ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4)

Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 110. pants ļauj Rumānijai saskaņā ar minētajiem tiesību aktiem piešķirt atbrīvojumu no piesārņojuma nodokļa samaksas tikai attiecībā uz “M1 kategorijas transportlīdzekļiem, kas atbilst piesārņojuma klasei Euro 4 un kuru cilindru darba tilpums nepārsniedz 2 000 cm3, kā arī visiem N1 klases transportlīdzekļiem, kas atbilst piesārņojuma klasei Euro 4 un kas pirmoreiz reģistrēti Rumānijā vai citās Eiropas Savienības dalībvalstīs laika posmā no 2008. gada 15. decembra līdz 2009. gada 31. decembrim”, un nepiešķirt to attiecībā uz jaunām automašīnām, kuru īpašības atšķiras no izklāstītajām?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 209/25

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas 2010. gada 4. marta spriedumu lietā T-407/06 Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd/Eiropas Savienības Padome 2010. gada 18. maijā iesniedza Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd

(Lieta C-247/10 P)

()

2010/C 209/35

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd (pārstāvis — M. Sánchez Rydelski, Rechtsanwalt)

Citi lietas dalībnieki: Wenzhou Taima Shoes Co., Ltd, Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija, Confédération européenne de l'industrie de la chaussure (CEC), BA.LA. di Lanciotti Vittorio & C. Sas, Calzaturificio Elisabet Srl, Calzaturificio Iacovelli di Iacovelli Giuseppe & C. Snc, Calzaturificio Leopamy Srl, Calzaturificio Lunella Srl, Calzaturificio Mia Shoe Snc di Gattafoni Carlo & C., Calzaturificio Primitempi di Monaldi Geri, Calzaturificio R. G. di Rossi & Galiè Srl, Calz. S. G. di Seghetta Giampiero e Sergio Snc, Carim Srl, Florens Shoes SpA, Gattafoni Shoe Snc di Gattafoni Giampaolo & C., Grif Srl, Missouri Srl, New Swing Srl, Podosan Medical Shoes di Cirilli Michela, Viviane Sas

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— atcelt Vispārējās Tiesas 2010. gada 4. marta spriedumu lietā T-407/06;

— atcelt Padomes Regulu (EK) Nr. 1472/2006 (1), ar kuru uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, ko piemēro tādu konkrētu Ķīnas un Vjetnamas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa — daļā, kurā tā attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju, un

— piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesāšanās izdevumus šajā apelācijas instancē un tos, kuri radušies lietas T–407/06 izskatīšanas procesā Vispārējā tiesā.

Pamati un galvenie argumenti

Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa:

Pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, nolemjot, ka Komsija varēja likumīgi izlemt atbilstoši 17. panta 3. punktam Padomes Regulā (EK) Nr. 384/96 (2) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (turpmāk tekstā — “pamatregula”) neizvērtēt apelācijas sūdzības iesniedzējas pieteikumu par sabiedrības, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statusa (turpmāk tekstā — “TES”) un individuālas pieejas (turpmāk tekstā — “IP”) noteikšanu un neveikt šo noteikšanu.

Pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā attiecībā uz to, vai apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības uz aizstāvību ir tikušas pārkāptas saistībā ar pieļauto pamatregulas 20. panta 5. punkta pārkāpumu.

(1) Padomes 2006. gada 5. oktobra Regula (EK) Nr. 1472/2006, ar kuru uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, ko piemēro tādu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas un Vjetnamas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa (OV L 275, 1. lpp.)

(2) OV L 56, 1. lpp.
1)

Ar Lēmumu 2008/854 par nesaderīgu ir atzīta atbalsta shēma, kura izriet gan no Sardīnijas reģiona 2000. gada 27. jūlija administratīvā lēmuma Nr. 33/6, gan 1998. gada 11. marta reģionālā likuma 2. panta, jo ar to ir atļauts piešķirt atbalstu, kuram nav stimulējošas iedarbības. Līdz ar to ar šo lēmumu ir uzdots atgūt saskaņā ar minēto shēmu piešķirto atbalstu (skat. 2.–4. pantu).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 209/13

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 3. maijā iesniedza Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach (Polijas Republika) — Logstor ROR Polska Sp. z o.o./Dyrektor Izby Skarbowej w Katowicach

(Lieta C-212/10)

()

2010/C 209/20

Tiesvedības valoda — poļu

Iesniedzējtiesa

Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Logstor ROR Polska Sp. z o.o.

