ĢENERĀLADVOKĀTA DAMASO RUISA-HARABO KOLOMERA [DÁMASO RUIZ-JARABO COLOMER] SECINĀJUMI,

sniegti 2009. gada 5. februārī ( 1 )

Lieta C-478/07

Budějovický Budvar, národní podnik

pret

Rudolf Ammersin GmbH

“Divpusēji līgumi starp dalībvalstīm — Vienas dalībvalsts ģeogrāfiskās izcelsmes norādes aizsardzība citā dalībvalstī — Apzīmējums “Bud” — Preču zīmes “American Bud” izmantošana — EKL 28. un 30. pants — Regula (EK) Nr. 510/2006 — Ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu Kopienu aizsardzības sistēma — Čehijas Republikas pievienošanās — Pārejas pasākumi — Regula (EK) Nr. 918/2004 — Kopienas sistēmas piemērošanas joma — Izsmeļošs raksturs”

I — Ievads

1. Pēdējos piecos gados Ziemeļamerikas alus darītava Anheuser-Busch Inc. un Čehijas alus darītava Budějovický Budvar ir iesaistījušās neskaitāmās tiesvedībās par nosaukumu “Budweiser” un “Bud” ekskluzīvas izmantošanas piešķiršanu.

2. Pamata tiesvedība šobrīd notiek Austrijas Handelsgericht Wien (Vīnes Pirmās instances tirdzniecības tiesa), kura 2001. gadā šī paša strīda ietvaros uzdeva Tiesai prejudiciālu jautājumu, uz kuru atbilde atbilstoši sniegta 2003. gada 18. novembra spriedumā, turpmāk tekstā — “spriedums lietā Bud I” ( 2 ).

3. Pēc ilgas ceļošanas pa augstākajām tiesu instancēm lieta — vēl arvien bez atrisinājuma — ir atgriezusies Handelsgericht Wien, kas pirms sava sprieduma pasludināšanas ir nolēmusi uzdot jaunus prejudiciālus jautājumus.

4. Ar savu pirmo jautājumu, kura formulējums ir samērā komplicēts, tā lūdz sniegt interpretāciju dažādiem sprieduma lietā Bud I punktiem, it īpaši par nosacījumiem, kādiem jāatbilst vienkāršai ģeogrāfiskās izcelsmes norādei, lai tā atbilstu EKL 28. panta prasībām.

5. Otrais un trešais jautājums būtībā attiecas uz polemiskām debatēm par ekskluzivitāti, kāda ir Padomes 2006. gada 20. marta Regulai (EK) Nr. 510/2006 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību ( 3 ). Handelsgericht Wien, pārsteidzošā kārtā pamatojoties uz pieņēmumu par kvalificētu ģeogrāfisko norādi, izvirza jautājumu par to, vai ir spēkā šāda veida norādes valsts aizsardzība vai arī divpusēja aizsardzība, kas ar konvenciju attiecināta uz citu dalībvalsti, ievērojot divus atšķirīgus apstākļus: pirmkārt, Kopienas norādes reģistrācijas pieteikuma neesamību un, otrkārt, to, ka konkrētā kvalificētā ģeogrāfiskās izcelsmes norāde atšķirībā no citiem nosaukumiem, kas izmantoti attiecīgajam dzērienam, nav iekļauta dalībvalsts Pievienošanās līgumā.

II — Atbilstošās tiesību normas

A — Starptautiskās tiesības

6. Lisabonas Vienošanās par cilmes vietu nosaukumu aizsardzību un to starptautisko reģistrāciju ( 4 ) 1. panta 2. punktā ir noteikts, ka valstis, kas ir šī nolīguma dalībnieces ( 5 ), savā teritorijā apņemas aizsargāt citu “īpašās savienības” valstu preču cilmes vietu nosaukumus, kas kā tādi ir atzīti un aizsargāti izcelsmes valstī un reģistrēti Konvencijā par Pasaules Intelektuālā īpašuma organizācijas dibināšanu (turpmāk tekstā — “WIPO”) norādītajā Starptautiskajā birojā intelektuālā īpašuma jautājumos.

7. Lisabonas vienošanās 2. panta 1. punktā “Cilmes vietas nosaukums” definēts kā “valsts, reģiona vai noteiktas vietas ģeogrāfiskais apzīmējums, ko izmanto, lai apzīmētu šādas izcelsmes preci, kuras kvalitāti vai īpašības ir radījusi vienīgi vai galvenokārt ģeogrāfiskā vide ar tās raksturīgajiem dabas un cilvēciskajiem faktoriem”. Cilmes vietas nosaukums “Bud” saskaņā ar Lisabonas vienošanos reģistrēts WIPO1975. gada 10. martā ar Nr. 598 attiecībā uz alu.

B — Divpusējā konvencija

8. 1976. gada 11. jūnijā Austrijas Republika un Čehoslovākijas Sociālistiskā Republika noslēdza Līgumu par cilmes vietu nosaukumu, ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un citu norāžu par lauksaimniecības preču un rūpniecības izstrādājumu izcelsmi aizsardzību (turpmāk tekstā — “divpusējā konvencija”) ( 6 ).

9. Saskaņā ar tās 2. pantu terminus “ģeogrāfiskās norādes”, “cilmes vietu nosaukumi” un “citas izcelsmes norādes” konvencijas ietvaros izmanto attiecībā uz visām norādēm, kas tieši vai netieši parāda preču izcelsmi.

10. Atbilstoši [konvencijas] 3. panta 1. punktam “nolīgumā, kas jānoslēdz saskaņā ar 6. pantu, minētās Čehoslovākijas norādes Austrijas Republikā tiek rezervētas ekskluzīvi Čehoslovākijas produktiem”. 5. panta 1. punkta B daļas 2. punktā starp attiecīgajām Čehijas izstrādājumu kategorijām, kurām piešķirama divpusējā konvencijā noteiktā aizsardzība, minēts alus; un šī nolīguma B pielikumā, uz kuru ietverta norāde konvencijas 6. pantā, kā viena no Čehoslovākijas norādēm, kas attiecas uz lauksaimniecības izstrādājumiem un rūpniecības izstrādājumiem (kategorijā “alus”), ir ietverta [norāde] “Bud”.

11. Ar 1992. gada 15. decembra Konstitucionālo likumu 4/1993 Čehijas Republika apstiprināja, ka tā uzņemas tiesības un pienākumus, kas saskaņā ar starptautiskajām tiesībām bija Čehoslovākijas Sociālistiskajai Republikai tās pastāvēšanas beigu brīdī.

C — Kopienu tiesiskais regulējums

1) Regula (EK) Nr. 510/2006

12. Šajā jaunajā regulā par ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm un cilmes vietas nosaukumiem būtībā ir pārņemtas Regulas (EEK) Nr. 2081/92 ( 7 ), no kuras ar to veikta atkāpšanās un kura ar to tiek aizstāta, tiesību normas.

13. Tās sestajā apsvērumā ir noteikts, ka “būtu jāparedz Kopienas pieeja attiecībā uz cilmes vietu nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm. Kopienas noteikumi par aizsardzības sistēmu ļauj attīstīt ģeogrāfiskās izcelsmes vietu norādes un cilmes vietu nosaukumus, jo šādi noteikumi ar saskaņotāku pieeju nodrošina godīgu konkurenci to ražotāju starpā, kuru ražotajiem produktiem ir šādas norādes, un sekmē produktu uzticamību no patērētāju viedokļa”.

14. 2. pantā ir aprakstīts, kas šajā regulā tiek uzskatīts par “cilmes vietas nosaukumu” un “ģeogrāfiskās izcelsmes norādi”. Saskaņā ar tā 1. punktu: “a) “cilmes vietas nosaukums” ir reģiona, noteiktas vietas vai, izņēmuma gadījumos, valsts nosaukums, ko izmanto, lai apzīmētu lauksaimniecības produktu vai pārtikas produktu: — kura izcelsmes vieta ir šajā reģionā, noteiktajā vietā vai valstī, — kura kvalitāti vai īpašības ir radījusi galvenokārt vai vienīgi ģeogrāfiskā vide ar tās raksturīgajiem dabas un cilvēciskajiem faktoriem, un — kura ražošana, pārstrāde un sagatavošana notiek ierobežotā ģeogrāfiskajā apgabalā; b) “ģeogrāfiskās izcelsmes norāde” ir reģiona, noteiktas vietas vai, izņēmuma gadījumos, valsts nosaukums, ko izmanto, lai apzīmētu lauksaimniecības produktu vai pārtikas produktu: — kura izcelsmes vieta ir šajā reģionā, noteiktajā vietā vai valstī, un — kura kvalitāte, reputācija vai citas īpašības ir saistītas ar šo ģeogrāfisko izcelsmi, un — kura ražošana un/vai pārstrāde, un/vai sagatavošana notiek ierobežotā ģeogrāfiskajā apgabalā.”

15. Lai izteicienu varētu izmantot kā cilmes vietas nosaukumu vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādi, nav nepieciešams, lai tas būtu toponīms, jo saskaņā ar Regulas [Nr. 510/2006] 2. panta 2. punktu šajā kategorijā ietilpst arī “tradicionāli nosaukumi”, kas ir ģeogrāfiski vai ar ģeogrāfiskiem aspektiem nesaistīti, ar ko apzīmē lauksaimniecības produktus vai pārtikas produktus, kuri atbilst 1. punktā minētajiem nosacījumiem.

16. Regulas Nr. 510/2006 5.–7. pantā regulēta tā dēvētā “parastā procedūra”, lai reģistrētu cilmes vietas nosaukumus un ģeogrāfiskās izcelsmes norādes, procedūra, kas sastāv no diviem secīgiem posmiem, no kuriem pirmais notiek valsts iestādē, bet otrais — Komisijā.

17. Atbilstoši [regulas] 5. pantam reģistrācijas pieteikumus iesniedz attiecīgajai dalībvalstij, kas, ja izpildītas Regulas Nr. 510/2006 prasības, nosūta dokumentus Komisijai.

18. Regulas Nr. 510/2006 5. panta 6. punkts ļauj dalībvalstīm norādei piešķirt pagaidu aizsardzību valsts līmenī atbilstoši regulai. Šī pagaidu aizsardzība sākas dienā, kad pieteikums iesniegts Komisijā, un beidzas dienā, kad pieņemts lēmums par reģistrāciju Kopienas reģistrā. Gadījumā, ja norāde netiek reģistrēta, valsts pagaidu aizsardzības sekas “ir vienīgi attiecīgās dalībvalsts atbildība”.

2) Regula (EK) Nr. 918/2004

19. 2004. gadā desmit jaunu dalībvalstu pievienošanās Eiropas Savienībai lika veikt noteiktus pārejas pasākumus cilmes vietu nosaukumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu jomā.

20. Šim mērķim atbilst Regula (EK) Nr. 918/2004 ( 8 ), kuras 1. pantā Čehijas Republikai, Igaunijai, Kiprai, Latvijai, Lietuvai, Ungārijai, Maltai, Polijai, Slovēnijai un Slovākijai ģeogrāfiskās izcelsmes norādes un apzīmējumus Regulas (EEK) Nr. 2081/92 izpratnē, kādi pastāvēja līdz 2004. gada 30. aprīlim, atļauts saglabāt — principā — līdz 2004. gada 31. oktobrim; — vai, ja Komisijai iesniegts reģistrācijas pieteikums — līdz brīdim, kad pieņemts lēmums šajā sakarā.

21. Tāpat šī 1. panta trešajā daļā noteikts, ka, “ja nosaukums nav reģistrēts Kopienas līmenī, par šādas valsts līmeņa aizsardzības sekām pilnībā atbild attiecīgā dalībvalsts”.

3) Pievienošanās akts ( 9 )

22. Paša Pievienošanās akta II pielikumā, pamatojoties uz to reģistrāciju par aizsargātu ģeogrāfiskās izcelsmes norādi, ir paplašināta aizsardzība Kopienas līmenī attiecībā uz trīs veidu alu no Čehijas pilsētas Česke Budejovice [České Budějovice]: — Budějovické pivo; — Českobudějovické pivo; — Budějovický měšt’anský var.

III — Pamata prāva, tās cēloņi un prejudiciālais jautājums

A — Ilga strīda īsa vēsture

23. Cīņa par ekskluzīvu apzīmējumu “Budweiser” un “Bud” izmantošanu ir izraisījusi virkni smagu strīdu, kas vairāk nekā gadsimtu ilgst starp čehu uzņēmumu Budejovický Budvar (Budweiser Budvar, turpmāk tekstā — “Budvar”) un Amerikas Savienoto Valstu uzņēmumu Anheuser-Busch.

