10

Darba likuma 51. pantā ir noteikts: “1. Šajā [likumā] kolektīvā atlaišana nozīmē darba tiesisko attiecību izbeigšanu saimniecisku, tehnisku, organizatorisku vai ar ražošanu saistītu iemeslu dēļ gadījumos, kad deviņdesmit dienu laikā izbeigšana skar vismaz: a) 10 darbiniekus uzņēmumos, kas nodarbina mazāk nekā 100 darbinieku; b) 10% uzņēmuma darbinieku kopskaita tajos, kas nodarbina no 100 līdz 300 darbiniekiem; c) 30 darbiniekus uzņēmumos, kas nodarbina 300 vai vairāk darbinieku. Uzskatāms, ka šajā pantā minētie iemesli radušies, ja ierosināto pasākumu veikšana palīdz vai nu pārvarēt uzņēmuma saimnieciskās grūtības gadījumos, [kad iemesli, uz kuriem atsaucas], ir saimnieciski, vai nodrošināt uzņēmuma turpmāku dzīvotspēju un nodarbinātību tajā, pareizāk organizējot resursus, gadījumos, kad iemesli, uz kuriem atsaucas, ir tehniski, organizatoriski vai saistīti ar ražošanu. Par kolektīvo atlaišanu uzskatāma arī darba tiesisko attiecību izbeigšana, kas skar visu uzņēmuma darbinieku kopumu, ja vien skarto darbinieku skaits pārsniedz piecus, gadījumos, kad tās pamatā ir uzņēmuma saimnieciskās darbības pilnīga izbeigšana iepriekš minēto iemeslu dēļ. Aprēķinot šā panta 1. punktā minēto izbeigto darba tiesisko attiecību skaitu, ņem vērā arī visus citus attiecīgajā laikposmā notikušos gadījumus, kad darba tiesiskās attiecības izbeigtas pēc darba devēja ierosmes, pamatojoties uz citiem ar konkrēto darbinieku nesaistītiem iemesliem, kas nav kāds no šā likuma 49. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētajiem iemesliem, ja vien izbeigtas vismaz piecas darba tiesiskās attiecības. Ja secīgos deviņdesmit dienu laikposmos un nolūkā izvairīties no šā panta noteikumiem uzņēmums saskaņā ar šā [likuma] 52. panta c) punktu uzteic darba līgumus, kuru skaits ir mazāks nekā noteiktās robežvērtības, un ja vien nav jaunu iemeslu, kas pamato šādu rīcību, uzskatāms, ka attiecīgie jaunie uzteikumi ir veikti, apejot likumu, un atzīstami par spēkā neesošiem. 2. Darba devējam, kurš vēlas veikt kolektīvo atlaišanu, jālūdz atļauja darba tiesisko attiecību izbeigšanai saskaņā ar šajā [likumā] un tā īstenošanas noteikumos paredzēto “darbinieku skaita samazināšanas” procedūru. Procedūru uzsāk ar atbildīgajam nodarbinātības dienestam izteiktu lūgumu un vienlaikus uzsākot konsultēšanos ar darbinieku likumiskajiem pārstāvjiem. [..] 8. Darbinieki, kuru līgumi ir uzteikti saskaņā ar šo pantu, ir tiesīgi saņemt atlaišanas pabalstu, kas atbilst darba samaksai par divdesmit dienām par katru nostrādāto gadu, laikposmus, kas īsāki par vienu gadu, aprēķinot proporcionāli mēnešiem, nepārsniedzot divpadsmit mēnešalgas. 9. [Darbinieku skaita samazināšanas] procedūras uzsākšanu ar savu pārstāvju starpniecību drīkst lūgt arī darbinieki gadījumos, kad var pamatoti pieņemt, ka, darba devējam neuzsākot procedūru, viņiem var tikt nodarīts kaitējums, kuru būtu neiespējami vai grūti atlīdzināt. Šādā gadījumā atbildīgais nodarbinātības dienests šajā pantā noteiktajos termiņos izlemj, kādi pasākumi un ziņojumi ir vajadzīgi lietas izlemšanai. [..] 12. To, vai ir iestājušies darba tiesisko attiecību izbeigšanu pamatojoši nepārvaramas varas apstākļi, neatkarīgi no skarto darbinieku skaita saskaņā ar šo punktu veiktas [darbinieku skaita samazināšanas] procedūras ceļā konstatē nodarbinātības dienests. Procedūru iesāk pēc uzņēmuma lūguma, kura pielikumā pievienoti pierādījumi, kurus tas uzskata par vajadzīgiem, [un] vienlaikus par to paziņo darbinieku likumiskajiem pārstāvjiem, kuri visā procedūras gaitā paliek ieinteresētās personas statusā. Piecu dienu laikā pēc lūguma tiek pieņemts ar vajadzīgajiem pasākumiem un ziņojumiem pamatots nodarbinātības dienesta lēmums, kas ir spēkā kopš nepārvaramas varas apstākļu iestāšanās dienas. Nodarbinātības dienests, kurš konstatē nepārvaramas varas apstākļu esamību, drīkst noteikt, ka atlaišanas pabalstu, kas pienākas skartajiem darbiniekiem, pilnā vai daļējā apmērā maksā Fondo de Garantía Salarial, neskarot tam piekrītošās atprasījuma tiesības pret darba devēju. 13. Šajā [likumā] neparedzētajos gadījumos piemēro 1992. gada 26. novembra Likumu 30/1992 par valsts pārvaldes tiesisko regulējumu un kopējo administratīvo procedūru noteikumus, it īpaši jautājumā par resursiem. Visus saistībā ar darbiniekiem veicamos pasākumus un paziņojumus veic ar viņu likumisko pārstāvju starpniecību.”