ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
47

Komisija apgalvo, ka Civildienesta noteikumu 40., 42.b un 55.a pantam nav nozīmes šajā lietā, jo tie nav piemērojami to ierēdņu gadījumā, kuri zaudē dzīvību tamdēļ, ka iestāde nav izpildījusi savu aizsardzības pienākumu, tādējādi radot pamatu kaitējuma atlīdzībai, un tā norāda, ka šie noteikumi netika piemēroti šajā lietā. Tā uzskata, ka ir kļūdaina tāda pieeja, kurā Civildienesta noteikumos tiek tikai meklētas normas ar atsauci uz iespējamajiem, pat netiešajiem, labuma guvējiem un iecēlējinstitūcijas pienākumiem, bet kuru saturam tomēr nav nekāda sakara ar iesniegto pieteikumu par kaitējuma atlīdzību. Prasības par morālā kaitējuma atlīdzību, pamatojoties uz LESD 270. pantu, priekšmets varētu būt vienīgi tādi strīdi, kas ir par kaitējuma atlīdzināšanu, par kuru Komisiju “var atzīt par atbildīgu kā darba devēju”, kā Tiesa to ir atgādinājusi 1986. gada 8. oktobra sprieduma Leussink/Komisija (169/83 un 136/84, turpmāk tekstā – “spriedums Leussink, EU:C:1986:371) 22. punktā, un papildus tam, kā tas ir paredzēts Civildienesta noteikumu 73. pantā. Komisija norāda, ka saskaņā ar Civildienesta noteikumu 73. pantā paredzētais papildu pabalsts par morālo kaitējumu katrā ziņā nevar būt pamatā dubultai kompensācijai, kā Vispārējā tiesa to ir atgādinājusi sprieduma par atpakaļ nodoto lietu 195. punktā. Tomēr, ja tiktu apmierināta Alessandro Missir brāļa un māsas prasība par morālā kaitējuma atlīdzību, notiktu šāda dubulta kompensācija, jo, kā tajā pašā ir rakstīts, minētais pieteikums ir balstīts uz “tiem pašiem pieņēmumiem”, uz kuru pamata Vispārējā tiesa ir piešķīrusi atlīdzību par morālo kaitējumu tēvam un četriem Alessandro Missir bērniem un kurus kā iemeslu Komisija min, norādot uz “vienu un to pašu kaitējumu”, proti, viņa nāvi.
1

Prasītājas – Jindal Saw Ltd, privāto tiesību sabiedrība, kas reģistrēta saskaņā ar Indijas tiesībām, un Jindal Saw Italia SpA, sabiedrība, kas reģistrēta saskaņā ar Itālijas tiesībām un kas pieder Jindal Saw, – darbojas tostarp plastiskā čuguna cauruļu un caurulīšu, kas paredzētas Indijas tirgum un eksportam, ražošanas un tirdzniecības jomā. Attiecīgajā šajā lietā aplūkotajā laikposmā trīs saistītas sabiedrības iesaistījās Jindal Saw preču tirdzniecībā Eiropas Savienībā, proti, papildus Jindal Saw Italia – arī Jindal Saw España SL un Jindal Saw Pipeline Solutions, UK (saukta par Jindal Saw UK) (turpmāk tekstā visas kopā – “Jindal Saw pārdošanas struktūras”).
156