24. Alus darītava Budvar ( 10 ) atrodas Česke Budejovicē, kas ir slavena ar senām alus brūvēšanas tradīcijām ( 11 ). Kopš 1795. gada uzņēmumi, kas vēlāk apvienojās pašreizējā sabiedrībā Budvar, ražo un pārdod alu, izmantojot norādes “Budweis” ( 12 ), “Budweiser Bier” ( 13 ), “Budvar” vai “Budbräu” ( 14 ). Preču zīme “Budweiser” ir reģistrēta 1895. gadā.

25. Kā gandrīz visas Sentluisas [Saint Louis] (Misūri [Missouri]) alus darītavas, Anheuser-Busch bija vācu izcelsmes ( 15 ). Līdz ar to nav pārsteidzoši, ka, zinot Budweis alus reputāciju, tās 1876. gadā izlēma Amerikas Savienoto Valstu tirgū laist gaišo alu ar nosaukumu “Budweiser”, kam vēlāk sekoja otrs ar saīsinātu nosaukumu “Bud”. Tās pārņēma ne tikai čehu dzēriena nosaukumu, bet arī recepti, kuras iedvesmas avots bija Bohēmijā izmantotās ražošanas metodes ( 16 ), un pārfrāzēja Budweis izmantoto iesauku “the beer of kings” (karaļu alus), uz Amerikas alus etiķetēm izvietojot izteicienu “the king of beers” (alus karalis). 1906. gada februārī Ziemeļamerikas Patentu birojs noraidīja Anheuser-Busch iesniegto pieteikumu atzīt preču zīmi “Budweiser”, atteikumu pamatojot ar tās ģeogrāfisko raksturu. Gadu vēlāk tas tomēr to reģistrēja Amerikas Savienotajās Valstīs uz desmit gadiem.

26. Tirdzniecības darījumu paplašināšanās abās Atlantijas okeāna pusēs izraisīja strīdu, kura pirmās tiesvedības epizodes notika jau 1880. gadā. Kopš šī brīža tiesvedības par nosaukumu “Budweiser” un “Bud” izmantošanu daudzās valstīs ( 17 ) ir sekojušas viena otrai ar ļoti atšķirīgiem rezultātiem ( 18 ).

27. Kopienas tiesas nav palikušas ārpus šīs globālās tiesāšanās stratēģijas. Abu uzņēmumu (vai to produkcijas izplatītāju) pārstāvji bieži ir vērsušies Eiropas Kopienu tiesās, sūdzoties par Kopienu tiesību pārkāpumiem.

28. Anheuser-Busch atkārtoti ir iesniedzis pieteikumu par apzīmējumu “Budweiser” un “Bud” kā Kopienas preču zīmju reģistrāciju (kā vārdiskas un grafiskas preču zīmes un attiecībā uz dažādām klasēm). Budvar iebildumi, atsaucoties uz agrākām tiesībām, ir bijuši pamats vairāku Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (turpmāk tekstā — “ITSB”) Apelāciju otrās padomes lēmumu pieņemšanai un atbilstošu apelācijas sūdzību iesniegšanai Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā.

29. Tā, piemēram, ITSB Apelāciju otrā padome ar 2003. gada 3. decembra lēmumu ( 19 ) apmierināja Budvar iebildumus pret preču zīmes “Budweiser” kā Kopienas preču zīmes reģistrāciju attiecībā uz 32. klasi (alus, [..]). Par šo lēmumu Pirmās instances tiesā tika iesniegta apelācijas sūdzība, taču lieta tika izbeigta, kad Anheuser-Busch atsauca savu reģistrācijas pieteikumu ( 20 ).

30. Turpretim ar 2006. gada 14. un 28. jūnija lēmumiem ( 21 ) ITSB Apelāciju otrā padome atļāva reģistrēt “Bud” kā Kopienas preču zīmi, lai gan Budvar iebilda, norādot uz divpusējiem līgumiem starp Austriju un Čehoslovākiju un to, ka strīdīgais nosaukums ir reģistrēts WIPO kā cilmes vietas nosaukums saskaņā ar Lisabonas vienošanos, kas ir spēkā Francijā, Itālijā un Portugālē ( 22 ). Apelāciju padome uzskatīja, ka apzīmējumu “Bud” varētu būt grūti uztvert kā cilmes vietas nosaukumu vai kā netiešu ģeogrāfiskās izcelsmes norādi, nolemjot, ka Budvar iesniegtie pierādījumi par apzīmējuma “Bud” izmantošanu, it īpaši Austrijā, Francijā un Portugālē, ir nepietiekami. Tāpat tā apstiprināja, ka tikai apzīmējuma “Bud” izmantošana nevarot vienlaikus būt preču zīmes un cilmes vietas nosaukuma izmantošana, jo tie veic atšķirīgas un nesavienojamas funkcijas. Ar savu neseno 2008. gada 16. decembra spriedumu ( 23 ) Pirmās instances tiesa atcēla šos ITSB lēmumus.

31. Tāpat Tiesa jau ir pasludinājusi divus spriedumus vispārējās tiesvedībās starp Čehijas sabiedrību Budvar un ASV sabiedrību Anheuser-Busch. Pirmkārt, 2004. gada 16. novembra spriedumu lietā Anheuser-Busch ( 24 ), otrkārt, iepriekš minēto 2003. gada spriedumu lietā Bud I.

32. Pirmajā no šiem spriedumiem, kas attiecās uz Somijas nostāju šajā garajā sāgā, Tiesa lēma par tiesisko regulējumu, kas ir piemērojams attiecībā uz potenciāli konfliktējošu reģistrētas preču zīmes un firmas izmantošanu, it īpaši ņemot vērā Līgumu par ar tirdzniecību saistītajām intelektuālā īpašuma tiesībām (“TRIPs līgums”) ( 25 ). No šim nolēmumiem nevar izdarīt nekādus secinājumus saistībā ar šajā lietā iesniegtajiem jautājumiem.

33. Savukārt spriedumam lietā Bud I ir daudz tiešāka saikne ar šo lietu, jo tajā ir atvērta Austrijas sadaļa, kas vairāk ir saistīta ar ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm nekā ar preču zīmju tiesībām.

B — Pamata prāva

1) Pirmā prejudiciālā jautājuma pamatā esošie fakti

34. Fakti, kas izraisīja šo tiesvedību Austrijā, sniedzas pagātnē līdz 1999. gadam, brīdim, kad Budvar lūdza Handelsgericht Wien uzdot Rudolf Ammersin GmbH (uzņēmumam, kas Austrijā tirgo “American Bud” preču zīmes alu) izbeigt Austrijas teritorijā izmantot apzīmējumu “Bud” vai līdzīgus apzīmējumus, kas varētu izraisīt sajaukšanas iespēju, ja tie nav saistīti ar paša Budvar produkciju. Tas būtībā atsaucās uz divpusējo nolīgumu starp Austrijas Republiku un Čehoslovākijas Sociālistisko Republiku, saskaņā ar kuru apzīmējums “Bud” (kas ir ietverts minētās konvencijas B pielikumā) Austrijā varēja tikt izmantots tikai attiecībā uz Čehijas izcelsmes precēm.

35. Vienlaikus Budvar bija cēlis identisku prasību Landesgericht Salzburg (Zalcburgas Apgabaltiesa), taču tā bija vērsta pret Josef Sigl KG, “American Bud” alus ekskluzīvo importētāju Austrijā. Šajā otrajā tiesvedībā, bet, konkrētāk, kasācijas tiesvedībā, kas uzsākta par pagaidu noregulējuma pasākumiem, 2000. gada 1. februārīOberster Gerichtshof (Austrijas Augstākā tiesa) papildus tam, ka tā nolēma apstiprināt noteiktos pagaidu noregulējuma pasākumus, nolēma, ka divpusējā konvencijā paredzētā apzīmējuma “Bud” aizsardzība atbilst EKL 28. pantam, jo tā ietilpst rūpnieciskā un komerciālā īpašuma definīcijā atbilstoši EKL 30. pantam. Tā uzskatīja, ka apzīmējums “Bud” ir “vienkārša” ģeogrāfiskās izcelsmes norāde (jo nav saiknes starp preces raksturīgajām īpašībām un tās ģeogrāfiskās izcelsmes vietu) un arī “netieša” ģeogrāfiskās izcelsmes norāde (jo tā pati par sevi nav ģeogrāfisks nosaukums, bet gan apraksts, kas var informēt patērētājus par preces izcelsmes vietu), kam pienākas “absolūta aizsardzība”, t.i., aizsardzība neatkarīgi no jebkādas sajaukšanas iespējas vai iespējas, ka varētu tikt maldināti patērētāji.

2) Spriedums Bud I lietā

36. Šādos apstākļos Handelsgericht Wien2001. gada 26. februārī apturēja prasības pret Ammersin izskatīšanu un uzdeva Tiesai četrus prejudiciālus jautājumus, uz kuriem tā sniedza atbildes jau minētajā spriedumā lietā Bud I.

37. Trešais un ceturtais jautājums bija par divpusējās konvencijas spēkā esamību Čehijas Republikā (atceroties, ka nolīgumu bija parakstījusi agrākā Čehoslovākija) un EKL 307. panta iedarbību.

38. Lielāka nozīme izskatāmajā lietā ir pirmajiem diviem jautājumiem, kas 2001. gadā tika uzdoti Tiesai, kura uz tiem atbildēja šādi: “1) EKL 28. pants un Regula Nr. 2081/92 [..] neliedz piemērot tādu divpusēja nolīguma starp dalībvalsti un trešo valsti normu, ar kuru vienkāršai un netiešai ģeogrāfiskās izcelsmes norādei no minētās trešās valsts tiek piešķirta aizsardzība importētājā dalībvalstī neatkarīgi no tā, vai pastāv maldināšanas iespēja, un kas ļauj aizliegt likumīgi laist preci tirgū citā dalībvalstī. 2) EKL 28. pants izslēdz iespēju piemērot tādu divpusēja nolīguma starp dalībvalsti un trešo valsti normu, ar kuru apzīmējumam, kas minētajā trešajā valstī tieši vai netieši nenorāda uz preces, kas ar to apzīmēta, ģeogrāfisko izcelsmi, tiek piešķirta aizsardzība importētājā dalībvalstī neatkarīgi no tā, vai pastāv jebkāda maldināšanas iespēja, un kas ļauj aizliegt likumīgi laist preci tirgū citā dalībvalstī.”

39. Saskaņā ar sprieduma 101. un 107. punktu iesniedzējtiesai bija jāizlemj, vai apzīmējums “Bud” apzīmē vai norāda uz preces izcelsmi “atbilstoši Čehijas Republikā valdošajiem faktiskajiem apstākļiem un uzskatiem”.

3) Notikumi pēc sprieduma lietā Bud I

40. Pēc Tiesas atbildes Handelsgericht Wien2004. gada 8. decembrī noraidīja prasītāja prasījumus. Tā nolēma, ka Čehijas sabiedrība nesaista apzīmējumu “Bud” ar kādu noteiktu reģionu vai vietu, tostarp Česke Budejovices pilsētu, ne arī domā, ka tas apzīmē preces vai pakalpojumus no konkrētas vietas, un tāpēc to nevar klasificēt kā ģeogrāfiskās izcelsmes norādi. Sekojot Tiesas spriedumam, Vīnes tiesa nolēma, ka šāda minētā apzīmējuma aizsardzība atzīstama par neatbilstošu EKL 28. pantam.

41. Lai gan apelācijas tiesvedībā pirmās instances spriedums tika atstāts spēkā, strīds ne tuvu nebija atrisināts.

42. Ar 2005. gada 29. novembra rīkojumu Oberster Gerichtshof atcēla agrākos lēmumus un nodeva lietu atpakaļ izskatīšanai Handelsgericht Wien, lai tā taisītu jaunu spriedumu pēc papildu procesa. Piemērojot kritērijus, kas izklāstīti sprieduma lietā Bud I 54. un 101. punktā, Austrijas Augstākā tiesa secināja, ka, lai arī “Bud” nav ģeogrāfisks nosaukums, tas tomēr var patērētājiem sniegt informāciju par to, ka ar šo nosaukumu apzīmētais izstrādājums ir no noteiktas vietas, reģiona vai valsts, saglabājoties šaubām par to, vai no patērētāju viedokļa “Bud” attiecībā uz alu sniedz izcelsmes norādi. Tādējādi tā konstatēja, ka vēl arvien nav izlemts, vai strīdīgais apzīmējums ir vienkārša vai netieša ģeogrāfiskās izcelsmes norāde.

