ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
24

Tāpat atbilstoši Tiesas pastāvīgajai judikatūrai par Briseles konvenciju, kas ir attiecināma arī uz Regulu Nr. 44/2001, 22. panta 1. punkta noteikumi nav jāinterpretē plašāk, kā to prasa šo noteikumu mērķis, jo tie ir izņēmums no vispārējiem jurisdikcijas noteikumiem šajā regulā un it īpaši no tās 2. panta 1. punktā paredzētā noteikuma, kurā teikts, ka, ievērojot minētās regulas noteikumus, personas, kuru domicils ir kādā dalībvalstī, var iesūdzēt attiecīgās dalībvalsts tiesā. Šīs normas liedz pusēm tiesas izvēli, kas citādi tām būtu, un dažos gadījumos tām ir jāvēršas tās valsts tiesā, kura nav nevienas puses domicila valsts tiesa (skat. pēc analoģijas spriedumu ČEZ, C‑343/04, EU:C:2006:330, 26. un 27. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
54

Šajā ziņā ir jāatgādina, ka ar PVTN lēmumu, kā izriet no tā 11. un 12. panta, tiek atcelts Lēmums 2005/842, un šis lēmums stājās spēkā 2012. gada 31. janvārī. Kā norāda Eiropas Komisija, PVTN lēmuma 10. pantā ir noteikts, ka atbalsta shēmas, kas ieviestas pirms šī lēmuma stāšanās spēkā un kas ir bijušas saderīgas ar iekšējo tirgu un atbrīvotas no paziņošanas pienākuma atbilstoši Lēmumam 2005/842, joprojām paliek saderīgas ar iekšējo tirgu un paliek atbrīvotas no iepriekšējas paziņošanas pienākuma vēl papildus divus gadus, proti, līdz 2014. gada 31. janvārim. No šī datuma valsts atbalsta shēmai ir jāatbilst PVTN lēmuma nosacījumiem, lai tā varētu tikt atbrīvota no paziņošanas pienākuma.
34

Komisija atzīst, ka ANKO ir veikusi korekcijas un izmaksājusi kompensācijas. Tomēr tas nenozīmējot, ka tā galīgi esot mainījusi savu vispārīgo “metodoloģiju”. Tā vienkārši esot veikusi ad hoc korekcijas gadījumos, kad tikuši atklāti pārkāpumi, un esot atlīdzinājusi tikai dažas no summām, kuru nepamatotā saņemšanā Komisija to esot vainojusi, neveicot vispārīgus pasākumus saistībā ar nodarbināto personu un to kvalifikāciju kontroli, ņemot vērā attiecīgo programmu, vai ar personāla darba stundu precīzu reģistrāciju, kas traucējot nākotnē no jauna īstenot agrāko “praksi”.
18

Šajos apstākļos Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Sombathejas Administratīvā un darba lietu tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai LESD 18. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā tāpat kā pamatlietā aplūkotajā regulējumā ir noteikts, ka principā ceļu satiksmē uz šīs dalībvalsts ceļiem drīkst piedalīties tikai mehāniskie transportlīdzekļi ar šīs dalībvalsts iestāžu izsniegtu atļauju un numura zīmi un ka šīs pašas dalībvalsts iedzīvotājam, kurš nav darba ņēmējs Savienības tiesību izpratnē un kurš vēlas atsaukties uz atkāpi no šī noteikuma, pamatojoties uz to, ka viņš izmanto transportlīdzekli, ko viņa rīcībā nodevis saimnieciskās darbības subjekts, kura juridiskā adrese ir citā dalībvalstī, jāspēj policijas pārbaudes laikā uzreiz pierādīt, ka viņš šo transportlīdzekli lieto atbilstoši attiecīgās dalībvalsts tiesiskajā regulējumā noteiktajām prasībām, pretējā gadījumā viņam nekavējoties un bez iespējas tikt no tā atbrīvotam piemēro naudassodu, kura apmērs atbilst naudassodam, kāds ir piemērojams transportlīdzekļa reģistrācijas pienākuma pārkāpumu gadījumos? 2) Vai LESD 20. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā tāpat kā pamatlietā aplūkotajā regulējumā ir noteikts, ka principā ceļu satiksmē uz šīs dalībvalsts ceļiem drīkst piedalīties tikai mehāniskie transportlīdzekļi ar šīs dalībvalsts iestāžu izsniegtu atļauju un numura zīmi un ka šīs pašas dalībvalsts pastāvīgajam iedzīvotājam, kurš nav darba ņēmējs Savienības tiesību izpratnē un kurš vēlas atsaukties uz atkāpi no šī noteikuma, pamatojoties uz to, ka viņš izmanto transportlīdzekli, ko viņa rīcībā nodevis saimnieciskās darbības subjekts, kura juridiskā adrese ir citā dalībvalstī, jāspēj policijas pārbaudes laikā uzreiz pierādīt, ka viņš šo transportlīdzekli lieto atbilstoši attiecīgās dalībvalsts tiesiskajā regulējumā noteiktajām prasībām, pretējā gadījumā viņam nekavējoties un bez iespējas tikt no tā atbrīvotam piemēro naudassodu, kura apmērs atbilst naudassodam, kāds ir piemērojams transportlīdzekļa reģistrācijas pienākuma pārkāpumu gadījumos?”
9

