ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
45

Taču no šī 66. panta formulējuma nevar tikt izsecināts – kā to apgalvo Komisija –, vai samazinājums ir jāaprēķina, balstoties uz to tiešo maksājumu summu, kuri ir piešķirti vai kuri ir jāpiešķir minētās konstatācijas gadā. Šajā ziņā ir jāatgādina, ka īstenošanas regulā, kas ir pieņemta, pamatojoties uz pamatregulā iekļautu pilnvarojumu, nevar tikt veikta atkāpe no pamatregulas normām, no kurām tā ir atvasināta (spriedums, 1999. gada 2. marts, Spānija/Komisija, C‑179/97, EU:C:1999:109, 20. punkts). Tādējādi minētā 66. panta 1. punkta formulējums nevar tikt interpretēts tādējādi, ka tajā tiek apšaubīta saikne starp lauksaimnieka rīcību, kura ir sankcijas pamatā, un šo sankciju, tādējādi atkāpjoties no Regulas Nr. 1782/2003 6. panta 1. punktā paredzētā pamatnoteikuma, saskaņā ar ko savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošana rada tādas sekas, ka tiek samazināti vai netiek piešķirti tiešie maksājumi, kuri ir piešķirti vai ir jāpiešķir tajā kalendārajā gadā, kurā šī neatbilstība notiek.
16

Tie būtībā tiek apsūdzēti par to, ka laika posmā no 1987. līdz 1992. gadam tie ir veikuši darbības, lai Clergeau iegūtu tai nepienākošās Regulā Nr. 1964/82 paredzētās īpašās eksporta kompensācijas, kā pieaugušu liellopu “liemeņu pakaļējo ceturtdaļu izcirtņus” minētās regulas 1. panta izpratnē deklarējot šai definīcijai neatbilstošus gaļas gabalus. Proti, apsūdzētie pamatlietā sertificētā eksporta noliktavā nodeva izcirtņus, kas būtībā bija iegūti no priekšējām ceturtdaļām, tomēr kompensācijas pienācās tikai par izcirtņiem no pakaļējām ceturtdaļām.
28

Turpinot, kā ģenerāladvokāts norādījis savu secinājumu 49.–55. punktā, dārgmetālu un dārgakmeņu izslēgšana no peļņas daļas režīma ir saistīta ar faktu, ka vērtība, kas piešķirama dārgmetāliem un dārgakmeņiem, neizriet vienīgi no to kā izejmateriālu lietderības citu preču izgatavošanai, bet galvenokārt atkarīga no to dabiskās vērtības, kas tiem var tikt piešķirta. Tādējādi, pat neiekļaujot šos metālus un akmeņus izstrādājumā, kuram ir īpaša funkcija, vai nepārveidojot tos šādā izstrādājumā, tiem ir pašiem sava funkcija, proti, būt par dārgmetālu vai dārgakmeņu tirgū realizējamu finanšu vērtību. Turklāt šī dabiskā vērtība nepazūd, jo minētie metāli un akmeņi var būt vairākkārtīgas izmantošanas priekšmets tāpēc, ka šos materiālus var viegli atgūt un pārveidot, vienlaikus saglabājot to vērtību.
18

No pārsūdzētā sprieduma 177.–179. punkta izriet, ka Vispārējā tiesa līdz ar to apmierināja Mondelez izvirzītā pirmā pamata ceturto daļu un pilnībā atcēla apstrīdēto lēmumu, tādēļ ka Apelācijas padomes pārbaude saistībā ar strīdus preču zīmes izmantošanas rezultātā iegūto atšķirtspēju netika veikta pareizi, jo šī struktūra nav lēmusi par to, kā minēto preču zīmi uztver konkrētā sabiedrības daļa it īpaši Beļģijā, Īrijā, Grieķijā, kā arī Portugālē, un nav analizējusi pierādījumus, kurus Nestlé iesniedza attiecībā uz šīm dalībvalstīm.
8

Atbilstoši lidmašīnas kopā ar apkalpi nomas līgumam (“wet lease”) TUIFly GmbH no Thomson Airways nofraktēja lidmašīnu un apkalpi uz nenoteiktu skaitu reisu. Šajā līgumā bija paredzēts, ka TUIFly ir atbildīga par “ground handling including passenger handling, passenger welfare at all times, cargo handling, security in respect of passengers and baggage, arranging on board Services etc.” (“pakalpojumiem uz zemes, tostarp pasažieru apkalpošanu, pasažieru labklājību visu laiku, kravas apkalpošanu, pasažieru un bagāžas drošību, pakalpojumiem salonā u.c.”). Šo lidojumu veikšanai TUIFly pieprasīja laika nišas, pārdeva lidojumus un ieguva visas nepieciešamās atļaujas.
“(2)