43. Pirmās instances tiesa, kurai lieta tika nodota jaunai izskatīšanai, ar 2006. gada 23. marta spriedumu vēlreiz noraidīja Budvar prasījumus. Pamatojoties uz Ammersin iesniegto sabiedrības aptauju, tā nosprieda, ka Čehijas sabiedrība nesaista apzīmējumu “Bud” ar specifisku vietu, reģionu vai valsti, un nedomāja, ka “Bud” alum ir konkrēta dzimšanas vieta (konkrētāk — Česke Budejovice).

44. Prasītājs vēlreiz iesniedza apelācijas sūdzību Oberlandesgericht Wien (Vīnes Augstākā apgabaltiesa), kas šajā gadījumā atcēla pārsūdzēto spriedumu un nodeva lietu atpakaļ izskatīšanai Pirmās instances tirdzniecības tiesā, rekomendējot, kā to bija ierosinājis Budvar, veikt attiecīgo sabiedrības grupu viedokļu aptauju, lai noskaidrotu, vai Čehijas patērētāji saista apzīmējumu “Bud” ar alu; vai, saskatot šo saikni — (paši vai pēc eksperta ierosinājuma), tie to uztver kā norādi, ka izstrādājums ir no noteiktas vietas, reģiona vai valsts, un apstiprinošas atbildes gadījumā — konkretizēt vietu.

45. Uzsākot lietas izskatīšanu trešo reizi pēc kārtas, Handelsgericht Wien uzskatīja par nepieciešamu uzdot Tiesai vienu pēdējo prejudiciālo jautājumu, lai precizētu noteiktus sprieduma lietā Bud I aspektus, kura interpretācija bija izraisījusi neskaidrību Austrijas tiesu aprindās, ievērojot nozīmīgās faktu un juridiskās izmaiņas, kas ir notikušas kopš 2003. gada sprieduma, bet, konkrētāk, Čehijas Republikas pievienošanos Eiropas Savienībai, Pievienošanās līgumā paredzēto aizsardzību virknei alus ar Česke Budejovices nosaukumu kā ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm un ITSB Apelāciju otrās padomes 2006. gada 14. jūnija lēmumu — ko starplaikā atcēlusi Pirmās instances tiesa —, kura pamatojumā ir norādīts, ka nosaukums “Bud”, uz kuru atsaucies prasītājs, nevar vienlaikus būt preču zīme un ģeogrāfiskās izcelsmes norāde.

C — Prejudiciālie jautājumi

46. Saskaņā ar EKL 234. pantu Handelsgericht Wien uzdod Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Eiropas Kopienu Tiesa 2003. gada 18. novembra spriedumā lietā C-216/01 apzīmējuma kā ģeogrāfiskās izcelsmes norādes, kas izcelsmes valstī nav ne vietas nosaukums, ne reģiona nosaukums, aizsardzības saderīgumam ar EKL 28. pantu ir izvirzījusi prasības, atbilstoši kurām šādam apzīmējumam: — saskaņā ar faktiskajiem apstākļiem un — jēdzienu izpratni, kādi pastāv izcelsmes valstī, ir jāapzīmē kāds reģions vai vieta šajā valstī — un tā aizsardzībai ir jābūt pamatotai saskaņā ar EKL 30. panta kritērijiem. Vai šādas prasības nozīmē: a) ka apzīmējums kā tāds pilda kādu konkrētu ģeogrāfiskās norādes funkciju attiecībā uz noteiktu vietu vai noteiktu reģionu, vai arī pietiek ar to, ka apzīmējums saistībā ar šādi nosaukto preci ir piemērots, lai patērētājam norādītu, ka prece ar šādu nosaukumu ir cēlusies no kādas noteiktas vietas vai noteikta reģiona izcelsmes valstī; b) ka šie trīs nosacījumi ir atsevišķi pārbaudāmi un kumulatīvi izpildāmi nosacījumi; c) ka jēdziena izpratnes izzināšanai izcelsmes valstī ir jāveic patērētāju aptauja un, ja atbilde ir apstiprinoša, ka aizsardzībai ir nepieciešama zema, vidēja vai augsta atpazīstamības un atbilstības pakāpe; d) ka apzīmējumu kā ģeogrāfiskās izcelsmes norādi izcelsmes valstī faktiski ir izmantojuši vairāki, ne tikai viens uzņēmums, un tas, ka tikai viens uzņēmums to lieto kā preču zīmi, ir pretrunā aizsardzībai? 2) Vai apstāklis, ka par apzīmējumu nav ticis sniegts paziņojums vai pieteikums ne Komisijas 2004. gada 29. aprīļa Regulā (EK) Nr. 918/2004, ar ko ievieš pārejas pasākumus lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un apzīmējumu aizsardzībai sakarā ar Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanos, paredzētajā sešu mēnešu termiņā, ne citādi Padomes Regulas (EK) Nr. 510/2006 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību ietvaros, izraisa to, ka pastāvoša valsts aizsardzība vai katrā ziņā divpusēji noteikta citā dalībvalstī esoša aizsardzība zaudē spēku, ja apzīmējums saskaņā ar izcelsmes valsts tiesībām ir kvalificēta ģeogrāfiskās izcelsmes norāde? 3) Vai apstāklis, ka pievienošanās līguma starp Eiropas Savienības dalībvalstīm un jaunu dalībvalsti ietvaros šī dalībvalsts ir izmantojusi vairāku kvalificētu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību pārtikas produktam saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 510/2006, izraisa to, ka valsts vai katrā ziņā divpusēji noteiktu aizsardzību citā dalībvalstī attiecībā uz citu apzīmējumu šim pašam produktam vairs nedrīkst saglabāt un tiktāl Regulai (EK) Nr. 510/2006 ir izsmeļošs raksturs?”

IV — Tiesvedība tiesā

47. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu Tiesas kancelejā reģistrēts 2007. gada 25. oktobrī.

48. Rakstveida apsvērumus iesniedza prasītājs un atbildētājs pamata prāvā, Grieķijas un Čehijas Republikas valdības, kā arī Komisija.

49. 2008. gada 2. decembra tiesas sēdē piedalījās Budejovicky Budvar Nacional Corporation, Rudolf Ammersin GMBH, Čehijas Republikas, Grieķijas Republikas un Komisijas pārstāvji, kuri sniedza savus mutvārdu apsvērumus.

V — Prejudiciālo jautājumu vērtējums

A — Divi ievada apsvērumi

50. Šim lūgumam sniegt prejudiciālu nolēmumu ir divas īpašas iezīmes, ko ir vērts izvērtēt vispirms.

1) Agrāka sprieduma interpretācija

51. Pirmā īpašā iezīme ir tāda, ka Handelsgericht Wien lūdz Tiesu precizēt atsevišķu sprieduma lietā Bud I punktu nozīmi.

52. Apstāklis, ka lūguma sniegt prejudiciālo nolēmumu priekšmets daļēji ir nevis Kopienu tiesību norma, bet gan šīs tiesas nolēmums, manuprāt, neizraisa problēmas sakarā ar pieņemamību. Judikatūra arī līdz šim ir piekrists sniegt atbildes uz šāda veida jautājumiem, ko valstu tiesas ir uzdevušas, lūdzot sniegt prejudiciālus nolēmumus, piemēram, par 1978. gada 16. marta spriedumu lietā Robert Bosch ( 26 ) un spriedumu tā dēvētajā “Stoke-on-Trent” lietā ( 27 ).

53. Šajā gadījumā lūgums interpretēt agrāku spriedumu izriet no atšķirīgajiem viedokļiem, kādi ir divām Austrijas tiesām, starp kurām ir hierarhijas attiecības. Ievērojot uzsvaru, kādu Oberster Gerichtshof un Oberlandesgericht Wien likušas uz veidu, kā tiek iegūti un novērtēti pierādījumi par vienu tiesvedības aspektu (apzīmējuma “Bud” uztvere Čehijas Republikā), Handelsgericht Wien ir nodevusi lietu Tiesai, iespējams, cerot, ka tā piekritīs Handelsgericht Wien nostājai vai vismaz izbeigs latento nevienprātību starp valsts tiesu iestādēm.

54. Tomēr Tiesai nebūtu jāpieņem šāds izaicinājums. Savā spriedumā lietā Bud I tā skaidri noteikusi, ka šāds vērtējums ir valsts tiesas atbildība, un tai nav iemesla šobrīd šo nostāju mainīt vai ieviest atšķirīgus kritērijus vai paskaidrojumus papildus tiem, kas sniegti iepriekš.

2) Pamata hipotēzes izmaiņas

55. Otrā izskatāmās lietas īpatnējā iezīme ir tāda, ka hipotēze, uz kuru balstās iesniedzējtiesa, trijos prejudiciālajos jautājumos ir atšķirīga. Pirmajā jautājumā Vīnes tiesa uzdod jautājumu par kritērijiem, ar kādiem “Bud” būtu uzskatāms par “vienkāršu un netiešu” ģeogrāfiskās izcelsmes norādi, kas atbilst EKL 28. pantam, kamēr otrais un trešais jautājums ir balstīts uz pieņēmumu, ka nosaukums ir “kvalificēta” ģeogrāfiskās izcelsmes norāde saskaņā ar izcelsmes valsts tiesisko regulējumu.

56. Vienkāršu un kvalificētu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu nošķiršana ir plaši akceptēta doktrīnā ( 28 ) un judikatūrā ( 29 ).

57. Vienkāršās ģeogrāfiskās izcelsmes norādes neprasa, lai izstrādājumam būtu kāda īpaša iezīme vai slavens elements, kas atvasināti no izcelsmes vietas, taču tām ir jāspēj identificēt šo vietu. Turpretim ģeogrāfiskās izcelsmes norādes, kas apzīmē preci ar kvalitāti, reputāciju vai citu iezīmi saistībā ar tās izcelsmi, ir kvalificētas ģeogrāfiskās izcelsmes norādes; līdz ar ģeogrāfisko saikni tām ir cita, kvalitatīva saikne, kas ir mazāk spēcīga nekā cilmes vietas norādēm, kas ir paredzētas produktiem, kuru īpašās iezīmes izriet no dabas vai cilvēkfaktoriem saistībā ar to izcelsmes vietu. Kopienu tiesības aizsargā vienīgi cilmes vietas nosaukumus un kvalificētas ģeogrāfiskās izcelsmes norādes.

58. Spriedumā lietā Bud I norāde “Bud” ir uzskatīta par vienkāršu ģeogrāfiskās izcelsmes norādi ( 30 ), ko neaptver Regula Nr. 2081/92, un ir noteikti nosacījumi, kurus izpildot, tās aizsardzība atbilstu Kopienu tiesībām valsts līmenī, vai nosacījumi, kas ir jāizpilda, lai tā attiektos uz trešo valsti. Izvirzot jaunas šaubas par šī sprieduma formulējumu, iesniedzējtiesa atkārto tās sākotnējo norādes izpratni kā vienkāršu ģeogrāfiskās izcelsmes norādi. Pārsteidzoši, taču tieši pēc tam iesniedzējtiesa uzdod divus jautājumus, kas balstīti uz iespējamu “Bud” kvalifikāciju par kvalificētu ģeogrāfiskās izcelsmes norādi, kura ietilpst Kopienas regulas piemērošanas jomā.

59. Uzņēmums, kas ir prasītājs, šajā neatbilstībā saskata pamatu, lai pirmo prejudiciālo jautājumu atzītu par nepieņemamu.

60. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tikai valsts tiesa, kura izskata strīdu, novērtē gan to, cik lielā mērā prejudiciāls nolēmums tai ir nepieciešams sprieduma taisīšanai, gan arī jautājumu, kurus tā uzdod saskaņā ar EKL 234. pantu, atbilstību ( 31 ). Tomēr Tiesa ir nospriedusi, ka izņēmuma gadījumos tai ir pienākums izvērtēt apstākļus, kuros valsts tiesa uzdod jautājumu, ar mērķi pārbaudīt pašas jurisdikciju ( 32 ). Tāds ir gadījums, ja Tiesai iesniegtā problēma ir tikai hipotētiska ( 33 ), jo sadarbības gars, kam jāvalda prejudiciāla nolēmuma procedūrā, paredz, ka valsts tiesa ievēro Tiesai uzticēto uzdevumu palīdzēt veikt pareizu tiesvedību dalībvalstīs, nevis sniegt konsultatīvus atzinumus par vispārīgiem vai hipotētiskiem jautājumiem ( 34 ).

