Lieta T‑170/04

Confederazione nazionale dei consorzi volontari per la tutela delle denominazioni di origine e delle indicazioni geografiche tipiche dei vini italiani (FederDoc) u.c.

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

Prasība atcelt tiesību aktu – Regula (EK) Nr. 316/2004 – Vīna tirgus kopīgā organizācija – Tradicionālo apzīmējumu izmantošanas kārtība – Juridiskas personas – Individuāli skartas personas – Nepieņemamība

Pirmās instances tiesas rīkojums (ceturtā palāta) 2005. gada 28. jūnijā

Rīkojuma kopsavilkums

1. Prasība atcelt tiesību aktu — Fiziskas vai juridiskas personas — Tiesību akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli — Regula, ar ko groza normas, kuras attiecas uz citu vīniem paredzētu tradicionālo apzīmējumu aizsardzību — Prasība, ko cēluši daži Itālijas vīnu ražotāji — Prasība, ko cēlušas dažas Itālijas vīnu ražotāju apvienības — Nepieņemamība

(EKL 230. panta ceturtā daļa; Komisijas Regula Nr. 316/2004)

2. Prasība atcelt tiesību aktu — Fiziskas vai juridiskas personas — Tiesību akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli — Nosacījuma, ka personai ir jābūt skartai individuāli, contra legem interpretācija — Nepieļaujamība

(EKL 230. panta ceturtā daļa)

1. Regula Nr. 316/2004, ar ko groza Regulu Nr. 753/2002, ar ko paredz konkrētus noteikumus Regulas Nr. 1493/1999 piemērošanai attiecībā uz konkrētu vīna nozares produktu aprakstu, apzīmējumu, noformējumu un aizsardzību, it īpaši normas, kas attiecas uz citu vīniem paredzētu tradicionālo apzīmējumu aizsardzību, ir vispārēji piemērojams pasākums EKL 249. panta otrās daļas nozīmē, ņemot vērā, ka tā attiecas uz objektīvi noteiktām situācijām un rada tiesiskas sekas tām uzņēmēju kategorijām, kas atbilst noteiktam skaitam vispārīgu un abstrakti noteiktu nosacījumu. Šī regula attiecas ne tikai uz Itālijas vīna ražotājiem, bet tiesiski ietekmē arī nekonkrētu skaitu citu dalībvalstu ražotāju, kas pašreiz izmanto un kas turpmāk izmantos citus tradicionālos apzīmējumus.

Šī regula fizisku vai juridisku personu var skart individuāli tikai tad, ja tā attiecīgajai personai rada draudus dažu tās specifisko īpašību dēļ vai tādas faktiskās situācijas dēļ, kas to raksturo attiecībā pret jebkuru citu personu, un tādēļ to individuāli izceļ tādā pašā veidā, it kā šī persona būtu lēmuma adresāts. Tas neattiecas ne uz dažiem Itālijas vīna ražotājiem, kam ir atļauts izmantot konkrētos Itālijas tradicionālos apzīmējumus, kuri sākotnēji bija paredzēti Regulas Nr. 753/2002 III pielikuma B daļā, ne uz dažām Itālijas vīna ražotāju apvienībām.

Pirmkārt, minētā regula attiecīgos Itālijas ražotājus skar objektīvi kā noteiktos reģionos ražotu (NRR) kvalitatīvo vīnu ražotājus. Tas, ka noteikti un izsmeļoši uzskaitīti tradicionālie apzīmējumi tiek tiesiski aizsargāti, nevar nostādīt Itālijas ražotājus atšķirīgā situācijā salīdzinājumā ar citiem Kopienas NRR kvalitatīvo vīnu ražotājiem, kuri saviem vīniem izmanto citus tradicionālos apzīmējumus. Tāpat arī, pat ja attiecīgajā regulā paredzētie pasākumi prasītājiem var radīt būtiskas ekonomiskas sekas, atliek vien secināt, ka līdzīgas sekas radīsies arī citiem Kopienas NRR kvalitatīvo vīnu ražotājiem. Katrā ziņā nepietiek ar to, ka dažus uzņēmējus tiesību akts ekonomiski skar vairāk nekā to konkurentus, lai varētu uzskatīt, ka šis akts tos ir skāris individuāli.

Otrkārt, nevar uzskatīt, ka apvienību, kura ir izveidota nolūkā atbalstīt kādas konkrētu personu kategorijas kolektīvās intereses, ir individuāli skāris tiesību akts, kas ietekmē šīs konkrēto personu kategorijas vispārējās intereses, ja attiecīgais tiesību akts nav individuāli skāris attiecīgās personas. Pat ja tas, ka pastāv tādi īpaši apstākļi kā apvienības darbības nozīme procedūrā, kuras rezultātā ir pieņemts tiesību akts EKL 230. panta nozīmē, var būt pamats, lai par pieņemamu atzītu prasību, ko ir iesniegusi apvienība, kuras dalībniekus apstrīdētais tiesību akts nav skāris individuāli, jo tas ir ietekmējis apvienības kā sarunu dalībnieces stāvokli, par šādu situāciju nevar runāt attiecīgo apvienību gadījumā. Attiecīgās apvienības minētā regula neskar individuāli tāpēc vien, ka tiesību normās tiem ir skaidri atzītas vairākas procesuālās tiesības.

(sal. ar 35., 36., 38., 42.–44., 48. un 50.–52. punktu)

2. Kaut arī, izskatot prasību atcelt tiesību aktu, EKL 230. panta ceturtajā daļā paredzētais nosacījums, ka personai ir jābūt skartai individuāli, ir jāinterpretē saskaņā ar efektīvas tiesiskās aizsardzības principu, ņemot vērā dažādus apstākļus, kas prasītāju var skart individuāli, šādas interpretācijas rezultātā tomēr nevar izvairīties no attiecīgā nosacījuma.

