ĢENERĀLADVOKĀTA MACEJA ŠPUNARA [MACIEJ SZPUNAR]

SECINĀJUMI,

sniegti 2019. gada 27. martā ( 1 )

Lieta C‑716/17

A

(Østre Landsret (Austrumu reģiona apelācijas tiesa, Dānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Darba ņēmēji – Brīvas pārvietošanās ierobežojumi – Parādu korekcijas procedūras uzsākšana – Nosacījums par dzīvesvietu – Pieļaujamība

I. Ievads

1. Spriedumā Radziejewski ( 2 ) Tiesa ir nospriedusi, ka valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram parāda dzēšanas procedūras piemērošana ir atkarīga no nosacījuma par dzīvesvietu attiecīgajā dalībvalstī, ir uzskatāms par darba ņēmēju brīvas pārvietošanās ierobežojumu, kas principā ir aizliegts LESD 45. pantā.

2. Izskatāmajā lietā ir jārod atbilde uz jautājumu, vai Dānijas tiesiskais regulējums par tiesu jurisdikciju parādu dzēšanas procedūrās ir pretrunā LESD 45. pantam. Atšķirībā no iesniedzējtiesas lietā, kurā taisīts spriedums Radziejewski ( 3 ), lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniegusī tiesa izskatāmajā lietā uzskata, ka konkrētais tiesiskais regulējums ir darba ņēmēju brīvas pārvietošanās ierobežojums. Līdz ar to ar savu pirmo prejudiciālo jautājumu Østre Landsret (Austrumu reģiona apelācijas tiesa, Dānija) vēlas noskaidrot, vai šo ierobežojumu tomēr ir iespējams attaisnot. Ar savu pakārtoti uzdoto otro jautājumu šī tiesa lūdz Tiesu izlemt, vai konkrētā gadījuma apstākļos LESD 45. pantam ir tieša iedarbība attiecībā uz tāda parādnieka privātajiem kreditoriem, kurš ir iesniedzis pieteikumu par parādu dzēšanu.

II. Atbilstošās tiesību normas

A. Savienības tiesības

1. Regula (EK) Nr. 44/2001

3. Regulas (EK) Nr. 44/2001 ( 4 ) 1. pantā ir noteikts: “1. Šo regulu piemēro civillietās un komerclietās neatkarīgi no tiesas iestādes būtības. To, cita starpā, nepiemēro ieņēmumu, muitas vai ar administratīviem jautājumiem saistītās lietās. 2. Šī regula neattiecas uz: [..] b) bankrotu, uzņēmējsabiedrību vai citu juridisko personu likvidācijas sakarā dotiem tiesas rīkojumiem, mierizlīgumiem vai tamlīdzīgām procedūrām [..].”

2. Regula (ES) Nr. 1215/2012

4. Saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1215/2012 ( 5 ) 1. pantu: “1. Šo regulu piemēro civillietās un komerclietās neatkarīgi no tiesas būtības. Tā neattiecas jo īpaši uz nodokļu, muitas vai administratīvajām lietām vai uz valsts atbildību par darbību un bezdarbību, īstenojot valsts varu (acta iure imperii). 2. Šo regulu nepiemēro attiecībā uz: [..] b) bankrotu, ar maksātnespējīgu uzņēmējsabiedrību vai citu juridisko personu likvidāciju saistītām procedūrām, tiesas rīkojumiem, mierizlīgumiem un līdzīgām procedūrām; [..].”

3. Regula (ES) 2015/848

5. Regulas (ES) 2015/848 ( 6 ) 1. pantā “Darbības joma” ir noteikts: “1. Šo regulu piemēro publiskām kolektīvām procedūrām, tostarp pagaidu procedūrām, kuras pamatojas uz maksātnespēju reglamentējošiem tiesību aktiem un kurās glābšanas, parāda korekcijas, reorganizācijas vai likvidācijas nolūkā: [..] b) parādnieka aktīvus un darījumus kontrolē vai uzrauga tiesa; vai [..].”

6. Taču Regulas 2015/848 88. apsvērumā ir atgādināts, ka Dānijas Karalistei šī regula nav saistoša un nav jāpiemēro. Dānijas Karalistei nebija saistoša arī šīs regulas priekštece – Regula (EK) Nr. 1346/2000 ( 7 ).

B. Dānijas tiesības

7. Saskaņā ar konkursloven (Likums par bankrotu) 3. pantu: “1. Pieteikumus par parādu pārstrukturēšanu, bankrotu vai parādu dzēšanu iesniedz parādnieka saimnieciskās darbības veikšanas vietas maksātnespējas tiesā. 2. Ja parādnieks Dānijā neveic saimniecisko darbību, pieteikumu iesniedz tā tiesu apgabala maksātnespējas tiesā, kurā atrodas parādnieka pastāvīgā dzīvesvieta. [..]”

8. Jēdziens “pastāvīgā dzīvesvieta” (“hjemting”) ir jāinterpretē tostarp atbilstoši retsplejeloven (Likums par tiesvedību) 235. pantam, kurā ir noteikts: “1. Prasība ceļama pēc atbildētāja pastāvīgās dzīvesvietas, ja vien tiesību aktos nav noteikts citādi. 2. Pastāvīgā dzīvesvieta ir tajā tiesu apgabalā, kurā ir atbildētāja domicils. Ja atbildētājam ir domicils vairākos tiesu apgabalos, pastāvīgā dzīvesvieta atrodas ikvienā no tiem. 3. Ja atbildētājam nav domicila, pastāvīgā dzīvesvieta atrodas tiesu apgabalā, kurā viņš dzīvo. 4. Ja atbildētājam nav ne domicila, ne zināmas dzīvesvietas, pastāvīgā dzīvesvieta atrodas tiesu apgabalā, kurā viņam bijis pēdējais domicils vai dzīvesvieta.”

III. Pamatlietas fakti

9. Prasītājs pamatlietā A ir Dānijas pilsonis, kurš veic profesionālo darbību kā darbinieks Dānijā, kur viņam arī ir neierobežots pienākums maksāt nodokļus. Viņa domicils ir Zviedrijā.

10. 2017. gada 8. februārī A iesniedza pieteikumu par parādu dzēšanu Sø‑ og Handelsretten (Jūras un komerclietu tiesa, Dānija) Kopenhāgenā (Dānija). Pieteikums attiecās uz parādiem kreditoriem Dānijā, kas bija radušies līgumiskā ceļā kopš 1999. gada.

11. Ar 2017. gada 6. aprīļa lēmumu Sø‑ og Handelsretten (Jūras un komerclietu tiesa) pieteikumu noraidīja jurisdikcijas neesamības dēļ. Saskaņā ar šīs tiesas norādīto Dānijas tiesām nav jurisdikcijas skatīt A uzsākto procedūru, jo viņš šajā valstī neveic neatkarīgu saimniecisko darbību un viņam tajā nav pastāvīgās dzīvesvietas.

12. Tādējādi Østre Landsret (Austrumu reģiona apelācijas tiesa) kā otrās instances tiesai ir jāizlemj, vai Dānijas tiesām ir jurisdikcija izskatīt A pieteikumu, ar kuru tiek mēģināts panākt parādu dzēšanu. Šī tiesa uzskata, ka jurisdikcija Dānijas tiesām varētu būt tādā gadījumā, ja Dānijas noteikumi par tiesu jurisdikciju parādu dzēšanas jomā neatbilstu Savienības tiesībām.

IV. Prejudiciālie jautājumi un tiesvedība Tiesā

13. Šādos apstākļos Østre Landsret (Austrumu reģiona apelācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un iesniegt Tiesas izvērtējumam šādus jautājumus: “1) Vai LESD 45. pants, kas ir interpretēts atbilstoši [spriedumam Radziejewski ( 8 )], izslēdz tādu noteikumu par jurisdikciju, kāds ir spēkā Dānijā un kura mērķis ir nodrošināt, ka tiesa, kas iztiesā lietu par parāda atvieglojumiem, ir informēta un var izsekot savā novērtējumā konkrētajai sociāli ekonomiskajai situācijai, kurā parādnieks un viņa ģimene dzīvo un, iespējams, turpinās dzīvot, un ka novērtējumu drīkst veikt saskaņā ar iepriekš noteiktiem kritērijiem, ar kuru palīdzību konstatē, ko var uzskatīt par pieņemami pieticīgu dzīves līmeni laikā, kad ir spēkā vienošanās par parāda atvieglojumiem? Gadījumā, ja Tiesa uz pirmo jautājumu atbildētu, ka ierobežojums nav uzskatāms par pamatotu, Tiesa tiek lūgta atbildēt uz šādu jautājumu: 2) Vai LESD 45. pants ir interpretējams tādējādi, ka tam ir tieša iedarbība starp privātpersonām tādā situācijā kā šī, kuras rezultātā privātajiem kreditoriem ir jāakceptē parādnieka parādā esošās summas samazinājumus vai pilnīgs zaudējums, ja parādnieks ir pārcēlies uz citu valsti?”

14. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu Tiesas kancelejā tika saņemts 2017. gada 22. decembrī.

15. Rakstveida apsvērumus ir iesnieguši A, Dānijas valdība, kā arī Eiropas Komisija. Šie lietas dalībnieki piedalījās tiesas sēdē, kas norisinājās 2019. gada 15. janvārī.

V. Vērtējums

16. Lai labāk izprastu izskatāmās lietas problemātiku, vispirms no prejudiciālajiem jautājumiem izrietošās problēmas ir jāaplūko kontekstā ar Savienības starptautisko privāttiesību sistēmu. Šajā nolūkā es vispirms izteikšu dažas piezīmes par parādu dzēšanas procedūru Dānijā. Turpinājumā es izvērtēšu, vai uz šo procedūru attiecas Savienības tiesību instrumentu piemērošanas joma. Visbeidzot, pamatojoties uz šiem apsvērumiem, es analizēšu prejudiciālos jautājumus.

A. Parādu dzēšanas procedūra Dānijā

17. Iesniedzējtiesa paskaidro, ka parādu dzēšanas procedūra Dānijā tiek uzsākta, parādniekam iesniedzot pieteikumu maksātnespējas tiesā. Šī tiesa tiekas ar parādnieku un noskaidro, vai pastāv apstākļi, kas liedz uzsākt tādu procedūru. Tieši šajā stadijā tiek izvērtēta arī Dānijas tiesu jurisdikcija, un šādā stadijā ir procedūra, kas ir pamatā uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem.

18. Ja tiesai ir jurisdikcija un ja šajā stadijā nepastāv apstākļi, kas liedz uzsākt parādu dzēšanas procedūru, maksātnespējas tiesa uzsāk minēto procedūru. Šajā nolūkā minētā tiesa norīko asistentu, kuram ir jābūt advokātam, kam detalizēti jāpārbauda parādnieka ekonomiskā situācija un jāsagatavo parādu atmaksas plāns. Šajā plānā tiek ietverts detalizēts parādnieka aktīvu un pasīvu, kā arī mājsaimniecības ekonomiskās situācijas apraksts un iekļauts priekšlikums parādu dzēšanai.

19. Šis priekšlikums tiek nosūtīts kreditoriem, kuri procedūrā iesaistās tikai šajā brīdī. Viņiem tiek noteikts termiņš iebildumu pret minēto priekšlikumu izteikšanai. Pēc tam maksātnespējas tiesa rīko sanāksmi, kuras laikā tiek pieņemts lēmums par parādu dzēšanas pieteikumu.

20. Maksātnespējas tiesa var pieņemt lēmumu par parādu dzēšanu, ja, pirmkārt, parādnieks pierāda, ka viņš nespēj samaksāt savus parādus un ka viņam nebūs iespēju to darīt vairākus gadus, un ja, otrkārt, ir uzskatāms, ka viņa parādu dzēšanas rezultātā varētu noturīgi uzlaboties viņa ekonomiskā situācija. Lēmumu par parādu dzēšanu cita starpā nevar pieņemt, ja nav tikusi noskaidrota parādnieka ekonomiskā situācija. Maksātnespējas tiesa var atteikt parādu dzēšanu arī tad, ja pastāv citi to nepieļaujoši apstākļi.

21. No iesniedzējtiesas sniegtās Dānijas tiesību normu interpretācijas izriet, ka maksātnespējas tiesai ir jāvar novērtēt parādnieka, kā arī viņa laulātā vai dzīvesbiedra un viņu bērnu pagātnes, tagadējo un nākotnē sagaidāmo sociālo un finansiālo situāciju, lai noskaidrotu, vai parādnieks atbilst parādu dzēšanas nosacījumiem. Lai veiktu šādu novērtējumu, tostarp pārbaudot parādnieka iesniegto informāciju, bieži vien ir nepieciešamas zināšanas par vietējiem apstākļiem. Tādējādi iesniedzējtiesas ieskatā ir būtiski, lai parādu dzēšanas pieteikumus izskatītu parādnieka domicila vai dzīvesvietas tiesa.

B. Iepriekšēja piezīme par Savienības starptautisko privāttiesību juridisko instrumentu piemērojamību

22. Pirmkārt, iesniedzējtiesa norāda, ka Dānijas Karaliste nepiemēro Regulu Nr. 1346/2000, un sprieduma Radziejewski ( 9 ) gaismā apgalvo, ka pat tad, ja šī regula būtu piemērojama, minētā regula uz Dānijas parādu dzēšanas procedūru nebūtu attiecināma. Turklāt šī tiesa atzīmē, ka, tāpat kā Zviedrijas parādu dzēšanas procedūra šajā spriedumā, Dānijas procedūra neizraisa parādnieka mantas atsavināšanu.

23. Atzīmējams, ka spriedumā Radziejewski ( 10 ) Tiesa ir norādījusi, ka parādu dzēšanas procedūra Zviedrijā nav ietverta Regulas Nr. 1346/2000 A pielikumā un ka šī regula ir piemērojama tikai šajā pielikumā uzskaitītajām procedūrām ( 11 ). Turpinot šo domu gaitu, spriedumā Bank Handlowy un Adamiak ( 12 ) Tiesa ir norādījusi, ka tiesiskās aizsardzības procedūra Francijā ietilpst Regulas Nr. 1346/2000 piemērošanas jomā, pamatojoties uz to, ka tā ir viena no šīs regulas A pielikumā iekļautajām procedūrām. Taču daži autori ir izteikuši šaubas par to, vai šī procedūra atbilst minētās regulas 1. panta 1. punktā paredzētajiem nosacījumiem ( 13 ). Tādējādi no tā šie autori izsecina, ka, iekļaujot kādu procedūru Regulas Nr. 1346/2000 A pielikumā, dalībvalstis var padarīt šo regulu par piemērojamu attiecībā uz procedūrām, kas neatbilst tās piemērošanas jomu definējošajiem nosacījumiem ( 14 ).

24. Tomēr man nešķiet, ka šajā lietā būtu jāapspriež, vai procedūra, kas neatbilst Regulas Nr. 1346/2000 1. panta 1. punktā izklāstītajiem nosacījumiem, varētu tikt iekļauta šīs regulas A pielikumā. Dānijā pastāvošā procedūra šajā sarakstā nav ietverta tikai tāpēc, ka Dānijas Karaliste Regulu Nr. 1346/2000 nepiemēro.

25. Turklāt ir taisnība, kā to norāda Dānijas valdība un Komisija, ka Regula 2015/848, ar kuru ir aizstāta Regula Nr. 1346/2000, šķiet aptveram parādu dzēšanas procedūras. No Regulas 2015/848 1. panta 1. punkta b) apakšpunkta izriet, ka šo regulu piemēro publiskām kolektīvām procedūrām, kuras pamatojas uz maksātnespēju reglamentējošiem tiesību aktiem un kurās parādu korekcijas nolūkā parādnieka aktīvus un darījumus kontrolē vai uzrauga tiesa, ar nosacījumu – kā tas izriet no minētās regulas 1. panta 1. punkta trešās daļas –, ka šīs procedūras ir iekļautas šīs pašas regulas A pielikumā ietvertajā sarakstā ( 15 ). Tomēr svarīgi atzīmēt, ka, tāpat kā Regula Nr. 1346/2000, Regula 2015/848 Dānijas Karalistei nav saistoša. Turklāt Regula 2015/848 ir attiecināma uz procedūrām, kas uzsāktas pēc 2017. gada 26. jūnija ( 16 ), bet pieteikums pamatlietā ir iesniegts 2017. gada 7. februārī.

26. Otrkārt, iesniedzējtiesa norāda, ka, atšķirībā no regulām par maksātnespēju, Regula Nr. 44/2001 Dānijas Karalistē ir piemērojama saskaņā ar “paralēlo nolīgumu” ( 17 ).