Nelikumīgi iegūto līdzekļu ieviešana finanšu sistēmā un to ieguldīšana pēc legalizēšanas kaitē pareizai un ilgtspējīgai ekonomikas attīstībai. Attiecīgi Padomes Direktīva 91/308/EEK (1991. gada 10. jūnijs) par to, kā novērst finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai (naudas atmazgāšanai) [(OV 1991, L 166, 77. lpp.)], ieviesa Kopienas mehānismu, lai novērstu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu, pārraugot darījumus, kuros izmanto kredītiestādes un finanšu iestādes, kā arī dažu veidu profesionālās darbības. Tā kā pastāv iespējamība, ka minētā mehānisma piemērošana veicinās nelikumīgiem mērķiem domātas skaidras naudas pārvietošanu, Direktīva [91/308] būtu jāpapildina ar kontroles sistēmu attiecībā uz skaidras naudas ievešanu Kopienā vai izvešanu no tās.
38

Tātad, kā ģenerāladvokāts ir uzskatījis savu secinājumu 38. punktā, Regulas Nr. 110/2008, it īpaši tās 16. panta, noteikumu mērķis ir nepieļaut reģistrētu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu ļaunprātīgu izmantošanu, un tas tā ir ne vien pircēju, bet arī ražotāju, kuri ir pielikuši pūles, lai garantētu īpašības, kādas tiek sagaidītas no produktiem, kuriem ģeogrāfiskās izcelsmes norādes ir piešķirtas pamatoti, interesēs (skat. pēc analoģijas spriedumus, 2017. gada 14. septembris, EUIPO/Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto, C‑56/16 P, EU:C:2017:693, 82. punkts, kā arī 2017. gada 20. decembris, Comité Interprofessionnel du Vin de Champagne, C‑393/16, EU:C:2017:991, 38. punkts). Šajā kontekstā ar šī panta a) punktu konkrētāk tiek aizliegts, ka saimnieciskās darbības subjekti komerciālos nolūkos izmanto reģistrētu ģeogrāfiskās izcelsmes norādi attiecībā uz produktiem, uz kuriem neattiecas reģistrācija, it īpaši ar mērķi nepamatoti iedzīvoties no šīs ģeogrāfiskās izcelsmes norādes.
16

