Tāpat fakts, ka dalībvalstīm, kuras piedalās Šengenas acquis, kad tās pilnveido šo acquis un padziļina ciešāku sadarbību, kuru tām ir tiesības izveidot ar Šengenas protokola 1. pantu, nav jāparedz īpaši pielāgošanas pasākumi citām dalībvalstīm, nenozīmē, ka Savienības likumdevējam ir liegts paredzēt šādus pasākumus, it īpaši atļaujot noteiktas ierobežotas sadarbības formas ar minētajām dalībvalstīm, kad tas to uzskata par vajadzīgu. Turklāt apstāklis, ka ierobežotas sadarbības formu izveide var novest pie šajā jomā piemērojamo noteikumu sadrumstalotības, neļauj apšaubīt šo secinājumu, jo šādas ciešākas sadarbības izveide neizbēgami zināmā mērā sadrumstalo dalībvalstīm attiecīgajā jomā piemērojamos noteikumus. No visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka ierobežotas sadarbības formas nav uzskatāmas par dalību Šengenas protokola 4. panta izpratnē.

Šajā saistībā, lai gan saskaņā ar Šengenas protokola 4. pantu un Lēmumu 2000/365 par Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes lūgumu piedalīties dažu Šengenas acquis noteikumu īstenošanā un Lēmumu 2002/192 par Īrijas lūgumu piedalīties dažu Šengenas acquis noteikumu īstenošanā Īrija un Apvienotā Karaliste piedalās konkrētos Šengenas acquis noteikumos, šī dalība neietver šā acquis noteikumus, kas attiecas uz ārējo robežu šķērsošanu. Tādējādi Īrija vai Apvienotā Karaliste var piedalīties spēkā esošajos Šengenas acquis noteikumos šajā jomā vai tādu priekšlikumu un ierosmju pieņemšanā, ar ko tiek pilnveidots šis acquis un kas attiecas uz minēto jomu, tikai pēc tam, kad attiecīgā dalībvalsts ir izteikusi šādu lūgumu, kuru pēc tam ir akceptējusi Padome, lemjot saskaņā ar Šengenas protokola 4. pantā paredzēto procedūru. No tā izriet, ka Savienības likumdevējs, lai atļautu Īrijai vai Apvienotajai Karalistei piedalīties šādos noteikumos vai šādu priekšlikumu vai ierosmju pieņemšanā, nedrīkst izveidot procedūru, kas atšķiras no šā protokola 4. pantā paredzētās procedūras, neatkarīgi no tā, vai šī procedūra ir vairāk vai mazāk apgrūtinoša nekā protokolā paredzētā. Tāpat Savienības likumdevējs nedrīkst paredzēt iespēju dalībvalstīm savā starpā noslēgt nolīgumus ar šādām sekām.

Gan no protokola par Šengenas acquis, kas iekļauts Eiropas Savienības sistēmā, preambulas, gan no tā 1. panta izriet, ka Šengenas acquis iekļaušana Eiropas Savienības struktūrā notiek, pamatojoties uz Līgumu noteikumiem par ciešāku sadarbību. No LESD sestās daļas III sadaļas un, it īpaši, no LESD 327. panta izriet, ka ciešākas sadarbības izveides pamatā ir to dalībvalstu nošķiršana, kuras iesaistās ciešākā sadarbībā un kurām ir saistoši šādas sadarbības ietvaros pieņemtie akti, no tām dalībvalstīm, kuras tajā neiesaistās un kurām šie akti nav saistoši. Tas, kā neiesaistīta dalībvalsts kļūst par iesaistītu dalībvalsti, principā ir noteikts LESD 331. pantā, un, kā norādīts šajā pantā, tas nozīmē, ka attiecīgajai dalībvalstij ir jāpiemēro attiecīgās ciešākās sadarbības ietvaros jau pieņemtie akti.

Ciešākas sadarbības Šengenas acquis ietilpstošajās jomās kontekstā Šengenas protokola 4. pants ir piemērojams LESD 331. panta vietā un tāpēc tas ir jāsaprot tādējādi, ka tā mērķis ir atļaut Īrijai un Apvienotajai Karalistei attiecībā uz konkrētiem Šengenas acquis noteikumiem tikt nostādītām stāvoklī, kas ir līdzvērtīgs to dalībvalstu stāvoklim, kuras piedalās šajā acquis, nevis noteikt šo abu dalībvalstu tiesības un pienākumus, kad tās noteiktās jomās ir izvēlējušās palikt ārpus šīs ciešākās sadarbības.

(sal. ar 47.–49. punktu)