ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir saucama pie atbildības atbilstoši LESD 272. pantam, pamatojoties uz Līgumu Nr. FP7 224297 saistībā ar līguma “Multi-level patient — specific artery and artherogenesis model for outcome prediction, decision support treatment, and vitual hand-on training (“ARTreat”)” izpildi. Prasītāja apgalvo, ka, lai gan tā pilnībā un pareizi izpildīja savas līgumsaistības, Komisija apturēja maksājumu veikšanu tās labā, kaut arī tai nebija tiesību to darīt, un tādējādi Komisija pārkāpa minēto līgumu, kā arī tiesiskās paļāvības un samērīguma principus.
3)

Trešais pamats: Eiropas Savienības Pamattiesību hartā garantēto tiesību pārkāpums Prasītāja saistībā ar šo pamatu norāda, ka ar apstrīdētajiem tiesību aktiem ir pārkāptas tās Eiropas Savienības Pamattiesību hartā (OV 2010, C 83, 389. lpp.; turpmāk tekstā — “Pamattiesību harta”) garantētas pamattiesības. Šajā ziņā prasītāja atsaucas uz brīvības veikt uzņēmējdarbību Eiropas Savienībā (Pamattiesību hartas 16. pants) un tiesību lietot likumīgi iegūtu īpašumu Eiropas Savienībā, un it īpaši tiesību to brīvi atsavināt (Pamattiesību hartas 17. pants), pārkāpumu. Turklāt prasītāja apgalvo, ka ir noticis vienlīdzīgas attieksmes principa (Pamattiesību hartas 20. pants) un nediskriminācijas principa (Pamattiesību hartas 21. pants) pārkāpums.
—

līdz ar to — atcelt: — Direct Way grupai ar 2012. gada 3. septembra vēstuli paziņoto nezināma datuma Parlamenta lēmumu atteikties no notiekošas publiskā iepirkuma konkursa procedūras, jo “piedāvājumi, kas iesniegti saistībā ar uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā, ir nepieņemami saistībā ar piešķiršanas nosacījumiem, it īpaši saistībā ar piedāvātajām cenām, kas ir pārāk augstas salīdzinājumā ar paziņojumā par līgumu norādīto vērtību”; — nezināma datuma Parlamenta lēmumu piemērot sarunu procedūru bez izsludināšanas, lai piešķirtu tiesības slēgt publiskā iepirkuma līgumu, kas paziņota Direct Way grupai ar ielūgumu piedalīties procedūrā, kurš tai paziņots 2012. gada 19. septembrī; — nezināma datuma Parlamenta lēmumu piešķirt konkurējošam pretendentam tiesības slēgt publiskā iepirkuma līgumu, kurš tika paziņots Direct Way grupai ar 2012. gada 21. decembra e-pastu un apstiprināts ar 2013. gada 3. janvāra vēstuli;
2)

Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka neesot pietiekami ņemts vērā pārraudzības pilnvarnieka [Monitoring Trustee] (2) ieteikums. Prasītāja apgalvo, ka Komisija neizpildīja savu pienākumu atbilstoši ņemt vērā pārraudzības pilnvarnieka ieteikumu un/vai atbilstoši pamatot atkāpšanos no šī ieteikuma četros aspektos: — Komisija neesot pietiekami ņēmusi vērā vai pamatojusi atkāpšanos no pārraudzības pilnvarnieka ieteikuma par Aer Lingus priekšrocībām saistībā ar starplīniju pakalpojumiem; — Komisija neesot pietiekami ņēmusi vērā vai pamatojusi atkāpšanos no pārraudzības pilnvarnieka ieteikuma par Aer Lingus priekšrocībām saistībā ar darbības izmaksām un jutīguma analīzi; — Komisija neesot pietiekami ņēmusi vērā vai pamatojusi atkāpšanos no pārraudzības pilnvarnieka ieteikuma par to, kā analizēt dažādus pasākumus kombinācijā ar vispārējā vērtējuma sniegšanu, un — Komisija neesot lūgusi pārraudzības pilnvarnieka padomu saistībā ar laika nišu piešķiršanas vienotas paketes veidā relatīvajām priekšrocībām.
—

