ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.2.

Vai tiesvedībā par prasījumiem, kam ir iestājies termiņš, Direktīvas 96/71/EK (1) izpratnē nodarbinātības valstī no Savienības tiesībām, it īpaši no Eiropas Savienības pamattiesību hartas 47. panta, kā arī no minētās direktīvas 5. panta 2. punkta un 6. panta izrietošā efektīvas tiesību aizsardzības principa, kas interpretēts saistībā ar Pamattiesību hartas 12. pantā garantēto biedrošanās arodbiedrību jomā (biedrošanās brīvības) brīvību, izriet, ka valsts tiesām ir jāatstāj nepiemērota darba ņēmēja izcelsmes valsts Darba likumu kodeksa norma, kas liedz piedziņai cedēt darba samaksas prasījumu nodarbinātības valsts arodbiedrībai, ja atbilstošā nodarbinātības valsts tiesību norma pieļauj darba samaksas prasījuma, kam ir iestājies termiņš, un līdz ar to prasītāja statusa cedēšanu piedziņai arodbiedrībai, kuras biedri ir visi darba ņēmēji, kas ir cedējuši savu prasījumu piedziņai?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 260/28

Prasība, kas celta 2013. gada 26. jūnijā — Eiropas Komisija/Slovākijas Republika

(Lieta C-361/13)

2013/C 260/51

Tiesvedības valoda — slovāku

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — F. Schatz un A. Tokár)

Atbildētāja: Slovākijas Republika

Prasītājas prasījumi:

— atzīt, ka, atsakoties piešķirt Ziemassvētku pabalstu, kas paredzēts Likumā Nr. 592/2006, personām, kurām ir tiesības to saņemt, bet kas dzīvo citā dalībvalstī, nevis Slovākijas Republikā, Slovākijas Republika nav izpildījusi Līguma par Eiropas Savienības darbību 45. un 48. pantā un Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulas (EK) Nr. 883/2004 (1) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu 7. pantā paredzētos pienākumus;

— piespriest Slovākijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Ziemassvētku pabalsts, kas ir noteikts Likumā Nr. 592/2006, ir vecuma pabalsts Regulas Nr. 883/2004 3. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē, kurš jāpiešķir arī tām personām, kurām ir tiesības to saņemt un kuras dzīvo ārpus konkrētās dalībvalsts (šajā gadījumā — ārpus Slovākijas Republikas). Tādēļ ar valsts tiesību normu nevar ierobežot personu, kurām ir tiesības to saņemt un kuras dzīvo ārpus Slovākijas Republikas, tiesības saņemt Ziemassvētku pabalstu. Līdz ar to Slovākijas Republikas tiesību norma, kurā ir noteikts šāds ierobežojums, ir nesaderīga ar LESD 45. un 48. pantu un Regulas Nr. 883/2004 7. pantu.

(1) OV L 166, 1. lpp.
7)

Vai pastāv pretruna starp daļu no KN skaidrojumiem par pozīciju 2707 99 91 un pozīciju 2707 99 99 un HS 2. piezīmi par 27. nodaļu, un vai pēdējā no minētajām piezīmēm ir nevis izsmeļoša, bet tai ir tikai piemēra raksturs? Atbilstoši KN skaidrojumiem par apakšpozīciju 2707 99 91 un apakšpozīciju 2707 99 99“smagās eļļas (izņemot neapstrādātas), kas iegūtas no augsttemperatūras akmeņogļu darvas”, — ja tās neatbilst četriem kumulatīvajiem nosacījumiem, kuri ir minēti KN skaidrojumos par šīm apakšpozīcijām — ir jāklasificē atbilstoši to būtiskajām īpašībām “[..] 2710 19 31–2710 19 99 apakšpozīcijā [..]”. Saskaņā ar HS 2. piezīmi par 27. nodaļu ar pozīcijā 2710 minēto norādi “neapstrādātas naftas eļļas un naftas produkti, kas iegūti no bitumenminerāliem” ir jāsaprot arī līdzīgas eļļas, kā arī eļļas, ko veido galvenokārt jebkurā veidā iegūti jaukti nepiesātinātie ogļūdeņraži, kuros nearomātisko sastāvdaļu svars pārsniedz aromātisko sastāvdaļu svaru.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 101/11

