ĢENERĀLADVOKĀTA PAOLO MENGOCI [PAOLO MENGOZZI] SECINĀJUMI,

sniegti 2011. gada 17. martā ( )

Lieta C‑101/10

Gentcho Pavlov

Gregor Famira

pret

Ausschuss der Rechtsanwaltskammer Wien

(Oberste Berufungs- und Disziplinarkommission (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Starptautiskās attiecības – Asociācijas nolīgumi – Tieša iedarbība – Valsts tiesiskais regulējums, atbilstīgi kuram pirms Bulgārijas pievienošanās Eiropas Savienībai Bulgārijas pilsoņiem atteikta reģistrācija advokātu palīgu reģistrā – Diskriminācijas pilsonības dēļ aizliegums – Darba apstākļu jēdziens – Saderīgums

1. Galvenais jautājums, kas uzdots šajā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu, ir, vai Bulgārijas pilsonis, kuram pirms Bulgārijas pievienošanās Eiropas Savienībai Austrija atteikusi viņa reģistrēšanu advokātu palīgu reģistrā, ir pakļauts diskriminācijai pilsonības dēļ, kas ir aizliegta ar Eiropas nolīgumu, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Bulgārijas Republiku, no otras puses, kas parakstīts 1993. gada 1. martā (turpmāk tekstā – “Asociācijas nolīgums”) ( ).

I – Atbilstošās tiesību normas

A – Asociācijas nolīgums ar Bulgārijas Republiku

2. Asociācijas nolīguma 7. panta 1. punktā ir noteikts, ka “asociācijā ir paredzēts pārejas laikposms, kura maksimālais ilgums ir 10 gadi un kurš sadalīts divos secīgos posmos, kas katrs ilgst piecus gadus. Pirmais posms sākas, stājoties spēkā šim nolīgumam”.

3. Asociācijas nolīguma ar Bulgārijas Republiku 38. panta 1. punkta pirmajā ievilkumā noteikts:

“Ievērojot nosacījumus un kārtību, kas ir spēkā katrā dalībvalstī:

– katras dalībvalsts piešķirtais statuss Bulgārijas pilsoņiem darba ņēmējiem, kas [likumīgi] nodarbināti tās teritorijā, nedrīkst būt diskriminējošs uz pilsonības pamata, salīdzinot ar tās pilsoņiem, darba apstākļu, atalgojuma vai atlaišanas ziņā.”

4. Asociācijas nolīguma ar Bulgārijas Republiku 42. panta 1. punktā noteikts:

“Ņemot vērā darba tirgus situāciju dalībvalstī un ievērojot tās tiesību aktus un minētajā dalībvalstī spēkā esošos noteikumus brīvas darbaspēka aprites jomā:

– esošās iespējas, ar kurām dalībvalstis nodrošina Bulgārijas darba ņēmējiem pieeju darba tirgum, ir jāsaglabā un pēc iespējas jāuzlabo,

– citas dalībvalstis izskata iespēju noslēgt līdzīgus nolīgumus.”

5. Asociācijas nolīguma ar Bulgārijas Republiku 45. panta 1. punktā, kas iekļauts nodaļā “Uzņēmējdarbība”, ir paredzēts, ka “katra dalībvalsts, stājoties spēkā šim nolīgumam, paredz iespēju Bulgārijas uzņēmumiem un pilsoņiem sākt un veikt uzņēmējdarbību savā teritorijā, turklāt apstākļos, kas nav nelabvēlīgāki par tiem, kas nodrošināti šīs dalībvalsts uzņēmumiem un pilsoņiem, izņemot jomās, kas aprakstītas XVa pielikumā.”

6. Asociācijas nolīguma ar Bulgārijas Republiku 45. panta 5. punkta a) apakšpunkta i) punktā uzņēmējdarbība ir definēta “saistībā ar pilsoņiem – tiesības uzsākt un veikt saimniecisko darbību kā pašnodarbinātām personām, kā arī izveidot un vadīt uzņēmumus, it īpaši uzņēmējsabiedrības, kuras tie efektīvi kontrolē. Pilsoņu pašnodarbinātība un uzņēmējdarbība nenozīmē iespēju meklēt darbu vai sākt strādāt darba tirgū, vai nodot tiesības piekļūt darba tirgum citai Pusei. Šīs nodaļas noteikumi neattiecas uz tiem, kas nav tikai pašnodarbinātas personas”.

7. Asociācijas nolīguma ar Bulgārijas Republiku 45. panta 5. punkta c) apakšpunktā noteikts, ka “saimnieciskā darbība konkrēti nozīmē rūpniecisku darbību, komercdarbību, amatnieku darbības un profesionālas [pašnodarbinātas] darbības”.

8. Asociācijas nolīguma ar Bulgārijas Republiku 47. pantā paredzēts: “Lai Kopienas un Bulgārijas pilsoņiem atvieglotu darbības uzsākšanu un turpināšanu reglamentētā profesionālā darbībā attiecīgi Bulgārijā un Kopienā, Asociācijas padome konstatē, kādi pasākumi ir jāveic, lai nodrošinātu kvalifikāciju savstarpējo atzīšanu. Tā var veikt visus pasākumus, kas šai nolūkā ir vajadzīgi.”

9. Asociācijas nolīguma ar Bulgārijas Republiku 59. panta 1. punktā noteikts, ka “attiecībā uz šo sadaļu nekas šajā Līgumā neliedz Pusēm piemērot savus tiesību aktus un noteikumus par fizisko personu iebraukšanu un uzturēšanos, darbu, darba nosacījumiem [apstākļiem] un fizisko personu uzņēmējdarbības veikšanu un pakalpojumu sniegšanu, ja vien tās tos nepiemēro tādā veidā, ka tiek atceltas vai pasliktinās priekšrocības, kas ir paredzētas jebkurai Pusei saskaņā ar kādu konkrētu šā Līguma noteikumu [..]”.

B – Valsts tiesiskais regulējums

10. Noteikumi, ar kuriem regulē advokāta profesiju un piekļuvi šai profesijai Austrijā, minēti Rechtsanwaltsprüfungsgesetz ( ) [Advokāta eksāmenu likumā, turpmāk tekstā – “RAPG”] un Österreichische Rechtsanwaltsordnung ( ) [Austrijas Advokatūras noteikumos, turpmāk tekstā – “RAO”].