Tas, ka administratīvās atlīdzības apmērs tiek padarīts atkarīgs no uzņēmuma lieluma, pārkāpjot Eiropas labas administratīvās prakses kodeksa 5. pantā un Eiropas Savienības pamattiesību hartas 41. pantā nostiprināto vienlīdzības principu. Tā kā administratīvā atlīdzība atbilstoši savai definīcijai kalpo administratīvo izmaksu segšanai, nošķiršana atkarībā no reģistrētā uzņēmuma lieluma nav objektīvi pamatojama. Proti, administratīvie izdevumi uzņēmuma lieluma pārbaudei esot salīdzināmi. Šādos apstākļos lieli uzņēmumi, kas nepareizi sevi ir apzīmējuši kā mazus vai vidējus uzņēmumus, maksā atlīdzību, kas sedz ne tikai pakalpojuma izmaksas saistībā ar to pašu lieluma pārbaudes procedūru, bet arī citu uzņēmumu lieluma pārbaudes izmaksas, vai pat citu ECHA pakalpjumu izmaksas.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 46/21

Prasība, kas celta 2012. gada 18. decembrī — Teva Pharma un Teva Pharmaceuticals Europe/EMA

(Lieta T-547/12)

2013/C 46/38

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Prasītājas: Teva Pharma BV (Utrehta, Nīderlande) un Teva Pharmaceuticals Europe BV (Utrehta) (pārstāvji — K. Bacon un D. Piccinin, Barristers, G. Morgan un C. Drew, Solicitors)

Atbildētāja: Eiropas Zāļu aģentūra

Prasītāju prasījumi:

— atcelt Eiropas Zāļu aģentūras lēmumu, kas ir ietverts tās 2012. gada 26. novembra vēstulē, ar ko atsaka apstiprināt prasītāju pieteikumu izsniegt tirdzniecības atļauju abakavīra/lamivudīna ģenēriskajai versijai; un

— piespriest Eiropas Zāļu aģentūrai atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasības pamatošanai prasītājas izvirza vienu pamatu, norādot, ka atteikums apstiprināt viņu pieteikumu izsniegt atļauju konkrētas dozas zāļu kombinācijas ģenēriskai versijai, pamatojoties uz to, ka šīs zāles tika aizsargātas ar desmit gadu ekskluzivitāti, esot pretrunā pienācīgi interpretētai Regulai (EK) Nr. 726/2004 (1) un Direktīvai Nr. 2001/83/EK (2). It īpaši prasītājas apgalvo, ka preces tirdzniecības atļaujas īpašniekam netiek piešķirta datu ekskluzivitāte desmit gadu garumā, jo prece ir jau konkrētas dozas kombinācija, kurā tiek apvienotas divas aktīvās vielas, kas vairākus gadus ES tika piegādātas un izmantotas kā vairāku dažādu zāļu sastāvdaļas. Tādēļ prasītājas apgalvo, ka uz šo preci attiecas tā pati vispārējā tirdzniecības atļauja, kas ir agrākā tās sastāvdaļu tirdzniecības atļauja Direktīvas 2001/83 6. panta 1. punkta 2. apakšpunkta izpratnē. Līdz ar to prasītājas apgalvo, ka uz šo preci neattiecas nekāds turpmāks datu ekskluzivitātes periods pēc tam, kad ir beigusies ar šīm atļaujām saistītā datu ekskluzivitāte.

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Regula (EK) Nr. 726/2004, ar ko nosaka cilvēkiem paredzēto un veterināro zāļu reģistrēšanas un uzraudzības Kopienas procedūras un izveido Eiropas Zāļu aģentūru (Dokuments attiecas uz EEZ).

