Puses

Sprieduma pamatojums

Rezolutīvā daļa



Puses

Lieta T-588/08

Dole Food Company, Inc. , Vestleikvilidža [ Westlake Village ], Kalifornija (Amerikas Savienotās Valstis),

Dole Germany OHG , Hamburga (Vācija),

ko pārstāv J.-F. Bellis , advokāts,

prasītājas,

pret

Eiropas Komisiju, ko sākotnēji pārstāvēja X. Lewis un M. Kellerbauer , vēlāk – M. Kellerbauer un P. Van Nuffel , pārstāvji,

atbildētāja,

par prasību atcelt Komisijas 2008. gada 15. oktobra Lēmumu C(2008) 5955, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. pantu (Lieta COMP/39.188 – Banāni).

VISPĀRĒJĀ TIESA (astotā palāta)

šādā sastāvā: priekšsēdētājs L. Trišo [ L. Truchot ], tiesneši M. E. Martinša Ribeiru [ M. E. Martins Ribeiro ] (referente) un H. Kanninens [ H. Kanninen ],

sekretārs N. Rozners [ N. Rosner ], administrators,

ņemot vērā rakstveida procesu un 2012. gada 25. janvāra tiesas sēdi,

pasludina šo spriedumu.

Spriedums

Sprieduma pamatojums

Tiesvedības rašanās fakti

1. Dole Food Company, Inc. (turpmāk tekstā – “ Dole ”) ir ASV sabiedrība, kas ražo svaigus augļus un dārzeņus, kā arī fasētus un saldētus augļus. Dole Germany OHG ir Dole meitassabiedrība (turpmāk tekstā kopā – “prasītājas”), kas ir reģistrēta Hamburgā (Vācija), un agrāk tās nosaukums bija Dole Fresh Fruit Europe OHG (turpmāk tekstā “ DFFE ”).

2. 2005. gada 8. aprīlī Chiquita Brands International, Inc. (turpmāk tekstā – “ Chiquita ”), pamatojoties uz Komisijas Paziņojumu par atbrīvojumu no sodanaudas [naudas soda] un sodanaudas [naudas soda] samazināšanu karteļu gadījumos (OV 2002, C 45, 3. lpp.; turpmāk tekstā – “Paziņojums par sadarbību”), iesniedza pieteikumu par atbrīvojumu no naudas soda.

3. 2005. gada 3. maijā, pēc tam, kad Chiquita bija iesniegusi jaunus paziņojumus un papildu dokumentus, Eiropas Kopienu Komisija piešķīra tai nosacītu atbrīvojumu no naudas soda atbilstoši Paziņojuma par sadarbību 8. punkta a) apakšpunktam.

4. Pēc tam, kad saskaņā ar Padomes 2002. gada 16. decembra Regulas (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [EKL] 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.), 20. panta 4. punktu Komisija 2005. gada 2. un 3. jūnijā bija veikusi pārbaudes dažādu uzņēmumu, tostarp, DFFE , telpās un laikposmā no 2006. gada februāra līdz 2007. gada maijam bija nosūtījusi vairākus informācijas pieprasījumus atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 18. panta 2. punktam, 2007. gada 20. jūlijā tā nosūtīja Chiquita , Chiquita International Ltd , Chiquita International Services Group NV , Chiquita Banana Company BV , Dole , DFFE , Fresh Del Monte Produce, Inc. (turpmāk tekstā – “ Del Monte ”), Del Monte Fresh Produce International, Inc. , Del Monte (Germany) GmbH , Del Monte (Holland) BV , Fyffes plc (turpmāk tekstā – “ Fyffes ”), Fyffes International , Fyffes Group Ltd , Fyffes BV , FSL Holdings NV , Firma Leon Van Parys NV (turpmāk tekstā – “ Van Parys ”) un Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG (turpmāk tekstā – “ Weichert ”) paziņojumu par iebildumiem.

5. Šā sprieduma 4. punktā minētie uzņēmumi ir guvuši pieeju Komisijas veiktās izmeklēšanas materiāliem DVD ierakstītās kopijas formā, izņemot pieteikuma par atbrīvojumu no naudas soda iesniedzēja mutvārdu paziņojumu ierakstus un atšifrējumus un ar tiem saistītos dokumentus, kas bija darīti pieejami Komisijas telpās (apstrīdētā lēmuma preambulas 49. apsvērums).

6. Pēc 2008. gada 4.–6. februārī notikušās attiecīgo uzņēmumu uzklausīšanas Weichert 2008. gada 28. februārī nosūtīja Komisijai vēstuli ar piezīmēm un pielikumiem.

7. 2008. gada 15. oktobrī Komisija pieņēma Lēmumu C(2008) 5955, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [EKL] 81. pantu (Lieta COMP/39.188 – Banāni) (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), kas DFFE un Dole tika paziņots 2008. gada 21. un 22. oktobrī.

Apstrīdētais lēmums

8. Komisija norāda, ka uzņēmumi, kas ir apstrīdētā lēmuma adresāti, ir piedalījušies saskaņotās darbībās, koordinējot savas references cenas uz banāniem, kuri tika tirgoti Ziemeļeiropā, proti, Austrijā, Beļģijā, Dānijā, Somijā, Vācijā, Luksemburgā, Nīderlandē, kā arī Zviedrijā, laikposmā no 2000. gada 1. janvāra līdz 2002. gada 31. decembrim (līdz 2002. gada 1. decembrim attiecībā uz Chiquita ) (apstrīdētā lēmuma preambulas 1.–3. apsvērums).

9. Faktisko apstākļu laikā banānu importu Eiropas Kopienā reglamentēja Padomes 1993. gada 13. februāra Regula (EEK) Nr. 404/93 par banānu tirgus kopīgo organizāciju (OV L 47, 1. lpp.), kurā bija paredzēta uz importa kvotām un tarifiem balstītā sistēma. Komisija norāda, ka, lai gan banānu importa kvotas noteica katru gadu un piešķīra ik ceturksni, ievērojot zināmu nelielu elastīgumu starp kalendārā gada ceturkšņiem, tomēr banānu sūtījumus uz Ziemeļeiropas ostām un šajā reģionā tirgojamos daudzumus ik nedēļu noteica ar ražotāju, importētāju un tirgotāju lēmumiem par ražošanu, nosūtīšanu un tirdzniecību (apstrīdētā lēmuma preambulas 36., 131., 135. un 137. apsvērums).

10. Banānu nozarē tiek nošķirti trīs banānu marku līmeņi, ko sauc “ tiers ”: “Chiquita” markas banāni, kuri pieder pie augstākās šķiras, otrā līmeņa banāni (“Dole” un “Del Monte” markas) un trešās šķiras banāni (ko sauc arī par “trešajiem”), kuri ietver vairāku citu marku banānus. Šis iedalījums atkarībā no markām atspoguļojās banānu cenu noteikšanā (apstrīdētā lēmuma preambulas 32. apsvērums).

11. Attiecīgajā laikposmā banānu nozare Ziemeļeiropā bija organizēta nedēļas ciklos. Banānu pārvadāšana ar kuģiem no Latīņamerikas ostām uz Eiropu ilga aptuveni divas nedēļas. Banānu nogādāšana uz Ziemeļeiropas ostām parasti notika vienreiz nedēļā un tika veikta atbilstoši regulārajam sūtīšanas kalendāram (apstrīdētā lēmuma preambulas 33. apsvērums).

12. Banānus sūtīja zaļus, un tie pienāca ostās zaļi. Pēc tam tos piegādāja tieši pircējiem (zaļie banāni) vai arī nogatavināja, piegādājot tos aptuveni vienu nedēļu vēlāk (dzeltenie banāni). Nogatavināšanu vai nu varēja veikt importētājs vai kāda persona, kas darbojas importētāja vārdā, vai arī varēja organizēt pircējs. Importētāju klienti parasti bija nogatavinātāji vai mazumtirdzniecības tīkli (apstrīdētā lēmuma preambulas 34. apsvērums).

13. Chiquita , Dole un Weichert noteica savas references cenas attiecībā uz savām markām katru nedēļu, aplūkojamajā gadījumā – ceturtdienās no rīta, un paziņoja tās saviem klientiem. Izteiciens “references cenas” parasti attiecās uz zaļo banānu references cenām, jo dzelteno banānu references cenas parasti veidojās, zaļo banānu piedāvājuma cenai pieskaitot nogatavināšanas maksu (apstrīdētā lēmuma preambulas 104. un 107. apsvērums).

14. Cenas, ko par banāniem maksāja mazumtirgotāji un izplatītāji (tā sauktās “faktiskās cenas” vai “darījuma cenas”), varēja izrietēt vai nu no sarunām, kas tika rīkotas vienreiz nedēļā, konkrētajā gadījumā ceturtdienās pēcpusdienā un piektdienās (vai, vēlākais, kārtējās nedēļas laikā vai nākamās nedēļas sakumā), vai arī no piegādes līgumu izpildes ar iepriekš definētām cenu noteikšanas formulām, kurās izmantoja fiksēto cenu vai cenu, kas bija saistīta ar pārdevēja vai konkurenta references cenu vai arī kādu citu references cenu, tādu kā, piemēram, “ Aldi cena”. Komisija precizē, ka tirdzniecības tīkls “Aldi” katru ceturtdienu laikā no plkst. 11.00 līdz 11.30 saņēma piedāvājumus no saviem piegādātājiem un pēc tam formulēja pretpriekšlikumu, t.i., “ Aldi cenu”, kuru maksāja piegādātājiem un kuru parasti noteica ap plkst. 14.00. Kopš 2002. gada otrā pusgada “ Aldi cenu” sāka arvien biežāk izmantot kā rādītāju banānu cenas aprēķināšanas mērķiem attiecībā uz noteiktu citu darījumu skaitu, tostarp darījumiem, kas attiecās uz noteiktās markas banāniem (apstrīdētā lēmuma preambulas 34. un 104. apsvērums).

15. Komisija paskaidro, ka uzņēmumi, kas ir apstrīdētā lēmuma adresāti, tika iesaistīti divpusējā pirmstarifikācijas saziņā, kuras ietvaros tie apsprieda banānu cenu noteikšanas faktorus, t.i., faktorus, kas attiecas uz references cenām nākamajai nedēļai, kā arī apsprieda vai atklāja cenu tendences vai indikatīvas norādes par references cenām nākamajai nedēļai. Šī saziņa notika, pirms attiecīgie uzņēmumi noteica savas references cenas, kas parasti notika trešdienās, un pilnībā attiecās uz nākotnē piemērojamām references cenām (apstrīdētā lēmuma preambulas 51. un nākamie apsvērumi).

16. Tādējādi Dole bija iesaistīta divpusējā saziņā gan ar Chiquita , gan ar Weichert . Chiquita zināja par pirmstarifikācijas saziņu starp Dole un Weichert vai vismaz sagaidīja šādas saziņas esamību (apstrīdētā lēmuma preambulas 57. apsvērums).

17. Minētā divpusējā pirmstarifikācijas saziņa bija vērsta uz to, lai mazinātu nenoteiktību par uzņēmumu rīcību attiecībā uz references cenām, kas tiem bija jānosaka ceturtdienās no rīta (apstrīdētā lēmuma preambulas 54. apsvērums).

18. Komisija norāda, ka pēc tam, kad ceturtdienās no rīta attiecīgie uzņēmumi bija noteikuši savas references cenas, tie divpusēji apmainījās ar informāciju par savām references cenām. Šī vēlākā informācijas apmaiņa ļāva tiem kontrolēt individuālos cenu noteikšanas lēmumus, ņemot vērā pirms tam notikušo pirmstarifikācijas saziņu, un stiprināja to sadarbības attiecības (apstrīdētā lēmuma preambulas 198.–208., 227., 247., 273. un nākamie apsvērumi).

19. Komisijas ieskatā references cenas kalpoja vismaz par tirgus signāliem, tendencēm un/vai rādītājiem attiecībā uz paredzamām banānu cenu izmaiņām un bija svarīgas saistībā ar banānu tirdzniecību un iegūtajām cenām. Turklāt noteiktos darījumos cena bija tieši piesaistīta references cenām, izmantojot uz references cenām balstītās formulas (apstrīdētā lēmuma preambulas 115. apsvērums).

20. Komisija uzskata, ka attiecīgie uzņēmumi, kas piedalījušies saskaņotajās darbībās un kas turpināja darboties banānu tirdzniecības nozarē, nevarēja neņemt vērā no konkurentiem saņemto informāciju, nosakot savu rīcību tirgū, kā to turklāt tieši atzinušas Chiquita un Dole (apstrīdētā lēmuma preambulas 228. un 229. apsvērums).

21. Komisija secina, ka pirmstarifikācijas saziņa starp Dole un Chiquita un starp Dole un Weichert varēja ietekmēt cenas, ko piemēroja komersanti, un attiecās uz cenu noteikšanu un ka no tās izrietošo saskaņoto darbību mērķis bija ierobežot konkurenci EKL 81. panta izpratnē (apstrīdētā lēmuma preambulas 54. un 271. apsvērums).

22. Komisija uzskata, ka visi apstrīdētajā lēmumā aprakstītie koluzīvie nolīgumi veido vienotu un turpinātu pārkāpumu ar mērķi ierobežot konkurenci Kopienā EKL 81. panta izpratnē. Chiquita un Dole tika atzītas par atbildīgām par vienotu un turpinātu pārkāpumu tā kopumā, savukārt Weichert tika atzīta par atbildīgu tikai par to pārkāpuma daļu, kurā tā bija piedalījusies, proti, pārkāpuma daļu, kas attiecas uz koluzīviem nolīgumiem ar Dole (apstrīdētā lēmuma preambulas 258. apsvērums).

23. Ņemot vērā, ka Ziemeļeiropas banānu tirgu raksturoja nozīmīgs tirdzniecības apjoms starp dalībvalstīm un ka koluzīvās darbības aptvēra ievērojamu Kopienas daļu, Komisija uzskata, ka minētajiem nolīgumiem ir bijusi būtiska ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm (apstrīdētā lēmuma preambulas 333. un nākamie apsvērumi).

24. Komisija norāda, ka nekāds atbrīvojums atbilstoši EKL 81. panta 3. punktam nevar tikt piešķirts, jo uzņēmumi nav veikuši nolīgumu vai darbību paziņošanu, kas ir priekšnosacījums minētā panta piemērošanai saskaņā ar Padomes 1962. gada 6. februāra Regulas Nr. 17, Pirmās regulas par [EKL 81.] un [82.] panta īstenošanu (OV 1962, 13, 204. lpp.), 4. panta 1. punktu, un pat nepastāv apstākļi, kas ļautu secināt, ka aplūkojamajā lietā ir izpildīti nosacījumi atbrīvojuma piešķiršanai (apstrīdētā lēmuma preambulas 339. un nākamie apsvērumi).

25. Komisija precizē, ka Padomes 1962. gada 4. aprīļa Regulas Nr. 26, ar ko piemēro konkrētus konkurences noteikumus lauksaimniecības produktu ražošanai un tirdzniecībai (OV 1962, 30, 993. lpp.), kura bija spēkā faktisko apstākļu laikā un kurā ir noteikts, ka EKL 81. pants ir piemērojams visiem ar dažādu produktu, tostarp augļu, ražošanu vai tirdzniecību saistītajiem nolīgumiem, lēmumiem un darbībām, 2. pantā ir paredzēti izņēmumi no EKL 81. panta piemērošanas. Tā kā šo izņēmumu piemērošanas nosacījumi šajā lietā neesot izpildīti, Komisija secina, ka apstrīdētajā lēmumā aprakstītās saskaņotās darbības nevar tikt atbrīvotas atbilstoši Regulas Nr. 26 2. pantam (apstrīdētā lēmuma preambulas 344. un nākamie apsvērumi).

26. Saistībā ar naudas soda apmēra noteikšanu Komisija apstrīdētajā lēmumā izmantoja Pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai, piemērojot Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta a) apakšpunktu (OV 2006, C 210, 2. lpp., turpmāk tekstā – “Pamatnostādnes”), un Paziņojumu par sadarbību.

