ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
16

Līdz ar to Komisija apgalvo, ka atļaujas veikt transportlīdzekļu pārbaudes darbību saņemšanas nosacījumi rada brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojumu, kas neesot saderīgs ar EKL 43. pantu. Pirmkārt, sakarā ar dekrētlikuma 3. panta 2. punktā paredzēto noteikumu, ka jaunas atļaujas tiek piešķirtas sabiedrības interesēs, citu dalībvalstu juridiskās personas, kuras vēlas veikt šo darbību Portugālē, esot atkarīgas no kompetento valsts iestāžu rīcības brīvības. Līdz ar to šis tiesiskais regulējums neatbilstot nosacījumiem, kas noteikti Tiesas judikatūrā, atbilstoši kurai, lai iepriekšēju administratīvo atļauju sistēma būtu pamatota, tai ir jābūt balstītai uz objektīviem, nediskriminējošiem un iepriekš zināmiem kritērijiem tādējādi, lai atbilstoši ierobežotu valsts iestāžu rīcības brīvības īstenošanu.
34

Vispirms ir jānorāda, ka tikai tas apstāklis, ka Kopienu atvasinātajās tiesībās ir paredzētas noteiktas tiesību normas, kas attiecas uz mazākuma akcionāru aizsardzību, pats par sevi nav pietiekams, lai iedibinātu vispārēju Kopienu tiesību principu, it īpaši, ja to piemērošanas joma attiecas vienīgi uz precīzi noteiktām un atsevišķām tiesībām. Līdz ar to iesniedzējtiesas nosaukto tiesību normu pārbaudes mērķis ir tikai pārliecināties, vai šīs tiesību normas sniedz norādes, no kurām izriet meklētā principa pastāvēšana. Šajā sakarā ir jāprecizē, ka šīm tiesību normām piemīt norādes vērtība tikai tad, ja tām ir obligāts raksturs (šajā sakarā skat. 1999. gada 23. novembra spriedumu lietā C-149/96 Portugāle/Padome, Recueil, I-8395. lpp., 86. punkts, kā arī 2001. gada 12. jūlija spriedumu lietā C-189/01 Jippes u.c., Recueil, I-5689. lpp., 74. punkts) un no tām izriet precīzi noteikts meklētā principa saturs (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Jippes u.c., 73. punkts).
40

Maltas Republika piebilst, ka šī situācija arī atšķiras no iepriekš minētajā spriedumā lietā Komisija/Austrija aprakstītās situācijas, kurā nozīme bija klimatiskajiem apstākļiem, un norāda, ka, ņemot vērā tās īpašo ģeogrāfisko situāciju, lielumu, ievērojamo iedzīvotāju blīvumu un lauku rajonu fiziskos raksturlielumus, migrējošo putnu sugas, kuras var tikt medītas tās teritorijā, principā tajā nevairojas. Šī dalībvalsts norāda, ka tās teritorija atrodas vismaz 300 kilometru attālumā no putnu ceļa, kuri pārvietojas, šķērsojot Vidusjūru, un ka paipalu un dūju migrācijas plūsma ir atkarīga no gada laika. Šīs abas sugas parasti nemigrē, šķērsojot Maltas augšdaļu rudenī, un, ja tās tomēr to šķērso, tās pārlido vienīgi daļu teritorijas īsā laikposmā no augusta beigām līdz septembra beigām, dažkārt pat tur nenolaižoties. Turpretī pavasara laikā šo abu putnu sugu migrācija esot daudz nopietnāka un tā notiek visā Maltas salu teritorijā.
Regulas Nr. 85/2006 1. pantā noteikts:

“1. Ar šo tiek ieviests galīgais antidempinga maksājums tādu saimniecībās audzētu Norvēģijas izcelsmes lašu (kas nav savvaļas laši) — filejas veidā vai veselu, svaigu, dzesinātu vai saldētu — importam, kas atbilst KN kodiem ex 03021200, ex 03031100, ex 03031900, ex 03032200, ex 03041013 un ex 03042013 (turpmāk tekstā — “saimniecībās audzēti laši”).

[..]

