ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV
Jud ikatūr askrājums
ECLI:EU:F:2010 :108 1CIVILDIENESTA TIESAS OT RĀS PALĀTAS PR IEKŠSĒDĒTĀJA RĪKOJUMS
2010 . gada 23 . septembrī
Lieta F-51/07 RENV
Philippe Bu i Van
pret
Eiropas Komisiju
Izlīgums pēc Civildienesta tiesas iniciatīvas — Izslēgšana no r eģistra
PriekšmetsPrasība, kas celta saskaņā ar E KL 236 . pantu un EAEKL 152 . pantu un ar ku ru P. Bui Van 
lūdz atcelt Komisijas Kopējā pētniecības centra ģ enerāldirektora 2006 . gada 4 . oktobra 
lēmumu, ar ku ru viņš tika p ārklasificēts AS T [funkciju grupas] 3. pakāpes 2. līmenī, lai 
gan sākotnēji viņš bija kl asificēts AS T [funkciju grupas] 4. pakāpes 2. līmenī, un 
iecēlējinstitūcijas 2007 . gada 5 . marta lēmumu, ar ku ru ir no raidīta viņa sūdzība, kā ar ī 
piespriest simboliski vienu euro kā a tlīdzību par viņam it kā no darīto morālo kai tējumu
NolēmumsIzslēgt lietu F-51/07 RENV Bui Van/Komisija no t iesas reģistra. Rakstiski apstiprināt, ka 
Komisija akceptē, ka p rasītājs patur naudas summu EUR 1500 a pmērā, kura p rasītājam 
tika izmaksāta, pildot Vispārējās tiesas 2008 . gada 11 . septembra spriedumu lietā F-51/07 
Bui Van/Komisija. Rakstiski apstiprināt, ka p rasītājs akceptē, ka, lai atmaksātu da ļu naudas 
summas, ko v iņš saņēma kā t iesāšanās izdevumu a tlīdzību, pildot 2008 . gada 
11. septembra spriedumu, Komisija atgūst summu EUR 1500 a pmērā, veicot ikmēneša 
ieturējumus EUR 500 a pmērā no v iņa algas trīs mēnešus, sākot no 2010 . gada o ktobra. 
Katrs lietas da lībnieks p ats sedz savus tiesāšanās izdevumus, kas rad ušies saistībā ar š o 
tiesvedību un tiesvedību Eiropas Savienības Vispārējā tiesā.
Kopsavilkums
Ierēdņi — Prasība — Izlīgums Civildienesta tiesā — Izslēgšana no reģistra
(Civildienesta tiesas Reglamenta 69 . pants)
Staff case summary



Staff case summary

Kopsavilkums

Tiesvedība – Tiesāšanās izdevumi – Noteikšana – Atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi – Tiesa, kurai ir piekritība

(Pirmās instances tiesas Reglamenta 92. panta 1. punkts)

Prasījumi par apstrīdētā lēmuma atcelšanu un lēmuma, ar kuru ir noraidīta sūdzība par šo apstrīdēto lēmumu, atcelšanu, kā arī prasījumi piespriest iestādei samaksāt ierēdnim naudas summu ar nokavējuma procentiem un procentu kapitalizāciju, kas patiesībā ir vērsti uz to, lai saņemtu no iestādes atlīdzināmos tiesāšanās izdevumus saistībā ar tiesvedību, kuru Pirmās instances tiesa ir izbeigusi un kurā tika nospriests attiecībā uz tiesāšanās izdevumiem, ir jāuzskata, ņemot vērā to priekšmetu, par pieteikumu noteikt tiesāšanās izdevumus. Tā kā atbilstoši Pirmās instances tiesas Reglamenta 92. panta 1. punktam šāds pieteikums bija jāiesniedz šai tiesai, Civildienesta tiesai nav kompetences lemt par iepriekš minētajiem prasījumiem.

Šajā ziņā juridiski pareiza prasības prasījumu kvalifikācija, lai noteiktu, vai tiesa ir kompetenta tos izskatīt, ir atkarīga tikai no tiesas vērtējuma, nevis no lietas dalībnieku gribas.

