ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Lieta C‑537/13

Birutė Šiba

pret

Arūnas Devėnas

(Lietuvos Aukščiausiasis Teismas lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Direktīva 93/13/EEK — Piemērošanas joma — Patērētāju līgumi — Starp advokātu un patērētāju noslēgts līgums par juridisko pakalpojumu sniegšanu”

Kopsavilkums – Tiesas (devītā palāta) 2015. gada 15. janvāra spriedums

Direktīva 93/13 par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos ir jāinterpretē tādējādi, ka tā ir piemērojama tādiem standarta līgumiem par juridisko pakalpojumu sniegšanu, kurus advokāts ir noslēdzis ar fizisku personu, kura nedarbojas nolūkos, kas ir saistīti ar tās amatu, uzņēmējdarbību vai profesiju. Kā norādīts Direktīvas 93/13 preambulas desmitajā apsvērumā, vienveidīgas normas par negodīgiem noteikumiem būtu jāpiemēro visiem starp pārdevējiem vai piegādātājiem un patērētājiem noslēgtajiem līgumiem, kas definēti Direktīvas 93/13 2. panta b) un c) punktā. Tādējādi, atsaucoties uz līgumslēdzēju statusu – atkarībā no tā, vai tie šo līgumu slēdz profesionālas darbības ietvaros vai nē –, Direktīvā 93/13 ir definēti līgumi, kuriem tā ir piemērojama. Tādējādi advokāts, kurš savas profesionālās darbības ietvaros par atlīdzību sniedz juridiskos pakalpojumus fiziskai personai privātos nolūkos, ir pārdevējs vai piegādātājs Direktīvas 93/13 2. panta c) punkta izpratnē. Līdz ar to uz līgumu par šādu pakalpojumu sniegšanu ir attiecināms šajā direktīvā noteiktais regulējums. (sal. ar 20., 21., 24. un 35. punktu un rezolutīvo daļu)

Skat. nolēmuma tekstu. (sal. ar 22. un 23. punktu)

Ņemot vērā patērētāju aizsardzības mērķi, kas tiek sasniegts ar Direktīvu 93/13 par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos, pārdevēja vai piegādātāja darbību publiskais vai privātais raksturs vai viņa īpašais uzdevums nevar noteikt jautājumu par minētās direktīvas pašu piemērojamību. Direktīvas 93/13 2. panta c) punkts ir attiecināms uz jebkuru profesionālo darbību neatkarīgi no tā, vai tā ir publiska vai privāta, un tādējādi, kā norādīts tās preambulas četrpadsmitajā apsvērumā, šo direktīvu piemēro arī publiska rakstura amatiem, nodarbošanās un profesijām. Līdz ar to, runājot par juridiskajiem pakalpojumiem, kurus par atlīdzību sniedz advokāts, tas, ka advokātiem, veicot savu darbību, ir jānodrošina to attiecību ar “klientiem patērētājiem” konfidencialitātes ievērošana, nav šķērslis piemērot Direktīvu 93/13 attiecībā uz līgumu par juridisko pakalpojumu sniegšanu standarta noteikumiem. Līgumu noteikumi, par kuriem nav bijušas atsevišķas apspriešanās, it īpaši tie, kuri ir sagatavoti vispārīgai lietošanai, paši par sevi neiekļauj personisku informāciju par advokātu klientiem, kuras atklāšana varētu apdraudēt advokāta profesijas noslēpumu. Protams, īpašs līguma noteikuma, it īpaši uz advokāta honorāriem attiecināma noteikuma, formulējums eventuāli varētu vismaz netieši atklāt atsevišķus advokāta un viņa klienta attiecību aspektus, kuriem būtu jāpaliek noslēpumā. Taču šāds noteikums tiktu apspriests atsevišķi, un tādējādi attiecībā uz to Direktīva 93/13 netiktu piemērota. (sal. ar 25., 28., 30. un 32. punktu)
Regulas Nr. 1408/71, redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Regulu Nr. 118/97, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 1992/2006, 46.a panta 3. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas uz to pabalstu daļu, kas izriet no apdrošināšanas perioda, kura laikā ieinteresētajai personai bija tiesības saņemt atbrīvojumu no dalības obligātās apdrošināšanas shēmā, gadījumā, ja šāda dalība minētajā periodā ietekmē sociālās apdrošināšanas pakalpojuma apmēru.

