Keywords

Summary



Keywords

1. Valsts atbalsts – Komisijas lēmums – Pārbaude tiesā – Robežas

(EKL 88. un 230. pants)

2. Tiesvedība – Pieteikums par lietas ierosināšanu – Formas prasības

(Tiesas Statūtu 21. pants un 53. panta pirmā daļa; Vispārējās tiesas reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

3. Valsts atbalsts – Līguma normas – Piemērojamība laikā – Jaunas dalībvalsts pievienošanās Eiropas Savienībai

(EKL 87. un 88. pants; 2003. gada Pievienošanās akta IV pielikuma 3. sadaļa)

4. Valsts atbalsts – Novērtējums, ko veic Komisija – Privātā kreditora kritērijs – Sarežģīts ekonomisks vērtējums – Pārbaude tiesā – Robežas

(EKL 87. panta 1. punkts un EKL 88. panta 2. punkts)

5. Valsts atbalsts – Jēdziens – Grūtībās nonākuša uzņēmuma parādu norakstīšana, ko veic publiskas organizācijas

(EKL 87. panta 1. punkts)

6. Valsts atbalsts – Novērtējums, ko veic Komisija – Administratīvais process – Komisijas pienākums likt ieinteresētajām personām iesniegt to apsvērumus – Atbalsta saņēmēja statuss

(EKL 88. panta 2. punkts)

7. Valsts atbalsts – Aizliegums – Atkāpes – Komisijas rīcības brīvība – Iespēja pieņemt pamatnostādnes

(EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunkts; Komisijas Paziņojums 1999/C 288/02)

Summary

1. Saistībā ar prasību par tiesību akta atcelšanu attiecīgā akta tiesiskums ir jāizvērtē atbilstoši faktiskajiem un tiesiskajiem apstākļiem, kas pastāv akta pieņemšanas brīdī. Valsts atbalsta jomā pieņemta lēmuma tiesiskums ir jāvērtē, pamatojoties uz informāciju, kāda bija Komisijas rīcībā lēmuma pieņemšanas brīdī. Tādējādi prasītāja nevar atsaukties tiesā uz faktiem, kas nav tikuši izvirzīti EKL 88. pantā paredzētās pirmstiesas procedūras laikā. Tāpat Komisijai nevar pārmest, ka tā nav ņēmusi vērā iespējamos faktiskos vai tiesiskos apstākļus, par kuriem tai varēja tikt sniegtas norādes administratīvā procesa laikā, kuras tomēr netika sniegtas, jo Komisijai nav pienākuma pēc savas ierosmes un pamatojoties uz prognozēm pārbaudīt, kādas norādes tai varēja tikt sniegtas.

(sal. ar 48.–51. punktu)

2. Saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas Statūtu 21. panta pirmo daļu, kas iemērojams tiesvedībai Vispārējā tiesā saskaņā ar šo pašu statūtu 53. panta pirmo daļu, un Vispārējās tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunktu prasības pieteikumā ir jānorāda strīda priekšmets un kopsavilkums par izvirzītajiem pamatiem. Lai prasība būtu pieņemama, pamata faktiskajiem un tiesiskajiem apstākļiem, ar kuriem prasība pamatota, jāizriet – vismaz kopsavilkuma veidā un tomēr saskaņotā un saprotamā veidā – no paša prasības pieteikuma teksta.

(sal. ar 59. punktu)

3. Lai novērtētu, vai Komisijas kompetencē ir novērtēt atbalsta pasākumu, attiecībā uz kuru daļa nozīmīgo apstākļu ir iestājušies pirms attiecīgās dalībvalsts pievienošanās Eiropas Savienībai, kā atbilstīgais kritērijs ir izmantojams “saistoša tiesību akta, saskaņā ar kuru kompetentā valsts iestāde uzņemas atbalsta piešķiršanu”, kritērijs.

