ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
No konkrētās sabiedrības daļas, kas ir angliski runājošs patērētājs, viedokļa vārds “hot” apzīmē ietekmi, ko rada “masāžas eļļas, želejas” un “farmācijā izmantojamas ziežvielas”. Šīs preces neatkarīgi no tā, vai tās tiek vai netiek lietotas medicīniskos nolūkos, ir domātas uzklāšanai uz ādas ar vairāk vai mazāk atkārtotām kustībām, kas rada karstuma sajūtu.

Iespēja apzīmējumu reģistrēt kā Kopienas preču zīmi ir jāizvērtē vienīgi uz atbilstoša tiesiskā regulējuma pamata. Pat ja ir vēlams, lai Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) ņemtu vērā valsts iestāžu lēmumus par preču zīmēm, kas ir identiskas tām, par kurām ir jālemj ITSB, un otrādi, ITSB nav jāņem vērā šie lēmumi, tostarp tie, kas attiecas uz identiskām preču zīmēm, un, pat ja tas tos ņemtu vērā, minētie lēmumi tam nav saistoši.

Grozītās Regulas Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās normas un Regulas Nr. 207/2009 109. pants nekādā ziņā neatspēko šo konstatējumu. Kā it īpaši izriet no Regulas Nr. 44/2001 preambulas 15. apsvēruma, šai regulai vienīgi jānodrošina, ka divās dalībvalstīs netaisa pretrunīgus spriedumus, un tā nav piemērojama ITSB. Turklāt Regulas Nr. 207/2009 109. panta mērķis ir panākt, lai par prasībām par pārkāpumiem, kas celtas valstu tiesās, no kurām viena ir balstīta uz Kopienas preču zīmi un otra – uz valsts preču zīmi, netiktu pieņemti pretrunīgi spriedumi. Līdz ar to tā attiecas tikai uz minēto preču zīmju aizsardzības sekām, nevis nosacījumiem.

Minētais konstatējums netiek apšaubīts, arī ņemot vērā Regulas Nr. 207/2009 7. panta 2. punktu, kurā noteikts, ka 1. punktā minētie absolūtie atteikuma pamati ir piemērojami arī tad, ja tie pastāv tikai kādā Savienības daļā. Valsts reģistrācijas atteikums ir balstīts uz valsts tiesību normām, kas tiek īstenotas atbilstoši valsts procedūrai valsts kontekstā, un tāpēc tas nav līdzvērtīgs absolūta atteikuma pamata pastāvēšanas kādā no valstīm atzīšanai Regulas Nr. 207/2009 izpratnē.

(sal. ar 60., 62., 63. un 65. punktu)
Apstāklis, ka izmeklēšanu saistībā ar LESD 101. panta piemērošanu virzīja dalībvalsts iestāde, nevis Savienības iestāde, neietekmē dokumentu, kurus Komisijai nodeva minētā iestāde, pamatojoties uz Regulas Nr. 1/2003 11. panta 4. punktu, iekļaušanu Regulas Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem 4. panta 2. punkta trešā ievilkuma piemērošanas jomā. Proti, no šīs tiesību normas formulējuma neizriet, ka norādītās pārbaužu, izmeklēšanas un revīzijas darbības attiektos tikai uz Savienības darbībām, pretēji tam, kā tas ir saistībā ar šīs pašas regulas 4. panta 3. punktu, kura mērķis ir aizsargāt “iestādes” lēmumu pieņemšanas procesu. Dalībvalstu likumīgo interešu aizsardzība var tikt nodrošināta, pamatojoties uz šīs pašas regulas 4. panta 1.–3. punktā paredzētajiem materiāltiesiskajiem izņēmumiem, tādēļ šie izņēmumi ir jāizvērtē, uzskatot, ka to mērķis ir ne tikai aizsargāt Savienības iestāžu darbības, bet arī pašu dalībvalstu intereses, piemēram, pārbaužu, izmeklēšanas un revīzijas darbību, kuras veic šīs dalībvalsts dienesti, aizsardzību.

