ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Attiecībā uz darba līgumu, kas tiek izpildīts vairāku līgumslēdzēju valstu teritorijā, un ja nav darba ņēmēja profesionālās darbības faktiska centra, no kura viņš izpildītu savu pienākumu pret darba devēju būtiskāko daļu, Tiesa ir nospriedusi, ka Briseles konvencijas 5. panta 1. punkts, ņemot vērā vajadzību gan noteikt vietu, ar kuru lietai ir visievērojamākā saikne, lai noteiktu tiesu, kas var vislabāk lemt, gan nodrošināt atbilstošu aizsardzību darba ņēmējam kā vājākajai līgumslēdzējai pusei un novērst kompetento tiesu daudzējādību, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas uz vietu, kurā vai no kuras darba ņēmējs īsteno savu pienākumu pret darba devēju būtiskāko daļu. Tādējādi līdzīgos apstākļos jēdziens “vieta, kur darbinieks pastāvīgi veic darbu”, kas paredzēts Briseles I regulas 19. panta 2. punkta a) apakšpunktā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas uz vietu, kurā vai no kuras darba ņēmējs faktiski īsteno savu pienākumu pret darba devēju būtiskāko daļu.

Šajā gadījumā pamatlietas attiecas uz darba ņēmējiem, kas ir nodarbināti kā aviosabiedrības apkalpes locekļi vai ir nodoti tās rīcībā. Tādējādi dalībvalsts tiesai, kas izskata šīs lietas, ja tā nepārprotami nevar noteikt “vietu, kur darbinieks pastāvīgi veic darbu”, lai pārbaudītu pašai savu jurisdikciju, ir jānosaka “vieta, no kuras” šis darba ņēmējs galvenokārt īsteno savus pienākumus pret savu darba devēju. Kā ģenerāladvokāts ir norādījis savu secinājumu 95. punktā, arī no Tiesas judikatūras izriet, ka, lai konkrēti noteiktu šo vietu, valsts tiesai ir jāatsaucas uz netiešu pierādījumu sistēmu.

Kā ģenerāladvokāts ir uzsvēris savu secinājumu 85. punktā, attiecībā uz darba attiecību specifiku transporta nozarēs Tiesa 2011. gada 15. marta spriedumā lietā Koelzsch (C‑29/10, EU:C:2011:151, 49. punkts) un 2011. gada 15. decembra spriedumā lietā Voogsgeerd (C‑384/10, EU:C:2011:842, 38.–41. punkts), ir norādījusi vairākas pazīmes, ko valsts tiesas var ņemt vērā. Šīm tiesām tostarp ir jānosaka, kurā dalībvalstī atrodas vieta, no kuras darbinieks veic pārvadājumus, tā, kur viņš atgriežas pēc šiem pārvadājumiem, saņem norādījumus par šiem pārvadājumiem un organizē savu darbu, kā arī vieta, kurā atrodas darba rīki. Šajā ziņā tādos apstākļos kā pamatlietā esošie un kā ģenerāladvokāts ir uzsvēris savu secinājumu 102. punktā, jāņem vērā arī vieta, kurā tiek novietoti gaisa kuģi, uz kuriem parasti tiek veikts darbs.

(skat. 58.–61., 63. un 64. punktu)
Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 138. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos kā pamatlietā pirmajā dalībvalstī reģistrēta nodokļu maksātāja veikta preču piegāde nav atbrīvota no pievienotās vērtības nodokļa atbilstoši šai tiesību normai gadījumā, ja, pirms ir noslēgts šis piegādes darījums, pircējs, kas ir reģistrēts pievienotās vērtības nodokļa maksātājs otrajā dalībvalstī, dara zināmu piegādātājam, ka preces tiks nekavējoties pārdotas tālāk trešajā dalībvalstī reģistrētam nodokļu maksātājam pirms to izvešanas no pirmās dalībvalsts un to transportēšanas šim trešajam nodokļu maksātājam, ja vien šī otrā piegāde ir faktiski notikusi un preces tālāk ir tikušas transportētas no pirmās dalībvalsts uz galamērķi trešā nodokļa maksātāja dalībvalstī. Pirmā pircēja pievienotās vērtības nodokļa reģistrācija dalībvalstī, kas atšķiras no pirmās piegādes vietas vai galīgās iegādes vietas, nav nedz kritērijs darījuma kvalificēšanai par iekšēju Kopienas darījumu, nedz arī pati par sevi ir pietiekams pierādījuma elements, lai pierādītu iekšēja Kopienas darījuma raksturu.