Šādos apstākļos Krajský súd de Bratislava (Bratislavas apgabaltiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu: “Vai Direktīvas 2003/87 [..] mērķi un principi, proti: i) mērķis tehnoloģiskā progresa rezultātā samazināt emisijas (1. pants un preambulas 2. un 20. apsvērums), ii) mērķis saglabāt ekonomisko attīstību un iekšējā tirgus integritāti, kā arī konkurences nosacījumus (preambulas 5. un 7. apsvērums), iii) mērķis garantēt finansiāli un saimnieciski izdevīgus emisiju samazināšanas nosacījumus (1. pants), tiesiskās noteiktības principu 3. panta f) punktā definētajiem operatoriem attiecībā uz to, ka operatoriem saskaņā ar [Direktīvas 2003/87] 9. pantu ir tiesības paļauties uz emisijas kvotu valsts sadales plāna nemainīgumu vismaz 18 mēnešus pirms attiecīgā perioda sākuma (proti, par 2008.–2012. gada periodu vismaz no 2006. gada 30. jūnija), iv) prasība, ka emisijas kvotas ir jāpiešķir bez maksas (10. pants), v) [Direktīvas 2003/87] 13. panta 3. punkta otrajā daļā minēto personu tiesības, lai tām tiktu izdotas aizstājošas kvotas, kas bija to īpašumā un ko dalībvalstis [nav] anulējušas saskaņā ar 13. panta 3. punkta pirmo daļu, – ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds dalībvalsts [..] tiesiskais regulējums, kas Direktīvas 3. panta f) punktā definētajiem, minētās dalībvalsts teritorijā nodoklim pakļautajiem operatoriem uzliek pienākumu maksāt speciālo nodokli, i) kura juridiskais pamatojums ir tajā apstāklī, ka nodokli piemēro emisijas kvotu pārvaldībai (neizmantošanas un pārdošanas gadījumos), neņemot vērā, vai operators no šīs pārvaldības gūst labumu, ii) ja minētās kvotas ir tikušas piešķirtas minētajiem operatoriem, pamatojoties uz emisijas kvotu valsts sadales plānu, ko dalībvalsts iesniegusi Eiropas Komisijai par periodu no 2008. līdz 2012. gadam saskaņā ar Direktīvas [2003/87] 9. pantu (proti, minētais plāns ir paziņots Eiropas Komisijai un dalībvalstīm saskaņā ar Direktīvas [2003/87] 9. panta 1. punktu, un Eiropas Komisija to nav noraidījusi saskaņā ar Direktīvas [2003/87] 9. panta 3. punktu), kurā ir noteikts – saskaņā ar Direktīvas 2003/87 10. pantu –, ka uz piecu gadu periodu, kas sākas 2008. gada 1. janvārī, 100 % emisijas kvotu piešķir bez maksas, iv) ja minētā nodokļa likme ir 80 % no emisijas kvotu nodokļa bāzes, kas ir aprēķināta, pareizinot katrā kalendārajā mēnesī pārskaitītās (pārdotās) kvotas ar kvotu vidējo tirgus cenu kalendārajā mēnesī pirms mēneša, kad tika veikta to pārskaitīšana, un pieskaitot šim iznākumam summu, kas iegūta, pareizinot neizmantotās kvotas ar kvotu vidējo tirgus cenu pārskata kalendārajā gadā, v) ja tirgus vidējās cenas tiek aprēķinātas kā vienkāršs vidējais aritmētiskais no biržā dienas laikā pēdējā veiktā darījuma cenām (proti, nodoklis nav atkarīgs no cenas, par kuru kvotas ir faktiski pārdotas)?”
52

Tādējādi tā vispirms apgalvo, ka Komisijai ir jāpierāda, ka noteikts apgabals ir jāklasificē par ĪAT. Prasības pieteikumā Komisija apgalvojot, ka Bulgārijas Republika neapstrīd Rilas PANT nozīmi putnu aizsardzībai. Šādi Komisija sagrozot Bulgārijas Republikas pirmstiesas [procedūras] stadijā iesniegtos argumentus. Proti, šī prasība neattiecoties uz Rilas PANT nozīmi putnu aizsardzībā. Šajā kontekstā Bulgārijas Republika apgalvojot, ka 72 % Rilas PANT klasificēšana ļauj nodrošināt maksimālo sugu un to dzīvotņu aizsardzības līmeni. Pēc tam Komisija savā prasības pieteikumā atsaucoties uz datiem, kas iekļauti Bulgārijas Republikas iesniegtajā tabulā kā papildu informācija par 2009. gada jūliju, un izdara no tiem noteiktus secinājumus. Tomēr neesot iespējams noteikt, uz kādiem tieši datiem ir balstījusies Komisija šajā saistībā. Visbeidzot atbilstoši Komisijas norādītajam no pieejamajiem datiem un analīzēm izrietot, ka aizsardzība ir ierobežota 17 no Putnu direktīvas I pielikumā uzskaitītajām putnu sugām. Tomēr šķietot, ka Komisijas secinājumi galvenokārt ir balstīti uz informāciju no nevalstiskām organizācijām, un tās atjauninātība un ticamība esot apšaubāma.
2)