27. Komisija ir noteikusi uzliekamā naudas soda pamatsummu, kuru veido summa diapazonā no 0 līdz 30 % – atbilstoši pārkāpuma smaguma pakāpei – no uzņēmuma attiecīgo pārdevumu vērtības, šo summu reizinot ar uzņēmuma dalības pārkāpumā gadu skaitu un pēc tam tai pieskaitot papildu summu no 15 līdz 25 % no pārdevumu vērtības, lai atturētu uzņēmumus no pārkāpjošas rīcības (apstrīdētā lēmuma preambulas 448. apsvērums).

28. Ar šo aprēķinu tika noteiktas šādas na udas soda pamatsummas:

– EUR 208 000 000 Chiquita ;

– EUR 114 000 000 Dole ;

– EUR 49 000 000 Del Monte un Weichert .

29. Ņemot vērā īpašo reglamentējošo režīmu banānu nozarē un to, ka koordinācija attiecās uz references cenām, uzliekamā naudas soda pamatsumma tika samazināta par 60 % visiem apstrīdētā lēmuma adresātiem (apstrīdētā lēmuma preambulas 467. apsvērums). Samazinājums par 10 % tika piešķirts Weichert , kas nebija informēta par pirmstarifikācijas saziņu starp Dole un Chiquita (apstrīdētā lēmuma preambulas 476. apsvērums).

30. Pēc koriģēšanas uzliekamo naudas sodu pamatsummas bija šādas:

– EUR 83 200 000 Chiquita ;

– EUR 45 600 000 Dole ;

– EUR 14 700 000 Del Monte un Weichert .

31. Chiquita tika piešķirts atbrīvojums no naudas soda saskaņā ar Paziņojumu par sadarbību (apstrīdētā lēmuma preambulas 483.–488. apsvērums). Nekādas citas korekcijas nav veiktas ne Dole , ne Del Monte un Weichert , un galīgā naudas soda summa šīm sabiedrībām atbilst šī sprieduma 30. punktā minētajām naudas soda pamatsummām.

32. Apstrīdētajā lēmumā cita starpā ir noteikts:

“ 1. pants

Šādi uzņēmumi ir pārkāpuši [EKL] 81. pantu, piedaloties saskaņotajās darbībās, kas izpaudās kā banānu references cenu koordinācija:

– [ Chiquita ] – no 2000. gada 1. janvāra līdz 2002. gada 1. decembrim;

– Chiquita International Ltd – no 2000. gada 1. janvāra līdz 2002. gada 1. decembrim;

– Chiquita International Services Group NV – no 2000. gada 1. janvāra līdz 2002. gada 1. decembrim;

– Chiquita Banana Company BV – no 2000. gada 1. janvāra līdz 2002. gada 1. decembrim;

– [ Dole ] – no 2000. gada 1. janvāra līdz 2002. gada 31. decembrim;

– [ DFFE ] – no 2000. gada 1. janvāra līdz 2002. gada 31. decembrim;

– [ Weichert ] – no 2000. gada 1. janvāra līdz 2002. gada 31. decembrim;

– [ Del Monte ] – no 2000. gada 1. janvāra līdz 2002. gada 31. decembrim.

Pārkāpums attiecās uz šādām dalībvalstīm: Austrija, Beļģija, Dānija, Somija, Vācija, Luksemburga, Nīderlande un Zviedrija.

2. pants

Par 1. pantu minēto pārkāpumu tiek uzlikti šādi naudas sodi:

– [ Chiquita ], Chiquita International Ltd , Chiquita International Services Group NV un Chiquita Banana Company BV – kopīgi un solidāri: EUR 0;

– [ Dole ] un [ DFFE ] – kopīgi un solidāri: EUR 45 600 000;

– [ Weichert ] un [ Del Monte ] – kopīgi un solidāri: EUR 14 700 000;

[..].”

Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi

33. Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas [tolaik – Pirmās instances tiesa] kancelejā iesniegts 2008. gada 24. decembrī, prasītājas cēla šo prasību.

34. Pēc tiesneša referenta ziņojuma Vispārējā tiesa (astotā palāta) nolēma sākt mutvārdu procesu un Vispārējās tiesas Reglamenta 64. pantā paredzēto procesa organizatorisko pasākumu ietvaros uzaicināja Komisiju iesniegt noteiktus dokumentus.

35. 2011. gada 10. novembrī Komisija iesniedza lūgtos dokumentus, kas tika paziņoti prasītājām 2011. gada 18. novembrī. Prasītājas nav iesniegušas ne rakstveida, ne mutvārdu apsvērumus.

36. Lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumi un atbildes uz Vispārējās tiesas jautājumiem tika uzklausīti 2012. gada 25. janvāra tiesas sēdē.

37. Tiesas sēdē prasītājas iesniedza kādu dokumentu, lūdzot to pievienot lietas materiāliem, un Komisija iebilda pret šo lūgumu.

38. Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

– atcelt apstrīdēto lēmumu;

– atcelt vai samazināt uzlikto naudas sodu;

– piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

39. Komisijas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

– noraidīt prasību;

– piespriest prasītājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Juridiskais pamatojums

I – Par dokumenta, ko prasītājas iesniedza tiesas sēdē, pieņemamību

40. Ir jāatgādina, ka saskaņā ar Reglamenta 48. panta 1. punktu replikā un atbildē uz repliku puses savu argumentu pamatošanai var joprojām piedāvāt pierādījumus; tomēr šajā tiesību normā ir precizēts, ka pusēm ir jāmotivē kavēšanās to pierādījumu iesniegšanā.

41. No judikatūras izriet, ka pierādījumus var joprojām piedāvāt pēc atbildes uz repliku gadījumā, ja attiecīgie pierādījumi nevarēja būt piedāvāto pierādījumu iesniedzēja rīcībā pirms rakstveida procesa pabeigšanas vai ja otra lietas dalībnieka veiktā novēlotā pierādījumu iesniegšana ir pamats pilnveidot lietas materiālus, lai tādējādi nodrošinātu sacīkstes principa ievērošanu (Vispārējās tiesas 2004. gada 21. aprīļa spriedums lietā T-172/01 M /Tiesa, Recueil , II-1075. lpp., 44. punkts, kas apelācijas tiesvedībā atstāts spēkā ar Tiesas 2005. gada 14. aprīļa spriedumu lietā C-243/04 P Gaki-Kakouri /Tiesa, Krājumā nav publicēts, un 2008. gada 8. oktobra spriedums lietā T-51/07 Agrar-Invest-Tatschl /Komisija, Krājums, II-2825. lpp., 57. punkts).

42. Kā nospriedusi Tiesa, saistībā ar izņēmumu no noteikumiem par pierādījumu piedāvāšanu Reglamenta 48. panta 1. punktā ir noteikts pienākums lietas dalībniekiem motivēt kavēšanos savu pierādījumu piedāvāšanā. Šāds pienākums nozīmē, ka [Savienības] tiesai ir pilnvaras pārbaudīt šo pierādījumu novēlotas piedāvāšanas motīvu pamatotību un, attiecīgā gadījumā, šo pierādījumu piedāvājumu saturu, kā arī, ja lūgums nav pietiekami juridiski pamatots, pilnvaras tos noraidīt. Tas tā ir a fortiori attiecībā uz pierādījumu piedāvāšanu pēc atbildes uz repliku iesniegšanas (iepriekš 41. punktā minētais spriedums lietā Gaki-Kakouri /Tiesa, 33. punkts).

43. Aplūkojamajā lietā prasītājas tiesas sēdē lūdza pievienot lietas materiāliem dokumentu, kas atbilst Chiquita paziņojumiem par Atlanta , kas ir nogatavinātāja–izplatītāja, veiktajām piegādēm Aldi un par apstākļiem, tostarp laika ziņā, kādos šī mazumtirgotāja izteica savu piedāvājumu banānu tirgū.

44. Pirmkārt, nav strīda par to, ka šie Chiquita paziņojumi tika saņemti administratīvā procesa gaitā un ir daļa no Komisijas veiktās izmeklēšanas materiāliem.

45. Otrkārt, prasītājas tikai apgalvo, ka attiecīgā dokumenta iesniegšana ir izskaidrojama ar nepieciešamību atbildēt uz Komisijas atbildes uz repliku 49. punktu, kas attiecas uz diskusiju par atšķirību starp zaļiem banāniem un dzelteniem banāniem.

46. Šajā ziņā pietiek konstatēt, ka minētajā atbildes uz repliku punktā Komisija vienīgi atkārto apstrīdētā lēmuma teksta daļu, saskaņā ar kuru importētāja atsauce uz dzelteno banānu cenu vai zaļo banānu cenu ir atkarīga no veida, kādā tas organizē banānu pārdošanu, un uzsver pašu prasītāju prasības pieteikumā ietvertos apgalvojumus attiecībā uz apstākli, ka “ Aldi cena”, kas attiecināma uz dzelteno banānu iegādi, ir ļoti svarīgs faktors saistībā ar zaļo banānu pārdošanu.

47. Tādējādi prasītāju piedāvātais pierādījums attiecas nevis uz kādu jaunu aspektu, bet gan uz jautājumu, ko jau no paša lietas pamatā esošo faktu sākuma prasītājas bija izvirzījušas attiecībā uz apgalvoto atšķirību starp zaļiem banāniem un dzelteniem banāniem un “ Aldi cenas” ietekmi uz darījuma cenām.

48. Šajos apstākļos dokuments, ko prasītājas novēloti iesniegušas tiesas sēdes laikā, ir jāatzīst par nepieņemamu.

II – Par prasījumiem atcelt apstrīdēto lēmumu

49. Prasītājas ir izvirzījušas vienīgo prasības pamatu, proti, ka Komisijas secinājums par saskaņoto darbību ar pret konkurenci vērstu mērķi esamību esot kļūdains.

50. No prasītāju procesuālajiem rakstiem izriet, ka minētā prasības pamata ietvaros tās norāda, pirmkārt, uz EKL 81. un 253. panta pārkāpumu un, otrkārt, uz tiesību uz aizstāvību un EKL 253. panta pārkāpumu.

A – Par EKL 81. un 253. panta pārkāpumu

1. Par iespēju informācijas apmaiņu kvalificēt kā saskaņotas darbības ar pret konkurenci vērstu mērķi

51. Pirmām kārtām, prasītājas apgalvo, ka konkrētā rīcība izpaudās kā vienkārša informācijas apmaiņa, kas nav bijusi kādas plašākas aizliegtas vienošanās daļa un līdz ar to nav veidojusi konkurences ierobežojumu mērķa dēļ. Tās norāda, ka saskaņā ar judikatūru tas vien, ka informācijas apmaiņa potenciāli varētu samazināt nenoteiktību attiecībā uz turpmāko cenu noteikšanas politiku, nav pietiekams pamats, lai to atzītu par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ.

52. Tās norāda, ka Komisija ir kļūdaini balstījusies uz vairākām lietām, kurās informācijas apmaiņa ir bijusi daļā no plašākiem koluzīviem nolīgumiem, lai gan, kā par to liecina dažādas apstrīdētā lēmuma teksta daļas, Komisija neapgalvo, ka šajā lietā iesaistītie uzņēmumi būtu piedalījušies nolīgumā vai saskaņotās darbībās ar mērķi noteikt faktiskās cenas vai nolīgumā par references cenām, vai arī nolīgumā vai saskaņotās darbībās ar mērķi noteikt konkrētus šo cenu palielinājumus vai samazinājumus.

53. Pirmkārt, saistībā ar apstrīdētajā lēmumā norādīto pārkāpumu no šī lēmuma teksta nepārprotami izriet, ka Komisija pārmet prasītājām banānu references cenu koordinēšanu, izmantojot divpusēju pirmstarifikācijas saziņu, kas liecina par saskaņotām darbībām, kuras attiecās uz cenu noteikšanu un kuru mērķis tādējādi bija ierobežot konkurenci EKL 81. panta izpratnē (skat. tostarp apstrīdētā lēmuma preambulas 1., 54., 261., 263. un 271. apsvērumu), un tas nav nesaderīgs ar apstākli, ka aplūkojamajā lietā Komisija nav secinājusi, ka pastāvētu nolīgums vai saskaņotas darbības ar mērķi noteikt faktiskās cenas vai nolīgums par references cenām, vai arī nolīgums vai saskaņotas darbības ar mērķi noteikt konkrētus šo cenu palielinājumus vai samazinājumus.

54. Tātad attiecīgā informācijas apmaiņa Komisijas ieskatā veido aizliegtu vienošanos, kas no juridiskā viedokļa ir konkrēti kvalificējama kā saskaņotas darbības.

55. Šajā sakarā ir jāatgādina, ka jēdzieni “vienošanās”, “uzņēmumu apvienību lēmumi” un “saskaņotas darbības” no subjektīvā viedokļa aptver kolūzijas formas, kurām ir viens un tas pats raksturs un kuras atšķiras tikai pēc to intensitātes un izpausmes veidiem (šajā ziņā skat. Tiesas 1999. gada 8. jūlija spriedumu lietā C-49/92 P Komisija/ Anic Partecipazioni , Recueil , I-4125. lpp., 131. punkts).

56. Attiecībā uz saskaņotu darbību definīciju Tiesa ir precizējusi, ka tās ir koordinācijas uzņēmumu starpā veids, kas, nesasniedzot stadiju, kad tiek noslēgts nolīgums vārda tiešā nozīmē, ar risku saistīto konkurenci apzināti aizstāj ar savstarpēju praktisku sadarbību (Tiesas 1975. gada 16. decembra spriedums apvienotajās lietās no 40/73 līdz 48/73, 50/73, no 54/73 līdz 56/73, 111/73, 113/73 un 114/73 Suiker Unie u.c./Komisija, Recueil , 1663. lpp., 26. punkts; 1993. gada 31. marta spriedums apvienotajās lietās C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 un no C-125/85 līdz C-129/85 Ahlström Osakeyhtiö u.c./Komisija, Recueil , I-1307. lpp., 63. punkts, un 2009. gada 4. jūnija spriedums lietā C-8/08 T-Mobile Netherlands u.c., Krājums, I-4529. lpp., 26. punkts).

57. Saskaņoto darbību jēdziens līdzās starp attiecīgajiem uzņēmumiem notikušai saskaņošanai ietver no šīs saskaņošanas izrietošu rīcību tirgū un cēloņsakarību starp šiem diviem elementiem. Šajā sakarā – ja vien nav pierādīts pretējais, par ko pierādījumi jāiesniedz ieinteresētajiem uzņēmējiem – ir jāprezumē, ka uzņēmumi, kas piedalās saskaņošanā un kas turpina darboties tirgū, ņem vērā informāciju, ar kuru notikusi apmaiņa ar to konkurentiem, lai noteiktu savu rīcību šajā tirgū. Tas tā ir jo vairāk tad, ja saskaņošana ir notikusi regulāri ilgā laikposmā (Tiesas 1999. gada 8. jūlija spriedums lietā C-199/92 P Hüls /Komisija, Recueil , I-4287. lpp., 161.–163. punkts, un iepriekš 56. punktā minētais spriedums lietā T-Mobile Netherlands u.c., 51. punkts).

58. Konkrētajā lietā prasītājām nav pamata atsaukties uz noteiktām apstrīdētā lēmuma teksta daļām, kurās tiek iztirzāta atšķirība starp saskaņotu darbību un nolīgumu jēdzieniem, lai pamatotu savus apgalvojumus, ka minētajā lēmumā nav ietverts iebildums attiecībā uz cenu noteikšanu.

59. Otrkārt, ir jānorāda, ka arguments, saskaņā ar kuru informācijas apmaiņa var veidot konkurences ierobežojumu mērķa dēļ tikai tad, ja tā ir “daļa no plašākiem koluzīviem nolīgumiem, tādiem kā aizliegtās vienošanās par faktisko cenu vai tirgus daļu noteikšanu”, no juridiskā viedokļa nav pamatots.