Būtu jāpiebilst, ka ar slāpekļa oksīdu atbilstības koeficientu CFpollutant noteikšanu, protams, ir saistīts apstrīdētās regulas 1. panta 2. un 3. punkts, ar kuriem ir grozīta Regulas Nr. 692/2008 3. panta 10. punkta trešā daļa. Proti, tās grozītajā redakcijā ir noteikts: “Līdz brīdim, kad ir pagājuši trīs gadi no datumiem, kas noteikti 10. panta 4. punktā, un četri gadi no datumiem, kas noteikti [Regulas Nr. 715/2007] 10. panta 5. punktā, [proti, piemēram, līdz 2017. gada 31. augustam attiecībā uz pasažieru transportlīdzekļu tipa apstiprinājumu un līdz 2019. gada 31. augustam attiecībā uz individuālu to ekspluatācijas uzsākšanu], piemēro šādus noteikumus: a) III A pielikuma 2.1. punkta prasības nepiemēro [runa ir par prasībām, kurās ir norādīta NTE vērtības aprēķināšanas formula un kurās ir noteikts nepārsniegt šo vērtību RDE testos].” Šajā tiesību normā, a contrario, ir noteikts brīdis, no kura atbilstības koeficienti CFpollutant, it īpaši tie, kurus ir kritizējušas prasītājas, tiek piemēroti RDE testos, citiem vārdiem, no kura brīža šie testi vairs netiek veikti tikai uzraudzības nolūkā. Tomēr šī tiesību norma var attiekties arī uz citiem piesārņotājiem, kuri nav slāpekļa oksīdi un kuru atbilstības koeficienti CFpollutant tikšot noteikti pēc šo oksīdu atbilstības koeficientiem, kā tas ir bijis saistībā ar smalkajām daļiņām. Turklāt tās atcelšana nav nepieciešama, lai kritizētos slāpekļa oksīdu atbilstības koeficientus CFpollutant vairs nepiemērotu. Vērtības neesamība galīgo un pagaidu atbilstības koeficientu CFpollutant tabulās, kuras ir ietvertas Regulas Nr. 692/2008 III A pielikuma 2.1.1. un 2.1.2. punktā, šajā ziņā pati par sevi ir pietiekama. Tādējādi apstrīdētās regulas 1. panta 2. un 3. punkts, ar kuriem ir grozīta Regulas Nr. 692/2008 3. panta 10. punkta trešā daļa, ir nodalāmi no slāpekļa oksīdu atbilstības koeficientu CFpollutant vērtības, kas ir minēta šīs regulas III A pielikuma 2.1.1. un 2.1.2. punktā, un tātad tā nav jāatceļ.
60

Šajā ziņā no Civildienesta noteikumu 5. panta 5. punkta izriet, ka “vienādi amatā iecelšanas nosacījumi un dienesta karjera attiecas uz visiem ierēdņiem, kuri strādā vienā un tai pašā funkciju grupā”. Tomēr no jauno Civildienesta noteikumu 45. panta izriet, ka Savienības likumdevējs ir nolēmis, ka no 2014. gada 1. janvāra, “ja vien netiek piemērota [Civildienesta noteikumu] 4. pantā un 29. panta 1. punktā paredzētā procedūra, ierēdņus var paaugstināt amatā tikai tad, ja viņi ieņem amatu, kas atbilst vienam no amatu veidiem, kas izklāstīti I pielikuma A punktā, nākamajā augstākā pakāpē”. Tādējādi, kā izriet no Regulas Nr. 1023/2013 19. apsvēruma, Savienības likumdevējs, īstenojot Civildienesta noteikumu 5. panta 5. punktu, kurā ir prasīti “vienādi amatā iecelšanas [un karjeras virzības] nosacījumi” visiem administratoriem, ir vēlējies pārstrukturēt administratoru karjeras grupu, paredzot parasto administratoru karjeras grupu, kuras ietvaros viņi virzās pa karjeras kāpnēm no AD 5 līdz AD 12 pakāpei, un vēlāk īpašu karjeras grupu, kas ir rezervēta tiem, kuri pilda tādus svarīgus pienākumus kā “nodaļas vadītāja vai līdzvērtīga amata” vai “padomdevēja vai līdzvērtīga amata” pienākumi, ļaujot viņiem piekļūt augstākām AD pakāpēm, proti, AD 13 un AD 14 pakāpei.
39