27. Iesniedzējtiesas ieskatā parādu dzēšanas procedūra Dānijā neietilpst ne Regulas Nr. 44/2001, ne to aizstājošās Regulas Nr. 1215/2012 piemērošanas jomā. Saskaņā ar šo abu regulu 1. panta 2. punkta b) apakšpunktu tās nav piemērojamas attiecībā uz bankrotiem, mierizlīgumiem un citām tamlīdzīgām procedūrām.

28. Šajā ziņā es piekrītu iesniedzējtiesas uzskatam.

29. Lai gan parādu dzēšanas procedūra atbilst Regulas 2015/848 1. panta 1. punktā izklāstītajiem nosacījumiem un šā iemesla dēļ var ietilpt šīs regulas piemērošanas jomā, manā ieskatā šai procedūrai nebūtu jāietilpst Regulas Nr. 1215/2012 piemērošanas jomā. Regula Nr. 1215/2012 un Regula 2015/848 ir savstarpēji papildinošas, un to attiecīgās darbības jomas nedrīkstētu pārklāties ( 18 ).

30. Tam, ka Regula 2015/848 Dānijā nav piemērojama, nav nozīmes ( 19 ). Regulas Nr. 1215/2012 piemērošanas joma nevar tikt noteikta atkarībā no tā, vai konkrētajā valstī tiek vai netiek piemērota Regula 2015/848.

31. Turklāt, kā izriet no šo secinājumu 23. un 24. punkta, Regulas 2015/848 piemērojamība ir atkarīga no tā, vai procedūra ir minēta šīs regulas A pielikumā ( 20 ). Taču ir pilnīgi skaidrs, ka procedūrai, kas atbilst Regulas 2015/848 1. panta 1. punktā izklāstītajiem nosacījumiem, nebūtu jāietilpst Regulas Nr. 1215/2012 piemērošanas jomā tikai tādēļ vien, ka tā nav ietverta Regulas 2015/848 A pielikumā ( 21 ).

32. Apkopojot iepriekš minēto, iesniedzējtiesas nolēmumā aprakstītā parādu dzēšanas procedūra Dānijā neietilpst Regulas Nr. 1346/2000, Regulas Nr. 44/2001 un Regulas Nr. 1215/2012 piemērošanas jomā. Līdz ar to šo regulu normas netiks ņemtas vērā, analizējot izskatāmajā lietā uzdotos prejudiciālos jautājumus. Tomēr manas pirmā prejudiciālā jautājuma analīzes ietvaros es aplūkošu problemātiku, kas ir saistīta ar Regulas 2015/848 piemērošanu tādos apstākļos kā aplūkojamajā gadījumā, ņemot vērā, ka Dānijas valdība, šķiet, ar šīs regulas palīdzību rod atbalstošu argumentu tās viedoklim, ka LESD 45. pants pieļauj tādu dzīvesvietas nosacījumu, kāds ir paredzēts Dānijas tiesiskajā regulējumā.

C. Par pirmo prejudiciālo jautājumu

33. Ar savu pirmo prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai tāds dzīvesvietas nosacījums kā Dānijas tiesiskajā regulējumā paredzētais var tikt attaisnots ar to, ka tas ļauj nodrošināt, ka tiesa, kurai jāizskata pieteikums par parādu dzēšanu, nolēmumu var pieņemt, pamatojoties uz informāciju par parādnieka un viņa ģimenes pagātnes, tagadējo un nākotnē sagaidāmo sociālo un finansiālo situāciju.

34. Tomēr iesniedzējtiesa nelūdz Tiesu izteikties par to, vai Dānijas tiesību normās paredzētais nosacījums par dzīvesvietu ir uzskatāms par darba ņēmēju brīvas pārvietošanās ierobežojumu, kas principā aizliegts LESD 45. pantā. Atsaucoties uz spriedumu Radziejewski ( 22 ), iesniedzējtiesa, kā arī visi lietas dalībnieki uzskata, ka aplūkojamais Dānijas tiesiskais regulējums ierobežo darba ņēmēju brīvu pārvietošanos. Tomēr to domas dalās jautājumā par šāda ierobežojuma attaisnojamību.

35. Pirms pievērsties analīzei pēc būtības, es vēlos izteikt dažas piezīmes par iespējamajiem šķēršļiem, ko rada noteikumi par jurisdikciju, ņemot vērā spriedumu Radziejewski ( 23 ). Turpinājumā, ņemot vērā iesniedzējtiesas un Dānijas valdības izvirzītos argumentus, es izvērtēšu, vai aplūkojamā gadījuma apstākļos dzīvesvietas nosacījums varētu tikt uzskatīts par attaisnotu.

1. Par brīvas pārvietošanās ierobežojuma esamību

36. Savā judikatūrā Tiesa ir uzsvērusi, ka valsts tiesību norma, kurā paredzēts nošķīrums pēc dzīvesvietas kritērija, galvenokārt var kaitēt citu dalībvalstu valstspiederīgajiem un šā iemesla dēļ var radīt netiešu diskrimināciju pilsonības dēļ, kas ir pretrunā noteikumiem par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos ( 24 ).

37. Taču izskatāmā lieta attiecas uz valsts noteikumiem par starptautisko jurisdikciju. Šiem noteikumiem pēc to būtības ir nepieciešami piesaistes kritēriji, atbilstoši kuriem kādas valsts iestādes tiek atzītas par kompetentām izskatīt kādu lietu kategoriju. Turklāt, it īpaši pareizas tiesvedības nodrošināšanas interesēs, šie noteikumi lielā mērā ir balstīti uz pieņēmumu, ka ir jāpastāv saiknei starp konkrēto lietu un valsti, kuras tiesām ir jurisdikcija izskatīt šo lietu ( 25 ). Tāpēc nav nekāds brīnums, ka bieži vien kā uz piesaistes kritēriju tiek norādīts uz dzīvesvietu.

38. Ja tiktu ievērota pieeja, ka ar dzīvesvietu saistīta piesaistes kritērija iekļaušana noteikumos par jurisdikciju ir uzskatāma par netiešu diskrimināciju pilsonības dēļ, tas varētu novest pie secinājuma, ka diskriminējoši un šā iemesla dēļ neatbilstoši Savienības tiesībās nostiprinātajām brīvībām ir visi noteikumi par jurisdikciju, kas ir balstīti uz saiknes starp domicilu vai dzīvesvietu un konkrēto valsti esamību.

39. Taču manā ieskatā tāds rezultāts būtu paradoksāls, jo mūsdienās kompetenču sadale notiek ar noteikumiem par jurisdikciju, kuros tiek izmantoti piesaistes kritēriji.

40. Nedrīkst aizmirst, ka izskatāmajā lietā runa ir par īpašās jurisdikcijas noteikumu, kas attiecas uz parādu dzēšanas procedūru. Attiecībā uz šīm procedūrām, vismaz izskatāmās lietas laika ziņā, nepastāv saskaņoti noteikumi par jurisdikciju. Turklāt dalībvalstīm nav pienākuma ieviest parādu dzēšanas procedūru savās valsts tiesībās.

41. Pēc vispārējā principa noteikumi par jurisdikciju nepiešķir – vismaz ne tieši – materiālas tiesības. To uzdevums aprobežojas ar to iestāžu noteikšanu, kurām ir jurisdikcija pieņemt nolēmumu par kādu tiesību piešķiršanu vai nepiešķiršanu.

42. Tomēr tādas īpašas procedūras kā parādu dzēšanas procedūra gadījumā dalībvalstīm ir brīva izvēle tādu ieviest vai neieviest savās valsts tiesībās. Tādējādi jurisdikcijas noteikuma loma neaprobežojas tikai ar kompetenču sadalījumu starp visu dalībvalstu iestādēm. Saistībā ar tādu procedūru dalībvalsts tiesu jurisdikcija varētu izpausties kā pieeja parādu dzēšanai un līdz ar to nolēmumam par parādu dzēšanu, kas kādas dalībvalsts teritorijā būs uzrādāms pret parādnieka kreditoriem.

43. Tādējādi nav izslēdzams, ka valsts noteikums par jurisdikciju, ar kuru likumdevējs praksē nosaka, kas var izmantot konkrētu procedūru, varētu kavēt vai atturēt darba ņēmēju, citas dalībvalsts valstspiederīgo atstāt savu izcelsmes valsti, lai izmantotu savas tiesības uz brīvu pārvietošanos, kas paredzētas primāro tiesību aktos.