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 28. janvārī iesniedza Østre Landsret (Dānija) — Nordea Bank Danmark A/S/Skatteministeriet

(Lieta C-48/13)

2013/C 101/24

Tiesvedības valoda — dāņu

Iesniedzējtiesa

Østre Landsret

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Nordea Bank Danmark A/S

Atbildētāja: Skatteministeriet

Prejudiciālais jautājums

Vai LESD 49. pants un 54. pants (bijušais EKL 43. pants un 48. pants), kā arī EEZ Līguma 31. pants un 34. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj to, ka dalībvalsts, kas atļāva rezidentei sabiedrībai regulāri atskaitīt pastāvīgā uzņēmuma, kas atrodas citā dalībvalstī, radītos zaudējumus, šīs sabiedrības ar nodokli apliekamajā ienākumā pilnībā ieskaita visus pastāvīgā uzņēmuma zaudējumus (tiktāl, ciktāl tie nav izlīdzināti no nākamo gadu peļņas), ja pastāvīgais uzņēmums tiek slēgts tādēļ, ka daļa no tā uzņēmējdarbības tika nodota sabiedrībai, kas pieder šai pašai grupai, un kuras rezidence ir tajā pašā dalībvalstī kā pastāvīgam uzņēmumam, un ja visas iespējas ņemt vērā šos zaudējumus ir jāuzskata par izmantotām?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 26/32

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 12. novembrī iesniedza Tribunal Central Administrativo Norte (Portugāle) — Joaquim Fernando Macedo Maia u.c./Fundo de Garantia Salarial, IP

(Lieta C-511/12)

2013/C 26/60

Tiesvedības valoda — portugāļu

Iesniedzējtiesa

Tribunal Central Administrativo Norte

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāji: Joaquim Fernando Macedo Maia, António Pereira Teixeira, António Joaquim Moreira David, Joaquim Albino Moreira David

Atbildētājs: Fundo de Garantia Salarial, IP

Prejudiciālais jautājums

Vai Savienības tiesības attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā, it īpaši Direktīvas 80/987/EEK (1) 4. un 10. pants, ir interpretējami tādējādi, ka tās nepieļauj tādu valsts tiesību normu, saskaņā ar kuru tiek garantēti vienīgi tie prasījumi, kuru samaksas termiņš ir iestājies sešus mēnešus pirms pieteikuma par darba devēja maksātnespējas atzīšanu, pat ja darbinieki pret darba devēju ir cēluši prasības Tribunal do Trabalho [Darba lietu tiesā], lūdzot tiesu noteikt parāda summu un piespriest tā piedziņu?

(1) Padomes 1980. gada 20. oktobra Direktīva par dalībvalstu normatīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā (OV L 283, 23. lpp.)
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 311/7

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 6. augustā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) — Sky Italia Srl/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Commissione di Garanzia per l’Attuazione della Legge sullo Sciopero nei Servizi Pubblici Essenziali

(Lieta C-376/12)

2012/C 311/08

Tiesvedības valoda — itāļu

Iesniedzējtiesa

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Sky Italia Srl

Atbildētājas: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni un Commissione di Garanzia per l’Attuazione della Legge sullo Sciopero nei Servizi Pubblici Essenziali

Prejudiciālais jautājums

Vai Kopienu tiesību normas šajā jomā, it īpaši Direktīvas 2002/20/EK (1) noteikumi ir interpretējami tādējādi, ka tie nepieļauj šajā lūgumā minēto valsts tiesisko regulējumu, it īpaši 2005. gada likumu Nr. 266, ņemot vērā to, kādā veidā tas tiek konkrēti piemērots tiesību sistēmā?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) (OV L 108, 21. lpp.).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 287/18