4. Visiem [..] uzņēmumiem, [kas nav Nordlaks Oppdrett AS] (TARIC papildu kods A999), galīgā antidempinga maksājuma summa ir starpība starp viszemāko importa cenu, kas noteikta 5. punktā, un tīro Kopienas brīvas robežpiegādes cenu pirms muitošanas, ja otrā ir zemāka par pirmo. Nodokli neievāc, ja tīra Kopienas brīvas robežpiegādes cena ir vienāda ar attiecīgo viszemāko importa cenu, kas noteikta 5. punktā, vai augstāka par to.

5. Lai izpildītu 4. punktu, piemērojama nākamās tabulas 2. slejā noteiktā viszemākā importa cena. Ja pēcimporta pārbaudē atklājas, ka tīrā Kopienas brīvas robežpiegādes cena, ko faktiski samaksājis pirmais neatkarīgais pircējs Kopienā (pēcimporta cena), ir zemāka par tīro Kopienas brīvas robežpiegādes cenu pirms nodokļiem, kas izriet no muitas deklarācijas, un pēcimporta cena ir zemāka par viszemāko importa cenu, piemēro tālāk tabulas 3. slejā norādīto fiksētas likmes antidempinga maksājumu, ja vien 3. slejā norādītā fiksētās likmes maksājuma plus pēcimporta cenas piemērošana nesastāda summu (faktiski samaksātā cena plus fiksētas likmes maksājums), kas joprojām ir zemāka par 2. slejā norādīto viszemāko importa cenu. Tādā gadījumā piemērojama nodokļa summa, kas vienāda ar tālāk tabulas 2. slejā norādītās viszemākās importa cenas un pēcimporta cenas starpību. Ja fiksētās likmes antidempinga maksājumu iekasē retrospektīvi, tas iekasējams, atskaitot iepriekš samaksātos antidempinga maksājumus, aprēķinot pēc viszemākās importa cenas.

Saimniecībās audzēto lašu produkts Viszemākā importa cena EUR/kg neto svara Fiksētas likmes nodoklis EUR/kg neto produkta svara TARIC kods Veselas zivis, svaigas, dzesinātas vai saldētas 2,80 0,40 0302120012, 0302120033, 0302120093, 0303110093, 0303190093, 0303220012, 0303220083 Izķidātas zivis ar galvu, svaigas, dzesinātas vai saldētas 3,11 0,45 0302120013, 0302120034, 0302120094, 0303110094, 0303190094, 0303220013, 0303220084 Citādas (arī izķidātas bez galvas), svaigas, dzesinātas vai saldētas 3,49 0,50 0302120015, 0302120036, 0302120096, 0303110018, 0303110096, 0303190018, 0303190096, 0303220015, 0303220086 Veselas zivju filejas un gabalos sagrieztas filejas, kas katra sver vairāk par 300 g, svaigas, dzesinātas vai saldētas ar ādu 5,01 0,73 0304101313, 0304101394, 0304201313, 0304201394 Veselas zivju filejas un gabalos sagrieztas filejas, kas katra sver vairāk par 300 g, svaigas, dzesinātas vai saldētas bez ādas 6,40 0,93 0304101314, 0304101395, 0304201314, 0304201395 Citādas zivju filejas un gabalos sagrieztas filejas, kas katra sver 300 g vai mazāk, svaigas, dzesinātas vai saldētas 7,73 1,12 0304101315, 0304101396, 0304201315, 0304201396

[..].”
42

Vispirms ir jāatgādina, ka no Tiesas Reglamenta 38. panta 1. punkta c) apakšpunkta un ar to saistītās judikatūras izriet, ka prasības pieteikumā ir jāietver strīda priekšmets un izvirzīto pamatu kopsavilkums un tie ir jānorāda pietiekami skaidri un precīzi, lai atbildētājs varētu sagatavot savu aizstāvību un lai Tiesa varētu veikt kontroli. No tā izriet, ka galvenie faktiskie un tiesiskie apstākļi, ar kuriem ir pamatota prasība, prasības pieteikumā ir jānorāda loģiskā un saprotamā veidā un ka prasības pieteikumā ietvertajiem prasījumiem ir jābūt formulētiem nepārprotami, lai izvairītos no tā, ka Tiesa lemj ultra petita vai arī nelemj par kādu iebildumu (skat. it īpaši 2009. gada 12. februāra spriedumu lietā C-475/07 Komisija/Polija, 43. punkts un tajā minētā judikatūra).
42