Attiecībā uz tādiem darījumiem, kas kā pamatlietā veido divas secīgas piegādes, saistībā ar kurām ir tikusi veikta tikai viena vienīga transportēšana Kopienas iekšienē, no Tiesas judikatūras, pirmkārt, izriet, ka transportēšanu Kopienas iekšienē var attiecināt tikai uz vienu no abām piegādēm un tātad tikai vienai no tām piemēro atbrīvojumu no nodokļiem atbilstoši PVN direktīvas 138. panta 1. punktam (šajā ziņā skat. spriedumu, 2006. gada 6. aprīlis, EMAGHandel Eder, C‑245/04, EU:C:2006:232, 45. punkts).

Otrkārt, lai noteiktu, uz kuru no abām piegādēm ir attiecināma transportēšana Kopienas iekšienē, ir jāveic vispārējs visu konkrēto lietas apstākļu novērtējums (šajā ziņā skat. spriedumus, 2010. gada 16. decembris, Euro Tyre Holding, C‑430/09, EU:C:2010:786, 27. punkts, un 2012. gada 27. septembris, VSTR, C‑587/10, EU:C:2012:592, 32. punkts).

Saistībā ar šo novērtējumu tostarp ir jānosaka, kurā brīdī ir notikusi otrā tiesību rīkoties ar preci kā īpašniekam nodošana galīgajam ieguvējam. Proti, gadījumā, ja otrā šo tiesību rīkoties ar preci kā īpašniekam nodošana, proti, otrā piegāde, ir notikusi, pirms ir veikta transportēšana Kopienas iekšienē, šī transportēšana vairs nevar tikt attiecināta uz pirmo piegādi pirmajam ieguvējam (šajā ziņā skat. spriedumu, 2012. gada 27. septembris, VSTR, C‑587/10, EU:C:2012:592, 32. punkts un tajā minētā judikatūra).

Divu secīgu piegāžu gadījumā, par kurām ir notikusi tikai viena transportēšana Kopienas iekšienē, lai noteiktu, uz kuru no šīm divām piegādēm ir jāattiecina šī transportēšana, ir jānosaka, vai minētā transportēšana ir notikusi pēc otrās piegādes. Šādā gadījumā vienīgi otrā piegāde ir kvalificējama par piegādi Kopienas iekšienē un tai attiecīgā gadījumā var piemērot atbrīvojumu no nodokļa, kas ir paredzēts PVN direktīvas 138. panta 1. punktā.

(skat. 34.–37. un 44. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Kā izriet no Direktīvas 92/43 par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību 6. panta 3. punkta, tajā paredzētais vides aizsardzības mehānisms tiek attiecināts uz visiem plāniem vai projektiem, kas nav tieši saistīti ar konkrēto teritoriju vai nav vajadzīgi tās apsaimniekošanai, bet kas varētu būtiski ietekmēt minēto teritoriju. Šajā ziņā tas, ka projekts, kura ietekmes uz vidi novērtējums ir apstrīdēts, atrodas nevis attiecīgajās Natura 2000 teritorijās, bet ievērojamā attālumā no tām Elbas augštecē, nekādi neizslēdz Direktīvas 92/43 6. panta 3. punktā paredzēto prasību piemērojamību.