44. Šādu pamatojumu Tiesa ir izvēlējusies spriedumā Radziejewski ( 26 ), kurā tā nosprieda, ka valsts tiesiskais regulējums, kas parādu dzēšanas pasākuma saņemšanu padara atkarīgu no dzīvesvietas nosacījuma, var atturēt maksātnespējīgu darba ņēmēju, kura parāda summa ir tik liela, ka nav pamata sagaidīt, ka pārskatāmā nākotnē viņš būs spējīgs atmaksāt savus parādus, īstenot savas tiesības uz brīvu pārvietošanos.

45. Līdz ar to es to pašu iemeslu dēļ uzskatu, ka nosacījums par dzīvesvietu, kas ieviests Dānijas tiesiskajā regulējumā, ir uzskatāms par darba ņēmēju brīvas pārvietošanās ierobežojumu. Tagad ir jāatbild uz jautājumu, vai šis ierobežojums varētu tikt uzskatīts par attaisnojamu.

2. Par attaisnojumu

46. Iesniedzējtiesa uzskata, ka Dānijas tiesību aktos paredzētais nosacījums par dzīvesvietu tiesu jurisdikcijas jomā būtu jāuzskata par attaisnojamu. Šajā jautājumā lietas dalībniekiem ir atšķirīgas nostājas. Dānijas valdība piekrīt iesniedzējtiesas nostājai, kamēr A un Komisija uzskata, ka, ievērojot LESD 45. pantā noteikto, šis nosacījums nebūtu uzskatāms par attaisnojamu.

47. Lai noskaidrotu, vai kāds pasākums – attiecībā uz kuru ir konstatēts, ka tas ierobežo darba ņēmēju brīvu pārvietošanos, – var būt attaisnojams, ir jāpārliecinās, vai šim pasākumam, pirmkārt, ir leģitīms mērķis, kas ir saderīgs ar Līgumu, un vai tas ir attaisnojams ar primāriem vispārējo interešu apsvērumiem, otrkārt, vai tas nodrošina attiecīgā mērķa sasniegšanu, un, treškārt, vai tas nepārsniedz to, kas ir vajadzīgs, lai sasniegtu šo mērķi ( 27 ). Vispirms es izvērtēšu pirmo nosacījumu par leģitīma mērķa esamību un turpinājumā otro un trešo nosacījumu, kas attiecīgi izpaužas konkrētā tiesiskā regulējuma piemērotībā un nepieciešamībā.

a) Norādītais attaisnojuma pamatojums

48. No pirmā prejudiciālā jautājuma formulējuma, kā arī no iesniedzējtiesas nolēmuma satura izriet, ka prasības, saskaņā ar kuru parādnieka pastāvīgajai dzīvesvietai ir jāatrodas Dānijā, mērķis ir pietiekami izsvērtu nolēmumu par parādu dzēšanas pieteikumu varēt pieņemt, pamatojoties uz informāciju, kas ļauj, pirmkārt, izvērtēt parādnieka sadzīves apstākļus sociālajā un finanšu aspektā, lai noskaidrotu, vai viņa parādu iemesls ir saistīts ar iespēju vai gribas trūkumu, otrkārt, nodrošināt parādnieka situācijas noturīgu uzlabojumu un, treškārt, panākt, ka parādniekam ir adekvāts – pieticīgs, bet apmierinošs – dzīves līmenis turpmākajā laikposmā, kurā parāds tiks atmaksāts pa daļām.

49. Nosacījuma par dzīvesvietu mērķis, kā to izskaidro iesniedzējtiesa, tādējādi ir nodrošināt, lai ar parādnieka un viņa tuvinieku sociālo un finansiālo situāciju saistītie apstākļi, kā arī dzīves apstākļi vietā, kur ir to uztura avots, tiktu ņemti vērā, izskatot pieteikumu par parādu dzēšanu.

50. Spriedumā Radziejewski Tiesa, atbildot uz Zviedrijas valdības argumentu, ka nosacījums par dzīvesvietu ir nepieciešams, lai atbilstoši noskaidrotu parādnieka finansiālo un personīgo situāciju, cita starpā secināja, ka tas ir leģitīmi, ka dalībvalsts vēlas pārraudzīt parādnieka personīgo un finansiālo situāciju, pirms dot viņam pieeju pasākumam, kas paredz pilnīgu vai daļēju viņa parādu dzēšanu ( 28 ).

51. Manā ieskatā Dānijas tiesiskajā regulējumā paredzētā nosacījuma par dzīvesvietu mērķis neatšķiras no spriedumā Radziejewski aplūkotā nosacījuma par dzīvesvietu mērķa ( 29 ).

52. Saskaņā ar iesniedzējtiesas un Dānijas valdības norādīto šajā spriedumā nosacījumu par dzīvesvietu Tiesa esot izvērtējusi, ņemot vērā nepieciešamību pārraudzīt parādnieka personīgo un finansiālo situāciju. Tomēr Tiesa neesot izteikusies par to, vai to, ka parādu dzēšanas procedūra ir pieejama tikai personām, kuras dzīvo vai kurām vismaz pēdējais domicils ir bijis pieteikuma iesniegšanas valstī, var attaisnot ar mērķi nodrošināt, lai tādu pieteikumu izskatošās tiesas rīcībā būtu ziņas par parādnieka konkrēto sociālo un finansiālo situāciju un lai tā šīs ziņas varētu ņemt vērā savā izvērtējumā.

53. Turklāt Dānijas valdība uzskata, ka lietā, kurā ir taisīts spriedums Radziejewski ( 30 ), aplūkotais Zviedrijas tiesiskais regulējums ietvēra arī parādnieka a posteriori pārraudzību, ļaujot Zviedrijas iestādēm izsekot parādnieka centieniem izpildīt savas saistības. Tā uzsver, ka līdz ar to nosacījums par dzīvesvietu nevarēja nodrošināt sasniedzamo mērķi, jo parādnieks varētu vienkārši pārcelt savu dzīvesvietu uz kādu dalībvalsti pēc sava parādu dzēšanas pieteikuma iesniegšanas. Savukārt parādu dzēšanas procedūras ietvaros Dānijā tiesas neveicot parādnieka a posteriori pārraudzību.

54. Šķiet, ka iesniedzējtiesa un Dānijas valdība tādējādi apgalvo, ka Dānijas tiesiskais regulējums tiecas nodrošināt augstāku parādnieka situācijas pārzināšanas līmeni par to, kāds prasīts spriedumā Radziejewski ( 31 ) aplūkotajā Zviedrijas tiesiskajā regulējumā.

55. Tomēr abos šajos gadījumos nosacījuma par dzīvesvietu mērķis saglabājas nemainīgs. Atšķirības attiecībā uz parādnieka situācijas pārzināšanas līmeni manā ieskatā varētu atspoguļoties aplūkojamā tiesiskā regulējuma nepieciešamības izvērtējumā.

56. Turklāt man šķiet, ka Dānijas valdības izvirzītais arguments, ka Dānijas tiesiskajā regulējumā nav paredzēta a posteriori pārraudzība, nesaskan ar dažiem citiem tās argumentiem. Proti, savos apsvērumos šī valdība apgalvo, ka nolēmums par parādu dzēšanu, kas pieņemts par labu parādniekam, kurš ir devies uz ārvalstīm, pie noteiktiem apstākļiem var tikt atcelts.

57. Iesniedzējtiesa uz tādu iespējamību atsaucas skaidrāk, norādot, ka nolēmums par parādu dzēšanu var tikt atcelts, ja parādnieks ir rīkojies krāpnieciski parādu dzēšanas procedūras laikā vai nav izpildījis pienākumus, kas viņam ir noteikti nolēmumā par parādu dzēšanu. Katrā ziņā, kā izriet no iesniedzējtiesas nolēmuma un Dānijas valdības apsvērumiem, nolēmuma par parādu dzēšanu atcelšana nenotiek automātiski.

58. Parādnieka rīcības izvērtējums pēc tāda nolēmuma pieņemšanas, kura ietvaros Dānijas iestādes mēģina noskaidrot, vai parādnieks ievēro šajā nolēmumā paredzētos nosacījumus, manā ieskatā ir a posteriori pārraudzības veids. Tāpēc mani nepārliecina Dānijas valdības arguments, ka izskatāmā lieta atšķiras no lietas, kurā ir taisīts spriedums Radziejewski ( 32 ), jo Dānijas iestādes neveic a posteriori pārraudzību.