(sal. ar 56. punktu)

PIRMĀS INSTANCES TIESAS RĪKOJUMS

(ceturtā palāta)

2005. gada 28. jūnijā ( )

Prasība atcelt tiesību aktu – Regula (EK) Nr. 316/2004 – Vīna tirgus kopīgā organizācija – Tradicionālo apzīmējumu izmantošanas kārtība – Juridiskas personas – Individuāli skartas personas – Nepieņemamība

Lieta T‑170/04

Confederazione nazionale dei consorzi volontari per la tutela delle denominazioni di origine e delle indicazioni geografiche tipiche dei vini italiani (FederDoc), Roma (Itālija),

Consorzio per la tutela dei vini Valpolicella, Sanfloriano [San Floriano] (Itālija),

Consorzio tutela denominazione Frascati Soc. consortile coop. rl, Fraskati [Frascati] (Itālija),

Consorzio del vino Brunello di Montalcino, Montalčīno [Montalcino] (Itālija),

Cantina cooperativa di Montefiascone Soc. coop. rl, Montefiaskone [Montefiascone] (Itālija),

Azienda agricola Ruggiero Giuseppa “Masseria Felicia” Snc, Karano di Sesa A. [Carano di Sessa A.] (Itālija),

Michele Moio fu Luigi Srl, Mondragone [Mondragone] (Itālija),

Consorzio vino Chianti Classico, Rada in Kjanti [Radda in Chianti] (Itālija),

Consorzio tutela vini DOC Colli Piacentini, Pjačenca (Itālija),

Cantine grotta del sole Srl, Kvarto [Quarto] (Itālija),

Val Calore Soc. coop. rl, Kastela Sanlorenco [Castel San Lorenzo] (Itālija),

Consorzio tutela Morellino di Scansano, Skanzano [Scansano] (Itālija),

Consorzio tutela vini Gambellara DOC, Gambelāra [Gambellara] (Itālija),

Consorzio tutela dei vini Soave e Recioto di Soave, Soave [Soave] (Itālija),

Azienda vitivinicola eredi Ing. Nicola Guglierame, Pornasio [Pornassio] (Itālija),

Cooperativa agricola di Riomaggiore, Manarola, Corniglia, Vernazza e Monterosso, Riomadžore [Riomaggiore] (Itālija),

Consorzio per la tutela dei vini di Valtellina, Sondrio [Sondrio] (Itālija),

Consorzio tutela vini DOC “Breganze”, Bregance [Breganze] (Itālija),

Consorzio volontario per la tutela del vino Marsala, Marsala [Marsala] (Itālija),

Consorzio vini Valdichiana, Areco [Arezzo] (Itālija),

Consorzio del vino nobile di Montepulciano, Montepulčāno [Montepulciano] (Itālija),

ko pārstāv L. Spaņolo Vigorita [L. Spagnuolo Vigorita], P. Tanoni [P. Tanoni] un R. Gandins [R. Gandin], advokāti,

prasītāji,

pret

Eiropas Kopienu Komisiju, ko pārstāv M. Nolins [M. Nolin] un V. di Buči [V. Di Bucci], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā,

atbildētāja,

par lūgumu atcelt pilnībā vai, pakārtoti, atcelt daļēji Komisijas 2004. gada 20. februāra Regulu (EK) Nr. 316/2004, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 753/2002, ar ko paredz konkrētus noteikumus Padomes Regulas (EK) Nr. 1493/1999 piemērošanai attiecībā uz konkrētu vīna nozares produktu aprakstu, apzīmējumu, noformējumu un aizsardzību (OV L 55, 16. lpp.).

EIROPAS KOPIENU

PIRMĀS INSTANCES TIESA

(ceturtā palāta)

šādā sastāvā: priekšsēdētājs I. Legāls [H. Legal], tiesneši P. Mengoci [P. Mengozzi] un I. Višņevska-Bjalecka [I. Wiszniewska-Białecka],

sekretārs H. Jungs [H. Jung],

izdod šo rīkojumu.

Rīkojums

Atbilstošās tiesību normas

1 Vispārīgas normas par vīnu tradicionālo apzīmējumu aizsardzību un izmantošanu ir paredzētas Padomes 1999. gada 17. maija Regulā (EK) Nr. 1493/1999 par vīna tirgus kopīgo organizāciju (OV L 179, 1. lpp.). Šīs pašas regulas VII pielikuma B daļas 1. punkta b) apakšpunkta piektajā ievilkumā iekļautajos noteikumos ir paredzēts, ka Kopienā iegūtu produktu etiķetes attiecībā uz galda vīniem ar ģeogrāfiskās izcelsmes norādi un noteiktos reģionos ražotiem kvalitatīvajiem vīniem (“NRR kvalitatīvais vīns”) var papildināt ar citiem tradicionāliem apzīmējumiem saskaņā ar ražotājas dalībvalsts paredzētiem noteikumiem.

2 Noteikumi Regulas Nr. 1493/1999 piemērošanai un it īpaši noteikumi, kas attiecas uz tradicionālo apzīmējumu, tostarp citu tradicionālo apzīmējumu aizsardzību, ir paredzēti Komisijas 2002. gada 29. aprīļa Regulā (EK) Nr. 753/2002, ar ko paredz konkrētus noteikumus Padomes Regulas (EK) Nr. 1493/1999 piemērošanai attiecībā uz konkrētu vīna nozares produktu aprakstu, apzīmējumu, noformējumu un aizsardzību (OV L 118, 1. lpp.).

3 Atbilstoši Regulas Nr. 753/2002 23. pantam ““citi tradicionālie apzīmējumi” ir papildapzīmējumi, ko tradicionāli lieto ražotājā dalībvalstī, lai attiecībā uz [šīs regulas IV sadaļā] minētajiem vīniem norādītu ražošanas, pārstrādes vai nogatavināšanas metodi vai kvalitāti, krāsu, vietas veidu vai konkrētu notikumu, kas ir saistīts ar attiecīgā vīna vēsturi, un kas ražotāju dalībvalstu tiesību aktos ir paredzēti kā apzīmējumi attiecīgiem vīniem, kuru izcelsme ir šo valstu teritorijā”.

4 Regulas Nr. 753/2002 III pielikumā ir iekļauts astoņu ražotāju dalībvalstu (Vācijas Federatīvās Republikas, Austrijas Republikas, Spānijas Karalistes, Francijas Republikas, Grieķijas Republikas, Itālijas Republikas, Luksemburgas Lielhercogistes un Portugāles Republikas) atzīto un aizsargāto tradicionālo apzīmējumu saraksts. Šim sarakstam ir divas daļas – A daļa un B daļa. A daļā Itālijai saistībā ar “NRR kvalitatīvo vīnu” kategoriju paredzēti 43 tradicionālie apzīmējumi. B daļā Itālijas Republikai paredzēti 17 tradicionālie apzīmējumi, ko ir minējuši prasītāji un ko ir paredzēts izmantot saistībā ar “NRR kvalitatīvajiem vīniem”: Amarone, Cannellino, Brunello, Est ! Est !! Est !!!, Falerno, Governoall'usotoscano, Gutturnio, LacrymaChristi, Lambiccato, Morellino, Recioto, Sciacchetrà vai Sciac‑trà, Sforzato vai Sfurzat, Torcolato, Vergine, Vino Nobile, Vin Santo. Šo sarakstu var papildināt vai grozīt pēc tam, kad dalībvalstis ir sniegušas Komisijai informāciju atbilstoši Regulas Nr. 753/2002 24. panta 7. punktam.