Tādējādi Regulas Nr. 1/2003 mērķis ir nodrošināt informācijas konfidencialitāti un dienesta noslēpuma ievērošanu LESD 101. panta piemērošanas procedūrās, īpaši saistībā ar informācijas mehānismiem, kas izveidoti publisko iestāžu tīkla, kas nodrošina Savienības konkurences noteikumu ievērošanu, ietvaros. Šādu mērķi īpaši attaisno tas, ka šādās procedūrās tiek aplūkota potenciāli konfidenciāla komerciāla informācija, kā tas ir atgādināts Regulas Nr. 1/2003 preambulas 32. apsvērumā. Tādējādi šīs regulas mērķi piekļuves dokumentiem jomā atšķiras no Regulas Nr. 1049/2001 mērķiem, jo tā ir vērsta uz to, lai maksimāli veicinātu tiesību piekļūt dokumentiem ievērošanu, kā arī veicinātu labu administratīvo praksi, nodrošinot publisko iestāžu lēmumu pieņemšanas procesu, kā arī informācijas, kas ir to pamatā, visplašāko iespējamo pārskatāmību.

Lēmuma, ar kuru ir atteikta piekļuve dokumentiem saskaņā ar Regulu Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem, tiesas pārbaudei ir jāattiecas uz šī lēmuma pamatojumu. Tādējādi, ja šis pamatojums ir saistīts ar to seku izvērtēšanu, ko dokumenta izsniegšana varētu radīt attiecībā uz noteiktām lietām, vērtībām vai interesēm, tā pārbaude ir iespējama tikai tiktāl, ciktāl Savienības tiesa var formulēt savu viedokli par dokumenta faktisko saturu. Šādā gadījumā Savienības tiesai ir jāiepazīstas ar dokumentu in camera.

Turpretī Savienības tiesai pašai nav jāveic katra pieprasītā dokumenta vērtējums in concreto, lai pārliecinātos par to, ka piekļuve šiem dokumentiem var apdraudēt norādītās intereses, ja, piemērojot vispārējo prezumpciju, attiecīgā iestāde var atbildēt uz vispārēju pieteikumu, neveicot katra dokumenta, kura piekļuve ir lūgta, konkrētu un individuālu izvērtējumu, un ja prasītājs nav spējis pierādīt ne to, ka kāds nominētajiem dokumentiem neietilptu šīs prezumpcijas piemērošanas jomā, ne to, ka pastāvētu sevišķas sabiedrības intereses, kas pamatotu šī dokumenta publiskošanu saskaņā ar Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punktu.

(sal. ar 105.–108. punktu)
38

Prasītāja uzskata, ka šajā gadījumā Komisijai neesot bijušas tiesības izmantot DP pieteikumā par atbrīvojumu no naudas soda iekļauto informāciju un pierādījumus, tai esot bijusi jāizbeidz izmeklēšana vai vismaz šī informācija un šie pierādījumi jāizņem no lietas materiāliem. Pirmkārt, advokātu birojs C., kas palīdzēja DP sagatavot un iesniegt minēto pieteikumu, esot pārkāpis profesionālo noslēpumu, kā arī dubultas pārstāvības aizliegumu vai lojalitātes principu attiecībā pret bijušajiem klientiem. Prasītāja uzskata, ka šis advokātu birojs ir spēlējis dubultu spēli. Pirmkārt, tas esot bijis apvienības FFI un tās atsevišķu locekļu, tostarp prasītājas, juridiskais padomnieks. Otrkārt, vienlaicīgi vai vismaz īsu laiku pēc šo attiecību izbeigšanas minētais kabinets esot palīdzējis DP, vismaz sākot no 2006. gada 27. jūlija, savākt, apkopot, analizēt un iesniegt informāciju, kas norāda uz iespējamiem Savienības konkurences noteikumu pārkāpumiem, vairākām konkurences iestādēm, tostarp Komisijai, lai gan tam joprojām bija jāievēro likumā noteiktie pienākumi, kas izrietēja no tā kā apvienības FFI un tās atsevišķo locekļu juridiskā padomnieka funkcijām. Otrkārt, DP kā apvienības FFI priekšsēdētāja un sekretāre esot pārkāpusi savus fiduciāros pienākumus. Iemesls, kura dēļ šis uzņēmums esot izvēlējies izmantot advokātu biroja C. pakalpojumus, neapšaubāmi bijis tas, ka tas vēlējās gūt labumu no īpašajām attiecībām, kas šo biroju saistīja ar apvienību FFI, un konfidenciālās informācijas, kas tādējādi esot bijusi tā rīcībā. Tā kā rīcība saistībā ar AMS, kurā bija iesaistīti apvienības FFI locekļi, no vienas puses, un rīcība saistībā ar NES, no otras puses, ir cieši saistītas, Komisijai neesot arī bijušas tiesības izmantot DP pieteikumā par atbrīvojumu no naudas soda iekļauto informāciju un pierādījumus, ciktāl tie attiecas uz aizliegto vienošanos saistībā ar NES.
29