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 21. jūnijā iesniedza Tribunal de première instance de Liège (Beļģija) — Guido Imfeld, Nathalie Garcet/État belge

(Lieta C-303/12)

2012/C 287/33

Tiesvedības valoda — franču

Iesniedzējtiesa

Tribunal de première instance de Liège

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāji: Guido Imfeld un Nathalie Garcet

Atbildētāja: État belge

Prejudiciālais jautājums

Vai (EKL 39.) pants pieļauj tādas Beļģijas tiesību normas nodokļu jomā, kādas ir ietvertas CIR/92 155. pantā un CIR/92 134. panta 1. punkta otrajā daļā un saskaņā ar kurām, neatkarīgi no tā, vai tiek piemērots 2008. gada 12. marta Apkārtraksts Nr. Ci.RH.331/575.420, prasītāja gūtie ienākumi Vācijā, kas ir atbrīvoti no nodokļiem atbilstoši Vācijas un Beļģijas noslēgtās Konvencijas par dubultās nodokļu uzlikšanas novēršanu 17. pantam, tiek ietverti Beļģijas nodokļa aprēķinā un tiek izmantoti par aprēķina bāzi CIR/92 paredzēto nodokļu atvieglojumu piešķiršanai, un šie atvieglojumi, piemēram, tā ienākumu daļa, kas ir atbrīvota no nodokļiem prasītāja ģimenes stāvokļa dēļ, tiek samazināti vai piešķirti mazākā apmērā nekā tad, ja abi prasītāji savus ienākumus būtu guvuši Beļģijā un ja drīzāk prasītāja, nevis prasītājs būtu guvusi lielākus ienākumus, kaut gan Vācijā prasītājs attiecībā uz viņa ienākumiem tiek aplikts ar nodokļiem kā neprecējusies persona un tādējādi nevar saņemt visus nodokļu atvieglojumus, kas ir saistīti ar viņa personīgo situāciju un ģimenes stāvokli, ko Vācijas nodokļu iestādes ņem vērā tikai daļēji?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 258/11

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 11. jūnijā iesniedza High Court of Ireland (Īrija) — Digital Rights Ireland Ltd/Minister for Communications, Marine and Natural Resources, Minister for Justice, Equality and Law Reform, The Commissioner of the Garda Síochána, Ireland and the Attorney General

(Lieta C-293/12)

2012/C 258/18

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

High Court of Ireland

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Digital Rights Ireland Ltd

Atbildētāji: Minister for Communications, Marine and Natural Resources, Minister for Justice, Equality and Law Reform, The Commissioner of the Garda Síochána, Ireland and the Attorney General

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai prasītājas tiesību ierobežojums attiecībā uz mobilās telefonijas izmantošanu, kas izriet no Direktīvas 2006/24/EK (1) 3., 4. un 6.pantā paredzētajām prasībām, ir nesaderīgs ar LES 5. panta 4. punktu tādā ziņā, ka tas ir nesamērīgs un nav nepieciešams vai nav piemērots, lai sasniegtu leģitīmos mērķus: a) nodrošināt, ka atsevišķi dati ir pieejami smagu noziegumu izmeklēšanas, atklāšanas un kriminālvajāšanas mērķiem, un/vai b) nodrošināt Eiropas Savienības iekšējā tirgus pienācīgu darbību?

2) Konkrēti, i) vai Direktīva 2006/24/EK ir saderīga ar LESD 21. pantā paredzētajām pilsoņu tiesībām brīvi pārvietoties un dzīvot dalībvalstu teritorijā? ii) Vai Direktīva 2006/24/EK ir saderīga ar tiesībām uz privāto dzīvi, kas paredzētas Hartas 7. pantā un ECPAK 8. pantā? iii) Vai Direktīva 2006/24/EK ir saderīga ar tiesībām uz personas datu aizsardzību, kas paredzētas Hartas 8. pantā? iv) Vai Direktīva 2006/24/EK ir saderīga ar tiesībām uz vārda brīvību, kas paredzētas Hartas 11. pantā un ECPAK 10. pantā? v) Vai Direktīva 2006/24/EK ir saderīga ar tiesībām uz labu pārvaldību, kas paredzētas Hartas 41. pantā?