1) Advokāta eksāmenu likums

11. RAPG 1. pantā paredzēts, ka “advokāta eksāmenā tiek pierādītas advokāta profesijas praktizēšanai vajadzīgās spējas un zināšanas, īpaši eksāmena kārtotāja spēja uzsākt un kārtot advokātam uzdotās publiskās un privātās lietas, kā arī prasme izveidot juridiskus dokumentus un atzinumus, kā arī spēja rakstveidā un mutvārdos izklāstīt juridiskos un faktiskos lietas apstākļus”.

12. RAPG 2. panta 1. punktā noteikts, ka “advokatūras eksāmenu var kārtot pēc doktora grāda tiesību zinātnēs [Doktorat der Rechte] iegūšanas vai tiesību zinātņu augstāko profesionālo studiju programmu absolventi saskaņā ar 1978. gada 2. marta likumu [..] par tiesību zinātņu studijām pēc maģistra grāda tiesību zinātnēs [Magisterium der Rechtswissenschaften] iegūšanas un pēc triju gadu ilgas prakses, no kuriem vismaz deviņi mēneši pavadīti tiesā un vismaz divi gadi advokātu birojā [..]”.

2) Austrijas Advokatūras noteikumi

13. RAO 1. panta 1. punktā paredzēts, “lai strādātu advokāta profesijā [..], nav vajadzīgs, ka personu ieceļ kāda iestāde; pietiekams ir pierādījums par turpmāk uzskaitīto nosacījumu izpildi un reģistrācija advokātu reģistrā”.

14. Atbilstoši RAO 1. panta 2. punktam jāizpilda šādi kritēriji:

“a) jābūt Austrijas pilsonim;

[..]

d) prakse likumā noteiktā veidā un ilgumā;

e) sekmīgi nokārtots advokāta eksāmens;

[..].”

15. RAO 2. pants ir izteikts šādi:

“1. Advokāta profesijas praktizēšanai nepieciešamā prakse izpaužas kā juridiska darbība tiesā vai prokuratūrā un advokātu birojā. [..] Prakse advokātu birojā ir atzīstama tikai tad, ja šī darbība ir pamatnodarbošanās un tās veikšanu neietekmē kāda cita profesionāla darbība [..].

2. Atbilstīgi 1. punktam praksei jāilgst pieci gadi, no kuriem vismaz deviņi mēneši tiesā vai prokuratūrā un vismaz trīs gadi advokātu birojā Austrijā.

[..]”

16. RAO 1. panta 3. punktā noteikts, ka “Austrijas pilsonība tiek uzskatīta par līdzvērtīgu Eiropas Savienības dalībvalsts pilsonībai vai citas EEZ līguma dalībvalsts pilsonībai, vai arī Šveices Konfederācijas pilsonībai”.

17. RAO 15. pantā noteikts:

“1. Ja advokāta pieaicināšana lietā ir paredzēta likumā, advokāts var visās tiesās un iestādēs ļaut sevi pārstāvēt viņa birojā strādājošam advokāta palīgam ar aizstāšanas pilnvarām, pats uzņemoties atbildību; tomēr nav pieļaujama dokumentu, kurus sagatavojis advokāta palīgs, iesniegšana tiesās un iestādēs.

2. Advokāta palīgam ir aizstāšanas pilnvaras, ja tas ir sekmīgi nokārtojis advokatūras eksāmenu [..].

3. Ja advokāta pieaicināšana lietā nav likumā paredzēta, advokāts var visās tiesās un iestādēs ļaut sevi pārstāvēt citam viņa birojā strādājošam advokāta palīgam ar aizstāšanas pilnvarām, pats uzņemoties atbildību; tomēr nav pieļaujama dokumentu, kurus sagatavojis advokāta palīgs, iesniegšana tiesās un iestādēs.

4. Advokatūras kolēģijas komiteja pie kāda advokāta praksē esošam advokāta palīgam izsniedz leģitimizācijas apliecību, no kuras izriet aizstāvēšanas pilnvaras tiesā saskaņā ar 2. punktu [..] vai pārstāvības pilnvaras saskaņā ar 3. punktu [..].”

18. RAO 30. pantā, ar kuru regulē iekļaušanu advokātu palīgu reģistrā, noteikts:

“1. Lai panāktu iekļaušanu advokātu palīgu reģistrā, uzsākot praksi advokātu birojā, komitejā ir jāiesniedz pieteikums, pievienojot pierādījumus par Austrijas pilsonību, un juridiskās prakses uzsākšanai nepieciešamo prasību izpilde un prakses laiks tiek aprēķināts tikai kopš šī pieteikuma iesniegšanas.

[..]

4. Par atteikumu iekļaut advokātu palīgu reģistrā, par izslēgšanu no šī reģistra un par atteikumu apstiprināt prakses laiku advokāta birojā ieinteresētajām personām ir tiesības iesniegt pārsūdzību Oberste Berufungs- und Disziplinarkommission [..].

5. Austrijas pilsonībai ir līdzvērtīga Eiropas Savienības dalībvalsts pilsonība vai citas EEZ līguma dalībvalsts pilsonība, vai arī Šveices Konfederācijas pilsonība.”

II – Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi

19. Gentčo Pavlovs [Gentcho Pavlov] ir Bulgārijas pilsonis, kurš pēc iesniedzējtiesas informācijas 2002. gadā pabeidzis studijas tiesību zinātnēs Vīnē, Austrijā ( ). Kopš 2004. gada viņš ir darba ņēmējs Vīnes advokāta G. Famiras [G. Famira] advokātu birojā. G. Pavlovam ir atļauja veikt uzņēmējdarbību atbilstīgi Austrijas tiesību aktiem, kā arī darba atļauja Austrijā.

20. 2004. gada 2. janvārī G. Famira un G. Pavlovs lūdza iekļaut G. Pavlovu advokātu palīgu reģistrā. Vienlaikus viņi, pamatojoties uz RAO 15. panta 3. punktu, lūdza piešķirt pārstāvības pilnvaras tiesā.