Tieši lēmuma par piekrišanu projekta īstenošanai pieņemšanas brīdī, no zinātnes viedokļa raugoties, nav jābūt nekādām pamatotām šaubām par kaitējuma attiecīgās teritorijas viengabalainībai neesamību. Tādēļ saistībā ar lēmumu, ar kuru atļauts realizēt projektu, pamatojoties uz ietekmes novērtējumu, kurā tika secināts, ka nav aizskāruma attiecībā pret Natura 2000 teritoriju viengabalainību, dalībvalsts nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir saskaņā ar Direktīvas 92/43 6. panta 3. punkta, jo šajā novērtējumā nav galīgu konstatāciju attiecībā uz projektā ietvertā aizsardzības pasākuma efektivitāti, bet tajā ir vienīgi precizēts, ka šāda efektivitāte tiks apstiprināta vienīgi pēc vairāku gadu uzraudzības.

Kompetentās valsts iestādes dod piekrišanu darbības, kas jāizvērtē atbilstoši Direktīvas 92/43 par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību 6. panta 3. punktam, veikšanai tikai ar nosacījumu, ka tās ir pārliecinājušās, ka šī darbība nekaitēs aizsargātās teritorijas viengabalainībai. Tas tā ir, ja, no zinātnes viedokļa raugoties, nav nekādu pamatotu šaubu par šāda kaitējuma neesamību. Šajā sakarā piesardzības principa piemērošana, īstenojot minēto tiesību normu, no kompetentās valsts iestādes prasa, lai tā tostarp ņemtu vērā minētajā projektā iekļautos aizsardzības pasākumus, kuru mērķis ir novērst vai samazināt iespējamo tieši radīto kaitīgo ietekmi, lai nodrošinātu, ka netiek apdraudēta aizsargātās teritorijas viengabalainība.

Direktīvas 92/43 par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību 6. panta 3. punktā ir prasīts, lai valsts iestādes, izvērtējot kumulatīvās sekas, ņemtu vērā visus projektus, kuriem kopā ar projektu, saistībā ar kuru ir pieprasīta atļauja, var būt būtiska ietekme no šajā direktīvā noteikto mērķu viedokļa, pat ja tie ir datēti laikā pirms minētām direktīvas transponēšanas datuma. Saistībā ar iekārtas būvniecības projektu, kuram ir ietekme uz Natura 2000 teritorijām, kas atrodas upes posmā, ir jānorāda, ka projekti, kas var kombinācijā ar projektu, uz kuru attiecas ietekmes novērtējums, izraisīt kaitējumu vai traucējumus, kuri var ietekmēt migrējošās zivis upē un līdz ar to kaitēt attiecīgajai teritorijai, ņemot vērā Direktīvas 92/43 mērķus, nevar tikt izslēgti no ietekmes novērtējuma, kas balstīts uz šīs direktīvas 6. panta 3. punktu.

(sal. ar 61. un 62. punktu)
38

Fakts, ka vienas dalībvalsts rezidenta līzingā iegādāta transportlīdzekļa no citā dalībvalstī reģistrētas līzinga sabiedrības tūlītēja nodošana satiksmē tiek pakļauta pienākumam avansā samaksāt visu reģistrācijas nodokļa summu, tātad var atturēt gan pirmās dalībvalsts valsts rezidentus no transportlīdzekļu iegādes līzingā pakalpojumu izmantošanas no pakalpojumu sniedzējiem, kas ir reģistrēti citās dalībvalstīs, gan šādus pakalpojumu sniedzējus no savu pakalpojumu piedāvāšanas minētajiem rezidentiem. Līdz ar to šāds pienākums ir pakalpojumu brīvas aprites ierobežojums, kas principā ir aizliegts ar LESD 56. pantu (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2017. gada 19. septembris, Komisija/Īrija, C‑552/15, EU:C:2017:698, 82. punkts).
77