Minētās valdības, pirmkārt, atzīmē, ka garāka uzrēķina termiņa piemērošana dalībvalsts rezidentu uzkrājumiem, kas tiek turēti ārpus šīs dalībvalsts, kā arī ienākumiem no šiem uzkrājumiem ir izskaidrojama ar to, ka šīs dalībvalsts nodokļu iestādēm nav reālas iespējas iegūt informāciju par uzkrājumiem citā dalībvalstī. Tās šajā sakarā uzsver, ka Direktīvas 2003/48 piektajā apsvērumā Kopienu likumdevējs ir atzinis, ka “nepastāvot valstu nodokļu sistēmu saskaņošanai attiecībā uz nodokļu uzlikšanu ienākumiem, kas gūti no uzkrājumiem kā procentu maksājumi, jo īpaši ciktāl tas attiecas uz rīcību ar procentiem, ko saņem nerezidenti, dalībvalstu rezidentiem savā dzīvesvietas dalībvalstī pašlaik bieži pastāv iespēja izvairīties no jebkādu nodokļu uzlikšanas procentiem, ko tie saņem citā dalībvalstī”.
69

Runājot it īpaši par tiesību uz Kopienas dizainparaugu nodošanu no modelētāja uz tā tiesību pārņēmēju Regulas 14. panta 1. punkta izpratnē, jākonstatē, kā to būtībā apgalvo FEIA, Cul de Sac un Acierta, ka šādas nodošanas iespējamība netieši izriet no minētā panta formulējuma.
16

Šajā sakarā ir jāatgādina, ka Kopienu tiesību akta preambula nav juridiski saistoša un uz to nevar pamatoties ne tāpēc, lai atkāptos no tiem pašiem attiecīgā akta noteikumiem, ne arī lai interpretētu tā noteikumus tādā veidā, kas acīmredzami būtu pretēji to formulējumam (skat. it īpaši 2005. gada 24. novembra spriedumu lietā C-136/04 Deutsches Milch-Kontor, Krājums, I-10095. lpp., 32. punkts un tajā minētā judikatūra).
18

Vispirms jāatgādina, ka, lai varētu noteikt, vai attiecīgais produkts atbilst zāļu, kas ir tādas pēc to funkcijām, definīcijai Direktīvas 2001/83 izpratnē, valsts iestādēm, tiesas kontrolētām, ir jānovērtē katrs atsevišķais gadījums, ņemot vērā visas produkta īpašības, it īpaši tā sastāvu, farmakoloģiskās, imunoloģiskās vai metaboliskās īpašības tiktāl, ciktāl tās saskaņā ar jaunākajām zinātnes atziņām var noskaidrot, tā lietošanas kārtību, tā izplatības apmēru, patērētāju zināšanas par to un ar to lietošanu saistītos riskus (2009. gada 15. janvāra spriedums lietā C-140/07 Hecht-Pharma, Krājums, I-41. lpp., 39. punkts).
60

Šī interpretācija izriet no Regulas kopumā un it īpaši no tās 11. panta 8. punkta.
Keywords

Summary



Keywords

1. Tiesību aktu tuvināšana – Patērētāju tiesību aizsardzība gadījumos, kad līgumi ir noslēgti ārpus uzņēmuma telpām – Direktīva 85/577

(Padomes Direktīvas 85/577 1. panta 1. punkta otrais ievilkums un 2. pants)

2. Tiesību aktu tuvināšana – Patērētāju tiesību aizsardzība gadījumos, kad līgumi ir noslēgti ārpus uzņēmuma telpām – Direktīva 85/577

(Padomes Direktīvas 85/577 5. panta 2. punkts)

Summary

1. Direktīva 85/577 par patērētāja aizsardzību attiecībā uz līgumiem, kas noslēgti ārpus uzņēmuma telpām, ir piemērojama tādam līgumam, kas noslēgts starp tirgotāju un patērētāju pēc iepriekš nelūgta apmeklējuma patērētāja dzīvesvietā un kas attiecas uz patērētāja pievienošanos slēgtam nekustamo īpašumu fondam, kas izveidots kā personālsabiedrība, ja pievienošanās galvenais mērķis nav kļūt par minētās sabiedrības dalībnieku, bet vienīgi kapitāla ieguldījuma veikšana.

