ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 89/6

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta paplašinātā sastāvā) 2014. gada 16. oktobra spriedumu apvienotajās lietās T-208/11 un T-508/11 Liberation Tigers of Tamil Eelam (LTTE)/Eiropas Savienības Padome 2014. gada 19. decembrī iesniedza Eiropas Savienības Padome

(Lieta C-599/14 P)

(2015/C 089/07)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – B. Driessen, E. Finnegan un G. Etienne)

Pārējie lietas dalībnieki: Liberation Tigers of Tamil Eelam (LTTE), Nīderlandes Karaliste, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste un Eiropas Komisija

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— atcelt pārsūdzēto spriedumu;

— taisīt galīgo spriedumu lietās, attiecībā uz kurām ir iesniegta šī apelācijas sūdzība, un noraidīt prasības; un

— piespriest prasītājam apvienotajās lietās T-208/11 un T-508/11 atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas Padomei radušies minētajā tiesvedībā un šajā apelācijas tiesvedībā.

Pamati un galvenie argumenti

Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa atcēla [lēmumu par] LTTE iekļaušanu sarakstā vienīgi to iemeslu dēļ, kas ir saistīti ar lēmuma par iekļaušanu sarakstā pieņemšanai izmantoto procedūru. Padome apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi šādas kļūdas.

Pirmais pamats: Vispārējā tiesa esot nepareizi atzinusi, ka Padomei pamatojumā ir jāpierāda, ka tā ir pārbaudījusi, vai iestādes, kas ir atbildīgas par personu iekļaušanu sarakstā, darbība trešajā valstī ir veikta, paredzot pietiekamus aizsardzības pasākumus. Lai gan Padome piekrīt, ka kompetentās iestādes darbība trešajā valstī ir jāveic saskaņā ar tiesību aktiem un praksi, kuros ir ievērotas to personu pamattiesības, ko šī darbība ietekmē, tā apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pieprasot šo informāciju iekļaut pamatojumā.

Otrais pamats: Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, novērtējot to, kā Padome ir izmantojusi publiski pieejamu informāciju. Turklāt Vispārējā tiesa nepamatoti neesot atzinusi, ka Padome izmantoja informāciju no atklātiem avotiem. Vispārējā tiesa turklāt esot kļūdījusies, uzskatot, ka Padomei bija jālūdz kompetentā iestāde izpētīt pamatojumā minētos rakstus no preses izdevumiem. Visbeidzot Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, secinot, ka, ņemot vērā tās atteikšanos atzīt Padomes pamatošanos uz informāciju no atklātiem avotiem, apstrīdētais lēmums ir atceļams.

Trešais pamats: Vispārējā tiesa ir kļūdījusies, nekonstatējot, ka iekļaušana sarakstā varētu būt pamatota ar Apvienotās Karalistes 2001. gada Aizlieguma rīkojumu. Vispārējās tiesas interpretācijas sekas, ja neņem vērā, ka tā nav atbilstošas tiesību aktiem, ir tādas, ka organizācija varētu kavēt savu iekļaušanu sarakstā saskaņā ar Kopējo nostāju 2001/931/KĀDP, atsakoties apstrīdēt iekļaušanu sarakstā vai aizlieguma pasākumu dalībvalstī, kurā ir ticis pieņemts lēmums saskaņā ar Kopējās nostājas 2001/931/KĀDP 1. panta 4. punktu. Turklāt Vispārējās tiesas argumentācija nav saderīga ar spriedumu lietā Kadi II.
C 107/18

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 23. decembrī iesniedza Tribunalul Sibiu (Rumānija) – Nicolae Ilie Nicula/Administraţia Județeană a Finanţelor Publice Sibiu, Administraţia Fondului pentru Mediu

(Lieta C-609/14)

(2015/C 107/25)

Tiesvedības valoda – rumāņu

Iesniedzējtiesa

Tribunalul Sibiu

Pamatlietas puses

Prasītājs: Nicolae Ilie Nicula

Atbildētājas: Administraţia Județeană a Finanţelor Publice Sibiu, Administraţia Fondului pentru Mediu