61. Pati Handelsgericht Wien netieši atzīst, ka pirmais jautājums ir hipotētisks, norādot — lai arī 2000. gadā (kad tā uzdeva prejudiciālos jautājumus, kuru rezultātā tika pasludināts spriedums lietā Bud I) “tika pieņemts, ka apzīmējums “Bud” ir vienkārša un netieša ģeogrāfiskās izcelsmes norāde” — kopš tā laika viss ir mainījies, jo spriedumā lietā Bud I“ir norāde uz situāciju izcelsmes valstī, proti, Čehijas Republikā, attiecībā uz jautājumu par netiešas ģeogrāfiskas norādes aizsardzības atbilstību EKL 28. pantam” un ““Bud” Čehijas Republikā ir aizsargāts kā izcelsmes norāde”.

62. Neskatoties uz šiem kategoriskajiem apgalvojumiem, jautājums par nozīmi, kāda Čehijas Republikā tiek piešķirta apzīmējumam “Bud”, vēl arvien ir atklāts, un tas faktiski veido visu pamata prāvu. Manuprāt, atbilde uz pirmo prejudiciālo jautājumu varētu palīdzēt noteikt, vai ir īstenojies teritoriālās apzīmēšanas kritērijs, kas ir obligāts, lai to uzskatītu par ģeogrāfiskās izcelsmes norādi. Ja turklāt pastāv kvalitatīva saikne vai kādi citi iemesli, lai to uzskatītu par cilmes vietas nosaukumu Čehijas Republikā, Tiesas atbilde uz otro un trešo jautājumu būtu ārkārtīgi noderīga.

63. Līdz ar to, lai gan citos apstākļos būtu obligāti, lai lietas apstākļi būtu pierādīti un problēmas, kas saistītas tikai ar valsts tiesībām, būtu atrisinātas brīdī, kad Tiesai tiek uzdots prejudiciālais jautājums ( 35 ), šajā gadījumā trīs prejudiciālie jautājumi būtu atzīstami par pieņemamiem.

B — Par pirmo prejudiciālo jautājumu

64. Savā pirmajā prejudiciālajā jautājumā Handelsgericht Wien Tiesai izvirza noteiktas šaubas par sprieduma lietā Bud I fragmentiem, kuros bija izlemts par “nosacījumiem, lai EKL 28. pantam atbilstu tāda apzīmējuma kā ģeogrāfiskās izcelsmes norādes aizsardzība, kurš izcelsmes valstī nav nosaukums ne vietai, ne reģionam”.

65. Konkrētāk, tie ir sprieduma 101. un 107. punkts, kuros iesniedzējtiesa tiek aicināta izvērtēt, vai “atbilstoši Čehijas Republikā valdošajiem faktiskajiem apstākļiem un uzskatiem” apzīmējums “Bud” apzīmē šīs valsts teritorijas reģionu vai vietu. Ja tā un ja valsts aizsardzība bija “attaisnojama, ņemot vērā EKL 30. pantā paredzētos kritērijus”, tās paplašināšana, attiecinot to uz dalībvalsts teritoriju, būtu atbilstoša Kopienu tiesībām; citādi tiktu pārkāpts EKL 28. pants.

1) Par formu, kā pārbaudāma “Bud” asociēšana ar noteiktu vietu

66. Vīnes tiesa vispirms šaubās par to, vai apzīmējumam kā tādam ir jāpilda konkrētas ģeogrāfiskas norādes funkcijas saistībā ar kādu vietu vai reģionu, vai arī pietiek ar to, ka tas patērētāju vedina domāt, ka produktam ir noteikta izcelsme.

67. Sprieduma lietā Bud I 101. punkts rosina pārbaudīt, vai apzīmējums “Bud”“apzīmē reģionu vai vietu”, kas no pirmā acu uzmetiena nozīmētu, ka tas atbilst toponīmam. Tomēr 107. punkts šo ideju atspēko, atsaucoties uz tiešu vai netiešu apzīmējumu; turklāt šis nolēmums ir balstīts uz prezumpciju, ka “Bud” ir “vienkārša un netieša” ģeogrāfiskās izcelsmes norāde ( 36 ).

68. Ģeogrāfiskās izcelsmes norādes un īstie cilmes vietu nosaukumi ne vienmēr sastāv no ģeogrāfiskiem nosaukumiem: tos dēvē par “tiešiem”, kad tas tā ir, un par “netiešiem” pretējā gadījumā, ja norāde vai nosaukums vismaz informē patērētāju, ka pārtikas prece, uz kuru tas attiecas, ir no noteiktas vietas, reģiona vai valsts. Pašā Regulā Nr. 510/2006 atzīta šāda pēdējā no minētajām iespējām, 1. panta 2. punktā atsaucoties uz “tradicionālajiem nosaukumiem”, lai gan tie var nebūt toponīmi ( 37 ).

69. Tādējādi, lai izpildītu spriedumā lietā Bud I izvirzītās prasības, pietiek, ka nosaukums identificē produkta izcelsmes vietu. Izskatāmajā gadījumā ir jānoskaidro, vai “Bud” Čehijas Republikas iedzīvotājiem norāda, ka alus ar šādu nosaukumu ir no Česke Budejovices pilsētas, kas nenozīmē, ka nosaukums funkcionē kā ģeogrāfiskās izcelsmes norāde, kad tas ir minēts kopā ar attiecīgo preci, un tikai šādā gadījumā.

70. Noteikti prasītāja iebildumi ir atbilstoši. Savu rakstveida apsvērumu 25. un 26. apsvērumā Ammersin apgalvo, ka tā konkurents Budvar de facto izmanto nosaukumu “Bud” kā preču zīmi, nevis kā ģeogrāfiskās izcelsmes norādi ( 38 ), tas ir apstāklis, kas, pēc Ammersin domām, varētu kavēt objektīvu novērtējumu par to, kāda faktiski ir nosaukuma “Bud” loma, jo “alus lietotāji — tāpat kā automobiļu vadītāji — parasti zina vietu, reģionu vai valsti, kur tiek ražots alus vai automobilis, kuru tie ir iegādājušies”, kas nevar izraisīt to, ka tiek sajauktas šādas preču zīmes un izcelsmes norādes. Tas min dažus ļoti ilustratīvus piemērus, tādus kā “Coca-Cola” vai “Volkswagen” gadījumi: vairums amerikāņu zina, ka pirmā tiek ražota Atlantā [Atlanta], bet daudzi vācieši asociē otro ar Volfsburgas [Wolfsburg] pilsētu, taču ne viena, ne otra tādējādi nepārvēršas par ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm.

71. Neatkarīgi no tā, vai Čehijas sabiedrība var uzminēt “Bud alus” izcelsmi, ir jāpārliecinās, vai izteiciens “Bud” ir pietiekami skaidrs, lai izraisītu domas par produktu, tas ir — alu, un tā izcelsmi — Česke Budejovices pilsētu.

72. Tādā pat veidā kā nosaukumi “cava” vai “grappa” atsauc atmiņā rašanās vietas Spānijā un Itālijā attiecīgi dzirkstošajam vīnam un liķierim, bet “feta” identificē Grieķijas sieru ( 39 ), lai tiktu atzīts, ka “Bud” ir ģeogrāfiskās izcelsmes norāde, Čehijas patērētājiem būtu jāasociē šis izteiciens ar precīzu vietu un ar alus ražošanu.

2) Par to, vai trīs nosacījumi ir neatkarīgi

73. Sava pirmā prejudiciālā jautājuma otrajā daļā Handelsgericht Wien vaicā, vai spriedums lietā Bud I, apstiprinot, ka viss ir atkarīgs no “atbilstoši Čehijas Republikā valdošajiem faktiskajiem apstākļiem un uzskatiem” un ka apzīmējuma “Bud” aizsardzība šajā valstī attaisnojama, ievērojot EKL 30. panta kritērijus, “paredz izdarīt nošķiršanu tādējādi, ka ir jāpārbauda trīs atsevišķi kritēriji, vai arī ar to ir vienīgi jāsaprot, ka Čehijas patērētāji apzīmējumu “Bud” (saistot vai nesaistot to ar produktu, kuru tas aptver, atkarībā no atbildes uz pirmo jautājumu) asociē ar noteiktu vietu, reģionu vai valsti”.

74. Šī pēdējā interpretācija ir pareizāka. Sprieduma lietā Bud I formulējumu šķiet esam iespaidojis 12. punkts iepriekš minētajā spriedumā lietā Exportur, saskaņā ar kuru cilmes vietu nosaukumu aizsardzību nosaka importētājvalsts tiesības un “šajā valstī valdošie faktiskie apstākļi un uzskati”. Tomēr lietā Bud I ir jāņem vērā apstākļi preču izcelsmes valstī (Čehijas Republikā), nevis apstākļi importētājvalstī (Austrijā), jo šajā spriedumā ir izvērtēta apzīmējuma “Bud” aizsardzības Čehijas Republikā paplašināšana atbilstoši divpusējai konvencijai, attiecinot šo aizsardzību uz Austriju.

75. Tāpēc 101. punkts nozīmē, ka Čehijas patērētājiem ir jāasociē “Bud” ar noteiktu vietu vai reģionu atbilstoši nosacījumiem, kas izklāstīti, atbildot uz 1) jautājuma pirmo daļu, bez nepieciešamības, lai būtu īpaši “apstākļi”.

76. Ja šis nosacījums ir izpildīts, ir jāpārbauda, vai apzīmējums “Bud” izcelsmes valstī nav kļuvis par sugas vārdu; prasība, kas izvirzīta judikatūrā attiecībā uz izcelsmes norādēm, kuras atzīstamas par “rūpniecisko īpašumu” saskaņā ar EKL 30. pantu ( 40 ). Ja tas nav noticis, tā aizsardzība būtu pamatojama, ievērojot minētajā pantā norādītos kritērijus.

3) Par nepieciešamību veikt aptauju

77. Ar pirmā prejudiciālā jautājuma trešo daļu Tiesai tiek jautāts par atbilstošu mehānismu, lai “noskaidrotu, kā nosaukums tiek uztverts izcelsmes valstī”, un, konkrētāk, par aptaujas piemērotību.

78. Judikatūrā ir atzīta iespēja izmantot viedokļu aptauju, gan lai konstatētu, ka reklāmas apgalvojums ir maldinošs ( 41 ), gan arī lai pierādītu, ka preču zīmei piemīt atšķirtspēja ( 42 ). Abos gadījumos Tiesa ir precizējusi, ka lēmums izmantot īpašu instrumentu paliek tās valsts tiesas ziņā, kurai ir jāizlemj lieta atbilstoši dalībvalsts tiesībām.

79. Tādēļ saskaņā ar procesuālās autonomijas principu arī izskatāmajā lietā tieši valsts tiesai saskaņā ar savas valsts tiesībām ir jāizlemj, vai būtu jālūdz eksperta atzinums vai viedokļu aptauja, lai noskaidrotu, vai apzīmējums “Bud” darbojas kā izcelsmes norāde, un jānosaka patērētāju procentuālā daļa, kas šajā sakarā uzskatāma par pietiekami nozīmīgu.

4) Par to, ka apzīmējumu “Bud” izmantojis viens vienīgs uzņēmums

80. Ar ceturto un pēdējo pirmā prejudiciālā jautājuma daļu Handelsgericht Wien vaicā, vai spriedums lietā Bud I prasa, lai ģeogrāfiskās izcelsmes norādi kā tādu izcelsmes valstī izmantotu vairāki uzņēmumi, tādējādi tas, ka to kā preču zīmi izmanto viens vienīgs uzņēmums, izslēgtu aizsardzību.

81. Valsts tiesai šaubas rada tas, ka “apzīmējums “Bud” ir Čehijā reģistrēta preču zīme, kuras īpašnieks ir prasītājs”, turklāt prasītājs ir vienīgais uzņēmums, kas to izmanto Čehijas Republikā, lai arī “izcelsmes vietas norādēm ir raksturīgi, ka tās izmanto visi ražotāji noteiktā reģionā, kam ir tiesības to darīt”.

82. Ģeogrāfiskās izcelsmes norādes un preču zīmes ir atšķirīgi, kaut arī saistīti jēdzieni. Abas aizsargā lietas komerciālo reputāciju pret iespējamu prettiesisku uzurpāciju no trešo personu puses, orientējoties attiecīgi uz to ģeogrāfisko vai komerciālo izcelsmi. Tās atšķiras tādējādi, ka preču zīme aizsargā privātas intereses, proti, īpašnieka intereses, kamēr ģeogrāfiskās izcelsmes norāde aizsargā visu to ražotāju intereses, kuri darbojas attiecīgajā teritorijā.