Atbildētājs: Dyrektor Izby Skarbowej w Katowicach

Prejudiciālie jautājumi

Vai saskaņā ar Padomes 1969. gada 17. jūlija Direktīvu 69/335/EEK par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai, (1) kas ir grozīta 1985. gada 17. jūnijā ar 1985. gada 10. jūnija Direktīvas 85/303/EEK (2) 1. panta 1. punktu, dalībvalsts bija tiesīga no 2007. gada 1. janvāra ieviest no jauna kapitāla nodokli, kas tiek uzlikts kapitālsabiedrību saņemtajiem aizdevumiem, ja aizdevuma devējam ir tiesības saņemt daļu no sabiedrības peļņas, ja dalībvalsts pievienošanās dienā, 2004. gada 1. maijā, ir atteikusies no šī nodokļa uzlikšanas?

(1) OV L 249, 25. lpp.

(2) Padomes 1985. gada 10. jūnija Direktīva 85/303/EEK, kas groza Direktīvu 69/335/EEK par netiešiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai (OV L 156, 23. lpp.).
2)

Vai, lai attaisnotu iepriekš minēto tiesību normu, kas attiecas uz līgumu uz noteiktu laiku, pasliktināšanos (reformatio in pejus) un lai nedarbotos ar Direktīvu 1999/70/EK ieviestā Pamatnolīguma 8. klauzulas 3. punktā noteiktais aizliegums, pietiek ar to, ka valsts likumdevējs to pamato ar jebkuru mērķi, ja vien tas nav saistīts ar minētās direktīvas ieviešanu, vai arī ir nepieciešams, ka šis mērķis ir ne tikai vismaz tikpat attaisnojams kā tas, attiecībā uz kuru ir paredzēts sods, bet šim mērķim ir jābūt arī tieši “norādītam”?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 113/20

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 8. februārī iesniedza Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) — Office of Communications/The Information Commissioner

(Lieta C-71/10)

2010/C 113/31

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

Supreme Court of the United Kingdom

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Office of Communications

Atbildētājs: The Information Commissioner

Prejudiciālais jautājums

Vai saskaņā ar Padomes Direktīvu 2003/4/EK (1) gadījumā, kad valsts iestādes rīcībā ir vides informācija, kuras publiskošana sabiedrībai nelabvēlīgi ietekmētu atsevišķas intereses, kas aizsargātas ar vairāk kā vienu izņēmumu (šajā gadījumā, 4. panta 2. punkta b) apakšpunktā paredzētā sabiedrības drošība un 4. panta 2. punkta e) apakšpunktā paredzētās intelektuālā īpašuma tiesības), bet, aplūkojot katru izņēmumu atsevišķi, tās netiktu ietekmētas tiktāl, lai sabiedrībai būtu jāliedz pieeja šai informācijai, ir nepieciešama turpmāka pārbaude saistībā ar abu minēto izņēmumu aizsargātajām interesēm kopāņemot un to izvērtēšana attiecībā pret sabiedrības ieguvumu informācijas publiskošanas gadījumā?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 28. janvāra Direktīva 2003/4/EK par vides informācijas pieejamību sabiedrībai un par Padomes Direktīvas 90/313/EEK atcelšanu (OV L 41, 26. lpp.).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 100/28

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 9. februārī iesniedza Corta Suprema di Cassazione (Itālija) — Ugo Cifone/Giudice delle indagini preliminari del Tribunale di Trani

(Lieta C-77/10)

2010/C 100/42

Tiesvedības valoda — itāļu

Iesniedzējtiesa

Corte Suprema di Cassazione

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Ugo Cifone

Prejudiciālais jautājums

Kā interpretēt EKL 43. un 49. pantu saistībā ar brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvību ar sporta pasākumiem saistītu derību jomā, lai varētu noteikt, vai iepriekš minētie Līguma noteikumi pieļauj vai nepieļauj tādas valsts tiesību normas, kurās ir paredzēts valsts monopols un tāda koncesiju un atļauju izsniegšanas sistēma, kas konkrēta skaita koncesiju kontekstā paredz, ka: a) pastāv vispārēja tendence aizsargāt tos koncesionārus, kuriem koncesija tika izsniegta iepriekš, pamatojoties uz procedūru, ar kuru prettiesiski tika izslēgta daļa no saimnieciskās darbības veicējiem; b) pastāv noteikumi, kas faktiski garantē to tirdzniecības tiesību saglabāšanu, kuras tika iegūtas, pamatojies uz procedūru, ar kuru prettiesiski tika izslēgta daļa no saimnieciskās darbības veicējiem (piemēram, aizliegums jauniem koncesionāriem savus kioskus novietot noteiktā attālumā no jau esošajiem kioskiem); c) tiek noteikti gadījumi, kuros koncesionārs zaudē koncesiju un zaudē garantijas depozītu ļoti lielā apmērā, tostarp ja koncesionārs tieši vai netieši rīko tādas pārobežu azartspēles, kas ir pielīdzināmas tām, uz kurām attiecas koncesija?
4)