21. Ausschuss der Rechtsanwaltskammer Wien (Vīnes Advokātu kolēģijas komiteja) ar 2004. gada 6. aprīļa rīkojumu noraidīja šo lūgumu, pamatojot ar to, ka G. Pavlovs neatbilst RAO 30. pantā paredzētajam nosacījumam attiecībā uz pilsonību. Lūguma iesniegšanas laikā G. Pavlovam nebija ne kādas ES dalībvalsts, ne Eiropas Ekonomikas zonas, ne Šveices pilsonis, un – pēc Ausschuss der Rechtsanwaltskammer Wien domām – G. Pavlova Bulgārijas pilsonība nebija pamats, lai izpildītu RAO 30. pantā noteiktās prasības. 2004.gada 15. jūnijā ( ) par šo lēmumu iesniegto pārsūdzību Ausschuss der Rechtsanwaltskammer Wien plenārsēdē noraidīja.

22. Šis otrais lēmums tika pārsūdzēts Oberste Berufungs- und Disziplinarkommission (Advokātu Augstākā apelāciju un disciplinārlietu komisija, turpmāk tekstā – “OBDK”). 2006. gada 1. augustā minētā pārsūdzība tika noraidīta. OBDK uzskatīja, ka advokāta profesija ir reglamentēta profesija un ka šis reglaments attiecas arī uz advokātu palīgiem. Tā nolēma, ka atbilstoši Asociācijas nolīgumam ar Bulgārijas Republiku diskriminācija ir aizliegta tikai attiecībā uz darba apstākļiem, taču attiecībā uz piekļuvi reglamentētām profesijām līgumslēdzējas valstis var ieviest savus ierobežojumus.

23. Prasītāji iesniedza apelācijas sūdzību Verfassungsgerichtshof (Konstitucionālā tiesa), un tā 2007. gada 8. oktobrī atcēla šo lēmumu, uzskatot, ka, neiesniedzot Tiesā lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecībā uz Asociācijas nolīguma ar Bulgārijas Republiku attiecīgo normu interpretāciju, OBDK ir pārkāpusi sūdzības iesniedzēju tiesības uz procesu atbilstošā tiesā, ko garantē valsts Konstitūcija. Lieta tika nosūtīta atpakaļ OBDK.

24. 2008. gada 17. aprīlī OBDK daļēji apmierināja prasību pret 2004. gada 15. jūnija rīkojumu, jo tā to atcēla kopā ar 2004. gada 6. aprīļa rīkojumu, ņemot vērā juridiskās situācijas izmaiņas saistībā ar Bulgārijas Republikas pievienošanos Savienībai. Tā kā parādījies šis jaunais fakts, OBDK nosprieda, ka situācija ir pietiekami skaidra, lai varētu lemt, nelūdzot Tiesu sniegt prejudiciālu nolēmumu. Tāpēc tā nosūtīja lietu atpakaļ Ausschuss der Rechtsanwaltskammer Wien, lai tā pieņemtu lēmumu pēc papildinājuma tiesvedībā. OBDK 2008. gada 17. aprīļa lēmums arī tika pārsūdzēts Verfassungsgerichtshof.

25. Ar 2009. gada 2. jūlija lēmumu Verfassungsgerichtshof atcēla jauno OBDK 2008. gada 17. aprīļa lēmumu. Tiesa pēc būtības pārmet OBDK, ka, atturoties lūgt Tiesu sniegt prejudiciālu nolēmumu, tā nav atrisinājusi jautājumu attiecībā uz laikposmu no 2004. līdz 2006. gadam, kas ir jautājums, kurš, lai gan Bulgārijas Republika pievienojās Savienībai 2007. gada 1. janvārī, attiecībā uz G. Pavlovu joprojām bija būtisks, jo, pirmkārt, viņš advokatūras eksāmenu varēja kārtot tikai pēc vismaz divu gadu prakses advokāta birojā (RAPG 2. panta 1. punkts) un, otrkārt, lai viņš tiktu iekļauts advokātu reģistrā, viņam bija jāpierāda vismaz trīs gadu prakse advokātu birojā (saskaņā ar RAO 2. panta 2. punktu).

26. Tāpēc, saskaroties ar grūtībām Savienības tiesību interpretēšanā, OBDK nolēma apturēt tiesvedību un ar 2010. gada 23. februāra lēmumu par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, pamatojoties uz LESD 267. pantu, nolēma uzdot Tiesai šādus divus prejudiciālus jautājumus:

“1) Vai [asociācijas] nolīguma 38. panta 1. punkts bija tieši piemērojams laika posmā no 2004. gada 2. janvāra līdz 2006. gada 31. decembrim procedūrā par Bulgārijas pilsoņa iekļaušanu advokātu palīgu reģistrā?

2) [Apstiprinošas atbildes gadījumā uz pirmo jautājumu], vai [asociācijas] nolīguma 38. panta 1. punkts liedz [RAO] 30. panta 1. un 5. punktu, saskaņā ar ko reģistrācijai citu starpā ir izvirzāmi nosacījumi par Austrijas vai citas – par līdzvērtīgu atzītas – pilsonības pierādīšanu, piemērot pieteikumam, ko 2004. gada 2. janvārī iesniedzis pie austriešu advokāta nodarbināts Bulgārijas pilsonis, par ietveršanu advokātu palīgu reģistrā, kā arī leģitimizācijas apliecības izsniegšanai atbilstoši [RAO] 15. panta 3. punktam un pieteikuma noraidīšanai tikai pilsonības dēļ, neraugoties uz citu prasību izpildi un atļaujas veikt uzņēmējdarbību un darba atļaujas Austrijā esamību?”

III – Tiesvedība Tiesā

27. Prasītājas pamata prāvā, Austrijas valdība un Eiropas Komisija iesniedza rakstveida apsvērumus un 2011. gada 13. janvāra tiesas sēdē savus apsvērumus izteica arī mutvārdos.

IV – Juridiskā analīze

A – Vispārēja piezīme par OBDK kompetenci

28. Vispirms jāpārbauda, vai OBDK ir tiesa LESD 267. panta nozīmē, kura tādējādi ir tiesīga uzdot Tiesai prejudiciālus jautājumus.