83. Manuprāt, šī nošķiršana nenozīmē, ka ģeogrāfiskās izcelsmes norāde, lai tā saglabātu savu spēkā esamību, kas ir atkarīga no citiem faktoriem, vienlaikus jāizmanto vairākiem [attiecīgā] reģiona uzņēmumiem. Vismaz es nedomāju, ka šādu prasību iespējams izsecināt, kā to šķietami rosina domāt Tiesai uzdotais jautājums, no sprieduma lietā Bud I 101. punkta, kurā minēta nepieciešamība izmeklēt Čehijas Republikā “valdošos apstākļus” attiecībā uz strīdīgo apzīmējumu.

84. Tomēr šis gadījums neattiecas ne uz preču zīmi, ne Kopienas līmenī reģistrētu ģeogrāfiskās izcelsmes norādi. Līdz ar to tas, cik daudziem subjektiem praksē ir jāizmanto apzīmējums, lai tas saglabātu savu efektivitāti, manuprāt, ir jānosaka saskaņā ar valsts tiesībām, ņemot vērā divpusējo konvenciju.

85. Tas pats attiecas uz jautājumu par to, vai tas, ka “Bud” kā preču zīmi izmanto viens vienīgs uzņēmums, nodarītu kaitējumu aizsardzībai, kas ir šim apzīmējumam kā ģeogrāfiskās izcelsmes norādei.

86. Kopienu tiesiskajā regulējumā paredzēti konkrēti noteikumi, lai atrisinātu iespējamos konfliktus starp ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm un preču zīmēm, noteikumi, kas atklāj noteiktu priekšrocību attiecībā uz ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, iespējams tāpēc, ka tās aizsargā sabiedrības intereses, lai patērētāji zinātu preču izcelsmi un raksturīgās iezīmes ( 43 ). Tādējādi saskaņā ar Regulas Nr. 510/2006 14. pantu preču zīmes reģistrācijas pieteikums tiks noraidīts, ja tās atbilst aizsargātiem cilmes vietas nosaukumiem vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, savukārt agrāk reģistrētas preču zīmes vai preču zīmes, kas iegūtas ar labticīgu izmantošanu, pastāvēs līdzās norādēm, kuras reģistrētas vēlāk saskaņā ar Eiropas tiesībām. Kopienu tiesiskais regulējums attiecībā uz preču zīmēm tāpat aizliedz izmantot apzīmējumus, kas var maldināt attiecībā uz preces ģeogrāfisko izcelsmi ( 44 ).

87. Tomēr izskatāmajā lietā šāda iespējama kolīzija starp preču zīmes “Bud” izmantošanu un tās atzīšanu par ģeogrāfiskās izcelsmes norādi ir jārisina valsts tiesai saskaņā ar divpusējo nolīgumu.

C — Par otro prejudiciālo jautājumu

88. Ar savu otro prejudiciālo jautājumu Austrijas tiesa vēlas noskaidrot, vai gadījumā, ja apzīmējums nav ticis paziņots Komisijai tā reģistrācijas nolūkā Kopienu līmenī, zaudē spēku pastāvošā valsts aizsardzība vai aizsardzība, kas divpusēji paplašināta, attiecinot to uz citu dalībvalsti, ja tiek konstatēts, ka pastāv kvalificēta ģeogrāfiskās izcelsmes norāde saskaņā ar izcelsmes valsts (šajā gadījumā — Čehijas Republikas) tiesībām ( 45 ).

89. Īsumā, Tiesa tiek lūgta lemt par to, vai Kopienu tiesību normas par ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību ir ekskluzīvas, kas ir viens no visstrīdīgākajiem jautājumiem šajā jomā, kurā judikatūra līdz šim brīdim ir sniegusi tikai daļējas atbildes.

90. Gadījumos, kad apzīmējumi nesniedz nekādu teritoriālu saikni, t.i., tie ne tieši, ne netieši neapzīmē produkta ģeogrāfisko izcelsmi, spriedumā lietā Bud I tika atzīts, ka to aizsardzība ir pretrunā EKL 28. pantam. Tātad nepastāv šo apzīmējumu valsts aizsardzība ( 46 ). Tāpat tiem nepastāv Kopienu aizsardzība.

91. Kas attiecas uz vienkāršām ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, no šī paša sprieduma lietā Bud I un sprieduma lietā Warsteiner ( 47 ) izriet, ka to aizsardzība valsts līmenī atbilst EKL 28. pantam, jo uz tām attiecas EKL 30. pantā paredzētie izņēmumi saistībā ar “rūpniecisko īpašumu”. Šāda veida norādes neietilpst Kopienas regulas (kurā paredzēts, ka nosaukumam jābūt topogrāfiskai nozīmei un turklāt ka produktiem jābūt kādai īpašai iezīmei vai reputācijai to izcelsmes vietas dēļ) piemērošanas jomā.

92. Paliek cilmes vietas nosaukumi un ģeogrāfiskās izcelsmes norādes, kas atbilst Eiropas tiesiskā regulējuma kritērijiem un kuras tādēļ var reģistrēt, un kurām ir piešķirta aizsardzība saskaņā ar Regulu Nr. 510/2006. Tomēr, ja vien tās nav reģistrētas Kopienu līmenī, ir apšaubāms, ka dalībvalstis var tās aizsargāt, izmantojot pašas savu sistēmu, vai ka šī regula ir izsmeļoša un izslēdz jebkādu iejaukšanos valsts līmenī tās formālās un materiālās piemērošanas jomā.

93. Dilemma ir sarežģīta ( 48 ). Beigu beigās šķiet, ka strīds ir par Kopienas “izsmelšanu” pasākumam un situācijām, kurās līdzās pastāvošās dalībvalstu kompetences noteiktā jomā var tikt “izspiestas” Kopienu likumdevēja rīcības rezultātā ( 49 ).

94. Diskusija izskatāmajā lietā kļūst vēl jo sarežģītāka, jo valsts tiesiskais regulējums, šķiet, darbojas EKL 30. panta jomā. Kā atkārtoti nospriests judikatūrā, šis pants nav paredzēts, lai “noteiktus jautājumus rezervētu ekskluzīvai dalībvalstu kompetencei, bet gan ļauj valsts tiesībām atkāpties no brīvas preču aprites principa tiktāl, ciktāl šāda atkāpe ir un turpina būt pamatota, lai sasniegtu šajā pantā minētos mērķus” ( 50 ). Tomēr atsaukšanās uz izņēmumiem saskaņā ar EKL 30. pantu vairs var nebūt pamatota, ja Kopienas tiesību norma sāk aizsargāt tās pašas intereses kā valsts tiesību norma brīdī, kad pabeigta saskaņošana ( 51 ).

95. Regula Nr. 510/2006 šo jautājumu neatrisina pilnībā, tādējādi veicinot doktrīnas sadalīšanos ( 52 ) un dalībvalstu dažādu nostāju pieņemšanu.

96. Manuprāt, izsmeļoša Kopienu sistēma vairāk atbilst Kopienu tiesību normu formulējumam, to mērķim un Tiesas judikatūrai.

1) Regulas Nr. 510/2006 un Regulas Nr. 918/2004 vārdiskais formulējums

97. Kontrastā ar preču zīmju tiesībām, kur Eiropas likumdevējs acīmredzami ir izvēlējies duālu — valsts un Kopienu — aizsardzības sistēmu ( 53 ), ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu jomā tas ir vienīgi apstiprinājis regulu par to aizsardzību Kopienu līmenī, vienlaikus neharmonizējot iespējamās valstu sistēmas.

98. Iespējams, šīs atšķirīgās regulējuma stratēģijas pamatā ir ideja, ka nevar palikt spēkā tādas valsts tiesību normas, kas, iespējams, darbojas jautājumā, kurš ietilpst Kopienas tiesiskā regulējuma piemērošanas jomā. Regulas Nr. 510/2006 teksts ietver zināmu informāciju.

99. Regulas 5. panta 6. punktā ir atklāts diezgan daudz, lai gan ir nepieciešami daži precizējumi.

100. Pantā ir paredzēts, ka, sākot ar dienu, kad pieteikums iesniegts Komisijai, “dalībvalsts — vienīgi uz pārejas periodu — var nosaukumam valsts līmenī” piešķirt regulā paredzēto aizsardzību (pirmais ievilkums). Turpinājumā ir piebilsts, ka “valsts pagaidu aizsardzība beidzas dienā, kad pieņem lēmumu par reģistrāciju saskaņā ar šo regulu” (trešais ievilkums), un tāpēc tajā ir precizēts, ka “gadījumā, ja nosaukums netiek reģistrēts saskaņā ar šo regulu, valsts pagaidu aizsardzības radītās sekas ir vienīgi attiecīgās dalībvalsts atbildība” (ceturtais ievilkums).

101. Tiesa savā iepriekš minētajā spriedumā lietā Warsteiner apstiprināja, ka 5. panta 6. punkts ( 54 )“neiespaido jautājumu par to, vai dalībvalstis savā teritorijā var piešķirt aizsardzību saskaņā ar valsts tiesībām ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, par kurām tās neiesniedz reģistrācijas pieteikumu saskaņā ar Regulu Nr. 2081/92 vai kuras neatbilst nosacījumiem, lai saņemtu šajā regulā paredzēto aizsardzību” (53. punkts).

102. Protams, 5. panta 6. punktā nekas nav minēts par Kopienas regulas izsmeļošo raksturu, tajā vienīgi ietvertas iespējas, kas var rasties laikā, kad tiek gatavots Komisijas lēmums par reģistrāciju, taču šis apstāklis neliedz atsaukties uz šo normu kā palīgu interpretācijā, jo ikviena šāda veida tiesību norma būtu bezjēdzīga, ja dalībvalstis varētu saglabāt pašas savas sistēmas Kopienas regulas piemērošanas jomā tiktāl, ciktāl uz nosaukumu pārejas perioda laikā attiektos valsts tiesību norma.

103. Šis pieņēmums, ka valsts aizsardzībai kvalificētām ģeogrāfiskām norādēm ir tikai pagaidu raksturs, šķiet esam pamatā Regulā Nr. 918/2004 ietvertajām pārejas perioda tiesību normām, kurās paredzēta lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu cilmes vietu nosaukumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzība jaunajās dalībvalstīs.

104. Šīs regulas 1. pants atļauj Čehijas Republikai un pārējām valstīm, kas pievienojās 2004. gadā, līdz [2004. gada] 31. oktobrim pagarināt “ģeogrāfiskās izcelsmes norādes un apzīmējumus [cilmes vietu nosaukumus] Regulas (EEK) Nr. 2081/1992 nozīmē [..], kas bija 2004. gada 30. aprīlī”, paralēli atļaujai saskaņā ar Regulas Nr. 510/2006 5. panta 6. punktu piebilstot, ka, “ja reģistrācijas pieteikums [..] nosūtīts Komisijai”, šādu aizsardzību var saglabāt līdz brīdim, kad tiek pieņemts lēmums.

105. Šajā tiesību normā, kas ir skaidrāka nekā Regulas Nr. 510/2006 5. pants, veikta ne tikai atsauce uz valsts sistēmas spēkā esamības perioda pagarināšanu gadījumos, kad iesniegts reģistrācijas pieteikums, līdz brīdim, kad par pieteikumu pieņemts lēmums, bet arī skaidri paredzēts, ka dalībvalstīs pievienošanās brīdī pastāvošās sistēmas turpinās tikai līdz 2004. gada 31. oktobrim, no kā var secināt, ka pēc viena vai otra no šiem datumiem nepastāv valsts aizsardzība paralēli Kopienas regulai un tajā pašā jomā.

106. Iepriekš minētais secinājums, manuprāt, nav pretrunā ar normu, saskaņā ar kuru, “ja nosaukums nav reģistrēts Kopienas līmenī, par šādas valsts līmeņa aizsardzības sekām” pilnībā ir atbildīga attiecīgā valsts (tāpat tas nav pretrunā ar paralēlu tiesību normu Regulas Nr. 510/2006 5. panta 6. punkta ceturtajā ievilkumā). Minētajā ievilkumā ir minētas valsts sistēmas sekas pārejas perioda laikā, ja reģistrācijai pieteiktā norāde netiek reģistrēta, nevis sekas, kas rodas, saglabājot spēkā valsts tiesisko regulējumu pēc šī pārejas perioda beigām.

