Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu [būvdarbu, piegādes un pakalpojumu publisko līgumu] slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, 2. pants un 23. panta 2. un 8. punkts, kā arī LESD 34. pants, to lasot kopā ar LESD 36. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu klauzulu publiskā iepirkuma tehniskajās specifikācijās, kurā atbilstoši tās dalībvalsts tiesību aktiem, kurai pieder līgumslēdzēja iestāde, ir pieprasīts, lai no plazmas izgatavotās zāles, par kurām ir konkrētais publiskais iepirkums, būtu ražotas no šajā dalībvalstī iegūtas plazmas.

Šajā sakarā ir jānorāda, ka Direktīvā 2004/18, kā atgādinājis arī ģenerāladvokāts savu secinājumu 94. punktā, izsmeļoši nav saskaņoti visi aspekti saistībā ar preču brīvu apriti. No tā izriet, ka gan attiecībā uz diskriminējošiem preču brīvas aprites ierobežojumiem, gan attiecībā uz to pamatojuma iemesliem pamatlietā norādītā pārbaude par valsts izcelsmes prasības ievērošanu, saskaņā ar kuru no plazmas izgatavotām zālēm jābūt ražotām no Slovēnijā iegūtās plazmas, nenozīmē tikai novērtēšanu saistībā ar Direktīvu 2004/18, bet tajā ir jāņem vērā arī primāro tiesību normas.

Jākonstatē, ka šajā gadījumā valsts izcelsmes prasība ir neizbēgami diskriminējoša. Faktiski pienākums prioritāri iepirkt zāles, kas izgatavotas no Slovēnijā iegūtās plazmas, liedz visiem uzņēmumiem, kuru rīcībā ir zāles, kas izgatavotas no citā Eiropas Savienības dalībvalstī iegūtās plazmas, veiksmīgi iesniegt piedāvājumu tādās publiskā iepirkuma procedūrās, kādu ir izsludinājusi šī slimnīca. Šajā lietā, tā kā valsts izcelsmes prasība, kā tas tika konstatēts šī sprieduma 68. punktā, ir diskriminējoša, Slovēnijas tiesību akti varētu tikt attaisnoti tikai ar kādu no LESD 36. pantā uzskaitītajiem pamatiem (skat. it īpaši spriedumus, 1981. gada 17. jūnijs, Komisija/Īrija, 113/80, EU:C:1981:139, 7., 8. 10. un 11. punkts, kā arī1995. gada 30. novembris, Gebhard, C‑55/94, EU:C:1995:411, 37. punkts). Tas, ka tiek iedrošināta asins brīvprātīga bezmaksas nodošana, atbilst rūpēm par sabiedrības veselības aizsardzību, kas minētas LESD 36. pantā. Līdz ar to šie mērķi principā var pamatot šķērsli preču brīvai apritei (šajā ziņā skat. spriedumu, 2010. gada 9. decembris, Humanplasma, C‑421/09, EU:C:2010:760, 33. punkts). Tā kā ar mērķi nodrošināt Savienības pašpietiekamību asins piegādes jomā ir paredzēts aizsargāt sabiedrības veselību, tā piemērošanas joma ir jāizprot plaši. Līdz ar to ar tādiem valsts tiesību aktiem, kādi tiek aplūkoti pamatlietā, tiek mēģināts sasniegt leģitīmu mērķi – aizsargāt sabiedrības veselību.

Šajā nozīmē šķiet, ka neviens no Tiesas rīcībā esošajiem informācijas elementiem neļauj secināt, ka princips par prioritāru tādu zāļu piegādi, kuras rūpnieciski izgatavotas no Slovēnijā iegūtas plazmas, kas ir saņemta Slovēnijas slimnīcās, noteicoši veicina Slovēnijas iedzīvotāju iedrošināšanu brīvprātīgi un bezmaksas nodot asinis. Tādējādi tiktāl, ciktāl asins donoru motivācija Slovēnijā un citās dalībvalstīs ir vienāda, no vienas puses, un ciktāl objektīvi pārklājas visu dalībvalstu donoru intereses attiecībā uz tādu produktu ražošanu un izmantošanu, kuru pamatā ir asinis, kā arī cilvēka plazma, kas iegūta no šī brīvprātīgā un bezmaksas asins ziedojuma, no otras puses, nav iemesla uzskatīt, kā to apgalvo Slovēnijas valdība, ka uz šo pilnībā nacionālās solidaritātes koncepciju balstītie nosacījumi Slovēnijā var būtiski ietekmēt nodoto cilvēka asiņu un asins komponentu daudzumu un līdz ar to – no šīm nodotajām asinīm iegūto asins produktu daudzumu. Tātad nešķiet, ka mērķis iedrošināt un uzturēt augstā līmenī brīvprātīgu un bezmaksas asins nodošanu, noteikti pieprasa, lai pamatlietā tiek izmantota valsts izcelsmes prasība. Šādos apstākļos prioritāras piegādes princips ir jāuzskata par nesamērīgu.

(skat. 68., 69., 72., 80., 87., 92., 93., 96.–98. un 104. punktu un rezolutīvo daļu)