ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, no vienas puses, absolūto atteikuma pamatojumu izvērtēšana ir jāveic saistībā ar katru no precēm vai pakalpojumiem, saistībā ar kuru ir lūgts reģistrēt preču zīmi, un ka, no otras puses, lēmumam, ar kuru kompetentā iestāde atsaka preču zīmes reģistrāciju, principā ir jābūt pamatotam saistībā ar katru no minētajām precēm vai pakalpojumiem. Šis pienākumus norādīt pamatojumu izriet arī no pamatprasības, lai visi iestāžu lēmumi, ar kuriem tiek atteikta tiesību, kas ir atzītas Kopienu tiesībās, izmantošana, varētu tikt pārbaudīti tiesā, lai nodrošinātu šo tiesību efektīvu aizsardzību, un tādējādi šai pārbaudei ir jāattiecas uz pamatojumu tiesiskumu. Tomēr, ciktāl tas pats atteikuma pamatojums ir sniegts attiecībā uz vienu preču vai pakalpojumu kategoriju vai grupu, kompetentā iestāde var aprobežoties ar vispārēju vērtējumu attiecībā uz visām attiecīgajām precēm vai pakalpojumiem.

Tomēr ar Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja iespēju norādīt vispārēju pamatojumu saistībā ar absolūta atteikuma pamatojuma piemērošanu attiecībā uz preču vai pakalpojumu kategoriju vai grupu nedrīkst neievērot pienākuma norādīt pamatojumu mērķi atbilstoši EKL 253. pantam un Regulas Nr. 40/94 73. panta pirmajam teikumam, saskaņā ar kuru lēmumu, ar kuru tiek noraidīta Kopienas preču zīmes reģistrācija, ir paredzēts pakļaut efektīvai pārbaudei tiesā. Tādēļ ir jāizvirza prasība, lai starp attiecīgajām precēm un pakalpojumiem būtu pietiekami tieša un konkrēta saikne tādā ziņā, ka tie veido preču vai pakalpojumu kategoriju vai grupu, kas ir pietiekami homogēna, lai ļautu Birojam veikt šādu vispārēju pamatojumu. Tomēr vienīgi fakts, ka attiecīgās preces vai pakalpojumi ietilpst vienā un tajā pašā Nicas nolīguma klasē, šajā sakarā nav pietiekams, jo šajās klasēs bieži vien ir liela preču vai pakalpojumu daudzveidība, kas ne obligāti norāda uz pietiekami tiešu un konkrētu saikni starp šīm precēm un pakalpojumiem.

(sal. ar 54. un 55. punktu)
Regulas Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 220. panta 2. punkta b) apakšpunkta ceturtajā daļā ir paredzēts, ka parādnieks var pamatot savu labticību tikai tad, “ja spēj parādīt, ka attiecīgo tirdzniecības darbību laikā ir ar pietiekamu rūpību pūlējies nodrošināt, lai visi preferenču režīma nosacījumi būtu izpildīti”. No šīs normas izriet, ka parādniekam bija jābūt labticīgam attiecīgo tirdzniecības darījumu laikā. Līdz ar to noteicošais brīdis parādnieka labticības noteikšanai ir ievešanas darījuma veikšanas datums. Parādnieks nevar apgalvot, ka tā labticība kaut kādā veidā ar atpakaļejošu spēku ir tikusi atjaunota pēc šiem preču no trešām valstīm ievešanas darījumiem radušos apstākļu dēļ, tostarp, ņemot vērā vairākus mēnešus pēc šiem ievešanas darījumiem veiktās pārbaudes, kuru rezultātā tika apstiprināts saistībā ar attiecīgajiem ievešanas darījumiem izsniegto EUR.1 sertifikātu autentiskums un pareizība. Labticības jēdzienam nav nekādas saistības ar “vēlāk pārbaudīto un apstiprināto sertifikātu preferenciālā režīma piemērošanai autentiskumu un pareizību”.