apstiprinošas atbildes uz šo pirmo jautājumu gadījumā ir jānosaka, vai šis kapitāla aprites ierobežojums, kas izriet no Francijas tiesību aktu – ar kuriem strīdīgie maksājumi tiek uzlikti visiem konkrētu ienākumu no kapitāla saņēmējiem, neveicot tajos nekādu nošķīrumu atkarībā no dalības sociālā nodrošinājuma sistēmā vietas, – un [Savienības] atvasināto tiesību aktu kopīgas piemērošanas, var tikt uzskatīts par saderīgu ar [LESD] minētā panta noteikumiem, it īpaši: – ņemot vērā [LESD] 64. panta pirmo daļu, kapitāla apritei, kas ietilpst tās piemērošanas jomā, pamatojoties uz to, ka ierobežojums izrietētu no tāda principa piemērošanas, saskaņā ar kuru ir jāpiemēro tikai vienas dalībvalsts tiesību akti, kas ir paredzēts Regulas [Nr. 883/2004] 11. pantā un Eiropas Savienības tiesībās ir ieviests ar [Regulas Nr. 1408/71] 13. pantu, proti, agrāk par 1993. gada 31. decembri, savukārt attiecīgie maksājumi par ienākumiem no kapitāla ir ieviesti vai kļuvuši piemērojami pēc 1993. gada 31. decembra; – ņemot vērā Līguma 65. panta 1. punktu, pamatojoties uz to, ka ar Francijas nodokļu tiesību aktiem, kas piemērojami saderīgi ar 2004. gada 29. aprīļa Regulu, tiktu nošķirti nodokļa maksātāji, kas nav vienādā situācijā, ņemot vērā dalības sociālā nodrošinājuma sistēmā kritēriju; – ņemot vērā tādu primāru vispārējo interešu apsvērumu, ar ko var tikt pamatots kapitāla brīvas aprites ierobežojums, esamību, kas balstīti uz to, ka tiesību normas, kas tiktu uzskatītas par tādām, ar kurām tiek ierobežota kapitāla aprite no un uz trešajām valstīm, atbilst Regulā [Nr. 883/2004] izvirzītajam darba ņēmēju brīvas pārvietošanās [..] Savienībā mērķim?”
7

Direktīvas 2011/92 III pielikums “4. panta 3. punktā minētie atlases kritēriji” ir formulēts šādi: “1. Projektu īpašības Projektu īpašības jāapsver, jo īpaši ņemot vērā: a) projekta apjomu; b) saistību ar citiem projektiem; c) dabas resursu izlietošanu; d) atkritumu rašanos; e) piesārņojumu un traucējumus; f) katastrofu riska pakāpi, jo īpaši ņemot vērā izmantojamās vielas vai tehnoloģijas. 2. Projektu atrašanās vieta Jāņem vērā to ģeogrāfisko apgabalu vides jutīgums, kurus projekti var ietekmēt, jo īpaši ņemot vērā: a) pastāvošo zemes izmantošanu; b) dabas resursu relatīvo bagātību, kvalitāti un spēju reģenerēties šajā apgabalā; c) dabiskās vides absorbcijas spēju, pievēršot īpašu uzmanību šādām zonām: i) mitrzemes; ii) piekrastes zonas; iii) kalnu un mežu zonas; iv) dabas rezervāti un parki; v) teritorijas, kas ir klasificētas vai aizsargātas saskaņā ar dalībvalstu likumiem; īpaši aizsargātās teritorijas, kuras dalībvalstis nozīmējušas saskaņā ar [Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/147/EK (2009. gada 30. novembris) par savvaļas putnu aizsardzību (OV 2010, L 20, 7. lpp.)] un [Padomes Direktīvu 92/43/EEK (1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV 1992, L 206, 7. lpp.)]; vi) teritorijas, kurās Savienības tiesību aktos noteiktie vides kvalitātes standarti jau ir pārsniegti; vii) blīvi apdzīvotas teritorijas; viii) ainavas, kas ir nozīmīgas no vēstures, kultūras un arheoloģijas viedokļa. 3. Iespējamās ietekmes pazīmes Projektu iespējamā nozīmīgā ietekme jāņem vērā saistībā ar kritērijiem, kas paredzēti 1. un 2. punktā, un jo īpaši ņemot vērā: a) ietekmes pakāpi (ietekmētās populācijas ģeogrāfiskais apgabals un izmērs); b) ietekmes pārrobežu raksturu; c) ietekmes svarīgumu un sarežģītību; d) ietekmes iespējamību; e) ietekmes ilgumu, biežumu un atgriezeniskumu.”
Jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru parasti tiek uzskatīts, ka procesuālās tiesību normas ir piemērojamas dienā, kad tās stājas spēkā (spriedums, 2012. gada 11. decembris, Komisija/Spānija, C‑610/10, EU:C:2012:781, 45. punkts), atšķirībā no materiālajām tiesību normām, kas parasti tiek interpretētas tādējādi, ka tās uz situācijām, kuras ir izveidojušās pirms šo tiesību stāšanās spēkā, attiecas tikai, ciktāl no to normām, mērķa vai struktūras skaidri izriet, ka tām ir piešķirama šāda iedarbība (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1981. gada 12. novembris, Meridionale Industria Salumi u.c., no 212/80 līdz 217/80, EU:C:1981:270, 9. punkts, kā arī 2006. gada 23. februāris, Molenbergnatie, C‑201/04, EU:C:2006:136, 31. punkts).