(skat. 16. un 18. punktu)
Iestāde, kuras tiesību akts ir atcelts, nevar aizbildināties ar praktiskām grūtībām, lai izvairītos no sava pienākuma novērst pieļauto pārkāpumu. Ja sprieduma par tiesību akta atcelšanu izpilde rada īpašas grūtības, attiecīgā iestāde var izpildīt pienākumu, kas tai paredzēts LESD 266. pantā, pieņemot lēmumu, kas taisnīgi kompensētu nelabvēlīgās sekas, kādas ieinteresētajai personai radušās no atceltā lēmuma.

Ja tiesa atceļ iestādes vai aģentūras aktu, iestādei vai aģentūrai saskaņā ar LESD 266. pantu ir jāveic atbilstoši pasākumi sprieduma izpildei. Lai ievērotu spriedumu, ar kuru tiek atcelts tiesību akts, un to pilnībā izpildītu, iestādei, kas ir izdevusi atcelto tiesību aktu, ir jāievēro ne tikai sprieduma rezolutīvā daļa, bet arī tā pamatojums, uz kuru balstoties tika taisīts šis spriedums un kurš veido tā obligāto pamatu, kas ir nepieciešams, lai noskaidrotu sprieduma rezolutīvajā daļā izdarīto atzinumu precīzo nozīmi. Tieši šajā pamatojumā, pirmkārt, ir norādīta tieši tā norma, kas ir atzīta par prettiesisku, un, otrkārt, ir norādīti iemesli, kāpēc rezolutīvajā daļā akts ir atzīts par prettiesisku, un attiecīgajai iestādei tas ir jāņem vērā, aizstājot atcelto tiesību aktu. Runājot par tiesību akta atcelšanas, ko ir pasludinājusi tiesa, sekām, šī atcelšana darbojas ex tunc un tādējādi tās sekas ir atceltā akta izslēgšana no tiesību sistēmas ar atpakaļejošu spēku. Tādējādi atbildētājai iestādei saskaņā ar LESD 266. pantu ir jāveic pasākumi, kas ir vajadzīgi, lai novērstu konstatēto nelikumību sekas, kas saistībā ar jau izpildītu aktu nozīmē, ka prasītājs ir jāatjauno tiesiskajā stāvoklī, kāds viņam bija pirms šī akta.

Ar nosacījumu, ka zaudētās iespējas ir pietiekami pierādītas, tās ir atlīdzināms mantisks kaitējums. Lai noteiktu atlīdzības summu, kas ir jāmaksā par iespējas zaudēšanu, pēc tam, kad ir noteikta ierēdņa zaudētās iespējas būtība, ir jānosaka datums, no kura viņš būtu varējis gūt labumu no šīs iespējas, tad šī iespēja ir jāaprēķina skaitļos un, visbeidzot, jāprecizē minētās iespējas zaudēšanas finansiālās sekas. Turklāt, ja tas ir iespējams, ierēdņa zaudētā iespēja ir jānosaka objektīvi, izmantojot matemātisko koeficientu, kas izriet no precīzas analīzes. Tomēr, ja minēto iespēju šādā veidā nevar noteikt, ir pieļaujams zaudējumus novērtēt ex aequo et bono.

(skat. 68. un 79. punktu)

Atsauces

Vispārējā tiesa: spriedums, 2010. gada 10. novembris, ITSB/Simões Dos Santos, T‑260/09 P, EU:T:2010:461, 104. punkts.

Civildienesta tiesa: spriedums, 2013. gada 13. marts, AK/Komisija, F‑91/10, EU:F:2013:34, 69., 91. un 92. punkts un tajos minētā judikatūra.
No Civildienesta noteikumu 52. panta otrās daļas skaidri izriet, ka iecēlējinstitūcija var piešķirt atļauju turpināt darbu pēc automātiskas pensionēšanās vecuma ierēdņiem, kuri to lūdz, ja tā uzskata, ka to attaisno dienesta intereses.

Tātad, pat neesot vajadzībai atsaukties uz šīs normas mērķiem, Civildienesta noteikumu 52. panta otrās daļas gramatiskai interpretācijai pretrunā ir arguments, ka atļauju turpināt darbu līdz 67 gadu vecumam būtu jāpiešķir visiem ierēdņiem, kas to lūguši, ja vien tas nav pretēji dienesta interesēm.