(2) Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīva 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 26/58

Prasība, kas celta 2012. gada 16. novembrī — Koinopraxia Touristiki Loutrakiou/Komisija

(Lieta T-498/12)

2013/C 26/118

Tiesvedības valoda — grieķu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Koinopraxia Touristiki Loutrakiou AE OTA — Loutraki AE — Club Hotel Loutraki Casino Touristikes kai Xenodocheiakes Epicheiriseis AE (Loutraki, Grieķija) (pārstāvis — S. Pappas, advokāts)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasītājas prasījumi:

— atcelt Komisijas 2012. gada 18. septembra apstiprinošo lēmumu — Αres (2012)1082114 —, ar kuru tika noraidīts prasītājas lūgumus piekļūt konkrētiem dokumentiem, un

— piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Ar šo prasību prasītāja saskaņā ar LESD 263. pantu lūdz atcelt Eiropas Komisijas 2012. gada 18. septembra lēmumu, ar kuru galīgā veidā ir noraidīts prasītājas atkārtotais lūgums ļaut tai piekļūt 2012. gada 16. maija vēstulei no Grieķijas valsts iestādēm saistībā ar nelikumīgā valsts atbalsta, kas ir atgūstams saskaņā ar Eiropas Komisijas Konkurences ģenerāldirektorāta 2011. gada 24. maija lēmumu (1), apmēra noteikšanu.

Prasības pamatošanai prasītāja izvirza šādus pamatus:

Pirmkārt, prasītāja apgalvo, ka ir pārkāpts administrācijas pienākums norādīt noraidošā lēmuma pamatojumu, ņemot vērā, ka savā atbildē administrācija tikai vispārīgi atsaucas uz izņēmumiem, kas ir noteikti Regulā Nr. 1049/2001, turpmāk to nepaskaidrojot un nenorādot lēmuma faktisko pamatojumu.

Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka ir pārkāpts pārskatāmības princips, jo ir pārkāpta minētā Regula Nr. 1049/2011 un Regula Nr. 659/1999 (2), ņemot vērā, ka apstrīdētajā lēmumā sabiedrībai nav sniegta plašākā iespējamā piekļuve dokumentiem, nedz interpretējot, nedz stingri piemērojot izņēmumus, kas ir noteikti Regulā Nr. 1049/2001.

Visbeidzot, prasītāja apgalvo, ka ir pārkāpts LESD 108. panta 2. punkts, kā arī Regulas Nr. 659/1999 6. un 20. pants, jo ir pārkāptas prasītāja tiesības uz aizstāvību un, paplašināti, labas pārvaldības princips.

(1) Eiropas Komisijas 2011. gada 24. maija Lēmums C(2011) 3504, galīgā redakcija, par Grieķijas piešķirto valsts atbalstu dažiem Grieķijas kazino C 16/10 (ex NN 22/10, ex CP 318/09) (OV L 285, 25. lpp.).

(2) Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.).
—

atcelt Komisijas 2012. gada 19. oktobra lēmumu par pasākumiem, kas veikti par labu uzņēmumam ELAN d.o.o., SA.26379 (C 13/2010) (ex NN 17/2010), kuru Komisija Slovēnijai paziņojusi ar 2012. gada 20. septembra vēstuli Nr. SG-Greffe(2012) D/14375 un kura 2. pantā īpaši ir nolemts, ka Slovēnija 2008. gadā par labu Elan rekapitālizācijas formā prettiesiski ir īstenojusi valsts atbalsta pasākumu EUR 10 miljonu apmērā, kas ir pretrunā Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 3. punktam, tādēļ Slovēnijai ir pienākums atgūt atbalstu no tā saņēmēja,
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 389/8

Prasība, kas celta 2012. gada 30. oktobrī — Novartis Europharm/Komisija

(Lieta T-472/12)

2012/C 389/13

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Prasītājs: Novartis Europharm (Horsham, Apvienotā Karaliste) (pārstāvis — C. Schoonderbeek, advokāte)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasītāja prasījumi:

— atcelt Eiropas Komisijas 2012. gada 16. augusta Lēmumu C(2012) 5894, galīgā redakcija, par tirdzniecības atļaujas piešķiršanu Teva Pharma BV saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Regulas (EK) Nr. 726/2004, ar ko nosaka cilvēkiem paredzēto un veterināro zāļu reģistrēšanas un uzraudzības Kopienas procedūras un izveido Eiropas Zāļu aģentūru (OV L 136, 1. lpp.), 3. pantu; un

— piespriest atbildētājai atlīdzināt prasītāja tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasības pamatošanai prasītājs izvirza vienu pamatu, apgalvojot, ka apstrīdētais lēmums ir prettiesisks, jo ar to tiek pārkāptas Novartis Europharm Ltd. datu aizsardzības tiesības uz tā zālēm Aclasta saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 2309/93 (1) 13. panta 4. punktu, skatītu kopā ar Regulas (EK) Nr. 726/2004 89. pantu. Tā kā Aclasta tika piešķirta atsevišķa neatkarīga tirdzniecības atļauja centralizētā procedūrā, uz Aclasta atļauju neattiecas tā pati vispārīgā tirdzniecības atļauja, kas uz Zometa (citas Novartis Europharm Ltd zāles), kā precizēts Direktīvas 2001/83/EK (2) 6. panta 1. punktā attiecībā uz datu aizsardzības mērķiem.

Turklāt apstrīdētais lēmums esot prettiesisks tādēļ, ka ar to tiekot pārkāpts Direktīvas 2001/83/EK 10. panta 1. punkts, jo datu aizsardzība atsauces zālēm Alcasta nav beigusies un tātad nosacījumi tirdzniecības atļaujas piešķiršanai atbilstoši šim pantam nav izpildīti.

(1) Padomes 1993. gada 22. jūlija Regula (EEK) Nr. 2309/93, ar ko nosaka kārtību, kā Kopienā apstiprina un pārrauga cilvēkiem paredzētas zāles un veterinārās zāles, kā arī izveido Eiropas Zāļu novērtēšanas aģentūru (OV L 214, 1. lpp.).

(2) Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīva 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV L 311, 67. lpp.).
2)

Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir nepareizi piemērotas valsts atbalsta normas, it īpaši tās, kuras ir ietvertas Kopienas pamatnostādnēs valsts atbalsta noteikumu piemērošanai attiecībā uz platjoslas tīklu ātru izvēršanu (OV 2009 C 235, 7. lpp.) (turpmāk tekstā — “Platjoslas pamatnostādnes”). Atbildētāja esot nepareizi piemērojusi LESD normas par valsts atbalstiem un Platjoslas pamatnostādnes, inter alia: — nenoraidot pieņēmumu par to, ka valsts atbalsts šajā jomā ir tiesisks, konkurējot ar platjoslas pakalpojumiem dzīvojamām ēkām (Platjoslas pamatnostādņu 77. un 78. punkts); — nepierādot tirgus nepietiekamību (Platjoslas pamatnostādņu 35. punkts), it īpaši nedefinējot atbilstošo tirgu, kurš it kā esot nepietiekams; un neiesniedzot nozīmīgus pierādījumus, ka tirgus ir “nepietiekams” tikai cenas dēļ; — neveicot pienācīgu tirgus analīzi (Platjoslas pamatnostādņu 51. punkta a) apakšpunkts); — neizvērtējot valsts atbalsta iedarbību uz konkurenci attiecīgajos tirgos saskaņā ar Platjoslas pamatnostādņu 34. un 35. punktu.
1)

Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts Padomes 2009. gada 30. novembra Regulas (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 343, 51. lpp.) (turpmāk tekstā — “Pamatregula”), 3. pants, kurā ir noteikts, ka zaudējumu jēdziens attiecas uz “Savienības ražošanas nozarei” nodarītajiem zaudējumiem, un Pamatregulas 4. panta 1. punkts par Savienības ražošanas nozares definīciju, jo atbildētāja Savienības ražošanas nozares jēdzienu esot definējusi nepareizi, attiecinot to uz diviem ražotājiem, kas nesadarbojās, un no kuriem viens jau bija pārtraucis ražošanu vairākus gadus pirms izmeklēšanas laikposma.
—