Jāpiebilst, ka jauna tiesību norma ir piemērojama, sākot no tā tiesību akta stāšanās spēkā, ar ko tā ir ieviesta, un ka, lai gan tā nav piemērojama juridiskajām situācijām, kuras ir radušās un galīgi izveidojušās pirms minētās spēkā stāšanās, tā nekavējoties ir piemērojama attiecībā uz to sekām nākotnē, kā arī jaunām juridiskajām situācijām. Ievērojot tiesību aktu atpakaļejoša spēka aizlieguma principu, citādi var būt tikai tad, ja kopā ar jauno tiesību normu tiek izdotas īpašas normas, kurās ir īpaši paredzēti noteikumi tās piemērošanai laikā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 26. marts, Komisija/Moravia Gas Storage, C‑596/13 P, EU:C:2015:203, 32. punkts un tajā minētā judikatūra).

(skat. 26. un 27. punktu)
Ir tiesa, ka Komisijai, izvērtējot Savienības intereses par izmeklēšanas konkurences tiesību jomā uzsākšanu, katrā lietā ir jāizvērtē apgalvoto konkurences apdraudējumu smagums un to seku saglabāšanās, un šis pienākums it īpaši nozīmē, ka tai ir jāņem vērā pārkāpumu, par kuriem iesniegta sūdzība, ilgums un nozīme, kā arī to ietekme uz konkurences situāciju Savienībā. Tomēr, ņemot vērā, ka Savienības interešu par sūdzību novērtējums ir atkarīgs no katras lietas apstākļiem, nav nedz jāsamazina to vērtējuma kritēriju skaits, ko var izmantot Komisija, nedz – tieši otrādi – nav jāliek tai izmantot tikai noteiktus kritērijus. Ņemot vērā, ka tādā jomā kā konkurences tiesības faktiskie un tiesību apstākļi var būtiski atšķirties katrā atsevišķā lietā, var tikt piemēroti kritēriji, kas līdz šim nav bijuši paredzēti, vai tikt piešķirta prioritāte tikai vienam kritērijam, lai izvērtētu šīs Savienības intereses.

(skat. 60. un 61. punktu)
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 861/2007 (2007. gada 11. jūlijs), ar ko izveido Eiropas procedūru maza apmēra prasībām, kurā grozījumi ir izdarīti ar Padomes Regulu (ES) Nr. 517/2013 (2013. gada 13. maijs), 3. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka jēdziens “puses” aptver vienīgi prasītāju un atbildētāju pamatlietā.

Vispirms ir jānorāda, ka Regulas Nr. 861/2007 3. panta 1. punktā nav ne definēts jēdziens “puses”, ne šajā sakarā norādīts uz dalībvalstu tiesībām. Šajos apstākļos jēdziens “puses”, kas ietverts šīs regulas 3. panta 1. punktā, Savienības tiesību sistēmā ir jāinterpretē autonomi un vienveidīgi. Saistībā ar Regulas Nr. 861/2007 vispārējo sistēmu ir jānorāda, gluži kā to darījusi iesniedzējtiesa, ka šajā regulā ir paredzētas vienīgi pamatlietas prasītāja un atbildētāja tiesības un pienākumi. Līdz ar to no Regulas Nr. 861/2007 vispārējās sistēmas var tikt izsecināts, ka šīs regulas aptvertajās lietās persona, kas iestājusies lietā, piedalīšanās nav paredzēta.

(skat. 22., 23., 26., 27., 30. un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Prejudiciāli jautājumi – Tiesas kompetence – Savienības tiesību normas, kas ar valsts tiesībām ir kļuvušas tieši un bez nosacījumiem piemērojamas situācijās, kuras neietilpst to piemērošanas jomā – Ietveršana – Savienības tiesību normas, ar kurām atsevišķas situācijas ir skaidri izslēgtas no to piemērošanas jomas – Ietekmes neesamība

(LESD 267. pants; Padomes Direktīvas 2003/86 3. panta 2. punkts un 15. pants)
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 604/2013 (2013. gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm, 23. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts, kurā ir iesniegts jauns starptautiskās aizsardzības pieteikums, ir atbildīga par šī pieteikuma izskatīšanu, ja šī dalībvalsts šīs regulas 23. panta 2. punktā paredzētajā termiņā nav iesniegusi atpakaļuzņemšanas pieprasījumu, lai gan, no vienas puses, cita dalībvalsts bija atbildīga par agrāk iesniegto starptautiskās aizsardzības pieteikumu izskatīšanu un, no otras puses, šīs pēdējās minētās dalībvalsts tiesā pēc šī termiņa beigām tiek izskatīta prasība par kāda no šiem pieteikumiem noraidīšanu.