Kas attiecas uz dalībvalsts iestādes piešķirtu nodokļu parāda daļēju norakstīšanu sanācijai, ir jānošķir lēmums neuzsākt likvidācijas ar tiesas nolēmumu procedūru vai nodokļu piedziņas procedūru no lēmuma, ar kuru apstiprināts sanācijas priekšlikums. Tikai pēdējais lēmums nozīmē, ka nodokļu pārvalde atsakās no saviem prasījumiem pret uzņēmumu. Faktiski, kaut gan kreditora lēmums neuzsākt likvidācijas ar tiesas nolēmumu procedūru vai nodokļu piedziņas procedūru vienīgi laika ziņā atliek iespējamo parāda piespiedu piedzīšanu, šī kreditora lēmums apstiprināt sanācijas priekšlikumu ar nosacījumu, ka minēto sanāciju apstiprina kompetentā tiesa, nozīmē, ka minētais kreditors galīgi atsakās no visa vai daļas šī parāda. Attiecīgi, lai novērtētu Komisijas kompetences esamību novērtēt attiecīgo atbalsta pasākumu, ir jānosaka vienīgi, kurā brīdī nodokļu pārvalde ir apstiprinājusi sanācijas priekšlikumu.

(sal. ar 68.–72. punktu)

4. Ciktāl Komisijai, piemērojot privātā kreditora kritēriju tirgus ekonomikā, ir jāveic sarežģīti ekonomiski vērtējumi, tāpat kā piemērojot privātā ieguldītāja tirgus ekonomikā kritēriju, šī piemērošana ir pakļauta tiesas pārbaudei, kas aprobežojas ar to, ka tiek pārbaudīta procesuālo noteikumu un pienākuma norādīt pamatojumu ievērošana, minēto faktu precīzs uzskaitījums un tas, vai šo faktu vērtējumā nav pieļauta acīmredzama kļūda vai pilnvaru nepareiza izmantošana. Kaut arī Komisijai ir rīcības brīvību ekonomiskajā jomā, tas tomēr nenozīmē, ka Savienības tiesai ir jāatturas no Komisijas veiktās ekonomiska rakstura datu interpretācijas pārbaudes. Savienības tiesai ir jāpārbauda ne vien izvirzīto pierādījumu materiālā precizitāte, ticamība un konsekvence, bet arī jāpārbauda, vai šie pierādījumi izveido visu atbilstošo datu kopumu, kas ir jāņem vērā, lai izvērtētu sarežģītu situāciju, un vai šo pierādījumu raksturs ļauj pamatot no tiem izdarītos secinājumus. Veicot šo pārbaudi, tai tomēr nav jāaizstāj Komisijas veiktais ekonomiskais novērtējums ar savējo.

(sal. ar 108.–110. punktu)

5. Valsts iestāde, kas veikusi nodokļa parāda norakstīšanu, ir jāsalīdzina ar privātu kreditoru, kas cenšas saņemt tādu summu samaksu, kuras tam ir parādā finansiālās grūtībās nonācis parādnieks. Faktiski kreditora statuss ir jānošķir no privāta ieguldītāja tirgus ekonomikā statusa, kurš īsteno strukturālu globālu vai nozares politiku un ievēro investētā kapitāla ilgtermiņa rentabilitātes perspektīvas.

Kad uzņēmums, kas saskaras ar nozīmīgu tā finansiālās situācijas pasliktināšanos, ierosina vienošanos vai virkni vienošanos, plānojot savu parādu saviem kreditoriem, lai uzlabotu savu situāciju un novērstu likvidāciju, katram kreditoram ir jāizdara izvēle attiecībā uz, pirmkārt, summu, kas tiem tiek piedāvāta ierosinātās vienošanās ietvaros, un, otrkārt, summu, ko tas uzskata par iespējamu atgūt, pabeidzot iespējamu uzņēmuma likvidāciju. Tā izvēli ietekmē virkne faktoru, tādi kā tā hipotekārā, privileģētā vai ierindas kreditora statuss, viņa rīcībā esošā nodrošinājuma raksturs un lielums, tā iespējas, ka uzņēmums atgūsies, vērtējums, kā arī labums, ko tas saņemtu likvidācijas gadījumā.

(sal. ar 114. un 115. punktu)

6. Valsts atbalsta kontroles procedūrā citu ieinteresēto personu, izņemot attiecīgo dalībvalsti, loma aprobežojas ar to, ka tās Komisijai paziņo visu informāciju, lai paskaidrotu savu rīcību nākotnē. Attiecīgi tās nevar pašas iesaistīties sacīkstes procesā ar Komisiju, kāds tiek uzsākts par labu minētajai dalībvalstij.