5 Atbilstoši Regulas Nr. 753/2002 24. panta 2. punkta noteikumiem tās III pielikumā uzskaitītos tradicionālos apzīmējumus rezervē ar tiem saistītajiem vīniem un aizsargā tos:

“a) no jebkuras nepamatotas izmantošanas, imitācijas vai atsaukšanās uz tiem, pat ja aizsargātajam apzīmējumam pievienoti, piemēram, vārdi “veids”, “tips”, “stils”, “imitācija”, “firmas zīme” vai tamlīdzīgi;

b) no jebkuras citas patvaļīgas, viltotas vai maldinošas norādes par vīna raksturu vai būtiskajām īpašībām uz iekšējā vai ārējā iepakojuma, reklāmas materiālos vai dokumentos, kas saistīti ar attiecīgo produktu;

c) no jebkurām citām darbībām, kas var maldināt sabiedrību un jo īpaši radīt iespaidu, ka vīns atbilst aizsargātajam tradicionālajam apzīmējumam.”

6 Regulas Nr. 753/2002 24. panta 3. punktā ir paredzēts aizliegums, aprakstot tradicionālā apzīmējuma izmantošanas nosacījumiem neatbilstošu vīnu, tā etiķetē lietot tirdzniecības zīmes, kurās ir iekļauts šīs regulas III pielikumā minētais tradicionālais apzīmējums. Tā paša punkta otrajā daļā tomēr ir paredzēts izņēmums attiecībā uz īpašiem gadījumiem, kad attiecīgas tirdzniecības zīmes ir likumīgi reģistrētas Kopienā līdz Regulas Nr. 753/2002 publicēšanas dienai un kopš to reģistrācijas faktiski ir labticīgi izmantotas.

7 Regulas Nr. 753/2002 24. panta 4. punkta trešajā daļā ir paredzēts, ka katru III pielikumā paredzēto tradicionālo apzīmējumu piesaista vienai vai vairākām vīna kategorijām, vairākās no kurām ir paredzēti “NRR kvalitatīvie vīni”. Tajā turklāt ir paredzēts, ka tad, ja “NRR kvalitatīvie vīni” vēl nav iekļauti citā vīna kategorijā, tradicionālā apzīmējuma aizsardzība attiecas tikai uz tādu vīnu apzīmējumu, kas nav deserta vīni, dzirkstošie vīni un gāzēti dzirkstošie vīni, kā arī pusdzirkstošie un gāzēti pusdzirkstošie vīni.

8 Regulas Nr. 753/2002 24. panta 5. un 6. punkta noteikumos ir izklāstīti nosacījumi, kuriem ir jābūt izpildītiem, lai tradicionālo apzīmējumu varētu iekļaut attiecīgi III pielikuma A vai B daļā.

9 Lai tradicionālo apzīmējumu varētu iekļaut III pielikuma A daļā, tam saskaņā ar 24. panta 5. punktā paredzētajiem nosacījumiem, kurā vēl nav izdarīti grozījumi ar Komisijas 2004. gada 20. februāra Regulu (EK) Nr. 316/2004, ar ko groza Regulu Nr. 753/2002 (OV L 55, 16. lpp.; turpmāk tekstā – “Apstrīdētā regula”), ir jābūt:

“a) konkrētam un precīzi definētam dalībvalsts tiesību aktos;

b) pietiekami atšķirīgam un/vai ar noteiktu reputāciju Kopienas tirgū;

c) tradicionāli lietotam vismaz 10 gadus attiecīgajā dalībvalstī;

d) izmantotam viena vai vairāku Kopienas vīnu vai vīnu kategoriju apzīmēšanai.”

10 Lai tradicionālos apzīmējumus varētu iekļaut III pielikuma B daļā, tiem saskaņā ar Regulas Nr. 753/2002 24. panta 6. punktu, kurā nav izdarīti grozījumi ar Apstrīdēto regulu, ir jāatbilst ne tikai iepriekš minētajiem 5. punktā paredzētajiem nosacījumiem, bet “tie ir jāizmanto vīna ar ģeogrāfiskās izcelsmes norādi apzīmēšanai un tiem ir jāidentificē attiecīgais vīns kā minētajā Kopienas teritorijas reģionā vai vietā cēlies, ja attiecīgā tradicionālā apzīmējuma izteiktā kvalitāte, reputācija vai citas īpašības ir būtiski saistītas ar attiecīgo ģeogrāfisko izcelsmi”.

11 Regulas Nr. 753/2002 24. panta 8. punktā ir paredzēti nosacījumi un procedūra, kas ir jāpilda un jāievēro, lai trešo valstu ražotāji attiecībā uz saviem produktiem varētu izmantot III pielikuma A daļā iekļautos tradicionālos apzīmējumus.

12 Ar Apstrīdēto regulu ir izdarīti grozījumi Regulā Nr. 753/2002, lai ņemtu vērā šajā regulā paredzēto atļauju dažām vīna ražotājām trešām valstīm lietot tradicionālos apzīmējumus. Proti, šo grozījumu mērķis bija apmierināt šo valstu lūgumu, kas ir izteikts, īstenojot dažus saistībā ar Pasaules tirdzniecības organizāciju noslēgtus nolīgumus, ļaut tām sākt izmantot dažus tradicionālos apzīmējumus.

13 Ar Apstrīdētās regulas 1. panta 4. punktu ir izdarīti grozījumi Regulas Nr. 753/2002 24. pantā, aizstājot 5. punkta pirmo teikumu un svītrojot 6. un 8. punktu. Šo grozījumu rezultātā tika apvienota III pielikuma A un B daļa. Turpmāk noteikumi, kas reglamentē dalībvalsts tradicionālā apzīmējuma iekļaušanu III pielikumā, ir tie, kas iepriekš bija piemērojami tradicionālā apzīmējuma iekļaušanai A daļā, turpretim noteikumi, kas attiecas uz trešo valstu vīniem, ir iestrādāti Regulas Nr. 753/2002 37. panta 1. punktā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Apstrīdētās regulas 1. panta 10. punktu.