Turklāt saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, ja Savienības tiesību akta analīzē atklājas, ka tajā ir izvirzīti vairāki mērķi vai ka tam ir vairākas komponentes un ja viens no šiem mērķiem vai viena no šīm komponentēm ir atzīstama par galveno vai dominējošo, bet citiem ir tikai papildinošs raksturs, tad šis tiesību akts ir jābalsta tikai uz vienu juridisko pamatu, proti, uz to, kas atbilst šim galvenajam mērķim vai šai galvenajai komponentei (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2014. gada 24. jūnijs, Parlaments/Padome, C‑658/11, EU:C:2014:2025, 43. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2018. gada 4. septembris, Komisija/Padome (Nolīgums ar Kazahstānu), C‑244/17, EU:C:2018:662, 37. punkts un tajā minētā judikatūra).
39

Šajā ziņā, no vienas puses, nevarot tikt apstrīdēts, ka attiecīgās summas ir muitas nodokļi un līdz ar to – tradicionāli pašu resursi. No otras puses, veicot minēto tiesību normu analīzi pieņemamības stadijā, Vispārējā tiesa nebūt neesot lēmusi par iespējamu Slovākijas Republikas pienākumu nodot attiecīgās summas. No pašu tiesību normu, kā tās ir interpretētas judikatūrā, kā arī procedūru sakarā ar pienākumu neizpildi regulējošo noteikumu kopuma izrietot, ka Komisijas kompetencē nebūt neesot saistoši noteikt pašu resursu apmēru, to samaksas termiņu un lemt par nokavējuma procentiem.
27

Šajā ziņā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka dažas no šajā definīcijā precizētajām regulēta tirgus iezīmēm patiešām pastāv EFS sistēmā. Iesniedzējtiesa norāda, ka to izmanto Euronext un ka tai tiek piemēroti nediskrecionāri noteikumi, proti, tie, kas ietverti divos šīs iestādes izdotajos dokumentos – “EFS Trading Manual” un “TCS‑web user Guide to the EFS”. Rīkojumu rezultātā, kurus starpnieki EFS sistēmā dod ieguldījumu fondu aģentiem, tiek noslēgti līgumi par šo ieguldījumu fondu daļu apliecībām. Turklāt Euronext ir saņēmusi atļauju EFS sistēmas izmantošanai un nekas neliecina par to, ka šī sistēma neatbilstu Direktīvas 2004/39 III sadaļas noteikumiem, par ko jāpārliecinās iesniedzējtiesai.
16

Savā prasībā Komisija Grieķijas Republikai pārmet, ka tā nav izpildījusi pienākumu, kurš tai ir uzlikts saskaņā ar Direktīvas 91/271 4. panta 1. un 3. punktu, jo šī dalībvalsts nav nodrošinājusi otrreizēju vai līdzvērtīgu to komunālo notekūdeņu attīrīšanu, kas tiek novadīti no vienas aglomerācijas, kuras c.e. ir robežās no 10000 līdz 15000, un no septiņām aglomerācijām, kuru c.e. ir robežās no 2000 līdz 10000.
8

Savas prasības pamatojumam Riva izvirzīja astoņus pamatus par, pirmkārt, Komisijas kompetences neesamību pēc EOTK līguma darbības izbeigšanās un Regulas Nr. 1/2003 pārkāpumu, otrkārt, Regulas Nr. 17 10. panta 3. un 5. punkta un Regulas Nr. 1/2003 14. panta 1. un 3. punkta pārkāpumu, treškārt, EOTKL 36. panta pirmās daļas pārkāpumu, ceturtkārt, Komisijas 2004. gada 7. aprīļa Regulas (EK) Nr. 773/2004 par lietas izskatīšanu saskaņā ar [LESD 101. un 102]. pantu, ko vada Komisija (OV 2004, L 123, 18. lpp.), 10. un 11. panta pārkāpumu, kā arī Riva tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, piektkārt, pamatojuma nesniegšanu un pretrunīgu pamatojumu attiecībā uz konkrētā ģeogrāfiskā tirgus noteikšanu un uz lex mitior principa piemērošanu, sestkārt, faktu sagrozīšanu un EOTKL 65. panta pārkāpumu attiecībā uz dažādiem Riva pārmestā pārkāpuma aspektiem, septītkārt, izmeklēšanas neveikšanu un pamatojuma nesniegšanu attiecībā uz Riva vainošanu pārkāpumā kopumā un tās konkrēto nostāju attiecībā pret tai pārmesto rīcību un, astotkārt, Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta pārkāpumu, Komisijas Paziņojuma par atbrīvojumu no sodanaudas un sodanaudas samazināšanu karteļu gadījumos (OV 1996, C 207, 4. lpp.) pārkāpumu, Pamatnostādņu sodanaudas noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu (OV 1998, C 9, 3. lpp.), pārkāpumu, pilnvaru nepareizu izmantošanu un samērīguma principa un vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu, nosakot naudas soda apmēru.
88