2) Kopienu tiesiskā regulējuma mērķis un tā sagatavošanas dokumenti

107. Regulas Nr. 510/2006 mērķus ir iespējams sasniegt vienīgi ar vienotu Eiropas tiesību instrumentu cilmes vietu nosaukumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzībai.

108. Kopš saviem pirmsākumiem šis regulējums ir atbildis nepieciešamībai ievērot “Kopienu pieeju” šajā jautājumā.

109. Tas izriet no 1992. gada Regulas [Nr. 2081/92] sestā un septītā apsvēruma, kuros konstatēts, ka, “pateicoties vēlmei aizsargāt lauksaimniecības produktus un pārtiku, kam ir nosakāma ģeogrāfiskās izcelsmes vieta, dažās dalībvalstīs ieviesti reģistrētie cilmes vietas nosaukumi”. Tajā atzīts, ka šobrīd nav “vienādības” šajā valstu praksē, un rosināts paredzēt “Kopienas pieeju”, tāpēc ka “Kopienas noteikumu sistēma par aizsardzību ļaus attīstīt ģeogrāfiskās izcelsmes norādes un cilmes vietu nosaukumus, jo šāda sistēma ar saskaņotāku pieeju nodrošinās godīgu konkurenci to ražotāju starpā, kuru ražotajiem produktiem ir šādas norādes, un sekmēs produktu uzticamību no patērētāju viedokļa” (jaunās 2006. gada Regulas [Nr. 510/2006] preambulas sestā apsvēruma formulējums ir ļoti līdzīgs).

110. Tātad mērķis ir garantēt identisku kvalitāti visiem patērētājiem Līguma robežās, mērķis, ko būtu grūti sasniegt, ja pastāvētu atšķirīga attieksme, pat ja tāda būtu tikai ierobežotā teritorijā, attiecībā uz nosaukumiem, kam ir tādas pašas iezīmes kā tiem, kas ietverti Kopienas reģistrā ( 55 ).

111. Iespējams, šī iemesla dēļ abu regulu preambulās tik liela nozīme piešķirta tam, cik vērtīgi būtu saskaņot tiesību normas, kas regulē kvalificētās ģeogrāfiskās izcelsmes norādes, it īpaši tādēļ, ka paralēli netika pieņemta direktīva, kas saskaņotu valstu sistēmas. Ja būtu iecerēts, ka tās paliek spēkā, neskatoties uz šo vienveidību, būtu notikusi saskaņošana, kā tas bija preču zīmju gadījumā.

112. Regulas Nr. 2081/92 sagatavošanas dokumenti arī sniedz dažas norādes par Kopienas likumdevēja gribu.

113. Komisijas nostāja vienmēr ir bijusi skaidra. Savā 1990. gada priekšlikumā ( 56 ) tā ierosināja aizstāt valsts aizsardzības mehānismus ar aizsardzību Kopienas līmenī, šo kritēriju tā vēlāk ir apstiprinājusi vairākās lietās Tiesā, kur Komisija piedalījās kā persona, kas iestājusies lietā. Turpretim Ekonomisko un sociālo lietu komiteja savā ziņojumā ir norādījusi, ka tā dod priekšroku abu līmeņu [aizsardzības] līdzās pastāvēšanai ( 57 ).

114. Viedokļu atšķirības turpinājās sarunu procesā, taču Padome visbeidzot izvēlējās neiekļaut tiešu atsauci uz valstu sistēmu esamību. Tomēr tā iekļāva mājienu, ka regula ir izsmeļoša, divpadsmitajā apsvērumā izvirzot prasību, ka, “lai baudītu aizsardzību katrā dalībvalstī, ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm un cilmes vietu nosaukumiem jābūt reģistrētiem Kopienas līmenī”.

3) Judikatūra

115. Lai gan, kā esmu minējis iepriekš, Tiesa par šo jautājumu līdz šim nav lēmusi, dažos spriedumos ir ietverts viedoklis, ka Kopienas tiesiskais regulējums ir izsmeļošs.

116. Spriedumos lietā Gorgonzola ( 58 ) un lietā Chiciak un Fol ( 59 ) ir izcelti ierobežojumi, kādiem ir pakļautas dalībvalstis no brīža, kad tās lūgušas Komisiju reģistrēt nosaukumu.

117. Spriedumā lietā Gorgonzola atzīts, ka arguments, ka dalībvalsts sniegtā aizsardzība cilmes vietas nosaukumam turpinās pēc tā reģistrācijas, ja tā ir no apjoma viedokļa plašāka nekā Kopienas līmeņa aizsardzība, ir pretrunā regulas formulējumam, kurā paredzēts, ka “dalībvalstīm ir atļauts nosaukuma valsts aizsardzību paturēt spēkā tikai līdz brīdim, kad pieņemts lēmums par tā reģistrāciju par Kopienas līmenī aizsargātu nosaukumu”.

118. Spriedumā lietā Chiciak un Fol tika nospriests, ka dalībvalsts nedrīkst ne grozīt cilmes vietas nosaukumu, par kuru tā iesniegusi reģistrācijas pieteikumu, ne arī aizsargāt to valsts līmenī, tāpat īpaši sasaistot regulas centienus attiecībā uz vienveidību ar tās izslēdzošo raksturu, nolemjot, ka “tās mērķis ir garantēt vienveidīgu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību Kopienā”, piebilstot, ka “ir jāatzīst, ka šāda vienveidīga aizsardzība izriet no reģistrācijas, kas veikta atbilstoši regulā tieši paredzētām tiesību normām” (25. punkts). Šajā sakarā Tiesa norādīja, ka Kopienu tiesību norma ir ieviesusi “prasību reģistrēt ģeogrāfiskās izcelsmes norādes Kopienas līmenī, lai tām būtu aizsardzība visās dalībvalstīs”, nosakot Kopienu regulējumu, kam turpmāk pakļauta šī aizsardzība (26. punkts).

119. Līdzīgs secinājums ir ietverts iepriekš minētā sprieduma lietā Warsteiner 50. punktā. Tāpat ir jāpatur prātā šī sprieduma 49. punkts, saskaņā ar kuru “Regulas Nr. 2081/92 mērķi nevar apdraudēt tas, ka paralēli šai regulai tiek piemēroti valsts tiesību noteikumi par ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību, kuri neietilpst tās piemērošanas jomā”. Šis apgalvojums, izmantojot a contrario interpretāciju, nozīmē, ka valsts tiesiskais regulējums kvalificēto ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu jomā, uz kurām attiecas Kopienu regula, varētu apdraudēt Eiropas tiesību normas mērķa sasniegšanu.

120. Tāpēc šķiet, ka judikatūrā ir apstiprināts Regulas Nr. 2081/92 divpadsmitajā apsvērumā norādītais, ka reģistrācija Kopienas līmenī ir obligāta.

121. Tātad, ja reģistrācija attiecībā uz nosaukumiem, kuri ietilpst regulas piemērošanas jomā, ir obligāta, turklāt šī regula jautājumu regulē izsmeļoši, norāde par šīm iezīmēm, kura nav paziņota noteiktajā termiņā reģistrācijai Kopienas līmenī, paliks neaizsargāta, jo nav paralēlas valsts aizsardzības, ievērojot, ka šis valsts tiesiskais regulējums ir zaudējis spēku.

4) Par divpusēji paplašinātas aizsardzības, attiecinot to uz citu dalībvalsti, turpinātību

122. Ja režīms, kas izveidots ar Kopienu regulu nav savienojams ar valsts aizsardzības ar tādu pat piemērošanas jomu saglabāšanu, tas vēl jo vairāk ir iemesls, lai izslēgtu tā paplašināšanu, attiecinot to uz citām dalībvalstīm.

123. Šo ideju apstiprina Regulas Nr. 510/2006 5. panta 6. punkts, kura piektajā ievilkumā paredzēts, ka jebkādi aizsardzības pasākumi, ko dalībvalstis pārejas perioda ietvaros piešķir nosaukumiem, kamēr kavējas to reģistrācija Kopienas līmenī, “rada sekas tikai valsts līmenī un tie nedrīkst iespaidot tirdzniecību Kopienā [..]”.

124. Šīs normas mērķis ir novērst, ka aizsardzība nosaukumiem, kuri ietilpst regulas piemērošanas jomā, tiktu apturēta pēc pieteikuma par reģistrāciju Kopienas līmenī iesniegšanas. Tomēr tā ierobežo valsts aizsardzības pārejas periodā piemērošanas jomu laikā un teritorijā atbilstoši mērķim nodrošināt “vienveidību” attiecībā uz ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm Eiropas Savienības ietvaros.

125. Regulas Nr. 510/2006 “Kopienas pieeja” ietver ne tikai visu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu valsts sistēmu izzušanu, bet arī, un a fortiori, to, ka nav piemērojami nekādi divpusēji nolīgumi starp divām dalībvalstīm, kuros paredzēta šo nosaukumu aizsardzība ārpus regulas ietvariem. Turpināta konvenciju tīkla Eiropas ietvaros pastāvēšana virs Kopienu tiesiskā regulējuma izraisītu necaurredzamību, kas neatbilst šī mehānisma mērķiem.

126. Čehijas Republika tomēr norāda, ka jebkāda argumentācija par labu Regulas Nr. 510/2006 ekskluzivitātei nozīmē pievienojošos valstu starptautisko pienākumu noliegšanu, it īpaši Lisabonas Savienības dalībvalstu aizsardzības kontekstā, un tāpēc tiktu pārkāpts EKL 307. pants ( 60 ).

127. Tomēr šajā lietā nevar pamatoti atsaukties uz EKL 307. pantu, jo tajā netiek apskatītas tādu valstu tiesības, kuras nav Savienības dalībvalstis. Tas izriet no panta formulējuma, saskaņā ar kuru EK līguma normas “neietekmē tiesības un pienākumus, ko uzliek nolīgumi, kurus pirms EK līguma stāšanās spēkā viena vai vairākas dalībvalstis, no vienas puses, noslēgušas ar vienu vai vairākām trešām valstīm, no otras puses”. Kā Tiesa norādījusi savā spriedumā lietā Matteucci ( 61 ), šis pants (iepriekš — EKL 234. pants) neattiecas “uz līgumiem, kas noslēgti tikai starp dalībvalstīm”. Līdz ar to nevar būt pamats to attiecināt uz līgumu, kura vienīgās dalībnieces ir divas dalībvalstis (neatkarīgi no apstākļa, ka tās nebija dalībvalstis laikā, kad tas tika parakstīts) un kam nav pilnīgi nekāda sakara ar trešo valsti.

5) Izdarāmie secinājumi

128. Kopienu likumdevējs šajā jautājumā nav izvēlējies savstarpējās atzīšanas metodi, tā vietā izvēloties centralizēt aizsardzības instrumentus Kopienas līmenī. Mehānismam ir nozīme vienīgi tad, ja “aizsargātas ģeogrāfiskās izcelsmes norādes” zīmogam ir īpaša nozīme, kas tiek saistīta ar kvalitāti un ir identiska visiem patērētājiem, kas ir nesasniedzams mērķis, ja Eiropas tiesību normas pastāvētu līdzās citām tiesību sistēmām ar dažādu reģionālās piemērošanas apjomu, taču piemērojamam attiecībā uz nosaukumiem ar vienām un tām pašām iezīmēm.

129. Uzskatu, ka Regula Nr. 510/2006 izslēdz jebkādu valsts vai divpusēju aizsardzību kvalificētām ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, kas ietilpst regulas piemērošanas jomā. Līdz ar to nosaukums, kas ietilpst šajā piemērošanas jomā un kas nav paziņots Komisijai, nevar saņemt aizsardzību no vienas vai vairākām dalībvalstīm neatkarīgi un tāpēc ir neaizsargāts. Tomēr šis apstāklis neizriet vienīgi no — kā to šķietami liek domāt jautājums, kas uzdots prejudiciālā nolēmuma sniegšanai — tā, ka norāde nav reģistrēta, bet gan no tā, ka Kopienas sistēma ir izsmeļoša.

D — Par trešo prejudiciālo jautājumu

130. Ar trešo prejudiciālo jautājumu Handelsgericht Wien vēlas noskaidrot, vai apstāklim, ka Čehijas Republikas Līgums par pievienošanos Eiropas Savienībai ietver aizsardzību dažādām kvalificētām ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm attiecībā uz alu no Česke Budejovices, ir kāda nozīme attiecībā uz valsts un divpusējās aizsardzības sistēmu spēkā esamību atšķirīgam nosaukumam attiecībā uz to pašu produktu.

