LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 89/14

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2014. gada 18. novembra spriedumu lietā T-394/13 Photo USA Electronic Graphic, Inc./Eiropas Savienības Padome 2015. gada 27. janvārī iesniedza Photo USA Electronic Graphic, Inc.

(Lieta C-31/15 P)

(2015/C 089/15)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Photo USA Electronic Graphic, Inc. (pārstāvis – K. Adamantopoulos, advokāts)

Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija, Ancàp SpA, Cerame-Unie AISBL, Confindustria Ceramica, Verband der Keramischen Industrie eV

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2014. gada 18. novembra spriedumu lietā T-394/13 Photo USA Electronic Graphic, Inc./Padome, ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja prasību atcelt Padomes 2013. gada 13. maija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 412/2013, ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu par Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes keramikas galda piederumu un virtuves piederumu importu (1);

— pabeigt analīzi un atcelt Regulu (ES) Nr. 412/2013; un

— piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesāšanās izdevumus šajā apelācijā, kā arī tiesvedībā Vispārējā tiesā lietā T-394/13.

Pamati un galvenie argumenti

Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējās tiesas konstatētais par apelācijas sūdzības iesniedzējas pirmo, trešo un ceturto pamatu Vispārējā tiesā ir nepareizs vairāku kļūdu tiesību piemērošanā dēļ, ka arī iesniegto pierādījumu sagrozīšanas dēļ. Tādēļ apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka apstrīdētais spriedums ir jāatceļ. Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka faktiskie apstākļi pirmā, otrā un trešā pamata pamatā ir pietiekami pierādīti, lai Tiesa varētu par tiem spriest.

Attiecībā uz pirmo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda divus apelācijas pamatus. Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, būtībā nosakot, ka apelācijas sūdzības iesniedzējai ir pienākums pierādīt, ka iestāde ir pieļāvusi kļūdu vērtējumā attiecībā uz katru no rādītājiem, kas tika uzskatīti par atbilstošiem. Kā ir noteikts iepriekšējā Vispārējās tiesas judikatūrā, apelācijas sūdzības iesniedzējam ir pietiekami pierādīt, ka vai nu (1) iestāde ir pieļāvusi kļūdu vērtējumā par rādītājiem, ko tā uzskatījusi par atbilstošiem, vai ka (2) citu, atbilstošāku, rādītāju piemērošana prasīja to izslēgšanu. Šajā kontekstā konstatējums, ka iestāde pieļāva kļūdu vērtējumā par diviem rādītājiem no trijiem, kurus iestāde uzskatījusi par atbilstošiem, ir pietiekams, lai apelācijas sūdzības iesniedzējai vairs nebūtu pierādīšanas pienākuma. Turklāt, veicot konstatējumus, pārsūdzētajā spriedumā esot sagrozīti Vispārējā tiesā iesniegtie pierādījumi un fakti.

Attiecībā uz trešo un ceturto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda četrus apelācijas pamatus. Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot kļūdaini interpretējusi Padomes 2009. gada 30. novembra Regulas (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (2) (“pamatregula”), 3. panta 2. punktu un 3. panta 7. punktu, konstatējot, ka iestādēm ir pienākums analizēt pret konkurenci vērsto darbību ietekmi uz Savienības industrijas situāciju tikai pēc tam, kad šādu pret konkurenci vērsto darbību esamība ir pārliecinoši pierādīta galīgajā attiecīgās kompetentās iestādes lēmumā. Otrkārt, noraidīdama apelācijas sūdzības iesniedzējas pieteikumu darīt zināmu to Savienības ražotāju identitātes, kas ir izmantoti par paraugiem, Vispārējā tiesa ir sagrozījusi iesniegtos pierādījumus un pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, konstatējot, ka tā varēja pārbaudīt iestādes atbilstību pamatregulas 3. panta 2. punktam un 3. panta 4. punktam, nezinot Savienības ražotāju identitāti, kas izmantoti par paraugiem. Treškārt, nosakot apelācijas sūdzības iesniedzējai pienākumu iesniegt pozitīvu pierādījumu par pret konkurenci vērsto darbību ietekmi uz Savienības ražotājiem, kas ir izmantoti par paraugiem, situācijā, kad šo ražotāju identitātes tika slēptas, ar pārsūdzēto spriedumu ir kļūdaini interpretētas pamatregulas 3. panta 2. punkta un 3. panta 7. punkta normas un apelācijas sūdzības iesniedzējai noteikts nesaprātīgs pierādīšanas pienākums. Ceturtkārt, pārsūdzētajā spriedumā esot arī kļūdaini interpretētas pamatregulas 3. panta 2. punkta un 3. panta 7. punkta normas, secinot, ka attiecīgie pienākumi var tikt izpildīti, vienkārši balstoties uz nepaskaidrotiem pieņēmumiem, nevis veicot faktisku analīzi.

(1) OV L 131, 1. lpp.

(2) OV L 343, 51. lpp.