Attiecībā uz sekām, kādas atbilstoši Dublinas III regulas 22. panta 7. punktam un 25. panta 2. punktam ir saistītas ar atbildes nesniegšanu uz uzņemšanas vai atpakaļuzņemšanas pieprasījumu, beidzoties šīs regulas 22. panta 1. un 6. punktā, kā arī 25. panta 1. punktā paredzētajiem obligātajiem termiņiem, ir jāuzsver, ka no šīm sekām nevar izvairīties, nosūtot pieprasījuma iesniedzējai dalībvalstij vien formālu atbildi. No šī 22. panta 1. punkta un 25. panta 1. punkta nepārprotami izriet, ka pieprasījumu saņēmušajai dalībvalstij, ievērojot šos obligātos termiņus, ir jāveic vajadzīgās pārbaudes, lai varētu pieņemt lēmumu par uzņemšanas vai atpakaļuzņemšanas pieprasījumu. Īstenošanas regulas 5. panta 1. punktā turklāt ir precizēts, ka atteikumā uz šādu pieprasījumu ir pilnīgi un sīki jāizklāsta atteikuma iemesli.

Turklāt Savienības likumdevējs ir noteicis šādus obligātus termiņus, kā arī to izbeigšanās sekas arī attiecībā uz atbildi uz uzņemšanas vai atpakaļuzņemšanas pieprasījumu. Atbilstoši Dublinas III regulas 22. panta 7. punktam atbildes nesniegšana šī panta 1. punktā minētajā divu mēnešu termiņā un 6. punktā minētajā viena mēneša termiņā ir pielīdzināma pieprasījuma akceptam un ietver pienākumu uzņemt attiecīgo personu, tostarp pienākumu nodrošināt atbilstošus pasākumus saistībā ar viņas ierašanos. Atbilstoši Dublinas III regulas 25. panta 2. punktam atbildes nesniegšana šā panta 1. punktā minētajā viena mēneša vai divu nedēļu termiņā ir pielīdzināma pieprasījuma akceptam un ietver pienākumu uzņemt attiecīgo personu atpakaļ, tostarp pienākumu veikt atbilstošus pasākumus saistībā ar tās ierašanos.

Šajā ziņā ir jāatgādina, ka uzņemšanas un atpakaļuzņemšanas procedūras obligāti ir jāveic saskaņā ar noteikumiem, kas it īpaši izklāstīti Dublinas III regulas VI nodaļā, un ka to īstenošanā konkrēti ir jāievēro virkne obligātu termiņu (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2017. gada 26. jūlijs, Mengesteab, C‑670/16 , EU:C:2017:587 , 49. un 50. punkts, kā arī 2018. gada 25. janvāris, Hasan, C‑360/16 , EU:C:2018:35 , 60. punkts).

Komisijas Regulas (EK) Nr. 1560/2003 (2003. gada 2. septembris), ar kuru paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai piemērotu Padomes Regulu (EK) Nr. 343/2003, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts pilsoņa patvēruma pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm, kura grozīta ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) Nr. 118/2014 (2014. gada 30. janvāris), 5. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka par starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu atbildīgās dalībvalsts noteikšanas procedūrā dalībvalstij, kura saņēmusi uzņemšanas vai atpakaļuzņemšanas pieprasījumu atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 604/2013 (2013. gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm, 21. vai 23. pantam un kura pēc vajadzīgo pārbaužu veikšanas uz šo pieprasījumu šīs pēdējās minētās regulas 22. vai 25. pantā paredzētajos termiņos atbild ar atteikumu, un kura tad saņem atkārtotas izskatīšanas lūgumu atbilstoši šim 5. panta 2. punktam, uz šo lūgumu ir jācenšas atbildēt lojālas sadarbības garā divu nedēļu termiņā.

Ja pieprasījumu saņēmusī dalībvalsts uz šo lūgumu neatbild divu nedēļu laikā, atkārtotas izskatīšanas papildu procedūra tiek galīgi noslēgta un tādējādi pieprasījumu iesniegusī dalībvalsts, sākot no šī termiņa beigām, ir uzskatāma par atbildīgu par starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, izņemot, ja tai vēl ir nepieciešamais laiks, lai tā varētu obligātajos termiņos, kas šai nolūkā paredzēti Regulas Nr. 604/2013 21. panta 1. punktā un 23. panta 2. punktā, iesniegt jaunu uzņemšanas vai atpakaļuzņemšanas pieprasījumu.