prasītāja uzskata, ka Komisija nav norādījusi, ka Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras izpildaģentūra, novērtējot grozījumus projektā reCity Erasmus Mundus Master Course [maģistra studijas], ko 2011. gada 21. decembrī iesniegusi Kalabrijas reģiona Università degli Studi“Mediterranea” cita, nevis sākotnējā konsorcija vārdā, ir acīmredzami pārkāpusi Administrative and Financial Handbook [Pārvaldības un finanšu jautājumu rokasgrāmatas] II.A.1 un II.B.4 iedaļu, kas ir daļa no Specific Grant Agreement [Līgums par īpašo stipendiju], kurš ir ietverts Framework Partnership Agreement pielikumā, un Framework Partnership Agreement II.12.3 pantu.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 250/19

Prasība, kas celta 2012. gada 2. jūlijā — Health Food Manufacturer’s Association u.c./Komisija

(Lieta T-296/12)

2012/C 250/35

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāji: The Health Food Manufacturer’s Association (East Molesey, Apvienotā Karaliste); Quest Vitamins Ltd (Birmingham, Apvienotā Karaliste); Natures Aid Ltd (Kirkham, Apvienotā Karaliste); Natuur- & gezonheidsProducten Nederland (Ermelo, Nīderlande) un New Care Supplements BV (Oisterwijk, Nīderlande) (pārstāvji — B. Kelly un G. Castle, Solicitors, un P. Bogaert, lawyer)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasītāju prasījumi:

— atcelt Komisijas 2012. gada16. maija Regulu (ES) Nr. 432/2012, ar ko izveido sarakstu ar atļautajām veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem, kuras neattiecas uz slimības riska samazināšanu un uz bērnu attīstību un veselību (OV L 136, 1. lpp.);

— atcelt Komisijas 2012. gada 16. maija Lēmumu, ar ko pieņem sarakstu ar atļautajām veselīguma norādēm un izveido sarakstu ar tā sauktajām atliktajām veselīguma norādēm, kuras Komisija nav ne noraidījusi, ne atļāvusi;

— piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasības pamatošanai prasītāji izvirza trīs pamatus, apgalvojot, ka apstrīdētā Regula esot nelikumīga šādu turpinājumā minēto iemeslu dēļ.

1) Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka — vispārzināmu veselīguma norāžu atļautā saraksta pieņemšanai, vienlaikus dažām norādēm paredzot pārejas pasākumus saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1924/2006 28. pantu (proti, sadalot novērtēšanas procedūru un pieņemot norāžu daļēju norāžu sarakstu saskaņā ar 13. panta 1. punktu), neesot juridiska pamata. Turklāt ar to tiekot pārkāpti labas pārvaldības, tiesiskās noteiktības un nediskriminācijas principi vairāku iemeslu dēļ, tostarp šādu: procedūras sadalīšanai neesot bijusi pamatota, sadalīšana neesot bijusi pārskatāma, sadalīšanas sakarā neesot notikusi konsultēšanās un tai neesot ticis norādīts pamatojums, dažas norādes esot “atliktas” un tām joprojām tiekot piemēroti pastāvošie pārejas periodi saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1924/2006 (neskatoties uz šo pārejas periodu tiesisko nenoteiktību).

2) Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka: — ar vairāku veselīguma norāžu neiekļaušanu atļautajos sarakstos tiekot pārkāpta Regula (EK) Nr. 1924/2006, piemērojot neatbilstošus novērtēšanas kritērijus, tiekot pārkāpti labas pārvaldības, tiesiskās noteiktības un pienākuma sadarboties ar valsts pārtikas iestādēm principi, kā arī pienākums norādīt pamatojumu.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 273/16

Prasība, kas celta 2012. gada 2. jūlijā — Evropaïki Dynamiki/Komisija

(Lieta T-297/12)

2012/C 273/27

Tiesvedības valoda — grieķu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Evropaïki Dynamiki-Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atēnas, Grieķija) (pārstāvis — B. Christianos, advokāts)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasītājas prasījumi:

— piespriest Komisijai samaksāt prasītājai summu EUR 50 000 apmērā kā zaudējumu atlīdzību par nodarīto kaitējumu tās profesionālai reputācijai, jo Komisija esot pārkāpusi dienesta noslēpuma ievērošanas pienākumu, pieskaitot kompensācijas procentus, sākot no 2007. gada 3. jūlija līdz sprieduma pasludināšanai šajā tiesvedībā un līdz pilnīgai summas samaksai;

— piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Šajā prasībā prasītāja lūdz Eiropas Savienības Vispārējai tiesai atlīdzināt zaudējumus, kuri radušies Eiropas Komisijas (turpmāk tekstā — “Komisija”) prettiesiskas rīcības rezultātā, atbilstoši LESD 340. panta otrajai daļai (Savienības ārpuslīgumiskā atbildība). Precīzāk: Komisija kaitēja prasītājas profesionālajai reputācijai, 2007. gada 3. jūlijā nosūtot trešajām sabiedrībām dokumentu par izmeklēšanu, kas ir uzsākta par prasītāju.

Prasītāja norāda, ka judikatūrā noteiktie Komisijas ārpuslīgumisko atbildību pamatojošie nosacījumi ir izpildīti, lai tai varētu atlīdzināt zaudējumus, kas radušies tās profesionālajai reputācijai no Komisijas prettiesiski izdarītā paziņojuma trešajām personām par to, ka par prasītāju ir uzsākta izmeklēšana un kāds ir šīs izmeklēšanas saturs, kā arī no tā, ka tika izpausti prasītājas konfidenciāli profesionāli dati.
—

atcelt Padomes lēmumu iekļaut prasītāju to personu sarakstā, kam piemēro sankcijas, kas izriet no Lēmuma 2011/783/KĀDP, no Padomes 2011. gada 1. decembra Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1245/2011 un no Padomes 2012. gada 23. marta vēstules;
8)

Astotkārt, nosakot atbildību mīkstinošos apstākļus, atbildētāja ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, Pamatnostādņu naudas sodu aprēķināšanai 29. punktu un pienākumu norādīt pamatojumu. It īpaši atbildētāja neesot ņēmusi vērā to, ka prasītāju rīcība tika īstenota bez iepriekšēja nodoma, kā arī to aktīvo sadarbību.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 250/16

Prasība, kas celta 2012. gada 11. jūnijā — Grieķijas Republika/Komisija

(Lieta T-260/12)

2012/C 250/30

Tiesvedības valoda – grieķu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Grieķijas Republika (pārstāves – K. Samoni un N. Dafniou)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasītājas prasījumi:

— apmierināt prasību par tiesību akta atcelšanu,

— atcelt apstrīdēto Komisijas lēmumu,

— piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus,

— šo prasību par tiesību akta atcelšanu apvienot ar analogu prasību lietā T-105/12 Grieķijas Republika/Eiropas Komisija, ņemot vērā, ka tajā izvirzītie tiesību un faktisko apstākļu pamati ir identiski.

Pamati un galvenie argumenti

Ar šo prasību Grieķijas Republika atbilstoši LESD 263. pantam lūdz atcelt Komisijas 2012. gada 11. aprīļa Lēmumu Nr. 416117 par to, ka Grieķijas Republikai jāturpina maksāt kavējuma nauda EUR 31 536 dienā par katru kavējuma dienu to pasākumu veikšanā, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Savienības Tiesas spriedumu lietā C-65/05, ciktāl tajā ir noteikts, ka iepriekš minētā kavējuma nauda ir jāmaksā kopš 2011. gada 22. augusta. Šajā apstrīdētajā lēmumā ir noteikts, ka, tā kā Komisija uzskata, ka Grieķijas Republika neesot veikusi pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Eiropas Savienības Tiesas spriedumu lietā C-65/05, kā arī nākamā Eiropas Savienības Tiesas sprieduma lietā C-109/08 dēļ Grieķijas Republikai kā kavējuma nauda ir jāmaksā EUR 3 847 392 par laika posmu no 2011. gada 1. decembra līdz 2012. gada 31. martam.