Šajā lietā, pirmkārt, ir jākonstatē, ka prasītāja šajā ziņā prasības pieteikumā nonāk pretrunās. Lai gan tā vairākkārt apstrīd saikni starp attiecīgajiem uzdevumiem un pamatnolīgumiem, citviet tā apgalvo, ka šie uzdevumi ir saistīti un ir paredzēti pamatnolīgumos. Proti, prasītāja prasības pieteikumā pati norāda uz šo saikni, apgalvojot, ka attiecīgie uzdevumi ir jāizvērtē plašākā starp to un CESI pastāvošo attiecību kontekstā, uz kurām attiecas pamatnolīgumi, ko tās ir noslēgušas laikposmā no 2009. līdz 2011. gadam. Turklāt prasītāja trešā pamata ietvaros apgalvo, ka attiecīgo uzdevumu tiešās uzticēšanas tiesiskums izriet tieši no tā, ka Komisija nav apstrīdējusi to, ka uzdevumi ir piešķirti, iepriekš neizsludinot konkursu par pamatnolīgumu Nr. 3000034279, no kura šie uzdevumi izriet. Savukārt prasītāja prasības pieteikumā apstiprina, ka pamatnolīgumiem nav nozīmes saistībā ar projektiem E 221 un E 255 un ka tāpēc Komisija varēja izvērtēt tikai attiecīgo uzdevumu tiešu piešķiršanu CESI ārpus pamatīgumiem. Līdz ar to, no iepriekš minētā izriet, ka prasītāja nevar pārmest Komisijai, ka, pirmkārt, tā ir koncentrējusies tikai uz pamatnolīgumu tiesiskumu, un, otrkārt, ka tā katras attiecīgo uzdevumu tiešās piešķiršanas tiesiskumu atvasina no pamatnolīgumu iepriekšēja tiesiskuma.
42

Šajā sakarā sviras rādītājs sniedz vērtējumu par kredītiestādes pašu kapitāla līmeni salīdzinājumā ar tās riska darījumiem neatkarīgi no katra šāda riska darījuma riska līmeņa ņemšanas vērā. Tas izriet no Regulas Nr. 575/2013 91. apsvēruma, kurā ir uzsvērts, ka “uz risku balstītas pašu kapitāla prasības [..] vien nepietiek, lai novērstu to, ka iestādes uzņemas pārmērīgas un neilgtspējīgas sviras risku”, kā arī no Bāzeles komitejas darba, uz kuru ir atsauce Regulas Nr. 575/2013 92. un 93. apsvērumā. Patiešām, Bāzeles komitejas publikācijā par “Bāzele III” vienošanos, kas ir iesniegta iebildumu raksta pielikumā, sviras rādītājs ir iecerēts kā “vienkāršs, pārskatāms rādītājs, kas nav balstīts uz risku un kas ir kalibrēts, lai ticami papildinātu uz risku balstītās pašu kapitāla prasības”. Šis sviras rādītāja svēruma trūkums atkarībā no riska ir atspoguļots tā aprēķināšanas metodoloģijas aprakstā, kas ir ietverts Regulas Nr. 575/2013 429. panta 2. punktā. Tajā ir precizēts, ka sviras rādītāju aprēķina “kā iestādes kapitāla mēru, dalītu ar šīs iestādes kopējās riska darījumu vērtības mēru un ko izsaka kā procentuālu attiecību”. Tajā nav minēts nekāds svērums atkarībā no riska darījumu riska pakāpes.
141

Šajā lietā starp lietas dalībniekiem nav strīda par to, ka, pirmkārt, maršruts Prāga–Ostrava tiek uzskatīts par vienu no galvenajiem maršrutiem Čehijas Republikā, it īpaši tāpēc, ka nav tiešas automaģistrāles starp Prāgu un Ostravu, pilsētu, kas atrodas apmēram desmit kilometrus no Polijas robežas un dažus desmitus kilometrus no Slovākijas robežas, un, otrkārt, ka konkurējošie pārvadātāji, kas darbojas maršrutā Prāga–Ostrava, darbojas arī citās dalībvalstīs, tostarp Slovākijas Republikā, un, treškārt, ka maršruts Prāga–Ostrava ir daļa no konkurējošo pārvadātāju maršrutiem, it īpaši uz minēto dalībvalsti.
155