Persona, kas iestājusies pamatlietā: Cristina Lenuța Stoica

Prejudiciālais jautājums

Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 110. pantu, Līguma par Eiropas Savienību 6. pantu, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17., 20. un 21. pantu, kā arī no Savienības tiesībām un Tiesas judikatūras izrietošos tiesiskās noteiktības un non reformatio in peius principus var interpretēt tādējādi, ka tiem pretrunā ir tādas tiesību normas kā OUG Nr. 9/2013 noteikumi?
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 19. decembrī iesniedza Vestre Landsret (Dānija) – Masco Denmark ApS and Damixa ApS/Skatteministeriet

(Lieta C-593/14)

(2015/C 073/23)

Tiesvedības valoda – dāņu

Iesniedzējtiesa

Vestre Landsret

Pamatlietas puses

Prasītājas: Masco Denmark ApS un Damixa ApS

Atbildētāja: Skatteministeriet

Prejudiciālie jautājumi

“Vai EKL 43. pants, lasot to kopsakarā ar EKL 48. pantu (tagad – LESD 49. pants, lasot to kopsakarā ar LESD 54. pantu), aizliedz to, ka dalībvalsts neatļauj piešķirt rezidentam uzņēmumam atbrīvojumu no procentu ienākumu nodokļa, kad tā paša koncerna meitasuzņēmumam, kas reģistrēts citā dalībvalstī, nav tiesību nodokļu mērķiem atskaitīt attiecīgos procentu maksājumus saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesisko regulējumu (kā šajā pamatlietā) par procentu atskaitīšanas ierobežojumiem nepietiekamas kapitalizācijas gadījumos, lai gan dalībvalsts atļauj piešķirt rezidentam uzņēmumam atbrīvojumu no procentu ienākumu nodokļa gadījumos, kad tā paša koncerna meitasuzņēmumam šajā pašā dalībvalstī nav atļauts nodokļu mērķiem atskaitīt attiecīgos procentu maksājumus saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu (kā šajā pamatlietā) par procentu atskaitīšanas ierobežošanu nepietiekamas kapitalizācijas gadījumos?”
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 81/2

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 1. jūlijā iesniedza Wojewódzki Sąd Administracyjny w Szczecinie (Polija) – ASPROD sp. z o.o./Dyrektor Izby Celnej w Szczecinie

(Lieta C-313/14)

(2015/C 081/03)

Tiesvedības valoda – poļu

Iesniedzējtiesa

Wojewódzki Sąd Administracyjny w Szczecinie

Pamatlietas puses

Prasītāja: ASPROD sp. z o.o.

Atbildētājs: Dyrektor Izby Celnej w Szczecinie

Ar 2014. gada 3. decembra lēmumu Tiesa (otrā palāta) nolēma, ka Padomes 1992. gada Direktīvas 92/83/EEK par to, kā saskaņojams akcīzes nodoklis spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem, (1) 27. panta 1. punkta f) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, kāds ir pamatlietā, kurā šajā tiesību normā paredzētā atbrīvojuma no saskaņotā akcīzes nodokļa piemērošanai ir paredzēts nosacījums par to, ka attiecīgās personas rīcībā ir finanšu iestādes pieņemts lēmums par norādītajā tiesību normā no šī nodokļa atbrīvoto produktu pieļaujamā patēriņa apjomu.