14 Grozītajā Regulas Nr. 753/2002 37. panta 1. punkta e) apakšpunktā trešo valstu vīna ražotājiem tiek ļauts izmantot citus tradicionālos apzīmējumus, kuru pašreizējā sarakstā ir ietverti iepriekš III pielikuma A daļā un B daļā iekļautie apzīmējumi. Minētā panta redakcija pēc grozījumu izdarīšanas ir šāda:

“1. Regulas [..] Nr. 1493/1999 VII pielikuma B daļas 2. punkta vajadzībām trešo valstu izcelsmes vīniem (izņemot dzirkstošos vīnus, gāzētos dzirkstošos vīnus un gāzētos pusdzirkstošos vīnus, bet ieskaitot pārgatavojušos vīnogu vīnus) un trešās valstīs ražotai, tiešam patēriņam paredzētai rūgstošai vīnogu misai ar ģeogrāfiskās izcelsmes norādi saskaņā ar 36. pantu marķējumu var papildināt ar šo:

[..]

e) papildu tradicionālās norādes trešo valstu vīniem un rūgstošai vīnogu misai, kas paredzēta tiešam patēriņam:

i) izņemot III pielikumā uzskaitītās saskaņā ar noteikumiem, kas piemērojami vīna ražotājiem attiecīgajā trešā valstī, tostarp tiem, kas pieder reprezentatīvām tirdzniecības organizācijām, un

ii) III pielikumā uzskaitītās ar noteikumu, ka lietošanas nosacījumi atbilst noteikumiem, ko piemēro vīna ražotājiem attiecīgajā trešajā valstī, tostarp tiem, kas pieder reprezentatīvām tirdzniecības organizācijām, un atbilst šādām prasībām:

– šīs valstis ir iesniegušas pamatotu pieprasījumu Komisijai un nosūtījušas attiecīgos noteikumus, kas pamato tradicionālo norāžu atzīšanu,

– tās pašas par sevi ir īpašas,

– tās ir pietiekami atšķirīgas un/vai tām attiecīgajā trešā valstī ir nostiprinājusies reputācija,

– attiecīgajā trešā valstī tās tradicionāli tiek izmantotas vismaz 10 gadus,

– tās izmanto vienai vai vairākām vīna kategorijām attiecīgajā trešā valstī,

– trešās valsts noteikumi nav tādi, kas maldinātu patērētājus par attiecīgajām norādēm.

Turklāt dažas III pielikumā uzskaitītās tradicionālās norādes var izmantot, lai marķētu vīnu, kam ir ģeogrāfiskās izcelsmes norāde un kā izcelsme ir trešās valstīs, izcelsmes trešās valsts valodā vai citā valodā, ja tādas valodas lietošanu, kas nav valsts oficiālā valoda, uzskata par tradicionālu saistībā ar tradicionālu norādi, ja attiecīgās valodas lietošana ir paredzēta attiecīgās valsts tiesību aktos un ja tradicionālajā norādē minētā valoda pastāvīgi ir izmantota vismaz 25 gadus.

Šīs regulas 23. pantu un 24. panta 2. un 3. punktu, 4. punkta otro daļu un 6. punkta c) apakšpunktu piemēro mutatis mutandis.

Attiecīgās valstis katrai ii) punktā minētajai tradicionālajai norādei ir norādītas III pielikumā.

[..]”

Process un lietas dalībnieku prasījumi

15 Iesniedzot prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā reģistrēts 2004. gada 18. maijā, prasītāji cēla šo prasību.

16 Prasītāji, kopskaitā 21, ir:

– FederDoc (Confederazione nazionale dei consorzi volontari per la tutela delle denominazioni di origine e delle indicazioni geografiche tipiche dei vini italiani) – privāto tiesību apvienība, kurā konfederācijas veidā brīvprātīgi apvienojušies Itālijas vīna ražotāju konsorciji un kuras uzdevums atbilstoši statūtiem ir sniegt minētajiem konsorcijiem jebkāda veida atbalstu un darboties tā, lai tiesiski aizsargātu Itālijas apzīmējumus gan valsts, gan starptautiskā mērogā;

– septiņi Itālijas ražotāji, kas ražo un pārdod NRR kvalitatīvos vīnus ar vienu no 17 citiem tradicionālajiem apzīmējumiem, kuri iepriekš bija paredzēti Regulas Nr. 753/2002 III pielikuma B daļā (turpmāk tekstā – “Itālijas ražotāji”);

– trīspadsmit brīvprātīgi konsorciji, kuru uzdevums ir sabiedrības un patērētāju vidū popularizēt Itālijas NRR kvalitatīvos vīnus, nodrošinot to apzīmējuma reklāmu, lai tos padarītu atšķirīgus no citiem tirgū konkurējošiem vīniem. Šiem konsorcijiem (turpmāk tekstā – “brīvprātīgi konsorciji”) jānodrošina arī, lai apzīmējums, saistībā ar kuru katrs konsorcijs ir izveidots, tiktu aizsargāts, tai skaitā tiesā, atbilstoši 1992. gada 10. februāra Itālijas likumam Nr. 164 “Par vīnu apzīmējumu izmantošanas kārtību”.

17 Ar atsevišķu dokumentu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2004. gada 28. jūlijā, Komisija atbilstoši Pirmās instances tiesas Reglamenta 114. pantam cēla iebildumu par nepieņemamību.

18 Prasītāji savus apsvērumus par šo iebildumu sniedza 2004. gada 24. septembrī.

19 Prasības pieteikumā prasītāji Pirmās instances tiesai izvirzījuši šādus prasījumus:

– atcelt Apstrīdēto regulu pilnībā vai, pakārtoti, atcelt tās 1. panta 3. punktu, 8. punkta a) apakšpunktu, 9., 10. un 18. punktu;

– piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

20 Iebildumā par nepieņemamību Komisija Pirmās instances tiesai izvirzījusi šādus prasījumus:

– prasību noraidīt kā nepieņemamu;

– piespriest prasītājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

21 Apsvērumos par iebildumu par nepieņemamību prasītāji Pirmās instances tiesai izvirzījuši šādus prasījumus:

– noraidīt iebildumu par nepieņemamību un turpināt procesu;

– pakārtoti, izskatīt iebildumu par nepieņemamību, [tikai] iztiesājot lietu pēc būtības, un turpināt tiesvedību.