Apdrošināšanas brīvprātīgais vai neobligātais raksturs var izrietēt gan no fakta, ka ieinteresētajai personai ir jāpieprasa pievienošanās apdrošināšanas shēmai vai apdrošināšanas turpināšana, gan no fakta, ka tai ir tiesības saņemt atbrīvojumu no apdrošināšanas shēmas. Šīs abas situācijas ir saistītas ar apdrošinātā izvēli un tādējādi pierāda, ka piesaiste, ja tā turpinās, nav obligāta.

(sal. ar 52. un 59. punktu un rezolutīvo daļu)
EKL ir jāinterpretē, ņemot vērā Direktīvas 2001/77 par tādas elektroenerģijas pielietojuma veicināšanu iekšējā elektrības tirgū, kas ražota, izmantojot neizsīkstošos enerģijas avotus [atjaunojamos energoresursus], noteikumus, tādējādi, ka Eiropas Kopienai ir ārējā ekskluzīvā kompetence, kas nepieļauj tādu valsts tiesību normu, kurā ir paredzēts piešķirt atbrīvojumu no pienākuma iegādāties zaļos sertifikātus, lai valsts patēriņa tirgū importētu elektroenerģiju no trešās valsts, tādēļ, ka iepriekš starp dalībvalsti un attiecīgo trešo valsti noslēgts nolīgums par to, ka šādi importētā elektroenerģija tiek ražota no atjaunotajiem energoresursiem un tas tiek garantēts saskaņā ar tādu pašu kārtību, kas paredzēta šīs direktīvas 5. pantā.

Savienības tiesības, un it īpaši EKL 10. pantā noteiktais lojālas sadarbības princips, nepieļauj to, ka pēc tam, kad tiesību normu valsts tiesa noraida tādēļ, ka tā nav saderīga ar Eiropas Kopienas ekskluzīvo ārējo kompetenci jautājumā par elektroenerģijas ražošanas, izmantojot atjaunojamos energoresursus, veicināšanu, minētā tiesa aizvietošanas kārtībā piemērotu iepriekšējo valsts tiesību normu, kura pēc būtības ir līdzvērtīga minētajai normai un kurā ir paredzēts piešķirt atbrīvojumu no pienākuma iegādāties zaļos sertifikātus, lai valsts patēriņa tirgū no trešās valsts importētu elektroenerģiju, tādēļ, ka iepriekš ir noslēgts nolīgums starp valsts tīkla pārvaldītāju un līdzvērtīgu vietējo šīs trešās valsts iestādi, kas nosaka kārtību, kādā veicamas vajadzīgās pārbaudes, lai pārliecinātos, ka šādi importētā elektroenerģija ir ražota no atjaunojamiem energoresursiem.

(sal. ar 68., 73. un 74. punktu un rezolutīvās daļas 2. punktu)
Lieta C‑446/13

Fonderie 2A

pret

Ministre de l’Économie et des Finances

(Conseil d’État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Sestā PVN direktīva — 8. panta 1. punkta a) apakšpunkts — Preču piegādes vietas noteikšana — Piegādātājs, kas reģistrēts dalībvalstī, kura nav tā dalībvalsts, kurā reģistrēts pircējs — Preces pārstrāde dalībvalstī, kurā reģistrēts pircējs”

Kopsavilkums – Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 2. oktobra spriedums

Nodokļu tiesību aktu saskaņošana — Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma — Preču piegāde — Preču piegādes vietas noteikšana nosūtīšanas vai transportēšanas gadījumā — Brīdis, kad sākās nosūtīšana personai, kurai tās piegādā, gadījumā, kad piegāde tiek pārtraukta preču apstrādei pircēja dalībvalstī

(Padomes Direktīvas 77/388 5. panta 1. punkts un 8. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

Sestās direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, kas grozīta ar Direktīvu 95/7, 8. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ir jāuzskata, ka par tādas preces piegādes vietu, ko sabiedrība, kura ir reģistrēta vienā dalībvalstī, pārdevusi pircējam, kas reģistrēts citā dalībvalstī, un kurai pirms šīs preces nosūtīšanas pircējam, lai šī prece būtu piegādājama, pārdevējs ir uzticējis veikt apdares darbus pakalpojumu sniedzējam, kurš ir reģistrēts šajā otrajā dalībvalstī, ir jāuzskata dalībvalsts, kurā ir reģistrēts pircējs.