No pastāvīgās judikatūras izriet, ka saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 76. panta d) punktu ikvienā prasības pieteikumā ir jānorāda strīda priekšmets, izvirzītie pamati un argumenti, kā arī minēto pamatu kopsavilkums. Šai norādei ir jābūt pietiekami skaidrai un precīzai, lai ļautu atbildētājam sagatavot savu aizstāvību un vajadzības gadījumā Vispārējai tiesai lemt par prasību, nepieprasot citu papildu informāciju. Lai garantētu tiesisko noteiktību un pareizu tiesvedības norisi, argumenta pieņemamībai ir nepieciešams, lai būtiskie faktiskie un tiesiskie apstākļi, uz kuriem tas ir balstīts, kaut kopsavilkuma veidā, saskanīgi un saprotami izrietētu no paša prasības pieteikuma teksta (šajā nozīmē skat. rīkojumu, 2000. gada 25. jūlijs, RJB Mining/Komisija, T‑110/98, EU:T:2000:199, 23. punkts un tajā minētā judikatūra, un spriedumu, 2003. gada 10. aprīlis, Travelex Global and Financial Services un Interpayment Services/Komisija, T‑195/00, EU:T:2003:111, 26. punkts).
88

Ir jānoraida arī Technion arguments, saskaņā ar kuru šī organizācija esot izpildījusi līguma Mosaica prasības pienācīgi, pakalpojumus sniegdama “optimālā veidā”. Proti, vispirms ir jāatgādina, ka saskaņā ar pamatprincipu, kas reglamentē Savienības finanšu atbalstu, tā var sniegt subsīdijas tikai attiecībā uz faktiski veiktām izmaksām. No šī principa izriet, ka, lai attaisnotu konkrētas subsīdijas piešķiršanu, nepietiek ar to, ka atbalsta saņēmējs pierāda, ka projekts tika īstenots. Viņam papildus ir jāiesniedz pierādījumi par to, ka viņam radās paziņotie izdevumi, atbilstoši attiecīgā atbalsta piešķiršanas nosacījumiem, jo tikai pienācīgi pamatoti izdevumi var tikt uzskatīti par pieļaujamiem. Pienākums ievērot paredzētos finanšu noteikumus ir viena no galvenajām saņēmēja saistībām, un tādēļ tas nosaka, vai tiek piešķirts finanšu atbalsts (skat. spriedumu, Technische Universität Dresden/Komisija, minēts 60. punktā, EU:T:2014:912, 71. punkts un tajā minētā judikatūra).
256

No šī sprieduma 207. punkta izriet, ka vadības komandas pārņemšanas piedāvājums bija sagatavots tā, lai finansētu jaunu Sernam atveseļošanas plānu, kā arī rekapitalizāciju, kas bija vajadzīga, lai tiktu galā ar zaudējumiem, kuri novērtēti attiecībā uz turpmāko laikposmu no 2005. gada līdz 2008. gadam. Līdz ar to apstrīdētā lēmuma 145. apsvērumā Komisija arī pamatoti ir uzsvērusi, ka negatīvā cena EUR 57 miljonu apmērā bija paredzēta kā darbības atbalsts, lai segtu Sernam Xpress zaudējumus laika posmā no 2005. gada līdz 2008. gadam, turklāt tai jāpievieno atteikšanās no [prasītājas] prasījuma tiesībām EUR 38,5 miljonu apmērā attiecībā uz [Sernam].
30

No tā izriet, ka, tā kā prasītāji kā pārtikas nozares uzņēmēji apstrīd Regulas Nr. 432/2012 likumību, tiem, lai pierādītu, ka tie ir skarti LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē, ir jāidentificē norādes, uz kurām attiecas minētā regula un kuras apdraud to tiesisko stāvokli. Konkrētāk, ciktāl, kā tas būtībā izriet no to iesniegtajiem dokumentiem, atļautās veselīguma norādes nav to prasības priekšmets, jo to iespējamā atcelšana nav prasītāju interesēs, tiem ir jāpierāda, ka, iesniedzot prasību Vispārējā tiesā, tie komerciāla rakstura paziņojumos saistībā ar to produktiem izmantoja norādes, kas pēc Regulas Nr. 432/2012 pieņemšanas bija aizliegtas.
120