Atpakaļuzņemšanas procedūras piemērošanas joma ir noteikta Dublinas III regulas 23. un 24. pantā. No šī regulas 23. panta 1. punkta izriet, ka šī procedūra tostarp ir piemērojama personām, kas norādītas minētās regulas 18. panta 1. punkta d) apakšpunktā (šajā nozīmē skat. rīkojumu, 2017. gada 5. aprīlis, Ahmed, C‑36/17, EU:C:2017:273, 26. un 27. punkts, kā arī spriedumu, 2018. gada 25. janvāris, Hasan, C‑360/16, EU:C:2018:35, 42. un 43. punkts). Pēdējā minēta tiesību norma tostarp attiecas uz trešās valsts valstspiederīgo vai bezvalstnieku, kura starptautiskās aizsardzības pieteikums ir noraidīts un kurš ir iesniedzis jaunu pieteikumu citā dalībvalstī. Dublinas III regulas 23. pantā paredzētā atpakaļuzņemšanas procedūra tātad ir piemērojama trešās valsts valstspiederīgajam, kurš dalībvalstī ir iesniedzis jaunu starptautiskās aizsardzības pieteikumu, lai gan agrāk citā dalībvalstī iesniegtais starptautiskās aizsardzības pieteikums ir noraidīts ar atbildīgās iestādes lēmumu, pat ja šis lēmums vēl nav kļuvis galīgs pēc tiesību uz pārsūdzību, kura tiek izskatīta šīs pēdējās minētās dalībvalsts tiesā, izmantošanas.

Tātad, tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā, dalībvalsts, kurā ir iesniegts šis jaunais pieteikums, iestādēm ir iespēja atbilstoši šīs regulas 23. panta 1. punktam pieprasīt konkrētās personas atpakaļuzņemšanu. Tomēr saskaņā ar minētās regulas 23. panta 2. punktu tām ir pienākums šo pieprasījumu izteikt pēc iespējas ātrāk un katrā ziņā šajā tiesību normā paredzētajos termiņos, jo pēc šo termiņu beigām šāds pieprasījums vairs nevar tikt pamatoti iesniegts (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2017. gada 26. jūlijs, Mengesteab, C‑670/16, EU:C:2017:587, 67. punkts). Gan no Dublinas III regulas 23. panta 3. punkta, gan no tās vispārējās sistēmas un tajā izvirzītajiem mērķiem izriet, ka minēto termiņu izbeigšanās gadījumā notiek pilnīga atbildības pāreja uz to dalībvalsti, kurā starptautiskās aizsardzības pieteikums ir iesniegts (pēc analoģijas skat. spriedumus, 2017. gada 26. jūlijs, Mengesteab, C‑670/16, EU:C:2017:587, 61. punkts, un 2017. gada 25. oktobris, Shiri, C‑201/16, EU:C:2017:805, 30. punkts).

(skat. 27., 28., 32.–35. un 40. punktu, kā arī rezolutīvās daļas 1) punktu)
Lieta C‑89/17

Secretary of State for the Home Department

pret

Rozanne Banger

(Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Eiropas Savienības pilsonība – LESD 21. pants – Savienības pilsoņu tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties Eiropas Savienības teritorijā – Direktīva 2004/38/EK – 3. panta 2. punkta pirmās daļas d) apakšpunkts – Partneris, ar kuru Savienības pilsonim ir ilgstošas attiecības, tās pienācīgi apliecinot – Atgriešanās dalībvalstī, kuras pilsonība ir Savienības pilsonim – Uzturēšanās atļaujas pieteikums – Pieteikuma iesniedzēja situācijas padziļināta izvērtēšana – 15. un 31. pants – Efektīva tiesību aizsardzība tiesā – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – 47. pants