29. Tiesai jau nesen bija jāspriež par šo jautājumu spriedumā lietā Koller ( ), kurā tā apgalvoja, ka “OBDK, kuras nolēmumiem, kā zināms, ir saistošs spēks, kā to savu secinājumu 52. punktā norādījusi arī ģenerāladvokāte, piemīt visas īpašības, lai to kvalificētu par tiesu [LESD 267. panta] nozīmē ( )”.

30. Ar šādiem nosacījumiem analīze jāturpina, jo Tiesas kompetencē ietilpst atbildēt uz iesniedzējtiesas jautājumiem.

B – Par pirmo jautājumu

31. Ar savu pirmo jautājumu iesniedzējtiesa pēc būtības vēlas noskaidrot, vai Asociācijas nolīguma ar Bulgārijas Republiku 38. panta 1. punkta pirmais ievilkums ir tieši piemērojams Savienības tiesību noteikums un vai tas jāuzskata par tādu, kam ir tieša iedarbība laikposmā no 2004. gada 2. janvāra līdz 2006. gada 31. decembrim saistībā ar Bulgārijas pilsoņa iekļaušanu advokātu palīgu reģistrā.

32. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, kas nav apstrīdama, Kopienas līguma, kas noslēgts ar trešām valstīm, norma ir jāuzskata par tādu, kam ir tieša iedarbība, ja, ņemot vērā šā līguma redakciju, kā arī tā priekšmetu un būtību, šī norma ietver skaidru un precīzu pienākumu, kas tā izpildē vai ietekmē nav atkarīga no vēlāka akta pieņemšanas ( ). Tāpēc Asociācijas nolīguma ar Bulgārijas Republiku 38. panta 1. punkta pirmais ievilkums jāvērtē saistībā ar šiem trim kritērijiem.

33. Attiecībā uz Asociācijas nolīguma ar Bulgārijas Republiku 38. panta 1. punkta pirmā ievilkuma formulējumu, un kā pamatoti norādīja prasītāji pamata prāvā un Austrijas valdība savos rakstveida apsvērumos, Tiesa jau ir spriedusi par to, vai Asociācijas nolīguma starp Eiropas Kopienām un Polijas Republiku 37. panta 1. punkta pirmajam ievilkumam, kura formulējums ir gandrīz identisks Asociācijas nolīguma ar Bulgārijas Republiku 38. panta 1. punkta pirmajam ievilkumam ( ), ir tieša iedarbība ( ). Tiesa uzskatīja, ka minētā 37. panta 1. punkta pirmais ievilkums “skaidri, precīzi un bez nosacījumiem aizliedz dalībvalstīm diskriminēt pilsonības dēļ Polijas pilsoņus darba ņēmējus, salīdzinot ar tās pilsoņiem, darba apstākļu, atalgojuma vai atlaišanas ziņā. [..] Šī vienlīdzīga statusa norma nosaka pienākumu sasniegt konkrētu rezultātu, un pēc būtības uz to valsts tiesā var atsaukties lietas dalībnieks, lai lūgtu tai novērst kādas dalībvalsts regulējuma diskriminējošos noteikumus, bez kādiem papildu piemērošanas pasākumiem šajā nolūkā” ( ). Formulējuma – “ievērojot nosacījumus un kārtību, kas ir spēkā katrā dalībvalstī,” – izmantošana neatspēko šo konstatējumu ( ).

34. Attiecībā uz Asociācijas nolīguma ar Bulgārijas Republiku būtību un mērķi, Tiesai jau bija iespēja apgalvot, ka “atbilstoši tā [preambulas] septiņpadsmitajam apsvērumam, kā arī 1. panta 2. punktam Asociācijas nolīguma mērķis ir izveidot asociāciju, lai veicinātu tirdzniecības paplašināšanos un saskaņotas ekonomikas attiecības starp Pusēm, lai tādējādi sekmētu dinamisku Bulgārijas ekonomikas attīstību un labklājību, lai atvieglotu tās pievienošanos Kopienai. Turklāt tas, ka Asociācijas nolīguma mērķis galvenokārt ir Bulgārijas tautsaimniecības attīstība un tāpēc tajā nav līdzsvara starp Kopienas pienākumiem attiecībā uz konkrēto trešo valsti, netraucē tai atzīt dažu tā noteikumu tiešo iedarbību ( )”.

35. Turklāt Asociācijas nolīguma ar Bulgārijas Republiku 59. panta 1. punkts pēc būtības nav pretrunā šim secinājumam, jo Tiesa nosprieda, ka “no šā noteikuma tikai izriet, ka dalībvalstu iestāžu kompetencē, ievērojot Asociācijas nolīgumā noteiktos ierobežojumus, ir piemērot valsts tiesību aktus” ( ). Tāpēc minētais pants neskar to Asociācijas nolīguma ar Bulgārijas Republiku noteikumu īstenošanu dalībvalstīs, kuri attiecas uz darba apstākļiem, tā mērķis nav arī padarīt atkarīgu no papildu pasākumu pieņemšanas valstī vienlīdzīga statusa pienākuma izpildi vai tā ietekmi, kas noteikta 38. panta 1. panta pirmajā ievilkumā ( ).

36. Visi Tiesas judikatūrā izvirzītie nosacījumi, lai normai, kas iekļauta Kopienas noslēgtā starptautiskā līgumā, varētu būt tieša iedarbība attiecībā uz Asociācijas nolīguma ar Bulgārijas Republiku 38. panta 1. punktu, ir izpildīti.

37. Es iesaku Tiesai uz pirmo jautājumu atbildēt tādējādi, ka Asociācijas nolīguma ar Bulgārijas Republiku 38. panta 1. punkta pirmais ievilkums atbilst Savienības tiesību normā noteiktajiem apstākļiem, lai tam varētu būt tieša iedarbība laikposmā no 2004. gada 2. janvāra līdz 2006. gada 31. decembrim.

