ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Prasība atcelt tiesību aktu – Pārsūdzami tiesību akti – Jēdziens – Eiropas Ķimikāliju aģentūras (ECHA) rēķins, kurā noteikta precīza parādsaistību summa – Iekļaušana

(LESD 263. pants)

2. Iebilde par prettiesiskumu – Piemērošanas joma – Tiesību akti, uz kuru prettiesiskumu var atsaukties – Vispārējs tiesību akts, ar kuru ir pamatots apstrīdētais lēmums – Prasība, lai starp apstrīdēto tiesību aktu un apstrīdēto vispārējo tiesību aktu būtu juridiska saikne

(LESD 263. un 277. pants)

3. Tiesību aktu tuvināšana – Maksājumi, kas jāmaksā Eiropas Ķimikāliju aģentūrai (ECHA) –Regula Nr. 340/2008 – Vielas reģistrācijas pieteikums – Nepatiess paziņojums – Administratīvā maksājuma uzlikšana, ko veic Aģentūra – Minētā maksājuma summa, kas ir vairāk nekā 17 reizes lielāka par maksājuma summu, kurš ir jāmaksā par vielas reģistrāciju – Samērīguma principa pārkāpums

(Komisijas Regulas Nr. 340/2008 preambulas 11. apsvērums)

Summary

1. Skat. nolēmuma tekstu.

(sal. ar 21. punktu)

2. Skat. nolēmuma tekstu.

(sal. ar 24. un 25. punktu)

3. Samērīguma princips ir viens no vispārējiem Savienības tiesību principiem un tas prasa, lai līdzekļi, kurus pielieto, īstenojot Savienības tiesību normu, būtu atbilstoši attiecīgā tiesiskā regulējuma leģitīmo mērķu īstenošanai un nepārsniegtu to, kas ir nepieciešams, lai tos sasniegtu. Turklāt, ja apstrīdēta tiesību akta autoram ir plaša rīcības brīvība, veikta pasākuma tiesiskumu var ietekmēt tikai tā acīmredzami neatbilstošs raksturs attiecībā pret sasniedzamo mērķi.

Šajā ziņā saistībā ar noteiktas ķīmiskas vielas reģistrācijas pieteikumu, kas ir iesniegts Eiropas Ķimikāliju aģentūrā ( ECHA ), Regulas Nr. 340/2008 par maksājumiem Eiropas Ķimikāliju aģentūrai saskaņā ar Regulu Nr. 1907/2006 preambulas 11. apsvērumā ir precizēts, ka, lai novērstu nepatiesas informācijas sniegšanu, ECHA būtu jāpiemēro administratīvie maksājumi un, ja vajadzīgs, dalībvalstij būtu jāpiemēro naudas sods preventīvā apmērā. No šī apsvēruma izriet, ka administratīvā maksājuma uzlikšana ir vērsta uz nepatiesas informācijas sniegšanas no uzņēmumu puses novēršanas mērķi. Turpretim no šī apsvēruma arī izriet, ka administratīvais maksājums nevar tikt pielīdzināts naudas sodam.

Administratīvā maksājuma summa, kas ir vairāk nekā 17 reizes lielāka par maksājuma summu, kas uzņēmumam ir jāmaksā, lai reģistrētu attiecīgo vielu, un vairāk nekā 28 reizes lielāka par maksājuma summu, no kura samaksas būtu bijis iespējams izvairīties, pamatojoties uz šī uzņēmuma veikto nepareizo paziņojumu, ir acīmredzami nesamērīga attiecībā pret ar regulējumu sasniedzamo mērķi.

(sal. ar 33., 34., 36. un 38. punktu)
2.

Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana — Absolūti atteikuma pamati — Preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var kalpot, lai apzīmētu preces vai pakalpojuma īpašības — Jēdziens — Preču zīme, ko veido vārds vai neoloģisms, kas izriet no elementu kombinācijas (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (sal. ar 15. un 16. punktu)
159

Šajā sakarā ir jānošķir, no vienas puses, mērķi, kas ir izvirzīti konkrētajai nodokļu sistēmai un kas nav daļa no tās, un, no otras puses, mehānismi, kas ir ietverti pašā nodokļu sistēmā un kas ir nepieciešami, lai sasniegtu šos mērķus, jo šie mērķi un mehānismi kā attiecīgās nodokļu sistēmas pamatā esoši pamatprincipi vai vadošie principi var sniegt šādu pamatojumu, kas ir jāpierāda attiecīgajai dalībvalstij (skat. spriedumus Paint Graphos u.c., minēts 91. punktā, EU:C:2011:550, 65. punkts un tajā minētā judikatūra, un 2012. gada 7. marts, British Aggregates/Komisija, T‑210/02 RENV, Krājums, EU:T:2012:110, 84. punkts un tajā minētā judikatūra). Līdz ar to tādiem atbrīvojumiem no nodokļa, kuri izriet no nodokļu uzlikšanas sistēmai, kurā ietilpst minētie atbrīvojumi, neatbilstoša mērķa, ir jāatbilst prasībām, kas izriet no LESD 107. panta 1. punkta (spriedums Paint Graphos u.c., minēts 91. punktā, EU:C:2011:550, 70. punkts).
108

Tāpat arī ir jānoraida prasītāju arguments, saskaņā ar kuru, pirmkārt, atbilstoši Orhūsas konvencijas 4. panta 4. punktam komerciālās intereses varēja prevalēt vienīgi tad, ja to aizsardzība būtu paredzēta likumā, lai nodrošinātu likumīgo ekonomisko interešu ievērošanu, un, otrkārt, šo interešu tvērumam atbilstoši Direktīvas 91/414 13. pantam būtu jābūt ierobežotam (skat. iepriekš 95. punktu). Ir jākonstatē, ka prasītāji nav izvirzījuši nevienu pierādījumu, kas liecinātu, ka šajā lietā izvirzīto ekonomisko interešu aizsardzība nav paredzēta likumā, lai nodrošinātu likumīgo ekonomisko interešu ievērošanu. Katrā ziņā, tāpat kā to izdarījusi Komisija, ir jākonstatē, ka pieteikuma glifosāta iekļaušanai Direktīvas 91/414 I pielikumā iesniedzēju komerciālās intereses, it īpaši to intelektuālā īpašuma tiesības, ir aizsargātas Savienības tiesību aktos, proti, Direktīvas 91/414 14. pantā, kurš no 2011. gada 14. jūnija tika aizstāts ar Regulas Nr. 1107/2009 63. panta 2. punktu, kā izriet no šīs pašas regulas 84. panta. Runājot par argumentu attiecībā uz Direktīvas 91/414 13. pantu, kurš tika aizstāts ar Regulas Nr. 1107/2009 59. pantu, ir jākonstatē, tāpat kā to darījusi Komisija, ka šī tiesību norma attiecas uz izmēģinājumiem un pētījumiem attiecībā uz šo aktīvo vielu, nevis tādiem dokumentiem kā šajā lietā aplūkotie, kas tostarp attiecas uz šīs vielas ražošanas metodi. Uz šādu informāciju attiecas konfidencialitātes ievērošana, kas noteikta Direktīvas 91/414 14. pantā, kurš aizstāts ar Regulas Nr. 1107/2009 63. panta 2. punktu.
82

Tādējādi neatkarīgi no tā, vai Komisija Tiesas lietā, kurā pasludināts spriedums ArcelorMittal, minēts 21. punktā (EU:C:2011:190), un kura attiecās uz dažādiem uzņēmumiem, kas piedalījušies vienā uz tajā pašā pārkāpumā, norādīto risinājumu pamatoti varēja paplašināti attiecināt uz tādu situāciju kā izskatāmajā lietā aplūkotā, kurā runa ir par dažādām sabiedrībām, kuras veidoja vienu un to pašu uzņēmumu otrajā pārkāpumu laikposmā, ir jāuzskata, ka it īpaši šajā jautājumā prasītājas administratīvā procesa, kurā pieņemts apstrīdētais lēmums, laikā būtu varējušas labāk nodrošināt savu aizstāvību, ja to rīcībā būtu bijis pietiekams termiņš sava viedokļa paušanai. [..]
271