Turklāt no šī pēdējā minētā lēmuma pielikuma izriet, ka sešu fizisko personu vārdi tika svītroti no personu, uz kurām attiecas ierobežojošie pasākumi, saraksta, kas ir ietverts Kopējās nostājas 2004/161 pielikumā. Tikai viena no šīm sešām personām, šajā gadījumā Joseph Msika, bija Zimbabves valdības loceklis (priekšsēdētāja vietnieks). Tomēr viņa vārda svītrošana no minētā saraksta acīmredzami bija saistīta ar to, kā to atbildē uz Vispārējās tiesas jautājumu tiesas sēdē apstiprināja lietas dalībnieki, ka 2009. gada 4. augustā viņš nomira.
20

Savā vienīgajā pamatā prasītāja apgalvo, ka sajaukšanas iespēja starp reģistrācijai pieteikto preču zīmi un agrāko Zviedrijas vārdisko preču zīmi “VOGUE” attiecas tikai uz trikotāžas izstrādājumu precēm. Tā uzskata, ka Apelāciju padome ir pieļāvusi kļūdu savā kopējā iespaida, kādu rada, pirmkārt, reģistrācijai pieteiktā preču zīme un, otrkārt, agrākā Zviedrijas vārdiskā preču zīme “VOGUE”, salīdzinājumā, nepievēršot pietiekamu uzmanību elementam “teen”, lai gan runa ir par vārdisku elementu, kurš reģistrācijai pieteiktajā preču zīmē ir izvietots kā pirmais, un ka preču zīmes sākuma daļai ir īpaši liela nozīme šīs preču zīmes kopīgajā radītajā iespaidā. Kā uzskata prasītāja, šis elements rada nozīmīgu vizuālo atšķirību, salīdzinot ar agrāko Zviedrijas vārdisko preču zīmi “VOGUE”, un ka no fonētiskā viedokļa tas atšķiras ar papildu zilbi. Nevarot apgalvot, ka elements “vogue” pats par sevi reģistrācijai pieteiktajā preču zīmē būtu dominējošs vēl jo vairāk tādēļ, ka nevienai no konfliktējošajām preču zīmēm zviedru valodā nav nekādas nozīmes, tās nevar tikt uzskatītas par līdzīgām no konceptuālā viedokļa. Tā kā agrākai Zviedrijas vārdiskai preču zīmei “VOGUE”, pēc pašas Apelāciju padomes vārdiem, ir raksturīga parasta atšķirtspēja, no elementa “vogue” atšķirtspējas, kas ir lielāka par parasto atšķirtspēju, neizriet nekāda papildu sajaukšanas iespēja. Runājot par attiecīgo preču salīdzinājumu, Apelāciju padome neesot ņēmusi vērā visus nozīmīgos faktorus, kas raksturīgi to savstarpējai saistībai. Tā apgalvo, ka trikotāžas izstrādājumu preces atšķiroties no galvassegu precēm to atšķirīgo funkciju dēļ, kā arī atšķirīgo tekstiliju un materiālu dēļ, kas izmantoti to sastāvā. Atšķirīgas esot arī tirdzniecības vietas vai lielo veikalu nodalījumi, kuros tās tiekot tirgotas. Šīs preces neesot arī viena otru papildinošas, jo vienas neesot būtiskas vai vajadzīgas, lai izmantotu otras, nedz arī tās ir konkurējošas, jo vienas nevar aizvietot otras. Attiecībā uz salīdzinājumu starp trikotāžas izstrādājumu precēm un apaviem prasītāja piekrīt, ka šīs preces ir daļēji identiskas, ciktāl pirmās minētās aptver zeķes un citus kājās nēsājamus izstrādājumus, bet tā norāda, ka tas tā nav attiecībā uz kurpēm, zābakiem un sandalēm. Turklāt izmantotie materiāli, proti, audumi, kuru sastāvā pirmajā gadījumā ir trikotāža un otrajā gadījumā ir āda vai ādas imitācija, esot atšķirīgi un arī šajā ziņā minētās preces neesot konkurējošas. Pat ja tās tiktu tirgotas tajā pašā veikalā, tās tiktu tirgotas dažādos nodalījumos. Šīs preces neesot vairāk konkurējošas, kā būtu trikotāžas izstrādājumu preces attiecībā pret visu citu veidu 25. klasē ietilpstošajiem apģērbiem.
43