131. Uz šo pēdējo jautājumu atbilde nav nepieciešama, ja tiek atzīts, ka Regula Nr. 510/2006 ir izsmeļoša, jo ir jāizbeidz ikviena valsts vai konvencijas aizsardzība, kas darbojas regulas piemērošanas jomā, neatkarīgi no apstākļa, ka Kopienas līmenī attiecībā uz noteiktu pārtikas preci var būt reģistrētas citas norādes.

132. Neatkarīgi no iepriekš minētā, lai sniegtu atbildi uz šo jautājumu, ir jāanalizē iepriekš minētais spriedums lietā Chiciak un Fol, ar kuru tika izlemta lieta, kas ietvēra noteiktus šobrīd izskatīšanā esošā strīda elementiem līdzīgus elementus.

133. Ar 1991. gada 14. maija dekrētu Francijas valdība izveidoja cilmes vietas nosaukumu “Époisses de Bourgogne” noteikta veida sieram no šī reģiona un iesniedza Eiropas Komisijai pieteikumu reģistrēt šo nosaukumu saskaņā ar Regulu Nr. 2081/92. 1995. gadā dekrēts tika grozīts, lai kā kontrolētās izcelsmes vietas norādi reģistrētu nosaukumu “Époisses”. Spriedumā lietā Chiciak un Fol tika nolemts, ka dalībvalsts nav tiesīga nedz pieņemt valsts tiesību normas, lai grozītu cilmes vietas nosaukumu, par kuru tā iesniegusi reģistrācijas pieteikumu saskaņā ar Kopienas regulu, nedz aizsargāt šo nosaukumu valsts līmenī.

134. Šis lēmums ierobežoja dalībvalstu iespējas saistībā ar Komisijai reģistrācijai paziņoto ģeogrāfiskās izcelsmes norādi. Kopienas regulā ir atļauts, ka attiecīgā valsts aizsargā šo nosaukumu pārejas periodā (kā iepriekš izskaidrots — ar laika un teritoriālajiem ierobežojumiem); minētajā spriedumā ir piebilsts, ka valstu iestādes nevar grozīt paziņoto norādi.

135. “Époisses” lietā tātad valsts rīcība, ko kritizēja Tiesa, bija nosaukuma, attiecībā uz kuru notika reģistrācijas process, grozīšana, un manuprāt, spriedums tādēļ principā nav tieši piemērojams gadījumā, kad aizsardzība ir paredzēta nosaukumam, kas nozīmē to pašu izcelsmes vietu kā citi nosaukumi, kuri attiecībā uz šo pašu produktu jau ir reģistrēti Kopienas līmenī.

136. Sprieduma lietā Chiciak un Fol pamatā ir ideja, ka ir jāierobežo dalībvalstu darbības jomas, taču tas nebūtu interpretējams tik plaši, ievērojot, ka, manuprāt, regula neapšaubāmi ir izsmeļoša.

137. Tāpēc judikatūras lietā Chiciak un Fol piemērošana izskatāmajai lietai būtu atbilstoša vienīgi tad, ja nosaukums “Bud” būtu daļa vai saīsinājums kādai no Kopienas līmenī aizsargātajām ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm alum no Česke Budejovices (Budějovické pivo, Českobudějovické pivo un Budějovický měšt’anský var atbilstoši Pievienošanās līgumam) ( 62 ). Šis jautājums tomēr ir jāatrisina valsts tiesām.

138. Līdz ar to apstāklis, ka nosaukums atšķirībā no citiem nosaukumiem tai pašai pārtikas precei ar identisku izcelsmi nav ietverts Pievienošanās līguma sarakstā, lai tam būtu aizsardzība Kopienas līmenī, teorētiski nav šķērslis šī nosaukuma valsts vai divpusējai aizsardzībai, ja tas ir kādas no paziņotajām ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm saīsinātais variants vai daļa. Tomēr šim apgalvojumam nav praktiskas nozīmes, ievērojot, ka Regula Nr. 510/2006 ir izsmeļoša.

VI — Secinājums

139. Ievērojot iepriekš izklāstītos apsvērumus, es ierosinu Tiesai uz Handelsgericht Wien uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem sniegt atbildi, nospriežot, ka: 1) prasības, ko Eiropas Kopienu Tiesa izvirzījusi 2003. gada 18. novembra spriedumā lietā Budějovický Budvar, lai apzīmējuma kā ģeogrāfiskās izcelsmes norādes, kas izcelsmes valstī nav ne vietas nosaukums, ne reģiona nosaukums, aizsardzība būtu saderīga ar EKL 28. pantu: a) nozīmē, ka nosaukumam jābūt pietiekoši skaidram, lai tas atsauktu atmiņā produktu un tā izcelsmi; b) nav trīs atsevišķi pārbaudāmi un kumulatīvi izpildāmi nosacījumi; c) neprasa veikt patērētāju aptauju un arī nenosaka iznākumu, kāds ir jāsasniedz, lai pamatotu aizsardzību; d) nenozīmē, ka apzīmējumu kā ģeogrāfiskās izcelsmes norādi izcelsmes valstī faktiski ir jābūt izmantojušiem vairākiem, ne tikai vienam uzņēmumam, un ka jāpieņem lēmums attiecībā uz tā izmantošanu kā preču zīmi, ko veicis viens vienīgs uzņēmums; 2) ja nosaukums nav paziņots Komisijai saskaņā ar Padomes 2006. gada 20. marta Regulu (EK) Nr. 510/2006 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību, pastāvošā valsts aizsardzība vai aizsardzība, kas divpusēji paplašināta, attiecinot to uz citu dalībvalsti, zaudē spēku, ja nosaukums ir kvalificēta ģeogrāfiskās izcelsmes norāde saskaņā ar izcelsmes valsts tiesībām, ievērojot apstākli, ka Regula Nr. 510/2006 ir izsmeļoša attiecībā uz norādēm, kas ietilpst tās piemērošanas jomā; 3) apstāklis, ka Pievienošanās līgums starp Eiropas Savienības dalībvalstīm un jaunu dalībvalsti izveido aizsardzību dažādām kvalificētām ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm pārtikas produktam saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 510/2006, neizslēdz, ka tiek saglabāta pastāvošā valsts vai divpusēji noteikta aizsardzība, kas paplašināta, to attiecinot uz citu dalībvalsti, izņemot, ja šis nosaukums ir kādas Kopienas līmenī attiecībā uz šo pašu produktu aizsargātas ģeogrāfiskās izcelsmes norādes saīsinājums vai daļa. Regulai (EK) Nr. 510/2006, neskarot atbildi uz otro prejudiciālo jautājumu, šajā sakarā nav izsmeļošas iedarbības.

( 1 ) Oriģinālvaloda — spāņu.

( 2 ) Spriedums lietā C-216/01 Budějovický Budvar (Recueil, I-13617. lpp.).

( 3 ) OV L 93, 12. lpp.

( 4 ) Pieņemts 1958. gada 31. oktobrī, pārskatīts Stokholmā un grozīts (Apvienoto Nāciju Organizācijas līgumi, 828. sējums, Nr. 13172, 205. lpp.).

( 5 ) Šobrīd tā dēvētajā “Lisabonas Savienībā” (http://www.wipo.int/treaties/en) ietilpst 26 valstis, tostarp Čehijas Republika.

( 6 ) Publicēta 1981. gada 19. februāraBundesgesetzblatt für die Republik Österreich (BGBI Nr. 75/1981) un stājusies spēkā uz nenoteiktu laiku.

( 7 ) Padomes 1992. gada 14. jūlija Regula par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību (OV L 208, 1. lpp.).

( 8 ) Komisijas 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 918/2004, ar ko ievieš pārejas pasākumus lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un apzīmējumu aizsardzībai sakarā ar Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanos (OV L 163, 88. lpp.).

( 9 ) Akts par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem Līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā (OV L 236, 33. lpp.).

( 10 ) Tā pilnais nosaukums ir “Budějovický Budvar, národní podnik, Budweiser Budvar, Nacional Corporation, Budweiser Budvar, Entreprise Nationale”, kas nozīmē “Budveisas alus darītava Bud, valsts uzņēmums”.

( 11 ) Daži uzskata, ka tās sniedzas līdz pat XIII gadsimtam, kad Bohēmijas karalis Pršemisls Otakars II [Premysl Otakar II] nodibināja šo ciemu, piešķirot tā iedzīvotājiem privilēģiju brūvēt alu (O'Connor, B., “Case C-216/01 Budejovický Budvar, Judgement of the Court of Justice of 18 November 2003”, European Business Organization Law Review 5, 2004, 581. lpp.).

( 12 ) Česke Budejovices nosaukums vācu valodā.

( 13 ) Čehu valodā — “Budějovické pivo”, kas nozīmē “alus no Budweis”.

( 14 ) Proti, “alus darītava Bud”.

( 15 ) Anheuser radās no citas agrākas apvienības Bavarian brewery, kas bija izveidota 1852. gadā. Par Anheuser-Busch tas tika pārdēvēts sakarā ar pievienošanu sabiedrībai, kas piederēja Adolphus Busch, sabiedrības īpašnieka znotam, kas arī bija vācu emigrants. Šo un cita veida vēsturisku informāciju iespējams gūt interneta mājas lapās www.anheuser-busch.com/History.html un www.budweiser.com.

( 16 ) Kā izriet no paša Adolphus Busch paziņojumiem 1894. gadā, tiesvedības Anheuser-Busch pret Fred Miller Brewing Company laikā: “The idea was simply to brew similar in quality, colour, flavour and taste to beer then made al Budweis, or in Bohemia (..) The Budweiser beer is brewed according to the Budweiser Bohemian process” (O'Connor, op. cit., 582. lpp.).

( 17 ) O'Connor (op. cit., 585. lpp.) min līdz četrdesmit četriem dažādiem procesiem visā pasaulē.

( 18 ) Noteiktos gadījumos tiesas ir Anheuser-Busch piešķīrušas ekskluzīvas tiesības izmantot vārdu “Bud”, kamēr citos gadījumos šīs tiesības ir ieguvis Čehijas uzņēmums. Anglijā Londonas Apelāciju tiesa 2002. gadā izvēlējās kompromisa risinājumu, atļaujot abām sabiedrībām izmantot konfliktējošās preču zīmes. Šādā pat nozīmē Japānas Augstākā tiesa 2004. gadā nosprieda, ka gan Čehijas ražotāji, gan ASV ražotāji var savu alu dēvēt par “Budweiser” (O'Connor, op. cit., 586. lpp.). Tāpat pieminēšanas vērtas ir Portugālē notikušā tiesas procesa īpatnības. [Portugāles] Augstākās tiesas 2001. gada 23. jūlija lēmums, ar kuru Anheuser-Busch tika liegta iespēja reģistrēt preču zīmi “Budweiser” Portugālē, pamatojot ar to, ka tā ir cilmes vietas nosaukums, ko aizsargā 1986. gada divpusējais nolīgums starp Portugāli un Čehoslovākiju, tika apstrīdēts Eiropas Cilvēktiesību tiesā, kas nolēma, ka ar apstrīdēto lēmumu netiek pārkāpts Eiropas Cilvēktiesību konvencijas Protokola Nr. 1 1. pants (ECT spriedums lietā Anheuser-Busch Inc. pret Portugāli, Recueil des arrêts et décisions vēl nav publicēts, 87. punkts).

( 19 ) Lietas R 1000/2001-2 un R 1024/2001-2.

( 20 ) Pirmās instances tiesas 2007. gada 12. jūnija spriedums apvienotajās lietās T-57/04 un T-71/04 Budějovický Budvar/ITSB — Anheuser-Busch (Krājums, II-1829. lpp., 228. punkts).

( 21 ) Lietas R 234-2005-2, R 241/2005-2, R 802/2004-2 un R 305/2005-2.

( 22 ) Tomēr Portugāles, Itālijas un Francijas tiesas ir anulējušas “Bud” reģistrāciju par cilmes vietas nosaukumu saskaņā ar minēto Lisabonas vienošanos.

( 23 ) Apvienotās lietas T-225/06, T-255/06, T-257/06 un T-309/06 Budějovický Budvar (Krājums, II-3555. lpp.).

( 24 ) C-245/02, Krājums, I-10989. lpp.