Tirgus dalībniekiem šīs izmaksas ir jāsedz tikai tad, ja tie ir nodevuši patēriņam pārmērīgus daudzumus. Nav apstrīdēts, ka cigarešu tirgum ir raksturīgs neelastīgs pieprasījums un tas, ka tirgus dalībnieki pazīst šī tirgus uzvedību. Turklāt gada akcīzes nodokļa likme ir zināma jau iepriekš, proti, iepriekšējā gada 15. oktobrī. No tā izriet, ka tirgus dalībnieki var informēti plānot cigarešu pieprasījumu, lai izvairītos no pārmērīgi lielu krājumu veidošanās, kuru dēļ tie varētu būt spiesti izņemt no tirgus nepārdotās cigaretes un tādēļ segt izmaksas saistībā ar to iznīcināšanu vai pārsaiņošanu. Līdz ar to Komisijas arguments par apstrīdētā pasākuma radītajām izmaksām ir jānoraida.
17

Visbeidzot, LESD 20. pants, ar ko ieviesta Savienības pilsonība, nosaka vienīgi to, ka Savienības pilsoņiem ir ar Līgumu piešķirtās tiesības un ar to uzliktie pienākumi. Tādējādi tos šai sakarā nevar piemērot autonomi no Līguma speciālajām normām, kas reglamentē Savienības pilsoņu tiesības un pienākumus (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2004. gada 16. decembris, My, C‑293/03, EU:C:2004:821, 32. punkts).
38

Visbeidzot, nav uzskatāms, ka platformas kopīgošanai tiešsaistē TPB pārvaldītāji veic “tikai” tādu materiālo iespēju “nodrošināšanu”, kas dod iespēju veikt vai veic izziņošanu, Direktīvas 2001/29 preambulas 27. apsvēruma izpratnē. Proti, no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka šī platforma veic gāzmas datņu indeksēšanu tādējādi, ka darbus, uz kuriem šīs gāzmas datnes nosūta, šie kopīgošanas platformas lietotāji var viegli sameklēt un lejupielādēt. Turklāt no Tiesai iesniegtajiem apsvērumiem izriet, ka platforma kopīgošanai tiešsaistē TPB piedāvā ne tikai meklētājprogrammu, bet arī indeksu, kurā darbi tiek iedalīti dažādās kategorijās atkarībā no to iedabas, žanra vai popularitātes, un darba klasificēšanu pienācīgajā kategorijā pārbauda šīs platformas pārvaldītāji. Turklāt šie pārvaldītāji veic novecojušu vai kļūdainu gāzmas datņu dzēšanu un aktīvi filtrē noteiktus saturus.
48