Pirmkārt, ir jānorāda, ka iebildums, saskaņā ar kuru Apelāciju padome kļūdaini esot izanalizējusi attiecīgo dizainparaugu vispārējo ārējo izskatu, ņemot vērā vienīgi to aizvērto veidu, ir balstīts uz apstrīdētā lēmuma kļūdainu izpratni. No tā izriet, ka Apelāciju padome apstrīdētā lēmuma no 21. punkta a) apakšpunkta līdz 24. punktam gadījuma pēc ir atsaukusies uz konkrēto ražojumu aizvērtā veidā tikai tālab, lai apstiprinātu apgalvojumu par to, ka nepastāvot būtiskas atšķirības attiecīgajos dizainparaugos, kuros tostarp redzamas esot atstātas vienas un tās pašas spirāles un sviras daļas, kad tie ir aizvērti, attēloto rokturu uzbūvē. Turklāt ir jānorāda arī, ka no apstrīdētā lēmuma 5. punkta izriet, ka Anulēšanas nodaļa ir uzskatījusi, ka daudzās līdzības starp attiecīgajiem dizainparaugiem ir vērtējamas vienādi gan tad, kad instrumenti ir atvērtā, gan – aizvērtā veidā. Prasītāja Apelāciju padomē šo secinājumu nav apstrīdējusi. Atbilstoši judikatūrai gadījumā, kad Apelāciju padome apstiprina zemākas ITSB instances lēmumu pilnā apmērā, šis Anulēšanas nodaļas lēmums, kā arī tā pamatojums ir daļa no konteksta, kurā ir pieņemts apstrīdētais lēmums; šis konteksts prasītājam ir zināms un ļauj tiesai pilnībā veikt savu tiesiskuma pārbaudi attiecībā uz konkrēta dizainparauga individuālā rakstura vērtējuma pamatotību (šajā ziņā skat. Vispārējās tiesas 2011. gada 6. oktobra spriedumu lietā T-246/10 Industrias Francisco Ivars/ITSB – Motive (Mehāniskais reduktors), Krājumā nav publicēts,20. punkts, un 2012. gada 22. maija spriedumu lietā T-179/11 Sport Eybl & Sports Experts/ITSB – Seven („SEVEN SUMMITS”), 50. punkts). Tādējādi ir uzskatāms, ka pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, Apelāciju padome savā attiecīgo dizainparaugu līdzību novērtējumā, tāpat kā Anulēšanas nodaļa, ir ņēmusi vērā instrumentu gan tā atvērtā, gan aizvērtā veidā.
Naudas soda par konkurences noteikumu pārkāpumu noteikšanas jomā gadījumā, kad gadā, kas izvēlēts pārdošanas apjomu vērtības noteikšanai, aizliegtās vienošanās dalībnieku darbības konkrētajā jomā ir veicis to pilnībā kopīgs uzņēmums, kas pēc tam likvidēts, kā rezultātā šie dalībnieki atšķirībā no pārējiem konkrētajā jomā nav reģistrējuši pārdošanas apjomus, Komisija nepieļauj vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu, ja tā sākotnēji nosaka hipotētisko sākumsummu minētajam kopīgajam uzņēmumam un pēc tam to sadala starp dalībniekiem, kuri bija šī uzņēmuma akcionāri. Apstāklis, ka pēdējie minētie savas darbības ir nodevuši minētajam atsevišķajam uzņēmumam, nozīmē, ka tiem piemēroto naudas sodu nevar aprēķināt tādā pašā veidā, kā pārējiem aizliegtās vienošanās dalībniekiem un ka šajā ziņā to situācija nav salīdzināma ar pēdējo minēto situāciju.

Turklāt šajā kontekstā, pat ja attiecīgajiem dalībniekiem katram pieder vienādas minētā kopīgā uzņēmuma daļas, Komisija hipotētisko sākumsummu var sadalīt atkarībā no to attiecīgā izstrādājuma pārdošanas apjomiem gadā pirms kopīgā uzņēmuma izveides, lai atspoguļotu to nevienlīdzīgo spēju piedalīties pārkāpumā. Šī metode ļauj apvienot vienlīdzīgas attieksmes principu, kurš prasa attiecībā uz visiem pārkāpuma dalībniekiem izmantot vienu atsauces gadu, ar vēlmi atspoguļot kopīgā uzņēmuma īpašnieku nevienlīdzīgo konkurences situāciju tā izveides brīdī.