Turklāt patiešām saskaņā ar Civildienesta noteikumu 52. panta otro daļu var nolemt turpināt strādāt no 67 līdz 70 gadu vecumam “izņēmuma gadījumos”, lai gan šādas norādes nav attiecībā uz darba turpināšanu līdz 67 gadu vecumam. Tomēr šīs kvalifikācijas pievienošana atļaujai turpināt strādāt pēc 67 gadu vecuma neattaisno tādu interpretāciju, atbilstoši kurai, lai turpinātu strādāt līdz 67 gadu vecumam, administrācijai nav jākonstatē, ka pastāv aktuālas dienesta intereses. Faktiski šāds formulējums tikai norāda uz to, ka, lai ievērotu šīs atkāpes izņēmuma raksturu, ir jāierobežo to ierēdņu skaits, kuriem tiek atļauts turpināt strādāt pēc 67 gadu vecuma, tomēr neietekmējot dienesta interešu pārbaudes, kura jebkurā gadījumā ir jāveic iecēlējinstitūcijai, saturu.

(skat. 33.–35. punktu)

Civildienesta tiesa: spriedums, 2009. gada 7. oktobris, Pappas/Komisija,F‑101/08, EU:F:2009:137, 62.–64. punkts.
Runājot par morālo kaitējumu, kas norādīts tādēļ, ka iestāde ir pārkāpusi saprātīga termiņa principu slimības atzīšanas par arodslimību procedūrā, attiecīgajam ierēdnim nav jāpierāda, ka tā pastāv vai ka pastāv cēloņsakarība, jo to var izsecināt no apstākļiem un konstatētās kļūdas būtības. Tādējādi netiek apstrīdēts, ka netaisnīguma izjūta un mokas, ko rada fakts, ka personai ir jāsāk pirmstiesas procedūra, tad tiesas process, lai panāktu, ka tiek atzītas viņas tiesības, ir kaitējums, kas var tikt secināts no tā vien, ka administrācija ir rīkojusies prettiesiski.

(skat. 80. un 81. punktu)

Pirmās instances tiesa: spriedums, 2006. gada 11. aprīlis, Angeletti/Komisija, EU:T:2006:111, 167. punkts.
Lēmums, ar kuru tiek atteikts pagarināt uz noteiktu laiku noslēgtu līgumu, ir nelabvēlīgs akts Civildienesta noteikumu 25. panta izpratnē, ja šis lēmums ir no attiecīgā līguma nošķirams akts, kas tā it īpaši ir gadījumā, ja tas ir pamatots ar jauniem apstākļiem vai ja tajā ir pausta administrācijas, kura ir iesaistījusies pēc ieinteresētā darbinieka lūguma, nostāja attiecībā uz līgumā norādīto iespēju to pagarināt.

(skat. 25. punktu)

Civildienesta tiesa: spriedums, 2010. gada 23. novembris, Gheysens/Padome, F-8/10, EU:F:2010:151, 64. punkts.
No tā izriet, ka pagaidu darbinieks saglabā pārbaudāmā statusu tikmēr, kamēr viņa profesionālās īpašības, pamatojoties uz viņa tiešā priekšnieka sagatavotu ziņojumu, nav izvērtējusi institūcija, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus.

Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 14. panta trešās daļas pirmajā teikumā paredzētais termiņš nav uzteikuma termiņš, bet gan tā mērķis ir nodrošināt, lai pagaidu darbinieks varētu paust savu viedokli, pirms iestāde pieņem lēmumu par to, vai turpināt, vai arī neturpināt darba tiesiskās attiecības ar ieinteresēto personu, datumā, kurš, cik vien iespējams, atbilst pārbaudes laika beigu datumam. Ar novēlotu pārbaudes laika nobeiguma ziņojuma sagatavošanu, kaut arī tas ir pārkāpums saskaņā ar skaidri noteiktām prasībām minētajā Nodarbināšanas kārtībā, lai cik tā arī nebūtu nosodāma, nevar apstrīdēt šī ziņojuma spēkā esamību vai attiecīgā gadījumā lēmumu, ar ko institūcija, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, atlaiž pagaidu darbinieku vai pagarina viņa pārbaudes laiku.