Savas prasības pamatošanai prasītāja izvirza šādus pamatus:

1) Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot nepareizi vērtējusi pasākumus, ko Grieķijas Republika veikusi Eiropas Savienības Tiesas sprieduma izpildei. — Grieķijas Republika uzskata, ka atbildētāja nepareizi novērtējusi un interpretējusi pasākumus, ko Grieķijas Republika bija veikusi, lai izpildītu Tiesas spriedumu. Grieķijas Republika apgalvo, ka visus Tiesas sprieduma izpildei vajadzīgos pasākumus tā esot veikusi, pieņemot Likumu Nr. 4002/2011, ar kuru atbilstoši Tiesas spriedumā lietā C-65/05 noteiktajam ir atcelti apstrīdētie Likuma Nr. 3037/2002 panti.

2) Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pārsniegusi savas pilnvaras. — Grieķijas Republika uzskata, ka Komisija esot pārsniegusi tai noteiktā uzdevuma gādāt par Līguma ievērošanu robežas, jo tā nav vienīgi noteikusi, kā tai būtu bijis jādara, vai izpildes pasākumi ir acīmredzami veikti. Turklāt tā esot pasniegusi Tiesas spriedumos izspriestā robežas, jo Grieķijas Republika tos esot pilnībā izpildījusi.

3) Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija nav norādījusi pamatojumu. — Grieķijas Republikas apstrīdētajā lēmumā Komisija nav norādījusi pamatojumu un nav skaidri minējusi iemeslus, kuru dēļ tā ir lūgusi turpināt maksāt kavējuma naudu par laika posmu pēc Likuma Nr. 4002/2011 pieņemšanas, proti, no 2011. gada 22. augusta līdz 2012. gada 31. martam. — Grieķijas Republika apstrīd šo papildsummu, jo uzskata, ka līdz ar attiecīgā likuma pasludināšanu Eiropas Savienības Tiesas spriedumi esot izpildīti pilnībā.
4)

Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Komisija ir pārkāpusi LESD 101. panta 1. punktu un 296. pantu, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantu, Padomes Regulas Nr. 1/2003 4. pantu, 7. pantu un 23. panta 2. punktu un personiskās atbildības un pienācīgas pārvaldības principus, nolemjot, ka prasītāja ir atbildīga par BAX Global Ltd. (UK) darbībām un par tām uzliekot naudas sodu tikai prasītājai, lai gan BAX Global Ltd. (UK) bija meitassabiedrība, kas piederēja citam uzņēmumam, kura vadītājs visu laika posmu, kad tika veikta apstrīdētā lēmuma 1. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētā darbība bija The Brink's Company.
9)

Devītkārt, Komisija ir kļūdaini balstījusies uz pieņēmumu, ka prasītāja ir piedalījusies (varbūtēji) pret konkurenci vērstajā nolīgumā laikā no 1999. gada 16. novembra līdz 2007. gada 3. jūlijam. Apgalvojums par vienotu un turpinātu pārkāpumu, kas ildzis no 1999. gada 16. novembra līdz 2007. gada 3. jūlijam, tomēr neesot pamatots, ņemot vērā neatkarīgi veikto cenu paaugstinājumu 2001. gadam, kā arī vienošanās neesamību attiecībā uz 2002. gadu. Tādējādi lēmums labākajā gadījumā varētu ietvert laikposmu, sākot no 2003. gada. Tomēr tiktāl, ciktāl tiek apgalvots, ka prasītāja ir piedalījusies pret konkurenci vērstā rīcībā, kuras ietekme ir pārsniegusi Vācijas tirgu, prasītājai labākajā gadījumā varot inkriminēt LESD 101. panta pārkāpumu 2007. gadā. Prasītāja līdz ar to uzskata, ka nav pamata pieņēmumam, ka tā būtu piedalījusies pārkāpumā, kurš ildzis septiņus gadus un septiņus mēnešus.