(sal. ar 47., 49. un 51. punktu)
Tā kā atteikums grozīt uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikā, statusa noteikšanu, kas tiek darīts Pagaidu regulā, netika pamatots ar to, ka saskaņā ar Antidempinga pamatregulas Nr. 384/96 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta pēdējo teikumu nav pieļauts vēlreiz izvērtēt vecus faktus, bet gan ar to, ka prasītājas grāmatvedība neatbilda starptautiskajiem grāmatvedības standartiem, un ar to, ka nebija jaunu pierādījumu, kas varētu ietekmēt šo vērtējumu, šis atteikums tika veikts saskaņā ar šīs regulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta pirmās daļas otrajā ievilkumā paredzētajiem materiālajiem kritērijiem.

(sal. ar 44.–50. punktu)
Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2008. gada 2. jūlija spriedums — Ashoka/ITSB (“DREAM IT, DO IT !”)

(lieta T-186/07)

“Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes “DREAM IT, DO IT !” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts”

Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana — Absolūti atteikuma pamatojumi — Preču zīmes, kam nav atšķirtspējas (Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts) (sal. ar 37. un 38. punktu)

Priekšmets

Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2007. gada 15. marta lēmumu lietā R 635/2006-1 attiecībā uz vārdiska apzīmējuma “DREAM IT, DO IT !” reģistrāciju kā Kopienas preču zīmi

Informācija par lietu

Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: Ashoka Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “DREAM IT, DO IT !” attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 35., 36., 41. un 45. klasē, — reģistrācijas pieteikums Nr. 3844792 Pārbaudītāja lēmums: reģistrāciju atteikt Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt;

2) Ashoka atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2008. gada 2. jūlija spriedums — Ashoka/ITSB (“DREAM IT, DO IT !”)

(lieta T-186/07)

“Kopienas preču zīme — Kopienas vārdiskas preču zīmes “DREAM IT, DO IT !” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamatojums — Atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts”

Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana — Absolūti atteikuma pamatojumi — Preču zīmes, kam nav atšķirtspējas (Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts) (sal. ar 37. un 38. punktu)

Priekšmets

Prasība par ITSB Apelāciju pirmās padomes 2007. gada 15. marta lēmumu lietā R 635/2006-1 attiecībā uz vārdiska apzīmējuma “DREAM IT, DO IT !” reģistrāciju kā Kopienas preču zīmi

Informācija par lietu

Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs: Ashoka Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme “DREAM IT, DO IT !” attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 35., 36., 41. un 45. klasē, — reģistrācijas pieteikums Nr. 3844792 Pārbaudītāja lēmums: reģistrāciju atteikt Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt;
75

Līdz ar to prasītāja nevar apgalvot, ka Komisija nebija tiesīga to vainot par BNGW pārkāpjošo rīcību laikposmā no 1996. gada 21. jūnija līdz 2000. gada 1. oktobrim, ne arī noteikt tai pienākumu solidāri samaksāt naudas sodu. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Komisijai ir rīcības brīvība lemt, kuras no personām uzņēmuma ietvaros tā uzskata par atbildīgām par pārkāpumu (Vispārējās tiesas 1993. gada 1. aprīļa spriedums lietā T-65/89 BPB Industries un British Gypsum/Komisija, Recueil, II-389. lpp., 154. punkts, un iepriekš 26. punktā minētais spriedums lietā Michelin/Komisija, 290. punkts). Līdz ar to nekas neliedz atzīt prasītāju par vienīgo atbildīgo personu par BNGW rīcību.
74

Visbeidzot, runājot par apgalvotajām grūtībām, kas izriet no Kopienas režīma attiecībā uz minerāleļļu aplikšanu ar nodokļiem attīstības un, it īpaši, no Direktīvas 2003/96 pieņemšanas, Komisijai nebija pamata uz tām atsaukties, kā to pamatoti apgalvo Francijas Republika. I lēmums par alumīnija oksīdu attiecas uz juridisko situāciju, kuru regulēja nevis jaunais minerāleļļu aplikšanas ar nodokļiem režīms, kas izriet no Direktīvas 2003/96, kura kļuva piemērojama tikai no 2004. gada 1. janvāra, bet gan iepriekš piemērojamais minerāleļļu aplikšanas ar nodokļiem režīms. Līdz ar to Komisijas izvirzītajai Kopienu tiesiskā regulējuma attīstībai šajā ziņā nav nozīmes. To apstiprina apstāklis, ka I lēmumā par alumīnija oksīdu Komisija sāka jaunu formālo izmeklēšanas procedūru, kas attiecās uz atbrīvojumiem no akcīzes nodokļiem minerāleļļām, ko Gardannā, Šenonas reģionā un Sardīnijā izmanto par kurināmo alumīnija oksīda ražošanā, sākot no 2004. gada 1. janvāra, dienas, no kuras kļuva piemērojams no Direktīvas 2003/96 izrietošais jaunais minerāleļļu aplikšanas ar nodokļiem režīms. Katrā ziņā ir jānorāda, ka I lēmums par alumīnija oksīdu tika pieņemts gandrīz divus gadus pēc Direktīvas 2003/96 pieņemšanas. Ar Komisijas apgalvoto vajadzību I lēmumā par alumīnija oksīdu ņemt vērā jauno, no Direktīvas 2003/96 izrietošo minerāleļļu aplikšanas ar nodokļiem režīmu vien nepietiek, lai pamatotu tik ilgu izmeklēšanu kā šajā lietā.
26