59. Ņemot vērā iepriekš minēto un ievērojot analoģiju starp spriedumā Radziejewski ( 33 ) aplūkoto Zviedrijas tiesisko regulējumu un izskatāmajā lietā aplūkojamo tiesisko regulējumu, es uzskatu, ka Dānijas tiesiskajā regulējumā paredzētajam nosacījumam par dzīvesvietu ir leģitīms mērķis, proti, nodrošināt, ka attiecībā uz pieteikumu par parādu dzēšanu tiek pieņemts izsvērts lēmums, pamatojoties uz informāciju, kas ļauj noskaidrot parādnieka un viņa tuvinieku pagātnes, tagadējo un nākotnē sagaidāmo situāciju, kā arī sadzīves apstākļus vietā, kur ir to uztura avots.

b) Konkrētā tiesiskā regulējuma piemērotība un nepieciešamība

60. Iesniedzējtiesas un Dānijas valdības apsvērumu, ar kuriem tās cenšas attaisnot konkrēto ierobežojumu, pamatā ir doma, ka ģeogrāfiskais tuvums starp parādnieka dzīvesvietu un tiesas, kura izskata pieteikumu par parādu dzēšanu, atrašanās vietu ļauj nodrošināt, ka šā pieteikuma izvērtējumā tiks ņemti vērā apstākļi, kas ir saistīti ar parādnieka un viņa tuvinieku pagātnes, tagadējo un nākotnē sagaidāmo sociālo un finansiālo situāciju, kā arī sadzīves apstākļi vietā, kur ir to uztura avots.

61. Šajā ziņā iesniedzējtiesa un Dānijas valdība apgalvo, ka tiesai, kas izskata pieteikumus par parādu dzēšanu, nav un nevar būt zināmi apstākļi, kādos pieteikuma iesniedzējs dzīvo citā dalībvalstī. Nepastāvot nekādi noteikumi, kas ļautu no citām dalībvalstīm pieprasīt, lai tās sniegtu informāciju par vietējiem apstākļiem ienākumu un izdevumu ziņā vai par citiem svarīgiem faktoriem, izvērtējot pieteikumu par parādu dzēšanu. Turklāt minētajai tiesai neesot iespējams pārbaudīt paša parādnieka iesniegto informāciju.

62. Vēl iesniedzējtiesa norāda, ka, tā kā nav saskaņotu noteikumu, nepastāvot mazāk ierobežojoši veidi, kā sasniegt šo rezultātu, kā vien pieeju parādu dzēšanas procedūrai ierobežot ar parādniekiem, kuri dzīvo Dānijā. Savukārt, kā norāda Dānijas valdība, tāda LESD 45. panta interpretācija, saskaņā ar kuru šī tiesību norma nepieļauj tādu noteikumu par jurisdikciju kā Dānijas noteikums, liedzot efektīvi īstenot Regulu 2015/848.

63. Tāpat kā A un Komisija, es uzskatu, ka nosacījuma par dzīvesvietu piemērošana attiecībā uz darba ņēmējiem ir neloģiska un nekonsekventa vismaz divos aspektos. Dānijas valdības un iesniedzējtiesas argumenti, attiecīgi, par saskaņotu tiesību normu esamību un par tādu tiesību normu neesamību nevar līdzēt atrisināt šīs problēmas.

64. Pirmā problēma ir saistīta ar to, ka nosacījums par dzīvesvietu, šķiet, ir attiecināms tikai uz Dānijā profesionālo darbību veicošiem darba ņēmējiem, bet ne uz personām, kuras Dānijā veic neatkarīgu saimniecisko darbību. Taču šo pēdējo personu gadījumā nedzīvošana Dānijas teritorijā nav šķērslis, lai iesniegtu pieteikumu par parādu dzēšanu šīs dalībvalsts tiesās.

65. Otrā problēma attiecas uz to, ka saskaņā ar Dānijas tiesisko regulējumu, kā izriet no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu un prasītājas rakstveida apsvērumiem, nosacījuma par dzīvesvietu pastāvēšana tiek izvērtēta vien pieteikuma par parādu dzēšanu iesniegšanas brīdī.

1) Nosacījuma par dzīvesvietu piemērošanas konsekventums un tā ietekme uz atbildi uz prejudiciālo jautājumu

66. Nosacījums par dzīvesvietu ir balstīts apsvērumā, ka, pateicoties ģeogrāfiskajam tuvumam starp parādnieka dzīvesvietu un tiesas, kura izskata lietu, atrašanās vietu, šai pēdējai pieteikumu par parādu dzēšanu ir iespējams izlemt, pamatojoties uz informāciju par šā parādnieka sociālo un ekonomisko situāciju. Maksātnespējas tiesai izvērtējot viņa sociālekonomisko situāciju, šim nosacījumam principā būtu piešķirama vienāda nozīme neatkarīgi no tā, vai runa ir par pašnodarbinātu personu vai algotu darba ņēmēju. Abos šajos gadījumos pasākumi, kas ļauj iegūt informāciju no kādas citas dalībvalsts, kā arī pasākumi, kas ļauj pārbaudīt parādnieka sniegtās ziņas, ir teju identiski.

67. Taču man šķiet, ka Dānijas tiesiskajā regulējumā nosacījums par dzīvesvietu netiek piemērots konsekventi. Proti, kamēr persona, kura Dānijas teritorijā veic neatkarīgu saimniecisko darbību, var iesniegt pieteikumu par parādu dzēšanu šīs darbības veikšanas vietas Dānijas tiesā, neraugoties uz to, ka viņa nedzīvo Dānijā, algots darba ņēmējs, kuram nav dzīvesvietas Dānijā, tādu pieteikumu šīs dalībvalsts tiesās iesniegt nevar.

68. Ciktāl ir runa par izskatāmo lietu, tajā nav strīda par to, ka prasītājs pamatlietā strādā Dānijā, kur viņš maksā visus nodokļus. Tādējādi, kā to atzīst Dānijas valdība, šā prasītāja sociālo un ekonomisko situāciju, vismaz daļēji, varētu noskaidrot, obligāti neņemot vērā informāciju no citas dalībvalsts ( 34 ).

69. Tomēr saskaņā ar Dānijas tiesisko regulējumu prasītājam nav nekādu iespēju piesaukt iepriekšējā punktā minētos apstākļus, lai vērstos tiesā Dānijā, pat ja tie norāda uz saiknes ar Dāniju esamību. Taču, ja šāda saikne ir pietiekama, lai ļautu Dānijas tiesām pieņemt nolēmumu attiecībā uz pieteikumu par parādu dzēšanu, ko iesniegusi persona, kura šīs dalībvalsts teritorijā veic neatkarīgu saimniecisko darbību, ar šo saikni būtu arī jābūt pietiekami, lai izlemtu tādu pieteikumu, ko iesniedzis algots darba ņēmējs.

70. Tas, kā to parāda A sniegtie piemēri tā rakstveida apsvērumos ( 35 ), tā vēl jo vairāk ir tādēļ, ka Dānijas tiesiskais regulējums neliedz valstu tiesām pieņemt nolēmumu par pieteikumiem par parādu dzēšanu, pat ja tām ir pienākums ņemt vērā informāciju no citas dalībvalsts.

71. Līdz ar to šāda nosacījuma par dzīvesvietu nekonsekventa piemērošana atbilstoši Dānijas tiesiskajam regulējumam parāda, ka nav jādzīvo Dānijā, lai šīs dalībvalsts tiesas varētu pieņemt nolēmumus par pieteikumiem par parādu dzēšanu. Šeit ir runa par pierādījumu tam, ka tāds nosacījums par dzīvesvietu, kāds ir paredzēts Dānijas tiesiskajā regulējumā, pārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu iepriekš šo secinājumu 59. punktā minēto mērķi.

2) Perpetuatio fori principa ietekme uz nosacījuma par dzīvesvietu attaisnojumu

72. Savos rakstveida apsvērumos A norāda, ka saskaņā ar doktrīnu un judikatūru Dānijā pieteikums, pēc kura tiek uzsākta parādu dzēšanas procedūra, ir jāiesniedz tiesai, kurai ir jurisdikcija ratione locis, atbilstoši domicilam šā pieteikuma iesniegšanas dienā. Turpretim parādu dzēšanas procedūras ietvaros veiktie novērtējumi attiecas uz pieteikuma iesniedzēja situāciju brīdī, kad par šo pieteikumu tiek pieņemts nolēmums.

73. Man šķiet, ka iesniedzējtiesa Dānijas tiesību normas šajā ziņā interpretē tieši tāpat. Proti, no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka savas jurisdikcijas esamību Dānijas tiesa izvērtē pieteikuma par parādu dzēšanu iesniegšanas stadijā.