(1) OV L 316, 21. lpp.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 81/9

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 29. decembrī iesniedza First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) – Bookit, Ltd/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Lieta C-607/14)

(2015/C 081/12)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Pamatlietas puses

Prasītāja: Bookit, Ltd

Atbildētājs: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Prejudiciālie jautājumi:

1. Attiecībā uz Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas (EK) 2006/112/EK (1) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 135. panta 1. punkta d) apakšpunktā paredzēto atbrīvojumu no PVN, kā Tiesa to ir interpretējusi spriedumā lietā SDC (EU:C:1997:278) – kādi ir atbilstošie principi, kas būtu jāpiemēro, lai noteiktu, vai “debeta un kredīta kartes apkalpošanas pakalpojums” (tāds kā šajā lietā sniegtais pakalpojums) “ietekmē fondu nodošanu un rada izmaiņas juridiskajā un finansiālajā situācijā” šī sprieduma 66. punkta izpratnē?

2. Kādi faktori parasti atšķir: a) pakalpojumu, kas ietver finanšu informācijas sniegšanu, bez kuras maksājums netiktu veikts, bet uz kuru neattiecas atbrīvojums (kā tas ir spriedumā Nordea Pankki Suomi (EU:C:2011:532)), no b) datu apstrādes pakalpojuma, kas praksē ietekmē fondu pārnešanu un ko Tiesa tāpēc identificēja kā tādu, kas var ietilpt atbrīvojuma piemērošanas jomā (kā tas ir sprieduma lietā SDC 66. punktā)?

3. It īpaši, un debeta un kredīta karšu apkalpošanas pakalpojumu kontekstā: a. vai atbrīvojums no nodokļa attiecas uz tādiem pakalpojumiem, kuru rezultātā tiek pārnesti fondi, bet kas neietver pienākumu debitēt vienu kontu un atbilstoši kreditēt citu kontu? b. vai tiesības uz atbrīvojumu no nodokļa ir atkarīgas no tā, vai pakalpojumu sniedzējs pats iegūst autorizācijas kodus tieši no kartes turētāja bankas, vai, alternatīvi, iegūst šos kodus ar saņēmējbankas starpniecību?

(1) OV L 347, 1. lpp.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 81/5

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 5. decembrī iesniedza Supreme Court (Īrija) – MM/Minister for Justice and Equality, Ireland and the Attorney General

(Lieta C-560/14)

(2015/C 081/06)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

Supreme Court (Īrija)

Pamatlietas puses

Prasītājs: MM

Atbildētāji: Minister for Justice and Equality, Ireland un Attorney General

Prejudiciālie jautājumi

1. Vai Eiropas Savienības tiesībās paredzētās “tiesības tikt uzklausītam” nozīmē to, ka saskaņā ar Padomes Direktīvas 2004/83/EK (1) noteikumiem sagatavota alternatīvās aizsardzības pieteikuma iesniedzējam ir jānodrošina mutiskā uzklausīšana par šo pieteikumu, ieskaitot arī tiesības izsaukt vai uzdot jautājumus lieciniekiem, ja pieteikums ir iesniegts dalībvalstī, kurā pastāv divas atšķirīgas un secīgas procedūras, lai izvērtētu attiecīgi patvēruma pieteikumu un alternatīvas aizsardzības pieteikumu?

(1) Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/83/EK par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu (OV L 34, 12. lpp.).
4.

Komisija, piemērojot kritērijus, kas ir ietverti tās 2005. gada 13. decembra paziņojumā (tā 2014. gada 17. septembrī atjauninātajā redakcijā) par LESD 260. panta piemērošanu, lūdz Tiesu nospriest, ka Grieķijas Republika, neveicot pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Tiesas 2009. gada 10. septembra spriedumu lietā C-286/08 Komisija/Grieķijas Republika, nav izpildījusi LESD 260. panta 1. punktā paredzētos pienākumus, piespriest Grieķijas Republikai samaksāt Komisijai ierosināto naudas sodu EUR 72 864,00 apmērā par katru kavējuma dienu lietā C-286/08 pasludinātā sprieduma izpildē, sākot no sprieduma šajā lietā pasludināšanas dienas līdz lietā C-286/08 pasludinātā sprieduma izpildes dienai, piespriest Grieķijas Republikai samaksāt Komisijai vienotas likmes summu EUR 8 096 00 apmērā dienā, sākot no sprieduma lietā C-286/08 pasludināšanas dienas līdz sprieduma šajā lietā pasludināšanas dienai vai līdz lietā C-286/08 pasludinātā sprieduma izpildes dienai, atkarībā no tā, kurš no minētajiem datumiem ir pirmais, un piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
2.