ET 51. panta 1. un 2. punktā ir paredzēts: “1. Šajā likumā kolektīvā atlaišana nozīmē darba tiesisko attiecību izbeigšanu saimniecisku, tehnisku, organizatorisku vai ar ražošanu saistītu iemeslu dēļ gadījumos, kad 90 dienu laikā šāda darba tiesisko attiecību izbeigšana skar vismaz: a) 10 darba ņēmējus uzņēmumos, kuros parasti ir mazāk par simtu darba ņēmēju; b) 10 % no darba ņēmēju kopskaita uzņēmumos, kas nodarbina no 100 līdz 300 strādājošo; c) 30 darba ņēmējus uzņēmumos, kas nodarbina 300 vai vairāk strādājošo; [..] Par kolektīvo atlaišanu uzskata arī darba līgumu izbeigšanu visam uzņēmumā nodarbinātajam personālam – ar nosacījumu, ka skarto darba nemēju skaits pārsniedz piecus, – ja tā izriet no pilnīgas uzņēmuma darbības izbeigšanas to pašu iemeslu dēļ, kuri ir minēti iepriekš. Aprēķinot šā punkta pirmajā daļā minēto pārtraukto darba līgumu skaitu, ņem vērā arī visus citus vērā ņemamajā laikposmā notikušos līgumu izbeigšanas gadījumus, kad darba tiesiskās attiecības ir pārtrauktas pēc darba devēja iniciatīvas citu pamatu dēļ, kas nav saistīti ar konkrēto darba ņēmēju un kuri atšķiras no tiem, kuri ir paredzēti šī likuma 49. panta 1. punkta c) apakšpunktā, ja vien ir vismaz pieci pārtraukti darba līgumi. Ja nepārtrauktos 90 dienu laikposmos un nolūkā izvairīties no šā panta noteikumiem uzņēmums saskaņā ar šā likuma 52. panta c) punktu pārtrauc darba līgumus, kuru skaits ir mazāks nekā noteiktais slieksnis, nepastāvot jauniem iemesliem, kas pamato šādu rīcību, uzskatāms, ka attiecīgie jaunie līgumu izbeigšanas gadījumi ir veikti, pārkāpjot likumu, un izbeigšanas ir atzīstamas par spēkā neesošām un tādām, kas nevienā brīdī nav radījušas tiesiskas sekas. 2. Pirms kolektīvās atlaišanas notiek konsultēšanās ar likumiskajiem darba ņēmēju pārstāvjiem ne vairāk kā 30 kalendārās dienas vai 15 dienas uzņēmumos, kuros ir nodarbināti mazāk nekā 50 darba ņēmēju. Konsultēšanās ar likumiskajiem darba ņēmēju pārstāvjiem norisinās vismaz par iespēju izvairīties no kolektīvās atlaišanas vai samazināt to, kā arī par iespēju mazināt atlaišanas sekas, izmantojot sociālās garantijas, piemēram, palīdzību jauna darba atrašanā vai mācības, vai pārkvalificēšanos, lai palielinātu nodarbinātības iespējas. [..]”
11