Ciktāl runa ir par materiālu kaitējumu, prasītāja būtībā apgalvo, ka ombuda pieļauto kļūdu dēļ viņa esot zaudējusi nopietnu iespēju tikt pieņemtai darbā par ierēdni. Tāpēc prasītāja prasa izmaksāt “algas”, sākot no 2005. gada jūnija līdz 2026. gada 31. martam, proti, kopš datuma, kad viņas vārds tika iekļauts konkursa EUR/A/151/98 piemēroto kandidātu sarakstā, līdz parastajam pensionēšanās vecumam, ieskaitot tiesību uz pensiju piešķiršanu, vai vismaz daļu no šīs summas, lai tiktu ņemta vērā iespējas zaudēšana. Attiecībā uz iespējas zaudēšanas novērtēšanu prasītāja uzskata, ka Vispārējā tiesa var piemērot koeficientu, kas aptver iespējas tikt ieceltai amatā zaudēšanu, it īpaši ņemot vērā faktu, ka viņa bija vienīgā minētajā piemēroto kandidātu sarakstā palikusī kandidāte. Prasītāja novērtē šo kaitējumu attiecībā uz pagātni EUR 559 382,13 apmērā. Attiecībā uz nākotni viņa aicina Vispārējo tiesu piespriest ombudam ik mēnesi, sākot no 2011. gada maija līdz 2026. gada martam, maksāt prasītājai neto summas vai vismaz daļu no šīm summām, kas atbilst algām, kuras noteiktas AD pakāpes ierēdņiem, sākot no AD 9 pakāpes 2. līmeņa otro gadu, ņemot vērā šīs pašas pakāpes ierēdņa normālo karjeru, pieskaitot atbilstošas iemaksas pensiju fondā prasītājas labā, kā arī veselības apdrošināšanas iemaksas.
72

Ir jānorāda, ka novērtējuma komiteja uzskatīja, ka prasītājas piedāvājumos minētās cenas attiecībā uz cilvēkresursu atalgojumu ir pārāk zemas personām, kas strādā Luksemburgā. No vienas puses, tā ir atzīmējusi, ka attiecībā uz dažiem no piedāvātajiem profiliem cenas ir zemākas nekā minimālā alga Luksemburgā, kādu to aprēķinājusi prasītāja 2011. gada 29. jūnija atbildē. No otras puses, tā ir paudusi šaubas par to, ka saistībā ar citiem piedāvātajiem profiliem augsti kvalificētiem darbiniekiem būtu vēlme strādāt par norādītajām cenām.
122

Attiecībā uz vēl vienu prasītājas izvirzīto apstākli, ka personāls, kuru aizliegtās vienošanās dalībnieki bija nosūtījuši uz tās sanāksmēm, bija specializējies LCD‑IT, nevis LCD‑TV jomā, ir jānorāda, ka, lai arī to var interpretēt tādējādi, ka LCD‑IT no attiecīgo uzņēmumu viedokļa bija svarīgāki, tas tomēr nenozīmē, ka pārrunas par LCD‑TV bija tikai virspusējas un epizodiskas. Faktiski, kā to pamatoti norāda Komisija, šis apstāklis liecina par to, ka informācijas apmaiņa par LCD‑TV tika plānota iepriekš, jo personālam, kas piedalījās sanāksmēs, par šo jautājumu, kas nebija viņu darbības galvenā sfēra, bija jāsagatavojas.
34