C – Par otro jautājumu

38. Asociācijas nolīguma ar Bulgārijas Republiku 38. panta 1. punkta pirmajā ievilkumā noteikts, ka katras dalībvalsts piešķirtais statuss Bulgārijas pilsoņiem darba ņēmējiem, kas nodarbināti tās teritorijā, nedrīkst būt diskriminējošs pilsonības dēļ, salīdzinot ar tās pilsoņiem, “darba apstākļu, atalgojuma vai atlaišanas ziņā”.

39. Tiesai jau bija jāspriež par valsts tiesību normas saderību ar noteikumu, kas formulēts līdzīgi kā Asociācijas nolīguma ar Bulgārijas Republiku 38. panta 1. punkta pirmais ievilkums. Tādā gadījumā tās analīze nozīmē, pirmkārt, noteikt, vai konkrētā norma patiešām attiecas uz darba apstākļiem, pēc tam, otrkārt, pārbaudīt, vai norma patiešām ir diskriminējoša, ko aizliedz ar Asociācijas nolīgumu ar Bulgārijas Republiku. Šajā ziņā Tiesa uzskatīja, ka jārīkojas trijos posmos: vispirms jānosaka, vai Asociācijas nolīgums ar Bulgārijas Republiku tik tiešām aizliedz diskrimināciju; pēc tam jāizvērtē šā diskriminācijas aizlieguma apmērs un it īpaši, vai šis apmērs ir līdzvērtīgs līdzīgam noteikumam Līgumā; visbeidzot, ja uz diviem iepriekšējiem jautājumiem atbilde ir apstiprinoša, atliek pārbaudīt, vai diskriminācijai ir objektīvs pamatojums ( ).

40. Tā kā ar vienu reizi precedents neizveidojas, tāpēc, pirms noteikt, vai iekļaušana advokātu palīgu reģistrā attiecas uz jēdzienu “darba apstākļi” Asociācijas nolīguma ar Bulgārijas Republiku 38. panta 1. punkta pirmā ievilkuma nozīmē, es piedāvāju iesākt analīzi ar atteikuma, kuru prasītājs saņēma pamata prāvā, diskriminējošo raksturu.

1) Par diskrimināciju pilsonības dēļ

41. Šajā lietā nav grūti konstatēt, ka Asociācijas nolīguma ar Bulgārijas Republiku 38. pantā Pusēm ir noteikts pienākums nediskriminēt Bulgārijas darba ņēmējus to pilsonības dēļ. Attiecībā uz jautājumu, vai Asociācijas nolīguma ar Bulgārijas Republiku 38. panta 1. punkta pirmo ievilkumu var interpretēt tikpat plaši, kā Tiesa to darījusi judikatūras kontekstā attiecībā uz LESD 45. panta 2. punkta interpretāciju, es norādu, ka Tiesa sistemātiski un vispārēji nepieļauj šādu attieksmi, bet prasa atsaukties uz katra attiecīgā noteikuma mērķi tam raksturīgajā kontekstā ( ). Tādējādi tas, ka Tiesa saistībā ar lietu Kondova sprieda, ka interpretācija, kas judikatūrā sniegta attiecībā uz EK līguma 43. pantu, nevar tikt attiecināta uz Asociācijas nolīgumu ar Bulgārijas Republiku saistībā ar brīvību veikt uzņēmējdarbību ( ), neietekmē veicamās analīzes rezultātu attiecībā uz noteikumiem par šajā pašā nolīgumā iekļautajiem noteikumiem par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos.

42. Tiesai nekad nav bijis tieši jāaplūko šo noteikumu interpretācija. Tomēr judikatūra saistībā ar Pokrzeptowicz‑Meyer ( ) var būt noderīga, veicot mūsu analīzi. Šajā spriedumā Tiesai bija jānosaka tās diskriminācijas pilsonības dēļ aizlieguma apmērs saistībā ar darba apstākļiem, kas iekļauts Asociācijas nolīgumā ar Polijas Republiku. Jāpiebilst, ka šis diskriminācijas aizliegums ir gandrīz vienlīdzīgs tam, kas paredzēts Asociācijas nolīguma ar Bulgārijas Republiku 38. panta 1. punkta pirmajā ievilkumā ( ), un, kā konstatēja Tiesa, tas ir ļoti līdzīgs EK līguma 39. panta 2. punkta formulējumam ( ).

43. Tiesa tad apstiprināja, ka no Asociācijas nolīguma ar Polijas Republiku, no vienas puses, un EK līguma, no otras puses, mērķu un konteksta salīdzinājuma izriet, ka nav nekāda pamata attiecīgajā asociācijas nolīgumā iekļautam noteikumam piešķirt atšķirīgu piemērošanas jomu nekā tas, ko Tiesa noteikusi līdzvērtīgam noteikumam Līgumā.

44. Šo argumentāciju var transponēt uz Asociācijas nolīguma ar Bulgārijas Republiku 38. panta 1. punkta pirmo ievilkumu, jo tā mērķi ir līdzīgi tiem, kuri izvirzīti Asociācijas nolīgumā ar Polijas Republiku pirms tās pievienošanās Kopienai ( ). Protams, kā jau Tiesai ir bijusi iespēja precizēt, tāds noteikums kā minētais 38. pants nenosaka Bulgārijas darba ņēmēju brīvas pārvietošanās principu Savienībā ( ), taču attiecībā uz viņiem nosaka, sākot ar brīdi, kad viņi ir likumīgi nodarbināti vienas dalībvalsts teritorijā, tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi ar tādiem pašiem darba apstākļiem, kādi Savienības pilsoņiem ir atzīti līdzīgā formulējumā Līgumā ( ).

45. Turklāt ne ieinteresēto personu iesniegtie rakstveida apsvērumi, ne debates tiesas sēdē nenorādīja tādu objektīvu iemeslu, kas ļautu pamatot atšķirīgu attieksmi pret Austrijas pilsoņiem un Bulgārijas pilsoņiem attiecībā uz piekļuvi advokātu palīgu reģistram.