Saskaņā ar šo noteikumu 14. pantu par darba laiku: “1) Šo pantu nepiemēro, ja: a) darba ņēmēja darba tiesiskās attiecības tiek izbeigtas viņa atsauces gada laikā, un b) datumā, kad faktiski tiek izbeigtas darba tiesiskās attiecības (izbeigšanas diena), tā atvaļinājuma daļa, kuru darba ņēmējs ir izmantojis no [kopējā] atvaļinājuma, uz kuru tam ir tiesības atsauces gadā saskaņā ar [13. un 13.a pantu], atšķiras no tā atsauces gada, kas ir beidzies, daļas. 2) Gadījumā, kad darba ņēmēja izmantotā atvaļinājuma daļa ir mazāka nekā tā atsauces gada, kas jau ir beidzies, daļa, viņa darba devējam ir jāizmaksā tam finansiāla atlīdzība par atvaļinājumu saskaņā ar 3. punktu. 3) Summa, kas maksājama saskaņā ar 2. punktu, ir: a) summa, kas paredzēta šī panta piemērošanai vai kas noteikta īpašā konvencijā, vai b) ja nav piemērojamas īpašas konvencijas normas, tā ir summa, kas vienāda ar summu, kas būtu jāizmaksā darba ņēmējam atbilstoši 16. pantam par atvaļinājumu, kas noteikts atbilstoši formulai (A x B) – C: kur A ir atvaļinājums, uz ko darba ņēmējam ir tiesības atbilstoši [13. un 13.a pantam]; B ir darba ņēmēja atsauces gada daļa, kas pagājusi pirms darba līguma beigām, un C ir atvaļinājums, ko darba ņēmējs ir izmantojis laikā no atsauces gada sākuma līdz darba līguma beigām. 4) Īpašā konvencijā var noteikt, ka gadījumā, kad darba ņēmēja izmantotais atvaļinājums pārsniedz pagājušā atsauces gada daļu, tas savam darba devējam atlīdzina naudā, ar darbu vai kā citādi.”
37

Padome uzskata, ka Savienības likumdevējs var grozīt dzelzceļa kravu pārvadājumu sākotnējo koridoru sarakstu, izmantojot to pašu procedūru, kura tika izmantota iepriekš, ja tas to uzskata par lietderīgu vai pat vajadzīgu, lai nodrošinātu dzelzceļa kravu pārvadājumu koridoru un galvenā tīkla koridoru saskaņotību. Saistībā ar dzelzceļa kravu pārvadājumu sākotnējo koridoru saraksta grozīšanu Regulas Nr. 1316/2013 II pielikuma zemsvītras piezīmēs (+) un (*) Savienības likumdevējs esot centies attiecībā uz dzelzceļa kravu pārvadājumu sākotnējo koridoru izveidi piemērot procedūru, kura izmantota, lai izveidotu papildu dzelzceļa kravu pārvadājumu koridorus, pakļaujot izmaiņu veikšanu dzelzceļa kravu pārvadājumu sākotnējos koridoros tirgus izpētei un paredzot pārejas periodu, kas vajadzīgs to izveidei.
46

Ievadā ir jāatgādina, ka apstāklis, ka valsts tiesa, formāli izsakoties, prejudiciālo jautājumu ir formulējusi, atsaucoties uz dažām Savienības tiesību normām, neliedz Tiesai sniegt šai tiesai visus interpretācijas elementus, kas tai var būt noderīgi, izspriežot izskatāmo lietu, neatkarīgi no tā, vai šī tiesa savu jautājumu formulējumā uz tiem atsaukusies. Šajā ziņā Tiesai no visas valsts tiesas iesniegtās informācijas un tostarp no lēmuma par prejudiciālu jautājumu uzdošanu motivācijas ir tiesības nošķirt tos Savienības tiesību elementus, kuriem ir nepieciešama interpretācija, ņemot vērā strīda priekšmetu (šajā ziņā skat. it īpaši spriedumu Vicoplus u.c., no C‑307/09 līdz C‑309/09, EU:C:2011:64, 22. punkts).
36