Vienlaikus Komisijas dienesti dalībvalstīm nosūtīja elektronisku vēstuli, kas formulēta šādi: “[Ziņotāja dalībvalsts] ir sākusi pārbaudīt dažādas izcelsmes (to skaitā Vischim ražoto) produktu līdzvērtību. Ja tiek konstatēts, ka tie ir tikpat droši kā references produkts, Komisija ieplāno grozīt [Direktīvu 91/414] attiecībā uz atļautajiem HCB līmeņiem. Šajā gadījumā varētu būt grūti formāli grozīt tekstu līdz 2006. gada 1. septembrim, līdz ar to attiecībā uz šo datumu varētu būt nepieciešama zināma administrācijas elastība. Būtu nelāgi, ja produkti tiktu izņemti no valsts tirgus, lai neilgi pēc tam tos atkal atļautu pārdot. Ir acīmredzams, ka atļauju atsaukšana joprojām ir obligāta, ja ir pierādīts, ka dokumentācijas pārbaudes rezultāts nav skaidri labvēlīgs vai ja nav izpildītas administratīvās prasības.”
11

It īpaši Apelāciju padome ir precizējusi, ka Codice della Proprietà Industriale 8. panta 3. punkta jēga ir novērst, ka trešās personas izmanto slavenās personas vārdu komerciālā nolūkā. Apelāciju padome uzskata, ka šī norma tika pieņemta, lai aizsargātu vārda, kas kļuvis slavens nozarēs, kuras nav komerciālas pašas par sevi (piemēram, mākslas, politikas, sporta joma utt.), komerciālo potenciālu. Apelāciju padome ir norādījusi, ka pēc tās rīcībā esošās informācijas nepastāv judikatūra šajā jautājumā, bet šķiet, ka saskaņā ar “labāko Itālijas doktrīnu” minētās normas jēga pazūd gadījumā, ja šis komerciālais potenciāls jau ir bijis plaši izmantots. Apelāciju padome atzīmēja, ka aplūkojamajā lietā vārda Elio Fiorucci atpazīstamība Itālijas sabiedrībā tomēr nevarētu būt rezultāts, kas izriet no sākotnējās izmantošanas nekomerciālajā jomā. Gluži otrādi, Apelāciju padome uzskata, ka, ņemot vērā procesuālos dokumentus un paša prasītāja argumentus, Elio Fiorucci kā kultūras cilvēka atpazīstamība bija tiešais rezultāts, kas izrietēja no Elio Fiorucci atpazīstamības stilista statusā un tātad no viņa komercdarbības. Iepriekš minēto iemeslu dēļ Apelāciju padome uzskatīja, ka īpašnieka veiktā vārda Elio Fiorucci reģistrācija par Kopienas preču zīmi nav viens no tiem gadījumiem, kas paredzēti minētajā valsts tiesību normā, un līdz ar to Regulas Nr. 40/94 52. panta 2. punktā paredzētais nosacījums par spēkā neesamību nav ievērots.
171