No šā sprieduma 58.–68. punktā minētajām tiesību normām izriet, ka Savienības likumdevējs uzņemšanas vai atpakaļuzņemšanas procedūrām ir paredzējis ietvaru, ko veido virkne obligātu termiņu, kuriem ir noteicoša nozīme, sekmējot Dublinas III regulas 5. apsvērumā minētā starptautiskās aizsardzības pieteikumu ātras izskatīšanas mērķa īstenošanu, jo tiek garantēts, ka šīs procedūras tiek īstenotas bez nepamatotas kavēšanās (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2017. gada 26. jūlijs, Mengesteab, C‑670/16, EU:C:2017:587, 53. un 54 punkts; 2017 gada 25. oktobris, Shiri, C‑201/16, EU:C:2017:805, 31. punkts, kā arī 218. gada 25. janvāris, Hasan, C‑360/16, EU:C:2018:35, 62. punkts). Šis mērķis, kas ir arī Īstenošanas regulas 5. panta 2. punkta pamatā, atbilstoši šīs tiesību normas formulējumam izpaužas kā stingrs laika ietvars, nosakot pieprasījumu iesniegušajai dalībvalstij trīs nedēļu ilgu termiņu, lai tā varētu vērsties pie pieprasījumu saņēmušās dalībvalsts ar atkārtotas izskatīšanas lūgumu, un divu nedēļu ilgu termiņu šīs pēdējās iespējamai atbildei uz šo lūgumu. Līdz ar to Īstenošanas regulas 5. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka atkārtotas izskatīšanas papildu procedūras – kas ir fakultatīva procedūra – ilgums ir stingri un paredzami reglamentēts, un tas tā ir gan visu attiecīgo pušu tiesiskās drošības interesēs, gan tāpēc, lai nodrošinātu tās atbilstību ar Dublinas III regulu iedibinātajam konkrētajam laikam ietvaram un negatīvi neietekmētu šīs regulas sasniedzamo starptautiskās aizsardzības pieteikumu ātras izskatīšanas mērķi. Atkārtotas izskatīšanas procedūra, kuras ilgums nebūtu noteikts – kā rezultātā saglabātos neskaidrība par to, kura dalībvalsts ir atbildīga par starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, un šāda pieteikuma izskatīšana tiktu ievērojami vai potenciāli pat neierobežoti aizkavēta –, būtu nesaderīga ar šo ātras izskatīšanas mērķi.

Šīs tiesību normas mērķis ir mudināt pieprasījumu saņēmušo dalībvalsti lojāli sadarboties ar pieprasījumu iesniegušo dalībvalsti, šajā tiesību normā paredzētajā termiņā atkārtoti izskatot šīs pēdējās dalībvalsts pieprasījumu uzņemt vai uzņemt atpakaļ attiecīgo personu, bet ar to nav paredzēts radīt juridisku pienākumu atbildēt uz atkārtotas izskatīšanas lūgumu – kura neievērošanas gadījumā tiktu nodota atbildība par starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu. Tādējādi no Īstenošanas regulas 5. panta 2. punkta izriet, ka, ja pieprasījumu saņēmusī dalībvalsts pēc veiktajām pārbaudēm uz uzņemšanas vai atpakaļuzņemšanas pieprasījumu Dublinas III regulā šai nolūkā paredzētajos termiņos atbild ar atteikumu, atkārtotas izskatīšanas papildu procedūra nevar radīt šīs regulas 22. panta 7. punktā un 25. panta 2. punktā paredzētās sekas.

Ceturtkārt, jānorāda, ka termiņš atbildes sniegšanai, kas paredzēts attiecīgi Dublinas III regulas 22. panta 1. un 6. punktā vai šīs regulas 25. panta 1. punktā, neietekmē atkārtotas izskatīšanas procedūrai paredzēto termiņu aprēķināšanu. Tāda Īstenošanas regulas 5. panta 2. punkta interpretācija, ka šī procedūra var norisināties vienīgi šo Dublinas III regulas tiesību normu noteiktajās robežās un ka tādējādi tā ir iespējama vienīgi tad, ja pieprasījumu saņēmusī dalībvalsts nav izmantojusi termiņu, kas paredzēts tās atbildes sniegšanai uz uzņemšanas vai atpakaļuzņemšanas pieprasījumu, praksē radītu būtisku šķērsli šīs procedūras piemērošanai un tādējādi nevarētu tikt uzskatīta par Dublinas III regulas īstenošanai lietderīgu.

(skat. 69., 74., 75., 77., 80., 88. un 90. punktu un rezolutīvo daļu)