74. Faktiski saskaņā ar tā saukto “perpetuatio fori principu”, tiklīdz ir notikusi vēršanās piekritīgajā tiesā, tās jurisdikcija principā saglabājas pat tad, ja piesaistes faktors, atbilstoši kuram tās jurisdikcija ir tikusi noteikta, tiesvedības gaitā izmainās ( 36 ).

75. Tādējādi nosacījums par dzīvesvietu nevar nodrošināt informētību par parādnieka situāciju un sadzīves apstākļiem viņa dzīves vietā, jo saskaņā ar perpetuatio fori principu piesaistes faktora izmaiņas laikā pēc pieteikuma par parādu dzēšanu iesniegšanas, tas ir, dzīvesvietas pārcelšana uz kādu dalībvalsti, neliedz Dānijas tiesai izlemt šādu pieteikumu.

76. Līdz ar to, tā kā piesaiste Dānijas teritorijai tiek izvērtēta tikai pieteikuma par parādu dzēšanu iesniegšanas brīdī, kamēr maksātnespējas tiesai, izskatot šādu pieteikumu, ir jāņem vērā apstākļi pirms un pēc šā brīža, tāds nosacījums par dzīvesvietu kā Dānijas tiesiskajā regulējumā paredzētais pārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu šā nosacījuma mērķi. Šī ir tā argumentācija, kādu Tiesa ir izmantojusi spriedumā Radziejewski ( 37 ), atbilstoši kurai nosacījums par dzīvesvietu, kas ir sasaistīts vienīgi ar pieteikuma iesniegšanas dienu, pārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai pārraudzītu pieteikuma iesniedzēja situāciju un noskaidrotu situāciju vietā, kur viņš dzīvo.

77. Šo apsvērumu nemaina ne Dānijas valdības argumenti par to, ka pastāv saskaņoti noteikumi par jurisdikciju, ne iesniedzējtiesas argumenti par tādu noteikumu neesamību.

3) Jurisdikcijas noteikumu attiecībā uz parādu dzēšanas procedūrām saskaņošana

78. Saskaņā ar iesniedzējtiesas norādīto, tā kā parādu dzēšanas jomā nav saskaņotu noteikumu, nepastāvot mazāk ierobežojoši līdzekļi, lai sasniegtu šo rezultātu, kā vien pieeju parādu dzēšanas procedūrai ierobežot ar parādniekiem, kuri dzīvo Dānijā.

79. Savukārt Dānijas valdība uzsver, ka saskaņoti noteikumi par starptautisko jurisdikciju pastāv parādu korekciju lietās. Saskaņā ar šīs valdības norādīto LESD 45. panta interpretācija, saskaņā ar kuru šī tiesību norma nepieļauj tādu noteikumu par jurisdikciju kā Dānijas noteikums, kavētu Regulas 2015/848 efektīvu īstenošanu. Atbilstoši Regulas 2015/848 3. panta 1. punktam izskatāmās lietas apstākļos Zviedrijas tiesām esot jurisdikcija skatīt tāda parādnieka situāciju, kuram ir dzīvesvieta un kurš dzīvo Zviedrijā. Proti, Dānijas noteikums par jurisdikciju neesot materiāli atšķirīgs no noteikuma par starptautisko jurisdikciju šajā regulā.

80. Šiem argumentiem nevar piekrist.

81. Kā esmu norādījis šo secinājumu 25. punktā, pamatlietā Regula 2015/848 nav piemērojama ratione temporis. Tomēr būtu jāņem vērā fakts, ka Dānijas noteikumi, kuros ir paredzēts nosacījums par dzīvesvietu, turpina būt piemērojami šajā dalībvalstī, kamēr citas dalībvalstis kopš 2017. gada 26. jūnija piemēro Regulas 2015/848 noteikumus.

82. Saskaņā ar Regulas 2015/848 3. panta 1. punkta ceturto daļu fiziskas personas, kura neveic neatkarīgu darījumdarbību vai profesionālo darbību, gadījumā par galveno interešu centru uzskata šīs personas pastāvīgo dzīvesvietu, ja nav pierādījumu par pretējo. Taču papildus tam, ka jēdzienam “pastāvīgā dzīvesvieta” Regulas 2015/848 3. panta 1. punkta ceturtās daļas izpratnē obligāti nav jāatbilst jēdzienam “dzīvesvieta” Dānijas tiesiskā regulējuma izpratnē, ar šo Regulas 2015/848 normu parādniekam automātiski netiek likts vērsties viņa dzīvesvietas valsts tiesās. Proti, šeit ir runa tikai par prezumpciju, kuru ir iespējams atspēkot.

83. Tādējādi, pirmkārt, Regulā 2015/848 paredzētais risinājums, pārņemot iesniedzējtiesas lietotos jēdzienus, ir piemērs “mazāk ierobežojošam pasākumam”, kas ļauj sasniegt nosacījuma par dzīvesvietu mērķi, kā to definējusi šī tiesa un Dānijas valdība.

84. Otrkārt, tāds tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts nosacījums par dzīvesvietu, kā aplūkojamais Dānijas tiesiskais regulējums varētu ietekmēt Regulas 2015/848 darbību dalībvalstīs, kurās tā ir saistoša, ja attiecīgā gadījumā izrādītos, ka šīs regulas 3. panta 1. punkta ceturtajā daļā paredzētā prezumpcija būtu atspēkojama, piemēram, par labu darba veikšanas vietai. Līdzīgā gadījumā ar Dānijas tiesisko regulējumu tiktu ignorēts minētās prezumpcijas atspēkojums ( 38 ).

85. Rezumējot šo manas analīzes daļu par jurisdikcijas noteikumu saskaņotību, es, pirmkārt, nepiekrītu iesniedzējtiesas uzskatam, ka nepastāv mazāk ierobežojoši līdzekļi, lai sasniegtu nosacījuma par dzīvesvietu mērķi. Otrkārt, pretēji tam, ko apgalvo Dānijas valdība, Regulā 2015/848 paredzēto noteikumu par jurisdikciju esamība neļauj argumentēt par labu tam, ka Dānijas tiesiskais regulējums atbilst Savienības tiesību aktiem.

4) Nobeiguma secinājumi

86. Rezumējot manu līdz šim sniegto argumentāciju, atzīmēšu, ka Dānijas tiesiskajā regulējumā paredzētais nosacījums par dzīvesvietu, šķiet, netiek piemērots konsekventi, un tā var būt norāde, ka šis nosacījums pārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai pārraudzītu pieteikuma iesniedzēja situāciju un būtu lietas kursā par situāciju vietā, kur viņš dzīvo. Šo apsvērumu apstiprina fakts, ka nosacījums par dzīvesvietu tiek sasaistīts vienīgi ar pieteikuma iesniegšanas dienu. Visbeidzot, šos apsvērumus nevar atspēkot ar argumentiem saistībā ar Regulu 2015/848.

87. Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmo prejudiciālo jautājumu es Tiesai iesaku atbildēt, ka LESD 45. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā aplūkojamais, saskaņā ar kuru algots darba ņēmējs, kuram nav dzīvesvietas kādas dalībvalsts teritorijā, nevar iesniegt pieteikumu par parādu dzēšanu šīs dalībvalsts tiesās, pat ja viņam ir pietiekama saikne ar minēto dalībvalsti, kas ir salīdzināma ar saikni, kāda pastāv, dzīvojot šajā teritorijā.

D. Par otro prejudiciālo jautājumu

88. Ar otro prejudiciālo jautājumu, kas būtu uzdodams gadījumā, ja atbilde uz pirmo jautājumu būtu apstiprinoša, iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai algotam darba ņēmējam, kurš neatbilst nosacījumam par dzīvesvietu, tomēr būtu jābūt iespējai pretendēt uz parādu korekciju, ja būtu izpildīti citi materiālie nosacījumi, kas privātajiem kreditoriem liktu saskarties ar parādnieka, kurš ir pārcēlies uz ārvalstīm, parādu samazinājumu vai pilnīgu atcelšanu.

89. Jāatzīst, ka, lasot otro prejudiciālo jautājumu, piezogas zināma neskaidrība par iesniedzējtiesas jautājuma patieso mērķi. No šā jautājuma formulējuma izriet, ka iesniedzējtiesai ir šaubas par LESD 45. panta lietderīgo iedarbību tādos apstākļos, kādi ir izskatāmajā lietā.