3) Cik lielā mērā saskaņā ar Līgumiem — un, konkrēti, lojālas sadarbības principu, kas paredzēts Līguma par Eiropas Savienību 4. panta 3. punktā, — valsts tiesai ir jāpēta un jāvērtē tas, vai valsts pasākumi Direktīvas 2006/24/EK īstenošanai ir saderīgi ar aizsardzību, kāda sniegta Pamattiesību hartā, tostarp tās 7. pantā (kas norādīts ECPAK 8. pantā)?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Direktīva 2006/24/EK par tādu datu saglabāšanu, kurus iegūst vai apstrādā saistībā ar publiski pieejamu elektronisko komunikāciju pakalpojumu sniegšanu vai publiski pieejamu komunikāciju tīklu nodrošināšanu, un par grozījumiem Direktīvā 2002/58/EK, OV L 105, 54. lpp.
i)

Izskatot to, ka Apelācijas sūdzības iesniedzēja nav apstrīdējusi faktus, kas iesniegti saskaņā ar Komisijas 1996. gada paziņojumu par naudas sodu neuzlikšanu vai to apmēra samazināšanu lietās, kas skar aizliegtas vienošanās, Vispārējā tiesa nav izbeigusi to, ka Eiropas Komisija pārkāpj tiesiskās paļāvības principu un vienlīdzības principu, kā arī neizpilda savu pienākumu norādīt pamatojumu.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 217/10

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 14. maijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) — Fastweb SpA/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni u.c.

(Lieta C-232/12)

2012/C 217/21

Tiesvedības valoda — itāļu

Iesniedzējtiesa

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Fastweb SpA

Atbildētājas: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni u.c.

Prejudiciālais jautājums

Vai Kopienu tiesību normas šajā jomā, it īpaši Direktīvas 2002/20/EK (1) noteikumi ir interpretējami tādējādi, ka tie nepieļauj šajā lūgumā minēto valsts tiesisko regulējumu, it īpaši 2005. gada Likumu Nr. 266, ņemot vērā to, kādā veidā tas tiek konkrēti piemērots tiesību sistēmā?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) (OV L 108, 21. lpp.).
—

aizliedz netiešu nesaskaņotu nodokli (kā, piemēram, IVMDH), kas ir iekasējams brīdī, kad degviela mazumtirdzniecībā tiek pārdota galapatērētājam, atšķirībā no saskaņotā nodokļa (nodokļa par naftas produktiem [Impuesto sobre Hidrocarburos], kurš ir iekasējams, kad preces tiek izvestas no pēdējās akcīzes preču noliktavas) vai PVN (kurš, lai gan arī ir iekasējams brīdī, kad notiek pēdējā pārdošana mazumtirdzniecībā, ir maksājams katrā ražošanas un izplatīšanas procesa posmā), jo tiek uzskatīts, ka tas neatbilst — izsakoties kā spriedumā lietā EKW un Wein & Co (2) (47. punkts) — vienas vai otras šīs taksācijas metodes vispārīgajai sistēmai, kāda tā ir noteikta Kopienu tiesībās?
1)

