2)

Gadījumā, ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta vismaz daļēji apstiprinoša atbilde: a) Vai fakts, ka līgumslēdzēja iestāde, kura saņem ERAF ietvaros piešķirto atbalstu, nav ievērojusi vienu vai vairākus publiskā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas noteikumus, izvēloties pakalpojumu sniedzēju, kura uzdevums būtu veikt subsidētās darbības, ir uzskatāms par pārkāpumu Regulas Nr. 2988/95 (3) izpratnē? Vai apstāklis, ka kompetentā valsts iestāde brīdī, kad tika pieņemts lēmums par lūgtā atbalsta piešķiršanu ERAF ietvaros, nevarēja ignorēt, ka uzņēmums, kurš gūst labumu, nav ievērojis publiskā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas noteikumus, jau pirms atbalsta piešķiršanas pieņemot darbā pakalpojumu sniedzēju, kura uzdevums ir veikt šī atbalsta finansētas darbības, var ietekmēt pārkāpuma kvalificēšanu Regulas Nr. 2988/95 izpratnē? b) Gadījumā, ja uz 2. jautājuma a) punktu tiek atbildēts apstiprinoši un ja, kā Tiesa to ir noteikusi 2009. gada 29. janvāra spriedumā apvienotajās lietās no C-278/07 līdz 280/07 Hauptzollamt Hamburg-Jonas pret Josef Vosding Schlacht, Kühl- und Zerlegebetrieb GmbH & Co, Regulas Nr. 2988/95 3. pantā paredzētais noilguma termiņš ir piemērojams tādiem administratīviem pasākumiem kā atbalsta, ko uzņēmums ir nepamatoti saņēmis paša pieļauta pārkāpuma dēļ, atgūšana: — vai par noilguma termiņa sākumu ir jānosaka diena, kad atbalsts tika izmaksāts tā saņēmējam, vai diena, kad saņēmējs ir izmantojis saņemto subsīdiju, lai izmaksātu atlīdzību pakalpojumu sniedzējam, kurš tika pieņemts darbā, pārkāpjot vienu vai vairākus publiskā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas noteikumus? — vai ir jāuzskata, ka šis termiņš tika pārtraukts brīdī, kad kompetentā valsts iestāde subsīdiju saņēmējam nosūtīja kontroles ziņojumu, kurā tika konstatēta publiskā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas noteikumu neievērošana un tādējādi valsts iestādei ieteikts panākt izmaksātās summas atmaksu? — vai gadījumā, ja dalībvalsts izmanto tai Regulas Nr. 2988/95 3. panta 3. punktā sniegto iespēju piemērot ilgāku noilguma termiņu, proti, ja Francijā tiek piemērots Civilkodeksa 2262. pantā paredzētais vispārējais termiņš strīda faktu rašanās brīdim, saskaņā ar kuru: “Visām prasībām — gan mantiskām, gan personiskām — noilguma termiņš ir 30 gadi […]”, šāda termiņa atbilstība Kopienu tiesībām, īpaši samērīguma principam, ir jāizvērtē, ņemot vērā paredzēto maksimālo noilguma termiņu valsts [tiesību akta] tekstā, kurš tiek izmantots kā tiesiskais pamats atprasījumam no valsts iestādes, vai termiņu, kurš šajā gadījumā faktiski tika īstenots? c) Gadījumā, ja uz 2. jautājuma a) punktu tiek sniegta noliedzoša atbilde, vai Kopienu finanšu intereses rada šķērsli tam, lai tāda atbalsta, kāds ir apskatīts šajā prāvā, atmaksai tiesnesis piemērotu tādus valsts noteikumus par lēmumu, ar kuriem tiek piešķirtas tiesības, atcelšanu, saskaņā ar kuriem valsts iestāde indivīdam adresētu prettiesisku lēmumu, ar kuru tiek piešķirtas tiesības, var atsaukt tikai četru mēnešu laikā no šī lēmuma pieņemšanas brīža, izņemot gadījumus, ja šis lēmums nav spēkā, ir iegūts krāpnieciskā veidā, kā arī pēc adresāta lūguma, tomēr individuālam administratīvajam lēmumam, ja tas ir uzskatāms par atbalsta piešķiršanu, var pievienot atceļoša rakstura nosacījumus, kuru īstenošana ļauj attiecīgo atbalstu atgūt bez termiņa nosacījuma — precizējot, ka Conseil d’Etat ir nospriedusi, ka šis valsts noteikums ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda nepamatoti piešķirta atbalsta, kurš ir piešķirts, piemērojot Kopienu [tiesību akta] tekstu, saņēmējs uz to var atsaukties tikai tad, ja ir labticīgs?