46. Pagaidu secinājums, kas jāizdara no iepriekš minētā, ir šāds: ir notikusi diskriminācija, kuru, šķiet, nevar pamatot. Tomēr Gordija mezgls nav pārcirsts, jo katrā ziņā tas, vai Asociācijas nolīguma ar Bulgārijas Republiku 38. panta 1. punkta pirmais ievilkums attiecas uz situāciju, kas aplūkota pamata prāvā, vēl nav noteikts.

2) Par jēdzienu “darba apstākļi”

47. Ir skaidrs, ka G. Pavlovam ir “atļauja veikt uzņēmējdarbību” Austrijas tiesību nozīmē ( ), kā arī darba atļauja Austrijā. Turklāt G. Pavlova darba devējs kopš 2004. gada ir G. Famira. Tātad G. Pavlovs ir likumīgi nodarbināts darba tirgū un principā kā algots darbinieks var atsaukties uz Asociācijas nolīguma ar Bulgārijas Republiku 38. panta 1. punkta pirmo ievilkumu.

48. No lietas materiāliem izriet arī, ka vienīgais iemesls, kāpēc G. Pavlovam tika atteikta iekļaušana advokātu palīgu reģistrā, ir tas, ka, lai varētu iekļaut reģistrā, nepieciešama Austrijas pilsonība vai tai līdzvērtīga pilsonība, kuras viņam nav.

49. Tāpēc, lai šajā konkrētajā gadījumā varētu izteikties par šā regulējuma saderību ar Asociācijas nolīguma ar Bulgārijas Republiku 38. pantu, jānoskaidro, vai tas ietekmē darba apstākļus.

50. Šajā ziņā varētu uzskatīt, ka, ņemot vērā to, ka G. Famira nodarbināja G. Pavlovu advokāta palīga statusā, advokāta palīga iekļaušana advokātu palīgu reģistrā ir viens no darba apstākļiem vairāku iemeslu dēļ: pirmkārt, iekļaušana advokātu palīgu reģistrā ir tā termiņa sākums, kurš jāņem vērā, aprēķinot prakses ilgumu, un savā veidā ir viens no priekšnoteikumiem, lai saņemtu atļauju kārtot advokatūras eksāmenu un iegūtu advokāta profesionālo nosaukumu ( ). Otrkārt, tikai tāds advokāta palīgs, kurš iekļauts reģistrā, var lūgt aizstāšanas pilnvaras (“kleine Legitmationsurkunde”), kas tam ļaus aizstāt advokātu, pie kura viņš strādā, tiesās un iestādēs ( ). Turklāt šādu interpretāciju varētu apstiprināt tas, ka Austrijas nodarbinātības iestāde esot atļāvusi G. Famiram pieņemt darbā G. Pavlovu par advokāta palīgu. Tādējādi atteikums kādu iekļaut advokātu palīgu reģistrā varētu tikt uzskatīts par tādu darbības ierobežojumu, ko šī persona var veikt saistībā ar savu “darbu”, un tātad par tādu, kurš tieši ietekmē šīs personas darba apstākļus attiecībā uz šo jomu Tiesā sagatavotās judikatūras nozīmē, tostarp saistībā ar iepriekš minēto spriedumu lietā Deutscher Handballbund, kas pasludināts par Vācijas tiesas lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ir nozīmīgs piemērs.

51. Šajā spriedumā lietā Deutscher Handballbund Tiesai bija jāspriež par to, vai ar Asociācijas nolīguma ar Slovākijas Republiku 38. pantu( ) ir saderīga valsts tiesību norma, ko pieņēmusi Vācijas handbola federācija, ar kuru tā paredzēja izsniegt trešo valstu pilsoņiem atšķirīgas licences, līdz ar to tikai ierobežots skaits spēlētāju ar šādu īpašu licenci varēja piedalīties oficiālās sacensībās. Prasītājs pamata prāvā, Slovākijas pilsonis, kurš likumīgi strādāja Vācijas klubā, tiesā apstrīdēja atteikumu uz lūgumu saņemt licenci bez īpašas atzīmes par trešās valsts pilsoni.

52. Pēc tam, kad Tiesa apstiprināja Asociācijas nolīguma ar Slovākijas Republiku 38. panta tiešo iedarbību, tā apstiprināja, ka bijušā EK līguma 48. panta 2. punkta interpretācija jāpiemēro arī attiecībā uz minēto 38. pantu ( ). No tā Tiesa secināja, ka konkrētais noteikums saistībā ar sportu attiecās uz darba apstākļiem tiktāl, ciktāl “tas tieši ietekmējis tāda profesionāla Slovākijas spēlētāja piedalīšanos līgas un kausa izcīņas spēlēs, kurš jau bijis likumīgi nodarbināts uzņemošajā dalībvalstī” ( ).

53. Līdz ar to varētu uzskatīt, ka atteikums iekļaut G. Pavlovu advokātu palīgu sarakstā ir interpretējams līdzīgi kā tāds, kurš tieši ietekmē dalību darbībās, kuras raksturīgas šim “darbam”.

54. Taču, manuprāt, atsaukšanās uz šo judikatūru nav iespējama, jo tad būtu jāpieņem, ka G. Pavlova “darbs” ir pielīdzināms jebkādām citām algota darba attiecībām, tostarp arī advokāta palīga algota darba attiecībām.

55. Protams, G. Famira pieņēma darbā G. Pavlovu par advokāta palīgu. Tomēr advokāta palīga kvalifikācija, kas viņam piešķirta darba līgumā, šajā gadījumā nevar būt pietiekama, lai būtu saistoša valsts iestādēm. Kā tika pierādīts tiesas sēdē, viena no Vīnes Advokātu kolēģijas komitejas misijām tieši ir sekot, lai pretendenti, kuri vēlas kļūt par advokātu palīgiem, atbilstu valsts tiesību aktos izvirzītajiem nosacījumiem, lai viņus varētu reģistrēt kā advokātu palīgus. Ja G. Pavlova un G. Famiras līgumattiecības būtu uzskatāmas par pietiekamām, lai uzskatītu, ka G. Pavlovs jau ir nodarbināts kā advokāta palīgs, kā arī, lai varētu izdarīt secinājumu par to, ka atteikums viņu iekļaut advokātu palīgu sarakstā kaitējis viņa darba apstākļiem, tas būtu līdzvērtīgi uzskatam, ka profesionālajām organizācijām, kurām dalībvalstis uzticējušās dažādas pārbaudes misijas, gan faktiski, gan juridiski ir saistoša nodarbinātības kvalifikācija, kas minēta darba līgumā. Tad pastāvētu reāls risks, ka tiktu apieti valsts tiesību akti, tādējādi ļaujot brīvi piekļūt darbībai vai profesijām, kuras tomēr tiek uzskatītas par reglamentētām.