90. Šajā ziņā Komisija apgalvo, ka strīds pamatlietā tieši nav saistīts ar attiecībām starp privātpersonām un ka tādējādi jautājumam par to, vai šajās attiecībās LESD 45. pantam ir tieša iedarbība, nav nozīmes. Dānijas valdība uzskata, ka, ņemot vērā lietas apstākļus, LESD 45. panta piemērošana būtu netiešas horizontālās iedarbības situācija.

91. Jāatzīmē, ka aplūkojamajā gadījumā tie ir valsts noteikumi, kas tiek vērtēti LESD 45. panta gaismā, nevis privātpersonu rīcība, ar kuru tās uzliek saistības citām personām ( 39 ). Turklāt ir pilnīgi skaidrs, ka tādas valsts tiesību normas kā izskatāmajā lietā aplūkojamās ietilpst LESD 45. panta piemērošanas jomā. Gadījumā, ja tādas valsts tiesību normas nav atbilstošas Līgumiem, tās nedrīkstētu piemērot, neatkarīgi no tā, vai ir runa par strīdu starp privātpersonām vai starp privātpersonu un valsts atvasinājumu.

92. Papildinot, pat ja uzskatām, ka otrais prejudiciālais jautājums ir jāanalizē, ņemot vērā saistības, kas tiek uzliktas tāda parādnieka kreditoriem, kuram ir tiesības uz parādu dzēšanas procedūru, būtu jāņem vērā, ka tāds nosacījums par dzīvesvietu kā pamatlietā aplūkojamais ir piesaistes kritērijs, kas paredzēts normā par jurisdikciju. Kā tas izriet no manis iepriekš secinātā, ar noteikumiem par jurisdikciju privātpersonām netiek nedz piešķirtas, vismaz ne tieši, materiālas tiesības, nedz noteikti materiāli pienākumi. Izskatāmajā lietā valsts noteikums par jurisdikciju atļauj tikai lūgt uzsākt parādu dzēšanas procedūru tiesā Dānijā. Proti, tas ir šīs tiesas nolēmums, ar kuru privātpersonām tiek piešķirtas tiesības vai uzlikti pienākumi.

93. Visbeidzot, es nevaru izslēgt, ka ar otro prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas uzzināt, kā tai būtu jārīkojas pēc gaidāmā Tiesas sprieduma izskatāmajā lietā tad, ja atbilde uz pirmo jautājumu būtu apstiprinoša.

94. Saprotams, ka prejudiciāla nolēmuma tiesvedībā Tiesai nav ne jāinterpretē dalībvalsts valsts tiesības, ne jānosaka, kā šai dalībvalstij būtu jārīkojas, lai nodrošinātu atbilstību tās sniegtajai Savienības tiesību interpretācijai. Tomēr, lai sniegtu iesniedzējtiesai noderīgu atbildi, es norādīšu dažas piezīmes par šo jautājumu.

95. Šajā ziņā ir atzīmējams, ka nosacījuma par dzīvesvietu neatbilstība LESD 45. pantam nenozīmē, ka šis nosacījums ir absolūti spēkā neesošs. Šī neatbilstība ir tikai sekas tam, ka saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu konkrētajā gadījumā parādnieks nevar saņemt nolēmumu par parādu dzēšanu, pat ja viņam ir pietiekama saikne ar šīs dalībvalsts teritoriju.

96. Šajā un citos līdzīgos gadījumos valsts tiesai nav pienākuma vienkārši nepiemērot nosacījumu par dzīvesvietu un piemērot konkrēto valsts tiesību normu, neizvirzot nekādas prasības attiecībā uz saiknes starp parādnieku un Dānijas teritoriju esamību.

97. Taču tā varētu apsvērt niansētāku risinājumu, nosacījumu par dzīvesvietu vajadzības gadījumā mīkstinot, lai Dānijas tiesas varētu izlemt pieteikumus par parādu dzēšanu gadījumos, kad pietiekama saikne starp parādnieku un Dānijas teritoriju pastāv. Faktiski, kā esmu norādījis šo secinājumu 37. punktā, it īpaši pareizas tiesvedības interesēs lielākā daļa noteikumu par jurisdikciju ir balstīti idejā, ka starp piekritīgo tiesu un konkrēto situāciju ir jāpastāv saiknei. Tādējādi, lai dotu vairāk vietas šādi definētam tuvuma principam, būtu vienkārši jāsamazina Dānijas tiesiskajā regulējumā paredzētā nosacījuma par dzīvesvietu stingrība.

98. Ņemot vērā šo pamatojumu, uz otro prejudiciālo jautājumu es Tiesai ierosinu atbildēt, ka tādos apstākļos kā pamatlietā aplūkojamie LESD 45. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas izslēdz attiecīgā valsts tiesiskā regulējuma piemērošanu neatkarīgi no tā, vai parādu dzēšanas procedūra eventuāli izraisa pienākumu uzlikšanu privātpersonām.

99. Šajā ziņā atzīmējams, ka tam, ka šīm privātpersonām ir jāpacieš parādnieka, kurš ir pārcēlies uz ārvalstīm, parādu samazinājums vai pilnīgs zaudējums, pamatā ir Dānijas tiesas nolēmums, ar kuru tiek izlemts pieteikums par parādu dzēšanu.

VI. Secinājumi

100. Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz Østre Landsret (Austrumu reģiona apelācijas tiesa, Dānija) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem es Tiesai ierosinu sniegt šādu atbildi: 1) LESD 45. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā aplūkojamais, saskaņā ar kuru algots darba ņēmējs, kuram nav dzīvesvietas kādas dalībvalsts teritorijā, nevar iesniegt pieteikumu par parādu dzēšanu šīs dalībvalsts tiesās, pat ja viņam ir pietiekama saikne ar minēto dalībvalsti, kas ir salīdzināma ar saikni, kāda pastāv, dzīvojot šajā teritorijā. 2) Tādos apstākļos kā pamatlietā aplūkojamie LESD 45. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas izslēdz attiecīgā valsts tiesiskā regulējuma piemērošanu neatkarīgi no tā, vai parādu dzēšanas procedūra eventuāli izraisa pienākumu uzlikšanu privātpersonām.

( 1 ) Oriģinālvaloda – franču.

( 2 ) Spriedums, 2012. gada 8. novembris, C‑461/11, EU:C:2012:704, 32. punkts.

( 3 ) Spriedums, 2012. gada 8. novembris, C‑461/11, EU:C:2012:704.

( 4 ) Padomes Regula (2000. gada 22. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2001, L 12, 1. lpp.).

( 5 ) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2012, L 351, 1. lpp.).

( 6 ) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2015. gada 20. maijs) par maksātnespējas procedūrām (OV 2015, L 141, 19. lpp.).

( 7 ) Padomes Regula (2000. gada 29. maijs) par maksātnespējas procedūrām (OV 2000, L 160, 1. lpp.). Skat. šīs regulas 33. apsvērumu.

( 8 ) Spriedums, 2012. gada 8. novembris, C‑461/11, EU:C:2012:704, 32. punkts.

( 9 ) Spriedums, 2012. gada 8. novembris, C‑461/11, EU:C:2012:704, 23. punkts.

( 10 ) Spriedums, 2012. gada 8. novembris, C‑461/11, EU:C:2012:704.

( 11 ) Spriedums, 2012. gada 8. novembris, Radziejewski (C‑461/11, EU:C:2012:704, 24. punkts).

( 12 ) Spriedums, 2012. gada 22. novembris, C‑116/11, EU:C:2012:739.

( 13 ) Skat. it īpaši Robine, D, Jault-Seseke, F., “Le règlement 2015/848: vin nouveau et vieilles outres”, Revue critique de droit international privé, 2016, 21. lpp., 18. punkts; Hess, B., Oberhammer, P., Bariatti, S., Koller, Ch., Laukemann, B., Requejo Isidro, M., Villata, F. C. (red.), The Implementation of the New Insolvency Regulation: Improving Cooperation and Mutual Trust, Nomos, 2018, 65. lpp.

( 14 ) Skat. 13. zemsvītras piezīmē minēto doktrīnu. Skat. arī Van Calster, G., “COMIng, and Here to Stay: The Review of The European Insolvency Regulation”, European business law review, 2016, 739. lpp.