Šajā ziņā, pirmkārt, šīs tiesību normas gramatiskā interpretācija neļauj uzskatīt, ka šajā lietā piegādes vieta atrodas dalībvalstī, kurā ir reģistrēts piegādātājs, jo vienīgās preces, par kurām ticis noslēgts līgums starp piegādātāju un pircēju, proti, pabeigtas preces, “brīdī, kad sākās nosūtīšana vai transportēšana personai, kurai tās piegādā”, Sestās direktīvas 8. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē jau atradās dalībvalstī, kurā ir reģistrēts pircējs.

Otrkārt, šo gramatisko interpretāciju apstiprina minētās tiesību normas vispārējā sistēma. Proti, “preču piegādes” vieta Sestās direktīvas 5. panta 1. punkta izpratnē, proti, vieta, kurā tiek nodotas tiesības rīkoties kā īpašniekam ar kustamu materiālu īpašumu, ir jānosaka, piemērojot Sestās direktīvas 8. panta 1. punktā paredzētos noteikumus. Tomēr preču piegādātājs, tās nosūtīdams apdares pakalpojumu sniedzējam, nenodod pircējam tiesības rīkoties kā īpašniekam ar minēto īpašumu. Šādas nosūtīšanas vienīgais mērķis ir padarīt attiecīgās preces atbilstīgas piegādātāja līgumiskajiem pienākumiem, lai pēc tam varētu notikt piegāde pircējam.

Visbeidzot, šāda interpretācija atbilst Sestās direktīvas noteikumu par vietas, kurā darījumi ir apliekami ar nodokli, noteikšanu mērķim – izvairīties gan no šo darījumu dubultas aplikšanas ar nodokļiem, gan no to neaplikšanas ar nodokļiem vispār.

(sal. ar 27., 28., 31. un 32. punktu un rezolutīvo daļu)
No Regulas Nr. 1386/2002, ar ko paredz sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Regulai Nr. 1164/94, 18. panta 3. punkta, kurā ir skaidra atsauce uz Regulas Nr. 1164/94 par Kohēzijas fonda izveidi, kurā grozījumi izdarīti ar Regulām Nr. 1264/1999 un 1265/1999, II pielikuma H panta 2. punktu, izriet, ka Komisijai saskaņā ar H panta 2. punktu trīs mēnešu periodā ir jāpieņem lēmums par finanšu korekcijām, un šis termiņš sākas no dalībvalsts oficiālās uzklausīšanas datuma. Kaut arī tā ir taisnība, ka tiesiskajā regulējumā, kāds bija piemērojams laika periodā no 1994. gada līdz 1999. gadam, šajā ziņā nebija paredzēts termiņš, tomēr sākot no 2000. gada Komisijai ir jāievēro tiesību aktos paredzētais termiņš, pieņemot lēmumu par finanšu korekciju noteikšanu, un šī termiņa nosacījumi atšķiras atkarībā no piemērojamā tiesiskā regulējuma.

Turklāt, runājot par lēmumiem, kuri ievērojami ietekmē budžetu, gan attiecīgās dalībvalsts, gan Komisijas interesēs ir tas, lai būtu paredzams procedūras finanšu korekciju noteikšanai termiņš, kas nozīmē iepriekš noteikta termiņa noteikšanu galīgā lēmuma pieņemšanai. Lēmuma par finanšu korekciju noteikšanu pieņemšanai paredzētā termiņa pārsniegšana nav saderīga ar vispārējo labas pārvaldības principu.

(sal. ar 62., 75., 82., 88., 94.–97. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

Nodokļu tiesību aktu saskaņošana – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma – Priekšnodokļa atskaitīšana – Preces un pakalpojumi, ko izmanto gan darījumiem, par kuriem pievienotās vērtības nodoklis ir atskaitāms, gan darījumiem, par kuriem pievienotās vērtības nodoklis nav atskaitāms – Līzinga darījumi – Daļas atskaitīšana – Aprēķināšana – Sadales kritērijs, kurš nav balstīts uz apgrozījumu – Pieļaujamība – Nosacījums

(Padomes Direktīvas 77/388 17. panta 5. punkta trešās daļas c) punkts)