Kopsavilkums – Tiesas (ceturtā palāta) 2018. gada 12. jūlija spriedums

Savienības pilsonība – Līguma noteikumi – Tiesības uz brīvu pārvietošanos un uzturēšanos dalībvalstu teritorijā – Savienības pilsonis, kas atgriežas savas pilsonības dalībvalstī pēc tam, kad ir uzturējies citā dalībvalstī tikai kā Savienības pilsonis – Viņa ģimenes locekļu, kas ir trešās valsts valstspiederīgie, atvasinātās uzturēšanās tiesības – Nosacījumi – Direktīvā 2004/38 paredzēto piešķiršanas kritēriju piemērošana pēc analoģijas (LESD 21. panta 1. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/38) Savienības pilsonība – Līguma noteikumi – Tiesības uz brīvu pārvietošanos un uzturēšanos dalībvalstu teritorijā – Savienības pilsonis, kas atgriežas savas pilsonības dalībvalstī pēc tam, kad ir uzturējies citā dalībvalstī tikai kā Savienības pilsonis – Pieteikums par uzturēšanās atļaujas piešķiršanu nereģistrētam partnerim, ar kur minētajam pilsonim ir ilgstošas attiecības, kas ir pienācīgi apliecinātas – Dalībvalsts pienākums veicināt šādas atļaujas piešķiršanu (LESD 21. panta 1. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/38) Savienības pilsonība – Līguma noteikumi – Tiesības uz brīvu pārvietošanos un uzturēšanos dalībvalstu teritorijā – Savienības pilsonis, kas atgriežas savas pilsonības dalībvalstī pēc tam, kad ir uzturējies citā dalībvalstī tikai kā Savienības pilsonis – Pieteikums par uzturēšanās atļaujas piešķiršanu nereģistrētam partnerim, ar kur minētajam pilsonim ir ilgstošas attiecības, kas ir pienācīgi apliecinātas – Noraidīšana – Pienākums pamatot noraidošu lēmumu ar pieteikuma iesniedzēja personiskās situācijas padziļinātu vērtējumu (LESD 21. panta 1. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/38 3. panta 2. punkts) Savienības pilsonība – Tiesības uz brīvu pārvietošanos un uzturēšanos dalībvalstu teritorijā – Direktīva 2004/38/EK – Labuma guvēji – Savienības pilsoņa pārējie ģimenes locekļi, kuri ir trešās valsts valstspiederīgie un kurus neaptver direktīvas 2. panta 2. punktā paredzētā definīcija – Partneris, kam ar minēto pilsoni ir ilgstošas attiecības, kas ir pienācīgi apliecinātas – Uzturēšanās atļaujas pieteikums – Noraidīšana – Tiesības celt prasību – Pārbaude tiesā – Apjoms (Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/38 3. panta 2. punkts, 15. panta 1. punkts, 30. un 31. pants)
Uzreiz jāatgādina, ka savstarpējas uzticēšanās starp dalībvalstīm principam Savienības tiesībās ir fundamentāla nozīme, jo tas ļauj izveidot un uzturēt telpu bez iekšējām robežām. Konkrētāk, it īpaši attiecībā uz brīvības, drošības un tiesiskuma telpu ar savstarpējas uzticēšanās principu katrai no šīm valstīm ir noteikts pienākums uzskatīt, izņemot ārkārtas apstākļus, ka visas pārējās dalībvalstis ievēro Savienības tiesības, it īpaši šajās tiesībās atzītās pamattiesības (Atzinums 2/13 (Savienības pievienošanās ECPAK), 2014. gada 18. decembris, EU:C:2014:2454, 191. punkts un tajā minētā judikatūra).

Tā kā Direktīva 2010/24 ietilpst iekšējā tirgus, nevis brīvības, drošības un tiesiskuma telpas jomā, tā ir balstīta arī uz iepriekš atgādināto savstarpējas uzticēšanās principu. Ar šo direktīvu ieviestās savstarpējās palīdzības sistēmas īstenošana ir atkarīga no tā, vai starp attiecīgajām valstu iestādēm pastāv šāda uzticēšanās.

Turklāt no pastāvīgās judikatūras izriet, ka savstarpējas uzticēšanās principa ierobežojumi ir jāinterpretē šauri (it īpaši skat. spriedumus, 2013. gada 14. novembris, Baláž, C‑60/12, EU:C:2013:733, 29. punkts; 2015. gada 16. jūlijs, Diageo Brands, C‑681/13, EU:C:2015:471, 41. punkts; 2016. gada 25. maijs, Meroni, C‑559/14, EU:C:2016:349, 38. punkts, un 2018. gada 23. janvāris, Piotrowski, C‑367/16, EU:C:2018:27, 48. punkts).

(skat. 40., 41. un 50. punktu)