to faktu un pierādījumu sagrozīšana, kuri norādīja uz vienīgo iespējamo un galīgo secinājumu, ka preču zīmei “Cannabis” katrā ziņā piemīt atšķirtspēja un tā nav apsarkstoša, lai pierādītu KPZR (1) 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpumu vai kļūdainu piemērošanu, un pretrunas Pirmās instances tiesas norādītajā pamatojumā, apgalvojot, ka preču zīme “Cannabis” esot aprakstoša. Līdz ar to pārsūdzētais spriedums lietā T-234/06 ir pilnībā jāatceļ.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 37/30

Prasība, kas celta 2009. gada 18. decembrī — Eiropas Komisija/Grieķijas Republika

(Lieta C-534/09)

2010/C 37/37

Tiesvedības valoda — grieķu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — M. Patakia un A. Alcover San Pedro)

Atbildētāja: Grieķijas Republika

Prasītājas prasījumi:

— atzīt, ka Grieķijas Republika, nepieņemot vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka to kompetentās iestādes, izmantojot saskaņā ar 6. un 8. pantu izsniegtās atļaujas vai attiecīgā gadījumā pārskatot un vajadzības gadījumā atjauninot nosacījumus, panāk, ka esošās iekārtas tiek ekspluatētas saskaņā ar 3., 7., 9., 10. un 13. pantā, 14. panta a) un b) apakšpunktā, kā arī 15. panta 2. punktā noteiktajām prasībām ne vēlāk kā no 2007. gada 30. oktobra, neskarot īpašus Kopienas tiesību aktus, ir pārkāpusi Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 15. janvāra Direktīvas 2008/1/EK (1) par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli 5. panta 1. punktā paredzētos pienākumus;

— piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

IPPC [piesārņojuma integrētas novēršanas un kontroles] direktīvas 5. panta 1. punktu, lasot to kopā ar tās 2. panta 4. punktā paredzēto, izriet, ka dalībvalstīm ir jāpieņem vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu, ka to kompetentās iestādes, izmantojot saskaņā ar 6. un 8. pantu izsniegtās atļaujas vai attiecīgā gadījumā pārskatot un vajadzības gadījumā atjauninot nosacījumus, panāk, ka esošās iekārtas tiek ekspluatētas saskaņā ar direktīvā noteiktajām prasībām ne vēlāk kā no 2007. gada 30. oktobra.

Saskaņā ar Grieķijas iestāžu atbildi uz Komisijas argumentēto atzinumu apmēram 47 % no Grieķijā esošajām iekārtām (148 no 317) tiek ekspluatētas bez KPSP [Klimata pārmaiņu starpvaldību padomes] atļaujas. Līdz ar to Grieķijas Republika piekrīt, ka pārmērīgi liels KPSP iekārtu skaits turpina būt ekspluatēta bez attiecīgi izsniegtajām atļaujām.

Jānorāda, ka Grieķijas Republika nav norādījusi nekādu pamatojumu vai arī precizējumu attiecībā uz attiecīgo iekārtu skaita palielināšanos, kā arī pat nav paziņojusi par lietas apstākļu attīstību pēc datuma, kurā tika nosūtīta atbilde uz argumentēto atzinumu.