Juridiskais pamatojums

22 Atbilstoši Reglamenta 114. panta 1. punktam, ja viens lietas dalībnieks to lūdz, Pirmās instances tiesa var pieņemt lēmumu par nepieņemamību, neizskatot lietu pēc būtības. Atbilstoši tā paša panta 3. punktam pārējā procesa daļa notiek mutvārdos, ja vien Pirmās instances tiesa nelemj citādi. Šajā gadījumā Pirmās instances tiesa uzskata, ka tā no lietas materiāliem guvusi pietiekamu informāciju un ka mutvārdu process nav jāuzsāk.

23 Komisija apgalvo, ka prasība ir nepieņemama, jo prasītājus Apstrīdētā regula nav skārusi tieši.

24 Itālijas ražotāji nevar atsaukties uz individuālām īpašībām vai īpašiem apstākļiem, kas būtu tiem raksturīgi salīdzinājumā ar jebkuru citu personu.

25 Turklāt brīvprātīgiem konsorcijiem nav tiesību iesniegt prasību par tiesību akta atcelšanu, jo neviens no to dalībniekiem nav individuāli ieinteresēts iebilst pret Apstrīdēto regulu.

26 Visbeidzot, FederDoc kā brīvprātīgu konsorciju konfederācija nevar iesniegt prasību tādu pašu iemeslu dēļ kā tās dalībnieki.

27 Prasītāji uzskata, ka prasība ir pieņemama. Regulas Nr. 753/2002 III pielikuma A un B daļas apvienošanas rezultātā tika nodarīts kaitējums Itālijas ražotāju interesēm, jo vairs nepastāvēja iespēja aizliegt trešo valstu ražotājiem pārdot vīnus Kopienā, izmantojot kādu no attiecīgajiem apzīmējumiem.

28 Turklāt šajā gadījumā pastāvošie apstākļi būtībā ir līdzīgi tiem, kādi pastāvēja lietā, kurā taisīts Tiesas 1994. gada 18. maija spriedums lietā C‑309/89 Codorniu/Padome (Recueil, I‑1853. lpp.). Itālijas ražotāji ražo un pārdod vīnu ar vienu no attiecīgajiem 17 citiem tradicionālajiem apzīmējumiem, kas ir kolektīvām preču zīmēm pielīdzināmas atšķirības zīmes, kuras rada izņēmuma tiesības pat tad, ja tās kopīgi izmanto ražotāji, kam dotas tiesības to izmantot.

29 Brīvprātīgu konsorciju uzdevums bija organizēt un koordinēt to personu kategoriju darbību, kas saistītas ar katra apzīmējuma ražošanu un tirdzniecību, un nodrošināt viena vai vairāku tādu apzīmējumu aizsardzību, saistībā ar kuru vai kuriem tie īpaši izveidoti. Konsorciju prasība ir pieņemama, jo šie konsorciji pārstāv to uzņēmumu intereses, kurus [Apstrīdētā regula] ir skārusi individuāli, un tiesību normās tiem ir skaidri atzītas vairākas procesuālās tiesības.

30 No FederDoc statūtiem izriet, ka šīs apvienības uzdevums ir gan valsts, gan starptautiskā mērogā tiesiski aizsargāt Itālijas apzīmējumus un ka tā ir individuāli skarta tāpat kā brīvprātīgi konsorciji.

31 Prasītāji uzskata, ka EKL 230. panta ceturtā daļa ir jāinterpretē plašāk, nekā tas ir izdarīts Tiesas 1963. gada 15. jūlija spriedumā lietā 25/62 Plaumann/Komisija (Recueil, 197. lpp.), un ka EKL 230. panta ceturtā daļa ir jāinterpretē atbilstoši efektīvas tiesiskās aizsardzības principam. Turklāt prasītāji atsaucas uz 2004. gada 29. oktobrī Romā parakstītā Līguma par Konstitūciju Eiropai galīgo projektu (OV C 310, 1. lpp.), kurā ir paredzēts grozīt EKL 230. panta ceturto daļu, lai atceltu pienākumu pierādīt, ka personas intereses ir skartas individuāli, iesniedzot prasību par regulām, kurām nav nepieciešami izpildes pasākumi.

Pirmās instances tiesas vērtējums

32 Atbilstoši EKL 230. panta ceturtajai daļai “jebkura fiziska vai juridiska persona [..] var griezties Tiesā par lēmumu [..], kas – kaut arī regulas [..] formā [..] – tomēr šo personu skar tieši un individuāli”.

Par apstrīdēto noteikumu raksturu

33 Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai kritērijs, lai noskaidrotu, vai attiecīgais tiesību akts ir regula vai lēmums, ir attiecīgā tiesību akta vispārēja piemērojamība (Tiesas 1962. gada 14. decembra spriedums apvienotajās lietās 16/62 un 17/62 Confédération nationale des producteurs de fruits et légumes u.c./EEK Padome, Recueil, 901., 918. lpp., un Pirmās instances tiesas 2005. gada 3. februāra spriedums lietā T‑139/01 Comafrica un Dole Fresh FruitEurope/Komisija, Krājums, II‑409. lpp., 87. punkts). Tiesību akts ir vispārēji piemērojams, ja tas attiecas uz objektīvi noteiktām situācijām un ja tas rada tiesiskas sekas abstrakti nosakāmām personu kategorijām (iepriekš minētais spriedums lietā Comafrica un Dole Fresh FruitEurope/Komisija, 87. punkts; šajā sakarā skat. arī Tiesas 1989. gada 21. novembra spriedumu lietā C‑244/88 Usinescoopératives de déshydratation du Vexin u.c./Komisija, Recueil, 3811. lpp., 13. punkts).