Visbeidzot, kā tas izriet no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem un it īpaši no iesniedzējtiesas lēmuma, kompetentās iestādes var atsaukties uz valsts administratīvo tiesību normām, lai prasītu ievērot, vajadzības gadījumā piespiedu kārtā, vielas, kas tiek importēta, reģistrācijas pienākumu, kurš izriet it īpaši no REACH regulas 5. panta.
1)

paredzot NPG PVN režīmu, kāds tas ir definēts, pirmkārt, 1979. gada 12. februāra Konsolidētā likuma par pievienotās vērtības nodokli likuma 44. panta 1. punkta y) apakšpunktā, aplūkojot to kopsakarā ar Lielhercogistes 2004. gada 21. janvāra noteikumu par neatkarīgu personu grupu pakalpojumu, kas sniegti to dalībniekiem, atbrīvojumu no PVN 2. panta a) punktu un 3. pantu, otrkārt, šo pašu noteikumu 4. pantā, aplūkojot to kopsakarā ar 2004. gada 29. janvāra administratīvo apkārtrakstu Nr. 707, ciktāl tajā komentēts šis 4. pants, un, treškārt, Tirgus uzraudzības komitejas (COBMA) iekšienē darbojošās aktīvās darba grupas sagatavotajā 2008. gada 18. decembra paziņojumā, kas saskaņots ar administration de l’Enregistrement et des Domaines, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, kurā grozījumi veikti ar Padomes 2010. gada 13. jūlija Direktīvu 2010/45/ES, 2. panta 1. punkta c) apakšpunktā, 132. panta 1. punkta f) apakšpunktā, 168. panta a) punktā, 178. panta a) punktā, 14. panta 2. punkta c) apakšpunktā un 28. pantā paredzētos pienākumus;
22

Lai izšķirtu strīdu, ko tā izskata, pēdējā minētā tiesa šaubās par Likuma par publiskajiem iepirkumiem 24. panta 5. punkta, uz kuru ir atsauce pamatlietā aplūkoto specifikāciju 4.3. klauzulā, saderību ar Savienības tiesībām, it īpaši ar Direktīvu 2004/17, jo šajā pantā ir aizliegts slēgt apakšuzņēmuma līgumus par būvdarbiem, ko līgumslēdzēja iestāde ir kvalificējusi kā tādus, kas ir “galvenie”. Tā pauž šaubas arī par minētās 4.3. klauzulas pārskatītajā redakcijā likumību, ievērojot šo direktīvu, ciktāl šajā klauzulā vairāku pretendentu kopīga piedāvājuma gadījumā ir prasīts, lai katra no tiem ieguldījums, lai izpildītu prasības, kas ir piemērojamas profesionālo spēju jomā, proporcionāli atbilstu darbu daļai, ko tas faktiski veiks publiskā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas gadījumā. Šajos apstākļos iesniedzējtiesa jautā arī, vai ostas iestādes varēja grozīt šīs pašas klauzulas pirmo redakciju pēc paziņojuma par līgumu publicēšanas, nepārkāpjot minēto direktīvu un it īpaši vienlīdzīgas attieksmes principu un no tās izrietošo pārskatāmības pienākumu.
33

Tomēr saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tas, ka iesniedzējtiesa prejudiciālo jautājumu ir formulējusi, atsaucoties tikai uz dažām Savienības tiesību normām, neliedz Tiesai sniegt šai tiesai visus interpretācijas elementus, kas tai var būt noderīgi, izspriežot izskatāmo lietu, neatkarīgi no tā, vai šī tiesa savu jautājumu formulējumā uz tiem ir atsaukusies. Šajā ziņā Tiesai no visas valsts tiesas iesniegtās informācijas, tostarp no lēmuma par prejudiciāla jautājuma uzdošanu pamatojuma, ir tiesības izdalīt tos Savienības tiesību elementus, kuriem ir nepieciešama interpretācija, ņemot vērā strīda priekšmetu (skat. it īpaši spriedumu, 2015. gada 12. februāris, Oil Trading Poland, C‑349/13, EU:C:2015:84, 45. punkts un tajā minētā judikatūra).
60