60. Attiecībā uz informācijas apmaiņu starp konkurentiem ir jāatgādina, ka saskaņotas darbības veidojošās koordinācijas un sadarbības kritēriji ir jāizprot, ņemot vērā Līguma normās attiecībā uz konkurenci ietverto koncepciju, saskaņā ar kuru katram uzņēmējam ir patstāvīgi jānosaka, kādu politiku kopējā tirgū tas plāno īstenot (iepriekš 56. punktā minētais Tiesas spriedums apvienotajās lietās Suiker Unie u.c./Komisija, 173. punkts; Tiesas 1981. gada 14. jūlija spriedums lietā 172/80 Züchner , Recueil , 2021. lpp., 13. punkts; iepriekš 56. punktā minētais Tiesas spriedums apvienotajās lietās Ahlström Osakeyhtiö u.c./Komisija, 63. punkts; Tiesas 1998. gada 28. maija spriedums lietā C-7/95 P Deere /Komisija, Recueil , I-3111. lpp., 86. punkts, un iepriekš 56. punktā minētais Tiesas spriedums lietā T-Mobile Netherlands u.c., 32. punkts).

61. Lai gan šī patstāvības prasība neizslēdz uzņēmēju tiesības saprātīgi piemēroties konstatētai vai sagaidāmai to konkurentu rīcībai, tomēr tā strikti iestājas pret jebkādu tiešu vai netiešu saziņu starp šādiem uzņēmējiem, kas varētu vai nu ietekmēt faktiska vai potenciāla konkurenta rīcību tirgū, vai arī to informēt par savu paša īstenošanai nolemto vai ieplānoto rīcību tirgū, ja šīs saziņas mērķis vai sekas ir tādu konkurences apstākļu rašanās, kas, ņemot vērā piegādāto preču vai sniegto pakalpojumu raksturu, uzņēmumu lielumu un skaitu un minētā tirgus apmēru, neatbilst normāliem konkrētā tirgus apstākļiem (šajā ziņā skat. iepriekš 56. punktā minēto spriedumu apvienotajās lietās Suiker Unie u.c./Komisija, 174. punkts; iepriekš 60. punktā minētos spriedumus lietā Züchner , 14. punkts, un lietā Deere /Komisija, 87. punkts, un iepriekš 56. punktā minēto spriedumu lietā T-Mobile Netherlands u.c., 33. punkts).

62. No minētā izriet, ka informācijas apmaiņa starp konkurentiem var būt pretrunā konkurences tiesību normām tad, ja ar to samazina vai novērš nenoteiktības pakāpi attiecībā uz konkrētā tirgus funkcionēšanu, kā rezultātā konkurence starp uzņēmumiem tiek ierobežota (iepriekš 60. punktā minētais Tiesas spriedums lietā Deere /Komisija, 90. punkts; Tiesas 2003. gada 2. oktobra spriedums lietā C-194/99 P Thyssen Stahl /Komisija, Recueil , I-10821. lpp., 81. punkts, un iepriekš 56. punktā minētais spriedums lietā T-Mobile Netherlands u.c., 35. punkts).

63. Komisija uzskata, ka divpusējā pirmstarifikācijas saziņa ir samazinājusi nenoteiktību par attiecīgo uzņēmumu nākotnes lēmumiem attiecībā uz references cenām, kas veidoja paziņotās cenas, un pamatoti piebilst, ka šādu cenu saskaņošana tādējādi varēja būt uzskatāma par pārkāpumu mērķa dēļ (apstrīdētā lēmuma preambulas 284. apsvērums).

64. Proti, attiecībā uz iespēju saskaņotas darbības uzskatīt par tādām, kam ir pret konkurenci vērsts mērķis, pat ja tām nav tiešas saistības ar patēriņa cenām, ir jānorāda, ka EKL 81. panta 1. punkta formulējums nedod pamatu uzskatīt, ka aizliegtas būtu tikai tādas saskaņotas darbības, kurām ir tiešas sekas attiecībā uz gala patērētāju maksājamām cenām. Tieši pretēji, no minētā EKL 81. panta 1. punkta a) apakšpunkta izriet, ka saskaņotām darbībām var būt pret konkurenci vērsts mērķis tad, ja ar tām “tieši vai netieši nosaka iepirkuma vai pārdošanas cenas vai kādus citus tirdzniecības nosacījumus” (iepriekš 56. punktā minētais spriedums lietā T-Mobile Netherlands u.c., 36. un 37. punkts).

65. Katrā ziņā – līdzīgi pārējām Līgumā iekļautajām konkurences tiesību normām – EKL 81. panta mērķis ir ne vien aizsargāt konkurentu vai patērētāju tiešās intereses, bet arī aizsargāt tirgus struktūru un līdz ar to konkurenci kā tādu. Tādējādi saskaņoto darbību pret konkurenci vērsta mērķa konstatēšanu nevar pakārtot šo darbību tiešas saiknes ar patēriņa cenām konstatēšanai (iepriekš 56. punktā minētais spriedums lietā T-Mobile Netherlands u.c., 38. un 39. punkts).

66. Neatkarīgi no tā, cik liela nozīme ir apstrīdētajā lēmumā ietvertajai norādei uz noteiktiem tiesas nolēmumiem, Vispārējai tiesai ir jāpārbauda, vai konkrētajos lietas apstākļos Komisijai bija pamats secināt, ka informācijas apmaiņa, pirmkārt, starp Dole un Chiquita un, otrkārt, starp Dole un Weichert ir uzskatāma par saskaņotām darbībām ar mērķi ierobežot konkurenci.

67. Otrām kārtām, prasītājas apgalvo, ka Komisija ir kļūdaini secinājusi, ka attiecīgā informācijas apmaiņa ir uzskatāma par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ, un ka līdz ar to tā ir izvairījusies no pienākuma pārbaudīt, vai šai informācijas apmaiņai būtu kādas pret konkurenci vērstas sekas.

68. Attiecībā uz saskaņoto darbību ar pret konkurenci vērstu mērķi nošķiršanu no tādām darbībām, kam ir pret konkurenci vērstas sekas, ir jāatgādina, ka vērtējumā, vai uz darbībām attiecas EKL 81. panta 1. punktā paredzētais aizliegums, pret konkurenci vērsts mērķis un pret konkurenci vērstas sekas ir nevis kumulatīvi, bet gan alternatīvi nosacījumi. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru kopš Tiesas 1966. gada 30. jūnija sprieduma lietā 56/65 LTM ( Recueil , 337. un 359. lpp.) šī nosacījuma alternatīvais raksturs, uz ko norāda saikļa “vai” lietojums, liek vispirms ņemt vērā saskaņoto darbību mērķi, ievērojot ekonomisko kontekstu, kurā tās ir piemērojamas. Tomēr gadījumos, kad saskaņoto darbību satura analīze neatklāj pietiekamu kaitīguma konkurencei pakāpi, ir jāpārbauda to sekas, un, lai uz tām attiektos aizliegums, jābūt izpildītam to nosacījumu kopumam, no kuriem izriet, ka konkurence faktiski būtiskā veidā ir tikusi nepieļauta, ierobežota vai izkropļota (šajā ziņā skat. Tiesas 2008. gada 20. novembra spriedumu lietā C-209/07 Beef Industry Development Society un Barry Brothers , Krājums, I-8637. lpp., 15. punkts, un iepriekš 56. punktā minēto spriedumu lietā T-Mobile Netherlands u.c., 28. punkts).

69. Lai novērtētu, vai saskaņotas darbības ar EKL 81. panta 1. punktu ir aizliegtas, to konkrēto seku vērā ņemšana tātad ir lieka, ja ir redzams, ka to mērķis ir nepieļaut, ierobežot vai izkropļot konkurenci kopējā tirgū (šajā ziņā skat. Tiesas 1966. gada 13. jūlija spriedumu apvienotajās lietās 56/64 un 58/64 Consten un Grundig /Komisija, Recueil , 429. un 496. lpp.; 2006. gada 21. septembra spriedumu lietā C-105/04 P Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied /Komisija, Krājums, I-8725. lpp., 125. punkts, un iepriekš 68. punktā minēto spriedumu lietā Beef Industry Development Society un Barry Brothers , 16. punkts). Atšķirība starp “pārkāpumiem, kuru pamatā ir mērķis”, un “pārkāpumiem, kuru pamatā ir sekas”, ir saistīta ar apstākli, ka noteiktu veidu kolūzijas starp uzņēmumiem jau pēc to rakstura var tikt uzskatītas par normālas konkurences labai funkcionēšanai kaitējošām (iepriekš 68. punktā minētais spriedums lietā Beef Industry Development Society un Barry Brothers , 17. punkts, un iepriekš 56. punktā minētais spriedums lietā T-Mobile Netherlands u.c., 29. punkts).

70. Lai konstatētu pret konkurenci vērstu mērķi, pietiek, ka saskaņotas darbības varētu radīt negatīvu ietekmi uz konkurenci. Citiem vārdiem sakot, saskaņotām darbībām, ņemot vērā to tiesisko un saimniecisko kontekstu, ir jābūt vienkārši konkrēti piemērotām, lai nepieļautu, ierobežotu vai izkropļotu konkurenci kopējā tirgū. Jautājumam, vai un kādā mērā šādas sekas faktiski rodas, nozīme var būt tikai saistībā ar naudas sodu apmēra noteikšanu un tiesību uz zaudējumu atlīdzību novērtēšanu (iepriekš 56. punktā minētais spriedums lietā T-Mobile Netherlands u.c., 31. punkts).

71. Aplūkojamajā lietā, tā kā Komisija ir secinājusi, ka pirmstarifikācijas saziņa starp attiecīgajiem uzņēmumiem ir radījusi saskaņotas darbības ar pret konkurenci vērstu mērķi, saskaņā ar iepriekš minēto judikatūru tai, lai konstatētu EKL 81. panta pārkāpumu, nav pienākuma izskatīt inkriminētās rīcības sekas.

72. Trešām kārtām, prasītājas apgalvo, ka, lai izvairītos no tās judikatūras ievērošanas, saskaņā ar kuru informācijas apmaiņa parasti nav “pietiekami kaitīga”, lai to varētu kvalificēt kā konkurences ierobežojumu mērķa dēļ, pat tad, ja apmainītā informācija ir paredzēta, lai faktiski ietekmētu cenu noteikšanu, Komisija apstrīdētā lēmuma preambulas 315. apsvērumā ir ieviesusi mākslīgu atšķirību starp “pirmstarifikācijas” saziņu un “vēlāku” informācijas apmaiņu un apgalvojusi, ka šī lieta attiecas uz pirmo minēto saziņu, kas uzskatāma par smagāku [pārkāpumu]. Šī atšķirība neesot atbalstīta ar nevienu tiesas nolēmumu un pat esot pretrunā judikatūrai, kas liek ņemt vērā tirgus struktūru, kā arī saziņas iezīmes.

73. Kā pamatoti norāda Komisija, šis prasītāju arguments izriet no nepilnīgas apstrīdētā lēmuma analīzes, jo preambulas 315. apsvērums ir jālasa, ņemot vērā visu apstrīdētajā lēmumā sniegto Komisijas vērtējumu.

74. Šajā ziņā ir jāuzsver, ka Komisija lieto vispārīgo formulējumu “saziņa pirms cenu noteikšanas” [“pirmstarifikācijas saziņa”], lai apzīmētu saskaņotas darbības, kuras attiecās uz references cenu koordināciju un kuru mērķis bija konkurences ierobežošana EKL 81. panta izpratnē, pēc novērtēšanas, kas veikta apstrīdētā lēmuma preambulas 259.–272. apsvērumā. Apstrīdētā lēmuma preambulas 51., 148. un 182. apsvērumā pirmstarifikācijas saziņa ir definēta kā informācijas apmaiņa, kuras gaitā attiecīgie uzņēmumi apsprieda banānu cenu noteikšanas faktorus, t.i., faktorus, kas attiecas uz references cenām nākamajai nedēļai, kā arī apsprieda vai atklāja cenu tendences vai indikatīvas norādes par references cenām nākamajai nedēļai. Šī saziņa notika, pirms attiecīgie uzņēmumi noteica savas references cenas, un pilnībā attiecās uz nākotnē piemērojamām references cenām.

75. Komisija norāda arī uz “ziņu par references cenām apmaiņu”, kuras saturs ir precizēts tajā pašā apstrīdētā lēmuma preambulas 51. apsvērumā šādi:

“[..] Pēc tam, kad ceturtdienās rīta pusē puses bija noteikušas savas references cenas, tās divpusēji apmainījās ar informāciju par savām cenām vai vismaz izmantoja mehānismu, kas ļāva tām divpusēji apmainīties ar informāciju par noteiktajām references cenām.”

76. No apstrīdētā lēmuma preambulas 51., 198., 227., 248., 250. un 257. apsvēruma izriet, ka Komisijas ieskatā šī ziņu par references cenām apmaiņa bija viens no elementiem uzņēmumu koluzīvajos pasākumos, jo tā ļāva kontrolēt individuālos cenu noteikšanas lēmumus, kas pieņemti, pamatojoties uz pirmstarifikācijas saziņas ietvaros apmainīto informāciju, un līdz ar to ir uzskatāma nevis par atsevišķu pārkāpumu, bet par rezultātu uzraudzības mehānismu, kas sekmēja to pašu mērķi.

77. Savukārt apstrīdētā lēmuma preambulas 315. apsvēruma vienīgais mērķis ir atbildēt uz uzņēmumu, kuriem adresēts paziņojums par iebildumiem, argumentu, saskaņā ar kuru pirmstarifikācijas saziņa ir tikai vienkārša informācijas apmaiņa, ar ko EKL 81. pants var tikt pārkāpts tikai tad, ja ir konstatētas pret konkurenci vērstas sekas. Minētajā apsvērumā Komisija aplūkojamo lietu nošķir no uzņēmumu minētās lietas, kurā pieņemts Komisijas 1992. gada 17. februāra Lēmums 92/157/EEK par procedūru saskaņā ar [EKL 81.] pantu (IV/31.370 un 31.446 – UK Agricultural Tractor Registration Exchange ) (OV L 68, 19. lpp.), kas attiecās uz informācijas apmaiņas sistēmu, kura bija EKL 81. panta pārkāpuma pamatā sakarā ar tās pret konkurenci vērstām sekām tirgū.

78. Komisija vienīgi uzsver, ka pirmstarifikācijas saziņa nebija vēlāka informācijas apmaiņa, proti, informācijas apmaiņa par jau veiktiem darījumiem, kā tas bija lietā UK Agricultural Tractor Registration Exchange , bet tās rezultātā tika darīts zināms, kā konkurenti paredz rīkoties tirgū saistībā ar to references cenu noteikšanu nākotnē.

79. Pretēji prasītāju apgalvojumiem Komisija šajā saistībā neveic nekādu informācijas apmaiņas tipu salīdzinājumu vai klasifikāciju kaitīguma konkurencei ziņā atkarībā no tā, vai saziņa notikusi pirms vai pēc darījuma cenu noteikšanas, un neapgalvo, ka pirmā veida saziņa būtu vissmagākais [pārkāpums], kas ļautu bez kādiem papildu vērtējumiem konstatēt konkurences ierobežojumu mērķa dēļ.

80. Vienīgā atšķirība, uz kuru balstās Komisija apstrīdētā lēmuma preambulas 315. apsvērumā, ir atšķirība starp aizliegtu vienošanos ar pret konkurenci vērstu mērķi un aizliegtu vienošanos ar pret konkurenci vērstām sekām, kura ir pieļauta saskaņā ar judikatūru.

81. Atsaucoties uz apstrīdētā lēmuma preambulas 263.–271. apsvērumu, Komisija norāda, ka saskaņoto darbību, kurās bija iesaistīta Dole , mērķis bija ierobežot konkurenci EKL 81. panta izpratnē un ka “līdz ar to [Komisijai] nav jāizvērtē tirgus struktūra” vai “saziņas vai sniegtās informācijas iezīmes atbilstoši lietā UK Agricultural Tractor Registration Exchange noteiktajiem kritērijiem”.