56. Tā paša iemesla dēļ, kuru es tikko minēju attiecībā uz to, kas minēts G. Pavlova darba līgumā, es neuzskatu, ka nodarbinātības iestādes lēmums, ar kuru tika atļauts viņu pieņemt darbā par advokātu palīgu, ir tāds, kas dod jebkādas tiesības būt iekļautam minētajā reģistrā: Austrijas valdība tiesas sēdē pilnīgi pamatoti uzsvēra, ka pārbaudes, vai palīga iekļaušana reģistrā atbilst valsts tiesību aktos prasītajiem iekļaušanas nosacījumiem, nav šīs iestādes kompetencē, bet gan advokātu kolēģijas komitejas kompetencē. No funkcionālā viedokļa G. Pavlovu nevar uzskatīt par tehniski likumīgi nodarbinātu advokāta palīgu lūguma iekļaut reģistrā iesniegšanas brīdī.

57. Tiesas judikatūra šajā jautājumā apliecina, ka darba apstākļus nosaka tas tiesiskais režīms, ko piemēro konkrētajām darba attiecībām, kā arī gan materiālas, gan nemateriālas priekšrocības, kas piešķirtas darba ņēmējiem, nevis piekļuves nosacījumi kādai profesijai paši par sevi. Piemēram, Tiesa it īpaši nosprieda, ka valsts likums, kura mērķis ir pasargāt darba ņēmēju, kurš atsāk nodarbinātību uzņēmumā, kurā agrāk strādājis, no neizdevīga stāvokļa, kas radies tāpēc, ka viņš nebija darbā dienesta armijā dēļ, paredzot, ka dienestā pavadītais laiks tiek ieskaitīts kopējā darba stāžā uzņēmumā, attiecināms uz “nodarbinātības un darba apstākļiem” ( ); ka separācijas pabalsts, lai kompensētu neērtības, ko rada darbinieka nošķirtība no mājām, ir papildu atlīdzība un “tādējādi ir viens no darba apstākļiem” ( ); ka tiesību akts, ar kuru tikai tie pētnieki, kuri ir kādas valsts pilsoņi, var reģistrēties valsts pētniecības padomes sarakstā, ietekmē darba apstākļus, jo reģistrācija nosaka līguma ilgumu un karjeras attīstību ( ); ka valsts noteikums, saskaņā ar kuru trešās valsts, ar kuru Kopiena noslēgusi asociācijas nolīgumu, pilsonis var tikt nodarbināts svešvalodas pasniedzēja amatā, tikai slēdzot līgumu uz noteiktu laiku, ir nediskriminācijas pilsonības dēļ principa pārkāpums attiecībā uz darba apstākļiem ( ). Šis pasākumu kopums, ko Tiesa uzskatīja par tādu, kurš attiecas uz jēdzienu “darba apstākļi”, nekādā veidā nav salīdzināms ar pamata prāvā apstrīdēto tiesību aktu priekšmetu, kas attiecas uz piekļuvi advokātu palīgu reģistram.

58. Kā lietas dalībnieki norādīja, Tiesai jau nācies saskarties ar strīdiem par advokāta palīga darbību lietās, tostarp lietā, kas bija sprieduma Morgenbesser ( ) pamatā. Šajā spriedumā Tiesa apstiprināja, ka advokāta palīga darbību nevar klasificēt kā reglamentētu profesiju, kas būtu jānošķir no advokāta profesijas ( ). Pat ja šajā gadījumā Tiesa nepieņēma nostāju par to, vai iekļaušana advokātu palīgu sarakstā attiecas uz darba apstākļiem, tā tomēr ir norādījusi, ka advokāta palīga darbība jāuzskata par izglītības praktisko daļu, kas ir priekšnoteikums, lai varētu strādāt advokāta profesijā ( ). Šis princips mums jau darīts zināms spriedumā lietā Lawrie‑Blum ( ), kurā Tiesa izskatīja līdzīgu problēmu tai, kas radusies aplūkojamajā lietā, lai gan tā attiecas uz citu profesiju.

59. Šajā spriedumā lietā Lawrie‑Blum Tiesai bija jāspriež par Vācijas iestāžu atteikumu Lielbritānijas pilsonei piekļūt praksei, kas vajadzīga, lai mācītu licejā, pamatojot tikai ar to, ka viņai nebija Vācijas pilsonības. Izsakoties par šo problēmu, Tiesa neuzskatīja, ka runa ir par darba apstākli, bet, gluži pretēji, nosprieda, ka “prakses pabeigšana un diploma par otro valsts eksāmenu iegūšana no tiesību viedokļa ir nepieciešama, lai varētu strādāt pasniedzēja profesijā ( )”. Prasītāja pamata prāvā cieta no diskriminācijas piekļuvē profesijai ( ), nevis attiecībā uz darba apstākļiem.

60. Šajā judikatūrā ir skaidri parādīta Asociācijas nolīguma ar Bulgārijas Republiku 38. panta 1. punkta pirmā ievilkuma, kurš neattiecas uz piekļuvi nodarbinātībai, piemērojamība. Šo faktu turklāt apstiprina šā paša nolīguma 42. pants attiecībā uz Bulgārijas pilsoņu piekļuvi darba tirgum, no vienas puses, atsaucoties uz divpusējiem nolīgumiem šajā jomā un, no otras puses, izsakot vēlmi, ka šī pieeja turpmāk jāuzlabo ( ).