Savā 2010. gada 22. decembra spriedumā Mercredi (C‑497/10 PPU, EU:C:2010:829, 46. punkts), kas ir apstiprināts pastāvīgajā judikatūrā (skat. it īpaši spriedumu, 2014. gada 9. oktobris, C, C‑376/14 PPU, EU:C:2014:2268, 50. punkts), Tiesa nosprieda, ka jēdziena “pastāvīgā dzīvesvieta” saturs un piemērošanas joma jānosaka, ņemot vērā dominējošās bērna intereses, it īpaši tuvuma kritēriju. Šis jēdziens atbilst vietai, ko raksturo bērna zināma integrācija sociālajā un ģimenes vidē. Šī vieta ir jānosaka valsts tiesai, ņemot vērā visus katrā konkrētā gadījumā pastāvošos faktiskos apstākļus. It īpaši atbilstoši ir apstākļi un iemesli, kādos bērns uzturas dalībvalsts teritorijā, uzturēšanās iemesli, kā arī bērna pilsonība. Līdztekus bērna fiziskajai klātbūtnei dalībvalstī, kas jāņem vērā, arī citiem papildu faktoriem ir jānorāda uz to, ka šai klātbūtnei nekādā ziņā nav pagaidu vai gadījuma rakstura (šajā ziņā skat. spriedumu, 2010. gada 22. decembris, Mercredi, C‑497/10 PPU, EU:C:2010:829, 47.–49. punkts).
15

Šīs regulas 49. panta 1. punktā ir ietverti šādi noteikumi: “Operators atskaita no iekārtas emisijām visus CO2 daudzumus, kas radušies no fosilā oglekļa tādās darbībās, uz ko attiecas Direktīvas 2003/87/EK I pielikums, un kas nav emitēti no iekārtas, bet pārvietoti ārpus iekārtas uz jebko no minētā: a) uztveršanas iekārtai, lai to transportētu un ilglaicīgi ģeoloģiski uzglabātu saskaņā ar Direktīvu 2009/31/EK atļautā uzglabāšanas vietā; b) transporta tīklam, lai to ilglaicīgi ģeoloģiski uzglabātu saskaņā ar Direktīvu 2009/31/EK atļautā uzglabāšanas vietā; c) uzglabāšanas vietai, kas atļauta saskaņā ar Direktīvu 2009/31/EK, lai to ilglaicīgi ģeoloģiski uzglabātu. Jebkuriem citiem CO2 pārvietošanas veidiem ārpus iekārtas nav atļauts atskaitīt CO2 no iekārtas emisijām.”
5