82. Šo pēdējo norādi nevar interpretēt – kā to dara prasītāja – kā pierādījumu tam, ka Komisija aplūkojamajā lietā nebūtu ievērojusi judikatūrā paredzētās prasības attiecībā uz informācijas apmaiņas starp konkurentiem atbilstības konkurences tiesību normām izvērtēšanu. Īstenībā šī norāde attiecas tikai uz veicamo nošķiršanu no situācijas, kurā EKL 81. panta pārkāpuma konstatējums tiek izdarīts, ņemot vērā informācijas apmaiņas sistēmas sekas, kas ierobežo konkurenci.

83. Ar tiešo atsauci uz apstrīdētā lēmuma preambulas 263.–271. apsvērumu, kuros Komisija atgādina noteiktas iezīmes, kas piemīt informācijas apmaiņas starp attiecīgajiem uzņēmumiem sistēmai, un to, ka Komisija ņem vērā šīs sistēmas kontekstu, pietiek, lai noraidītu prasītāju piedāvāto interpretāciju.

84. Katrā ziņā, kā tiks izklāstīts tālāk, Komisija ir veikusi attiecīgo darbību novērtēšanu, ņemot vērā divpusējās saziņas saturu, biežumu un ilgumu, kā arī šo apspriežu juridisko un saimniecisko kontekstu.

85. Līdz ar to šī sprieduma 72. punktā minētais prasītāju arguments ir jānoraida.

2. Par saskaņotu darbību ar pret konkurenci vērstu mērķi esamību

a) Par Chiquita neuzticamību

86. Prasītājas apgalvo, ka Komisijas secinājums, saskaņā ar kuru attiecīgā informācijas apmaiņa ir uzskatāma par saskaņotām darbībām attiecībā uz cenu noteikšanu un tādējādi par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ, ir pamatots vienīgi ar veidu, kādā Chiquita ir aprakstījusi šo rīcību administratīvā procesa laikā, lai gan minētais uzņēmums nemaz nav uzticams.

87. Šajā ziņā tās norāda uz Chiquita personīgo interesi, lai attiecīgā rīcība tiktu kvalificēta kā pārkāpums, uz administratīvā procesa norisi, kurai ir ļoti liela nozīme, un uz acīmredzamām pretrunām.

88. Vispirms ir jāuzsver, ka prasītāju argumenti, kuru mērķis ir vispārīgā veidā diskreditēt Chiquita liecības, ir balstīti uz kļūdainu premisu, jo Chiquita paziņojumi ir tikai viens no elementiem, ko ņēmusi vērā Komisija, lai pamatotu savus secinājumus, kopā ar pašu Dole un Weichert paziņojumiem un dokumentārajiem pierādījumiem, tādiem kā telefonsarunu izdrukas un elektroniskā pasta vēstules, un visi šie elementi ir tikuši izvērtēti un salīdzināti, lai atklātu gan pretrunīgus elementus, gan saskanīgus elementus, kas liecina par saskaņotu darbību esamību.

89. Aplūkojamo darbību īpatnība, proti, apstāklis, ka attiecīgā divpusējā saziņa notika mutiski un ka puses informēja Komisiju, ka par šo saziņu tās nav izdarījušas piezīmes un nav sagatavojušas atskaites, tomēr izskaidro, cik liela nozīme ir paziņojumiem, ko izteikuši uzņēmumi administratīvā procesa laikā.

90. Pirmām kārtām, saistībā ar Chiquita personīgo interesi, lai attiecīgā rīcība tiktu kvalificēta kā pārkāpums, prasītājas norāda, ka fakts, ka minētais uzņēmums 2005. gada 8. aprīlī, pamatojoties uz Paziņojumu par sadarbību, iesniedza pieteikumu par atbrī vojumu no naudas soda, ir saistīts ar sešus mēnešus agrāk paziņoto Performance Food Group sektora “Fresh Express” iegādi. Prasītājas uzskata, ka savu sektora “Fresh Express” iegādi, kura Chiquita bija ļoti svarīga no stratēģiskā viedokļa, tā nevarēja noslēgt, neizkliedējot bažas, ko pēc iepriekšējas pārbaudes attiecībā uz Chiquita darbībām bija paudušas bankas, kas finansē darījumu, un tikai 2005. gada 28. jūnijā, pēc tam, kad 2005. gada 3. maijā tika piešķirts nosacīts atbrīvojums no naudas soda, Chiquita paziņoja par iegādes darījuma noslēgšanu.

91. Ir jānorāda, ka prasītāju arguments neatbilst Paziņojumā par sadarbību paredzētās procedūras loģikai. Proti, tas, ka ir izteikts lūgums piemērot Paziņojumu par sadarbību, lai iegūtu naudas soda samazinājumu, ne vienmēr mudina sniegt sagrozītus pierādījumus attiecībā uz citiem inkriminētās aizliegtās vienošanās dalībniekiem. Ikviens mēģinājums maldināt Komisiju var radīt šaubas par šāda lūguma iesniedzēja godīgumu, kā arī sadarbības pilnību un līdz ar to apdraudēt tā iespēju pilnā apjomā iegūt visas Paziņojumā par sadarbību paredzētās priekšrocības (Vispārējās tiesas 2006. gada 16. novembra spriedums lietā T-120/04 Peróxidos Orgánicos /Komisija, Krājums, II-4441. lpp., 70. punkts).

92. Pat ja pieņemtu, kas prasītāju apgalvojumi par Chiquita iesniegtā pieteikuma par atbrīvojumu no naudas soda motivāciju atbilst patiesībai, tie nevar atņemt šī uzņēmuma paziņojumiem jebkādu ticamību. Tas, ka pastāv personīga interese paziņot [par pārkāpumu], nenozīmē, ka paziņotājs būtu noteikti neuzticams.

93. Uzņēmēju, kuriem bija jāfinansē Chiquita iecerētā iegāde, bažas un to centieni šajā sakarā labāk noteikt riskus, kas saistīti ar aizņēmēja stāvokli, tāpat var tikt uzskatīti par konkrētu liecinājumu, kas apstiprina Chiquita paziņojumu pierādīšanas spēku attiecībā uz aizliegtās vienošanās pastāvēšanas faktu.

94. Turklāt it īpaši ir jānorāda, ka uzskats, ka dokumentu iesniegšana, ko veikusi Chiquita 2005. gada 8. aprīlī, sniedz tai tikai priekšrocības, būtu maldinošs, jo līdz ar to nāktos abstrahēties no noteiktām un potenciāli nelabvēlīgām sekām, kas saistītas ar to, ka Chiquita atzīst, ka tā bijusi aizliegtas vienošanās dalībniece. Proti, lai gan pieteikums par atbrīvojumu no naudas soda ļāva Chiquita cerēt, ka Komisija tai neuzliks nekādus sodus, minētās atzīšanās dēļ un vēlāka Komisijas lēmuma dēļ, ar kuru tiek konstatēts EKL 81. panta pārkāpums, trešās personas varētu celt pret šo uzņēmumu prasību atlīdzināt kaitējumu, kurš nodarīts ar attiecīgo pret konkurenci vērsto rīcību, kas savukārt varētu radīt smagas finansiālas sekas.

95. Šis secinājums tāpat padara mazāk nozīmīgu prasītāju apgalvojumu par iespējamām Chiquita cerībām uz to, ka konkurējošajiem uzņēmumiem administratīvā procesa iznākumā radīsies finansiālas problēmas.

96. Otrām kārtām, prasītājas atsaucas uz administratīvā procesa norisi, norādot, ka Komisija pati ir konstatējusi, ka Chiquita trūkst uzticamības, jo tā ir atmetusi gandrīz visus minētās sabiedrības apgalvojumus tādēļ, ka tie nebija pamatoti, tostarp attiecībā uz Fyffes un Van Parys dalību apgalvotajā aizliegtajā vienošanās, un Komisijai nācās rīkot kopā ar Chiquita tā saukto “lietas stāvokļa” (“état du dossier”) sanāksmi. Chiquita esot identificējusi attiecīgo divpusējo saziņu un norādījusi uz tās pret konkurenci vērsto mērķi tikai pēc minētās sanāksmes.

97. Prasītājas atgādina, ka Chiquita 2005. gada 8. aprīļa pieteikumā par iecietības programmas piemērošanu ir ietverta šāda norāde:

“Šis pieteikums attiecas uz importēto banānu, kā arī ananāsu un citu svaigo augļu izplatīšanu un tirdzniecību. Vislielākie banānu piegādātāji Eiropā, tostarp Šveicē un Norvēģijā, ir [ Chiquita ], [ Dole ], Del Monte , [ Fyffes ], Ireland un Grupo Noboa SA Ecuador (turpmāk tekstā – “ Noboa ”).

Banānu importētāju saskaņotās darbības, ar kurām pārkāpts [EKL] 81. pants, notika aptuveni laikposmā no 90. gadu sākuma (vai agrāk) līdz 2005. gada aprīlim. Pēdējo četru vai piecu gadu laikā šajās saskaņotajās darbībās piedalījās Chiquita , Dole , Del Monte , Fyffes un Noboa , un, iespējams, joprojām vai agrāk tajās piedalījās citi, mazāki banānu piegādātāji, piemēram, Durbeck . Iepriekš minētās sabiedrības banānu nozarē regulāri apmainījās ar informāciju par piegāžu, ko bija paredzēts veikt nākotnē uz Eiropu un to personīgiem Eiropas klientiem, apjomiem un cenām.

Sabiedrības bija iesaistītas arī saskaņotās darbībās, kas tieši attiecās uz cenām, proti, vispārējām references cenām Eiropai, kas bija piemērojamas noteiktiem Eiropas klientiem.”

98. Tātad var redzēt, ka pieteikums par iecietības programmas piemērošanu attiecās konkrētāk uz “banānu importētājiem” un to dalību saskaņotajās darbībās “pēdējo piecu gadu laikā”.

99. Apstrīdētā lēmuma saturs liecina, ka – pretēji prasītāju apgalvojumiem – Komisija lielā mērā ir ņēmusi vērā Chiquita paziņojumus. Pirmkārt, nav strīda par to, ka no pieciem minētajiem importētājiem trīs importētāji ir kļuvuši par apstrīdētā lēmuma adresātiem. Otrkārt, minētajā lēmumā faktiski tika konstatēta informācijas apmaiņa par apjomiem, lai gan šis elements galu galā nav ticis ietverts pārkāpuma sastāvā (skat. apstrīdētā lēmuma preambulas 136. un 272. apsvērumu). Treškārt, informācijas apmaiņa, kas izpaudās kā pirmstarifikācijas saziņa un kas attiecās uz importētāju un piegādātāju references cenām, ir tikusi norādīta apstrīdētajā lēmumā, lai konstatētu saskaņotas darbības ar pret konkurenci vērstu mērķi, kuras ilga trīs gadus, kas iekļaujas konkrētāk pieteikumā par iecietības programmas piemērošanu minētajā šaurākajā laikposmā.

100. Katrā ziņā apstāklis, ka apstrīdētajā lēmumā galu galā konstatētais pārkāpums ne visos aspektos atbilst pieteikumā par iecietības programmas piemērošanu ietvertajām norādēm attiecībā uz pārkāpjošās rīcības mērķi, tās ilgumu un iesaistīto un sodīto uzņēmumu skaitu, nav uzskatāms par pierādījumu tam, ka minētā pieteikuma iesniedzējs un tā paziņojumi, uz kuriem daļēji balstīti Komisijas secinājumi par EKL 81. panta pārkāpuma esamību, nebūtu uzticami.

101. Komisijas veiktā administratīvā procesa iznākums, kuru uzsver prasītājas, ir pretrunā to apgalvojumam, saskaņā ar kuru “Komisija ir pārāk viegli akceptējusi Chiquita apgalvojumu par aizliegtās vienošanās esamību starp banānu importētājiem Ziemeļeiropā” un “nav kritiski novērtējusi” šīs sabiedrības paziņojumus.

102. Vēloties diskreditēt Chiquita liecības, prasītājas izvirza pretrunīgus argumentus, vienlaicīgi, no vienas puses, pārmetot Komisijai, ka tā – neizrādot piesardzību un neveicot kritisku novērtējumu – esot balstījusies gandrīz vienīgi uz Chiquita paziņojumiem, un, no otras puses, uzsverot atšķirības starp šiem paziņojumiem un apstrīdētā lēmuma saturu.

103. Turklāt no Komisijas vēstules, ar kuru tā aicina Chiquita iesniegt savus apsvērumus par “iespējamām” nesaskaņām starp sākotnējo pieteikumu par iecietības programmas piemērošanu un vēlākiem paziņojumiem, kā arī no apstākļa, ka 2006. gada 20. oktobrī tika noturēta sanāksme, kuras gaitā Komisija un Chiquita ir apmainījušās ar viedokļiem par pieteikumā par iecietības programmas piemērošanu ietverto ziņu salīdzināšanu ar ziņām, kas izriet no pārbaudēm un informācijas pieprasījumiem, nevar tikt secināts, ka Chiquita liecības kopumā nav uzticamas.

104. Ir jānorāda, ka prasītājas, kam ir bijusi sniegta pieeja izmeklēšanas lietas materiāliem, vienīgi apgalvo, ka Chiquita ir paziņojusi par pirmstarifikācijas saziņu pēc 2006. gada 20. oktobra informatīvās sanāksmes, un nesniedz nekādus pierādījumus, kas atspēkotu Komisijas apsvērumu par to, ka Chiquita pirmo reizi bija minējusi šo pirmstarifikācijas saziņu 2005. gada jūlijā un augustā (paziņojumi Nr. 11 un Nr. 12), proti, vairāk nekā vienu gadu pirms minētās sanāksmes.

105. Apstrīdētā lēmuma preambulas 149. apsvērumā, kurā teikts, ka “tad, kad Chiquita informēja Komisiju par savu pirmstarifikācijas saziņu ar Dole , tā norādīja, ka ir tikuši apspriesti pārdošanas un tirgus apstākļi un cenu faktori, kā arī oficiālie banānu cenu piedāvājumi”, ir ietverta atsauce uz Komisijas lietas materiālu 9227. un nākamajām lappusēm, kas atbilst uzņēmuma Chiquita 2005. gada 25. augusta paziņojumam Nr. 12. Turklāt prasības pieteikuma A 6 pielikums atbilst Chiquita paziņojumam Nr. 28, kurā tā sniedz paskaidrojumus par tā bijušā darbinieka B. k-ga, kas bija iesaistīts saziņā ar konkurējošajiem uzņēmumiem, rīcību un atgādina, ka tā ir paziņojusi, ka bija zinājusi par šo saziņu, savos iepriekšējos paziņojumos, proti, 2005. gada 4. jūlija paziņojumā Nr. 11, 2005. gada 25. augusta paziņojumā Nr. 12 un 2006. gada 20. janvāra paziņojumā Nr. 13.

106. Trešām kārtām, Dole norāda, ka Chiquita darbinieka – B. k-ga – liecībās attiecībā uz divpusējo saziņu ar vienu no Dole darbiniekiem – H. k-gu – ir vairākas iekšējas pretrunas, kas rada nopietnas šaubas par to patiesumu un ticamību, un ka šīs liecības ir arī pretrunā tās darbinieka liecībām.

107. Pirmkārt, prasītājas norāda uz izmaiņām Chiquita paziņojumos attiecībā uz saziņas laikiem, jo sākotnēji tā norādīja, ka informācijas apmaiņa notika pirmdienās un otrdienās, un vēlāk – ka tā notika trešdienās un ceturtdienās.

108. Šī situācija ir labi izskaidrota apstrīdētā lēmuma preambulas 71.–74. un 156. apsvērumā, no kuriem izriet, ka pēc tam, kad tā bija papildus apspriedusies ar bijušajiem darbiniekiem un saviem esošajiem darbiniekiem un pārskatījusi sava bijušā darbinieka B. k-ga telefonsarunu izdrukas, Chiquita veica precizējumus savā sākotnējā paziņojumā, norādot, ka telefonsarunas parasti notika trešdienās dienas beigās, ka otra telefonsaruna notika ceturtdienās no paša rīta un ka pēc tam – reizēm pat tūlīt – notika iekšējā telefonkonference – pirms Chiquita pieņēma lēmumu par cenu noteikšanu.