61. Piekļuvi advokāta palīga darbībai, pēc tam advokāta darbībai Austrijā tostarp neapšaubāmi regulē valsts tiesību aktu un normatīvo aktu noteikumi, ar kuriem šīs darbības atļauj personām, kuras atbilst konkrētiem nosacījumiem, bet aizliedz piekļuvi tām personām, kuras šiem nosacījumiem neatbilst. Tāpēc, G. Pavlova lūgums nebija par vienlīdzīgu attieksmi nodarbinātībā, bet par piekļuvi reglamentētai profesijai, kuru attiecībā uz Bulgārijas pilsoņiem pirms valsts pievienošanās Savienībai 38. panta 1. punkta pirmais ievilkums neregulē. No šā panta nevar izdarīt secinājumu par līgumslēdzēju pušu gribu izbeigt jebkādu diskrimināciju pilsonības dēļ attiecībā uz Bulgārijas pilsoņu piekļuvi reglamentētajām profesijām. Šajā ziņā jāņem vērā, ka 38. panta 1. punkta pirmais ievilkums ir iekļauts nolīguma IV sadaļas I nodaļā “Darba ņēmēju brīva pārvietošanās”, savukārt reglamentētās profesijas minētas nolīguma ar Bulgārijas Republiku 47. pantā, kas iekļauts nodaļā par uzņēmējdarbību. Šis fakts ir pietiekami skaidra norāde, ka līgumslēdzēju pušu nodoms nebija ar nolīguma 38. pantu regulēt piekļuvi reglamentētajām profesijām. Šajā 47. pantā precīzi un īpaši paredzēts, ka nākotnē Asociācijas padome atvieglo piekļuvi reglamentētām profesijām un darbošanos tajās, veicot pasākumus saistībā ar kvalifikācijas savstarpējo atzīšanu. Tāpēc no tā jāsecina, ka nolīgumā attiecībā uz šīm profesijām nav diskriminācijas aizlieguma, kas līdzvērtīgs 38. panta 1. punkta pirmajā ievilkumā iekļautajam aizliegumam.

62. Šis secinājums nav pretrunā Asociācijas nolīguma ar Bulgārijas Republiku 45. pantam, kurā noteikts, ka “katra dalībvalsts paredz iespēju Bulgārijas uzņēmumiem un pilsoņiem sākt un veikt uzņēmējdarbību savā teritorijā, pret tiem attiecoties ne mazāk labvēlīgi kā pret saviem uzņēmumiem un pilsoņiem”. Attiecībā uz 45. pantu šā paša nolīguma 42. un 47. pants nosaka īpašas normas, kuras kā tādas izslēdz minētā panta piemērošanu šajā gadījumā.

63. Visbeidzot, lai arī cik nepatīkama un neapmierinoša būtu situācija, ar kuru saskāries G. Pavlovs, jākonstatē, ka nav iespējams apgalvot, ka Asociācijas nolīgumā ar Bulgārijas Republiku esot iekļauts jebkāda vispārēja diskriminācijas aizlieguma pilsonības dēļ principa izklāsts, kas būtu papildus piemērojams attiecībā uz to, ka Bulgārijas pilsoņi praktizē uzņēmējdarbību, jo uz šo situāciju neattiecas noteikumi par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos, un ka nevar apiet noteikumus par piekļuvi reglamentētajām profesijām.

64. Tiesa bieži vien ir bijusi augstsirdīga asociācijas un dažkārt pat partnerības līgumu interpretācijā. Taču tādā vai citādā veidā Tiesas sludinātā dažādu Kopienas noslēgto starptautisko līgumu noteikumu un Līgumā iekļauto noteikumu piemērošanas jomas pielīdzināšana vienmēr tika kaut kādā veidā piesaistīta pašam konkrētā nolīguma tekstam. Šajā lietā tāda piesaistes elementa nav. Droši vien mēs saskaramies ar ierobežojumiem, kas raksturīgi Savienības asociācijas ar trešo valsti principam, kurš, lai gan tā mērķis ir sagatavot pievienošanos, acīmredzot nesniedz tik vispārēju un pilnīgu aizsardzību, kādu sniedz Savienības dibināšanas līgumi. Ja vien netiek ievērota līgumslēdzēju pušu griba, līdz ar to riskējot samazināt interesi par pašu pievienošanos, man šķiet neiespējami uzskatīt, ka dalībvalstis ar asociācijas nolīgumu uzņēmušās atcelt jebkādu diskrimināciju pilsonības dēļ, tostarp attiecībā pat uz piekļuvi reglamentētām profesijām.

65. Ar šādiem nosacījumiem un ņemot vērā visus iepriekšējos argumentus, es iesaku Tiesai atbildēt, ka ne 38. panta 1. punkta pirmā ievilkumā minētais, ne kāds cits Asociācijas nolīguma ar Bulgārijas Republiku noteikums nav domāts piemērošanai situācijā, kad Bulgārijas pilsonim pirms Bulgārijas pievienošanās Eiropas Savienībai tiek atteikta reģistrācija advokātu palīgu reģistrā, ņemot vērā, ka valsts piemērojamais tiesiskais regulējums paredz, ka tikai tie, kuriem ir Austrijas pilsonība vai tai pielīdzināma pilsonība, var Austrijā piekļūt advokāta profesijai.

V – Secinājumi

66. Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, es iesaku Tiesai uz Oberste Berufungs- und Disziplinarkommission uzdotajiem jautājumiem atbildēt šādi:

1) Eiropas nolīguma, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Bulgārijas Republiku, no otras puses, 38. panta 1. punkta pirmais ievilkums atbilst nosacījumiem, kuri nepieciešami Savienības tiesību aktu noteikumam, lai tam būtu tieša iedarbība un tādējādi tas varētu būt tieši piemērojams laikposmā no 2004. gada 2. janvāra līdz 2006. gada 31. decembrim;

2) ne minētā asociācijas nolīguma 38. panta 1. punkta pirmais ievilkums, ne kāds cits šā nolīguma noteikums nav piemērojams situācijai, kad pirms Bulgārijas pievienošanās Eiropas Savienībai Bulgārijas pilsoņiem tika atteikta reģistrācija advokātu palīgu reģistrā, ņemot vērā, ka piemērojamajās valsts tiesību normās noteikts, ka tikai tie, kuriem ir Austrijas pilsonība vai tai pielīdzināma pilsonība, Austrijā var strādāt advokāta profesijā.