Šajā ziņā ir jānorāda, ka saskaņā ar Regulas Nr. 2201/2003 12. panta 3. punktu dalībvalsts tiesām ir arī piekritība attiecībā uz vecāku atbildību tiesas procesos, kas nav minēti šā panta 1. punktā, ja, pirmkārt, bērnam ir būtiska saikne ar attiecīgo dalībvalsti, it īpaši pamatojoties uz to, ka vienai no personām, kurām ir vecāku atbildība, pastāvīgā dzīvesvieta ir šajā dalībvalstī, vai ja bērns ir šīs dalībvalsts pilsonis un, otrkārt, ja tiesu piekritību ir skaidri vai citādi nepārprotami pieņēmušas visas puses brīdī, kad tiesā ir iesniegta prasība, un ja šī piekritība ir bērna labākajās interesēs.
25

No Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka zāļu ražošanai izmantotā aprīkojuma, ierīču un telpu dezinficēšana ir uzskatāma par nepieciešamu posmu to ražošanas procesā un ka etilspirta izmantošana saistībā ar šādām dezinficēšanas darbībām ir obligāta. Šajā ziņā zālēm salīdzinājumā ar citiem produktiem piemīt specifiska īpatnība, ka to ražošanas process ir pakļauts ļoti stingru sanitāro normu ievērošanai. Proti, kā norāda iesniedzējtiesa, konkrētās dezinficēšanas darbības ir tostarp vērstas uz to, lai iznīdētu patogēnos mikroorganismus, kuru neesamība, piemērojot normas attiecībā uz dzīvotspējīgo šūnu sastāvu zālēs, ir obligāta.
12

Tā kā Axa Belgium atteicās izdarīt šo atlīdzināšanu ar pamatojumu, ka Komisija nav konstatējusi tās apdrošinātās personas atbildību, šī iestāde uzsāka tiesvedību pret Axa Belgium Beļģijas tiesā, pamatojot savu prasību it īpaši ar 1989. gada 21. novembra likuma 29.a pantu. Tribunal de police de Bruxelles [Briseles policijas tiesa] 2012. gada 6. janvārī pasludināja spriedumu, noraidot šo Komisijas prasību. Savienība, ko pārstāv Komisija, iesniedza apelācijas sūdzību par šo nolēmumu Tribunal de première instance francophone de Bruxelles [Briseles franciski runājošās daļas tiesā], iesniedzējtiesā, prasot piespriest Axa Belgium samaksāt EUR 392650,14 kā medicīnas izdevumus, kas izdarīti par labu Corrazzini k‑dzei, nepārtraukto atlīdzību par laikposmu no 2002. gada 25. maija līdz 2003. gada 31. decembrim un invaliditātes pabalstu par laikposmu no 2004. gada 1. janvāra līdz 2012. gada augustam, kā arī samaksāt EUR 167970,03 kā kapitālu invaliditātes pabalsta samaksai no 2012. gada 1. septembra.
22