34 Šajā gadījumā Apstrīdētā regula un it īpaši tās noteikumi, kurus prasītāji pakārtoti lūdz atcelt, samazina 17 citu tradicionālo apzīmējumu aizsardzības pakāpi, kas sākotnēji bija paredzēti III pielikuma B daļā. Atbilstoši Regulas Nr. 753/2002 24. panta 6. punktam, lai šos tradicionālos apzīmējumus varētu iekļaut B daļā, tiem ne vien jāatbilst [Regulas] 24. panta 5. punktā paredzētajiem nosacījumiem, kas minēti šī sprieduma 8. punktā, bet “[tie] arī jāizmanto vīna ar ģeogrāfiskās izcelsmes norādi apzīmēšanai un [tiem] ir jāidentificē attiecīgais vīns kā minētajā Kopienas teritorijas reģionā vai vietā cēlies, ja attiecīgā tradicionālā apzīmējuma izteiktā kvalitāte, reputācija vai citas īpašības ir būtiski saistītas ar attiecīgo ģeogrāfisko izcelsmi”. B daļā iekļautos apzīmējumus tādējādi var izmantot tikai attiecībā uz tiem vīniem, kuru izcelsme ir attiecīgajā Kopienas teritorijas reģionā vai vietā, un atzītajiem dalībvalstu ražotājiem ir tiesības iebilst pret to, ka trešo valstu vīnus ar šādiem tradicionālajiem apzīmējumiem pārdod Kopienā. Pēc tam, kad Regulā Nr. 753/2002 tika izdarīti grozījumi ar Apstrīdēto regulu un it īpaši ar tās 1. panta 4. punktu, citus tradicionālos apzīmējumus, kas iepriekš bija minēti III pielikuma B daļā, turpmāk var izmantot trešo valstu vīnu ražotāji, ja ir izpildīti grozītajā Regulā Nr. 753/2002 paredzētie nosacījumi.

35 Neraugoties uz to, prasītāji nav vienīgie, kurus skar Apstrīdētajā regulā izdarītie grozījumi. Šie grozījumi attiecas arī uz visiem citiem pašreizējiem un jaunizveidojamiem Itālijas vīna ražotājiem, kam ir likumīgi atļauts izmantot Itālijas tradicionālos apzīmējumus. Turklāt, uzskatot, ka jautājums ir par tiesību aktu, kura piemērojamība nav ierobežota ne telpā – t.i., attiecībā uz Itāliju, – ne laikā, tā attiecas ne tikai uz Itālijas ražotājiem, bet tiesiski ietekmē arī citu dalībvalstu nekonkrētu ražotāju skaitu, kas pašreiz izmanto un kas turpmāk izmantos sākotnēji III pielikuma B daļā iekļautos apzīmējumus. Papildus 17 Itālijas apzīmējumiem šajā sarakstā bija iekļauti arī apzīmējumi, ko izmanto attiecībā uz Vācijā, Austrijā, Spānijā, Francijā, Grieķijā un Portugālē ražotiem vīniem.

36 Apstrīdētā regula ir vispārēji piemērojama EKL 249. panta otrās daļas nozīmē, un tādējādi tā ir normatīva rakstura pasākums. Tā attiecas uz objektīvi noteiktām situācijām un rada tiesiskas sekas tām uzņēmēju kategorijām, kas atbilst noteiktam skaitam vispārīgu un abstrakti noteiktu nosacījumu (šajā sakarā skat. Tiesas 2000. gada 26. oktobra rīkojumu lietā C‑447/98 P Molkerei Groβbraunshain un Bene Nahrungsmittel/Komisija, Recueil, I‑9097. lpp., 67. punkts, un Pirmās instances tiesas 2004. gada 6. jūlija rīkojumu lietā T‑370/02 Alpenhain-Camembert-Werk u.c./Komisija, Krājums, II‑2097. lpp., 55. punkts, un minēto judikatūru). Šī vispārējā piemērojamība izriet no konkrētā tiesiskā regulējuma priekšmeta, proti – noteikt normas tradicionālo apzīmējumu izmantošanai un to aizsardzībai visā Eiropas Kopienā.

37 Šo secinājumu neietekmē prasītāju apgalvojumi, ka Apstrīdētās regulas noteikumi zaudē savu vispārīgo un abstrakto raksturu, ņemot vērā dažu kritēriju diskrecionāru novērtējumu, kas ļauj atzīt, ka pastāv tradicionāls apzīmējums un ka trešām valstīm apzīmējumu atļauts izmantot tikai pēc trešās valsts nosaukuma iekļaušanas III pielikumā. Kā minēts iepriekš šajā spriedumā, šie noteikumi skar arī citus ražotājus, kas pašreiz izmanto un turpmāk izmantos citus tradicionālos apzīmējumus.

Par prasītāju tiesībām vērsties tiesā

38 Atbilstoši judikatūrai pastāv iespēja, ka noteikums, kam pēc tā būtības un piemērojamības ir normatīvs raksturs, ciktāl tas vispār attiecas uz ieinteresētajiem uzņēmējiem, dažus no tiem var skart individuāli. Tā tas ir gadījumā, ja attiecīgais tiesību akts fizisku vai juridisku personu ietekmē dažu tās specifisko īpašību dēļ vai tādas faktiskās situācijas dēļ, kas to raksturo attiecībā pret jebkuru citu personu, un tādēļ to individuāli izceļ tādā pašā veidā, it kā šī persona būtu lēmuma adresāts (šajā sakarā skat. iepriekš minēto Tiesas spriedumu lietā Codorniu/Padome, 19. un 20. punkts, un Tiesas 2002. gada 25. jūlija spriedumu lietā C‑50/00 P Unión de PequeñosAgricultores/Padome, Recueil, I‑6677. lpp., 36. punkts, un minēto judikatūru).

39 Tādējādi pēc kārtas ir jāpārbauda, vai Itālijas ražotāji, brīvprātīgi konsorciji un FederDoc ir pierādījuši, ka šāda situācija pastāv.

– Par individuālu ietekmi uz Itālijas ražotājiem

40 Šajā gadījumā Itālijas ražotāji uzsver, ka Regulas Nr. 753/2002 III pielikuma A un B daļas apvienošanas rezultātā tika samazināta III pielikuma B daļā Itālijai paredzēto 17 citu tradicionālo apzīmējumu aizsardzības pakāpe un ka konkrētie ražotāji ir vienīgie, kas šos apzīmējumus var izmantot Kopienā, tādējādi to interesēm ir nodarīts kaitējums. Šī situācija tomēr neļauj uzskatīt, ka Itālijas ražotājus [Apstrīdētā regula] ir skārusi individuāli tāpat kā kāda lēmuma adresātus. Abu minēto pielikuma daļu apvienošana Itālijas ražotājus ietekmē tāpat kā visus citus Kopienas vīna ražotājus, attiecībā uz kuriem varētu izmantot iepriekš III pielikuma B daļā paredzētos apzīmējumus.