Šajā ziņā, no vienas puses, ir jāuzsver tas, kāda loma tagad ir ACER kā jaunajam dalībniekam procedūrā, kāda ir jāievēro valsts iestādēm. Gadījumā, ja valsts iestādes ilgstoši nevar panākt vienošanos par to, cik lietderīgi ir piešķirt atkāpi, vai par kritērijiem, kas regulē no jauna izveidotās jaudas pārvaldību, vienots lēmums, kas ir jāpieņem ACER saskaņā ar Trešās gāzes direktīvas noteikumiem, būtiski var atšķirties no individuālajiem lēmumiem, kurus ir pieņēmušas attiecīgās valsts iestādes saskaņā ar Otrās gāzes direktīvas noteikumiem. Turklāt ir jāuzsver, ka ACER ir piešķirta būtiska loma, lai apspriestos ar šīm valsts iestādēm. Pat ja šī lieta neattiecas uz infrastruktūru, kas atrodas vairāku dalībvalstu teritorijā, šis šai lietai raksturīgais apstāklis nevar ietekmēt pārbaudi, kas tiek veikta attiecībā uz procesuālo un materiālo tiesību normu nenošķiramo raksturu, kas nav atkarīgs no konkrētā gadījuma.
—

ceturtkārt, faktu, ka produktu, kurus skāra šī uzņēmuma pārkāpjošās prakses, kuru izmēri ir ievērojami, tirgi, ciktāl to izplatība bija visa vienas no lielākajām Savienības dalībvalstīm teritorija, ir tirgi ar lielu nozīmi gan no ekonomiskā, gan no sociālā skatupunkta, jo piekļuve platjoslas internetam ir informācijas sabiedrības attīstības priekšnoteikums.
Kritērijs attiecībā uz pasākuma selektivitāti ļauj nošķirt valsts atbalstu no vispārējiem nodokļu politikas pasākumiem, kurus piemēro dalībvalstis. Tādējādi, lai izpildītu selektivitātes nosacījumu, katrā ziņā ir jāidentificē uzņēmumu kategorija, kas ir vienīgie, kuriem dod priekšrocības ar attiecīgo pasākumu.

Tādējādi LESD 107. panta 1. punktā ir noteikts pienākums, ka ir jānosaka, vai atbilstoši noteiktai tiesiskajai sistēmai valsts pasākums rada labvēlīgus apstākļus konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai salīdzinājumā ar citiem, kuri attiecībā uz šās sistēmas mērķi atrastos līdzīgā faktiskajā un juridiskajā situācijā. Tiklīdz attiecīgais pasākums, kaut vai tas būtu kvalificējams kā atkāpe no kopējā vai normālā nodokļu regulējuma, ir potenciāli pieejams visiem uzņēmumiem, nav jāveic darbība, ar kuru salīdzinājumā ar kopējo vai normālo nodokļu tiesiskā regulējuma mērķi salīdzina uzņēmumu, kuriem var piemērot attiecīgo pasākumu, juridisko un faktisko situāciju, ar to uzņēmumu situāciju, kuriem nevar to piemērot. No tā secināms, ka šādā gadījumā minētā pasākuma selektivitāte nevar izrietēt tikai no konstatācijas par to, ka ir ieviesta atkāpe no kopējās vai normālās aplikšanas ar nodokļiem.

Turklāt tā ir Komisija, kurai ir jāpierāda, ka ar pasākumu tiek ieviesta diferenciācija starp uzņēmumiem, kuri, ievērojot izvirzīto mērķi, atrodas salīdzināmā faktiskā un juridiskā situācijā.

(sal. ar 38. un 47.–50. punktu)
Regulas Nr. 659/1999 14. panta 1. punktā, ar kuru tiek īstenota LESD 108. panta 2. punkta pirmā daļa, ir noteikts – kad nelikumīga atbalsta gadījumos tiek pieņemti negatīvi lēmumi, Komisija izlemj, ka attiecīgā dalībvalsts veic visus vajadzīgos pasākumus, lai atgūtu atbalstu no saņēmēja, izņemot gadījumus, kad šāda atgūšana būtu pretrunā kādam no Savienības tiesību vispārējiem principiem. Nelikumīga atbalsta atcelšana, to atgūstot, ir nelikumības konstatēšanas loģiskas sekas. Līdz ar to dalībvalstij, kas ir lēmuma par nelikumīgā atbalsta atgūšanu adresāte, ir jāveic visi atbilstošie pasākumi, lai nodrošinātu minētā lēmuma izpildi. Šajā ziņā attiecīgajai valstij ir jāīsteno efektīva pienākošos summu atgūšana.