Turpinot, lai atturētu apvienošanās rezultātā radušos vienību no pret konkurenci vērstu darbību veikšanas, nav nepieciešams, lai visi tās klienti varētu nodot savus pasūtījumus citiem piegādātājiem. Faktiski prasītāju iespēja nodot būtisku daļu no to pieprasījuma citiem piegādātājiem var tikt uzskatīta par draudiem, kas var izraisīt pietiekamus zaudējumus, lai apvienošanās rezultātā radušos vienību atturētu no šādas stratēģijas realizēšanas. Šajā lietā no daudzveidīgās piegādes stratēģijas, uz kuru Sun atsaucās administratīvā procesa laikā, izriet, ka klienti cenšas iekļaut vairākus piegādātājus savā piegādes portfelī. No Arizona, Cray Valley un Respol tirgus daļām, kā arī no to ražošanas jaudām un būtiskām jaudas rezervēm, kas ir identificētas Apstrīdētā lēmuma 51. un 62.–64. apsvērumā un ko prasītājas nav apstrīdējušas, izriet, ka šie piegādātāji ir spējīgi piegādāt lielus apjomus, kas ir nepieciešami prasītājām. Ir arī jānorāda, ka mazajiem piegādātājiem kopā ir aptuveni 21 % no tirgus un būtiskas jaudas rezerves. Tādējādi Pirmās instances tiesa uzskata, ka Komisija nepieļāva acīmredzamu kļūdu vērtējumā, Apstrīdētā lēmuma 68. un 71. apsvērumā konstatējot, ka citiem ražotājiem tirgū bija iespēja pretdarboties pret konkurenci vērstai rīcībai un apgādāt vienošanās dalībnieku galvenos klientus.
Mazāk šauras interpretācijas piemērošanas rezultātā zustu jēga atšķirībai, ko noteikusi Komisija savā paziņojumā, starp vienīgo uzņēmumu, kurš var tikt atbrīvots no naudas soda (paziņojuma par sadarbību A sadaļa), un uzņēmumiem, kas var pretendēt tikai uz naudas soda apmēra samazinājumu (paziņojuma par sadarbību B sadaļa), jo tad arī pēdējiem būtu jāpiešķir pilnīgs atbrīvojums no naudas soda. Tātad paziņojumā par sadarbību ir noteikta atšķirība starp uzņēmumu, kas pirmais sniedzis pierādījumus, kuri ļauj Komisijai konstatēt pārkāpumu vai ļauj tai pieņemt lēmumu par pārbaužu veikšanu, un kam piešķir pilnīgu atbrīvojumu no naudas soda, un pārējiem uzņēmumiem, kas neatbilst šiem nosacījumiem un kam vienīgi var tikt piešķirts naudas soda samazinājums par ne vairāk kā 50 %.

Sadarbība izmeklēšanas laikā, kura nepārsniedz to, kas izriet no uzņēmumu pienākumiem saskaņā ar Regulas Nr. 17 11. panta 4. un 5. punktu, nav pamats naudas soda samazināšanai saskaņā ar Paziņojuma par atbrīvojumu no sodanaudas [naudas soda] un sodanaudas [naudas soda] samazināšanu karteļu gadījumos. Turpretim šādam samazinājumam ir pamats, ja uzņēmums ir sniedzis informāciju, kas ievērojami pārsniedz to, ko varēja prasīt iesniegt Komisija atbilstoši Regulas Nr. 17 11. pantam. Lai attaisnotu naudas soda samazinājumu par sadarbību, uzņēmuma rīcībai ir jāatvieglo Komisijas uzdevums konstatēt Savienības konkurences tiesību normu pārkāpumus un uzlikt sodus par tiem un jāliecina par patiesu sadarbību. No vienas puses, Vispārējai tiesai ir jāpārbauda, vai Komisija ir pareizi izvērtējusi, cik lielā mērā attiecīgo uzņēmumu sadarbība ir pārsniegusi to, kas prasīts ar Regulas Nr. 17 11. pantu. Šajā ziņā tā veic pilnīgu pārbaudi, tostarp saistībā ar pienākuma atbildēt uz informācijas pieprasījumiem robežām, kas izriet no uzņēmumu tiesībām uz aizstāvību. No otras puses, Vispārējai tiesai ir jāpārbauda, vai no paziņojuma par sadarbību aspekta Komisija ir pareizi novērtējusi sadarbības lietderību pārkāpuma pierādīšanas mērķiem. Ievērojot minētajā paziņojumā iezīmētās robežas, Komisijai ir rīcības brīvība, izvērtējot, vai informācija vai dokumenti, ko brīvprātīgi iesnieguši uzņēmumi, ir atvieglojuši tās uzdevumu un vai ir jāpiešķir uzņēmumam naudas soda samazinājums atbilstoši minētajam paziņojumam. Šis vērtējums ir pakļauts ierobežotai tiesas pārbaudei.