109. Ir jāuzsver, ka Dole savās atbildēs uz informācijas pieprasījumiem konsekventi atzina, ka telefonsarunas notika trešdienās pēcpusdienā un – lai gan pēc tās viedokļa ļoti reti – ceturtdienās no rīta (apstrīdētā lēmuma preambulas 73. apsvērums) un ka uzņēmumu paziņojumus apstiprina pieejamās B. k-ga telefonsarunu izdrukas, kas liecina par B. k-ga telefonzvaniem H. k-gam, par kuriem prasītājas nav sniegušas nekādus apsvērumus.

110. Otrkārt, saistībā ar telefonzvanu iniciatīvu prasītājas norāda uz pirmo Chiquita paziņojumu, saskaņā ar kuru “reizēm H. k-gs no Dole pirmais zvanīja B. k-gam, bet reizēm Chiquita pirmā zvanīja Dole ”, un uz otro paziņojumu, saskaņā ar kuru “pārsvarā H. k-gs zvanīja B. k-gam”, kuru H. k-gs turklāt apstrīdēja.

111. Iepriekš minētie Chiquita paziņojumi liecina nevis par kādu faktisku pretrunīgumu, bet gan par precizējumu attiecībā uz telefonsarunu iniciatīvu vairākumā gadījumu, un tas, ka Dole ir iebildumi saistībā ar šo jautājumu, nedod pamatu pilnībā liegt ticamību Chiquita liecībām; turklāt šīs liecības apstiprina Dole , kas ir paziņojusi, ka tās darbinieki H. k-gs un G. k-gs sazinājās ar Chiquita darbinieku B . k-gu un ka “varētu gadīties, ka retos gadījumos H. k-gs zvanīja B. k-gam trešdienās pēcpusdienā, ja B. k-gs trešdienas pēcpusdienā nebija sazinājies ar Dole , un it īpaši tad, ja bija konstatētas kādas neparastas izmaiņas tirgū” (apstrīdētā lēmuma preambulas 60. un 61. apsvērums).

112. Pamatojoties uz šiem pierādījumiem, Komisija varēja pamatoti secināt – un šo secinājumu prasītājas nav apstrīdējušas –, ka Chiquita un Dole tomēr sazinājās viena ar otru, lai gan pusēm ir dažādas atmiņas par to, kura no personām “pārsvarā” izrādīja iniciatīvu saziņā, un ka turklāt abas puses atzīst, ka to darbinieki zināmos gadījumos arī uzņēmās kontaktus ar otro pusi (apstrīdētā lēmuma preambulas 62. apsvērums).

113. Treškārt, prasītājas norāda, ka B. k-gs apgalvoja, ka Dole paziņoja par “savu iespējamo nodomu [..] attiecībā uz veidu, kādā tā noteiks cenas nākamnedēļ”, un pēc tam – tajā pašā paziņojumā – ka telefonsarunu mērķis bija iegūt “no Dole galīgas norādes par tās plāniem saistībā ar paredzēto cenu noteikšanu”.

114. Šo pašu iebildumu Dole ir izvirzījusi savā atbildē uz paziņojumu par iebildumiem, un Komisija uz to atbildēja apstrīdētā lēmuma preambulas 169. apsvērumā šādi:

“Komisija vispārīgi atzīmē, ka, tā kā šī saziņa bija pirmstarifikācijas saziņa, ir skaidrs, ka konkurentiem sniegtās ziņas par orientējošo vai plānoto cenu nevarēja būt galīgā references cena, jo šī galīgā cena bija jānosaka tikai nākamajā dienā. Turklāt Chiquita savā uzņēmuma paziņojumā norāda, ka tās ieskatā saziņas mērķis bija no Dole iegūt “galīgas norādes” par “tās plāniem saistībā ar paredzēto cenu noteikšanu”. Tas skaidri liecina, ka Chiquita neapgalvoja, ka Dole būtu paziņojusi galīgo cenu. Turklāt Chiquita norāda, ka B. k-ga ieteikums par cenu noteikšanu bija balstīts uz “iespējamiem Dole plāniem”, kas viņam kļuva zināmi, sazinoties ar Dole iepriekšējas cenu noteikšanas nolūkā. Komisija uzskata, ka šie paziņojumi nav uzskatāmi par nesaskanīgiem un ka tie skaidri liecina par Chiquita mērķi šajā saziņā.”

115. Vienīgais atgādinājums prasības pieteikumā, ka H. k-gs atcerējās tikai diskusijas par “orientējošām references cenu tendencēm”, nevar atspēkot iepriekš minēto Komisijas secinājumu un pamatot apgalvojumus par Chiquita liecību nesaskaņotību un no tās izrietošo neuzticamību.

116. Ceturtkārt, saistībā ar Chiquita un Dole domstarpībām attiecībā uz precīzu saziņas biežumu – pretēji prasītāju apgalvojumam šīs domstarpības obligāti nenozīmē, ka Chiquita liecības nebūtu uzticamas.

117. Jautājums par Dole un Chiquita divpusējās saziņas biežumu ir izskatīts apstrīdētā lēmuma preambulas 76.–86. apsvērumā, un Komisija ņēma vērā atbildes, ko sniegusi Dole , kas ir atzinusi, ka šī divpusējā saziņa notika aptuveni 20 reizes gadā (apstrīdētā lēmuma preambulas 83. apsvērums).

118. No visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka prasītāju argumenti, kuru mērķis ir vispārīgā veidā diskreditēt Chiquita liecības saistībā ar apgalvoto šo liecību neuzticamību, ir jānoraida.

b) Par Dole un Chiquita funkcionēšanas veidu nesavienojamību ar pārmesto kolūziju

119. Prasītājas uzskata, ka Komisijas tēze, saskaņā ar kuru pušu divpusējās saziņas mērķis bija koordinēt to references cenas, nav savienojama ar apstākli, ka Chiquita un Dole noteica references cenas atšķirīgām precēm, atšķirīgiem klientiem un atšķirīgām nedēļām banānu tirgus trīs nedēļu ciklā. Līdz ar to pat teorētiski neesot bijis iespējams koordinēt references cenas, pamatojoties uz apmainīto informāciju, jo preces, ko pārdod Chiquita un Dole , esot pilnībā dažādas preces un nekonkurē viena ar otru vienā un tajā pašā tirgū.

120. Chiquita noteiktās references cenas attiecoties uz gataviem banāniem, ko piegādā mazumtirgotājiem, savukārt Dole noteiktās references cenas attiecoties uz zaļiem banāniem, ko piegādā nogatavinātājiem–izplatītājiem. Prasītājas norāda, ka Chiquita noteica savu dzelteno references cenu attiecībā uz banāniem, kas tika nogādāti Ziemeļeiropā iepriekšējā nedēļā un tiks piegādāti mazumtirgotājiem nākamajā nedēļā, savukārt Dole noteica savu zaļo references cenu attiecībā uz banāniem, kas tiks nogādāti Ziemeļeiropā nākamajā nedēļā un tiks piegādāti mazumtirgotājiem tikai divas nedēļas vēlāk.

121. Šī situācija neesot raksturīga Vācijai, kurā Chiquita dzelteno references cenu ārējiem mērķiem paziņoja tikai saviem klientiem tādēļ, ka tās meitassabiedrība Atlanta darbojās kā nogatavinātājs–izplatītājs. Proti, Chiquita esot norādījusi Komisijai, ka ceturtdienās pieņemtie lēmumi par cenu noteikšanu attiecībā uz ziemeļvalstīm attiecās arī uz banāniem, kas bija nogatavināšanas procesā.

122. Visbeidzot, prasītājas pārmet Komisijai, ka tā neesot skaidri un nepārprotami paskaidrojusi savu nostāju, tādējādi pārkāpjot EKL 253. pantu, tostarp tāpēc, ka tā neesot paskaidrojusi “atbilstošā veidā, kā informācijas apmaiņa par apstākļiem, kuriem, kā tiek apgalvots, ir nozīme saistībā ar zaļo banānu references cenu noteikšanu, varētu būt kāda nozīme saistībā ar dzelteno banānu cenu noteikšanu”.

Par apgalvoto EKL 253. panta pārkāpumu

123. No iepriekšējā punktā atgādinātā iebilduma formulējuma un, konkrētāk, no vārdkopas “atbilstošā veidā” lietošanas, kā arī no prasītāju izvirzīto argumentu satura izriet, ka šis iebildums būtībā neattiecas uz būtisku procedūras noteikumu pārkāpumu EKL 230. panta izpratnē. Īstenībā attiecīgais iebildums pārklājas ar kritiku par apstrīdētā lēmuma pamatotību un tātad šī tiesību akta tiesiskumu – šis tiesību akts esot prettiesisks, jo Komisija neesot parādījusi pat iespēju, ka varētu pastāvēt nelikumīga koordinācija starp Dole un Chiquita .

124. Turklāt, pat ja pieņemtu, ka apgalvojums par EKL 253. panta pārkāpumu var tikt izskatīts, tas nav pamatots.

125. Ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru EKL 253. pantā prasītajam pamatojumam ir jābūt pielāgotam attiecīgā akta būtībai un tam skaidri un nepārprotami jāatspoguļo akta izdevējas iestādes argumentācija, lai ļautu ieinteresētajām personām noskaidrot pieņemtā akta pamatojumu un ļautu kompetentajai tiesai veikt pārbaudi. Prasība norādīt pamatojumu ir izvērtējama, ievērojot attiecīgās lietas apstākļus, tostarp tiesību akta saturu, izvirzīto pamatu būtību un interesi saņemt izskaidrojumu, kāda varētu būt tiesību akta adresātiem vai citām personām, kuras tas skar tieši un individuāli. Netiek prasīts, lai pamatojumā būtu norādīti visi atbilstošie faktiskie un tiesiskie apstākļi, jo jautājums, vai akta pamatojums atbilst EKL 253. panta prasībām, ir jāizvērtē, ņemot vērā ne tikai tā formulējumu, bet arī tā kontekstu, kā arī visas tiesību normas, kas regulē attiecīgo jomu (skat. Tiesas 1998. gada 2. aprīļa spriedumu lietā C-367/95 P Komisija/ Sytraval un Brink’s France , Recueil , I-1719. lpp., 63. punkts un tajā minētā judikatūra).

126. Turklāt, lai arī Komisijai nav pienākuma tādu lēmumu pamatojumā, kuri pieņemti konkurences tiesību normu piemērošanas nodrošināšanai, iztirzāt visus faktiskos un tiesiskos jautājumus, kā arī izklāstīt apsvērumus, kas tai likuši pieņemt šādu lēmumu, tomēr saskaņā ar EKL 253. pantu tai vismaz ir jāmin fakti un apsvērumi, kas ir būtiski tās lēmuma sistēmā, lai šādā veidā dotu iespēju Savienības tiesai un ieinteresētajām personām noskaidrot apstākļus, kādos Komisija piemēro Līgumu (šajā ziņā skat. Vispārējās tiesas 1998. gada 15. septembra spriedumu apvienotajās lietās T-374/94, T-375/94, T-384/94 un T-388/94 European Night Services u.c./Komisija, Recueil , II-3141. lpp., 95. punkts un tajā minētā judikatūra).

127. Aplūkojamajā lietā Komisija apstrīdētā lēmuma preambulas 4., 5., 32., 34., 104., 141.–143., 182., 196. un 287. apsvērumā pietiekami precīzi un skaidri ir izteikusi savu nostāju par attiecīgās preces, proti, svaigo banānu, īpašo raksturu, par minētās preces, t.i., augļu, kas tiek importēti zaļi un tiek piedāvāti plašā patēriņā tad, kad pēc nogatavināšanas kļūst dzelteni, specifiskumu, par banānu nogatavināšanas organizēšanas un pēc tam arī tirdzniecības kārtību, par komercsarunu procesu saistībā ar references cenām un par saikni starp zaļo un dzelteno banānu references cenām.

128. Turklāt ir jāuzsver, ka argumenti, ar kuriem prasītājas būtībā tiecas panākt konstatējumu, ka Dole un Chiquita darbību nošķirtības un desinhronizācijas dēļ nebija iespējama kolūzija par references cenām ar divpusējās saziņas palīdzību, nebija izvirzīti administratīvā procesa laikā.

129. Taču nav strīda par to, ka paziņojumā par iebildumiem ir skaidri norādīts, ka attiecīgā prece ir banāni (svaigi augļi) un uz tiem attiecas trīs veidu koluzīvās darbības, proti:

– informācijas apmaiņa par Ziemeļeiropā nogādājamo banānu daudzumiem (informācijas apmaiņa par daudzumiem);

– divpusējā saziņa par banānu tirgus apstākļiem, cenu tendencēm vai references cenu indikatīvu norādīšanu pirms šo cenu noteikšanas;

– informācijas apmaiņa par banānu references cenām (informācijas apmaiņa par references cenām).

130. Paziņojuma par iebildumiem 429. punktā Komisija nepārprotami ir secinājusi, ka “katra divpusējo pasākumu virkne” un visi šie pasākumi veido vienu pārkāpumu, kura mērķis ir ierobežot konkurenci Kopienā un Eiropas Ekonomikas zonā (EEZ) EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta izpratnē.

131. Savā atbildē uz paziņojumu par iebildumiem Dole ir apstrīdējusi visa pārkāpuma esamību, bet šim nolūkam nav norādījusi uz kādām būtiskām atšķirībām veidā, kādā tā tirgo banānus, salīdzinājumā ar Chiquita . Lai gan ir norādīts, ka atšķirībā no Dole un no pārējiem nozares uzņēmumiem attiecībā uz Chiquita , ņemot vērā tās darbību specifiskumu, references cenām ir bijuši ļoti ierobežoti un specifiski izmantošanas veidi, šis apsvērums attiecas vienīgi uz “ Dole plus” līgumiem, kuros “Chiquita” markas banānu darījuma cenas īstenībā bija atkarīgas no Dole noteiktām iknedēļas references cenām.

132. Iepriekš minētajā atbildē uz paziņojumu par iebildumiem pat ir skaidri uzsvērta pastāvīgā sacenšanās starp banānu importētājiem, “it īpaši starp Dole un Chiquita ”, un šis pēdējas uzņēmējs ir nosaukts kā Dole “vislielākais konkurents”.

133. Šajā stadijā ir jāatgādina, ka paskaidrojumi un precizējumi, kas var dot skaidrāku priekšstatu attiecībā uz apstrīdētā tiesību akta tekstu, var tikt sniegti tiesvedības laikā (šajā ziņā skat. Tiesas 1960. gada 15. jūlija spriedumu apvienotajās lietās no 36/59 līdz 38/59 un 40/59 Präsident u.c./Augstā iestāde, Recueil , 857. un 892. lpp.; 1995. gada 6. aprīļa spriedumu lietā C-310/93 P BPB Industries un British Gypsum /Komisija, Recueil , I-865. lpp., 11. punkts, un ģenerāladvokāta Ležē [ Léger ] secinājumus saistībā ar minēto spriedumu, Recueil , I-867. lpp., 24. punkts). Tiesa ir nospriedusi, ka uz apstrīdēta lēmuma autora sniegtiem precizējumiem, kas papildina jau pašu par sevi pietiekamu pamatojumu, pat ja tie var būt noderīgi Savienības tiesas veicamās lēmuma pamatojuma iekšējās pārbaudes vajadzībām, jo ļauj iestādei izskaidrot tās lēmuma pamatā esošus iemeslus, tiešā nozīmē izprastais pienākums norādīt pamatojumu neattiecas (šajā ziņā skat. Tiesas 2000. gada 16. novembra spriedumu lietā C-286/98 P Stora Kopparbergs Bergslags /Komisija, Recueil , I-9925. lpp., 61. punkts).

134. Aplūkojamajā lietā precizējumi, ko tiesvedības gaitā sniegusi Komisija, atbildot uz konkrētu iebildumu, kuru prasītājas pirmo reizi izvirzījušas tiesas procesā, ir paredzēti vienīgi tālab, lai paskaidrotu apstrīdētajā lēmumā jau sniegto pamatojumu, kas aptver dažādus Ziemeļeiropā importēto banānu izplatīšanas veidus, ko īstenoja cita starpā Dole un Chiquita .