(sal. ar 108.–112., 130., 133. un 143. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Kopienas preču zīme – Iebildumi un trešo personu apsvērumi – Iebildumu izskatīšana – Agrākas preču zīmes izmantošanas pierādījums – Daļēja izmantošana – Ietekme

(Padomes Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. punkts)

2. Kopienas preču zīme – Procesa noteikumi – Lēmumu pamatojums – Regulas Nr. 207/2009 75. panta pirmais teikums – Piemērojamība, kas ir identiska LESD 296. panta piemērojamībai

(LESD 296. pants; Padomes Regulas Nr. 207/2009 75. panta pirmais teikums)

Summary

1. Saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu veicamā iebildumu procesa mērķis ir ļaut Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) izvērtēt sajaukšanas iespējas esamību, kas gadījumā, ja konfliktējošās preču zīmes ir līdzīgas, nozīmē, ka jāizvērtē šo preču zīmju aptverto preču un pakalpojumu līdzība. Šajā kontekstā, ja agrāka Kopienas preču zīme ir tikusi izmantota tikai attiecībā uz daļu no precēm un pakalpojumiem, kuriem tā ir reģistrēta, saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. punkta pēdējo teikumu iebildumu izskatīšanas mērķiem to uzskata par reģistrētu vienīgi attiecībā uz šo preču vai pakalpojumu daļu. Šajā pašā kontekstā Apelāciju padomei gadījumā, ja izmantošanas pierādījumi ir sniegti tikai attiecībā uz daļu no precēm vai pakalpojumiem, kas ietilpst kategorijā, kurai ir reģistrēta agrākā preču zīme un uz kuru balstīti iebildumi, tāpat ir jāizvērtē, vai šī kategorija ir iedalāma autonomās apakškategorijās, kurās ietilpst preces un pakalpojumi, kuru izmantošana ir pierādīta, tādējādi, ka būtu secināms, ka minētie pierādījumi ir sniegti tikai attiecībā uz šo preču vai pakalpojumu apakškategoriju, vai, turpretim, šādas apakškategorijas nav identificējamas.

Līdz ar to uzdevums, kas veicams, novērtējot, vai iebildumu pamatošanai norādītā preču zīme ir tikusi faktiski izmantota Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. punkta izpratnē, ietver divas nenodalāmas daļas. Pirmajā daļā ir jākonstatē, vai attiecīgā preču zīme ir tikusi faktiski izmantota Savienībā, kaut vai formā, kas ir atšķirīga ar elementiem, kuri tomēr nemaina šīs preču zīmes atšķirtspēju tādā formā, kādā tā ir reģistrēta. Otrās daļas mērķis ir noteikt, uz kuriem no precēm un pakalpojumiem, kam agrākā preču zīme ir reģistrēta un uz ko balstīti iebildumi, attiecas pierādītā faktiskā izmantošana.

(sal. ar 20. un 21. punktu)

2. Skat. nolēmuma tekstu.

(sal. ar 24. punktu)
4.

Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana — Absolūti atteikuma pamati — Preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var kalpot, lai norādītu preces īpašības — Jēdziens — Preču zīme, ko veido vārds vai neoloģisms, kas izriet no elementu kombinācijas (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (sal. ar 32. un 33. punktu)
141