41 Turklāt ir jāatgādina – tas, ka regula ietekmē kāda indivīda tiesisko stāvokli, nav pietiekams apstāklis, lai varētu uzskatīt, ka regula to skar individuāli (Pirmās instances tiesas 2004. gada 2. aprīļa rīkojums lietā T‑231/02 Gonnelli un AIFO/Komisija, Recueil, II‑1051. lpp., 38. punkts).

42 Šajā gadījumā tas, ka noteikti un izsmeļoši uzskaitīti tradicionālie apzīmējumi tiek tiesiski aizsargāti, nevar nostādīt Itālijas ražotājus atšķirīgā situācijā salīdzinājumā ar citiem Kopienas NRR kvalitatīvā vīna ražotājiem, kuri saviem vīniem izmanto citus tradicionālos apzīmējumus. Tā kā pēdējie minētie ražotāji ir tādā pašā situācijā kā Itālijas ražotāji, tie var izvirzīt pretenzijas par tādu pašu aizsardzību saistībā ar saviem tradicionālajiem apzīmējumiem, līdz ar to ir jāatzīst, ka arī viņu tradicionālajiem apzīmējumiem, kas bija iekļauti Regulas Nr. 753/2002 III pielikuma B daļā, tādā pašā mērā tika samazināta aizsardzības pakāpe.

43 Pat ja Apstrīdētajā regulā paredzētie pasākumi prasītājiem var radīt būtiskas ekonomiskas sekas, neatliek nekas cits kā secināt, ka līdzīgas sekas radīsies arī citiem Kopienas NRR kvalitatīvo vīnu ražotājiem (šajā sakarā skat. Tiesas 2003. gada 10. aprīļa spriedumu lietā C‑142/00 P Komisija/Nederlandse Antillen, Recueil, I‑3483. lpp., 77. punkts, un iepriekš minēto rīkojumu lietā Gonnelli un AIFO/Komisija, 45. punkts). Tādējādi sekas, ko prasītāji uzskata par tādām, kas nodara kaitējumu Itālijas ražotājiem, tos neskar individuāli salīdzinājumā ar citiem attiecīgajiem uzņēmējiem.

44 Katrā ziņā nepietiek ar to, ka dažus uzņēmējus akts ekonomiski skar vairāk nekā to konkurentus, lai varētu uzskatīt, ka šis akts tos skāris individuāli (Pirmās instances tiesas 1999. gada 15. septembra rīkojums lietā T‑11/99 Van Parys u.c./Komisija, Recueil, II‑2653. lpp., 50. punkts, un 2004. gada 10. decembra rīkojums lietā T‑196/03 EFfCI/Parlaments un Padome, Krājums, II‑4263. lpp., 47. punkts).

45 Turklāt nevar secināt, ka Itālijas ražotāji ir skarti individuāli iepriekš minētā sprieduma lietā Codorniu/Padome nozīmē tikai tāpēc, ka tiem ir tiesības atsaukties uz izņēmuma tiesībām.

46 Minētajā lietā vispārēji piemērojams noteikums liedza prasītājam izmantot grafisku preču zīmi, ko tas reģistrējis un parastā veidā izmantojis jau ilgu laiku pirms konkrētās regulas pieņemšanas, tāpēc regula viņu skārusi individuāli salīdzinājumā ar citiem uzņēmējiem. Patiesībā tiesībām uz tradicionālo apzīmējumu piemīt elementi, kas tām ir kopīgi ar tiesībām, kuras izriet no kolektīvas preču zīmes reģistrācijas. Tomēr ar šo līdzību nepietiek, lai secinātu, ka Itālijas ražotāji atradās tādā pašā vai līdzīgā situācijā kā prasītājs lietā Codorniu/Padome, kurā taisīts iepriekš minētais spriedums. Ņemot vērā izņēmuma tiesības, kas rodas preču zīmes reģistrācijas rezultātā, prasītājs šajā lietā pēc konkrētās regulas pieņemšanas bija vienīgais, kurš atradās pilnīgi atšķirīgā situācijā salīdzinājumā ar visiem pārējiem uzņēmējiem.

47 Tā tas nav šajā gadījumā. Atšķirībā no iepriekš minētajā spriedumā lietā Codorniu/Padome Apstrīdētās regulas šajā gadījumā Apstrīdētā regula nevienu personu neskar individuāli, bet gan rada tiesiskas sekas arī visiem pašreizējiem vai jaunizveidojamiem vīna ražotājiem, kam likumīgi ir atļauts izmantot 17 Itālijas tradicionālos apzīmējumus, kā arī visus citus pārējo dalībvalstu ražotājus, kas pašreiz izmanto un kas turpmāk izmantos sākotnēji III pielikuma B daļā iekļautos apzīmējumus. Tādējādi situācija, kādā atradās Itālijas ražotāji – prasītāji šajā lietā, – nebija ārkārtēja, kāda tā bija prasītājam lietā Codorniu/Padome, kurā taisīts iepriekš minētais spriedums.

48 No tā izriet, ka Apstrīdētā regula Itālijas ražotājus skar objektīvi kā NRR kvalitatīvo vīnu ražotājus. Tādējādi, tā kā nav pierādīts, ka Itālijas ražotāji bija individuāli ieinteresēti, tiem nav tiesību celt iebildumus pret Apstrīdēto regulu.

– Par individuālu ietekmi uz brīvprātīgiem konsorcijiem

49 Atbilstoši judikatūrai apvienību iesniegtas prasības ir pieņemamas trīs gadījumos, konkrēti: ja apvienības pārstāv to uzņēmumu intereses, kam ir tiesības vērsties tiesā, ja apvienības ir skartas individuāli, proti – skartas to kā apvienību attiecīgas intereses, jo tiesību akts, kuru lūgts atcelt, ir ietekmējis apvienības kā sarunu dalībnieces stāvokli, vai arī ja tiesību normā tām ir skaidri atzītas procesuālās tiesības (Pirmās instances tiesas 1997. gada 30. septembra rīkojums lietā T‑122/96 Federolio/Komisija, Recueil, II‑1559. lpp., 61. punkts, un iepriekš minētais spriedums lietā EFfCI/Parlaments un Padome, 42. punkts).