(1) OV L 24, 29.01.2008., 8. lpp.
8)

Preču zīmes īpašnieks šīs apelācijas sūdzības ietvaros apgalvo, ka: i) Regulas Nr. 2868/95 77. noteikumā paredzētās fikcijas mērķis ir ļaut uzskatīt, ka ITSB izpilda savus paziņošanas pienākumus tad, kad tas nosūta puses pārstāvim paziņojumu, kas saistīts ar jautājumiem, attiecībā uz kuriem šim pārstāvim ir pilnvaras rīkoties. ITSB tātad nav nekāda cita pienākuma. Tomēr tas nav elements, kuram būtu nozīme šajā lietā. ii) Attiecībā uz nodevas par pagarināšanu samaksas termiņiem — “šķērslis” termiņa ievērošanai tiek novērsts tad, kad preču zīmes īpašnieks pats un/vai persona, kurai tas konkrēti uzticējis maksāt nodevu, faktiski uzzina par nejaušu nesamaksu. Jebkāds cits secinājums liegtu šai normai jēgu: it īpaši profesionālais pārstāvis vienmēr zinās un tiks uzskatīts par tādu, kas zina attiecīgus termiņus, un tādējādi parasti katrā ziņā nav nozīmes tam, ka ITSB nosūta tam paziņojumu. iii) Pagarināšanas nodevas maksāšana ir vienkārša finansiālā operācija, kurai nav nepieciešams tikt juridiski pārstāvētam. Tātad puse var maksāt nodevu pati vai uzticēt to jebkurai citai personai. Ja puses “pārstāvim” — kas rīkojās puses vārdā procesā Birojā — nav uzlikts arī pienākums maksāt pagarināšanas nodevas, tad paziņojumam par nesamaksu, kas adresēts šim pārstāvim, nav nozīmes, tas nav paziņojums pusei un to nevar par tādu uzskatīt. Minētajam pārstāvim nav juridiska pienākuma rīkoties pēc šāda paziņojuma saņemšanas (lai gan tas var to pārsūtīt savam klientam profesionālās ētikas apsvērumu dēļ). iv) Tādos faktiskos apstākļos kā šajā lietā pārstāvis, kas izraudzīts citiem mērķiem, nav “pienācīgi pilnvarots pārstāvis” pagarināšanas nodevas samaksas mērķiem. Tātad tam adresētais paziņojums neatbilst 77. noteikumam un nepadara tajā minēto fikciju par piemērojamu. v) Kopsavilkumā — ir jāņem vērā persona, kas ir atbildīga par attiecīgās rīcības īstenošanu. Tikai tad, kad šai personai kļūst zināms par termiņa neievērošanu, sākas termiņš lūguma iesniegšanai. vi) Lai gan Konvencijas par Eiropas patentu piešķiršanu noteikumi nav obligāti saistoši Kopienu tiesībās, tiem ir jābūt ļoti pārliecinošiem. Gadījumos, kad pastāv Eiropas Patentu biroja judikatūra attiecībā uz normu ar identisku formulējumu, būtu ļoti ieteicams to interpretēt tādā pašā veidā. Ja tiek sniegta atšķirīga interpretācija, tad vienai no interpretācijām ir jābūt kļūdainai. Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka EPB paralēlie lēmumi ir pareizi — tāpat kā to pamatojums.
9)

Ja šāda izmantošana ietilpst vai nu Preču zīmju direktīvas 5. panta 1. punkta a) apakšpunkta un Kopienas preču zīmes regulas 9. panta 1. punkta a) apakšpunkta piemērošanas jomā, vai Preču zīmju direktīvas 5. panta 2. punkta un Kopienas preču zīmes regulas 9. panta 1. punkta c) apakšpunkta piemērošanas jomā, vai arī abu šo tiesību normu kopu piemērošanas jomā: a) vai šāda izmantošana ir uzskatāma par vai ietver “pakalpojuma saņēmēja piedāvātās informācijas pārraidi komunikāciju tīklā”, un apstiprinošas atbildes gadījumā — vai meklēšanas sistēmas operators “neizvēlas vai nepārveido informāciju” Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvas 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (Direktīva par elektronisko tirdzniecību) 12. panta 1. punkta izpratnē? b) vai šāda izmantošana ir uzskatāma par vai ietver “automātisku, starpniecisku un īslaicīgu šīs informācijas uzglabāšanu, kas veikta vienīgi nolūkā padarīt efektīvāku tālāku informācijas pārraidīšanu citiem pakalpojuma saņēmējiem pēc to pieprasījuma” Direktīvas par elektronisko tirdzniecību 13. panta 1. punkta izpratnē? c) vai šāda izmantošana ir uzskatāma par vai ietver “pakalpojuma saņēmēja piedāvātās informācijas glabāšanu” Direktīvas par elektronisko tirdzniecību 14. panta 1. punkta izpratnē? d) ja izmantošana nesastāv tikai no darbībām, kas ietilpst Direktīvas par elektronisko tirdzniecību 12. panta 1. punkta, 13. panta 1. punkta vai 14. panta 1. punkta (vienas vai vairāku šo tiesību normu) piemērošanas jomā, bet iekļauj šādas darbības, vai meklēšanas sistēmas operators ir atbrīvots no atbildības tiktāl, ciktāl izmantošana sastāv no šādām darbībām, un, ja tā, vai var piespriest atlīdzināt zaudējumus vai cita veida finansiālu kompensāciju par šādu izmantošanu tiktāl, ciktāl meklēšanas sistēmas operators nav atbrīvots no atbildības?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 256/13