Tāpat saistībā ar Paziņojumu par atbrīvojumu no sodanaudas [naudas soda] un sodanaudas [naudas soda] samazināšanu karteļu gadījumos Komisijai ir rīcības brīvība, izvērtējot, vai informācija vai dokumenti, ko brīvprātīgi iesnieguši uzņēmumi, ir atvieglojuši tās uzdevumu un vai ir jāpiešķir uzņēmumam naudas soda samazinājums atbilstoši minētajam paziņojumam. Šis vērtējums ir arī pakļauts ierobežotai tiesas pārbaudei.

(sal. ar 49. un 50. punktu)
Keywords

Subject of the case

Rezolutīvā daļa



Keywords

Tiesvedība – “Lis pendens” iebilde – Lietas dalībnieku, priekšmeta un pamatu identiskums divās lietās – Prasības, kas celta otrā pēc kārtas, nepieņemamība (sal. ar 29. punktu)

2. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Komisijas rīcības brīvība – Ierobežojumi – Vienlīdzīgas attieksmes principa ievērošana (Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts) (sal. ar 40.–42. punktu)

3. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpuma ilgums – Ilgstoši pārkāpumi – Sākumsummas palielināšana 10 % apmērā par gadu – Komisijas rīcības brīvība (Padomes Regulas Nr. 17 15. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojuma 98/C 9/03 1.B punkts) (sal. ar 57. un 58. punktu)

Subject of the case

Priekšmets

Prasība daļēji atcelt Komisijas 2006. gada 20. septembra Lēmumu C(2006) 4180 par [EKL] 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/F–1/38.121 – Savienojumi [Savienotājelementi]), kā arī, pakārtoti, prasība samazināt ar minēto lēmumu prasītājiem uzliktā naudas soda apmēru

Rezolutīvā daļa

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt;

2) IMI plc , IMI Kynoch Ltd , Yorkshire Fittings Ltd , VSH Italia Srl , Comap SA un Simplex Armaturen + Fittings GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
Veicot tiesiskuma pārbaudi saskaņā ar EKL 230. pantu, Pirmās instances tiesai nav pilnvaru pieņemt deklaratīvus nolēmumus vai rīkojumus, pat ja tie attiecas uz tās spriedumu izpildes nosacījumiem, līdz ar to lūgums lemt par apstrīdētā akta atcelšanas sekām ir jāuzskata par acīmredzami nepieņemamu.

Turklāt tas, ka nepieciešamības prasība ir jāinterpretē, atsaucoties uz lēmumu par attiecīgās koncentrācijas saderību ar kopējo tirgu, nozīmē, ka saskaņā ar Regulas Nr. 139/2004 11. pantu izteiktajā lūgumā paredzētās informācijas nepieciešamība ir jānovērtē, atsaucoties uz uztveri, kāda attiecīgā lūguma formulējuma brīdī pamatoti varēja būt Komisijai par informācijas apmēru, kas nepieciešams koncentrācijas izvērtējumam. Attiecīgi šis izvērtējums nav jāpamato ar informācijas patiesu nepieciešamību procesa Komisijā laikā, kas ir atkarīgs no daudziem faktoriem, un tādējādi tā nevar tikt precīzi noteikta lūguma sniegt informāciju formulēšanas brīdī.

Veicot koncentrācijas kontroli, Komisijai ir rīcības brīvība ekonomikas jautājumos, un Kopienu tiesa var veikt kontroli, vienīgi pārbaudot, kā tiek ievēroti procesa noteikumi un sniegts pamatojums, kā arī faktu precizitāti, to, vai nav acīmredzamu kļūdu vērtējumā un pilnvaru nepareizas izmantošanas. Tomēr šis apstāklis nenozīmē, ka Kopienu tiesai ir jāatturas no Komisijas veiktas ekonomiska rakstura datu interpretācijas kontroles un it īpaši Komisijas veiktās informācijas, kura tiek pieprasīta saskaņā ar Regulas Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju 11. pantu, nepieciešamības izvērtējuma, kā arī kļūdu, kas šo informāciju, iespējams, ir ietekmējušas, nozīmīgā rakstura izvērtējuma kontroles.

