ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kaut arī Pirmās instances tiesa ir ierobežojusi katra prasītāja tiesības uz atlīdzību ar, augstākais, piecu gadu ilgu periodu, tā tomēr nosprieda, ka no paša sākuma, tas ir, sākot ar pirmo pieņemšanu darbā, attiecīgās personas bija jāpieņem darbā pagaidu darbinieku līgumu ietvaros, nelikumībai tādējādi turpinoties visā kopuzņēmuma pastāvēšanas periodā. Tādējādi katra prasītāja situācija atlīdzināmā laikposma sākumā nevar tikt pielīdzināta situācijai, kāda būtu pirmās pieņemšanas darbā laikā, bet gan, to aplūkojot, jāņem vērā, ka, viņu pirmo reizi pieņemot darbā līgumdarbinieka statusā, attiecīgā persona būtu bijusi jāpieņem darbā pagaidu darbinieka statusā, kas nozīmē, ka attiecīgi jāņem vērā viņas “karjera” pirms atlīdzināmā laikposma sākuma. Šāda “karjeras atveidošanas” metode noteikti ietver paaugstināšanu amatā, kuru būtu varējis panākt ikviens prasītājs.

Starpspriedumā, ar kuru Pirmās instances tiesa Kopienai piesprieda atlīdzināt zaudējumus, kas radušies Joint European Torus (JET) kopuzņēmuma darbiniekiem tādēļ, ka viņiem tika piemērots cits, nevis pagaidu darbinieka tiesiskais statuss, tā nosprieda, ka prasītāju zaudējumi rodas no starpības starp darba algu un ar to saistītām priekšrocībām, ko šīs personas saņemtu vai iegūtu, ja strādātu kā pagaidu darbinieki, un darba algu un ar to saistītām priekšrocībām, ko viņi faktiski saņēma vai ieguva līgumdarbinieku statusā.

No tā izriet, pirmkārt, ka, nosakot Kopienu neto ienākumus, ko katrs no prasītājiem būtu saņēmis Pirmās instances tiesas noteiktajā atlīdzināmajā laikposmā, ja viņš būtu ticis pieņemts darbā pagaidu darbinieka statusā, jāņem vērā visas priekšrocības, kuras attiecīgajai personai būtu pienākušās, ņemot vērā visus faktus attiecībā uz viņas personisko un profesionālo situāciju, par kuriem tā var iesniegt dokumentārus pierādījumus. Savukārt dienas nauda, kas būtu tikusi izmaksāta saistībā ar komandējumiem, nav ieskaitāma, jo JET tika atlīdzināti visi izdevumi, kamēr dienas nauda bija ļoti maza vai pat netika maksāta nemaz. Otrkārt, nosakot katra prasītāja līgumdarbinieka statusā minētajā atlīdzināmajā laikposmā gūtos valsts ienākumus, jāņem vērā viss atalgojums, ko prasītāji šajā sakarā ir faktiski saņēmuši, tostarp dienas nauda, ko daži no prasītājiem saņēmuši saistībā ar viņu attālumu no JET atrašanās vietas.

(sal. ar 76.–78. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un tās iegūšana – Relatīvie atteikuma pamatojumi – Identiskas vai līdzīgas agrākas preču zīmes, kas reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, īpašnieka iebildums – Sajaukšanas iespēja ar agrāku preču zīmi – Salikta preču zīme, kas satur elementu, kurš apraksta konkrētās preces – Šī elementa kā tāda, kas neļauj noteikt preču tirdzniecības izcelsmi, uztvere no attiecīgās sabiedrības daļas puses

(Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

2. Kopienas preču zīme – Kopienas preču zīmes definīcija un tās iegūšana – Relatīvie atteikuma pamatojumi – Identiskas vai līdzīgas agrākas preču zīmes, kas reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, īpašnieka iebildums – Sajaukšanas iespēja ar agrāku preču zīmi – Vārdiska preču zīme “CHUFAFIT” un vārdiskas un grafiskas preču zīmes, kuras satur vārdu “CHUFI”

(Padomes Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts)

Summary

1. Novērtējot sajaukšanas iespēju Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta nozīmē, jāņem vērā, ka parasti mērķsabiedrības daļa neuzskata, ka elements, kas apraksta preci, uz kuru attiecas salikta preču zīme, ir atšķirtspējīgs elements un ir dominējošs preču zīmes radītajā kopējā iespaidā, kas ļauj atšķirt konkrēto preču tirdzniecības izcelsmi.