Tiesības uz aizstāvību ir Savienības tiesību pamatprincips. No šī principa izriet, ka pirms tāda lēmuma pieņemšanas, kas nelabvēlīgi ietekmē ieinteresēto personu, ir jādod tai iespēja lietderīgi izteikt savu viedokli par to faktu un apstākļu atbilstību īstenībai un nozīmīgumu, pamatojoties uz kuriem ticis pieņemts šis lēmums. Minētais princips ir pārņemts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta a) apakšpunktā, kurā ir atzītas ikvienas personas tiesības tikt uzklausītai, pirms tiek veikts kāds individuāls pasākums, kas to varētu nelabvēlīgi ietekmēt.

Jautājumā par pagaidu darbinieka atlaišanu pārbaudes laika beigās tiesību uz aizstāvību ievērošanas princips ir īstenots ar Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 14. panta trešo daļu, kurā ir paredzēts, ka ar ziņojumu, kas vienu mēnesi pirms pagaidu darbinieka pārbaudes laika beigām sagatavots par viņa spēju pildīt amata pienākumus, kā arī par viņa darba efektivitāti un uzvedību dienestā, tiek iepazīstināta ieinteresētā persona, kura var rakstveidā iesniegt piezīmes.

(skat. 55.–57. punktu)

Atsauces

Tiesa: spriedums Komisija/De Bry, C‑344/05 P, EU:C:2006:710, 37. punkts.

Vispārējā tiesa: spriedums L/Parlaments, T‑317/10 P, EU:T:2013:413, 81. punkts.

Civildienesta tiesa: spriedumi Sapara/Eurojust, F‑61/06, EU:F:2008:98, 149. punkts; CH/Parlaments, F‑129/12, EU:F:2013:203, 33. punkts.
Vienlīdzīgas attieksmes princips ir pārkāpts tikai tad, ja attiecībā uz divām personu kategorijām, kuru faktiskajā un tiesiskajā situācijā nav vērojamas būtiskas atšķirības, tiek piemērota atšķirīga attieksme, vai ja atšķirīgas situācijas tiek aplūkotas vienādi.

Atpakaļejošs spēka priekšrocība, kura ir paredzēta Eiropas Investīciju bankas iekšējos noteikumos, kas veido daļu no mehānisma, kurā tiek pieļauta papildu izdienas gadu iegāde, ir tikai tādu nelabvēlīgo seku neitralizācijas līdzeklis, kuras var rasties, ja no šī darbinieka neatkarīgu iemeslu dēļ viņa pensijas tiesību pārskaitīšana ir aizkavējusies pēc datuma, kad viņš uzsācis dienestu Eiropas Investīciju bankā. Šādas nelabvēlīgas sekas it īpaši izriet no ieinteresētās personas vecuma palielināšanās un viņa karjeras virzības, kas izraisa viena papildu apdrošināšanas gada iegādes izmaksu sadārdzināšanos. Tāpēc tiesības gan uz atpakaļejoša spēka priekšrocības piešķiršanu, gan uz šīs priekšrocības summu, ir nedalāmi saistītas ar ieinteresētās personas pensijas tiesību pārskaitīšanu. No tā izriet, ka atpakaļejoša spēka priekšrocība Bankas pensiju shēmā nav pensijas tiesību autonoma revalorizācija, ko varētu izmantot darbinieks, kas nav pārskaitījis savas valsts pensiju shēmā iegūtās pensijas tiesības.

Līdz ar to, runājot par atpakaļejoša spēka priekšrocību, tādas personas faktiskā un tiesiskā situācija, kura savas pensijas tiesības nav varējusi pārskaitīt, nav tāda pati kā to Bankas darbinieku situācija, kuru pensijas tiesības, kas pārskaitītas uz Bankas pensijas shēmu, varēja nelabvēlīgi ietekmēt no šiem darbiniekiem neatkarīgu iemeslu dēļ izraisīta aizkavēšanās pensiju tiesību pārskaitīšanā.

(skat. 57., 60., 62. un 63. punktu)

Pirmās instances tiesa: 1994. gada 15. marts, La Pietra/Komisija, T‑100/92, 50. punkts.