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) 2009. gada 12. augusta rīkojumu — Secretary of State for the Home Department/Maria Dias

(Lieta C-325/09)

2009/C 256/26

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Secretary of State for the Home Department

Atbildētāja: Maria Dias

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai Eiropas Savienības pilsone, kura uzturas dalībvalstī, kuras pilsone viņa nav un kura pirms Direktīvas 2004/38/EK (1) transponēšanas bija likumīgi izsniegtas uzturēšanās atļaujas turētāja Direktīvas 68/360/EEK (2) 4. panta 2. punkta nozīmē, bet kura noteiktā laika periodā, kurā atļauja bija spēkā, brīvprātīgi izvēlējās būt bezdarbniece un nebija pašnodrošināta persona, kā arī neatbilda prasībām, lai tai tiktu izsniegta attiecīgā atļauja, attiecīgajā laikā var, pamatojoties tikai uz to, ka viņas turējumā ir atļauja, tikt uzskatīta par personu, kura “likumīgi uzturējusies” uzņēmējas dalībvalstī, lai pēc tam varētu iegūt patstāvīgo uzturēšanās atļauju Direktīvas 2004/38/EK 16. panta 1. punkta nozīmē?

2) Ja piecu gadu nepārtraukta uzturēšanās valstī darba ņēmēja statusā pirms 2006. gada 30. aprīļa nerada patstāvīgas uzturēšanās tiesības, kas paredzētas saskaņā ar Direktīvas 2004/38/EK 16. panta 1. punktu, vai šāda nepārtraukta uzturēšanās valstī darba ņēmēja statusā var būt par pamatu patstāvīgām tiesībām uzturēties valstī saskaņā ar EKL 18. panta 1. punktu, pamatojoties uz to, ka direktīva ir nepilnīga?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva Nr. 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV L 158, 77. lpp.).

(2) Padomes 1968. gada 15. oktobra Direktīva Nr. 68/360/EEK par ierobežojumu atcelšanu attiecībā uz dalībvalstu darba ņēmēju un viņu ģimeņu pārvietošanos un dzīvesvietu Kopienā (OV L 257, 13. lpp.).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 267/41

Apelācijas sūdzība, ko par Pirmās instances tiesas (astotā palāta paplašinātā sastāvā) 2009. gada 11. jūnija spriedumu lietā T-300/02 AMGA/Komisija 2009. gada 17. augustā iesniegusi Iride SpA, iepriekš AMGA SpA

(lieta C-329/09 P)

2009/C 267/72

Tiesvedības valoda — itāļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Iride Spa, iepriekš AMGA Spa (pārstāvji — L. Radicati di Brozolo un T. Ubaldi, avvocati)

Pārējie lietas dalībnieki: Eiropas Kopienu Komisija, A2A SpA, iepriekš ASM Brescia SpA

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— atcelt lietā T-300/02 pasludināto spriedumu, jo tajā sagrozīti lietas materiālos ietvertie pierādījumi un pieļauta kļūda Pirmās instances tiesas šo pierādījumu ietvaros izdarītajos tiesiskajos secinājumos tiktāl, ciktāl tajā atzīts, ka apstrīdētais lēmums (1) nav individuāli skāris Azienda Mediterranea Gas e Acqua S.p.A (AMGA) un ka tās lietā T-300/02 celtā prasība ir nepieņemama;

— atzīt, ka lietā T-300/02 celtā prasība ir pieņemama un nodot lietu atpakaļ Pirmās instances tiesai nolēmuma pieņemšanai pēc būtības saskaņā ar Tiesas Statūtu 61. pantu;

— piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās tiesvedības instancēs.