(sal. ar 51., 53. punktu)

2. Nepastāv iespēja, ka Spānijas sabiedrība varētu sajaukt, no vienas puses, vārdisku apzīmējumu “CHUFAFIT”, kuru kā Kopienas preču zīmi lūgts reģistrēt attiecībā uz “sagatavotiem riekstiem” un “svaigiem riekstiem”, kas ietilpst 29. un 31. klasē Nicas Nolīguma nozīmē, un, no otras puses, vārdisku preču zīmi “CHUFI” un šo vārdisko elementu saturošu grafisku preču zīmi, kuras agrāk reģistrētas Spānijā attiecībā uz virkni preču, kas ietilpst tajās pašās minētā nolīguma klasēs, jo, pat ja preces, uz kurām attiecas konfliktējošie apzīmējumi, ir identiskas, minēto apzīmējumu vizuālā un fonētiskā atšķirība ir pietiekama, lai novērstu to, ka mērķsabiedrības daļa tos varētu sajaukt, līdz ar to nav izpildīts viens no nosacījumiem, lai varētu piemērot Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu.

(sal. ar 54., 60. punktu)
274

Treškārt, saistībā ar kontekstu, kurā tika pieņemti nodokļu pasākumi, ir jānorāda, ka laikposmā no 1996. līdz 1999. gadam Komisija izvērtēja citas nodokļu sistēmas, kurus prasītājas ieviesa šajā laikposmā (nodokļu kredīti, kas tika noteikti 1994., 1996. un 1997. gadā, un ar nodokli apliekamās bāzes samazinājumi, kas noteikti 1996. gadā, par kuriem it īpaši bija runa lietās, kurās tika pieņemts iepriekš 68. un 70. punktā minētais spriedums lietā Demesa un 2002. gada 23. oktobra spriedums lietā Diputación Foral de Álava/Komisija. Līdz ar to tad, kad Komisija saņēma sūdzības, kas iesniegtas 1996. gada jūnijā un 1997. gada oktobrī, par to, ka Alavas Territorio Historico uzņēmumi Demesa un Ramondín saņēma nodokļu kredītu 45% apmērā un sabiedrību ienākuma nodokļa bāzes samazinājumu, Komisija sāka vairākas procedūras, kurās tika pieņemts Lēmums 1999/718 un Lēmums 2000/795 (skat. šī sprieduma 68. punktu) un Komisijas un lēmumi sākt oficiālās izmeklēšanas procedūras saistībā ar attiecīgajām shēmām, proti, 45% nodokļu kredītu un sabiedrību ienākuma nodokļa bāzes samazinājumu, saistībā ar kuriem tika celtas prasības Pirmās instances tiesā (iepriekš 174. punktā minētais spriedums lietā Diputación Foral de Guipúzcoa u.c./Komisija un spriedums lietā Diputación Foral de Álava/Komisija u.c.). Kaut gan šīs procedūras neattiecas uz 1993. gada atbrīvojumiem no nodokļiem, par kuriem ir runa šajā lietā, tajās tomēr tika apskatītas nodokļu priekšrocības, kuras pieņēma tās pašas iestādes un kuras var izraisīt tāda paša veida juridiskas problēmas, saistībā ar kurām Komisija varēja savas rīcības brīvības valsts atbalsta jomā ietvaros uzskatīt, ka tās ir jāizskata ātrāk, it īpaši ņemot vērā to, ka netika atbildēts uz tās jautājumiem par attiecīgajiem nodokļu atbrīvojumu saņēmējiem šajā lietā.
Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurence – Dominējošais stāvoklis – Ļaunprātīga izmantošana – Jēdziens