Dekrēta 30/2010 73.–75. pantā ir paredzēts šādi: “73. pants Teritoriālā plāna ievērošana un turpinātības nodrošināšana 73.1. Lai garantētu atbilstošu pakalpojumu sniegšanu iedzīvotājiem un apskates pakalpojumus atbilstoši pastāvošajam pieprasījumam un saskaņā ar to, kas ir noteikts Likuma [12/2008] 36. panta 1. punkta a) apakšpunktā, transportlīdzekļu tehniskās apskates staciju īpašniekiem ir jāievēro spēkā esošā transportlīdzekļu tehniskās apskates staciju teritoriālajā plānā noteiktais. [..] 74. pants Maksimālā tirgus daļa 74.1. Piemērojot Likuma [12/2008] 36. panta 1. punkta b) apakšpunktu, katra uzņēmuma vai uzņēmumu grupas, kuriem ir atļauja sniegt transportlīdzekļu tehniskās apskates pakalpojumu Katalonijā, tirgus daļa nevar būt vairāk par pusi no kopējā [tirgus]. [..] 74.2. Tirgus daļa tiek noteikta atkarībā no atļauto apskates līniju skaita katrā stacijā, kuras katram īpašniekam pieder attiecībā pret kopējo pastāvošo šo apskates līniju skaitu Katalonijā. 75. pants Minimālie atļautie attālumi 75.1. Lai nodrošinātu efektīvu konkurenci starp pakalpojumu sniedzējiem, saskaņā ar šī dekrēta 37. panta 3. punktu un Likuma [12/2008] 36. panta 1. punkta c) apakšpunktu reālie attālumi starp viena uzņēmuma vai uzņēmumu grupas, kam ir izsniegta atļauja, transportlīdzekļu tehniskās apskates stacijām nedrīkst būt mazāki par: a) 4 km starp stacijām, kas atrodas pašvaldībās, kurās ir vairāk nekā 30000 iedzīvotāju datumā, kad Katalonijas Rūpnieciskās drošības aģentūra izsniedz atļauju.; b) 20 km starp stacijām, kas atrodas pārējā Katalonijas teritorijā; c) 10 km starp stacijām, no kurām viena atrodas pašvaldībā, kurā ir vairāk nekā 30000 iedzīvotāju, datumā, kad tiek izsniegta atļauja, un otra [atrodas] pārējā Katalonijas teritorijā. 75.2. Šo noteikumu izpratnē reālais attālums ir visīsākais attālums, kas faktiski ir jānobrauc pa esošajiem lielceļiem, lai nonāktu no vienas stacijas otrā, datumā, kad Katalonijas Rūpnieciskās drošības aģentūra izsniedz atļauju. 3. Jau pastāvošo staciju tīklam šī dekrēta spēkā stāšanās datumā attālumi, kas ir noteikti 1. punkta a) apakšpunktā, var tikt samazināti maksimāli līdz 20 %.”
17

Atskaitīšanas sistēmas mērķis ir pilnībā atbrīvot uzņēmēju no PVN, kas tam jāmaksā vai ko tas samaksājis saistībā ar visu savu saimniecisko darbību. Tādējādi kopējā PVN sistēma nodrošina neitralitāti attiecībā uz nodokļa piemērošanu visai saimnieciskajai darbībai neatkarīgi no tās mērķiem vai rezultātiem, ja vien pati minētā saimnieciskā darbība principā ir apliekama ar PVN (skat. it īpaši spriedumu Eon Aset Menidjmunt, C‑118/11, EU:C:2012:97, 43. punkts un tajā minētā judikatūra).
34

It īpaši Regulas Nr. 44/2001 5. panta 4. punktā krimināltiesai, kuras nolēmumi acīmredzami ir izslēgti no šīs regulas piemērošanas jomas, ir piešķirta jurisdikcija izskatīt civilprasību, kas ir pakārtota publiskai apsūdzībai, un rezultātā par civilprasību pieņemtais nolēmums ietilpst šīs regulas piemērošanas jomā. Tādējādi no šīs tiesību normas izriet, ka minētās regulas piemērošanas jomā ir prasība par kaitējuma atlīdzināšanu, kas ir pakārtota publiskai apsūdzībai, kura tās krimināltiesiskā rakstura dēļ ir izslēgta no šīs regulas piemērošanas jomas.
10