135. Līdz ar to Komisijai katrā ziņā nevar tikt pārmests nekāds EKL 253. panta pārkāpums.

Par iebilduma būtību

136. Ir jākonstatē, ka prasītāju izvirzītajam iebildumam nevar piekrist, jo tas ir balstīts uz neatbalstītu un kļūdainu premisu, saskaņā ar kuru zaļie un dzeltenie banāni esot pilnībā atšķirīgas preces, kas piederot diviem dažādiem tirgiem, kuros ekskluzīvā veidā darbojoties, no vienas puses, Dole un, no otras puses, Chiquita .

137. Prasītāju tēze neatbilst faktiskajai situācijai attiecīgajā tirgū, kāda tā izriet no apstrīdētajā lēmumā ietvertajiem Komisijas konstatējumiem, administratīvā procesa laikā Dole un Chiquita formulētajiem paziņojumiem un pašu prasītāju procesuālajiem rakstiem.

138. Kā izriet no tālāk sniegtā pamatojuma, šie konstatējumi un paziņojumi, kas apstiprināti ar dokumentāriem pierādījumiem, liecina, ka pastāv banānu (svaigi augļi) tirgus, kuram ir raksturīga Dole un Chiquita zaļo un dzelteno banānu pārdošanas darbību līdzāspastāvēšana un kombinēšana, saziņa starp šiem diviem uzņēmumiem pilnīgas savstarpējās sapratnes gaisotnē par zaļo banānu cenām Ziemeļeiropai un apstāklis, ka tieši uz zaļo banānu cenas pamata tika noteiktas dzelteno banānu cenas.

139. Pirmām kārtām, ir jāuzsver, ka Komisija apstrīdētajā lēmuma ir skaidri definējusi konkrēto nozari un tostarp konkrēto preci kā svaigus banānus, kā arī definējusi konkrētā tirgus darbību.

140. Komisija precizē, ka apstrīdētais lēmums attiecas gan uz negataviem (zaļiem) banāniem, gan uz gataviem (dzelteniem) banāniem un ka svaigo banānu pārdevumi ir definējami kā banānu pārdevumi, izņemot žāvētus banānus un miltu banānus (apstrīdētā lēmuma preambulas 4. apsvērums).

141. No apstrīdētā lēmuma izriet, ka uz Ziemeļeiropu importētos banānus parasti audzē Karību jūras reģionā, Centrālamerikā un dažās Āfrikas valstīs (apstrīdētā lēmuma preambulas 5. apsvērums). Aplūkojamajā laikposmā banānu sektors Ziemeļeiropā bija organizēts nedēļas ciklos. Banānu pārvadāšana ar kuģiem no Latīņamerikas ostām uz Eiropu ilga aptuveni divas nedēļas. Banānu nogādāšana uz Ziemeļeiropas ostām parasti notika vienreiz nedēļā un tika veikta atbilstoši regulārajam sūtīšanas kalendāram (apstrīdētā lēmuma preambulas 33. apsvērums). Banānus sūtīja zaļus, un tie pienāca ostās zaļi. Lai tos varētu izmantot patēriņam, banāni bija jānogatavina (apstrīdētā lēmuma preambulas 34. apsvērums).

142. Komisija norāda, ka banānus vai nu piegādāja tieši pircējiem (zaļie banāni), vai arī nogatavināja, piegādājot tos aptuveni vienu nedēļu vēlāk (dzeltenie banāni), atspoguļojot apstākli, ka nogatavināšanu vai nu varēja organizēt pircējs, vai arī varēja veikt importētājs vai kāda persona, kas darbojas importētāja vārdā (apstrīdētā lēmuma preambulas 34. apsvērums).

143. Komisija uzskata, ka Chiquita , Dole un Weichert noteica savas references cenas attiecībā uz savām markām katru nedēļu, aplūkojamajā gadījumā – ceturtdienās no rīta, un paziņoja tās saviem klientiem (apstrīdētā lēmuma preambulas 34. un 104. apsvērums). Izteiciens “references cenas” parasti attiecās uz zaļo banānu references cenām (“zaļo banānu piedāvājuma cena”). Dzelteno banānu references cenas (“dzelteno banānu piedāvājuma cena”) parasti veidojās, zaļo banānu piedāvājuma cenai pieskaitot nogatavināšanas maksu (apstrīdētā lēmuma preambulas 104. apsvērums); zaļo banānu references cenas noteica dzelteno banānu references cenas (apstrīdētā lēmuma preambulas 287. apsvērums).

144. References cenas, ko katru nedēļu noteica puses, bija derīgas attiecībā uz Ziemeļeiropu. Chiquita ir paziņojusi, ka “references cenas, kas attiecās uz “Ziemeļeiropu”, bija piesaistītas Vācijai (iekļaujot Austriju, Zviedriju, Somiju un Dāniju) un Beniluksa valstīm” un ka tad, kad tā runāja ar Dole par Vācijas “zaļo cenu”, “tas aptvēra cenas attiecībā uz citām Ziemeļeiropas valstīm” (apstrīdētā lēmuma preambulas 104. un 141. apsvērums).

145. Dokumenti, kas tika atrasti pie Dole pārbaudes laikā, liecina, ka šim uzņēmumam bija references cena, ko sauca par “ES 15 Ziemeļeiropas” cenu, un dažādas cenas Norvēģijai, “ES 10 Ziemeļeiropas” valstīm, Francijai, Itālijai un Apvienotajai Karalistei. Savā atbildē uz paziņojumu par iebildumiem Dole ir norādījusi, ka šī cena bija Vācijas cena. Tāpat Dole ir skaidri norādījusi, ka tās “zaļo banānu pārdevumi parasti [bija] balstīti uz iknedēļas cenu” un ka “katrā ziņā visi konkurenti zināja, ka references cenas, [kas tika apspriestas pirmstarifikācijas saziņas ietvaros], attiecās uz ES 15 [informācija nav izpausta] tirgiem” (apstrīdētā lēmuma preambulas 104., 142. un 143. apsvērums).

146. Komisija precizē, ka ceturtdienās pēcpusdienā un piektdienās (vai, vēlākais, kārtējās nedēļas laikā vai nākamās nedēļas sakumā) banānu importētāji rīkoja sarunas ar klientiem par banānu cenām, ja darījumi bija balstīti uz katru nedēļu sarunās noteiktām cenām. Importētāju klienti parasti bija nogatavinātāji vai mazumtirdzniecības tīkli. Dzeltenā cena bija cena par gataviem banāniem, savukārt zaļā cena bija cena par negataviem [zaļiem] banāniem (apstrīdētā lēmuma preambulas 34. apsvērums).

147. Tāpat Komisija paskaidro, ka pastāvēja noteikts diferenciācijas līmenis atkarībā no markām. Banānu nozarē bija nošķirti trīs banānu marku līmeņi, ko sauc “ tiers ”: “Chiquita” markas banāni, kuri pieder pie augstākās šķiras, otrā līmeņa banāni, kas ir “Dole” un “Del Monte” markas, un trešās šķiras banāni (ko sauc arī par “trešajiem” un kuri ietver citu marku banānus). Šis iedalījums atkarībā no markām atspoguļojās banānu cenu noteikšanā, jo “Chiquita” markas banānu cena bija visaugstākā, “Dole” un “Del Monte” marku banānu cenas bija zemākas un trešie banāni ietilpa cenu diapazona zemākajā daļā (apstrīdētā lēmuma preambulas 32. apsvērums).

148. Komisija norāda, ka banānu tirgus darbības, kāda tā aprakstīta iepriekš, ietvaros starp Dole un Chiquita notika dažādu veidu pirmstarifikācijas saziņa, kuras laikā šie divi uzņēmumi apsprieda piedāvājuma un pieprasījuma apstākļus jeb, citiem vārdiem sakot, cenu noteikšanas faktorus, t.i., faktorus, kuriem ir nozīme saistībā ar references cenu noteikšanu nākamajai nedēļai, un apsprieda vai atklāja cenu tendences un indikatīvas norādes par references cenām nākamajai nedēļai, pirms šīs references cenas tika noteiktas (apstrīdētā lēmuma preambulas 148., 182. un 196. apsvērums).

149. Otrām kārtām, ir jānorāda, ka, pamatojot iebildumu par to, ka pat nepastāvot kolūzijas iespēja starp Dole un Chiquita attiecībā uz references cenām, un atbildot uz šo iebildumu, lietas dalībnieki attiecīgi sniedza precizējumus par šo divu uzņēmumu funkcionēšanas veidiem.

150. Pirmkārt, attiecībā uz Dole Komisija norāda, ka tās Vācijas meitassabiedrība DFFE “galvenokārt” pārdeva zaļos banānus Vācijas mazumtirgotājiem, kuriem bija sava nogatavināšanas kapacitāte, un Eiropas nogatavinātājiem (apstrīdētā lēmuma preambulas 12. apsvērums).

151. No lietas materiāliem un no prasītāju procesuālajiem rakstiem izriet, ka viens no Dole darbības priekšmetiem bija arī dzelteno banānu pārdošana.

152. Piemēram, administratīvā procesa laikā Dole ir atsaukusies uz to mazumtirgotāju situāciju, kuri lūdz DFFE paziņot dzelteno banānu piedāvājuma cenu (B 9 pielikums).

153. Prasītājas tāpat ir paskaidrojušas, ka Dole piederēja vairākas meitassabiedrības, kas darbojās kā nogatavinātāji–izplatītāji Ziemeļeiropā, proti, sabiedrības Kempowski , Saba un VBH . Šie uzņēmumi pārdeva dzeltenos “Dole” markas banānus, kas bija nopirkti zaļi tostarp no pašas Dole – ciktāl tas attiecas uz sabiedrībām Saba un VBH . Turklāt Dole 2002. gadā realizēja nelielu dzelteno banānu partiju Beļģijā un Luksemburgā ar savas Francijas meitassabiedrības starpniecību.

154. No prasītāju paziņotajiem datiem izriet, ka Dole meitassabiedrības 2002. gadā pārdeva dzeltenos banānus par summu EUR 98 177 616 apmērā, savukārt kopējie Dole svaigo banānu pārdevumi 2002. gadā sasniedza summu EUR 198 331 150 apmērā, kas izlabota uz EUR 190 581 150 pēc to banānu [pārdošanas] summas atskaitīšanas, kas iegādāti no citiem apstrīdētā lēmuma adresātiem (apstrīdētā lēmuma preambulas 451.–453. apsvērums).

155. Saba un VBH 2002. gadā Ziemeļeiropā banānus pārdeva attiecīgi par summu EUR 64,4 miljonu un EUR 13,9 miljonu apmērā, no kuriem EUR 29,4 miljoni un EUR 8,3 miljoni atbilst “Dole” markas banāniem. Vācijas meitassabiedrība Kempowski , kas iegādājās savus banānus no Cobana , nevis no Dole , 2002. gadā Ziemeļeiropā banānus pārdeva par summu EUR 16,8 miljonu apmērā, no kuriem aptuveni EUR 2,9 miljoni atbilst “Dole” markas banāniem. Kopējā “Dole” markas banānu pārdevumu summa, ko veikušas Dole meitassabiedrības, darbojoties nogatavinātāja statusā, 2002. gadā Ziemeļeiropā, sasniedza EUR 40,6 miljonus jeb nedaudz mazāk nekā pusi no DFFE veikto zaļo banānu pārdevumu summas, kas administratīva procesa laikā tika novērtēta EUR 99 451 555 apmērā un vēlāk šīs tiesvedības laikā – EUR 98 997 663 apmērā.

156. Turklāt ir jākonstatē, ka viens no iebildumiem, ko izteikušas prasītājas attiecībā uz to, kā Komisija noteikusi pārdevumu summu naudas soda apmēra noteikšanas mērķiem, attiecas tieši uz Dole veikto dzelteno banānu pārdevumu apjomu.

157. No iepriekš minētajiem konstatējumiem izriet, ka atbilstoši pašu prasītāju argumentiem, kas izvirzīti saistībā ar Chiquita kontroli pār Atlanta , Dole attīstīja dzelteno banānu pārdošanas darbības par labu mazumtirgotājiem, kuriem pašiem nebija nogatavināšanas kapacitātes, un tā bija patiesi ieinteresēta šajās darbībās. Kamēr dokumenti, ko tiesas sēdes laikā uzrādījušas prasītājas, liecina par konkrētas Atlanta piesaistīšanas Chiquita formu pirms 2003. gada, kurā Chiquita palielināja savu sākotnējo dalību kapitālā, kas bija tikai 5 %, lai oficiāli pārņemtu kontroli pār attiecīgo nogatavinātāju, meitassabiedrību Kempowski , Saba , VBH un Dole France statuss visā pārkāpuma laikposmā ir nepārprotams, jo to pilnībā atzinušas prasītājas.

158. Otrkārt, attiecībā uz Chiquita no lietas materiāliem izriet, ka saskaņā ar pašu formulējumu, ko prasītājas izmantojušas prasības pieteikuma 31. punktā, izteiciens “references cenas” var “nozīmēt zaļo vai dzelteno banānu references cenas”.

159. Komisija tiesas sēdes laikā uzrādīja iekšējos Chiquita ziņojumus par cenām, kuriem ir virsraksti “Eiropas cenu aktualizēšana”.

160. Šajos ziņojumos attiecībā uz katru kalendārā gada nedēļu ir ietvertas tabulas, kurās ir minēti, pirmkārt, Chiquita banānu nogādes apjomi, kā arī kopējie tās konkurentu un banānu nozares uzņēmumu nogādes apjomi un, otrkārt, Chiquita cenas, kā arī tās konkurentu cenas. Šīs tabulas ļauj arī veikt salīdzināšanu ar datiem, kas attiecas uz pagājušo nedēļu un uz tādu pašu nedēļu iepriekšējā gadā.

161. Saistībā ar Chiquita cenām ziņojumos ir regulāri atrodama norāde “Vācija (Euro) Dzeltenie”, kurai seko viena cena un pēc tam – tajā pašā rindā – otra cena, kas ir par EUR 2 mazāka un atbilst “Eiropas kursam” – formulējumam, kas seko prezentācijai, kurā ir norāde uz Vācijas marku, minot atšķirību 4 Vācijas marku (DEM) apmērā starp divām cenām.

162. Šiem ziņojumiem bieži vien ir pievienotas iekšējās elektroniskā pasta vēstules, kurās ir atkārtota lielākā daļa informācijas un tostarp attiecībā uz konkrētu nedēļu ir norādītas iepriekš minētās Chiquita “zaļā cena” un “dzeltenā cena”, un otrā cena ir sistemātiski par EUR 2 lielāka nekā pirmā cena.

163. Šie dokumenti ilustrē Chiquita paziņojumu, saskaņā ar kuru “vispārīgi zaļā references cena ir dzeltenā references cena, no kuras atskaitīti EUR 2”, un līdz ar to šo cenu [noteikšanas] apgriezenisko raksturu.

164. Uzņēmuma paziņojumā Nr. 1 Chiquita norāda:

“Katru ceturtdienu no rīta Chiquita iekšienē noteica savu zaļo references cenu nākamajai nedēļai. Retos gadījumos saraksta cena ir tā cena, kuru reāli pieprasa no Chiquita klientiem. References cenas ir vairumtirdzniecības cenas pirms atlaižu un diskontu piemērošanas. Pamatojoties uz šo iekšējo lēmumu, Chiquita atbildīgās personas attiecīgajās valstīs informēja savus klientus par piedāvājuma cenu nākamajai nedēļai.”

165. Ir jānorāda, ka administratīvā procesa laikā Chiquita ir paziņojusi, ka “Eiropā augļus piegādā vai nu vairumtirgotājiem–nogatavinātājiem, tādiem kā Atlanta (Vācija), vai arī tieši mazumtirgotājiem (kas paši veic nogatavināšanu)”. Konkrēti runājot par tās darbībām Vācijā, Chiquita ir norādījusi, ka tā pārdeva banānus Atlanta , vairumtirgotājiem un tieši mazumtirgotājiem, tajā pašā laikā precizējot, ka šajos pēdējos gados tā ir sākusi slēgt ilgstošus līgumus ar mazumtirgotājiem.