Vispārējā tiesa ir pārkāpusi RKPZ 76. panta 2. punktu un Regulas, ar ko īsteno RKPZ, 50. panta 1. punkta trešo daļu, balstoties uz nepareizu interpretāciju par rīcības brīvības apjomu, kas izriet no šīm normām. Konkrēti, tā ir uzskatījusi, ka Apelāciju padomei ir šāda rīcības brīvība neatkarīgi no tā, vai dokumenti, kurus tai iesniedz pirmoreiz, ir vai nav papildu dokumenti. Jautājums par to, vai rīcības brīvība, kas apelāciju padomēm atzīta RKPZ 76. panta 2. punktā un Regulas, ar ko īsteno RKPZ, 50. panta 1. punkta trešajā daļā, pastāv visās lietās, proti, tostarp tad, kad apelāciju padomei novēloti iesniegtie dokumenti ir jauni, ir tiesību jautājums, kas ir jāizlemj Tiesai.
1)

būtiska pierādījumu sagrozīšana saistībā ar kļūdainiem secinājumiem lēmumā, kuru Vispārējā tiesa ir apstiprinājusi, ka attiecīgais pasākums būtībā ir mainījis Alumix tarifu, kurš ieviests ar 1995. gada dekrētu, un tātad LESD 107. panta 1. punkta un tiesiskās noteiktības principa pārkāpums. Pārsūdzētā sprieduma 81.–83. punktā Vispārējā tiesa kļūdaini ir izpratusi izskatāmajā lietā piemērojamās tiesību normas, it īpaši Autorità per l’energia elettrica e il gas [Elektroenerģijas un gāzes iestāde] Lēmuma Nr. 204/99 15.2. pantu, no kura skaidri un viennozīmīgi izriet, ka pat pēc kompensējošās komponentes ieviešanas Alumix tarifs netika mainīts būtībā nedz no elektroenerģijas neto cenas, kuru maksāja Alcoa, viedokļa, nedz no mehānisma, ar kuru Alcoa tika nodrošināta šāda piegādes cena, finansēšanas viedokļa;
1)

Vai atturēšanās no jebkādas darbības klauzula, kas paredzēta Asociācijas padomes 1980. gada 19. septembra Lēmuma Nr. 1/80 par asociācijas izveidi, kas pievienots Eiropas Ekonomikas kopienas un Turcijas 1963. gada 12. septembra nolīgumam par asociācijas izveidi starp Eiropas Ekonomikas kopienu un Turciju, 13. pantā, un/vai atturēšanās no jebkādas darbības klauzula, kas paredzēta 1970. gada 23. novembra papildprotokola, kas apstiprināts ar Padomes 1972. gada 19. decembra Regulu (EEK) Nr. 2760/72 (1), 41. panta 1. punktā, ir jāinterpretē tādējādi, ka jauniem un stingrākiem nosacījumiem attiecībā uz ģimenes locekļu, kuri nav ekonomiski aktīvi, tostarp ekonomiski aktīvu Turcijas valstspiederīgo, kuri uzturas un kuriem ir uzturēšanās atļauja dalībvalstī, nepilngadīgu bērnu ģimenes atkalapvienošanos, ir piemērojama atturēšanās no jebkādas darbības prasība, ņemot vērā: — Tiesas veikto atturēšanās no jebkādas darbības klauzulas interpretāciju it īpaši tās spriedumos Derin (EU:C:2007:442); Dülger (EU:C:2012:504); Ziebell (EU:C:2011:809) (Virspalāta) un Demirkan (EU:C:2013:583) (Virspalāta), — Ankaras nolīguma mērķi un saturu, kā tas it īpaši interpretēts spriedumos Ziebell un Demirkan, un, ņemot vērā, ka — nolīgumā un tam pievienotajos protokolos un lēmumos nav ietverti noteikumi par ģimenes atkalapvienošanos, un — apstākli, ka ģimenes atkalapvienošanās tajā laikā Kopienā, tagad Eiropas Savienībā, vienmēr ir tikusi regulēta sekundārajos tiesību aktos, šobrīd Brīvas pārvietošanās direktīvā (Direktīva 2004/38/EK) (2)?
4.

Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu, atzīstot, ka saistībā ar prasījumu, ka ir pārkāptas tiesības uz aizstāvību, senators A. C. Georgias nebija paskaidrojis, uz ko viņš būtu pamatojies, ja viņš būtu ticis uzklausīts (sprieduma 108. punkts): — pieteikumā bija skaidri norādīts, ka senators A. C. Georgias bija rakstījis Padomei (vēstule tika iesniegta) un ka viņš tika svītrots no saraksta, — turklāt pieteikumā bija uzskaitīti ļoti daudzi jautājumi, kas būtu tikuši izvirzīti Padomei, ja senatoram A. C. Georgias būtu bijusi dota iespēja tos izvirzīt, — šajos apstākļos Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot, ka senators A. C. Georgias nebija izskaidrojis, uz ko viņš būtu pamatojies, ja viņš būtu ticis uzklausīts.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 56/9

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 28. novembrī iesniedza Østre Landsret (Dānija) – Envirotec Denmark ApS/Skatteministeriet

(Lieta C-550/14)

(2015/C 056/11)

Tiesvedības valoda – dāņu

Iesniedzējtiesa

Østre Landsret

Pamatlietas puses

Kasācijas sūdzības iesniedzēja: Envirotec Denmark ApS

Atbildētāja kasācijas tiesvedībā: Skatteministeriet

Prejudiciālie jautājumi

Vai uz stieņiem, kas sastāv no nejauša, rupja dažādu zeltu saturošu metāla objektu lūžņu sakausējuma, attiecas formulējums “zelta materiāl[i] un pusfabrikāt[i]” PVN direktīvas (1) 198. panta 2. punkta izpratnē?

Var tikt uzskatīts par konstatētu faktu, ka stieņi sastāv no nejauša, rupja dažādu zeltu saturošu metāla objektu lūžņu sakausējuma, un to sastāvā papildus zeltam var būt arī tādi organiski materiāli kā zobi, gumija, PVC un tādi metāli/materiāli kā varš, alva, niķelis, amalgama, dzīvsudrabu un svinu saturošas bateriju atliekas, dažādas toksiskas vielas utt. Tātad runa nav par zeltu saturošu produktu, kuru apstrādājot, tiek tieši iegūts gatavs produkts. Tomēr stienis ir apstrādāts produkts (sakausējums), kas – kā starpstadija – ir ticis izgatavots nolūkā no tā ekstrahēt tā sastāvā esošo zeltu. Stieņiem ir augsts zelta saturs – vidēji 500–600 tūkstošdaļas, tātad būtiski vairāk nekā 325 tūkstošdaļas zelta. Pēc ekstrahēšanas zeltu ir paredzēts izmantot (zelta/zeltu saturošu) produktu ražošanā.

Atbildot uz šo jautājumu, par konstatētu faktu var tikt uzskatīts arī, ka stieņi nevar tikt tieši izmantoti citu produktu izgatavošanā, jo stieņi vispirms ir jāapstrādā, atdalot metālus, un izkausējot/izdalot nemetālus, bīstamas vielas utt.

(1) Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).
2.