Šāda atgūšanas pienākuma mērķis ir atjaunot tirgū esošo situāciju, kāda tā bijusi pirms atbalsta piešķiršanas. Runājot precīzāk, ar iekšējo tirgu nesaderīga atbalsta atgūšanas mērķis ir novērst konkurences izkropļošanu, kas radusies, kad šī atbalsta saņēmējs salīdzinājumā ar tā konkurentiem ir guvis konkurences priekšrocības tirgū, tādējādi atjaunojot stāvokli, kāds bijis pirms minētā atbalsta izmaksas.

15. punktā un 25. punkta a) un c) apakšpunktā Pamatnostādnes par valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai, kuru vispārējie principi ir piemērojami saskaņā ar Paziņojuma par finanšu iestādēm 10. punktu, nekas nav teikts ne par atgūšanas rīkojuma mērķi, ne par tā materiāltiesisko piemērojamību vai piemērošanu laikā, ne arī par atgūšanas rīkojuma noteikumiem.

Tomēr, paredzot iespēju atļaut glābšanas atbalstu “aizdevumu garantijas vai aizdevumu veidā” tikai tad, ja tas ir “pagaidu un atgriezenisks atbalsts”, Glābšanas un pārstrukturēšanas pamatnostādņu 15. un 25. punkta pamatā ir vispārīgs pieņēmums, ka jebkāda priekšrocība, kas provizoriski piešķirta kā jebkādas formas glābšanas atbalsts, ir jāatdod, ja tā atļaušanas nosacījumi, kas attiecas uz tā pagaidu piešķiršanu, nav vai vairs nav izpildīti. Šāda interpretācija atbilst tāda glābšanas atbalsta atgriezeniskumam un jēgai, kura mērķis ir vienīgi palīdzēt grūtībās nonākušam uzņēmumam pārvarēt īsu krīzes periodu, kura beigās vai nu uzņēmums ir spējīgs pats atveseļoties, kas nozīmē uzņēmuma pienākumu atmaksāt atbalstu, vai arī tam ir jāiesniedz pārstrukturēšanas vai likvidācijas plāns. Valsts garantijas gadījumā šis princips katrā ziņā paredz tās ekonomiskās priekšrocības restitūciju, ko minētā garantija atbalsta saņēmējam radījusi atbalsta piešķiršanas laikposmā, un tās vienkārša atcelšana ar ex nunc sekām šajā ziņā nav pietiekama, turklāt tā ir pretrunā atgūšanas jēdzienam.

(sal. ar 97., 98., 101. un 102. punktu)
Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta piemērošana ir pakļauta trim nosacījumiem, proti, pirmkārt, konfliktējošo preču zīmju identiskums vai līdzība, otrkārt, iebildumu pamatojumam norādītās agrākās preču zīmes reputācijas esamība un, treškārt, iespēja, ka reģistrācijai pieteiktās preču zīmes nepamatotas izmantošanas rezultātā netaisnīgi tiks gūts labums no agrākās preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas vai tai tiks nodarīts kaitējums. Šie trīs nosacījumi ir kumulatīvi un viena no tiem neesamība ir pietiekama, lai minēto normu padarītu par nepiemērojamu.

Kritēriji, kuri ir jāņem vērā, vērtējot attiecīgo preču zīmju līdzību, ir tie paši, kas pieteiktās preču zīmes reģistrācijas atteikuma gadījumā sajaukšanas iespējas dēļ, pamatojoties uz Regulas Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, un atteikuma gadījumā kaitējuma agrākas preču zīmes reputācijai dēļ saskaņā ar minētās regulas 8. panta 5. punktu. Faktiski abos šajos gadījumos, kas ļauj atteikt pieteiktās preču zīmes reģistrāciju, apzīmējumu līdzības nosacījums it īpaši paredz vizuālās, fonētiskās vai konceptuālās līdzības elementu esamību tādējādi, ka no konkrētās sabiedrības daļas viedokļa starp attiecīgajām preču zīmēm pastāv vismaz daļēja vienādība attiecībā uz vienu vai vairākiem vērā ņemamiem aspektiem. Attiecīgo preču zīmju vizuālās, fonētiskās vai konceptuālās līdzības vērtējumam ir jābūt balstītam uz šo preču zīmju radīto kopiespaidu, it īpaši ņemot vērā to atšķirtspējīgos un dominējošus elementus.