(EKL 82. panta 2. punkta a) apakšpunkts)

2. Konkurence – Dominējošais stāvoklis – Ļaunprātīga izmantošana – Jēdziens

(EKL 82. panta 2. punkta a) apakšpunkts)

3. Konkurence – Uzņēmumi, kam uzticēti pakalpojumi ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi

(EKL 82. panta 2. punkts)

Summary

1. Ļaunprātīgas izmantošanas jēdziens ir objektīvs jēdziens, kas ietver dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma rīcību, kas var ietekmēt struktūru tirgū, kurā tieši attiecīgā uzņēmuma klātbūtnes dēļ konkurence jau ir pavājinājusies, un kas, izmantojot līdzekļus, kuri atšķiras no tiem, kas pastāv normālas preču un pakalpojumu konkurences apstākļos uz uzņēmēju sniegto pakalpojumu pamata, apgrūtina joprojām tirgū esošā konkurences līmeņa saglabāšanu vai konkurences palielināšanos.

It sevišķi no EKL 82. panta 2. punkta a) apakšpunkta izriet, ka šāda ļaunprātīga izmantošanas prakse it īpaši var būt tad, ja tieši vai netieši tiek uzspiestas netaisnīgas darījumu cenas vai nosacījumi. Tādējādi ļaunprātīga izmantošana pastāv tad, kad dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums par saviem pakalpojumiem pieprasa maksu, kas ir nesamērīga sniegtā pakalpojuma ekonomiskajai vērtībai.

Tāpat dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums var ļaunprātīgi kavēt konkurentu ienākšanu tirgū, juridiski vai faktiski saistot savu pakalpojumu pircējus un tiem tādējādi aizliedzot pirkt no konkurējošiem piegādātājiem.

(sal. ar 120.–122. punktu)

2. Ja uzņēmums, kas Vācijā vada visu Vācijas teritoriju aptverošu iepakojuma savākšanas un reģenerācijas sistēmu, pieprasa uzņēmumiem, kas izmanto tā sistēmu, pārskaitīt maksu par visu iepakojumu, kas Vācijā pārdots ar tā firmas zīmi, lai gan šie uzņēmumi pierāda, ka neizmanto šo sistēmu kādai daļai vai visam iepakojumam, tā ir dominējoša stāvokļa ļaunprātīga izmantošana. Ja attiecīgās firmas zīmes izmantotāji pierāda, ka iepakojuma daudzumu, kuram tie neizmanto šo sistēmu, faktiski ir savākusi un pārstrādājusi kāda cita to izmantota kolektīvā vai individuālā sistēma, šis uzņēmums nevar apgalvot, ka būtu nesamērīgi no tā prasīt, lai tam netiktu maksāts par pakalpojumu, ko tas nesniedz. Tomēr gadījumā, ja ir pierādīts, ka iepakojumu ar tā firmas zīmi ir savākusi un pārstrādājusi cita sistēma, tas neliedz šim uzņēmumam iespēju iekasēt atbilstošu maksu tikai par firmas zīmes izmantošanu, jo tādas firmas zīmes norādīšana, kas patērētājam norāda uz iespēju izmantot uzņēmuma piedāvāto sistēmu, atbilst pakalpojumam – sistēmas nodrošināšanai.

(sal. ar 148., 164., 181., 193. un 195. punktu)

3. Pat pieņemot, ka uzņēmumam, kas vada iepakojuma savākšanas un reģenerācijas sistēmu, ir uzticēts pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi EKL 86. panta 2. punkta izpratnē, tas, ka tas nevar saņemt atlīdzību par pakalpojumu, par kuru ir pierādīts, ka to ir sniegusi cita sistēma, nebūt neļauj secināt, ka būtu apdraudēta savākšanas un reģenerācijas pakalpojumu sniegšana ekonomiski pieņemamos apstākļos.