Tātad – atšķirībā no pirmā un trešā iebilduma, kas attiecas uz LESD 107. panta 1. punkta pārkāpumu, – šajā sūdzības daļā nebija teikts, ka persona, kas iestājusies lietā, būtu ieguvusi priekšrocību, kas pati izrietētu no Lasņevesas ostas infrastruktūras izmantošanas ekonomiskās vērtības, bet bija konkrēti apstrīdēta priekšrocība, kādu persona, kas iestājusies lietā, esot guvusi atbrīvojuma no daļas no nodevas T 9 dēļ, kāda tai būtu bijusi piemērojama atbilstoši piemērojamajiem Spānijas tiesību aktiem. Apstrīdētā lēmuma 66. punktā Komisija, pēc tam, kad tā būtībā bija atgādinājusi, ka tai nav jāizvērtē, kā un kādu ar nodokli apliekamu notikumu rezultātā ir tikušas piemērotas ostas nodevas, šo argumentāciju noraidīja tādēļ, ka no Spānijas iestāžu sniegtajiem paskaidrojumiem izrietēja, ka DGPC iekasēja nodevu T 9 vienādi visās ostās, uz kurām attiecas tās kompetence. Tātad iepriekšējās izskatīšanas rezultātā neesot bijis iespējams identificēt nevienu personas, kas iestājusies lietā, selektīvu priekšrocību, kura izrietētu no varbūtēja daļēja atbrīvojuma no šīs nodevas.
34

Proti, pirmkārt, ir jānorāda, ka no Regulas 2015/2424 74. panta 1. punkta, lasot to kopsakarā ar šīs regulas 4. pantu, izriet, ka Regulas Nr. 207/2009 80. panta 3. punkts tā agrākajā redakcijā no 2016. gada 23. marta ir aizstāts ar jaunu 3. punktu, kurš attiecas uz Eiropas Komisijas piešķirtajām deleģēšanas pilnvarām. No Regulas 2015/2424 tiesību normām izriet arī, ka Regulas Nr. 207/2009, tās agrākajā redakcijā, 80. panta 3. punkts no 2017. gada 1. oktobra kļūs par Regulas Nr. 207/2009, tās jaunajā redakcijā, 80. panta 4. punktu. No tā šķiet izrietam, ka Regulas Nr. 207/2009, tās agrākajā redakcijā, 80. panta 3. punkts ir ticis svītrots no 2016. gada 23. marta līdz 2017. gada 1. oktobrim. Tomēr nevar tikt uzskatīts, ka likumdevēja nodoms būtu bijis šāds. Gluži pretēji – ir jāuzskata, ka Regulas Nr. 207/2009, tās agrākajā redakcijā, 80. panta 3. punkts un Regulas Nr. 207/2009, tās jaunajā redakcijā, 80. panta 3. punkts no 2016. gada 23. marta līdz 2017. gada 1. oktobrim ir līdzāspastāvējuši un tātad Regulas Nr. 207/2009, tās agrākajā redakcijā, 80. panta 3. punkts bija piemērojams apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī.
2

Prasītājs Yosu Galocha strādāja Fusion for Energy telpās Barselonā (Spānija) no 2014. gada 23. aprīļa kā pagaidu darbinieks un no 2015. gada 5. maija – kā ārējais apakšuzņēmējs. 2016. gada februārī Fusion for Energy līgums ar uzņēmumu, kurā strādāja prasītājs, beidzās, un no šī datuma viņš vairs nestrādāja Fusion for Energy telpās.
30