(sal. ar 28. un 34. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

2. Direktīvas 85/577 par patērētāja aizsardzību attiecībā uz līgumiem, kas noslēgti ārpus uzņēmuma telpām, 5. panta 2. punkts pieļauj tādu valsts noteikumu, saskaņā ar kuru patērētājam, ja tas atsakās no dalības slēgtā nekustamo īpašumu fondā, kas izveidots kā personālsabiedrība, kuram patērētājs pievienojies pēc iepriekš nelūgta apmeklējuma tā dzīvesvietā, attiecībā pret šo fondu ir tiesības uz galīgo norēķinu, kuru aprēķina, ņemot vērā viņa dalības vērtību dienā, kad viņš izstājās no šī fonda, tādējādi pieļaujot iespēju, ka viņam var tikt izmaksāta mazāka summa nekā tā, ko tas ieguldījis, vai ka tam tiek uzlikts pienākums samaksāt daļu no minētā fonda zaudējumiem.

Kaut arī nav nekādu šaubu par to, ka direktīvas mērķis ir patērētāju aizsardzība, tas nenozīmē, ka šāda aizsardzība ir absolūta. Gan no vairāku šīs direktīvas tiesību normu redakcijas, gan pašas struktūras izriet, ka minētā aizsardzība ir pakļauta noteiktiem ierobežojumiem. Runājot it īpaši par sekām, kas izriet no atteikuma tiesību izmantošanas, atteikuma paziņojuma nosūtīšana gan patērētājam, gan tirgotājam nozīmē sākotnējās situācijas atjaunošanu. Tomēr no tā neizriet, ka direktīva izslēdz to, ka patērētājam atsevišķos specifiskos gadījumos var būt saistības pret tirgotāju un vajadzības gadījumā tam ir jāuzņemas atsevišķas sekas, kas izriet no viņa atteikuma tiesību īstenošanas.

(sal. ar 44., 45. un 50. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Lieta C-562/08

Müller Fleisch GmbH

pret

Land Baden-Württemberg

(Bundesverwaltungsgericht lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Govju sūkļveida encefalopātijas uzraudzības sistēma — Regula (EK) Nr. 999/2001 — Liellopi, kas vecāki par 30 mēnešiem — Nokaušana parastā veidā — Lietošanai pārtikā paredzēta gaļa — Obligāta pārbaude — Valsts tiesiskais regulējums — Pārbaudes veikšanas pienākums — Paplašināšana — Liellopi, kas vecāki par 24 mēnešiem”

Tiesas (otrā palāta) 2010. gada 25. februāra spriedums I ‐ 1393

Sprieduma kopsavilkums

Lauksaimniecība – Tiesību aktu tuvināšana veterināro pārbaužu jomā – Aizsardzības pasākumi pret transmisīvo sūkļveida encefalopātiju

(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 999/2001, kas grozīta ar Regulu Nr. 1248/2001, 6. panta 1. punkts un III pielikuma A nodaļas I daļa)

Regulas Nr. 999/2001, ar ko paredz noteikumus dažu transmisīvo sūkļveida encefalopātiju profilaksei, kontrolei un apkarošanai, 6. panta 1. punkts un tās ar Regulu Nr. 1248/2001 grozītā III pielikuma A nodaļas I daļa pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru pienākums veikt govju sūkļveida encefalopātijas (GSE) testus ir attiecināms uz visiem vairāk nekā 24 mēnešus veciem liellopiem.

Saskaņā ar samērīguma principu, kas ir viens no Savienības tiesību vispārīgajiem principiem, šādu pārbaužu likumīgums ir atkarīgs no tā, vai tās ir atbilstošas un nepieciešamas likumīgi izvirzīto mērķu sasniegšanai, ņemot vērā, ka gadījumā, kad pastāv izvēle starp vairākiem atbilstošiem pasākumiem, ir jāizmanto mazāk ierobežojošais un radītās neērtības nedrīkst būt nesamērīgas attiecībā pret izvirzītajiem mērķiem.