Šī 22. panta, kas ir iekļauts šīs pašas direktīvas XIII sadaļā “To personu pienākumi, kurām jāmaksā nodoklis”, 1. punkta a) apakšpunktā, 3. punkta b) apakšpunktā, 4. punkta a) apakšpunktā un 5. punktā redakcijā, kas izriet no Sestās direktīvas 28.h panta, ir noteikts: a) Katra nodokļu maksātāja persona paziņo, kad sākas, mainās vai beidzas tās darbība kā nodokļu maksātājai. Atbilstīgi dalībvalstu izstrādātajiem noteikumiem, tās ļauj nodokļu maksātājai personai to paziņot elektroniski, kā arī var izvirzīt prasību, ka jālieto tikai elektroniskie līdzekļi. [..] 3. [..] b) neskarot šajā direktīvā paredzētos īpašos noteikumus, rēķinos, kas izrakstīti saskaņā ar a) punkta pirmo, otro un trešo daļu, pievienotās vērtības nodokļa vajadzībām obligāti ir jāsniedz tikai šādas ziņas: — izrakstīšanas datums, — kārtas numurs, ko veido viena vai vairākas sērijas, kas īpaši identificē rēķinu, — PVN identifikācijas numurs, kas minēts 1. punkta c) apakšpunktā, pēc kura nodokļu maksātājs veica preču piegādi vai sniedza pakalpojumus, — kad klientam ir jāmaksā nodoklis par piegādātām precēm vai sniegtiem pakalpojumiem vai kad piegādātas 28.c panta A daļā minētās preces – PVN identifikācijas numurs, kas minēts 1. punkta c) apakšpunktā, pēc kura viņam piegādātas preces vai sniegti pakalpojumi, — nodokļu maksātāja un viņa klienta pilnais vārds un adrese, — piegādāto preču daudzums un veids vai sniegto pakalpojumu apjoms un veids, — datums, kad veikta preču piegāde vai sniegti pakalpojumi, vai datums, kad uz a) punkta otrajā daļā minēto kontu veikts pārskaitījums, ja vien minētais datums ir zināms un atšķiras no rēķina izrakstīšanas dienas, — summa, kurai uzliek nodokļus, katrai likmei vai atbrīvojumam, ar nodokli neapliekamā vienības cena un visas cenas atlaides un rabati, ja tie nav iekļauti vienības cenā, — piemērotā PVN likme, — maksājamā PVN summa, izņemot gadījumus, kad piemēro īpašu kārtību, pēc kuras saskaņā ar šo direktīvu šāda norāde nav jāsniedz, [..] a) Katra nodokļu maksātāja persona līdz dalībvalstu noteiktam termiņam iesniedz deklarāciju. Šis termiņš nevar būt ilgāks par diviem mēnešiem pēc katra taksācijas perioda beigām. Taksācijas periodu katra dalībvalsts nosaka uz vienu mēnesi, diviem mēnešiem vai gada ceturksni. Tomēr dalībvalstis var noteikt atšķirīgus periodus, ar noteikumu, ka tie nepārsniedz vienu gadu. Atbilstīgi dalībvalstu izstrādātajiem noteikumiem, dalībvalstis ļauj nodokļu maksātājai personai deklarācijas iesniegt elektroniski, kā arī var noteikt, ka tas jādara elektroniski. [..] 5. Ikviens nodokļu maksātājs, iesniedzot kārtējo pārskatu, samaksā pievienotās vērtības nodokļa tīro summu. Tomēr dalībvalstis var noteikt citu šīs summas maksāšanas datumu vai prasīt starpposma maksājumu.”
115

Šādos apstākļos judikatūra, ko Vispārējā tiesa minējusi pārsūdzētā sprieduma 70. punktā un uz kuru apelācijas sūdzībā Dunamenti Erőmű atsaukusies, lai pamatotu savu argumentāciju par apgalvoto no izskatāmā EPL izrietošā atbalsta atlīdzināšanu, nevar tikt interpretēta tādējādi, ka šīs sabiedrības privatizācijas sekas 90. gados bija tādas, ka faktiski tika atlīdzināts atbalsts, kas šai sabiedrībai piešķirts izskatāmā EPL piemērošanas rezultātā. Pat pieņemot, ka Ungārijas valsts minēto sabiedrību atsavināja Electrabel par tirgus cenu un ka šī cena pilnībā atspoguļoja no izskatāmā EPL izrietošās priekšrocības vērtību, no Vispārējās tiesas konstatējuma, kas ir izklāstīts iepriekšējā punktā, izriet, ka pēc privatizācijas Dunamenti Erőmű saglabāja juridiskas personas statusu un turpināja īstenot ar attiecīgo valsts atbalstu finansētās darbības, tādējādi tieši tā ir sabiedrība, kas faktiski ir saglabājusi no attiecīgā līguma izrietošās priekšrocības, ciktāl šis līgums bija piemērojams no 2004. gada 1. maija un ciktāl tai tirgū bija šādas priekšrocības salīdzinājumā ar tās konkurentiem.
16