Turklāt nevienā normā par valsts atbalsta kontroles procedūru starp ieinteresētajām personām nav paredzēta īpaša loma atbalsta saņēmējam. Šajā ziņā ir jāprecizē, ka valsts atbalstu kontroles procedūra nav procedūra, kura uzsākta “pret” atbalsta saņēmēju vai saņēmējiem, kas nozīmētu, ka tas vai tie varētu atsaukties uz tikpat plašām tiesībām kā aizstāvības tiesības pašas par sevi.

Turklāt apstrīdētā lēmuma tiesiskums ir jāvērtē, ņemot vērā informāciju, kas varēja būt Komisijas rīcībā brīdī, kad tā to pieņēma, un attiecīgajai dalībvalstij un attiecīgā gadījumā atbalsta saņēmējam ir jāiesniedz tādi pierādījumi, ar kuriem varētu pierādīt, ka šie atbalsti ir saderīgi ar kopējo tirgu, un, iespējams, jānorāda īpaši apstākļi par attiecīgajā lietā jau izmaksāto atbalstu atmaksāšanu, ja Komisija to ir pieprasījusi.

(sal. ar 178.–180. punktu)

7. Saskaņā ar EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunktu par saderīgu ar kopējo tirgu var uzskatīt “atbalstu, kas veicina konkrētu saimniecisko darbību vai konkrētu tautsaimniecības jomu attīstību, ja šādam atbalstam nav tāds nelabvēlīgs iespaids uz tirdzniecības apstākļiem, kas ir pretrunā kopīgām interesēm”. Ar EKL 87. panta 3. punktu Komisijai ir piešķirta plaša rīcības brīvība atļaut atbalstus, atkāpjoties no minētā panta 1. punktā noteiktā vispārējā aizlieguma, ciktāl vērtējums, šajā gadījumā par to, vai valsts atbalsts ir vai nav saderīgs ar kopējo tirgu, rada problēmas, kas prasa kompleksu ekonomisko faktu un apstākļu, kas var ātri mainīties, vērtēšanu un ņemšanu vērā. Tā kā Savienības tiesas nevar aizstāt Komisijas kā lēmuma autora konstatēto faktu vērtējumu ar savu vērtējumu, it īpaši ekonomikas jomā, tad Vispārējās tiesas kontrolei šajā ziņā jāaprobežojas ar pārbaudi par to, vai Komisija ir ievērojusi procesuālās normas un ir izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, vai fakti ir precīzi, kā arī vai nav acīmredzamas kļūdas vērtējumā vai pilnvaru nepareiza izmantošana.

Komisija var noteikt pasākumus attiecībā uz to, kā tā īstenos savu rīcības brīvību, tādu aktu veidā kā aplūkotās pamatnostādnes, ciktāl šie akti ietver noteikumus, kas norāda nostāju, kura šai iestādei ir jāieņem, un ja tie nenovirzās no Līguma noteikumiem. Kas attiecas uz valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai, kā tas izriet no 1999. gada pamatnostādņu 31. punkta, lai atbalstu atzītu par saderīgu ar EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunktu, individuālajam atbalstam grūtībās nonākušiem uzņēmumiem jābūt saistītam ar pārstrukturēšanas plānu, ko ir apstiprinājusi Komisija. Citiem vārdiem runājot, saskaņā ar šo pamatnostādņu 32.–40. punktu pārstrukturēšanas plānam, kura īstenošanas laikam jābūt iespējami īsam, mērenā termiņā ir jāatjauno uzņēmuma dzīvotspēja uz ilgu laiku, pamatojoties uz reāliem apsvērumiem par turpmākiem darbības apstākļiem, maksimāli ierobežojot atbalsta apmēru un intensitāti. Turklāt atbilstoši šo pamatnostādņu 43. un 45. punktam attiecīgajam uzņēmumam pilnībā jāīsteno Komisijas akceptētais pārstrukturēšanas plāns. Šī īstenošana un minētā plāna pienācīga izpilde ir pakļauta Komisijas kontrolei, kurai jāiesniedz sīki izstrādāti ikgadēji ziņojumi. Tādējādi ir jāpārliecinās, vai izskatāmajā lietā ir tikušas izpildītas šīs prasības. Nepastāvot ticamam pārstrukturēšanas plānam, Komisija var pamatoti atteikties atļaut attiecīgo atbalstu.

(sal. ar 225.–229. un 231. punktu)