(sal. ar 207.–209. punktu)
C 414/18

Vispārējās tiesa (astotā palāta) 2020. gada 17. septembra rīkojums (Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Super Bock Bebidas SA/Autoridade Tributária e Aduaneira

(Lieta C-837/19) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Priekšnodokļa atskaitīšana - Sestā direktīva 77/388/EEK - 17. panta 6. punkts - Direktīva 2006/112/EK - 168. un 176. pants - Izņēmumi no tiesībām uz nodokļa atskaitīšanu - Izmitināšanas pakalpojumu, pārtikas, dzērienu, automašīnu nomas pakalpojumu un degvielas iegāde un ceļu lietošanas maksa - “Atturēšanās no jebkādas darbības” klauzula - Pievienošanās Eiropas Savienībai)

(2020/C 414/23)

Tiesvedības valoda – portugāļu

Iesniedzējtiesa

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

Pamatlietas puses

Prasītāja: Super Bock Bebidas SA

Atbildētāja Autoridade Tributária e Aduaneira

Rezolutīvā daļa

Padomes Sestās direktīvas 77/388/EEK (1977. gada 17. maijs) par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 17. panta 6. punkts, kā arī Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 168. panta a) punkts un 176. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie neaizliedz tādus dalībvalsts tiesību aktus, kas stājušies spēkā tās pievienošanās Eiropas Savienībai dienā un saskaņā ar kuriem izņēmumi no tiesībām uz nodokļa atskaitīšanu par izdevumiem it īpaši par izmitināšanu, pārtiku, dzērieniem, automašīnu nomu, degvielu un ceļu lietošanas maksu ir piemērojami arī tad, kad tiek pierādīts, ka šie izdevumi ir radušies, lai iegādātos preces un pakalpojumus ar nodokli apliekamu darījumu vajadzībām.

(1) OV C 54, 17.02.2020.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 63/3

Tiesas (septītā palāta) 2017. gada 7. decembra rīkojums – Aughinish Alumina Ltd/Īrija, Eiropas Komisija

(Lieta C-373/16 P) (1)

((Apelācija - Valsts atbalsts - Tiesas Reglamenta 181. pants - Atbrīvojums no akcīzes nodokļa minerāleļļām, ko izmanto par kurināmo alumīnija oksīda ražošanā - Pastāvošs vai jauns atbalsts - Regula (EK) Nr. 659/1999 - 1. panta b) punkta i) apakšpunkts - Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips - Pienākums norādīt pamatojumu))

(2018/C 063/04)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Aughinish Alumina Ltd (pārstāvji: C. Little un C. Waterson, Solicitors)

Persona, kas iestājusies lietā prasītājas prasījumu atbalstam: Francijas Republika (pārstāvji: R. Coesme un D. Colas)

Pārējie lietas dalībnieki: Īrija, Eiropas Komisija (pārstāvji: V. Bottka un N. Khan)

Rezolutīvā daļa

1. Apelācijas sūdzību noraidīt.

2. Aughinish Alumina Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

3. Francijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

(1) OV C 305, 22.08.2016.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 200/2

Tiesas (devītā palāta) 2016. gada 10. marta rīkojums – SolarWorld AG/Brandoni solare SpA, Global Sun Ltd, Silicio Solar SAU, Solaria Energia y Medio Ambiente SA, Eiropas Komisija

(Lieta C-142/15 P) (1)

(Apelācija - Tiesas Reglamenta 181. pants - LESD 263. pants - Tieša skāruma kritērijs - Acīmredzami nepamatota apelācijas sūdzība - Dempings - Ķīnas izcelsmes vai no Ķīnas nosūtītu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (proti, elementu un plāksnīšu) imports - Regula (EK) Nr. 1225/2009 - 8. pants - Ķīnas ražotāju eksportētāju cenu saistību piedāvājums - Komisijas piekrišana - Atbrīvojums no antidempinga maksājuma - Prasība par piekrišanas lēmumu - Nepieņemamība)

(2016/C 200/02)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: SolarWorld AG (pārstāvji – L. Ruessmann, advokāts, J. Beck, Solicitor)