Šajā ziņā pienākuma veikt pārbaudes visiem liellopiem vecumā no 24 līdz 30 mēnešiem ieviešana ir atbilstošs pasākums GSE saslimšanas gadījumu konstatēšanai šajā vecuma grupā ietilpstošajiem dzīvniekiem un līdz ar to tas ir arī piemērots šajā regulā tieši izvirzītā mērķa sasniegšanai, kas atbilstoši tās juridiskajam pamatam — EKL 152. panta 4. punkta b) apakšpunktam — ir sabiedrības veselības aizsardzība. Turklāt attiecībā uz nepieciešamību veikt šādu pasākumu ir jāatgādina, ka dalībvalstīm ir rīcības brīvība šajā jomā. Līdz ar to tas fakts, ka kāda dalībvalsts ir paredzējusi mazāk stingras normas nekā cita dalībvalsts, nenozīmē, ka tās ir nesamērīgas. Tāpat tas fakts, ka, reaģējot uz atsevišķu GSE saslimšanas gadījumu konstatēšanu 28 mēnešus veciem dzīvniekiem, Kopienu likumdevējs attiecībā uz liellopiem, kas vecāki par 24 mēnešiem, ir paredzējis ne tik plašas pārbaudes, kā attiecīgās dalībvalsts ieviestās, nenozīmē, ka šī valsts nevar pamatoti uzskatīt šādu pārbaužu veikšanu par nepieciešamu. Visbeidzot, nešķiet, ka šāds pasākums pārsniedz to, kas nepieciešams sabiedrības veselības aizsardzības mērķa sasniegšanai, kas izriet no Regulas Nr. 999/2001.

(sal. ar 32. un 43.–48. punktu un rezolutīvo daļu)
Šajā sakarā valsts tiesību noteikumu, kuru atbilstību Savienības tiesībām ir pienākums izvērtēt valsts tiesai, ņemot vērā Tiesas sniegtos interpretācijas elementus, leģislatīvā, regulatīvā vai no judikatūras izrietošā izcelsme neietekmē tās kompetenci lemt par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.

Savienības tiesības liedz piemērot tādu dalībvalsts tiesību normu, saskaņā ar kuru prasība sakarā ar valsts atbildību, kas pamatota ar Savienības tiesību pārkāpumu, kurš izdarīts ar valsts likumu un kurš konstatēts ar Eiropas Kopienu Tiesas spriedumu atbilstoši EKL 226. pantam, var tikt apmierināta tikai tad, ja prasītājs iepriekš ir izmantojis visus valsts tiesību aizsardzības līdzekļus tāda administratīvā akta spēkā esamības apstrīdēšanai, kas ir radījis kaitējumu un kas pieņemts pamatojoties uz šo likumu, ja šāds pats noteikums nav piemērojams prasībai sakarā ar valsts atbildību, kas pamatota ar Konstitūcijas pārkāpumu, kurš izdarīts ar šo pašu likumu un kuru konstatējusi kompetentā valsts tiesa.

Saskaņā ar līdzvērtības principu visiem noteikumiem, kas piemērojami prasībām, ir jābūt piemērojamiem vienādi prasībām, kas ir pamatotas ar Savienības tiesību pārkāpumu, kā arī prasībām, kas ir pamatotas ar valsts tiesību neievērošanu. Abas attiecīgās prasības par atbildību, ņemot vērā to priekšmetu un galvenos elementus, var uzskatīt par līdzīgām, jo, pirmkārt, to abu priekšmeti ir vienādi, proti, tās attiecas uz zaudējumu atlīdzināšanu personai, kurai nodarīts kaitējums sakarā ar pieņemto aktu vai valsts bezdarbību, un, otrkārt, vienīgā atšķirība starp abām minētajām prasībām ir tāda, ka vienā gadījumā tiesību pārkāpums, ar kuru tās ir pamatotas, tiktu konstatēts ar Tiesas spriedumu, kas taisīts saskaņā ar EKL 226. pantu, bet otrā gadījumā — ar kompetentās valsts tiesas spriedumu. Ar šo pēdējo apstākli, neesot nekādām citām norādēm, kas ļautu secināt, ka pastāvētu citas atšķirības starp minētajām prasībām, nepietiek, lai saskaņā ar līdzvērtības principu noteiktu, ka starp šīm abām prasībām ir atšķirības. Līdz ar to līdzvērtības princips liedz šāda noteikuma piemērošanu.

