Keywords

Summary



Keywords

1. Process – Termiņi prasību celšanai – Apelācija

(Pirmās instances tiesas Reglamenta 44. panta 2. punkta otrā daļa un 100. panta 2. punkta otrā daļa)

2. Prasība atcelt tiesību aktu – Spriedums, ar kuru tiek atcelts tiesību akts – Piemērojamība

3. Apelācija – Pamati – Kļūdains faktu vērtējums – Nepieņemamība – Pirmās instances tiesā iesniegto faktu vērtējuma kontrole Tiesā – Izslēgšana, izņemot sagrozīšanas gadījumu

(EKL 225. pants, Tiesas Statūtu 58. panta pirmā daļa)

4. Apelācija – Pamati – Pieņemamība – Tiesību jautājumi

(EKL 88. panta 3. punkts)

5. Valstu piešķirtie atbalsti – Atbalsta projekti – Paziņošana Komisijai

(EKL 88. panta 3. punkts; Padomes Regulas Nr. 659/1999 2. panta 1. punkts)

6. Valstu piešķirtie atbalsti – Komisijas lēmums, kurā atzīts, ka nepaziņots atbalsts nav saderīgs ar kopējo tirgu – Pienākums norādīt pamatojumu – Piemērojamība

(EKL 88. panta 3. punkts)

Summary

1. Gadījumā, ja Pirmās instances tiesas kanceleja atbilstoši Pirmās instances tiesas Reglamenta 100. panta 2. punkta otrajai daļai ar faksa vai citu tehnisko sakaru līdzekļu palīdzību nav brīdinājusi adresātu, kurš nav norādījis adresi Luksemburgā tiesvedības Pirmās instances tiesā vajadzībām un kurš atbilstoši minētā reglamenta 44. panta 2. punkta otrajai daļai ir piekritis saņemt spriedumu vai rīkojumu šādā veidā, nevar prezumēt, ka attiecīgais spriedums vai rīkojums ir nodots tā adresātam desmitajā dienā pēc tā iesniegšanas Luksemburgas pastā. Šādā gadījumā šī sprieduma vai rīkojuma izsniegšanas datums, ar kuru sākas apelācijas sūdzības iesniegšanas termiņš, ir datums, kurā adresāts ir apstiprinājis vai nu pa pastu tam nosūtītā ierakstītā sūtījuma saņemšanu vai attiecīgā sprieduma vai rīkojuma saņemšanu pret parakstu, un nevar ņemt vērā to faktu, ka šis adresāts varēja jau iepriekš iepazīties ar attiecīgo nolēmumu, kas ir pieejams Eiropas Kopienu Tiesas interneta mājas lapā.

(sal. ar 26. un 27. punktu)

2. Spriedumam, ar kuru Kopienu tiesa atceļ Komisijas lēmumu, saskaņā ar kuru attiecīgais dalībvalsts pasākums nav atzīts par valsts atbalstu, ir ne tikai res judicata spēks, kas vienīgi iestājas pret tādu jaunu prasību celšanu, kam ir tas pats priekšmets, kas skar tos pašus lietas dalībniekus un balstās uz to pašu juridisko pamatojumu. Šādai tiesību akta atcelšanai ar atpakaļejošu spēku ir erga omnes iedarbība attiecībā uz visām personām, kas tam piešķir res judicata spēku un kas tādējādi liedz no jauna iesniegt šai pašai tiesai izskatīšanai jautājumus, kurus tā jau izlēmusi. Šis res judicata spēks neattiecas tikai uz rezolutīvo daļu vien, bet arī uz šī sprieduma motīviem, kas ir tā rezolutīvās daļas nepieciešamais pamatojums un kas tādēļ nav atdalāmi no tās. Šis res judicata absolūtais spēks ir sabiedriskās kārtības jautājums, kas līdz ar to ir izskatāms pēc pašas tiesas ierosmes.

(sal. ar 41.–45. punktu)

3. Pirmās instances tiesas veiktais faktu novērtējums, izņemot gadījumu, ja tā ir sagrozījusi tai iesniegtos faktus, nav uzskatāms par tiesību jautājumu, kurš kā tāds ir pakļauts Tiesas kontrolei apelācijas sūdzības ietvaros. Tādējādi Tiesa var atcelt Pirmās instances tiesas pieļauto tai iesniegto faktu sagrozījumu, tostarp gadījumos, kad tā aizvieto strīdīgā lēmuma pamatojumu ar savējo.

(sal. ar 60. un 67. punktu)

4. Pirmās instances tiesas veikta kāda fakta vai tiesību akta juridiskā kvalifikācija, piemēram, jautājums par to, vai kāda vēstule ir uzskatāma par aktu, ar kuru tiek paziņots par atbalstu EKL 88. panta 3. punkta izpratnē, ir tiesību jautājums, kuru var izvirzīt apelācijas sūdzības ietvaros.

(sal. ar 89. un 90. punktu)

5. No EKL 88. panta 3. punkta sistēmas, kas izveido divpusējas attiecības starp Komisiju un dalībvalsti, izriet, ka pienākums paziņot par valsts atbalsta piešķiršanas plāniem vai par izmaiņām tajos ir pašām dalībvalstīm. Līdz ar to nevar uzskatīt, ka šis pienākums ir izpildīts, kad par šo atbalstu paziņo atbalstu saņemošais uzņēmums. Ar EKL 88. pantu ieviestā valsts atbalstu kontroles un izskatīšanas sistēma neparedz specifisku pienākumu atbalsta saņēmējam. No vienas puses, paziņošanas pienākums un sākotnējs aizliegums īstenot atbalsta plānus attiecas uz dalībvalsti. No otras puses, dalībvalsts ir arī tā lēmuma adresāts, ar kuru Komisija konstatē atbalsta nesaderīgumu un lūdz to apturēt tās noteiktajā termiņā.

Līdz ar to nav nozīmes tam, ka brīdī, kad Komisijai tika iesniegts līguma projekts, neviens tiesību akts neparedzēja, ka paziņošana, lai tā būtu likumīga, ir jāveic attiecīgajai valdībai. Kaut arī prasība, saskaņā ar kuru paziņošana ir attiecīgās valdības pienākums, ir atspoguļota Regulas Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 88. panta piemērošanai, 2. panta 1. punktā, šis pants tikai kodificē Tiesas judikatūru, nepievienojot neko jaunu piemērojamo tiesību stāvoklim.

(sal. ar 102. un 103. punktu)

6. Tāda valsts atbalsta gadījumā, kas piešķirts bez iepriekšējas paziņošanas par šo atbalstu Komisijai, tai nav savā lēmumā jāpierāda šī atbalsta faktiskā ietekme. Šāda pienākuma uzlikšanas dalībvalstīm rezultātā tiktu piešķirtas priekšrocības dalībvalstīm, kas piešķir atbalstu, pārkāpjot EKL 88. panta 3. punktā paredzēto paziņošanas pienākumu.

(sal. ar 109. punktu)