Apelācijas sūdzības iesniedzēja turklāt apgalvo, ka Vispārējā tiesa 2014. gada 26. septembra spriedumā lietā T-615/11 Royal Scandinavian Casino Århus ir kļūdījusies tiesību piemērošanā un ir aizskārusi apelācijas sūdzības iesniedzējas intereses: a) sprieduma 43. punktā ar atsauci uz nepietiekamiem pierādījumiem norādot, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja nav uzrādījusi, kā valsts atbalsts ietekmētu tās finansiālo stāvokli; b) sprieduma 44. punktā secinot, ka tādējādi apelācijas sūdzības iesniedzēja nav pierādījusi, ka valsts atbalsts ievērojami kaitētu tās pozīcijai attiecīgajā tirgū, un ka līdz ar to nevarot tikt uzskatīts, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja ir skarta individuāli; c) sprieduma 42. punktā atzīstot, ka apstrīdētais lēmums apelācijas sūdzības iesniedzēju neskar individuāli, lai gan apelācijas sūdzības iesniedzējas kazino ir daļa no šaura tradicionālo kazino loka; d) sprieduma 52. punktā norādot, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas prasība nav atbildusi LESD 263. panta ceturtās daļas nobeigumā izklāstītajiem pieņemamības nosacījumiem, un e) sprieduma 53. punktā norādot, ka prasība ir jānoraida, jo apelācijas sūdzības iesniedzējai neesot bijusi interese celt prasību.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 46/31

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 5. decembrī iesniedza Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (Spānija) – Mimoun Khachab/Delegación de Gobierno en Álava

(Lieta C-558/14)

(2015/C 046/36)

Tiesvedības valoda – spāņu

Iesniedzējtiesa

Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco

Pamatlietas puses

Prasītājs: Mimoun Khachab

Atbildētāja: Delegación de Gobierno en Álava

Prejudiciālais jautājums

Vai Padomes 2003. gada 22. septembra Direktīvas 2003/86/EK par tiesībām uz ģimenes atkalapvienošanos (1) 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, kas ļauj atteikt ģimenes atkalapvienošanos, pamatojoties uz to, ka – atbilstoši aplēsēm par naudas resursu saglabāšanās izredzēm pieteikuma iesniegšanas dienai sekojošajā gadā, ko valsts iestādes veic, balstīdamās uz vērtējumu par to, kādi šie resursi bijuši sešos iepriekšējos mēnešos, – apgādniekam nav stabilu un pastāvīgu ienākumu, kas ir pietiekami, lai uzturētu sevi un savas ģimenes locekļus?

(1) OV L 251, 12. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā, 19. nod., 6. sēj., 224. lpp.
1.

a) Vai Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (1), ar ko uzliek PVN advokātu sniegtajiem pakalpojumiem, neņemot vērā apstākli, vai attiecīgā persona, kurai nepienākas juridiskā palīdzība, ir PVN maksātājs vai nav PVN maksātājs, no tiesību uz advokāta palīdzību un pušu procesuālo tiesību vienlīdzības viedokļa raugoties, ir saderīga ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, lasot to kopā ar Starptautiskā pakta par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām 14. pantu un ar Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. pantu, ciktāl šajā pantā ir atzītas ikviena tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu, iespējas ikvienai personai saņemt konsultāciju, aizstāvību un pārstāvību un juridisko palīdzību tiem, kam nav pietiekamu līdzekļu, ciktāl šī palīdzība ir nepieciešama, lai nodrošinātu iespējas vērsties tiesā efektivitāti? b) Vai to pašu iemeslu dēļ Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu ir saderīga ar 1998. gada 25. jūnijā Orhūsā parakstītās Konvencijas par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem 9. panta 4. un 5. punktu, ciktāl šajās tiesību normās ir paredzētas tiesības vērsties tiesā un tas, ka šīm procedūrām ir jābūt saistītām ar nelielām izmaksām un tām ir jābūt līdzeklim, kas sekmē “atbilstošu palīdzības sistēmu ieviešanu, lai novērstu vai mazinātu finansiālus un citus šķēršļus saistībā ar vēršanos tiesu iestādēs”? c) Vai pakalpojumi, ko sniedz advokāti valsts juridiskās palīdzības sistēmas ietvaros, var tikt iekļauti pakalpojumos, kuri ir uzskaitīti iepriekš minētās Direktīvas 2006/112/EK 132. panta 1. punkta g) apakšpunktā un kuri ir tiešā veidā saistīti ar palīdzības sniegšanu un sociālo nodrošinājumu, vai arī tiem var piemērot atbrīvojumu no nodokļa saskaņā ar citu direktīvas tiesību normu? Ja atbilde uz šo jautājumu ir noliedzoša, vai Direktīva 2006/122/EK, interpretēta tādējādi, ka tā neļauj atbrīvot no PVN advokātu sniegtos pakalpojumus personām, kurām valsts juridiskās palīdzības sistēmas ietvaros pienākas juridiskā palīdzība, ir saderīga ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, lasot to kopā ar Starptautiskā pakta par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām 14. pantu un Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. pantu?
5)