Papildus ir jānorāda, ka darba norādījumi kā aģentūras lēmums, kas ir ticis paziņots visiem darbiniekiem un kas ir vērsts uz to, lai nodrošinātu attiecīgajiem ierēdņiem vienlīdzīgu attieksmi saistībā ar paaugstināšanu amatā, ir iekšējie norādījumi. Principā nekas neliedz iecēlējinstitūcijai, pieņemot vispārīgā rakstura iekšēju lēmumu, paredzēt noteikumus tai ar Civildienesta noteikumiem piešķirtās plašās rīcības brīvības īstenošanai. Tomēr iespēja izmantot šādus iekšējus norādījumus ir pakļauta dažiem ierobežojumiem, it īpaši pienākumam ievērot tiesību normu hierarhijas principu. Iekšējie norādījumi, tādi kā darba norādījumi, ir zemāka līmeņa normas, salīdzinot ar Civildienesta noteikumiem un to īstenošanai pieņemto regulējumu (šajā nozīmē un pēc analoģijas skat. spriedumu, 2008. gada 30. janvāris, Strack/Komisija, T‑85/04, EU:T:2008:18, 37.–41. punkts un tajos minētā judikatūra). Tādējādi EUIPO darba norādījumi tiesiski nedrīkst iekļaut normas, kas ir atkāpe no Civildienesta noteikumu normām vai 45. panta VĪN.
15

2016. gada 29. janvārī, lai gan prasītāja vēl nezināja par pārsūdzēto lēmumu, tās padomdevēji rakstiski vērsās Komisijā. Savā vēstulē tie apstrīdēja to, ka Komisijas 2015. gada 31. augusta vēstulē ir izmantots termins “krāpšana”, jo tas norādīja, ka attiecīgā rīcība bija veikta ar nodomu, un tam ir ļoti negatīva nozīme. Faktiski esot runa vienīgi par apgalvotajiem būtiskajiem līguma pārkāpumiem. Turklāt tika uzsvērts, ka izslēgšanas soda maksimālais ilgums tādā gadījumā, par kādu ir runa šajā lietā, tika samazināts no pieciem uz trīs gadiem, kā tas izriet no Finanšu regulas redakcijā, kas piemērojama no 2016. gada 1. janvāra, 106. panta 14. punkta c) apakšpunkta. Paredzētais divu gadu sods esot bijis iespējamo sodu augšgalā un būtu bijis vismaz jāsamazina. Prioritāri tika lūgts nepiemērot nekādu sodu. Pie jau norādītajiem argumentiem tika piebilsts, ka tās pašas redakcijas Finanšu regulas 106. panta 7. punktā ir paredzēts, ka tirgus dalībniekam nevar piemērot izslēgšanu, ja tas ir īstenojis koriģējošos pasākumus, kas liecina par tā ticamību. Šajā lietā Savienība ne tikai atguva savus līdzekļus, bet prasītāja būtiski pārskatīja savas darbības sistēmu. Attiecīgo rīcību atkārtošanās pastāvēšana tika apstrīdēta no jauna. Turklāt tika norādīts, ka prasītāja, iespējams, jau bija de facto izslēgta no Savienības līgumiem no 2014. gada vidus un ka tā paredzēja to pārbaudīt. Tā ir arī jautājusi, kā Komisija paredzēja iesaistīt procedūrā darba grupu, kas no jauna paredzēta Finanšu regulas redakcijā, kura piemērojama no 2016. gada 1. janvāra, 108. pantā (turpmāk tekstā – “108. panta darba grupa”).
1

Institūcija, kura ir pilnvarota noslēgt Eiropas Parlamenta darba līgumus (turpmāk tekstā – “IPNL”), izmantojot secīgus līgumus no 2003. gada 6. janvāra līdz 14. februārim, no 2003. gada 15. februāra līdz 31. martam, no 2003. gada 1. aprīļa līdz 30. jūnijam un no 2003. gada 1. jūlija līdz 31. jūlijam, pieņēma darbā prasītāju HF kā palīgdarbinieci, amata kategorijā, kas bija paredzēta Eiropas Savienības pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtībā (turpmāk tekstā – “PDNK”) redakcijā, kura bija spēkā pirms 2004. gada 1. maija. Prasītāja tika norīkota darbā Informācijas un sabiedrisko attiecību ģenerāldirektorāta (ĢD), kas ir kļuvis par Komunikācijas ĢD, Plašsaziņas līdzekļu direktorāta Audiovizuālās informācijas daļā, kura tagad kļuvusi par nodaļu (turpmāk tekstā – “Audiovizuālās informācijas nodaļa”). Tajā viņa veica B kategorijas V grupas 3. klases asistenta pienākumus.
Vienīgi Savienības tiesu kompetencē ir konstatēt Savienības akta spēkā neesamību. Līdz ar to neatkarīgi no apstākļa, ka kāda valsts tiesa kriminālprocesā, kuru attiecīgā dalībvalsts ir uzsākusi pret Savienības dotāciju saņēmēju uzņēmumu, ir atzinusi Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) ziņojumu par spēkā neesošu, šāds ziņojums Savienības tiesību sistēmā paliek spēkā tik ilgi, kamēr to nav atcēlusi Savienības tiesa.

