36.

Pirmās instances tiesa nolēma, ka attiecībā uz prasījumu atcelt [apstrīdēto lēmumu] tiesvedība ir izbeidzama šādu iemeslu dēļ: “27. Pirmkārt, jāatgādina, ka, lai arī interese celt prasību, kas ir prasības pieņemamības nosacījums, ir vērtējamas prasības celšanas brīdī ( 10 ), tas neliedz Pirmās instances tiesai konstatēt, ka prasība vairs nav jāizskata gadījumā, ja prasītājs, kam sākotnēji bija interese celt prasību, ir zaudējis jebkādu personīgo interesi apstrīdētā lēmuma atcelšanā sakarā ar notikumu pēc šīs prasības celšanas. Lai prasītājs varētu uzturēt prasību par lēmuma atcelšanu, tam ir jāsaglabā personīgā interese apstrīdētā lēmuma atcelšanā ( 11 ). Turklāt saskaņā ar pastāvīgo judikatūru prasītājam ir jāpamato radusies un pastāvoša interese apstrīdētā tiesību akta atcelšanā tādējādi, ka, ja interese, uz kuru atsaucas prasītājs, skar tiesisko situāciju nākotnē, tam jāpierāda, ka aizskārums šajā situācijā turpmāk izrādās esam konkrēts ( 12 ). 28. Otrkārt, attiecībā uz prasību par KAZ atcelšanu jāatgādina, ka KAZ ir iekšējs dokuments, kura galvenais uzdevums ir nodrošināt administrācijai periodisku informāciju par ierēdņu darba izpildi ( 13 ) un kuram līdz ar to ir būtiska loma ierēdņu karjeras attīstībā, galvenokārt pārcelšanas un paaugstināšanas jomā. No tā izriet, ka KAZ principā skar attiecīgās personas intereses tikai tad, ja tās karjera vēl turpinās, t.i., līdz dienesta attiecību izbeigšanai. Līdz ar to pēc dienesta attiecību izbeigšanas ierēdnim nav intereses celt vai uzturēt prasību par KAZ, kas sagatavots attiecībā uz viņu, ja vien netiek pierādīti īpaši apstākļi, kas pamato personīgu un pastāvošu interesi panākt KAZ atcelšanu ( 14 ). 29. Šajā gadījumā Komisija apgalvo, ka prasītājs, kurš ir pensionēts saskaņā ar Civildienesta noteikumu 78. pantu pilnīgas pastāvīgas invaliditātes dēļ, ir izbeidzis dienesta attiecības un saskaņā ar iepriekš minēto judikatūru ir zaudējis interesi uzturēt prasību. Tomēr prasītājs uzskata, ka minētā judikatūra nav piemērojama šajā gadījumā divu iemeslu dēļ. Pirmkārt, šajā gadījumā dienesta attiecības nav izbeigtas tāpēc, ka saskaņā ar Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 14. pantu viņu var atjaunot darbā tiklīdz viņa veselības stāvoklis to atļauj. Otrkārt, viņa pensionēšana ir obligāta, un tā notika pēc šīs prasības celšanas. Viņš uzskata, ka šādos apstākļos tiesībām uz tiesību aizsardzību tiesā ir jābūt primārām attiecībā uz citiem apsvērumiem un viņam jāļauj saņemt spriedumu par apstrīdētā KAZ tiesiskumu. Līdz ar to viņš uzskata, ka viņam vēl ir personīga un pastāvoša interese minētā KAZ atcelšanā. 30. Pirmkārt, attiecībā uz jautājumu par dienesta attiecību izbeigšanas galīgo raksturu pensionēšanas gadījumā pilnīgas pastāvīgas invaliditātes dēļ jānorāda, ka, lai arī Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 14. pantā ir ietverta iespēja atjaunot darbā ierēdni, kuram ir tiesības saņemt invaliditātes pensiju, likumdevējs ir uzskatījis, ka pilnīga pastāvīga invaliditāte paredz attiecīgā ierēdņa karjeras izbeigšanu. Šādi Civildienesta noteikumu 53. pantā ir paredzēts, ka “ierēdnis, attiecībā uz kuru Invaliditātes komiteja atklāj, ka viņam piemērojami 78. panta noteikumi, automātiski dodas pensijā tā mēneša pēdējā dienā, kurā iecēlējinstitūcija atzīst viņa pastāvīgo nespēju veikt savus pienākumus”. Savukārt Civildienesta noteikumu 47. pantā kā viens no dienesta attiecību izbeigšanas iemesliem ir minēta visa veida pensionēšana, tostarp pensionēšana, kas izriet no pilnīgas pastāvīgas invaliditātes. Saistībā ar minētajā invaliditātē ietverto dienesta attiecību izbeigšanas galīgo raksturu likumdevējs šādu invaliditāti ir pielīdzinājis tādiem dienesta attiecību izbeigšanas iemesliem, kuru galīgais raksturs nerada šaubas, proti, atbrīvošana no amata, atbrīvošana no amata sakarā ar nekompetenci vai atstādināšana no amata. 31. No tā izriet, ka Civildienesta noteikumu sistēmā pensionēšana pilnīgas pastāvīgas invaliditātes dēļ 53. un 78. panta nozīmē principā uzskatāma par tādu, kas izbeidz ierēdņa karjeru. Tādējādi tā atšķiras no Civildienesta noteikumu 59. pantā paredzētā slimības atvaļinājuma, kas neietekmē ierēdņa, kurš uz laiku nespēj pildīt savus pienākumus, karjeras turpināšanos. 