No šīs informācijas izriet, ka, pirmkārt, minētā iestāde neformālā veidā no Slovākijā esošas līdzvērtīgās iestādes esot uzzinājusi, ka Weltimmo neveic nekādu darbību savas juridiskās adreses atrašanās vietā Slovākijā. Turklāt Weltimmo esot vairākas reizes mainījusi šo juridisko adresi no vienas valsts uz citu. Otrkārt, Weltimmo esot izveidojusi divas nekustamā īpašuma sludinājumu vietnes, kuras esot pieejamas tikai ungāru valodā. Tā esot atvērusi bankas kontu Ungārijā savu prasījumu piedziņas nolūkiem, un tai šajā dalībvalstī esot bijusi pastkastīte savu kārtējo lietu kārtošanai. Pasts esot regulāri ticis izņemts un nosūtīts Weltimmo elektroniskā ceļā. Treškārt, sludinājumu ievietotājiem bija pašiem ne vien jāievada dati par saviem nekustamā īpašuma objektiem Weltimmo vietnē, bet arī jādzēš šie dati no vietnes, ja viņi nevēlējās, ka tie turpina tajā atrasties pēc iepriekš minētā viena mēneša termiņa beigām. Weltimmo, lai izskaidrotu, kāpēc dati nav tikuši izdzēsti, esot atsaukusies uz datorproblēmu. Ceturtkārt, Weltimmo esot sabiedrība, kura sastāv tikai no vienas vai divām personām. Tās pārstāvis Ungārijā esot mēģinājis rīkot sarunas ar sludinājumu ievietotājiem par neapmierinātajiem prasījumiem.
1

Eiropas Savienības Padome prasībā lūdz atcelt Eiropas Komisijas 2013. gada 29. novembra lēmumu par “Eiropas Komisijas rakstveida ziņojuma Eiropas Savienības vārdā” iesniegšanu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”) Starptautiskajā Jūras tiesību tribunālā (International Tribunal for the Law of the Sea, turpmāk tekstā – “ITLOS”) lietā Nr. 21.
6

Regulas Nr. 469/2009 preambulas 3.–5. un 7.–9. apsvērums ir formulēti šādi: “(3) Zāles, jo īpaši tās, kas ir ilgstošu, dārgu pētījumu rezultāts, turpmāk Kopienā un Eiropā netiks attīstītas, ja vien uz tām neattiecinās labvēlīgus noteikumus, kas nodrošina pietiekamu aizsardzību un sekmē šādus pētījumus. (4) Pašreiz laikposms no brīža, kad iesniegts patenta pieteikums attiecībā uz jaunām zālēm, līdz brīdim, kad saņemta [ALT] šīs zāles, samazina faktiskās patentaizsardzības laikposmu, kas nav pietiekams, lai atgūtu pētniecībā ieguldītos līdzekļus. (5) Šo apstākļu dēļ aizsardzība nav nodrošināta un tas apgrūtina pētniecību farmācijas jomā. [..] (7) Būtu jāparedz vienots risinājums Kopienas līmenī, tādējādi novēršot to, ka valstis pieņem atšķirīgus tiesību aktus, kā dēļ var rasties papildu atšķirības, kas var kavēt zāļu brīvu apriti Kopienā un tādējādi tieši ietekmēt iekšējā tirgus darbību. (8) Tādēļ ir nepieciešams paredzēt papildu aizsardzības sertifikātu, kuru katra dalībvalsts ar vieniem un tiem pašiem nosacījumiem var piešķirt, pamatojoties uz valsts vai Eiropas patenta pieteikumu attiecībā uz zālēm, kam piešķirta [ALT]. Regula tāpēc ir vispiemērotākais tiesību akts. (9) Tās aizsardzības ilgums, ko piešķir ar sertifikātu, būtu jānosaka tā, lai nodrošinātu pienācīgu, efektīvu aizsardzību. Šajā nolūkā no brīža, kad attiecībā uz konkrētajām zālēm pirmo reizi saņem [ALT] Kopienā, patenta un sertifikāta īpašniekam vajadzīga iespēja izmantot ekskluzīvas tiesības maksimāli piecpadsmit gadus.”
15