Civildienesta tiesa: 2011. gada 26. septembris, Arnaldos Rosauro u.c./Komisija, F‑29/06, 157. punkts.
EIROPAS SAVIENĪBAS CIVILDIENESTA TIESAS SPRIEDUMS (otrā palāta)

2014. gada 18. septembrī

Maria Concetta Cerafogli

pret

Eiropas Centrālo banku (ECB)

“Civildienests — ECB personāls — ECB personāla piekļuve dokumentiem par darba tiesiskajām attiecībām — ECB personāla lūgumiem piemērojamie noteikumi — Pirmstiesas procedūra — Savstarpējas atbilstības prasība — Iebilde par prettiesiskumu, kura pirmoreiz ir izvirzīta prasības pieteikumā — Pieņemamība — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā — Apspriešanās ar personāla komiteju saistībā ar noteikumu pieņemšanu, kas piemērojami ECB personāla lūgumiem par piekļuvi dokumentiem attiecībā uz darba tiesiskajām attiecībām”

Priekšmets

Prasība, kas ir celta saskaņā ar 36.2. pantu Protokolā par Eiropas Centrālo banku sistēmas statūtiem un Eiropas Centrālās bankas statūtiem, kas ir pievienots LES un LESD pielikumā, ar kuru M. C. Cerafogli būtībā lūdz atcelt Eiropas Centrālās bankas (ECB) lēmumu, ar kuru viņai ir atteikta piekļuve konkrētiem dokumentiem, kā arī atlīdzināt morālo kaitējumu, ko viņa esot cietusi saistībā ar šo lēmumu

Nolēmums

Atcelt Eiropas Centrālās bankas 2011. gada 21. jūnija“Cilvēkresursu, budžeta un organizācijas” ģenerāldirekcijas ģenerāldirektora vietnieka lēmumu, ar kuru viņš ir daļēji noraidījis lūgumu par piekļuvi dažiem dokumentiem, kuru 2011. gada 20. maijā iesniedza M. C. Cerafogli. Eiropas Centrālā banka izmaksā M. C. Cerafogli summu EUR 1000 apmērā. Pārējā daļā prasību noraidīt. Eiropas Centrālā banka sedz savus un atlīdzina M. C. Cerafogli tiesāšanās izdevumus.

Kopsavilkums

Ierēdņu celta prasība – Eiropas Centrālās bankas darbinieki – Īpaša prasība – Īpašas prasības un prasības pieteikuma savstarpēja atbilstība – Priekšmeta un pamata identiskums – Iebilde par prettiesiskumu, kura pirmoreiz ir izvirzīta prasības pieteikumā – Pieņemamība (Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants; Civildienesta noteikumu 90. un 91. pants; Eiropas Centrālās bankas personāla nodarbināšanas kārtības 41. pants; Eiropas Centrālās bankas darbiniekiem piemērojamo noteikumu 8.1. pants) Ierēdņi – Eiropas Centrālās bankas darbinieki – Pārstāvība – Personāla komiteja – Obligāta apspriešanās – Apjoms – Noteikumi, kas piemērojami personāla lūgumiem par piekļuvi dokumentiem attiecībā uz darba tiesiskajām attiecībām – Ietveršana (Eiropas Centrālās bankas personāla nodarbināšanas kārtības 48. un 49. pants)
EIROPAS SAVIENĪBAS CIVILDIENESTA TIESAS SPRIEDUMS

(pirmā palāta)

2012. gada 20. novembrī

Lieta F‑10/11

Dorina Maria Ghiba

pret

Eiropas Komisiju

Civildienests – Iekšējs konkurss – Nepieļaujamība piedalīties konkursā – Dalības tiesību nosacījumi – Komisijai pakļauto dienestu jēdziens

Priekšmets Prasība, kas celta saskaņā ar LESD 270. pantu, kurš piemērojams EOTK līgumam saskaņā tā 106.a pantu, un ar ko D. M. Ghiba lūdz atcelt iekšējā konkursa COM/INT/EU2/10/AST 3 atlases komisijas lēmumu noraidīt viņas kandidatūru, jo tā neatbilst konkrētiem noteiktajiem piedalīšanās nosacījumiem

Nolēmums Prasību noraidīt. Prasītāja sedz savus un atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus. Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

Kopsavilkums

Ierēdņi – Konkurss – Iekšējie konkursi – Pielaišanas nosacījumi – Piederība Komisijas vai tai pakļautā dienesta personālam – Kandidāts, kas ietilpst izpildaģentūras personālā – Izslēgšana

(EKL 308. pants; Padomes Regulas Nr. 58/2003 preambulas 19. apsvērums un 9. panta 1. un 5. punkts, 11. panta 6. punkts un 18. pants)

Tāda izpildaģentūra kā Pētniecības izpildaģentūra (REA) nevar tikt uzskatīta par Komisijai pakļautu dienestu. Līdz ar to Komisijas iekšējā konkursa kandidāts, kuram ir REA līgumdarbinieka statuss, nevar ietilpst Komisijas vai tai pakļauto dienestu personālā.