Pārējie lietas dalībnieki: Brandoni solare SpA, Global Sun Ltd, Silicio Solar SAU, Solaria Energia y Medio Ambiente SA (pārstāvji – J. L. Ruessmann, advokāts, J. Beck, Solicitor), Eiropas Komisija (pārstāvji – F. Brakeland, T. Maxian Rusche un A. Stobiecka-Kuik)

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt;

2) SolarWorld AG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

(1) OV C 190, 8.6.2015.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 261/11

Tiesas (astotā palāta) 2014. gada 19. jūnija rīkojums (Tribunal do Trabalho da Covilhã – Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Pharmacontinente-Saúde e Higiene SA u.c./Autoridade Para As Condições do Trabalho (ACT)

(Lieta C-683/13) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesas Reglamenta 99. pants - Personas datu apstrāde - Direktīva 95/46/EK - 2. pants - “Personas datu” jēdziens - 6. un 7. pants - Principi, kas saistīti ar datu kvalitāti un datu apstrādes likumīgumu - 17. pants - Datu apstrādes drošība - Darba ņēmēju darba laiks - Darba laika reģistrs - Valsts kompetentās iestādes darba apstākļu uzraudzības jautājumos piekļuve - Darba devēja pienākums darīt pieejamu darba laika reģistru veidā, kas dotu tam tūlītēju piekļuvi)

2014/C 261/18

Tiesvedības valoda – portugāļu

Iesniedzējtiesa

Tribunal do Trabalho da Covilhã

Pamatlietas puses

Prasītāji: Pharmacontinente-Saúde e Higiene SA, Domingos Sequeira de Almeida, Luis Mesquita Soares Moutinho, Rui Teixeira Soares de Almeida, André de Carvalho e Sousa

Atbildētāja: Autoridade Para As Condições do Trabalho (ACT)

Rezolutīvā daļa:

1) Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīvas 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti 2. panta a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādam darba laika reģistram, kāds ir aplūkots pamatlietā, kurā attiecībā uz katru darbinieku ir norādīts darba laika sākuma un beigu laiks, iekļaujot attiecīgos pārtraukumus vai pauzes, ir piemērojams “personas datu” jēdziens šīs tiesību normas izpratnē;

2) Direktīvas 95/46 6. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts, kā arī 7. panta c) un e) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kāds aplūkots pamatlietā, ar kuru darba devējam ir noteikts pienākums darīt pieejamu darba laika reģistru valsts kompetentajai iestādei darba apstākļu uzraudzības jautājumos veidā, kas dotu tam tūlītēju piekļuvi, ciktāl šis pienākums ir nepieciešams, lai šī iestāde varētu veikt savu uzdevumu uzraudzīt tiesiskā regulējuma darba apstākļu jomā piemērošanu, īpaši attiecībā uz darba laiku;

3) Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai darba devējam noteiktais pienākums sniegt valsts kompetentajai iestādei darba apstākļu uzraudzības jautājumos pieeju darba laika reģistram veidā, kas dotu tam tūlītēju piekļuvi, var tikt uzskatīts par nepieciešamu, lai šī iestāde varētu izpildīt savu uzraudzības uzdevumu, veicinot efektīvāku tiesiskā regulējuma darba apstākļu jomā, īpaši tiesiskā regulējuma attiecībā uz darba laiku, piemērošanu, un, apstiprinošas atbildes gadījumā, – vai piemērotās sankcijas nolūkā nodrošināt Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīvā 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem noteikto prasību efektīvu piemērošanu atbilst samērīguma principam.

(1) OV C 52, 22.2.2014.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 184/9

Tiesas (astotā palāta) 2014. gada 13. februāra rīkojums (Tribunal Arbitral (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Merck Canada Inc./Accord Healthcare Limited, Alter SA, Labochem Ltd, Synthon BV, Ranbaxy Portugal – Comércio e Desenvolvimento de Produtos Farmacêuticos, Unipessoal Lda

(Lieta C-555/13) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Valsts tiesas jēdziens LESD 267. panta izpratnē - Tribunal Arbitral necessário - Pieņemamība - Regula (EK) Nr. 469/2009 - 13. pants - Papildu aizsardzības sertifikāts zālēm - Sertifikāta derīguma termiņš - Ekskluzīvo tiesību maksimālais termiņš)

2014/C 184/12

Tiesvedības valoda – portugāļu

Iesniedzējtiesa

Tribunal Arbitral

Pamatlietas puses

Prasītāja: Merck Canada Inc.