( 15 ) Skat. arī Regulas Nr. 2015/848 10. apsvērumu, saskaņā ar kuru šīs regulas piemērošanas joma “būtu jāattiecina arī uz procedūrām, kurās paredzēta parāda dzēšana vai parāda korekcija patērētājiem un pašnodarbinātām personām, piemēram, samazinot summu, kas jāmaksā parādniekam, vai pagarinot parādniekam noteikto atmaksas termiņu. Tā kā minētajās procedūrās ne vienmēr ir jāieceļ maksātnespējas procesa administrators, šai regulai uz tām būtu jāattiecas tādā gadījumā, ja tās notiek tiesas kontrolē vai uzraudzībā. Šajā ziņā jēdziens “kontrole” būtu jāattiecina arī uz situācijām, kad tiesa iejaucas tikai gadījumā, kad kreditors vai citas ieinteresētās puses iesniedz apelāciju”.

( 16 ) Skat. Regulas 2015/848 84. pantu.

( 17 ) Padomes Lēmums 2005/790/EK (2005. gada 20. septembris) par nolīguma parakstīšanu Kopienas vārdā starp Eiropas Kopienu un Dānijas Karalisti par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2005, L 299, 61. lpp.).

( 18 ) Kā izriet no Regulas 2015/848 7. apsvēruma, procedūrām, kuras ir izslēgtas no Regulas Nr. 1215/2012 piemērošanas jomas atbilstoši tās 1. panta 2. punkta b) apakšpunktam, būtu jātiek aptvertām ar Regulu 2015/848. Šādā ziņā attiecībā uz saistību starp Regulas 2015/848 priekšteci (Regulu Nr. 1346/2000) un Regulu Nr. 44/2001 skat. spriedumu, 2014. gada 4. septembris, Nickel & Goeldner Spedition (C‑157/13, EU:C:2014:2145, 21. punkts). Tādu pašu pamatojumu Tiesa ir izmantojusi citās situācijās. Skat. pēc analoģijas spriedumus, 2015. gada 6. oktobris, Matoušková (C‑404/14, EU:C:2015:653, 34. punkts), un 2018. gada 1. marts, Mahnkopf (C‑558/16, EU:C:2018:138, 41. punkts).

( 19 ) Skat. pēc analoģijas manus secinājumus lietā Mahnkopf (C‑558/16, EU:C:2017:965, 73. punkts).

( 20 ) Skat. Regulas 2015/848 1. panta 1. punkta trešo daļu. Skat. arī tās 9. apsvērumu.

( 21 ) Skat. Regulas 2015/848 7. apsvēruma pēdējo teikumu, saskaņā ar kuru tam vien, ka valsts procedūra nav iekļauta šīs regulas A pielikumā, nebūtu jānozīmē, ka uz šo procedūru attiecas Regula Nr. 1215/2012.

( 22 ) Spriedums, 2012. gada 8. novembris, C‑461/11, EU:C:2012:704, 52. un 53. punkts.

( 23 ) Spriedums, 2012. gada 8. novembris, C‑461/11, EU:C:2012:704.

( 24 ) Skat. it īpaši spriedumu, 1998. gada 7. maijs, Clean Car Autoservice (C‑350/96, EU:C:1998:205, 29. un 30. punkts).

( 25 ) Ilustrācijai skat. manus secinājumus lietā KP (C‑83/17, EU:C:2018:46, 56. punkts).

( 26 ) Spriedums, 2012. gada 8. novembris, C‑461/11, EU:C:2012:704, 30. un 31. punkts.

( 27 ) Spriedums, 2012. gada 8. novembris, Radziejewski (C‑461/11, EU:C:2012:704, 33. punkts). Skat. arī spriedumus, 2010. gada 16. marts, Olympique Lyonnais (C‑325/08, EU:C:2010:143, 38. punkts), un 2013. gada 5. decembris, Zentralbetriebsrat der gemeinnützigen Salzburger Landeskliniken (C‑514/12, EU:C:2013:799, 36. punkts).

( 28 ) Spriedums, 2012. gada 8. novembris, Radziejewski (C‑461/11, EU:C:2012:704, 44. punkts). Savos sniegtajos secinājumos šajā lietā ģenerāladvokāte E. Šarpstone [E. Sharpston], vispirms izskaidrojot Zviedrijas valdības nostāju, ir norādījusi, ka “lēmumam par parādu dzēšanu noteikti ir jābalstās uz atbilstošu un smalku parādnieka faktiskā personīgā un finansiālā stāvokļa izvērtējumu”. Tāpat ģenerāladvokāte E. Šarpstone ir norādījusi, ka viņa piekrīt, ka “dalībvalsts atbildīgajai iestādei [ir] jāvar ievākt, izskatīt un pārbaudīt nepieciešamo informāciju, lai varētu pieņemt uz informāciju balstītu lēmumu par to, vai parādnieks var saņemt parādu dzēšanu. Tas pilnībā atbilst labas pārvaldības principam. Tādējādi pasākumiem, kurus veic, lai to īstenotu, ir leģitīms mērķis”. Skat. viņas secinājumus lietā Radziejewski (C‑461/11, EU:C:2012:570, 59. punkts).

( 29 ) Spriedums, 2012. gada 8. novembris, C‑461/11, EU:C:2012:704.

( 30 ) Spriedums, 2012. gada 8. novembris, C‑461/11, EU:C:2012:704.

( 31 ) Spriedums, 2012. gada 8. novembris, Radziejewski (C‑461/11, EU:C:2012:704).

( 32 ) Spriedums, 2012. gada 8. novembris, C‑461/11, EU:C:2012:704.

( 33 ) Spriedums, 2012. gada 8. novembris, C‑461/11, EU:C:2012:704.

( 34 ) Šajā ziņā šie apstākļi daļēji atspoguļo lietas, kurā tika taisīts spriedums Radziejewski, apstākļus. Minētajā lietā prasītāja darba devējs bija zviedrs un prasītājs bija “nodokļu maksātājs”, kas visus nodokļus maksā Zviedrijā, un to Tiesa uzsvēra, secinot, ka nosacījums par dzīvesvietu ir pārsniedzis to, kas ir bijis nepieciešams, lai pietiekami noskaidrotu parādnieka finansiālo un personīgo situāciju. Skat. spriedumu, 2012. gada 8. novembris, Radziejewski (C‑461/11, EU:C:2012:704, 48. punkts).

( 35 ) A sniedz piemēru par pieteikuma iesniedzēju, kurš dzīvo Dānijā, bet strādā kādā citā dalībvalstī, kas ir gadījums, kad pieteikums par parādu dzēšanu Dānijas tiesai ir jāizskata, pamatojoties uz informāciju no šīs citas dalībvalsts, un kas cita starpā attiecas uz pieteikuma iesniedzēja tēriņu stāvokli un nodokļu nomaksas situāciju. Turpinot šo domu gaitu, A atsaucas uz tāda pieteikuma iesniedzēja situāciju, kurš ir strādājis ārvalstīs.

( 36 ) Skat. manu viedokli lietā C (C‑376/14 PPU, EU:C:2014:2275, 37. zemsvītras piezīme).

( 37 ) Spriedums, 2012. gada 8. novembris, C‑461/11, EU:C:2012:704, 47. punkts.

( 38 ) Proti, tāda situācija varētu novest strupceļā, ja jēdziens “dalībvalsts” Regulas 2015/848 3. panta 1. punkta izpratnē nebūtu jāsaprot kā tāds, kas attiecas uz visām dalībvalstīm, kurās šī regula ir piemērojama. Šādā gadījumā minētais algotais darba ņēmējs nevarētu iesniegt pieteikumu parādu dzēšanas procedūras uzsākšanai ne Dānijas, ne kādas citas dalībvalsts tiesās. Šajā ziņā atzīmējams, ka, it īpaši atšķirībā no Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 593/2008 (2008. gada 17. jūnijs) par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām (Roma I) (OV 2008, L 177, 6. lpp.), Regulā 2015/848 nav ietverta tiesību norma, atbilstoši kurai ar “dalībvalsti” saprot visas dalībvalstis, kurās apskatāmā regula ir piemērojama. Tomēr man šķiet, ka tādu jēdziena “dalībvalstis” interpretāciju ir piedāvājuši daži autori attiecībā uz Regulas Nr. 1346/2000 39. panta interpretāciju, kurā bija paredzēts, ka visiem kreditoriem, kuru pastāvīgā dzīvesvieta, domicils vai juridiskā adrese ir kādā dalībvalstī, ir tiesības iesniegt prasījumus maksātnespējas procedūrā rakstiski. Skat. Herchen, A., no: Pannen, K. (red.), European Insolvency Regulation, Berlīne, De Gruyter, 2007, 465. lpp.

( 39 ) A contrario skat. spriedumu, 2000. gada 6. jūnijs, Angonese (C‑281/98, EU:C:2000:296).