Vai tāds valsts regulējums kā tas, kas ir ietverts Flandrijas 2000. gada 17. jūlija Dekrētā par elektroenerģijas tirgus organizāciju, kurš ir īstenots ar Flandrijas valdības 2004. gada 5. marta Lēmumu redakcijā ar grozījumiem, kuri ir izdarīti ar Flandrijas valdības 2005. gada 25. februāra Lēmumu par elektroenerģijas ražošanas no neizsīkstošiem enerģijas avotiem veicināšanu un Flandrijas valdības 2005. gada 8. jūlija Lēmumu par grozījumiem Flandrijas valdības 2004. gada 5. marta Lēmumā par elektroenerģijas ražošanas no neizsīkstošiem enerģijas avotiem veicināšanu un Flandrijas valdības 2002. gada 29. marta Lēmumā par publisko pienākumu veicināt racionālo enerģijas izmantošanu, atbilstoši kuram — piegādātājiem, kuri piegādā elektroenerģiju sadales tīklam vai pārvaldes sistēmai pieslēgtajiem gala patērētājiem, ir uzlikts pienākums katru gadu iesniegt regulatīvajai iestādei noteiktu zaļās enerģijas sertifikātu skaitu (iepriekš minētā dekrēta 23. pants), — piegādātājiem, kuri piegādā elektroenerģiju sadales tīklam vai pārvaldes sistēmai pieslēgtajiem gala patērētājiem, Flandrijas Elektroenerģijas un gāzes tirgus regulatīvā iestāde (VREG) uzliek administratīvo naudas sodu, ja šie piegādātāji nav iesnieguši pietiekamu zaļās enerģijas sertifikātu skaitu, lai izpildītu tiem attiecībā uz šādiem sertifikātiem uzliktās kvotas saistības (iepriekš minētā dekrēta 37. panta 2. punkts), — ir tieši noteikts, ka izcelsmes apliecinājumi no citām valstīm ar zināmiem nosacījumiem var tikt atzīti, lai izpildītu kvotas saistības (Flandrijas valdības 2004. gada 5. marta Lēmuma šajā lietā piemērojamajā redakcijā 15.quater panta 2. punkts); — regulatīvā iestāde nevar vai nevēlas atzīt izcelsmes apliecinājumus, kuri nāk no Norvēģijas un Dānijas/Zviedrijas, jo nepastāv Flandrijas valdības, kura ir atzinusi, ka šo sertifikātu iesniegšana ir identiska vai līdzvērtīga (iepriekš minētā dekrēta 25. pants un 2004. gada 5. marta Lēmuma 15.quater panta 2. punkts), īstenošanas pasākumi, turklāt konkrētajā gadījumā regulatīvā iestāde nav pārbaudījusi identiskumu vai līdzvērtību, — visā laikposmā, kurā bija spēkā 2000. gada 17. jūlija Dekrēts, pārbaudot kvotas saistību izpildi, faktiski ir tikuši ņemti vērā tikai sertifikāti par Flandrijas reģionā ražoto zaļo elektroenerģiju, kamēr piegādātājiem, kuri piegādā elektroenerģiju sadales tīklam vai pārvaldes sistēmai pieslēgtajiem gala patērētājiem, nebija nekādas iespējas sniegt pierādījumu, ka iesniegtie izcelsmes apliecinājumi no citām Eiropas Savienības dalībvalstīm atbilst nosacījumam par identisku vai līdzvērtīgu pierādījumu attiecībā uz šādu sertifikāti izsniegšanu pastāvēšanu, ir saderīgs ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 34. pantu un EEZ līguma 11. pantu un/vai LESD 36. pantu un EEZ līguma 13. pantu?
1)

Vai jēdziens “preču piegāde” Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK (1) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 14. panta 1. punkta izpratnē, to lasot kopā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 345. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to, ņemot vērā pamata lietas apstākļus, tiek pieļauts, ka preces saņēmējs piegādes darījumā tiesības rīkoties ar precēm (kustamas lietas, kas ir noteiktas to sugas dēļ) iegūst, iegūstot īpašumtiesības uz šīm precēm ar labticīgu, uz atlīdzības pamata iegūtu valdījumu no personas, kas nav preču īpašnieks, kas saskaņā ar dalībvalsts tiesībām ir pieļaujams, turklāt ir jāņem vērā tas, ka saskaņā ar šīm tiesībām īpašumtiesības uz šādām lietām pāriet šo lietu nodošanas brīdī?
3)