(sal. ar 33., 36., 43.–46. un 48. punktu un rezolutīvo daļu)
Dzīvības pārapdrošināšanas līgumu portfeļa nodošana par atlīdzību, ko dalībvalstī reģistrēta sabiedrība nodod trešā valstī reģistrētai apdrošināšanas sabiedrībai, nozīmē, ka sabiedrība, kas, pamatojoties uz apdrošināto personu piekrišanu, pārņem visas no šiem līgumiem izrietošās tiesības un pienākumus, ir pakalpojumu sniegšana Direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, 6. panta izpratnē. Faktiski dzīvības pārapdrošināšanas līgumus nevar uzskatīt pa ķermeniskām lietām Sestās direktīvas 5. panta 1. punkta izpratnē. Līdz ar to tādu darbību, kad tiek nodoti attiecīgie līgumi, nevar uzskatīt par preču piegādi šīs normas izpratnē.

(sal. ar 25. un 28. punktu)
Lieta C-103/08

Arthur Gottwald

pret

Bezirkshauptmannschaft Bregenz

(Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Vorarlberg lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Personu brīva pārvietošanās — Eiropas Savienības pilsonība — EKL 12. pants — Ceļa nodevas gada vinjetes izsniegšana bez maksas invalīdiem — Noteikumi, kuri paredz šādas vinjetes piešķiršanu tikai tiem invalīdiem, kuriem valsts teritorijā ir domicils vai parastā dzīvesvieta”

Ģenerāladvokāta J. Mazaka [J. Mazák] secinājumi, sniegti 2009. gada 30. aprīlī I ‐ 9119

Tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 1. oktobra spriedums I ‐ 9134

Sprieduma kopsavilkums

Kopienu tiesības – Principi – Vienlīdzīga attieksme – Diskriminācija pilsonības dēļ – Aizliegums

(EKL 12. pants)

EKL 12. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurš paredz piešķirt ceļa nodevas gada vinjeti bez maksas tikai tiem invalīdiem, kuru domicils vai parastā dzīvesvieta ir attiecīgās dalībvalsts teritorijā, tai skaitā arī invalīdiem, kuri regulāri dodas uz šo dalībvalsti profesionālu vai personisku iemeslu dēļ.

Gan invalīdu pārvietošanās un integrācijas veicināšana, gan vēlme nodrošināt saikni starp attiecīgās dalībvalsts sabiedrību un attiecīgā pakalpojuma saņēmēju var būt objektīvi vispārējo interešu apsvērumi, kas pamato faktu, ka šāda pakalpojuma piešķiršanas nosacījumi var ietekmēt Eiropas Savienības pilsoņu brīvu pārvietošanos.

Attiecībā uz minēto pasākumu, kura mērķis ir atvieglot regulāru pārvietošanos valsts teritorijā invalīdiem, lai šīs personas integrētu valsts sabiedrībā, domicils vai parastā dzīvesvieta šķiet atbilstoši kritēriji, lai noteiktu it īpaši tādu šo personu saikni ar attiecīgās dalībvalsts sabiedrību, kas ļautu tās nošķirt no citas kategorijas lietotājiem, kas, iespējams, izmanto šīs dalībvalsts ceļu tīklu tikai atsevišķos gadījumos vai īslaicīgi. Attiecībā uz nosacījumu par domicilu un parasto dzīvesvietu samērīgumu ar attiecīgā valsts tiesiskā regulējuma mērķiem — minētie nosacījumi tiek interpretēti plaši, ļaujot citiem sasaistes faktoriem noteikt pietiekamu saikni ar valsts sabiedrību, lai piešķirtu bezmaksas vinjeti. Šādos apstākļos tāds valsts tiesiskais regulējums nepārsniedz to, kas vajadzīgs tajā paredzēto mērķu sasniegšanai.