Summary

Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, 17. panta 5. punkta trešās daļas c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, kas tas neliedz dalībvalstij noteikt bankai, kas tostarp veic līzinga darbības, pienākumu iekļaut daļas, ko tā izmanto, lai noteiktu vienu atskaitāmo proporciju visām jaukta veida darījumos izmantojamām precēm un pakalpojumiem kopā, skaitītājā un saucējā tikai to izmantošanas [nomas] maksas daļu, ko pārskaita klienti savu līzinga līgumu ietvaros un kas atbilst procentiem, jo visbiežāk šādu preču un pakalpojumu izmantošana ir saistīta galvenokārt ar finansēšanu un līgumu pārvaldību.

Protams, izmantojot Sestās direktīvas 17. panta 5. punkta trešās daļas c) apakšpunktā paredzētās tiesības atkāpties no šajā normā paredzētā aprēķināšanas noteikuma, ikvienai dalībvalstij ir jāņem vērā minētās direktīvas mērķis un struktūra, kā arī principi, uz kuriem ir balstīta kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma.

Tomēr, ņemot vērā, pirmkārt, Sestās direktīvas 17. panta 5. punkta trešās daļas c) apakšpunktu, otrkārt, kontekstu, kādā ietilpst šī norma, treškārt, nodokļu neitralitātes un samērīguma principus un, ceturtkārt, šīs direktīvas 17. panta 5. punkta trešās daļas mērķi, ikvienai dalībvalstij, kas izmanto Sestās direktīvas 17. panta 5. punkta trešās daļas c) apakšpunktā paredzētās tiesības, ir jānodrošina, ka atskaitāmā nodokļa aprēķināšanas noteikumi ļauj ļoti precīzi konstatēt to pievienotās vērtības nodokļa daļu, kas attiecas uz darbībām, no kurām ir atskaitāms šis nodoklis.

Nodokļu neitralitātes princips, kas ir raksturīgs kopējai pievienotās vērtības nodokļa sistēmai, prasa, lai atskaitāmā nodokļa summas aprēķināšanas noteikumi objektīvi atspoguļotu izdevumu par jaukta veida darījumos izmantojamām precēm un pakalpojumiem faktisko daļu, kas ir saistīti ar darījumiem, no kuriem var atskaitīt nodokli.

Tādējādi Sestā direktīva pieļauj, ka dalībvalstis attiecīgajai darbībai piemēro metodi vai sadales kritēriju, kas atšķiras no metodes, kura ir balstīta uz apgrozījumu, ar nosacījumu, ka šī metode garantē precīzāku PVN priekšnodokļa atskaitāmās daļas noteikšanu nekā tā, kas izrietētu, piemērojot metodi, kura ir balstīta uz apgrozījumu.

(sal. ar 27., 30.–32., 35. punktu un rezolutīvo daļu)
Sestās direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, 11. panta A daļas 1. punkta a) apakšpunkts un Direktīvas 2006/112 par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 73. pants ir interpretējami tādējādi, ka vienotas likmes maksājums ir atlīdzība par veco ļaužu aprūpes iestāžu pret atlīdzību sniegtajiem veselības aprūpes pakalpojumiem tās aprūpē esošajām personām un tādējādi tam ir piemērojams pievienotās vērtības nodoklis.

Pirmkārt, pakalpojumi tiek sniegti par atlīdzību šīs direktīvas 2. panta 1. punkta izpratnē un līdz ar to ir apliekami ar nodokli tikai tad, ja starp šī pakalpojuma sniedzēju un saņēmēju pastāv juridiskas attiecības, kurās notiek abpusēja pakalpojumu sniegšana, un atlīdzība, ko saņem minētā pakalpojuma sniedzējs, ir uzskatāma par saņēmējam sniegtā pakalpojuma faktisko vērtību.

Otrkārt, nodokļa par pakalpojumu sniegšanu bāzi katrā ziņā veido summa, kas saņemta kā atlīdzība par sniegto pakalpojumu.

Šai ziņā atlīdzībai par pakalpojumu nav obligāti jābūt saņemtai tieši no to saņēmēja – to var saņemt arī no trešās personas.