Komisijas pilnvaras izveidot un organizēt savus dienestus neattiecas uz izpildaģentūrām. Protams, kompetenci izveidot izpildaģentūras kā atsevišķas juridiskās vienības tai ir piešķīris Savienības likumdevējs, rīkojoties atbilstoši EKL 308. pantam. Tomēr Regulas Nr. 58/2003, ar ko nosaka statūtus izpildaģentūrām, kurām uztic konkrētus Kopienas programmu pārvaldības uzdevumus, 9. panta 1. punktā ir paredzēts, ka koordinācijas komiteja apstiprina savu iekšējo reglamentu. Lai gan Komisija nodrošina un organizē savus dienestus, taču izpildaģentūras koordinācijas komiteja saskaņā ar iepriekš minētā 9. panta 5. punktu lemj par izpildaģentūras struktūrvienību organizēšanu.

Šajā ziņā Regulas Nr. 58/2003 preambulas 19. apsvērumā ir skaidri nošķirti Komisijas dienesti, no vienas puses, un izpildaģentūras struktūrvienības, no otras puses. Turpinājumā saistībā ar izpildaģentūru personālu no minētās regulas 11. panta 6. punkta izriet, ka saskaņā ar citiem Eiropas Kopienu darbiniekiem piemērojamiem noteikumiem izpildaģentūras direktors ir pilnvarots veikt institūcijas, kas ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, pienākumus attiecībā uz izpildaģentūras personālu. Visbeidzot no minētās regulas 18. panta izriet, ka izpildaģentūras personālu tostarp veido pagaidu darbinieki un citi darbinieki, kurus tieši pieņēmusi darbā izpildaģentūra.

(sal. ar 34., 36.–40., 43. un 44. punktu)

Atsauce

Eiropas Savienības Vispārējā tiesa: 2010. gada 21. oktobris, T‑439/08 Agapiou Joséphidès/Komisija un EACEA, 35. un 43. punkts.
Staff case summary



Staff case summary

Kopsavilkums

1. Ierēdņi – Prasība – Interese celt prasību – Prasība atcelt novērtējuma ziņojumu – Ierēdnis, kas pārcelts darbā citā iestādē – Minētā ziņojuma neņemšana vērā no šīs citas iestādes puses

(Civildienesta noteikumu 43. pants)

2. Ierēdņi – Novērtējums – Novērtējuma ziņojums – Pienākums darīt zināmu attiecīgajam ierēdnim dokumentu, kurā ir ietverti viņa dienestam noteiktie mērķi

(Civildienesta noteikumu 43. pants)

1. Ierēdņa novērtējuma ziņojums, neatkarīgi no tā lietderības nākotnē, ir rakstveida un oficiāls pierādījums par ierēdņa veiktā darba kvalitāti. Šāds novērtējums nav vienkāršs konkrētajā laikposmā veikto pienākumu apraksts, bet tas ietver arī īpašību, ko novērtējamā persona ir parādījusi, veicot savu profesionālo darbību, vērtējumu. Tādēļ katram ierēdnim ir tiesības uz to, ka viņa darbs tiek oficiāli atzīts, pamatojoties uz pareizi un taisnīgi sagatavotu novērtējumu. Līdz ar to atbilstoši tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā ierēdnim katrā ziņā ir tiesības sagaidīt, ka tiek atzītas viņa tiesības apstrīdēt par viņu sagatavoto novērtējuma ziņojumu tā satura dēļ vai tādēļ, ka tas nav sagatavots saskaņā ar Civildienesta noteikumos paredzētajām normām.

Tādējādi ierēdņa pārcelšana darbā no vienas iestādes uz citu iestādi, tas, ka otrā iestāde neņem vērā pirmās iestādes sagatavotos novērtējuma ziņojumus, un ierēdņa paaugstināšana amatā otrajā iestādē nevar izraisīt, ka ierēdnis zaudē interesi celt prasību par galīgo novērtējuma ziņojumu, kuru ir sagatavojusi pirmā no šīm iestādēm.