Runājot it īpaši par situācijas, kādā tika pieņemts lēmums par BPN, salīdzināmību ar situāciju, kādā tika pieņemts apstrīdētais lēmums, prasītājas norādītie fakti nav pietiekami, lai apliecinātu, ka BPN un BPP bija līdzīgā situācijā vienlīdzīgas attieksmes principa piemērošanas vajadzībām, jo vienīgi vairāk vai mazāk paralēls paziņojums par plānotajiem atbalsta pasākumiem, ko Portugāles iestādes bija iecerējušas veikt šo divu banku labā, šajā ziņā nav noteicošs. Tādējādi, pirmkārt, no lēmuma par BPN 9.–14. apsvēruma izriet, ka atšķirībā no pašreizējās lietas Portugāles iestādes patiešām bija iesniegušas Komisijai BPN pārstrukturēšanas plānu, lai arī ar novēlošanos, un vēlāk pēc Komisijas pieprasījuma sniegušas vēl papildu informāciju. Otrkārt, BPN gadījumā Komisija ar 2011. gada 24. oktobra lēmumu par procedūras uzsākšanu (OV C 371, 14. un 15. lpp.) formālo izmeklēšanas procedūru saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu bija ierosinājusi nevis tāpēc, ka pārstrukturēšanas plāna nebija vispār, bet gan tāpēc, ka sākotnēji iesniegtais pārstrukturēšanas plāns sakarā ar BPN pārdošanu bija novecojis un Komisijai bija jāveic pārstrādātā plāna novērtējums. Ņemot vērā Portugāles iestāžu pieļautā BPP pārstrukturēšanas plāna neiesniegšanas fakta būtisko nozīmi attiecībā uz attiecīgā atbalsta atzīšanu par nesaderīgu ar iekšējo tirgu (skat. it īpaši apstrīdētā lēmuma 71. apsvērumu), šīs būtiskās atšķirības attiecīgi BPN un BPP situācijā pašas par sevi bija pamats secinājumam, ka šīs situācijas nav salīdzināmas un ka tādēļ vienlīdzīgas attieksmes princips, kā to apgalvojusi prasītāja, nevar tikt piemērots šajā lietā.
211

Šī vajadzīgā kompetento iestāžu lēmumu nosūtīšana un ievākšana turklāt faktiski atbilst informācijas apritei, kas ir paredzēta it īpaši Padomes 2007. gada 28. jūnija dokumenta 10826/1/07 REV 1 II pielikumā ietvertā dokumenta “Working methods of the Working Party on implementation of Common Position 2001/931 on the application of specific measures to combat terrorism” (Kopējās nostājas 2001/931 par konkrētu pasākumu īstenošanu cīņā pret terorismu ieviešanas darba grupas darba metodes) 2., 3., 8. un 24. punktā.
54

Tomēr izskatāmajā lietā šajā ziņā ir jākonstatē, ka OLAF savā ģenerāldirektora 2011. gada 10. jūnija vēstulē ir norādījis iemeslus, kuru dēļ dokumentu, attiecībā uz kuriem tika prasīta piekļuve, publiskošana kaitētu aizsargātajām interesēm. Tādējādi papildus faktam, ka 1.–8. dokuments patiešām attiecās uz notiekošu izmeklēšanu, vairākos dokumentos ietilpa pierādījumi, kuri ir savākti no dažādiem avotiem, un to publiskošana varētu informēt personas vai iestādes, uz kurām attiecas izmeklēšana, pirms vēl būtu savākti visi pierādījumi. Tāpat šie dokumenti varētu kalpot kā pierādījumi arī procedūru valsts tiesās ietvaros, un to publiskošana tātad varētu ietekmēt to efektīvu izmantošanu minētajās tiesās. Turklāt 1., 2., 4., 5. un 7. dokumentā tiek izpausta OLAF stratēģija, kā arī tā rīcība izmeklēšanas gaitā. To publiskošana varētu sniegt norādes par tā darba metodēm šajā lietā un tātad kaitēt OLAF uzdevumu efektivitātei. 2., 4. un 5. dokuments visi attiecas uz informācijas apmaiņu ar valsts iestādēm šīs izmeklēšanas ietvaros, un to publiskošana attiecīgas izmeklēšanas ietvaros varētu kaitēt savstarpējās uzticēšanās atmosfērai, kas nepieciešama sadarbības ar valsts iestādēm labai norisei. Turklāt šo dokumentu publiskošana atklātu arī izmeklēšanas stratēģiju, veiktās darbības un procedūru interpretāciju. Visbeidzot, dokumentu, piemēram, 6. dokumenta – vēstules, ko nosūtījis saimnieciskās darbības subjekts, kas sniedz informāciju OLAF –, publiskošana sabiedrībai atklātu informatoru un līdz ar to vairs netiktu aizsargāta tā anonimitāte, kā rezultātā tiktu kavēta personu informācijas sniegšana saistībā ar iespējamu krāpšanu un tādējādi OLAF un Komisija nesaņemtu lietderīgu informāciju, lai uzsāktu izmeklēšanas, kuru mērķis ir Savienības finanšu interešu aizsardzība.