedums nav publicēts Recueil des arrêts et décisions, pieejams ECT tīmekļa vietnē http://hudoc.echr.coe.int/sites/eng/pages/search.aspx?i= 001‑93522).

( 15 ) ECT 2008. gada 6. novembra spriedums Ismayilov pret Krieviju (mans tulkojums): “in order to be considered proportionate, the interference should correspond to the gravity of the infringement, namely the failure to comply with the declaration requirement, rather than to the gravity of any presumed infringement which had not however been actually established, such as an offence of money laundering or tax evasion”.

( 16 ) Turpat (mans tulkojums): “the confiscation measure was not intended as pecuniary compensation for damage – as the State had not suffered any loss as a result of the applicant’s failure to declare the money – but was deterrent and punitive in its purpose”.

( 17 ) Turpat (mans tulkojums): “It has not been convincingly shown or indeed argued by the Government that that sanction alone was not sufficient to achieve the desired deterrent and punitive effect and prevent violations of the declaration requirement. In these circumstances, the imposition of a confiscation measure as an additional sanction was, in the Court’s assessment, disproportionate, in that it imposed an“individual and excessive burden” on the applicant”.

( 18 ) ECT 2009. gada 26. februāra spriedums lietā Grifhorst pret Franciju, 98. punkts.

( 19 ) Turpat 102. punkts.

( 20 ) Turpat 103. punkts.

( 21 ) Turpat.

( 22 ) Turpat 105. punkts.

( 23 ) ECT 2009. gada 9. jūlija spriedums lietā Moon pret Franciju, 48.–52. punkts.

( 24 ) Skat. it īpaši Regulas Nr. 1889/2005 1. pantu un preambulas 2. un 3. apsvērumu.

( 25 ) Skat. Regulas Nr. 1889/2005 3. panta 1. punktu.

( 26 ) Turpat, 9. panta 1. punkts.

( 27 ) Turpat, 4. panta 2. punkts. Precizēšu, ka šī aizturēšana ir īslaicīga un tās ilgums nepārsniedz laiku, kāds ir absolūti nepieciešams, lai pārbaudītu, vai nedeklarētā naudas summa nav jākonfiscē.

( 28 ) Vēlos norādīt Tiesai, kā arī iesniedzējtiesai, ka 2007. gada Likuma Nr. XLVIII 2. panta 2. punkts, ar kuru no deklarācijā norādāmās informācijas ir izslēgta skaidras naudas izcelsme un paredzētais lietojums, ir pretrunā Regulas Nr. 1889/2005 3. panta 2. punkta e) apakšpunktā ietvertajam skaidrajam formulējumam un tādējādi tas nav jāņem vērā.

( 29 ) Skat. šo secinājumu 40. punktu. Ismayilov rīcībā esošā summa, šķērsojot Krievijas robežu, bija naudas summa par pārdoto māju Baku (Azerbaidžāna), kuru viņš bija mantojis no savas mātes.

( 30 ) Skat. ECT 2009. gada 9. jūlija spriedumu lietā Moon pret Franciju, 9. un 12. punkts. Kontrolē, kas tika veikta uz Francijas un Šveices robežas, Moon precizēja, ka viņa rīcībā esošā summa (GBP 28240) ir aizdevums, kuru viņam piešķīrusi Ženēvā reģistrēta sabiedrība, un ka šī summa ir paredzēta mājas iegādei Francijā vai, ja tā netiktu atrasta, – sporta automašīnas iegādei Anglijā. Tribunal correctionnel de Thonon-les-Bains [Tononlebēnas [Thonon-les-Bains] Krimināltiesa, Francija], kurā viņam tika lūgts ierasties, nosprieda, ka Moon ir pierādījis, ka viņa ienākumi un personiskais īpašums ļauj viņam pārvaldīt šādu summu.

( 31 ) Skat. šo secinājumu 47. un 50. punktu. Lai arī saskaņā ar Nīderlandes iestāžu viedokli R. Grifhorst agrāk tika turēts aizdomās par prettiesiskām darbībām, tās ir precizējušas, ka vienīgā zināmā R. Grifhorst darbība ir saistīta ar nekustamo īpašumu un ka starptautiskajā izmeklēšanā nav iegūti konkrēti pierādījumi.

( 32 ) Skat. ECT 2008. gada 6. novembra spriedumu lietā Ismayilov pret Krieviju, 38. punkts, 2009. gada 26. februāra spriedumu lietā Grifhorst pret Franciju, 98. un 102. punkts, kā arī 2009. gada 9. jūlija spriedumu lietā Moon pret Franciju, 49. punkts.

( 33 ) Tas var izbrīnīt, jo ir dīvaini, ka R. M. Chmieliewki nodoms bija galvenokārt izmantot Rumānijas levas un Turcijas levas, lai iegādātos māju Bulgārijā, un, šķiet, viņš nepaskaidroja, kāpēc viņš uzņēmās risku veikt tik garu ceļojumu ar vilcienu (no Polijas uz Bulgāriju un atpakaļ), pārvadājot tik lielu summu, nevis veicot bankas pārskaitījumu.

( 34 ) Skat. šo secinājumu 68. punktu.

( 35 ) Skat. ECT 2009. gada 26. februāra spriedumu lietā Grifhorst pret Franciju, 103. punkts. Šajā ziņā skat. arī ECT 2009. gada 9. jūlija spriedumu Moon pret Franciju, 48.–52. punkts.