50 Jāatgādina, ka pirmajā gadījumā atbilstoši judikatūrai nevar uzskatīt, ka apvienību, kura izveidota nolūkā atbalstīt kādas konkrētu personu kategorijas kolektīvās intereses, ir individuāli skāris tiesību akts, kas ietekmē šīs konkrēto personu kategorijas vispārējās intereses, ja attiecīgais tiesību akts nav individuāli skāris attiecīgās personas (šajā sakarā skat. iepriekš minēto rīkojumu lietā Gonnelli un AIFO/Komisija, 48. punkts, un iepriekš minēto rīkojumu lietā EFfCI/Parlaments un Padome, 43. punkts). Šajā gadījumā no iepriekš izklāstītās argumentācijas izriet, ka brīvprātīgu konsorciju dalībnieki nav pierādījuši, ka Apstrīdētā regula tos ietekmējusi dažu tiem raksturīgu īpašību vai īpašas faktiskās situācijas dēļ, kādā tie atradās salīdzinājumā ar visām pārējām personām.

51 Runājot par otro gadījumu, kaut arī fakts, ka pastāv īpaši apstākļi – tādi kā apvienības nozīme procedūrā, kuras rezultātā ir pieņemts tiesību akts EKL 230. panta nozīmē, – var pamatot pieņemamību prasībai, ko iesniegusi apvienība, kuras dalībniekus apstrīdētais tiesību akts nav skāris individuāli, jo tas ietekmējis apvienības kā sarunu dalībnieces stāvokli (iepriekš minētais rīkojums lietā EFfCI/Parlaments un Padome, 42. punkts; skat. arī Tiesas 1988. gada 2. februāra spriedumu apvienotajās lietās 67/85, 68/85 un 70/85 Van der Kooy u.c/Komisija, Recueil, 219. lpp., 21.–24. punkts), tomēr no lietas materiāliem neizriet un prasītāji nav apgalvojuši, ka tā tas ir šajā gadījumā.

52 Visbeidzot, runājot par trešo gadījumu, brīvprātīgus konsorcijus Apstrīdētā regula nevarētu skart individuāli, jo tiesību akta noteikumos tiem būtu atzītas vairākas procesuāla rakstura tiesības. Ir jānorāda, pirmkārt, ka Apstrīdēto regulu Komisija pieņēma bez brīvprātīgu konsorciju līdzdalības šajā procedūrā. Otrkārt, brīvprātīgie konsorciji neizvirza nekādas procesuālas tiesības, ko tiem atzītu saistībā ar vīna nozares produktu tirgus kopīgo organizāciju vai jebkurā citā Kopienas tiesību aktā pretēji tam, kas noteikts šī sprieduma 49. punktā minētajā judikatūrā. Visbeidzot, konsorciji šajā sakarā neatsaucas uz īpašiem uzdevumiem un funkcijām, kas tiem atzītas to iekšējā tiesību sistēmā, lai pamatotu izmaiņas ar EKL 230. pantu izveidotajā tiesiskās aizsardzības līdzekļu sistēmā, kuras mērķis ir uzticēt Kopienas tiesnesim kontrolēt iestāžu pieņemto tiesību aktu likumīgumu, lai prasību par tiesību akta atcelšanu nepakārtotu valsts iestāžu neatkarīgam lēmumam, kas drīzāk balstīts nevis uz Kopienas sabiedriskajām interesēm, bet gan uz attiecīgās dalībvalsts interesēm (šajā sakarā skat. iepriekš minētā rīkojuma Federolio/Komisija 64. punktu).

53 Ņemot vērā iepriekš minēto, nevar uzskatīt, ka Apstrīdētā regula brīvprātīgus konsorcijus ir skārusi individuāli.

– Par individuālu ietekmi uz FederDoc

54 Apvērumi par brīvprātīgu konsorciju tiesībām vērsties tiesā attiecas arī uz FederDoc iesniegtās prasības pieņemamību, jo FederDoc ir brīvprātīgu konsorciju federācija. Arī FederDoc nebija īpašas nozīmes Apstrīdētās regulas pieņemšanas procedūrā, un atsevišķiem tās statūtu noteikumiem nav nekādas nozīmes šajā vērtējumā. Tā rezultātā nevar uzskatīt, ka FederDoc, tāpat kā pārējos prasītājus Apstrīdētā regula būtu skārusi individuāli Tiesas un Pirmās instances tiesas pastāvīgās judikatūras nozīmē.

Secinājums

55 No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka neviens no prasītājiem nav pierādījis, ka Apstrīdētā regula un īpaši tās noteikumi, kurus pakārtoti lūgts atcelt, to būtu skārusi individuāli.

56 Šo secinājumu nevar apšaubīt, pamatojoties uz prasītāju argumentiem par nepieciešamību daudz plašāk interpretēt EKL 230. panta ceturto daļu un prasībām par efektīvu tiesisko aizsardzību. Pirmkārt, savu pastāvīgo judikatūru saistībā ar EKL 230. panta ceturtās daļas interpretāciju Tiesa ir apstiprinājusi 2004. gada 1. aprīļa spriedumā lietā C‑263/02 P Komisija/Jégo-Quéré (Recueil, I‑3425. lpp.) un iepriekš minētajā spriedumā lietā Uníon de PequeñosAgricultores/Padome. Otrkārt, kaut arī EKL 230. panta ceturtajā daļā paredzētais nosacījums – ka personai jābūt skartai individuāli – ir jāinterpretē saskaņā ar efektīvas tiesiskās aizsardzības principu, ņemot vērā dažādus apstākļus, kas prasītāju var skart individuāli, šādas interpretācijas rezultātā tomēr nevar izvairīties no attiecīgā nosacījuma (iepriekš minētais spriedums lietā Uníon de PequeñosAgricultores/Padome, 44. punkts).

57 Visbeidzot, par nederīgu ir jāatzīst arguments, ko prasītāji balstījuši uz Līguma par Konstitūciju Eiropai projekta III‑365. panta 4. punktu, jo šis dokuments vēl joprojām nav stājies spēkā.

58 No visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet – nevar uzskatīt, ka Apstrīdētā regula prasītājus ir skārusi individuāli EKL 230. panta ceturtās daļas nozīmē, un tādējādi prasība kopumā ir jānoraida kā nepieņemama.

Par tiesāšanās izdevumiem

59 Atbilstoši Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā prasītājiem spriedums nav labvēlīgs, tiem jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Komisijas prasījumiem.

Ar šādu pamatojumu

PIRMĀS INSTANCES TIESA

(ceturtā palāta)

izdod rīkojumu:

1) prasību noraidīt kā nepieņemamu;

2) prasītāji sedz savus, kā arī atlīdzina Komisijai radušos tiesāšanās izdevumus.

Luksemburgā, 2005. gada 28. jūnijā.

Sekretārs Priekšsēdētājs