32. Līdz ar to Pirmās instances tiesa uzskata, ka atbilstoši iepriekš minētajai judikatūrai prasītāja pensionēšana, pamatojoties uz Civildienesta noteikumu 78. pantu, ietekmē viņa interesi panākt apstrīdētā KAZ atcelšanu tāpēc, ka viņa karjera šajā institūcijā principā ir galīgi izbeigta. 33. Šo secinājumu neatspēko prasītāja arguments, kas balstīts uz iespējamu atjaunošanu darbā saskaņā ar Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 14. pantu. Jāatgādina, ka prasītājam ir jāpamato radusies un pastāvoša interese apstrīdētā tiesību akta atcelšanā un, ja interese, uz kuru viņš atsaucas, skar tiesisko situāciju nākotnē, tam jāpierāda, ka aizskārums šajā situācijā turpmāk izrādās esam konkrēts. Tātad jāatzīst, ka prasītāja atjaunošana darbā Komisijā ir tikai iespējams notikums, kura īstenošanās pašreiz ir nekonkrēta. Tādējādi runa ir par vienkārši hipotētisku interesi, kas tātad ir nepietiekami, lai konstatētu, ka apstrīdētā KAZ neatcelšana ietekmēs prasītāja tiesisko stāvokli ( 15 ). 34. Otrkārt, attiecībā uz to, ka prasītāja pensionēšana ir bijusi obligāta un notikusi pēc šīs prasības celšanas, jānorāda, pirmkārt, ka Pirmās instances tiesai jau ir bijusi iespēja lemt, ka ierēdnim, kurš ir izbeidzis dienesta attiecības pēc atbrīvošanas no amata sakarā ar nekompetenci vai atstādināšanas no amata, kas ir kļuvusi galīga pēc tiesību aizsardzības līdzekļu izmantošanas, nav interešu novērtējuma ziņojuma atcelšanā ( 16 ). Tādējādi no judikatūras izriet, ka tam, vai dienesta attiecības ir izbeigtas brīvprātīgi vai nē, nav nozīmes, vērtējot interešu celt prasību esamību. Otrkārt, attiecībā uz pensionēšanas brīdi, salīdzinot ar prasības celšanas laiku, jāatgādina, ka no iepriekš 27. punktā minētās judikatūras izriet, ka tas, ka intereses celt prasību ir zudušas pēc prasības celšanas, neliedz Pirmās instances tiesai konstatēt, ka tiesvedība par prasību ir jāizbeidz ( 17 ). 35. Ievērojot iepriekš minēto, jāatzīst, ka apstrīdētā KAZ grozīšana, ko cenšas panākt prasītājs, principā nekādā veidā neietekmēs viņa karjeru, kas kopš 2005. gada 28. februāra ir beigusies. Tātad prasītājam ir jāpierāda īpašu apstākļu esamība, kas pamato personīgu un pastāvošu interesi celt prasību par tiesību akta atcelšanu ( 18 ). 36. Jānorāda, ka, lai arī prasītājs apstrīd dienesta attiecību izbeigšanas galīgo raksturu, viņš nenorāda ne uz kādiem īpašiem apstākļiem iepriekš minētā rīkojuma lietā N/Komisija nozīmē. Savukārt jāatzīmē, ka prasītāja intereses lūgt apstrīdētā KAZ atcelšanu varētu atzīt, lai nodrošinātu tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā ievērošanu. 37. Šajā sakarā pietiek norādīt, ka tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā ir tiesības nodot tiesai izskatīšanā tikai tādus Kopienu iestāžu aktus, kuri, ciktāl tie ietekmē prasītāja intereses, ir tam nelabvēlīgi ( 19 ). Tātad šajā gadījumā jākonstatē, ka prasītāja pensionēšanas dēļ ne apstrīdētais lēmums, ne apstrīdētais KAZ nav prasītājam nelabvēlīgi, jo viņš nav atjaunots darbā. No tā izriet, ka šajā stadijā, nelemjot par prasītāja argumenta atbilstību, ja tas būtu izvirzīts iespējamās prasības pamatojumam gadījumā, ja prasītājs būtu atjaunots darbā, jāuzskata, ka tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā nevar viņam piešķirt tiesības lūgt Pirmās instances tiesai lemt par šo prasību atcelt tiesību aktu. 38. No visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka prasītājs nav pierādījis radušos un pastāvošu interesi, lai celtu prasību. Līdz ar to ir jāizbeidz tiesvedība par prasījumiem par attiecīgā KAZ atcelšanu. 39. Attiecībā uz prasījumiem Pirmās instances tiesai atzīt VĪN 43 un Pārejas perioda vadlīnijas vai šobrīd spēkā esošos noteikumus par prettiesiskiem jāatzīst, kā to norāda pats prasītājs, ka šie prasījumi ir iebildes par prettiesiskumu, kas izvirzītas prasības atcelt tiesību aktu ietvaros. Līdz ar to šis jautājums nav jāizskata.”