Vai terorisma jomā ir iespējams atteikt Direktīvas 2004/83/EK 12. panta 2. punkta c) apakšpunktā paredzēto starptautisko aizsardzību, ja nav izdarīts 2002. gada 13. jūnijaPamatlēmuma 2002/475/TI par terorisma apkarošanu 1. pantā paredzēts vardarbīgs, it īpaši nežēlīgs akts, kūdīšana uz to vai, ja tajā netika ņemta dalība?
1

1. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt [jēdzienu] “noteikta” [piekritība] [Regulas (EK) Nr. 2201/2003] (1) 19. panta 1. un 3. punkta mērķiem, gadījumā ja: a. prasītājs tiesvedībā tiesā, kurā prasība iesniegta kā pirmajā (turpmāk tekstā – “pirmā tiesvedība”), faktiski neveica nekādas procesuālas darbības, izņemot pirmo noteikto apspriedi tiesā, un it īpaši neiesniedza prasības pieteikumu (Assignation) prasības (Requête) celšanai noteiktajā laikposmā, kā rezultātā pirmā tiesvedība tika izbeigta pirms sprieduma taisīšanas noilguma dēļ un saskaņā ar vietējām (Francijas) pirmajā tiesvedībā piemērojamajām tiesībām, proti, 30 mēnešus pēc pirmās noteiktās procedūras izskatāmo jautājumu apzināšanai un procesuālās kārtības noteikšanai (directions appointment); b. pirmā tiesvedība kā norādīts iepriekš tika izbeigta pavisam drīz (3 dienu laikā) pēc tiesvedības tiesā, kurā prasība iesniegta kā otrajā (turpmāk tekstā – “otrā tiesvedība”) un kas notika Anglijā, uzsākšanas, kā rezultātā Francijā netika pasludināts spriedums, kā arī pirmajā un otrajā tiesvedībā nav nesavienojamu spriedumu riska; kā arī c. atbilstoši Apvienotās Karalistes laika zonai pēc pirmās tiesvedības beigām atbildētājs pirmajā tiesvedībā vienmēr varētu celt prasību par laulības šķiršanu Francijā pirms prasītāja ir cēlusi prasību par laulības šķiršanu Anglijā?
3)

Gadījumā, ja termins “trešā [atbildīgā] persona” nāk no valsts tiesībām, vai Savienības tiesības liek valsts tiesai apmierināt Eiropas Savienības prasību, pamatojoties uz subrogācijas tiesībām, ja viens no tās ierēdņiem ir cietis satiksmes negadījumā, kurā ir iesaistīts transportlīdzeklis, kura atbildība nav konstatēta, jo 1989. gada 21. novembra Likuma par mehānisko transportlīdzekļu civiltiesiskās atbildības obligāto apdrošināšanu 29.a pantā ir paredzēts, ka apdrošinātāji, kas apdrošina mehānisko transportlīdzekļu, kas iesaistīti negadījumā, īpašnieka, vadītāja vai turētāja atbildību, automātiski atlīdzina vājākajiem satiksmes dalībniekiem, un to atbildība nav jākonstatē?