Šajos apstākļos, kaut arī, izpildot minētās valsts tiesas spriedumu, OLAF ziņojumu nevarēja izmantot kriminālprocesā, kas bija uzsākts šajā dalībvalstī, tomēr tāda administratīvā procesa ietvaros, uz ko attiecas Savienības tiesības un ko reglamentē līgumiskie noteikumi, Komisija var pamatoties uz minēto OLAF ziņojumu, lai izbeigtu ar uzņēmumu noslēgtus nolīgumus un apturētu maksājumus, kamēr Savienības tiesa nav lēmusi par šā ziņojuma spēkā neesamību. Turklāt valsts tiesā izskatāmajai tiesvedībai nevar būt nekādas ietekmes uz prasību, ko minētais uzņēmums cēlis Savienības tiesā, jo, ciktāl tā attiecas uz Komisijas veikto pasākumu saderību ar dotācijas nolīgumiem un saskaņā ar šiem nolīgumiem piemērojamajiem noteikumiem, šī prasība ietilpst Vispārējās tiesas ekskluzīvā kompetencē saskaņā ar LESD 272. pantu, lasot to kopsakarā ar šajos nolīgumos ietverto šķīrējklauzulu.

(skat. 62., 63., 66. un 70. punktu)
No Komisijas pieņemto Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. un 12. panta vispārīgo īstenošanas noteikumu 7. panta 1. punkta izriet, ka attiecībā uz ierēdņa valsts vai starptautiskajā pensiju shēmā iegūto pensijas tiesību pārskaitīšanu uz Savienības pensiju sistēmu lēmumi par iemaksu gadu atzīšanu tiek balstīti uz tādu nododamā kapitāla summu pieteikuma reģistrēšanas datumā, kādu to iecēlējinstitūcijai dara zināmu kompetentās valsts vai starptautiskās institūcijas, attiecīgā gadījumā atskaitot summu, kas atbilst kapitāla vērtības maiņai laikā starp pieteikuma reģistrēšanas datumu un faktiskās nodošanas datumu. No tā izriet arī, ka tikai tajā gadījumā, ja pieteikuma reģistrēšanas datumā kompetentajai valsts vai starptautiskajai struktūrai nav iespējams darīt zināmu tiesību uz pensiju vērtību, tiek piemērots procentu atskaitījums pēc vienkāršas procentu likmes no faktiski nodotā aktualizētā kapitāla. Tādējādi gadījumā, ja pieteikuma reģistrēšanas datumā kompetentās valsts vai starptautiskās institūcijas iecēlējinstitūcijai ir darījušas zināmu tiesību uz pensiju vērtību, šī pēdējā nav tiesīga veikt nekādus atskaitījumus no šīs summas un obligātās pensijas izdienas gadu skaitu aprēķināšana tātad ir veicama, ņemot vērā pilnu minēto summu.

(skat. 23. punktu)
Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2017. gada 8. novembra spriedums –

De Nicola/Eiropas Savienības Tiesa

(lieta T‑99/16)

Ārpuslīgumiskā atbildība – Civildienests – EIB personāls – Psiholoģiska vardarbība – Noteikumu par lietas taisnīgu izskatīšanu neievērošana – Pamattiesību hartas 47. pants – Saprātīgs termiņš – Prasījumi par kaitējuma atlīdzību, kas izvirzīti Civildienesta tiesas izskatīšanā esošas prasības ietvaros – Daļēja lietas nodošana Vispārējai tiesai

(LESD 340. panta otrā daļa)

(skat. 21.–26. punktu)