Pamati un galvenie argumenti

Savu prasījumu pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēja ir izvirzījusi vienu vienīgu apelācijas sūdzības pamatu, kas attiecas uz lietas materiālos ietverto pierādījumu sagrozīšanu un kļūdainajiem tiesiskajiem secinājumiem, kurus Pirmās instances tiesa izdarījusi no spriedumā iekļautajiem neprecīzajiem apsvērumiem EKL 230. panta 4. punkta un Kopienu judikatūras šajā jomā izpratnē. It īpaši Iride uzskata, ka Pirmās instances tiesa ir pilnībā sagrozījusi pierādījumus, kurus tā bija iesniegusi tiesas vērtējumam, lai apstiprinātu AMGA atzīšanu par individuālā atbalsta, kas piešķirts strīdīgās shēmas ietvaros un kura atmaksu ir pieprasījusi Komisija, faktisko saņēmēju. Lietas materiālos ietverto pierādījumu sagrozīšanas dēļ Pirmās instances tiesa līdz ar to ir kļūdaini secinājusi, ka apstrīdētais lēmums nav individuāli skāris Iride un tādēļ tās celtā prasība ir nepieņemama.

(1) Komisijas 2002. gada 5. jūnija Lēmums 2003/193/EK par valsts atbalstu, ko Itālija piešķīrusi sabiedrisko pakalpojumu uzņēmumiem, kuru akciju vairākums pieder valstij, atbrīvojumu no nodokļiem un aizdevumu ar izdevīgākiem nosacījumiem formā (OV 2003, L 77, 21. lpp.).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 256/11

Prasība, kas celta 2009. gada 30. jūlijā — Eiropas Kopienu Komisija/Itālijas Republika

(Lieta C-305/09)

2009/C 256/22

Tiesvedības valoda — itāļu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — L. Flynn un E. Righini)

Atbildētāja: Itālijas Republika

Prasītājas prasījumi:

— atzīt, ka, noteiktajā termiņā neveicot visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai atceltu ar Komisijas 2004. gada 14. decembra Lēmumu 2005/919/EK: Nodokļu atvieglojumi uzņēmējsabiedrībām, kas piedalās gadatirgos ārvalstīs (izziņots 2004. gada 17. decembrī ar dokumenta numuru K (2004) 4746, OV L 335, 39. lpp.), par nelikumīgu un nesaderīgu ar kopējo tirgu atzīto atbalstu shēmu un atgūtu saskaņā ar šo shēmu piešķirto atbalstu no tā saņēmējiem, Itālijas Republika nav izpildījusi šī lēmuma 2., 3. un 4. pantā, kā arī EK līgumā paredzētos pienākumus;

— piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Termiņš, kad Itālijas Republikai bija jāatceļ attiecīgā atbalsta shēma un jāatgūst nelikumīgi piešķirtais atbalsts, beidzās divus mēnešus pēc lēmuma paziņošanas dienas. Pēc vairāk nekā četriem gadiem Itālijas iestādes bija atguvušas tikai aptuveni 65 % no atbalsta, attiecībā uz kuru bija izdots rīkojums par samaksu, un tām vēl ir jāpaziņo Komisijai to atbalsta summu apmērs, kas tika izmaksātas saņēmējiem, kuriem vispār nebija tiesību gūt labumu no šīs shēmas.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 220/20

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar Hof van beroep te Antwerpen (Beļģija) 2009. gada 26. jūnija rīkojumu — G.A. Dijkman en M.A. Dijkman-Lavaleije/Belgische Staat

(Lieta C–233/09)

2009/C 220/38

Tiesvedības valoda — holandiešu

Iesniedzējtiesa

Hof van beroep te Antwerpen

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāji: G.A. Dijkman un M.A. Dijkman-Lavaleije

Atbildētāja: Belgische Staat

Prejudiciālais jautājums

Vai tādējādi, ka Beļģijas teritorijas iedzīvotājiem, kuri ārvalstīs, piemēram, Nīderlandē, veic ieguldījumus vai noguldījumus nolūkā izvairīties no pašvaldības papildu nodokļa saskaņā ar WIB 92 465. pantu rašanās, lai saņemtu ienākumu no kustama īpašuma izmaksu, ir pienākums iesaistīt Beļģijas starpnieku, lai gan iedzīvotāji, kuri veic ieguldījumus vai noguldījumus Beļģijā, var izmantot tiesības uz atbrīvojošo kustamas mantas priekšnodokli saskaņā ar WIB 92 313. pantu un līdz ar to var izvairīties no saskaņā ar WIB 92 465. pantu uzliekamā pašvaldības papildu nodokļa, jo kustamās mantas priekšnodoklis jau ir ieturēts ienākumu gūšanas vietā, tiek pārkāpts EKL 56. panta 1. punkts?