Atbildētāji: Accord Healthcare Limited, Alter SA, Labochem Ltd, Synthon BV, Ranbaxy Portugal – Comércio e Desenvolvimento de Produtos Farmacêuticos, Unipessoal Lda

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tribunal Arbitral – Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Regulas (EK) Nr. 469/2009 par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm (kodificēta versija) (OV L 152, 1. lpp.) 13. panta interpretācija – Sertifikāta termiņš – Ekskluzīvo tiesību termiņš, kas var pārsniegt maksimālo piecpadsmit gadu termiņu, skaitot no dienas, izsniegta pirmā atļauja laist attiecīgās zāles Savienības tirgū

Rezolutīvā daļa:

Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Regulas (EK) Nr. 469/2009 par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm 13. pants, to lasot kopā ar šīs regulas preambulas 9. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj to, ka persona, kas ir gan patenta, gan sertifikāta īpašniece, atsaucas uz kopējo šāda sertifikāta derīguma termiņu, to aprēķinot atbilstoši 13. pantam, situācijā, kad šāda termiņa dēļ tai rastos ekskluzīvās tiesības attiecībā uz aktīvo vielu ilgāk par 15 gadiem no pirmās atļaujas laist tirgū izsniegšanas dienas Eiropas Savienībā zālēm, kuras veido šī aktīvā viela vai kuru sastāvā tā ir.

(1) OV C 15, 18.1.2014.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 261/7

Tiesas (astotā palāta) 2014. gada 5. jūnija rīkojums (Augstākās tiesas (Latvija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Antonio Gramsci Shipping Corp. u.c./Aivars Lembergs

(Lieta C-350/13) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība civillietās - Regula (EK) Nr. 44/2001 - Pagaidu un aizsardzības pasākumu atzīšana un izpilde - Sākotnējā nolēmuma atcelšana - Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu uzturēšana spēkā - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)

2014/C 261/10

Tiesvedības valoda – latviešu

Iesniedzējtiesa

Augstākā tiesa (iepriekš Augstākās tiesas Senāts)

Pamatlietas puses

Prasītājas: Antonio Gramsci Shipping Corp., Apollo Holdings Corp., Arctic Seal Shipping Co. Ltd, Atlantic Leader Shipping Co. Ltd, Cape Wind Trading Co.Ltd, Clipstone Navigation SA, Dawnlight Shipping Co. Ltd, Dzons Rids Shipping Co., Faroship Navigation Co. Ltd, Gaida Shipping Co., Gevostar Shipping Co. Ltd, Hose Marti Shipping Co., Imanta Shipping Co. Ltd, Kemeri Navigation Co., Klements Gotvalds Shipping Co., Latgale Shipping Co. Ltd, Limetree Shipping Co. Ltd, Majori Shipping Co. Ltd, Noella Marītime Co. Ltd, Razna Shipping Co., Sagewood Trading Inc., Samburga Shipping Co. Ltd, Saturn Trading Co., Taganroga Shipping Co., Talava Shipping Co. Ltd, Tangent Shipping Co. Ltd, Viktorio Shipping Co., Wilcox Holding Ltd, Zemgale Shipping Co. Ltd, Zoja Shipping Co. Ltd

Atbildētājs: Aivars Lembergs

Rezolutīvā daļa:

Par Augstākās tiesas Senāta (Latvija) lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas iesniegts ar 2013. gada 12. jūnija nolēmumu, nav jālemj.