Turklāt, ja attiecīgajam pakalpojumam tostarp ir raksturīgs, ka pakalpojuma sniedzējs ir visu laiku pieejams, lai vajadzīgajā brīdī tos sniegtu iestādē reģistrētajām personām, tad, lai atzītu tiešu saikni starp minēto pakalpojumu un saņemto atlīdzību, nav nepieciešams pierādīt, ka maksājums attiecas uz individualizētu un konkrētā brīdī sniegtu veselības aprūpes pakalpojumu attiecīgajai personai pēc tās pieprasījuma.

Līdz ar to apstāklis, ka aprūpes iestādē reģistrētajām personām sniegtie pakalpojumi nav nedz iepriekšnoteikti, nedz individualizēti un ka atlīdzība tiek izmaksāta kā vienotas likmes maksājums, nekādi neietekmē tiešo saikni starp minēto pakalpojumu un saņemto atlīdzību, kuras apmērs ir noteikts iepriekš saskaņā ar iedibinātiem kritērijiem.

(sal. ar 29., 30., 34., 36.–38. punktu un rezolutīvo daļu)
Lieta C‑132/13

Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV Frankfurt am Main

pret

ILME GmbH

(Landgericht Köln lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesību aktu tuvināšana — Direktīva 2006/95/EK — “Elektroiekārtu” jēdziens — CE atbilstības marķējums — Elektrisku daudzpolu kontaktsavienojumu kastes”

Kopsavilkums – Tiesas (sestā palāta) 2014. gada 13. marta spriedums

Tiesību aktu tuvināšana – Elektroiekārtas, kas paredzētas lietošanai noteiktās sprieguma robežās – Direktīva 2006/95 – Elektroiekārtu jēdziens – Elektrisku daudzpolu kontaktsavienojumu kastes – Iekļaušana – Apstākļi – Robežas

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/95, 1. pants un 2. panta 1. punkts)

Direktīvas 2006/95 par dalībvalstu tiesību aktu saskaņošanu attiecībā uz elektroiekārtām, kas paredzētas lietošanai noteiktās sprieguma robežās, 1. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka daudzpolu kontaktsavienojumu kastes rūpnieciskai izmantošanai ir uzskatāmas par “elektroiekārtām” šīs tiesību normas izpratnē un līdz ar to tām ir jāpiestiprina CE marķējums, ciktāl to atbilstoša iebūvēšana saskaņā ar mērķi nekādā ziņā nevar ietekmēt to atbilstību drošības prasībām, attiecībā uz kurām tās ir pārbaudītas.

Savukārt, tā kā Direktīvas 2006/95 2. panta 1. punktā būtībā ir paredzēts, ka tirgū var laist tikai tādas elektroiekārtas, kas neapdraud cilvēku un īpašuma drošību, CE marķējums nevar tikt piestiprināts sastāvdaļai, kas ir elektroiekārta, kuras drošība būtībā ir atkarīga no veida, kā tā tiek iebūvēta gala elektroiekārtā. Šādos apstākļos, pirmkārt, ja šīs sastāvdaļas kvalitāte neļauj jau iepriekš spriest par elektroiekārtas, kurā tā tiks iebūvēta, drošību, CE marķējuma piestiprināšana uz minētās sastāvdaļas varētu maldināt šīs iekārtas lietotāju. Turklāt minētā iebūvēšana varētu ietekmēt iepriekš konstatēto šīs pašas sastāvdaļas, kā arī elektroiekārtas, kurā attiecīgā sastāvdaļa ir iebūvēta, atbilstību drošības prasībām.

(sal.ar 33., 34. un 40. punktu un rezolutīvo daļu)
Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Jurisdikcija un nolēmumu izpilde civillietās un komerclietās – Regula Nr. 44/2001 – Lis pendens – Tiesa, kurā celta otra prasība un kurai nav ekskluzīvas jurisdikcijas – Jurisdikcijas konstatēšana pirmajai tiesai, kurā celta prasība – Jēdziens – Tiesa, kas nav pēc savas ierosmes atteikusies no savas jurisdikcijas, un neviens no lietas dalībniekiem to nav apstrīdējis līdz pirmās aizstāvības pēc būtības iesniegšanai – Iekļaušana