Vai tikai fakts vien, ka homoseksuālas darbības atbilstoši Sjerraleones 1861. gada Offences against the Person Act ir sodāmas un par tām draud brīvības atņemšanas sods, ir uzskatāmas par vajāšanas darbību direktīvas 9. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot kopā ar tā 2. punkta c) apakšpunktu, nozīmē? Ja tā nav: kādos apstākļos tā var uzskatīt?
2)

Vai it īpaši Komisijas 2006. gada 27. jūnija Regulas Nr. 968/2006 4. pants ir interpretējams tādējādi, ka iekārtas — piemēram, tvertnes — ko cukura ražošanas uzņēmumi izmanto cukura uzglabāšanai un iepakošanai tikai tā pārdošanas nolūkā, ciktāl tā nav saistīta ar ražošanas procesu, ir pieskaitāmas tām iekārtām, kas ir minētas attiecīgā panta c) punktā, nevis tā a) un b) punktā atbilstoši Regulas Nr. 320/2006 un Regulas Nr. 968/2006, it īpaši tās preambulas 4. apsvēruma tekstam un mērķiem?
2.

Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka ir pārkāpts Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts. Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, preču zīmi “RESTORE” kvalificējot vienīgi kā aprakstošu norādi. Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta piemērošana paredzot, ka reģistrācijai pieteiktajam apzīmējumam esot jākalpo tam, lai tirdzniecībā “norādītu” preču veidu utt. Saskaņā ar Tiesas judikatūru aprakstošajam izteicienam “acīmredzami” esot jāizriet no reģistrācijai pieteiktā apzīmējuma un pašam vārdam esot jābūt aprakstošam. Darbības vārds “restore” pats par sevi nevarot norādīt uz reģistrācijas pieteikuma aptverto preču veidu, kvalitāti vai izmantošanas nolūku. Darbības vārds “restore” iegūstot aprakstošu funkciju vienīgi konstrukcijās ar vienu vai vairākiem lietvārdiem (piemēram, “restore one’s health”). Ciktāl tiek pieņemts, ka medicīnisks konteksts izriet no apstākļiem, tad saskaņā ar Tiesas judikatūru tas neesot pietiekami, jo turklāt esot nepieciešama pārnešana no sabiedrības puses interpretācijas ieguldījuma izpratnē. Ar medicīnu saistīta izpratne varētu rasties, tikai pievienojot tādu vārdu kā “health”, kas šajā gadījumā tā neesot. Reģistrācijai pieteiktās preču zīmes “RESTORE” vietā gan Apelāciju padome, gan Vispārējā tiesa esot pārbaudījušas preču zīmi “RESTORE SOMEONE’S HEALTH”.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 184/2

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 15. februārī iesniedza First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) — Felixstowe Dock and Railway Company Ltd, Savers Health and Beauty Ltd, Walton Container Terminal Ltd, AS Watson card Services (UK) Ltd, Hutchison Whampoa (Europe) Ltd, Kruidvat UK Ltd, Superdrug Stores plc/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Lieta C-80/12)

2012/C 184/02

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājas: Felixstowe Dock and Railway Company Ltd, Savers Health and Beauty Ltd, Walton Container Terminal Ltd, AS Watson card Services (UK) Ltd, Hutchison Whampoa (Europe) Ltd, Kruidvat UK Ltd, Superdrug Stored plc

Atbildētājs: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Prejudiciālie jautājumi

1) Apstākļos, kad: 1) dalībvalsts (tādas kā Apvienotā Karaliste) tiesiskajā regulējumā ir paredzēts, ka sabiedrība (“pārņēmējsabiedrība”) var pieprasīt grupas [nodokļa] atvieglojumu [group relief] par tādas sabiedrības zaudējumiem, kura pieder konsorcijam (“konsorcija sabiedrība”), ar nosacījumu, ka sabiedrība, kas ietilpst tajā pat sabiedrību grupā kā pārņēmējsabiedrība, ietilpst arī konsorcijā (“saistītājsabiedrība”), un 2) sabiedrību grupas mātessabiedrība (kas pati nav pārņēmējsabiedrība, konsorcija sabiedrība vai saistītājsabiedrība) nav Apvienotās Karalistes vai kādas citas dalībvalsts valstspiederīgā, vai LESD 49. un 54. pants liedz noteikt prasību, ka “saistītājsabiedrībai” ir vai nu jābūt Apvienotās Karalistes rezidentei vai jāveic komercdarbība Apvienotajā Karalistē, izmantojot tur atrodošos pastāvīgu uzņēmumu?
3)

