Lieta C‑338/17

Virginie Marie Gabrielle Guigo

pret

Fond “Garantirani vzemania na rabotnitsite i sluzhitelite”.

(Varhoven administrativen sad lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – Darba ņēmēju aizsardzība darba devēja maksātnespējas gadījumā – Direktīva 2008/94/EK – 3. un 4. pants – Garantiju iestāžu veikta darba ņēmēju parādu segšana – Garantijas iestāžu samaksas pienākuma ierobežošana – Tādu prasījumu attiecībā uz darba samaksu izslēgšana, kas radušies vairāk nekā trīs mēnešus pirms nolēmuma par sanācijas procesa sākšanu reģistrēšanas komercreģistrā

Kopsavilkums – Tiesas (septītā palāta) 2018. gada 25. jūlija spriedums

Sociālā politika – Tiesību aktu tuvināšana – Darba ņēmēju aizsardzība darba devēja maksātnespējas gadījumā – Direktīva 2008/94 – Garantijas iestāžu samaksas pienākuma ierobežošana – Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir izslēgti ar algu saistīti parādi, kas radušies vairāk kā trīs mēnešus pirms nolēmuma par sanācijas procesa sākšanu reģistrēšanas komercreģistrā – Pieļaujamība

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/94)

Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/94/EK (2008. gada 22. oktobris) par darba ņēmēju aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā ir jāinterpretē tādējādi, ka tai nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā Zakon za garantiranite vzemania na rabotnitsite i sluzhitelite pri nesastoyatelnost na rabotodatelia (Likums par darba ņēmēju prasījumu aizsardzību darba devēja maksātnespējas gadījumā) 4. panta 1) punkts, kurā darba ņēmējiem, kuru darba tiesiskās attiecības ir beigušās vairāk nekā trīs mēnešus pirms nolēmuma par sanācijas procesa sākšanu attiecībā uz darba devēju ierakstīšanas komercreģistrā, netiek garantēti prasījumi attiecībā uz darba samaksu.

Ir jānorāda, ka gadījumi, kuros ir atļauts ierobežot garantijas iestāžu samaksas pienākumu, tādi kā Direktīvas 2008/94 4. pantā paredzētie, ir jāinterpretē šauri (pēc analoģijas skat. spriedumus, 2011. gada 17. novembris, van Ardennen, C‑435/10, EU:C:2011:751, 34. punkts, kā arī 2013. gada 28. novembris, Gomes Viana Novo u.c., C‑309/12, EU:C:2013:774, 31. punkts). Tomēr šāda šaura interpretācija nedrīkst radīt tādas sekas, ka tiktu padarītas bezjēdzīgas dalībvalstīm skaidri paredzētās minētās tiesības ierobežot samaksas pienākumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2013. gada 28. novembris, Gomes Viana Novo u.c., C‑309/12, EU:C:2013:774, 32. punkts).

Šajā lietā Likuma par darba ņēmēju garantētajiem prasījumiem darba devēja maksātnespējas gadījumā 6. pantā atbilstoši Direktīvas 2008/94 3. panta otrajai daļai par atskaites datumu tiek noteikts tas, kad nolēmums par sanācijas procesa sākšanu ticis ierakstīts komercreģistrā.

Saskaņā ar minētās direktīvas 4. panta 1. punktu un 4. panta 2. punkta pirmo daļu dalībvalstīm ir iespēja ierobežot garantiju iestāžu veikto izdevumu segšanu gadījumā, ja darba tiesiskās attiecības ir beigušās pirms šī atsauces datuma, to piešķirot tikai darba ņēmējiem, kuru darba tiesiskās attiecības ir beigušās pēdējo trīs mēnešu laikā pirms šā datuma, kā tas ir paredzēts Likuma par darba ņēmēju prasījumu aizsardzību 4. panta 1) punktā. Proti, to darba ņēmēju izslēgšana, kuru darba tiesiskās attiecības ir beigušās pirms šā laikposma, neapdraud Direktīvas 2008/94 4. panta 2. punkta pirmajā daļā paredzēto minimālo aizsardzību, jo šiem darba ņēmējiem nav neapmierinātu prasījumu, kas izrietētu no darba līguma vai darba attiecībām, kas radušās pēdējo trīs mēnešu laikā pirms minētā atsauces datuma.

(skat. 34.–37. punktu un rezolutīvo daļu)