(sal. ar 32., 36., 38., 40. un 41. punktu un rezolutīvo daļu)
1)

attiecībā uz pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanu nodokļa maksātājam, kurš reģistrēts citā dalībvalstī vai trešā dalībvalstī, bet kuram ir pastāvīgs uzņēmums attiecīgajā dalībvalstī, Itālijas Republika nav izpildījusi Padomes 1979. gada 6. decembra Astotās direktīvas 79/1072/EEK par dalībvalstu tiesību aktu saskaņošanu attiecībā uz apgrozījuma nodokļiem — kārtība pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanai nodokļu maksātājiem, kas nav reģistrēti attiecīgajā valstī, 1. pantā un Padomes Trīspadsmitās direktīvas 86/560/EEK par dalībvalstu likumu saskaņošanu attiecībā uz apgrozījuma nodokļiem — pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanas kārtība nodokļiem pakļautajām personām, kas nav reģistrētas Kopienas teritorijā, 1. pantā paredzētos pienākumus, jo tā nodokļa maksātājam, kurš reģistrēts citā dalībvalstī vai trešā valstī, bet kuram Itālijā ir pastāvīgs uzņēmums un kurš attiecīgajā laika periodā Itālijā ir veicis preču piegādi vai sniedzis pakalpojumus, uzliek pienākumu prasīt atmaksāt priekšnodoklī samaksāto pievienotās vērtības nodokli saskaņā ar minētajās direktīvās paredzētajām procedūrām, nevis to atskaitīt, ja preces vai pakalpojumi, saistībā ar kuriem tiek lūgta šī nodokļa atmaksa, ir iegādāti nevis no šī pastāvīgā uzņēmuma, bet tieši no šī nodokļa maksātāja galvenā uzņēmuma;
Direktīvas 98/59 par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kolektīvo atlaišanu 2. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka stratēģisku lēmumu pieņemšana vai izmaiņas uzņēmumu grupas darbībā, kas liek darba devējam paredzēt vai plānot kolektīvo atlaišanu, šim darba devējam rada pienākumu uzklausīt darba ņēmēju pārstāvjus. Kā izriet no minētā 2. panta 2. punkta pirmās daļas, ir jāapspriež iespēja izvairīties no paredzētās kolektīvās atlaišanas vai samazināt atlaižamo darba ņēmēju skaitu. Konsultācijās, kas uzsāktas tad, kad jau ir pieņemts lēmums, kura rezultātā ir jāīsteno šāda kolektīvā atlaišana, vairs nevarētu lietderīgi pārbaudīt paredzamās alternatīvas, lai mēģinātu izvairīties no kolektīvās atlaišanas.

(sal. ar 47. un 49. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Gadījumā, kad, pirmkārt, runa ir par nereģistrētiem Kopienas dizainparaugiem, kuri izstrādāti pēc pasūtījuma, un, otrkārt, kad valsts likumā šādi dizainparaugi nav pielīdzināti tiem dizainparaugiem, kuri izstrādāti darba attiecību ietvaros, Regulas Nr. 6/2002 par Kopienas dizainparaugiem 14. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tiesības uz Kopienas dizainparaugu pieder modelētājam, ja vien tās ar līgumu nav nodotas tā tiesību pārņēmējam.

Iespēja ar līgumu nodot tiesības uz Kopienas dizainparaugu no modelētāja uz tā tiesību pārņēmēju regulas 14. panta 1. punkta izpratnē izriet, pirmkārt, no paša šī panta formulējuma, un, otrkārt, tā ir saderīga ar minētās regulas sasniedzamajiem mērķiem. Kopienas dizainparaugu aizsardzības pielāgošana visu Kopienas rūpniecības nozaru vajadzībām, ar līgumu nododot tiesības uz Kopienas dizainparaugu, var veicināt efektīvu ar Kopienas dizainparaugu piešķirto tiesību izmantošanu visā Kopienā. Turklāt uzlabota rūpnieciskā dizainparauga aizsardzība ne tikai veicina atsevišķu modelētāju ieguldījumu Kopienas pārākumā šajā jomā, bet arī sekmē jauninājumus, jaunu produktu izstrādi un investīcijas to ražošanā.

Tomēr valsts tiesai ir jāpārbauda šāda līguma saturs un šajā sakarā jānosaka, vai attiecīgā gadījumā tiesības uz nereģistrētu Kopienas dizainparaugu patiešām ir nodotas no modelētāja uz tā tiesību pārņēmēju, šīs pārbaudes ietvaros piemērojot līgumus reglamentējošos tiesību aktus, lai noteiktu, kam saskaņā ar regulas 14. panta 1. punktu pieder tiesības uz nereģistrētu Kopienas dizainparaugu.

(sal. ar 62. un 77.–82. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)