Vai īpašie pasākumi atbilstoši Direktīvas 2006/112 395. pantam var pastāvēt tādas nodokļu prakses gadījumā, kāda tiek aplūkota pamatlietā, saskaņā ar kuru par ieņēmumiem atbildīgās struktūras priekšnodokļa atskaitījumu kontroles nolūkā pārbauda vienīgi veikto priekšnodokļa atskaitīšanu, tajā pašā laikā nodoklis par veiktajiem darījumiem tiek uzskatīts par obligāti maksājamu jau tādēļ vien, ka tas ir ticis norādīts rēķinā? Gadījumā, ja atbilde uz šo jautājumu ir apstiprinoša: vai saskaņā ar Direktīvas 2006/112 203. pantu ir pieļaujams — un ja jā, tad kādos gadījumos —, ka par vienu un to pašu darījumu pievienotās vērtības nodoklis vienreiz tiek iekasēts no preces piegādātāja vai pakalpojumu sniedzēja, jo nodokli tas ir norādījis rēķinā, un otrreiz — no preces pircēja vai pakalpojuma saņēmēja, ievērojot, ka tam tiek liegtas tiesības uz priekšnodokļa atskaitīšanu?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 65/6

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 19. decembrī iesniedza Court of Appeal (England&Wales) (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) — MA, BT, DA/Secretary of State for the Home Department

(Lieta C-648/11)

2012/C 65/12

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

Court of Appeal (England&Wales) (Civil Division)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāji: MA, BT, DA

Atbildētājs: Secretary of State for the Home Department

Ieinteresētā persona: Aire Centre

Prejudiciālais jautājums

Kura dalībvalsts saskaņā ar 6. panta otro daļu ir atbildīga par patvēruma pieteikuma izskatīšanu Regulā Nr. 343/2003/EK, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts pilsoņa patvēruma pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV L 50, 2003. gada 25. februāris, 1. lpp.), ja patvēruma meklētājs — nepilngadīgais bez pavadības, kuram nav ģimenes locekļu, kas likumīgi atrodas citā dalībvalstī, ir iesniedzis patvēruma pieteikumu vairāk nekā vienā dalībvalstī?
1.

Kā ir jāinterpretē Padomes Regulas (EK) Nr. 1698/2005 (1) 22. panta 1. punkta a) apakšpunkts (“dibina lauku saimniecību pirmo reizi kā saimniecības vadītāji”) un Komisijas Regulas (EK) Nr. 1974/2006 (2) 13. panta 4. un 6. punkts, ja daļa no sabiedrības darbības ir lauksaimnieciska darbība? Vai, pārbaudot, vai persona pirmo reizi ir nodibinājusi lauku saimniecību kā saimniecības vadītāja, iepriekšējas darbības izvērtēšana ir jābalsta uz to, ka attiecīgajai personai, ievērojot tās dalību, bija dominējoša ietekme sabiedrībā, vai uz to, cik lieli bija tās ienākumi no lauksaimniecības, vai arī uz to, vai tās darbību sabiedrībā var identificēt kā funkcionāli un ekonomiski autonomas ražošanas vienības vadīšanu? Vai saimniecības vadīšana ir jāizvērtē kopumā un vai papildus jau minētajiem apstākļiem turklāt ir jāņem vērā personas statuss sabiedrībā, kā arī jautājums, vai viņa faktiski uzņemas uzņēmējdarbības risku?