(1) OV C 252, 31.8.2013.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 377/5

Tiesas (sestā palāta) 2013. gada 7. oktobra rīkojums (Consiglio di Stato (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Società cooperativa Madonna dei miracoli/Regione Abruzzo un Ministero delle Politiche Agricole e Forestali

(Lieta C-82/13) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējā lauksaimniecības politika - Vienota rīcība - Komisijas atturēšanās no finanšu atbalsta samaksas - Dalībvalsts veikta tās ieguldījuma atsaukšana - Faktiska rakstura jautājums - Valsts iekšējā situācija - Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība - Lietas faktisko apstākļu apraksts - Nepietiekamība - Hipotētisks jautājums - Acīmredzama nepieņemamība)

2013/C 377/08

Tiesvedības valoda — itāļu

Iesniedzējtiesa

Consiglio di Stato

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Società cooperativa Madonna dei miracoli

Atbildētāji: Regione Abruzzo un Ministero delle Politiche Agricole e Forestali

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Consiglio di Stato — Padomes 1988. gada 24. jūnija Regulas (EEK) Nr. 2052/88 par struktūrfondu uzdevumiem un to efektivitāti, kā arī par to darbības saskaņošanu savā starpā un ar Eiropas Investīciju bankas un citu pastāvošo finanšu instrumentu darbību (OV L 185, 9. lpp.), Padomes 1988. gada 19. decembra Regulas (EEK) Nr. 4253/88, ar ko paredz īstenošanas noteikumus Regulai Nr. 2052/88 attiecībā uz darbības koordināciju starp dažādiem struktūrfondiem, no vienas puses, un starp tiem un Eiropas Investīciju banku un citiem pastāvošajiem finanšu instrumentiem, no otras puses (OV L 374, 1. lpp.), Padomes 1990. gada 29. marta Regulas (EEK) Nr. 866/90 par lauksaimniecības produktu pārstrādes un tirdzniecības apstākļu uzlabošanu (OV L 91, 1. lpp.), kā arī Komisijas 1990. gada 7. jūnija Lēmuma 90/342/EEK par atlases kritērijiem, kas jānosaka attiecībā uz investīcijām lauksaimniecības un mežsaimniecības produktu pārstrādes un tirdzniecības apstākļu uzlabošanai (OV L 163, 71. lpp.), interpretācija –Vienota rīcība — Komisijas atturēšanās no finanšu atbalsta samaksas — Dalībvalsts, kas savu ieguldījumu nav veikusi tāpēc, ka palīdzības maksājumu nav veikusi Komisija

Rezolutīvā daļa:

1) Eiropas Savienības Tiesas kompetencē acīmredzami nav atbildēt uz Consiglio di Stato (Itālija) uzdotajiem jautājumiem;

2) turklāt lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir acīmredzami nepieņemams.

(1) OV C 147, 25.5.2013.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 108/9

Tiesas 2013. gada 24. janvāra rīkojums — Enviro Tech Europe Ltd/Eiropas Komisija un Enviro Tech International Inc.

(Lieta C-118/12 P) (1)

(Apelācija - Direktīva 67/548/EEK un Direktīva 2004/73/EK - Bīstamu vielu klasifikācija, iepakošana un marķēšana - N-propilbromīda klasifikācija)

2013/C 108/17

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Enviro Tech Europe Ltd (pārstāvji — C. Mereu un K. Van Maldegem, advokāti)

Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Komisija (pārstāvji — P. Oliver un E. Manhaeve) un Enviro Tech International Inc.

Priekšmets

Apelācijas sūdzība par Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 16. decembra spriedumu lietā T-291/04 Enviro Tech Europe Ltd un Enviro Tech International, Inc./Eiropas Komisija, ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja, pirmkārt, prasību daļēji atcelt Komisijas 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/73/EK, ar ko divdesmit devīto reizi tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 67/548/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu, kas attiecas uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakojumu un marķēšanu (OV L 152, 1. lpp.), tiktāl, ciktāl ar to n-propilbromīds ir iekļauts “viegli uzliesmojošu” vielu sarakstā, un, otrkārt, prasību atlīdzināt kaitējumu, kas esot radies prasītajām — Interese celt prasību — Individuālas skaršanas neesamība

Rezolutīvā daļa:

1) apelācijas sūdzību noraidīt;

2) Enviro Tech Europe Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

(1) OV C 227, 28.7.2012