Lieta T‑28/16

Vācijas Federatīvā Republika

pret

Eiropas Komisiju

ELGF un ELFLA – No finansējuma izslēgti izdevumi – Lauku attīstība – Zemes konsolidācija un ciematu atjaunošana – Darbību atlases kritēriji – Lojālas sadarbības princips – Subsidiaritāte – Tiesiskā paļāvība – Samērīgums – Pienākums norādīt pamatojumu

Kopsavilkums – Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2017. gada 3. aprīļa spriedums

Runājot par saistību starp regulu un valsts tiesību normām, uz kurām tā atsaucas, regulas tiešā piemērojamība nav šķērslis tam, lai pašā regulas tekstā kādai Savienības iestādei vai dalībvalstij tiktu piešķirtas pilnvaras veikt piemērošanas pasākumus, un šādā gadījumā šo pilnvaru īstenošanas kārtību reglamentē attiecīgas valsts publiskas tiesības. Tomēr gadījumos, kad kāda regula piešķir šādas pilnvaras, no tā neizriet nedz tas, ka dalībvalstij būtu neierobežota rīcības brīvība attiecībā uz piemērošanas noteikumu sagatavošanu, nedz tas, ka šiem noteikumiem ir jābūt noteiktam saturam. Dalībvalstij ir jāievēro nosacījumi un robežas, kas ir noteiktas Savienības tiesību normās, kuras ir specifiski piemērojamas šajā kontekstā vai pat veido konkrētu juridisku pamatu attiecīgajai normatīvajai darbībai. Šajā ziņā no Regulas Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) preambulas 61. apsvēruma un 71. panta 2. punkta izriet, ka atbilstoši subsidiaritātes principam noteikumi par izdevumu atbalsttiesīgumu principā tiek pieņemti valsts līmenī un ka izdevumi ir uzskatāmi par atbalsttiesīgiem tikai tad, ja tos rada darbības, par ko lēmums ir pieņemts atbilstoši atlases kritērijiem, kurus noteikusi kompetenta struktūra. Šajā kontekstā valsts iestādēm ir jārīkojas, ievērojot pamatnostādnes un robežas, ko nosaka tām ar Regulu Nr. 1698/2005 paredzētais pilnvarojums, pirmkārt, nosakot atlases kritērijus saistībā ar attiecīgajiem izdevumiem un, otrkārt, piemērojot šos kritērijus. Tomēr zemes konsolidācijas un ciematu atjaunošanas īstenošanas kārtība var tikt reglamentēta pilnībā tikai ar valsts tiesībām. Proti, Regula Nr. 1698/2005 neļauj Komisijai noteikt kādu procedūru vai konkrētus leģislatīvus risinājumus, lai tiktu realizēta zemes konsolidācija un ciematu atjaunošana attiecīgā dalībvalstī. (skat. 43.–45., 47. un 48. punktu)

Darbības jēdziena definīcija Regulas Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) 2. panta e) punktā, ciktāl tajā ir norāde uz projektu, līgumu vai vienošanos, vai citu pasākumu, ko īsteno viens vai vairāki saņēmēji, lai sasniegtu lauku attīstības atbalsta mērķus, ir ārkārtīgi plaša, un tas ļauj nodrošināt, ka, neraugoties uz attiecīgo darbību daudzveidību un neatkarīgi no tā, kāda ir konkrēta situācija ar attiecīgo valsts procedūru, tiesiskajā regulējumā prasītā atlase patiešām tiek īstenota. Zemes konsolidācija un ciematu atjaunošana, tiklīdz tās iekļaujas kādā projektā, līgumā, vienošanās dokumentā vai citā pasākumā, kurus ir paredzēts konkrēti īstenot, ir jāuzskata par darbībām, un līdz ar to uz tām ir jāattiecina atlases kritēriji, kādi tie ir paredzēti Regulas Nr. 1698/2005 noteikumos. Savukārt būtu jāsecina, ka pasākuma jēdziens Regulas Nr. 1698/2005 2. panta d) punkta izpratnē, ciktāl tas atbilst darbību kopumam, kas veicina ass īstenošanu, ir uzskatāms par darbību abstraktu kategoriju, ko dalībvalstis var izvēlēties savā attīstības programmā, lai īstenotu kādu no četrām Regulā Nr. 1698/2005 minētajām asīm. Tādējādi zemes konsolidācija ir pasākums tad, kad ar to tiek apzīmēta vispārīga rīcība, kas vērsta uz lauksaimniecības zemes izmantošanas racionalizāciju. Tas pats attiecas uz ciematu atjaunošanu gadījumos, kad ar to tiek apzīmēta vispārīga rīcība, kas vērsta uz dzīves apstākļu uzlabošanu lauku apvidos. Turpretim no brīža, kad zemes konsolidācija vai ciematu atjaunošana iekļaujas kādā identificējamā rīcībā, kas tostarp saistīta ar kādu ģeogrāfisko vietu vai noteiktu privātpersonu kopienu, tā ir uzskatāma par darbību. (skat. 51.–53. punktu)

No Regulas Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) 71. panta 2. punkta formulējuma, to aplūkojot kopsakarā ar šīs pašas regulas 2. panta c) punktu, izriet, ka izdevumi, ko rada tādas darbības kā zemes konsolidācija vai ciematu atjaunošana, ir jāveic atbilstoši atlases kritērijiem. Kā tas skaidri izriet no Regulas Nr. 1698/2005 73. panta, Komisijai – īstenojot starp Savienības iestādēm un dalībvalstīm dalītu pārvaldību – ir jāpārliecinās par pareizu finanšu pārvaldību atbilstoši EKL 274. pantam, kura noteikumi tagad ir iekļauti LESD 317. pantā. Lai gan pareizas finanšu pārvaldības princips nevar tikt reducēts līdz definīcijai, kurai būtu tikai grāmatvedības raksturs, tas tomēr nozīmē, ka budžeta apropriācijas tiek izmantotas atbilstoši saimnieciskuma, efektivitātes un lietderības principiem, un šis pēdējais princips paredz labāko attiecību starp izmantotajiem resursiem un sasniegto rezultātu, kā tas izriet no grozītās Regulas Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam, 28.a panta un Regulas Nr. 966/2012 par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, 30. panta. Šo principu ievērošana nozīmē, ka izmantotie atlases kritēriji ļauj prioritāri finansēt darbības, kas vislabāk atbilst lauku attīstības mērķiem, kādi tie izriet no Regulā Nr. 1698/2005 minētajām četrām asīm. Šajā ziņā, ņemot vērā sadarbību starp Savienību un dalībvalstīm, lai gan valsts iestādes var brīvi noteikt atlases kritēriju sarakstu un tam nav obligāti jāietver atzīmju sistēma vai darbību skaitliskas klasificēšanas sistēma, šim sarakstam tomēr ir jāļauj noteikt tās darbības, kurām prioritāri būtu jāpiešķir atbalsts no ELFLA, ņemot vērā šo darbību pozitīvas īpašības. Šajā kontekstā darbību atbalsttiesīguma kritēriji ir jānošķir no atlases kritērijiem. Atbalsttiesīguma kritēriji, vislielākais, ļauj konstatēt, ka darbības atbilst būtiskajiem nosacījumiem, lai uz tām varētu tikt attiecināts ELFLA finansējums, piemēram, nosacījumam, ka tās lielos vilcienos iekļaujas kopējās lauksaimniecības politikas mērķos, kādus tos ir pārņēmušas valsts iestādes, tomēr neļauj identificēt darbības, kas finansējamas prioritāri to pozitīvo īpašību dēļ. (skat. 62.–64., 66., 68. un 69. punktu)