( 25 ) Šis nolīgums ir ietverts Līguma par Pasaules tirdzniecības organizācijas izveidošanu, kas Eiropas Kopienu vārdā ticis apstiprināts ar Padomes 1994. gada 22. decembra Lēmumu 94/800/EK (OV L 336, 1. lpp.) pielikumā 1 C.

( 26 ) Lieta 135/77, Recueil, 855. lpp.

( 27 ) Lieta C-169/91 Council of the City of Stoke-on-Trent un Norwich City Council (Recueil, I-6635. lpp.).

( 28 ) Cita starpā Cortés Martín, J. M., La protección de las indicaciones geográficas en el comercio internacional e intracomunitario, Ministerio de Agricultura, Pesca y Alimentación, Madride, 2003, 347. lpp.

( 29 ) 1992. gada 10. novembra spriedums lietā C-3/91 Exportur (Recueil, I-5529. lpp., 11. punkts) un spriedums lietā C-312/98 Warsteiner (Recueil, I-9187. lpp., 43. un 44. punkts), kā arī spriedums lietā Bud I, 54. punkts.

( 30 ) Jo tā to bija precizējusi iesniedzējtiesa saskaņā ar agrāku Austrijas Augstākās tiesas lēmumu.

( 31 ) 1992. gada 16. jūlija spriedums lietā C-83/91 Meilicke (Recueil, I-4871. lpp., 23. punkts), spriedums lietā C-314/01 Siemens un ARGE Telekom (Recueil, I-2549. lpp., 34. punkts), spriedums lietā C-144/04 Mangold (Krājums, I-9981. lpp., 34. punkts), spriedums lietā C-119/05 Lucchini (Krājums, I-6199. lpp., 43. punkts) un spriedums lietā C-248/07 Trespa Internacional (Krājums, I-8221. lpp., 32. punkts).

( 32 ) 1981. gada 16. decembra spriedums lietā 244/80 Foglia (Recueil, 3045. lpp., 21. punkts).

( 33 ) 2001. gada 13. marta spriedums lietā C-379/98 Preusen Electra (Recueil, I-2099. lpp., 39. punkts), spriedums lietā C-390/99 Canal Satélite Digital (Recueil, I-607. lpp., 19. punkts), spriedums lietā C-380/01 Schneider (Recueil, I-1389. lpp., 22. punkts) un spriedums lietā C-458/06 Skatteverket (Krājums, I-4207. lpp., 25. punkts).

( 34 ) Iepriekš minētais 1981. gada 16. decembra spriedums lietā Foglia, 18. un 20. punkts; spriedums lietā 149/82 Robards (Recueil, 171. lpp., 19. punkts), iepriekš minētais spriedums lietā Meilike, 64. punkts, un spriedums lietā C-62/06 ZF Zefeser (Krājums, I-11995. lpp., 15. punkts).

( 35 ) 1981. gada 10. marta spriedums apvienotajās lietās 36/80 un 71/80 Irish Creamery Milk Suppliers Association (Recueil, 735. lpp., 6. punkts).

( 36 ) Iepriekš minētais spriedums lietā Bud I, 54. punkts.

( 37 ) Regulā Nr. 2081/92 tās pieļautas vienīgi (vismaz tiešā veidā) attiecībā uz cilmes vietas nosaukumiem.

( 38 ) Šis ir jautājums, kuru es tālāk analizēšu izvērstāk.

( 39 ) Šajā sakarā skat. manus 1997. gada 24. jūnija secinājumus lietā C-317/95 Canadane Cheese Trading ( spriedums, Recueil, I-468. lpp.), 73. punkts; kā arī secinājumus apvienotajās lietās C-465/02 un C-466/02 Vācija un Dānija/Komisija ( spriedums, Krājums, I-9115. lpp.), 188. punkts.

( 40 ) Sprieduma lietā Bud I 99. punkts, iepriekš minētā sprieduma lietā Exportur 37. punkts un 1999. gada 4. marta spriedums lietā C-87/97 Consorcio per la tutela del formaggio Gorgonzola (Recueil, I-1301. lpp., 20. punkts). Attiecībā uz apzīmējuma sugas vārda raksturu skat. manus iepriekš minētos secinājumus lietā Vācija un Dānija/Komisija, 46.–49. punkts.

( 41 ) 1998. gada 16. jūlija spriedums lietā C-210/96 Gut Springenheide un Tusky (Recueil, I-4657. lpp., 35. punkts) un spriedums lietā C-220/98 Estée Lauder Cosmetics (Recueil, I-117. lpp., 31. punkts).

( 42 ) 1999. gada 4. maija spriedums apvienotajās lietās C-108/97 un C-109/97 Windsurfing Chiemsee (Recueil, I-2779. lpp., 53. punkts).

( 43 ) Resinek, N., “Geographical indications and trademarks: Coexistence or «first in time, first in right» principle?”, European intellectual property review, 29. sēj. (2007), Nr. 11, 446.–455. lpp.; von Mülhlendhal, A., “Geographical indications and trademarks in the European Union: conflict or coexistence”, Festskrift till Marianne Levin, 2008, 401.–410. lpp.; Martínez Gutiérrez, A., “La tutela comunitaria de las denominaciones geográficas protegidas ante las marcas registradas”, Noticias de la Unión Europea, año XIX (2003), Nr. 219, 27.–36. lpp.

( 44 ) Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās direktīvas, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV L 40, 1. lpp.) 3. panta 1. punkta c) un g) apakšpunkts un 12. panta 2. punkta b) apakšpunkts. Turpmākiem precizējumiem attiecībā uz šo normu interpretāciju skat. iepriekš 42. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu apvienotajās lietās C-108/97 un C-109/97 Windsurfing Chiemsee. Attiecībā uz konfliktiem starp preču zīmēm un izcelsmes norādēm skat. spriedumu lietā C-100/02 Gerolsteiner Brunnen (Recueil, I-691. lpp.).

( 45 ) Rīkojumā par prejudiciālā jautājuma uzdošanu tieši minēts, ka “par apzīmējumu netika sniegts paziņojums vai pieteikums [..] Regulā (EK) Nr. 918/2004 paredzētajā sešu mēnešu termiņā”. Termiņš, kas parādījās agrākās Regulas Nr. 2081/92 17. pantā, sākās tās spēkā stāšanās datumā un, dabiski, ir izzudis jaunajā Regulā (EK) Nr. 510/2006. Savukārt Regulā Nr. 918/2004 ir norādīts vienīgi uz reģistrācijas pieteikuma nosūtīšanu “saskaņā ar Regulu Nr. 2081/92 pirms 2004. gada 31. oktobra”. Tomēr šī norma neizslēdz iespēju izmantot parasto reģistrācijas periodu bez laika ierobežojuma saskaņā ar jauno Regulu Nr. 510/2006. Šī iemesla dēļ savos apsvērumos attiecībā uz valsts tiesību normu saglabāšanu es neesmu atsaucies uz šo sešu mēnešu termiņu.

( 46 ) Tāpat 1997. gada 7. maija spriedums apvienotajās lietās C-321/94, C-322/94, C-323/94 un C-324/94 Pistre (Recueil, I-2343. lpp., 35. un 36. punkts).

( 47 ) Iepriekš minēts 29. zemsvītras piezīmē.

( 48 ) Šajā jautājumā es piekrītu viedoklim, ko ģenerāladvokāts Džeikobss [Jacobs] izteicis savos 2000. gada 25. maija secinājumos lietā Warsteiner. Tomēr šajā lietā, kas attiecās vienīgi uz valsts sistēmas vienkāršo ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu spēkā esamību, kuras regula acīmredzami neaptver, netika apskatīta iespēja, ka Kopienu regula pastāv līdzās valstu sistēmām, kas darbojas šajā pat jomā.

( 49 ) Kā norāda Weatherill, S., Tiesai ir svarīga loma, definējot jebkādas šādas “izspiešanas” apjomu, lai gan tās funkcija nav izvēlēties no divu tiesiskā regulējuma sistēmu, kuras savstarpēji konkurē, sasniegumiem, bet gan interpretēt Kopienu tiesību normu, lai noteiktu, vai tā aptver visu darbības jomu (Weatherill, S., “Beyond preemption? Shared competence and constitutional change in the European Community”, Legal Issues of the Maastricht Treaty, izd. Wiley, 1999, 18. lpp.).

( 50 ) 1977. gada 5. oktobra spriedums lietā 5/77 Tedeschi (Recueil, 1555. lpp., 34. punkts).

( 51 ) Judikatūra piedāvā dažādus piemērus Kopējās lauksaimniecības politikas jomā: iepriekš minētais spriedums lietā 5/77 Tedeschi, 35. punkts; 1979. gada 5. aprīļa spriedums lietā 148/78 Ratti (Recueil, 1629. lpp., 36. punkts), spriedums lietā 215/78 Denkavit (Recueil, 3369. lpp., 14. punkts), spriedums lietā 190/87 Moormann (Recueil, 4689. lpp., 10. punkts) un spriedums lietā C-323/93 Centre d'insemination Crespelle (Recueil, I-5077. lpp., 31. punkts).

( 52 ) Prasītājs pamata lietā min vairāk nekā desmit autorus, kuri ir argumentējuši par labu principam, kas paredz kvalificētu Kopienas ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu sistēmas ekskluzīvu piemērošanu. Pastāv arī daudzi pretēji viedokļi. Cortés Martín, J. M., op. cit., 452. lpp., sniedz plašu kopsavilkumu par dažādām akadēmiskām nostājām.

( 53 ) Kopienu sistēma tika izveidota ar Padomes 1993. gada 20. decembra Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 11, 1. lpp.), un paralēli valstu tiesību akti tika harmonizēti ar iepriekš minēto Pirmo direktīvu 89/104/EEK.

( 54 ) Spriedumā norādīts uz tobrīd spēkā esošo Regulas Nr. 2081/92 5. panta 5. punkta otro ievilkumu, kura saturs ir pārņemts Regulas Nr. 510/2006 5. panta 6. punktā.

( 55 ) Lopezs Eskvairs, M. [López Escudero, M.] uzskata, ka Regula Nr. 2081/92 radīja “iekšējo tirgu ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm [..] aizsardzību nosaukumiem, kas ir spēkā visā Kopienā un ir izrādījusies ražotājiem labvēlīgāka nekā valsts tiesību normās paredzētā aizsardzība [..]. Izmantojot Regulu Nr. 2081/92, EK ir izveidojusi īpašas aizsardzības sistēmu ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, mēģinot samazināt problēmas, ko tirdzniecībai Kopienā rada atšķirības starp pastāvošajām valstu sistēmām”, kuras uzskatāmas par likvidētām (López Escudero, M., “Parmigiano, feta, epoisse y otros manjares en Luxemburgo — Las denominaciones geográficas ante el TJCE”, Une communauté de droit, Festschrift für Gil Carlos Rodríguez Iglesias, BWV 2003, 410. un 419. lpp.).

( 56 ) Komisijas priekšlikums, SEC (90) 2415 (OV 1990, C 30).

( 57 ) OV C 269, 63. lpp.

( 58 ) Iepriekš 40. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā C-87/97 Consorcio per la tutela del formaggio Gorgonzola, 18. punkts.

( 59 ) 1998. gada 9. jūnija spriedums apvienotajās lietās C-129/97 un C-130/97 Chiciak un Fol (Recueil, I-3315. lpp.).

( 60 ) Pārsteidzošā kārtā arī Komisija savos rakstveida apsvērumos minējusi šo rakstu, norādot, ka regula izslēdz to, ka apstrīdētā aizsardzība tiktu paplašināta, attiecinot to uz citas dalībvalsts teritoriju, “neietekmējot EKL 307. pantu”. Kad šajā sakarā tai tiesas sēdē tika uzdoti jautājumi, tā atbildēja, ka frāze tika izmantota, lai paredzētu izņēmumu, kas aptvertu jebkuras situācijas, kurās dalībvalstij ir saistoši paturēt spēkā līgumus ar trešajām valstīm, kuri noslēgti pirms tās pievienošanās. Tieši tas notiek ar trešajām valstīm, kas ir Lisabonas vienošanās dalībnieces.

( 61 ) 1988. gada 27. septembra spriedums lietā 235/87 (Recueil, 5589. lpp., 21. punkts).

( 62 ) Atbildētājs pamata prāvā noliedz jebkādu šādu iespēju. Katrā gadījumā attiecībā uz šo jautājumu nav nozīmes apstāklim, uz kuru norāda arī Ammersin, ka nosaukumam “Bud” aizsardzība bija piešķirta jau pirms pievienošanās.