166. Līdz ar to zaļo banānu pārdevumi ir tikuši veikti tikai par labu Atlanta , nogatavinātājam–izplatītājam, ar kuru Chiquita bija cieši saistīta, un sabiedrībām Dole un Chiquita bija kopīgi klienti.

167. Apstrīdētā lēmuma preambulas 107. apsvērumā minētā elektroniskā pasta vēstule, ko 2001. gada 30. aprīlī B . k-gs adresējis P. k-gam (viņi abi ir Chiquita direktori), apstiprina, ka Chiquita pārdeva zaļos banānus. Šī vēstule ir formulēta šādi:

“Ir apstiprinājies, ka, tiklīdz [ Dole / Del Monte / Tuca ] sasniegs cenu DEM 36,00 apmērā, to klienti (mazumtirgotāji) pretosies, jo šajā piedāvājuma līmenī patērētājiem piemērojamā cena pārsniegs 3,00 DEM/kg. Nav šaubu, ka šī “parādība” ietekmēs mūs vēl kādu laiku. Tas nozīmē, ka mūsu piedāvājuma cenas griesti būs DEM 40 (zaļā piedāvājuma cena).”

168. Skaidri izteikts minētās elektroniskā pasta vēstules saturs liecina, ka pretēji prasītāju apgalvojumiem Chiquita zaļā cena nebija vienīgi teorētisks jēdziens, kas būtu domāts, lai iekšienē atvieglotu salīdzināšanu ar konkurējošiem piedāvājumiem.

169. Pašas Dole paziņojumi apstiprina, ka sabiedrības Chiquita banāniem bija zaļa piedāvājuma cena.

170. Piemēram, prasības pieteikumā ir norādīts, ka sabiedrība Saba , Dole meitassabiedrība Zviedrijā, kas darbojās kā nogatavinātājs–izplatītājs, iegādājās zaļos banānus no dažādiem importētājiem, tostarp no Chiquita .

171. Savā atbildē uz paziņojumu par iebildumiem Dole ir kritizējusi Komisijas sniegto Dole tirgus daļas definīciju, jo esot tikuši ņemti vērā dzelteno banānu pārdevumi, taču izmeklēšana attiecās uz zaļo banānu importēšanu. Dole ir piebildusi, ka dubultās uzskaites problēma attiecas ne tikai uz tās situāciju, un ir uzsvērusi, ka “ Chiquita pārdeva zaļos banānus saviem klientiem – mazumtirgotājiem un vairumtirgotājiem – un pārdeva dzeltenos banānus, ko izplatīja tās nogatavinātāju tīkli Beniluksā, Vācijā un Austrijā”.

172. Šis paziņojums, kurā Chiquita darbības saistībā ar zaļo banānu pārdošanu ir nostādītas vienā līmenī ar dzelteno banānu tirdzniecību, tādējādi liecina, ka Chiquita veiktā dzelteno banānu izplatīšana nevar tikt ierobežota, to attiecinot vienīgi uz Atlanta rīcību.

173. Šajā ziņā ir jānorāda, ka Chiquita bija vislielākais banānu piegādātājs Eiropā (apstrīdētā lēmuma preambulas 8. apsvērums) un ka kopējie tās svaigo banānu pārdevumi 2001. gadā sasniedza summu EUR 347 631 700 apmērā (apstrīdētā lēmuma preambulas 451.–453. apsvērums).

174. No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka jebkāds viedoklis par tirgu, saskaņā ar kuru Dole un Chiquita katra veic vienīgi viena veida tirdzniecību, proti, viena tirgo zaļos banānus un otra – dzeltenos banānus, ievērojot ekskluzīvās attiecības starp Chiquita un Atlanta , nav pamatots.

175. Gan Dole , gan Chiquita pārdeva, no vienas puses, zaļos banānus nogatavinātājiem un mazumtirgotājiem, kas paši nodrošināja augļu nogatavināšanu, un, no otras puses, dzeltenos banānus, izmantojot meitassabiedrības vai kādu saistītu sabiedrību vai arī – attiecībā uz Chiquita – organizējot nogatavināšanu un šim nolūkam izmantojot ārējo nogatavinātāju pakalpojumus.

176. Izvilkums no Dole iesniegtā 2007. gada 10. aprīļa ekonomiskā pētījuma liecina, ka var būt dažādi līgumattiecību veidi starp dažādiem “banānu” tirgus dalībniekiem, norādot, ka “reizumis zaļos banānus importētāji pārdod tieši lielveikaliem, kas pēc tam maksā nogatavinātājam par sniegtajiem pakalpojumiem”, ka “citos gadījumos nogatavinātāji iegādājas zaļos banānus no banānu importētājiem un jau savā vārdā rīko sarunas ar izplatītājiem” un ka, “lai gan dažiem importētājiem ir savi nogatavinātāji, citi importētāji izmanto trešo personu pakalpojumus, lai nodrošinātu to produkta nogatavināšanu”. Tāpat Chiquita ir precizējusi, ka reizēm importētāji paši veic augļu nogatavināšanu un “pārdod dzeltenos [banānus]” un ka dažiem mazumtirgotājiem ir savi nogatavināšanas centri un tie “iegādājas zaļos [banānus]”.

177. Tādējādi ir redzams – kā to pamatoti norāda Komisija –, ka importētāja atsauce uz dzelteno vai zaļo cenu ir atkarīga vienkārši no veida, kādā tas organizē banānu pārdošanu: ja tas pārdod zaļos banānus nogatavinātājiem vai mazumtirgotājiem, kas paši nodrošina augļu nogatavināšanu, tas paziņos zaļo references cenu, un, ja tas pats organizē nogatavināšanu, izmantojot ārējā nogatavinātāja pakalpojumus, vai to dara savu meitassabiedrību vai saistīto sabiedrību iekārtās un pēc tam tos gatavus pārdod mazumtirgotājiem, tas izmantos dzelteno references cenu.

178. Treškārt ir jāuzsver, ka visas iepriekš minētās darbības iekļāvās vienotā temporālā “shēmā”, ko administratīvā procesa laikā Dole un Chiquita aprakstījušas gandrīz vienādi.

179. Dole un Chiquita apraksta banānu tirdzniecības hronoloģiju, kas atbilst šādam trīs nedēļu ciklam:

– ceturtdienās no rīta pirmajā nedēļā: importētāji nosaka savu banānu references cenas un tās paziņo saviem klientiem;

– ceturtdienās pēcpusdienā pirmajā nedēļā un līdz šīs nedēļas beigām vai pat līdz otrās nedēļas pirmdienai: importētāji veic sarunas ar pircējiem par darījuma cenām;

– pirmdienās otrajā nedēļā (reizēm pirmās nedēļas beigās): kuģi pienāk Eiropas ostās, banāni tiek izkrauti un aizvesti uz nogatavināšanas centriem;

– trešās nedēļas sākumā (reizēm otrās nedēļas beigās): gatavus banānus laiž tirgū patēriņa vajadzībām.

180. Šis grafiks atbilst Komisijas konstatējumam apstrīdētā lēmuma preambulas 34. apsvērumā, saskaņā ar kuru banānus vai nu piegādāja tieši pircējiem (zaļie banāni), vai arī nogatavināja, lai tos piegādātu aptuveni pēc vienas nedēļas (dzeltenie banāni); šajā formulējumā kopsavilkuma veidā ir izklāstīts izplatīšanas process un uzsvērts, ka attiecībā uz visiem banāniem nogatavināšanas ilgumu bija diezgan grūti saīsināt.

181. Ietverot prasības pieteikuma 34. punktā iepriekš minēto temporālo “shēmu”, prasītājas ir norādījušas, ka “banānu tirgus” tradicionāli ievēroja ļoti stingri iepriekš noteiktu nedēļas kalendāru attiecībā uz to, kādā veidā un kurā brīdī notika sarunas starp “importētajiem un to attiecīgiem klientiem”. Papildus šai vispārīgajai norādei, kas attiecas uz vienotā tirgus darbību un aptver visus importētājus, prasītājas ir norādījušas objektīvu un imperatīvu iemeslu šāda kalendāra veidošanai, proti, apstākli, ka banāni ir produkts, kurš ļoti ātri bojājas, kas nozīmē, ka būtu ātri jānosaka darījuma cenas, lai veiktu efektīvu atbrīvošanos no katru nedēļu nogādāto banānu krājumiem.

182. Ir jāuzsver, ka tieši šādi aprakstītā trīs nedēļu cikla ietvaros notika “Dole” un “Chiquita” marku dzelteno banānu tirdzniecība ar meitassabiedrību vai kādas saistītas sabiedrības, kura darbojas kā nogatavinātāji–izplatītāji, starpniecību, izmantojot dzelteno references cenu, ko paziņoja mazumtirgotājiem ceturtdienās no rīta otrajā nedēļā.

183. Kā izriet no replikas raksta C 5 pielikumā ietvertā Chiquita paziņojuma attiecībā uz darījumiem noteiktās ziemeļvalstīs un no elektroniskā pasta vēstules, ko 2003. gada 2. janvārī kāds Atlanta darbinieks nosūtīja kādam Chiquita darbiniekam, satura, šī references cena tika noteikta tikai tad, kad banāni bija nogatavināšanas procesā, t.i., otrās nedēļas laikā, un banānus dzeltenus piegādāja mazumtirgotājiem tad, kad sākās nākamā nedēļa, proti, trešās nedēļas sākumā.

184. Saskaņā ar pašas Dole paziņojumiem Saba un VBH veiktās dzelteno banānu izplatīšanas temporālā “shēma” atbilda Atlanta shēmai (B 9 pielikums), otrās nedēļas ceturtdienā paziņojot klientiem dzelteno cenu attiecībā uz augļiem, kas ir nogatavināšanas procesā un kas tikuši iegādāti zaļi iepriekšējā nedēļā, un nākamās nedēļas sākumā piegādājot dzeltenos banānus mazumtirgotājiem.

185. Trešām kārtām, ir jānorāda, ka tirgus konfigurācija, kurai ir raksturīga Dole un Chiquita veikto zaļo un dzelteno banānu pārdošanas darbību līdzāspastāvēšana un kombinēšana, ir saderīga ar Komisijas secinājumu par prettiesiskās šo abu uzņēmumu kolūzijas esamību.

186. Šajā sakarā Dole un Chiquita paziņojumi, kā arī dokumentārie pierādījumi saistībā ar šo abu uzņēmumu darbībām ir jāizvērtē, ņemot vērā divus elementus.

187. Pirmkārt, no lietas materiāliem izriet, ka starp Dole un Chiquita notikušās dažādu veidu pirmstarifikācijas saziņas ietvaros tās apsprieda piedāvājuma un pieprasījuma apstākļus jeb, citiem vārdiem sakot, cenu noteikšanas faktorus, t.i., faktorus, kuriem ir nozīme saistībā ar references cenu noteikšanu nākamajai nedēļai, un apsprieda vai atklāja cenu tendences un indikatīvas norādes par references cenām nākamajai nedēļai, pirms šīs references cenas tika noteiktas (apstrīdētā lēmuma preambulas 148., 182. un 196. apsvērums).

188. Savā mutvārdu paziņojumā Nr. 28, kurā aprakstīta tās saziņa ar Dole , Chiquita ir norādījusi, ka “ Chiquita un Dole atsaucās uz Eiropas kursu, proti, uz zaļo banānu “oficiālo cenu” Vācijā”. Ir jāatgādina, ka iekšējos Chiquita ziņojumos par cenām ir regulāri atrodama norāde “Vācija (Euro) Dzeltenie”, kurai seko viena cena un pēc tam – tajā pašā rindā – otra cena, kas ir par EUR 2 mazāka un atbilst Eiropas kursam, t.i., Chiquita zaļajai cenai.

189. Chiquita ir piebildusi, ka tad, kad tā runāja ar Dole par Vācijas “zaļo cenu”, “tas aptvēra cenas attiecībā uz citām Ziemeļeiropas valstīm”.

190. Komisija uzsver, ka dokumenti, kas tika atrasti pie Dole pārbaudes laikā, liecina, ka tai bija “ES 15 Ziemeļeiropas” cena, ko šis uzņēmums aprakstīja kā Vācijas cenu, un tas nav pretrunā Chiquita sniegtajam paskaidrojumam (apstrīdētā lēmuma preambulas 143. apsvērums). Savā atbildē uz informācijas pieprasījumu Dole norāda, ka “katrā ziņā visi konkurenti zināja, ka references cenas, [kas tika apspriestas pirmstarifikācijas saziņas ietvaros], attiecās uz ES 15 [informācija nav izpausta] tirgiem” (apstrīdētā lēmuma preambulas 143. apsvērums).

191. Atbildot uz jautājumu, kas bija uzdots informācijas pieprasījumā attiecībā uz cenām, kuras Dole un Chiquita apsprieda vai izpauda “pirmstarifikācijas saziņas” ietvaros, Dole norādīja, ka “references cena attiecās uz ES 15 Ziemeļeiropas tirgiem”.

192. Ir jāatgādina, ka savas atbildes uz paziņojumu par iebildumiem 130. lappusē Dole ir norādījusi, ka “[ H .] k-gs paskaidroja, ka, iespējams, viņš un [ B .] k-gs reizēm teica, ka cer uz cenas paaugstināšanos par vienu euro vai 50 centiem, bet nekad nav pastāvējusi nekāda vienošanās par cenas paaugstināšanu”, un ka “tas bija ne vairāk kā cilvēku personīgu viedokļu apmaiņa par to, kā varētu mainīties Chiquita un Dole references cenas” (apstrīdētā lēmuma preambulas 158. un 170. apsvērums, 217. zemsvītras piezīme).

193. Attiecībā uz diskusijām par indikatīvām references cenām vai cenu tendencēm pati Dole uzskata, ka “tās notika aptuveni pusē no apspriedēm, kas bija rīkotas ar Chiquita trešdienās pēcpusdienā” (apstrīdētā lēmuma preambulas 153. apsvērums).

194. Dole un Chiquita paziņojumi, kā arī Komisijas konstatējumi norāda uz situāciju, kurā abi uzņēmumi pilnīgas savstarpējās sapratnes gaisotnē sazinājās par zaļo banānu cenām Ziemeļeiropai.

195. Ir jākonstatē, ka prasītājas neapstrīd divpusējo apspriežu faktu, kā arī Komisijas konstatējumus, bet cenšas samazināt inkriminētās saziņas nozīmi, to dēvējot par vienkāršu tērzēšanu par vispārīgiem tirgus apstākļiem, kas pati iekļaujas pastāvīgā informācijas apmaiņā starp minētā tirgus dalībniekiem, kuru parasti sauc par “banānu radio”.

196. Divpusējās saziņas saturs, kādu to paziņojusi pati Dole , tomēr nav saderīgs ne ar šo prasītāju nostāju, ne ar ideju par banānu tirgu, kuram ir raksturīga Dole un Chiquita darbību nošķirtība un desinhronizācija.

197. Otrkārt, no lietas materiāliem izriet, ka zaļo banānu references cena nosaka dzelteno banānu references cenu.

198. Kā tas izriet no šī sprieduma 157.–161. punkta, iekšējo Chiquita ziņojumu par cenām pārbaude parāda dzelteno cenu, kas atbilst zaļajai piedāvājuma cenai, kurai pieskaitīta maksa par nogatavināšanu EUR 2 apmērā.

199. Dole ir skaidri atzinusi un izskaidrojusi saikni starp zaļo banānu cenu un dzelteno banānu cenu.

200. Vispirms administratīvā procesa laikā (B 9 pielikums) Dole ir precizējusi, ka zaļā iegādes cena bija pamats, lai noteiktu cenu dzeltenajiem banāniem, ko pārdeva sabiedrības Saba , Kempowski un tās Francijas meitassabiedrība. Aprakstot šīs pēdējās minētās sabiedrības darbības, Dole ir arī paskaidrojusi, ka zaļo iegādes cenu izmantoja, lai sagatavotu dzeltenās references cenas, ko pēc tam sūtīja klientiem ar elektroniskā pasta vēstulēm, par telefaksu vai paziņoja pa telefonu.