Lēmuma Nr. 377/2013 preambulas 4.–6. un 9. apsvērums ir formulēti šādi: “(4) Sarunās par visiem Savienības aviācijas nolīgumiem ar trešām valstīm būtu jāizvirza mērķis aizsargāt Savienības spēju rīkoties elastīgi attiecībā uz vides jautājumiem, tostarp attiecībā uz pasākumiem, ar kuriem mazina aviācijas ietekmi uz klimata pārmaiņām. (5) Starptautiskajā Civilās aviācijas organizācijā (ICAO) ir panākts progress virzībā uz mērķi, lai ICAO Asamblejas 38.e sesijā, kas notiks no 2013. gada 24. septembra līdz 4. oktobrim, pieņemtu emisiju mazināšanas politikas pasaules mēroga pamatnostādnes, kuras veicinātu tirgus pasākumu piemērošanu starptautiskās aviācijas radītām emisijām, un pasaules mēroga tirgus pasākuma (“TP”) izstrādi. Šādas pamatnostādnes varētu ievērojami veicināt CO2 emisiju samazināšanu valsts, reģionu un pasaules mērogā. (6) Lai sekmētu un rosinātu šo progresu, ir vēlams atlikt to prasību izpildi, kuras radušās pirms ICAO Asamblejas 38.e sesijas un attiecas uz lidojumiem uz un no lidostām valstīs, kuras ir ārpus Savienības un nav Eiropas Brīvās tirdzniecības asociācijas (EBTA) locekles, Eiropas Ekonomikas zonas (EEZ) dalībvalstu teritorijas un atkarīgās teritorijas vai valstis, kas parakstījušas Pievienošanās līgumu ar Savienību. Tāpēc pret gaisa kuģu operatoriem 2010., 2011. un 2012. kalendārajā gadā nebūtu jāvērš rīcība saistībā ar prasībām, kas izriet no [Direktīvas 2003/87], par verificētu emisiju ziņošanu par 2010., 2011. un 2012. kalendāro gadu un attiecīgu 2012. gada emisijas kvotu nodošanu attiecībā uz lidojumiem uz un no šādām lidostām. Gaisa kuģu operatoriem, kuri vēlas turpināt izpildīt minētās prasības, vajadzētu būt iespējai to darīt. [..] (9) Šajā lēmumā paredzētajai atkāpei nebūtu jāietekmē vides integritāte un klimata pārmaiņu jomā piemērojamo Savienības tiesību aktu vispārējie mērķi, un tai nebūtu jāizraisa konkurences kropļojumi. Tāpēc un lai saglabātu vispārējo mērķi, kurš noteikts Direktīvā 2003/87/EK, kas ir daļa no tiesiskā regulējuma, lai Savienība panāktu, ka tiek pildīta tās patstāvīgā apņemšanās līdz 2020. gadam samazināt emisijas par 20 % salīdzinājumā ar 1990. gada līmeni, minēto direktīvu būtu jāturpina piemērot lidojumiem no vai uz lidostām dalībvalsts teritorijā, kā arī no vai uz lidostām konkrētās ar Savienību cieši saistītās vai asociētās teritorijās vai valstīs ārpus Savienības.”
39

Turklāt no 2011. gada 15. novembra sprieduma Komisija un Spānija/Government of Gibraltar un Apvienotā Karaliste (C‑106/09 P un C‑107/09 P, EU:C:2011:732), it īpaši no tā 104. punkta, skaidri izrietot, ka pasākums var tikt kvalificēts kā selektīvs tikai tad, ja ar to tiek sniegta priekšrocība uzņēmumu kategorijai, kuriem ir kopīgas “īpašības”, kas tiem ir “raksturīgas”. Turklāt no šī sprieduma izrietot, ka atkāpes no vispārējā režīma identificēšana nav pašmērķis. Svarīga ir vienīgi pasākuma faktiskā iedarbība, proti, fakts, ka ar to sniedz vai nesniedz priekšrocības konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai.
22

Gluži tāpat kā Audiencia Provincial de Zaragoza (Saragosas provinces tiesa) arī Juzgado de Primera Instancia de Olot (Ulotas pirmās instances tiesa) prāto, pirmkārt, par to, vai, ievērojot Tiesas judikatūru, Karaļa dekrēts Nr. 1373/2003 ir saderīgs ar LESD 101. pantu, lasot to kopsakarā ar LES 4. panta 3. punktu. Konkrēti šī tiesa norāda, ka Civilprocesa likuma 245. panta 2. punkts neļauj valsts tiesām atkāpties no šajā karaļa dekrētā apstiprinātā tarifa noteiktajiem ierobežojumiem. Otrkārt, tā šaubās par minētā karaļa dekrēta saderīgumu ar Direktīvu 2006/123, kurā ir paredzēts, ka pakalpojumu minimālos tarifus nedrīkst ieviest, ja vien nav nepieciešamības to darīt, un ka tiem jābūt gan attaisnotiem ar kādu sevišķi svarīgu iemeslu saistībā ar sabiedrības interesēm, gan samērīgiem. Treškārt, minētā tiesa uzskata, ka neiespējamība apstrīdēt šajā tarifā noteiktos apmērus, pamatojoties uz to, ka tie ir nesamērīgi, pārmērīgi vai neatbilstoši paveiktajam darbam, varētu izrādīties nesaderīga ar ECPAK, proti, tiesībām uz lietas taisnīgu izskatīšanu.