1. Ārpuslīgumiskā atbildība–Nosacījumi–Prettiesiskums–Kaitējums–Cēloņsakarība Viena no nosacījumiem neesamība Prasības par zaudējumu atlīdzību noraidīšana pilnībā

2. Tiesvedība–Pieteikums par lietas ierosināšanu–Formas prasības–Strīda priekšmeta noteikšana–Kopsavilkums par izvirzītajiem pamatiem–Prasības pieteikums, ar kuru tiek lūgts atlīdzināt kaitējumu, ko esot radījusi Savienības iestāde–Elementi, kas ļauj identificēt iestādei pārmesto rīcību, cēloņsakarību un nodarītā kaitējuma reālo un droši zināmo raksturu

3. Tiesvedība–Procesa ilgums Vispārējā tiesā–Saprātīgs termiņš–Vērtēšanas kritēriji (Tiesas statūtu 21. panta pirmā daļa un 53. panta pirmā daļa; Vispārējās tiesas Reglamenta 76. panta d) punkts un 86. pants) (skat. 27., 28., 44., 61. punktu) (Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta otrā daļa) (sal. ar 53.–56. punktu)

Priekšmets

Prasība saskaņā ar LESD 268. pantu atlīdzināt prasītāja iespējami ciestos zaudējumus, kas nodarīti, pirmkārt, tādēļ, ka pret viņu, no vienas puses, tika vērsta psiholoģiska vardarbība no Eiropas Investīciju bankas (EIB) puses, un, no otras puses, tiesvedības Eiropas Civildienesta tiesā un Vispārējā tiesā, kurās prasītājs bija lietas dalībnieks, iespējams, nebija taisnīgas, un, otrkārt, šīs tiesvedības bija pārmērīgi ilgas.

Rezolutīvā daļa

1) Prasību noraidīt.
Civildienesta noteikumu 17.a panta 1. punkts, saskaņā ar kuru ierēdnim ir vārda brīvība, stingri ievērojot uzticības un objektivitātes principus, ir, tāpat kā Civildienesta noteikumu 11., 12. un 12.b pants, lojalitātes pienākuma, kas ir jāīsteno ikvienam ierēdnim, specifiska izpausme. Saskaņā ar šo pienākumu ierēdnim tostarp ir jāatturas no rīcības, kas aizskar iestādes un tās amatpersonu cieņu.

Turklāt no judikatūras izriet, ka ierēdnis nedrīkst vārdiski vai rakstiski, vai ar cita veida darbībām pārkāpt savus Civildienesta noteikumos paredzētos pienākumus, kuri tostarp izriet no Civildienesta noteikumu 11., 12., 12.b un 17.a panta, pret Savienību, kurai tam ir jākalpo, šādi zaudējot uzticības saikni, kas ar to vieno, un turpmāk padarot grūtāku, pat neiespējamu Savienībai paredzēto uzdevumu izpildi sadarbībā ar to. Turklāt no norādēm Civildienesta noteikumu 11. panta pirmajā daļā uz “pienākumiem” un “darbojas”, 12. pantā uz “jebkādu rīcību” un 12.b pantā uz “ārēju darbību” izriet, ka uzticības attiecību saglabāšana ir jāievēro, ne tikai īstenojot ierēdnim uzticētos konkrētos uzdevumus, bet ir jāievēro arī jebkurā attiecību, kas pastāv starp ierēdni un Savienību, jomā.

Šajā sakarā ar noniecinošiem apgalvojumiem, kas aizskar visu personu cieņu, kurām ir hierarhiska pozīcija Eiropas iestādēs, un līdz ar to pašu iestāžu cieņu, un kuri ir iekļauti rakstā, kuru ierēdnis paredz publicēt, tiek vedināts domāt, pirmkārt, ka Eiropas iestāžu hierarhija īsteno ļoti nosodāmu rīcību, tādu kā psiholoģiskā vardarbība, un, otrkārt, ka iestādes neīsteno pienācīgus pasākumus, lai to novērstu, tie var ietekmēt visu personu, kurām ir hierarhiska pozīcija iestādēs, tēlu, godu un cieņu kopumā un līdz ar to pašu iestāžu tēlu, godu un cieņu. Tādēļ ar šiem apgalvojumiem netiek izpildīts lojalitātes pienākums.