(Padomes Regulas Nr. 44/2001 27. panta 2. punkts)
61

Turklāt saistībā ar vīna tirgus kopīgu organizāciju Savienības likumdevējs minētos ieteikumus iestrādā šajā ziņā pieņemtajā tiesiskajā regulējumā. No Regulas Nr. 1234/2007 120.g panta un 158.a panta 1. un 2. punkta, kā arī Regulas Nr. 606/2009 9. panta 1. punkta pirmās daļas izriet, ka OIV ieteikumi ir tieši pielīdzināti Savienības tiesību normām attiecībā uz analīzes metodēm, kas ļauj noteikt vīna nozares produktu sastāvu, īpašām prasībām, kas no vīndarības metožu aspekta ir piemērojamas vīna importam no trešajām valstīm, kā arī specifikācijām tādās [vīn]darības metodēs izmantoto vielu identificēšanai un šo vielu tīrības noteikšanai.
22

Atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 21. panta pirmajai daļai un Tiesas Reglamenta 120. panta c) punktam Komisijai ikvienā saskaņā ar LESD 258. pantu iesniegtā prasības pieteikumā ir jānorāda konkrētie iebildumi, par kuriem Tiesai tiek lūgts lemt, kā arī vismaz kopsavilkumā jāizklāsta tiesiskie un faktiskie apstākļi, ar kuriem šie iebildumi ir pamatoti. No iepriekš teiktā izriet, ka Komisijas prasībā ir jābūt loģiskā secībā un detalizēti izklāstītiem iemesliem, kas tai ir radījuši pārliecību, ka attiecīgā dalībvalsts nav izpildījusi kādu no Līgumos paredzētajiem pienākumiem (skat. it īpaši spriedumu Komisija/Nīderlande, EU:C:2012:243, 35. un 36. punkts).
9

Iesniedzējtiesas skatījumā šīs aizliegtās vienošanās dalībnieki mēģināja vienoties par vairāk nekā pusi no jauno iekārtu tirdzniecības apjoma visā Austrijas teritorijā. Par vairāk nekā pusi no attiecīgajiem projektiem notika savstarpēja vienošanās tā, lai saskaņotas darbības būtu vismaz trešdaļā no tirgus apjoma. Aptuveni divas trešdaļas saskaņoto projektu tika īstenoti, kā plānots. Atlikušajā trešdaļā gadījumu iepirkuma līgums tika piešķirts trešo personu uzņēmumiem (kuri nav aizliegtās vienošanās dalībnieki) vai aizliegtās vienošanās dalībniekam, kas neievēroja nolīgtos piešķiršanas noteikumus, izsakot piedāvājumu par zemāku cenu. Tika konstatētas arī divpusējas piešķiršanas saskaņā ar savstarpējo vienošanos. Attiecīgās aizliegtās vienošanās dalībnieku rīcības dēļ pat pēdējos gados pirms 2004. gada tirgus cenas tikpat kā nemainījās un ieinteresēto personu tirgus daļas palika apmēram tādas pašas.
16

Raad van State [Valsts padome] apstiprina, ka no ministra nostājas izriet, ka gadījumā, ja projekts negatīvi ietekmē esošo aizsargātā dzīvotnes veida apgabalu Natura 2000 teritorijā, lai novērtētu, vai ir ietekmēta šīs teritorijas viengabalainība, ir jāņem vērā apstāklis, ka šajā pašā teritorijā – vietā, kur minētais dzīvotnes veids necietīs no attiecīgā projekta izraisītās negatīvās ietekmes, – tiks radīts tāds pats vai vēl lielāks šī dzīvotņu veida apgabals. Tomēr šī tiesa uzskata, ka kritēriji, kas ļautu noteikt, vai ir ietekmēta attiecīgās teritorijas viengabalainība, neizriet ne no Dzīvotņu direktīvas, ne Tiesas judikatūras.
35

Ne no minētā 8. panta 3. punkta, ne no citas Direktīvas 2001/29 normas neizriet, ka tiek prasītas īpašas attiecības starp personu, kas pārkāpj autortiesības vai blakustiesības, un starpnieku. Turklāt šī prasība nevar arī tikt secināta no šīs direktīvas mērķiem, jo šādas prasības pieļaušana samazinātu tiesisko aizsardzību, kas ir atzīta aplūkoto tiesību subjektiem, kaut arī minētās direktīvas mērķis, kā tas it īpaši izriet no tās preambulas 9. apsvēruma, tieši ir tam nodrošināt paaugstinātu aizsardzības līmeni.
27