Iesniedzējtiesa sliecas uzskatīt, ka noilguma termiņš – neatkarīgi no kaitējuma rašanās brīža – sākas, kad ir notikusi saimnieciskās darbības subjekta rīcība vai nolaidība, kura ir uzskatāma par Savienības tiesību normas pārkāpumu. Šāda interpretācija izrietot no Regulas Nr. 2988/95 1. panta 2. punkta un 3. panta 1. punkta formulējuma. Proti, pirmkārt, šīs regulas 1. panta 2. punkta formulējums liecinot, ka Savienības likumdevējs, kurš šīs tiesību normas redakcijā ir izmantojis vēlējuma izteiksmi, nesaista “pārkāpuma” jēdzienu ar kaitējuma rašanos, jo saimnieciskās darbības subjekta rīcība var būt uzskatāma par pārkāpumu arī tad, ja tā “varētu” kaitēt Savienības budžetam. Otrkārt, no minētās regulas 3. panta 1. punkta pirmās daļas formulējuma, kurā ir norāde uz “pārkāpuma izdarīšanu”, izrietot, ka Savienības likumdevējs ir centies noilguma termiņa sākumu sasaistīt nevis ar pārkāpuma “rašanos”, bet “izdarīšanu”, proti, saimnieciskās darbības subjekta izturēšanos, kura ir uzskatāma par Savienības tiesību normas pārkāpumu.
57

Maksājamā vienotā nodeva, kas ir izteikta procentos no triju kategoriju publisko iepirkumu “ierobežotajām” vērtībām, svārstās no 1,0 % līdz 1,036 % no līguma vērtības, ja tā ir no EUR 193000 līdz 200000, no 0,4 % līdz 2,0 %, ja šī vērtība ir no EUR 200000 līdz 1000000, un atbilst vismaz 0,6 % no līguma vērtības, ja šī vērtība pārsniedz EUR 1000000.
56

Pirmkārt, kā savu secinājumu 36. punktā ir norādījusi ģenerāladvokāte, šis termiņa pagarinājums ir samērīguma principa izpausme. Ņemot vērā šo principu, šķiet pārmērīgi iekārtas operatoriem likt veikt ieguldījumus, kas samazina iekārtas gaistošo organisko savienojumu emisiju pirms konkrēta datuma, ja tuvākajā nākotnē no šīs emisijas varēs izvairīties vai to ievērojami samazināt ar mazākām izmaksām, tiklīdz būs pieejami aizstājēji, kas satur maz šķīdinātāja vai to nemaz nesatur un kas vēl tiek izstrādāti. Otrkārt, kā izriet no Direktīvas 1999/13 preambulas 8. apsvēruma, tā balstās uz apsvērumu, ka no organisko savienojumu emisijas var izvairīties vai to var samazināt potenciāli mazāk kaitīgi aizstājēji, kas ir pieejami vai tuvākajos gados kļūs pieejami. Ja uzņēmums, izmantojot aizstājējus, var izvairīties no lieliem emisijas samazināšanas pasākumiem, acīmredzot tas būs gatavs izstrādāt tādus aizstājējus vai sekmēt to izstrādi. Turklāt, ciktāl šie aizstājēji, kas satur maz šķīdinātāja vai to nesatur nemaz, var sekmēt gaistošo organisko savienojumu emisijas ierobežojumu vidē, ne tikai attiecīgajās iekārtās, to izstrāde var attaisnot ilgākus pārejas posmus.