9

Turpinājumā Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 81.–91. punktā izskatīja argumentus, ko Lenzing bija izvirzījusi, lai pierādītu tās stāvoklim tirgū radīto kaitējumu. Šie punkti ir formulēti šādi: “81 Šajā lietā ir jāatzīst, ka savā prasības pieteikumā [Lenzing] ir uzsvērusi faktu, ka iespējamie atbalsti bija nelabvēlīgi ietekmējuši tās konkurētspēju viskozes šķiedru tirgū, jo tie ļāva Sniace mākslīgi turpināt darbību, kaut gan šim tirgum ir raksturīgs ļoti ierobežots ražotāju skaits, sīva konkurence un liels ražošanas jaudu pārpalikums. 82 Lai pierādītu šāda ražošanas jaudu pārpalikuma pastāvēšanu, [Lenzing] konkrēti norādīja uz atsevišķām savu apsvērumu lappusēm, ko tā bija iesniegusi 1998. gada 27. martā pēc [formālās izmeklēšanas] procedūras uzsākšanas un kas ir pievienotas tās prasības pieteikumam. Šajās lappusēs ir ietverta informācija par patēriņu, ražošanu un viskozes šķiedru produkcijas apjomiem Kopienā no 1992. līdz 1997. gadam, ko sniegusi Comité international de la rayonne et des fibres synthétiques [Starptautiskā Viskozes un sintētisko šķiedru komiteja] (CIRFS). 83 Turklāt tiesas sēdē [Lenzing] atsaucās uz konkrētu informāciju, kas ir ietverta tās 1996. gada 4. jūlija sūdzībā, kas arī pievienota prasības pieteikumam. Šajā sūdzībā tā sniedza norādes par viskozes tirgu, identificēja viskozes ražotājus, kuri tolaik darbojās tirgū, sniedzot to attiecīgo produkcijas ražošanas jaudu novērtējumu, un precizēja viskozes šķiedras apjomus, ko Sniace pārdeva tirgū no 1991. līdz 1995. gadam, it īpaši nošķirot Spānijā pārdoto apjomu no tā, kas tika eksportēts uz Itāliju. 84 Komisija nesniedza nekādus pierādījumus, kas apšaubītu [Lenzing] sniegtās informācijas precizitāti. Gluži pretēji — gan savā iebildē par nepieņemamību, gan 1998. gada 28. oktobra lēmumā tā atzina, ka viskozes šķiedru tirgū bija ražošanas jaudas pārpalikums. Tādējādi šī lēmuma 74. apsvērumā Komisija skaidri norādīja, ka “Sniace darbojās lejupslīdošā nozarē, kas dažus tās konkurentus bijis novedis pie ražošanas apjomu samazināšanas”, ka “šķiedru ražošana [Eiropas Ekonomikas zonā] pazeminājās no 760000 tonnām 1992. gadā līdz 684000 tonnām 1997. gadā (t.i., samazinājums par 10 %) un patēriņš šajā pašā periodā pazeminājās par 11 %” un ka “šajā periodā tika izmantots vidēji aptuveni 84 % no ražošanas jaudas, kas ir zems rādītājs kapitāla ziņā tik intensīvai nozarei”. 85 Turklāt ir jāuzsver, ka Komisija gan 1998. gada 28. oktobra lēmumā (80. apsvērums), gan [apstrīdētajā lēmumā] (29. apsvērums) bija atzinusi, ka Sniace nopietnās finansiālās grūtības būtiski apdraudēja tās pastāvēšanas iespējas un ka, ja VSNK būtu uzsākusi parādu piedziņu piespiedu kārtā, tas varēja novest pie šī uzņēmuma slēgšanas. Tomēr, ņemot vērā ļoti nelielo ražotāju skaitu tirgū un tajā esošo ražošanas jaudas pārpalikumu, Sniace slēgšanai varēja būt nozīmīga ietekme uz tirgū palikušo ražotāju konkurētspēju, jo samazinātos šo uzņēmumu ražošanas jaudas pārpalikums un uzlabotos to komerciālā situācija. Kaut arī Sniace nenoliedzami nebija viens no svarīgākajiem viskozes šķiedru ražotājiem Kopienā, tās ieņemamais stāvoklis tirgū tomēr nebija maznozīmīgs. Tādējādi it īpaši ir jāatzīmē, ka Komisija 1998. gada 28. oktobra lēmuma 9. apsvērumā norādīja, ka Sniace viskozes šķiedru ražošanas apjoms bija “[gandrīz] 32000 tonnas (aptuveni 9 % no kopējā apjoma Kopienas līmenī)”. 