Šajā ziņā, pirmkārt, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 120. punktā konstatēja, ka “pierādījumi, kas jāsniedz Komisijai, lielā mērā ir atkarīgi no attiecīgā valsts pasākuma būtības” un ka netieša valsts galvojuma pastāvēšana “var tikt izsecināta no saskanīgu apstākļu kopuma, kuriem ir zināma ticamība un koherence un kuri izriet no atbilstošo valsts tiesību normu interpretācijas, proti, no kuriem var tikt izsecinātas juridiskās sekas, kuras izriet no saņēmēja uzņēmuma juridiskā statusa”.
8

Dekrēta Nr. 633 8. pantā ar nosaukumu “Piegādes eksportam” ir paredzēts: “Par piegādēm importam, ko ar nodokli neapliek, tiek uzskatītas: a) ārpus Eiropas Ekonomikas Kopienas teritorijas transportēto vai nosūtīto preču piegādes, ieskaitot ar [transporta] aģentu starpniecību īstenotās, ko veic piegādātājs vai viņa vārdā cita persona, vai aģents, ieskaitot pēc viņu pašu koncesionāru vai aģentu norādēm. Preces var apstrādāt, pārstrādāt, montēt, savienot vai pielāgot citām precēm [..] koncesionāra labā, vai to var darīt pats piegādātājs vai trešās personas; b) piegādes, izmantojot transportu, vai nosūtīšana ārpus Eiropas Ekonomikas Kopienas teritorijas 90 dienu laikā no preces saņemšanas brīža, ko veic nerezidents koncesionārs vai cita persona viņa vārdā, izņemot preces, kas paredzētas laivu vai kruīza kuģu, tūrisma lidmašīnu vai cita veida transportam, ko izmanto privātām vajadzībām, iekārtām vai degvielas uzpildei, kā arī preces, kuras jātransportē privātā bagāžā ārpus Eiropas Ekonomikas Kopienas teritorijas; šis eksports jāapliecina ar muitas vai pasta iestādes zīmogu uz rēķina; c) tādu preču piegādes, ieskaitot ar [transporta] aģenta starpniecību, kas nav ēkas un apbūvējamās platības, un pakalpojumu sniegšana personām, kas veikušas piegādes eksportam vai darījumus Kopienā un kuras kā tādas izmanto tiesības iegādāties preci, ieskaitot ar [transporta] aģenta starpniecību, vai importēt preces un pakalpojumus, par to nemaksājot nodokli. C) apakšpunktā minētās piegādes un pakalpojumu sniegšana tiek veiktas, nemaksājot nodokli a) apakšpunktā norādītām personām, ja tie ir rezidenti, un iepriekšējās daļas b) apakšpunktā minētajiem piegādātājiem, pamatojoties uz viņu rakstveida apgalvojumiem un viņiem uzņemoties par to atbildību, kas ir ierobežota līdz minētajos apakšpunktos norādīto piegāžu, ko šīs personas ir veikušas iepriekšējā kalendārā gada laikā, kopējai vērtībai. Koncesionāri un aģenti var pilnībā izmantot šo summu, lai iegādātos preces, ko eksportē no to izcelsmes valsts, sešu mēnešu laikā pēc to piegādes vai lai iegādātos citas preces vai pakalpojumus, tomēr ievērojot maksimālo summu, kuru veido starpība starp šo summu un to, par kādu viņu labā ir piegādātas preces šī paša gada laikā atbilstoši a) apakšpunktam [..]”.
74

Kā to norādījusi EBTA uzraudzības iestāde – “nodokļu vairoga” piemērošanas rezultātā atmaksātā nodokļa apmērs ir atkarīgs no nodokļa maksātāja samaksāto tiešo nodokļu kopējās summas un no tā, vai šī summa pārsniedz VNK noteikto maksimālo robežu. Pamatlietā minētā nodokļa priekšrocība netiek piešķirta atkarībā no noteiktiem ieturētiem nodokļiem, bet gan tikai tad, ja no visiem maksājamiem nodokļiem radusies summa pārsniedz noteiktu procentuālu daļu no nodokļa maksātāja gada ienākumiem. No tā izriet, ka nav nekādas tiešas saiknes starp attiecīgo nodokļa priekšrocību un noteiktu nodokļu atvilkumu.