(skat. 46. un 47. punktu)

Atsauce

Tiesa: 2008. gada 22. decembris, C‑198/07 P Gordon /Komisija, Krājums, I‑10701. lpp., 44. un 45. punkts.

2. No Parlamenta pieņemto Vispārīgo noteikumu Civildienesta noteikumu 43. panta īstenošanai 10.–12. panta izriet, ka šai iestādei, veicot novērtēšanu, ir jānosūta katram tās ierēdnim vai darbiniekam dokuments, kurā ir precizēti mērķi, kas nākamajam gadam ir izvirzīti viņa direkcijai, nodaļai vai dienestam. Šis dokuments ir būtisks elements, novērtējot nākamajā gadā paveicamos ierēdņa vai darbinieka darbus un sagatavojot viņa novērtējuma ziņojumu. Turklāt, ja ierēdnis vai darbinieks novērtēšanas laikā to prasa, administrācijai ir jāsagatavo dokuments, kurā ir precizēti tieši viņam izvirzītie mērķi.

Ir jāuzskata, ka ierēdnis ir informēts par nākamajam gadam izvirzītajiem mērķiem, ja vispārējās sanāksmes laikā nodaļas vadītājs ir definējis direkcijas vispārējos mērķus, viņa nodaļas vai dienesta īpašos mērķus, kā arī dažādu ierēdņu individuālos mērķus un ja turklāt ir ticis paziņots un apspriests apraksts, kurā ir definēti katra ierēdņa vai darbinieka uzdevumi un mērķi nākamajam gadam. Ja tādā gadījumā, kāds ir šajā lietā, minētajā aprakstā, ņemot vērā tā saturu un tajā izmantotos standarta formulējumus, ir uzskaitīti galvenokārt veicamie uzdevumi, nevis izvirzīti mērķi, tas tomēr palīdz attiecīgajiem ierēdņiem vai darbiniekiem saprast rīcības virzienu un sasniedzamos mērķus, un tāpēc to var uzskatīt par mērķu izklāstu vispārīgo īstenošanas noteikumu izpratnē.

(skat. 64. un 66. punktu)
Staff case summary



Staff case summary

Kopsavilkums

1. Ierēdņi – Pagaidu darbinieki – Atlaišanas pabalsts – Saikne ar tiesībām uz izdienas pensiju

(Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 1. punkts un 12. pants)

2. Ierēdņi – Pagaidu darbinieki – Atlaišanas pabalsts – Aprēķināšana

1. Kaut gan atlaišanas pabalstam pašam par sevi nav saiknes ar izdienas pensiju, no agrāko Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 12. panta izriet, ka atlaišanas pabalsts ir paredzēts ierēdņiem vai darbiniekiem, kas saistībā ar ikmēneša maksājumiem, kuri atskaitīti no viņu atalgojuma, ir ieguvuši rudimentāras tiesības uz izdienas pensiju, bet kas nevar saņemt faktisku Kopienu izdienas pensiju, jo viņu dienests ir bijis mazāks par desmit gadiem, ne arī gūt labumu no Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 1. punkta redakcijā, kas bija spēkā līdz 2004. gada 30. aprīlim. Turklāt summa, kas izmaksāta saskaņā ar šo pašu Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 12. panta b) punktu un kas ir viena no divām pagaidu darbinieku atlaišanas pabalsta sastāvdaļām, tiek aprēķināta, pamatojoties summu, kuras ieturētas no šo darbinieku pamatalgas saistībā ar viņu iemaksām pensijas veidošanu, apmēru, kuram pieskaitīti procenti pēc likmes 3,5 % gadā. Tādēļ nevar tikt atzīts, ka atlaišanas pabalstam nav nekādas saistība ar tiesībām uz izdienas pensiju.

(skat. 51.–56. punktu)

2. Vienkārši tas, ka atlaišanas pabalsts kā kompensācija tiek izmaksāts darbiniekiem, kas ieguvuši rudimentāras tiesības uz izdienas pensiju, bet kas nevar faktiski saņemt izdienas pensiju, obligāti nenozīmē to, ka šāda pabalsta apmēram ir obligāti jāatbilst viņu rudimentāro tiesību uz izdienas pensiju aktuārajam ekvivalentam.

(skat. 60. punktu)