201. Dole ir paskaidrojusi, ka tās Beļģijas meitassabiedrība VBH pārsūtīja noteiktiem klientiem ( Metro , Delhaize , Carrefour ) tās nedēļas cenu banāniem, kurus piegādā dzeltenus, t.i., cenu, kas bija balstīta uz DFFE paziņoto zaļo references cenu, tai pieskaitot summu, kas bija norādīta VBH ar savu klientu noslēgtajā līgumā. Dole ir norādījusi, ka “šajā dzeltenajā cenā [bija] ietverta nogatavināšana, piegāde [un] izplatīšana, ievietošana maisos un citas produkta specifikācijas, ko [varēja] pieprasīt katrs klients”, un ka “tātad cenas [bija] atšķirīgas atkarībā no zaļās iknedēļas cenas un palielinājumiem”. Tāpat Dole ir precizējusi, ka “līgumos ar mazumtirgotājiem [..] [bija] ietverta cenas aprēķina formula (proti, dzeltenā cena = DFFE paziņotā zaļā cena + palielinājumi atbilstoši produkta specifikācijām un loģistikas izmaksām – atmaksas)”.

202. Pēc tam, kad prasības pieteikumā prasītājas bija apgalvojušas, ka Dole meitassabiedrības noteica dzelteno banānu cenas, “neatsaucoties uz jebkādu zaļo piedāvājuma cenu”, replikas rakstā (5. zemsvītras piezīme) tās norādīja, ka, lai gan ir taisnība, ka VBH attiecībā uz trīs klientiem noteica savas cenas iepriekšējā punktā aprakstītajā veidā, tā to izdarījusi tikai “pēc” apgalvotā pārkāpuma beigām. VBH esot piemērojusi šo cenu noteikšanas veidu tostarp attiecībā uz Delhaize un Carrefour 2004. un 2005. gadā un attiecībā uz Metro laikposmā no 2004. līdz 2006. gadam. Tās ir apgalvojušas, ka šie līgumi bija minēti atbildē uz Komisijas 2006. gada 10. februāra informācijas pieprasījumu, kas attiecās uz laikposmu, kuru dēvēja “No 2000. gada līdz šim brīdim”. Nolemjot apstrīdētajā lēmumā pārkāpuma konstatējumu ierobežot ar laikposmu no 2000. līdz 2002. gadam, Komisija neesot pārbaudījusi, vai sniegtā informācija attiecas uz minēto laikposmu.

203. Ir jākonstatē, ka iebildumu raksta pielikumu pārbaudes rezultātā nav tikuši atrasti nekādi liecinājumi, kas pamatotu prasītāju apgalvojumus attiecībā uz attiecīgā cenu noteikšanas veida piemērošanu laikā. Turklāt prasītājas nesniedz nekādus konkrētus un objektīvus pierādījumus, kas apliecinātu to teiktā patiesumu, un nesniedz pat norādes par veidu, kādā VBH būtu noteikusi savas cenas laikposmam no 2000. līdz 2002. gadam. Ir skaidrs, ka Komisijas 2006. gada 10. februāra informācijas pieprasījumā paredzētais laikposms ir sācies 2000. gada 1. janvārī. Tā kā Dole atbildē nav sniegts neviens ierobežojošs precizējums attiecībā uz datumu, kurā tika ieviests attiecīgais cenu noteikšanas veids līgumos starp VBH un tās klientiem Metro , Delhaize un Carrefour , nekas neļauj noliegt faktu, ka šī atbilde varētu attiekties uz visu konkrēto laikposmu, tostarp uz periodu no 2000. līdz 2002. gadam.

204. Katrā ziņā neatkarīgi no jebkāda jautājuma par piemērošanu laikā šie administratīvajā procesā izdarītie Dole paziņojumi apstiprina Chiquita paziņojumus un prasības pieteikumā pašu prasītāju sniegtās norādes par saikni starp zaļo un dzelteno banānu cenām, jo šie pēdējie jēdzieni bija pazīstami tirgū pirms apstrīdētajā lēmumā paredzētā pārkāpuma laikposma, tā laikā un pēc tam.

205. Proti, prasības pieteikumā (41. punkts) prasītājas paskaidro, ka DFFE pārdeva zaļos banānus saskaņā ar līgumiem, par kuriem sarunas notika katru nedēļu, vai ilgtermiņa iegādes līgumiem, kuros tika piemērota fiksēta cenas formula un kurus sauca par “ Aldi plus līgumiem”. Attiecībā uz minētajiem līgumiem prasītājas norāda, ka, “lai gan šie līgumi attiecas uz zaļo banānu pārdošanu nogatavinātājiem[–]izplatītājiem, cenas bija balstītas uz Aldi noteiktu dzelteno banānu iegādes cenu, kas tika konvertēta par cenu, kura atbilst zaļajiem banāniem”, un “ka šī konvertēšana tika īstenota, no Aldi (dzeltenās) cenas atskaitot standarta izmaksas EUR 3,07 par vienu kasti, ko veidoja izmaksas saistībā ar (zaļo) banānu transportēšanu no ostas uz nogatavināšanas centru, nogatavināšanas izmaksas, fasēšanas izmaksas, kā arī izmaksas saistībā ar transportēšanu no nogatavināšanas iekārtas uz Aldi izplatīšanas centru”.

206. Šajā ziņā ir jānorāda uz prasītāju apgalvojumu, ka faktiskās banānu cenas Ziemeļeiropā noteicošais elements bija cena, ko piedāvāja Aldi , kurš ir ļoti liels mazumtirgotājs Vācijas tirgū – vislielākajā Ziemeļeiropas tirgū – un kurš iegādājas tikai dzeltenos banānus bez noteiktas markas. Prasības pieteikuma 47. punktā prasītājas apgalvo, ka ““ Aldi cena” dzeltenajiem banāniem kalpoja par referenci visiem zaļo vai dzelteno banānu pircējiem Ziemeļeiropā”. Tādējādi prasītājas norāda, ka dzeltenā “ Aldi cena” kalpoja par referenci zaļo banānu pārdevumiem.

207. Visbeidzot, ir jānorāda, ka, izvirzot argumentus attiecībā uz nepieciešamību nošķirt zaļos un dzeltenos banānus, lai pamatotu iebildumu par Dole un Chiquita funkcionēšanas veidu nesavienojamību ar pārmesto kolūziju, prasītājas norādīja uz Saba , Kempowski , VBH un Dole France patstāvību to cenu politikas noteikšanā.

208. Šim argumentam nav nozīmes, jo Komisija ir konstatējusi, ka EKL 81. panta pārkāpumu ir izdarījusi Dole , kas ir Dole grupas jumta sabiedrība, un, lai gan šī sabiedrība ir noliegusi jebkādas pret konkurenci vērstas rīcības esamību, tā tomēr šīs tiesvedības ietvaros nav apstrīdējusi savu atbildību Dole grupas mātessabiedrības statusā.

209. Turklāt prasītājas aprobežojas ar to, ka iesniedz tikai sabiedrību Kempowski un Saba direktoru paziņojumus, kuros apgalvota minēto sabiedrību patstāvība, tajā pašā laikā atzīstot, ka tās ir Dole pilnībā piederošās meitassabiedrības, attiecībā uz Saba – kopš 2005. gada 1. janvāra.

210. Ir jāuzsver, ka administratīvā procesa laikā (B 9 pielikums) Dole ir norādījusi, ka visus pārdevumus no Dole par labu Saba vadīja Dole Ziemeļeiropas tirdzniecības komanda, proti, DFFE , kas darbojās neatkarīgi no Saba struktūrā norīkotajiem Dole pārvaldniekiem. Tāpat Dole ir precizējusi, ka VBH iegādājās banānus no DFFE un ka katru ceturtdienu DFFE paziņoja VBH savu zaļo cenu (jeb Dole references cenu) nākamajai nedēļai. Dole ieskatā VBH nebija nekādas lomas zaļās cenas izveidošanā vai grozīšanā, jo tā darbojās nevis kā importētājs, bet tikai kā nogatavinātājs–izplatītājs.

211. Katrā ziņā apgalvotā Dole meitassabiedrību patstāvība nevar atspēkot faktu, ka zaļo banānu cena veidoja dzelteno banānu cenas pamatu.

212. Turklāt tiesas sēdē prasītājas norādīja, ka Dole zaļo banānu references cenas, kas tika noteiktas pirmās nedēļas ceturtdienā, atspoguļoja paredzamos mazumtirdzniecības tirgus apstākļus trešajā nedēļā, atgādinot, ka pēc augļu nogatavināšanas otrās nedēļas laikā dzeltenos banānus piegādāja mazumtirgotājiem trešās nedēļas sākumā.

213. Visbeidzot, šis pēdējais apsvērums ir jāsaista ar starp Dole un Chiquita notikušās pirmstarifikācijas saziņas saturu, kādu to paziņoja šie uzņēmumi.

214. Cita starpā Chiquita ir precizējusi, ka tā kopā ar Dole izvērtēja “pārdevumus un citus cenu faktorus, kuriem ir nozīme saistībā ar cenas noteikšanu nākamajai nedēļai”, Chiquita un Dole “savstarpēji apmainoties ar informāciju par to pārdevumu mazumtirdzniecībā, proti, dzelteno banānu pārdevumu, apstākļiem” (apstrīdētā lēmuma preambulas 149. apsvērums).

215. Dole ir apstiprinājusi, ka tās saziņa ar Chiquita attiecās uz “tirgus apstākļiem” un ka tirgus situācijas novērtējumi attiecās tostarp uz “dzelteno banānu krājumiem pie nogatavinātājiem” (apstrīdētā lēmuma preambulas 152. apsvērums).

216. Ir jāatzīmē, ka saistībā ar tās saziņu ar Weichert , attiecībā uz kuru nav bijis apgalvots, ka tā būtu veikusi vienīgi dzelteno banānu pārdošanu, Dole ir norādījusi, ka trešdienās pēcpusdienā notika apspriede par to, kā Weichert un Dole “aplūko tirgu kārtējā nedēļā un kā atbilstoši to domām tirgus varētu mainīties nākamajā nedēļā”. Dole ir piebildusi, ka “sagaidāmais pieprasījums tirgū ir ticis novērtēts, apspriežot tirgus situāciju ([proti, to], vai ir paredzami importēto produktu krājumu pārpalikumi ostu līmenī un vai pastāv situācija, kurā nogatavinātāju dzelteno banānu krājumi nav segti ar lielveikalu pasūtījumiem zema pieprasījuma dēļ no patērētāju puses)” (apstrīdētā lēmuma preambulas 183. apsvērums un Dole atbilde uz 2006. gada 30. marta informācijas pieprasījumu).

217. Iepriekš minētie apsvērumi parāda, cik liela nozīme ir konstatējumam par starp Dole un Chiquita īstenotās saskaņošanas esamību nolūkā pirmās nedēļas laikā noteikt zaļo banānu cenu, kuru paziņoja nogatavinātājiem–izplatītājiem un mazumtirgotājiem, kas paši nodrošināja augļu nogatavināšanu, un kura bija pamats dzelteno banānu cenai, ko paziņoja mazumtirgotājiem pirmajā vai otrajā nedēļā atkarībā no veidā, kā tika izplatīti augļi, ko piegādāja trešās nedēļas sākumā.

218. Ceturtām kārtām, tieši iepriekš izklāstītajā banānu tirgus funkcionēšanas kontekstā ir jāievieto un jāizvērtē divi galvenie dokumenti, uz kuriem atsaucas prasītājas, lai pamatotu apgalvojumu, ka Chiquita un Dole noteica references cenas attiecībā uz dažādiem produktiem, dažādiem klientiem un dažādām nedēļām banānu tirgus trīs nedēļu cikla ietvaros.

219. Prasītājas vispirms atsaucas uz replikas rakstam pievienoto Chiquita paziņojumu, kas attiecas uz tās cenu noteikšanas politiku noteiktās ziemeļvalstīs un kurā norādīts, ka “parasti lēmumus par cenu noteikšanu pieņem A nedēļā attiecībā uz B nedēļu, proti, ceturtdienā pārdotos augļus piegādā nākamajā nedēļā”, un ka “tātad augļi jau ir nogatavināšanas procesā tad, kad notiek satrunas ar klientiem”.

220. Turklāt prasītājas norāda uz elektroniskā pasta vēstules, ko 2003. gada 2. janvārī kāds Atlanta darbinieks nosūtīja kādam Chiquita darbiniekam, saturu; šis vēstules teksts ir šāds:

“Lai gan es zinu, ka divās pēdējās nedēļās Chiquita ir visu laiku sekojusi Dole not eiktajai cenai (t.i., uz samazināšanos), konkrētajā gadījumā nevar un nevajadzētu ievērot Dole ieteikumu. Proti, Chiquita noteiktā cena ir dzeltenā references cena, kas piemērojama nākamās nedēļas pirmdienā veicamām piegādēm. Savukārt Dole references cena, kas sākotnēji šorīt tika palielināta par EUR 0,50, ir zaļā references cena, kas pārvērtīsies par dzelteno tikai pēc divām nedēļām, ne agrāk.”

221. No šīs vēstules visa teksta analīzes izriet, ka tā attiecas uz “Chiquita” markas banānu, ko izplata Atlanta , dzeltenās references cenas, kura jau ir paziņota klientiem, grozījumu sakarā ar Dole zaļo banānu references cenas palielināšanos, kas notikusi tās dienas, kurā nosūtīta šī vēstule, proti, 2003. gada 2. janvāra, ceturtdienas, rītā. Šis datums tūlīt seko pārkāpuma laikposmam, un minētajai vēstulei, kurā ir minētas arī cenu izmaiņas divās pēdējās 2002. gada nedēļās, tātad joprojām ir nozīme kā elementam, kas ļauj izprast konkrētā tirgus funkcionēšanu.

222. Kā izriet no šī sprieduma 182.–184. punkta, abi aplūkojamie dokumenti attiecas uz vienu no banānu tirdzniecības veidiem, konkrēti, gadījumu, kad importētājs pārdod savus zaļos banānus meitassabiedrībai vai saistītai sabiedrībai, kas darbojas kā nogatavinātājs–izplatītājs, kurš vēlāk pārdod šos banānus par dzelteno references cenu, kas tikusi noteikta otrās nedēļas ceturtdienā, kamēr augļi ir nogatavināšanas procesā, šos banānus dzeltenus piegādājot mazumtirgotājiem trešās nedēļas sākumā.

223. Pretēji prasītāju apgalvojumiem šī situācija neliecina par regulāru nobīdi par vienu nedēļu Dole un Chiquita veiktās banānu tirdzniecības procesā, kas izraisītu šo uzņēmumu darbību desinhronizāciju, kas būtu nesaderīga ar tiem pārmesto prettiesisko koordināciju.

224. Proti, iepriekš minētā situācija noteikti iekļaujas vienotajā temporālajā “shēmā”, ko aprakstījušas pašas prasītājas un kas atgādināta šī sprieduma 179. punktā.

225. Aplūkojamajā elektroniskā pasta vēstulē ir minēta “Chiquita” markas banānu, ko izplata Atlanta , dzeltenās references cenas, kura noteikta un paziņota otrās nedēļas ceturtdienā attiecībā uz augļiem nogatavināšanas procesā, kuri nogādāti zaļi otrās nedēļas pirmdienā un kuri jāpiegādā dzelteni trešās nedēļas sākumā, palielināšanās sakarā ar Dole zaļo banānu references cenas palielināšanos, kas noteikta un paziņota tajā pašā otrās nedēļas ceturtdienā attiecībā uz augļiem, kuri ir ceļā, kuriem ir jābūt nogādātiem zaļiem trešās nedēļas pirmdienā un kuri ir jāpiegādā dzelteni divas nedēļas vēlāk, t.i., ceturtās nedēļas sākumā.

226. Šī situācija nav jāizvērtē izolēti, bet tā ir jāievieto nepārtraukti funkcionējošā ti