(skat. 54.–56., 58., 59. punktu)
3.

Eiropas Savienības preču zīme – Eiropas Savienības preču zīmes definīcija un iegūšana – Absolūti atteikuma pamati – Preču zīmes, kuras sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kas var kalpot, lai apzīmētu preces vai pakalpojuma īpašības – Jēdziens – Neoloģisms, kas sastāv no elementiem, kuri apraksta attiecīgo preču vai pakalpojumu īpašības – Iekļaušana, ja kombinācija nav neparasta (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (skat. 25. punktu)
13

2015. gada 27. marta vēstulei pievienotajā pamatojuma izklāstā (turpmāk tekstā – “apstrīdēto tiesību aktu pamatojuma izklāsts”) Padome balstījās uz šādiem valstu lēmumiem: pirmkārt, Secretary of State for the Home Department (Apvienotās Karalistes Iekšlietu ministrija, turpmāk tekstā – “Home Secretary”) 2001. gada 29. marta rīkojumu, ar kuru groza UK Terrorism Act 2000 (Apvienotās Karalistes 2000. gada likums par terorismu) un kurā ir noteikts Hamas‑Izz al‑Din al‑Qassem, kas ir uzskatāma par terora aktos iesaistīto organizāciju, aizliegums (turpmāk tekstā – “Home Secretary lēmums”), otrkārt, United States Secretary of State (Amerikas Savienoto Valstu valsts sekretārs, Amerikas Savienotās Valstis) 1997. gada 8. oktobra lēmumu, ar kuru Immigration and Nationality Act (Amerikas Savienoto Valstu Imigrācijas un pilsonības likums, turpmāk tekstā – “INA”) mērķiem Hamas kvalificēta kā ārvalstu teroristiskā organizācija (turpmāk tekstā – “1997. gada ASV likums”), treškārt, Amerikas Savienoto Valstu valsts sekretāra 2001. gada 31. oktobra lēmumu, kas pieņemts saskaņā ar Executive Order no 13224 (Prezidenta dekrēts Nr. 13224) (turpmāk tekstā – 2001. gada ASV lēmums) un, ceturtkārt, 1995. gada 23. janvāra lēmumu, kas pieņemts saskaņā ar Executive Order no 12947 (Prezidenta dekrēts Nr. 12947) (turpmāk tekstā – “1995. gada ASV lēmums”).
30

Tieši pretēji – no Lēmuma 2012/838 pielikuma 1.2.6. un 1.2.7. iedaļas, no vienas puses, un Regulas Nr. 58/2003 22. panta, no otras puses, formulējuma, kā arī konteksta izriet, ka šajās tiesību normās ir paredzēti dažādi pārsūdzības veidi. Būtībā abi šie pārsūdzības veidi ir atšķirīgi saistībā gan ar tiem piemērojamajām attiecīgajām procedūrām, gan ar to veidu. Tādējādi Regulas Nr. 58/2003 22. pantā paredzētā pārsūdzība tiek ierosināta Komisijā. Uz to ir attiecināmi stingri termiņi, tā ir vērsta uz ierobežotu pārskatīšanai iesniegtā akta likumības pārbaudi, un Komisija pati to nevar mainīt. Savukārt Validācijas komitejā iesniegtie pārskatīšanas pieprasījumi, neizvirzot nekādas formalitātes, ir adresējami validācijas dienestiem, šajā gadījumā – REA, kurai atbilstoši Regulas Nr. 58/2003 4. panta 2. punktam ir no Komisijas nošķirts juridiskas personas statuss. Turklāt šīs pārsūdzības ierosināšanai nav paredzēts nekāds termiņš. Visbeidzot, Validācijas komitejas lēmums ietver pilnīgu tai iesniegtā lēmuma pārskatīšanu gan no tiesību, gan faktu viedokļa.