(sal. ar 32. punktu)
Lai arī Kopienu tiesa atzīst administratīvajai iestādei piešķirto rīcības brīvību ekonomikas vai tehnikas jomā, tas tomēr nenozīmē, ka Kopienu tiesai ir jāatturas no administratīvās iestādes veiktās šāda rakstura datu interpretācijas kontroles. Kopienu tiesai cita starpā ir jāpārbauda ne vien izvirzīto pierādījumu materiālā precizitāte, ticamība un konsekvence, bet arī jāpārbauda, vai šie pierādījumi izveido visu atbilstošo datu kopumu, kas ir jāņem vērā, lai izvērtētu sarežģītu situāciju, un vai šo pierādījumu raksturs ļauj pamatot no tiem izdarītos secinājumus. Tomēr, veicot kontroli, tai nav jāaizstāj administratīvās iestādes veiktais ekonomiskais vai tehniskais novērtējums ar savējo.

Atbilstoši pašām Starptautiskās konvencijas par jaunu augu šķirņu aizsardzību (UPOV konvencija) norādījumiem augu šķirnes detalizēta apraksta publikācija zinātniskā literatūrā ir viens no pierādījumiem, ko var ņemt vērā, lai noteiktu tās pazīstamību. Šo pierādījumu var ņemt vērā arī Regulas Nr. 2100/94 par Kopienas augu šķirņu aizsardzību 7. panta 2. punkta ietvaros. No vienas puses, šī norma neietver elementu, kuri var pierādīt salīdzināmās šķirnes pazīstamību, izsmeļošu sarakstu, ko apstiprina apstākļa vārdu “cita starpā” izmantošana. No otras puses, atbilstoši Regulas Nr. 2100/94 preambulas priekšpēdējam apsvērumam minētajā regulā cita starpā ir ņemta vērā UPOV konvencija.

(sal. ar 94., 97. un 99. punktu)
1)

Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju pirmās padomes 2006. gada 26. septembra lēmumus lietās R 353/2006-1, R 354/2006-1, R 355/2006-1 un R 356/2006-1 atcelt tiktāl, ciktāl ar tiem noraidīta pieteikto preču zīmju reģistrācija attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 6., 7., 16., 20., 35., 39. un 42. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām, izņemot “metāla kravas paletes”, “metāla kravas paliktņus un paletes iepakošanai un transportēšanai” un “metāla paletes transportēšanai”, kas ietilpst 6. klasē, “kravas paletes, kas nav izgatavotas no metāla”, “kravas paliktņus un paletes, kas nav izgatavotas no metāla, iepakošanai un transportēšanai” un “paletes transportēšanai, kas nav izgatavotas no metāla”, kuras ietilpst 20. klasē, kā arī “kravas palešu nomas” pakalpojumus, kas ietilpst 39. klasē;
Atbilstoši Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta h) apakšpunktam nereģistrē “preču zīmes, ko nav atļāvušas kompetentas iestādes un [kas] jānoraida atbilstoši Parīzes Konvencijas [par rūpnieciskā īpašuma aizsardzību] 6.ter pantam”. Šīs tiesību normas formulējumā ir iekļautas tikai “[ražošanas vai tirdzniecības] zīmes”. No Parīzes konvencijas 1. panta 2. punkta, 6. panta 1. punkta un, visbeidzot, no 6.sexies panta skaidri izriet, ka konvencijā tiek izšķirtas, no vienas puses, “[ražošanas vai tirdzniecības] zīmes”, kas, kā ir secināms no tās 7. panta, tiek reģistrētas attiecībā uz precēm, un, no otras puses, “pakalpojumu zīmes”. Tā kā 6.ter pantā ir norādītas tikai [ražošanas vai tirdzniecības] zīmes, tas ir, preču zīmes, ir jāsecina, ka šajā tiesību normā paredzētais reģistrācijas un izmantošanas aizliegums uz pakalpojumu zīmēm neattiecas.

Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta h) apakšpunktā ir paredzēta tikai vienkārša atsauce uz Parīzes konvencijas 6.ter pantu, precizējot, ka “nereģistrē preču zīmes, ko [..] jānoraida atbilstoši Parīzes konvencijas 6.ter pantam”. Tā kā Parīzes konvencijas 6.ter pants uz pakalpojumu zīmēm neattiecas, tās nevar uzskatīt par zīmēm, kas saskaņā ar šo tiesību normu ir “jānoraida”, un tādējādi tās neietilpst Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta h) apakšpunktā paredzētā absolūtā atteikuma pamatojuma piemērošanas jomā. Vienīgi fakts, ka minētās Regulas 7. pantā nav noteikta atšķirība starp preču un pakalpojumu zīmēm, nav pietiekams, lai liktu izdarīt pretēju secinājumu, jo šī atšķirība ir ieviesta ar Parīzes konvencijas 6.ter pantu, uz kuru norāda Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta h) apakšpunkts. Ja Kopienu likumdevējam būtu nodoms aizliegt – arī attiecībā uz pakalpojumiem – preču zīmju, kurās ir iekļauti “ģerboņi, karogi un citi valsts simboli”, reģistrāciju, tas nevis vienkārši norādītu uz Parīzes konvencijas 6.ter pantu, bet gan iekļautu pašā Regulas Nr. 40/94 7. panta tekstā aizliegumu kā Kopienas preču zīmi vai arī kā šādas preču zīmes elementu reģistrēt “ģerboņus, karogus un citus valsts simbolus, [..] kā arī jebkuru to atdarinājumu no heraldikas viedokļa”, neparedzot atšķirību starp preču zīmēm un pakalpojumu zīmēm, kura netieši, bet obligāti izriet jau no atsauces uz Parīzes konvencijas 6.ter pantu.

Visbeidzot, var prezumēt, ka, pieņemot Regulu Nr. 40/94, kas ir noticis samērā nesen, Kopienu likumdevējs apzinājās pakalpojumu zīmju nozīmi mūsdienu uzņēmējdarbībā un tādējādi aizsardzību, kas valsts simboliem ir piešķirta ar Parīzes konvencijas 6.ter pantu, būtu varējis paplašināt arī attiecībā uz šo zīmju kategoriju. Tā kā veikt šādu attiecīgo tiesību normu piemērošanas jomas paplašināšanu likumdevējs nebija uzskatījis par lietderīgu, Kopienu tiesai nav jāaizstāj likumdevējs un minēto normu, kuru nozīme nekādā ziņā nav neskaidra, contra legem interpretācija nav jāpiemēro.

(sal. ar 26., 28., 29. un 32. punktu)
1)

Dane-Elec Memory atmaksā Eiropas Kopienu Komisijai pamatsummu EUR 55878 apmērā, pieskaitot procentus: — atbilstoši 4,75 % likmei gadā, sākot no 2004. gada 16. marta līdz 2005. gada 31. decembrim; — atbilstoši 5 % likmei gadā, sākot no 2006. gada 1. janvāra līdz 31. decembrim; — atbilstoši 5,25 % likmei gadā, sākot no 2007. gada 1. janvāra līdz pilnīgai parāda samaksai;
129

Saistībā ar apstrīdētā lēmuma 78. apsvērumu par spiedienu, kura izdarīšana nebija atkarīga no AMD, vienīgā apstrīdēšana, kas izriet no prasītāju argumentācijas par to, ka Komisija kļūdaini izvērtēja spiedienu, ir tāda, ka piemēri, kas sniegti 78. apsvērumā un ar šo apsvērumu saistītajās 136.–140. zemsvītras piezīmē, neizrietēja no PNE. Ir taisnība, ka šie piemēri ir ņemti no koncesionāru vēstulēm, šajā gadījumā no [konfidenciāli] (iepriekš minētās 136., 137. un 138. zemsvītras piezīme), [konfidenciāli] (iepriekš minētā 139. zemsvītras piezīme) un [konfidenciāli] (iepriekš minētā 140. zemsvītras piezīme). Tomēr šajās vēstulēs, kurās ir minētas bailes no “problēmām ar Nīderlandes Peugeot” un “bailes no represijām”, ja tiktu turpināts eksportēt, vai Peugeot izdarītais “lielais spiediens” un “smagu sankciju perspektīva”, it īpaši “koncesionāra līguma laušana”, tika skaidri pausta spiediena pastāvēšana no PNE puses.