86 Ir jāatzīst, ka šie fakti pierāda, ka [apstrīdētais] lēmums būtiski skar [Lenzing] stāvokli tirgū. 87 Turklāt [Lenzing] ir uzsvēris faktu, ka iespējamie atbalsti ļāva Sniace pārdot savu produkciju Kopienā par cenām, kas ir par aptuveni 20 % zemākas nekā vidējā Sniace konkurentu cena. Šī apgalvojuma atbalstam [Lenzing] atsaucas uz sabiedrību Courtauld plc un Säteri paziņojumiem, kas ir minēti 1998. gada 28. oktobra lēmuma 15. un 17. apsvērumā. Savā replikā tā papildināja šo apgalvojumu, skaidri norādot uz savu 1997. gada 18. jūnija vēstuli, kas ir pievienota prasības pieteikumam, kurā tā Komisijai sniedza papildu informāciju par Eiropas viskozes šķiedru tirgu. Šajā vēstulē ir ietvertas tabulas, kas norāda Sniace un [Lenzing] piegādāto viskozes un modālviskozes šķiedru apjomu Spānijā, kā arī Sniace un Austrijas ražotāju piegādes apjomu Francijā un Itālijā laikposmā no 1989. līdz 1996. gadam. Minētā vēstule ietver arī norādes par Sniace un citu ražotāju noteiktajām importa cenām Francijā un Itālijā laikposmā no 1989. līdz 1996. gadam. Turklāt [Lenzing] savai replikai pievienoja tabulas, kurās ir šīs pašas norādes par laikposmu no 1997. gada līdz 2001. gada vidum. No šīm dažādajām norādēm izriet, ka lielākajā daļā šo gadījumu, izņemot Austrumeiropas valstu ražotājus, Sniace cena bija zemāka nekā citu Eiropas ražotāju cenas. 88 Komisija neapstrīd, ka Sniace pārdeva savu produkciju par zemāku cenu nekā tās Eiropas konkurenti. Komisija tikai norāda, ka vispārējā tirgū novērotā cenu pazemināšanās par vairāk nekā 30 % laikposmā no 1990. līdz 1996. gadam nav Sniace iespējami piešķirtā atbalsta sekas, bet ārējo apstākļu, tostarp Āzijas izcelsmes importa, sekas. Turklāt ir jānorāda, ka specializētajā publikācijā izdevumā “European Chemical News”, ko Komisija pievienoja savai iebildei par nepieņemamību, ir norādīts, ka “tirgus novērotāji apstiprina, ka Sniace turpina negatīvi ietekmēt cenas, pārsniedzot savas nelielās tirgus stāvokļa iespējas”. 89 Tādējādi nevar izslēgt, ka iespējamie atbalsti, no kuriem dažus pati Komisija ir kvalificējusi kā “ievērojamu priekšrocību” (1998. gada 28. oktobra lēmuma 80. apsvērums), ļāva Sniace pārdot savu produkciju par cenām, kas ir zemākas nekā tās konkurentu, tostarp [Lenzing], cenas. 90 Visbeidzot, Komisijas argumentam, ka minēto gadu laikā [Lenzing] bija labi rezultāti un tās produkcijas apjoms palielinājās, nav nekādas nozīmes. Tas, ka attiecīgās personas stāvoklis tirgū ir būtiski ietekmēts, nenozīmē, ka noteikti pazeminās tās rentabilitāte, samazinās tās tirgus daļa vai ka tai rodas ražošanas zaudējumi. Šajā sakarā rodas jautājums, vai attiecīgā persona atrastos izdevīgākā situācijā, ja lēmums, kuru tā lūdz atcelt, nebūtu pieņemts. Kā pareizi uzsver [Lenzing], tas vienlīdz varētu attiekties uz gadījumu, kad tas zaudē iespēju gūt peļņu, jo valsts iestādes ir piešķīrušas priekšrocības vienam no tā konkurentiem. 91 No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka [Lenzing] ir pienācīgi pierādījusi iemeslus, kuru dēļ [apstrīdētais] lēmums, būtiski ietekmējot Lenzing stāvokli tirgū, varēja nodarīt kaitējumu tās leģitīmajām interesēm. Tādējādi ir jāsecina, ka [apstrīdētais] lēmums skar prasītāju individuāli.”