(sal. ar 21. un 22. punktu)
Ņemot vērā attiecīgo pakalpojumu līdzību, konfliktējošo apzīmējumu vājo līdzību no vizuālā viedokļa un to identiskumu no fonētiskā un konceptuālā viedokļa, kā arī vājo agrākās preču zīmes atšķirtspēju, no konkrētās sabiedrības daļas, kuru veido profesionāļi, viedokļa pastāv sajaukšanas iespēja Regulas Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, starp grafisku apzīmējumu “basic”, attiecībā uz kuru pieteikums reģistrēt kā Kopienas preču zīmi ir iesniegts saistībā ar 35. un 39. klasē ietilpstošajām precēm un pakalpojumiem Nicas Nolīguma izpratnē, un grafisku preču zīmi “BASIC”, kas reģistrēta agrāk kā Kopienas preču zīme attiecībā uz 35., 37. un 39. klasē ietilpstošajiem pakalpojumiem.

(sal. ar 30. un 58.–60. punktu)
Saistībā ar aizsardzības pret subsīdiju praksi, ko īsteno trešās valstis, procedūru saskaņā ar Regulas Nr. 597/2009 par aizsardzību pret subsidētu importu no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis, 7. panta 2. punktu, ja subsīdiju piešķir neatkarīgi no izgatavotajiem, saražotajiem, izvestajiem vai pārvadātajiem daudzumiem, kompensējamās subsīdijas apjomu nosaka, kopējo subsīdijas vērtību atkarībā no apstākļiem sadalot konkrētajam ražojumu ražošanas, pārdošanas vai eksporta līmenim subsīdiju jautājuma izmeklēšanas periodā. Šajā ziņā Savienības iestāde subsīdijas apjoma aprēķināšanai kā saucēju var izmantot apgrozījumu, kas atspoguļo visu attiecīgo uzņēmumu pārdošanas apjomu, tostarp eksporta apgrozījuma koriģējumus, lai nodrošinātu, ka apgrozījums atspoguļo kopējo attiecīgā ražojuma pārdošanas apjoma vērtību.

(sal. ar 43. un 47.–55. punktu)
1.

Iestāžu akti — Pamatojums — Pienākums — Apjoms — Ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret konkrētām personām un vienībām saistībā ar situāciju Tunisijā — Personu, kas iesaistītas valsts līdzekļu nepareizā izmantošanā, un ar šīm personām saistīto fizisko vai juridisko personu, vienību un organizāciju līdzekļu iesaldēšana — Lēmums, kas ietilpst ieinteresētajai personai zināmā kontekstā, kurš tai ļauj saprast attiecībā pret to īstenotā pasākuma apjomu — Īsa pamatojuma pieļaujamība — Robežas — Pamatojums, kas nevar sastāvēt no vispārēja un stereotipizēta formulējuma (LESD 296. pants; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta c) apakšpunkts; Padomes Lēmums 2011/79) (sal. ar 38.–44. punktu)
Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2013. gada 27. jūnija spriedums – Beifa Group/ITSB – Schwan-Stabilo Schwanhäußer(Rakstāmlietas)

(lieta T-608/11)

“Kopienas dizainparaugs — Spēkā neesamības atzīšanas process — Reģistrēts Kopienas dizainparaugs, kas attēlo rakstāmlietu — Agrākas valsts grafiskas un trīsdimensiju preču zīmes — Spēkā neesamības pamats — Agrāka apzīmējuma, kura īpašniekam ir tiesības aizliegt tā izmantošanu, izmantošana Kopienas dizainparaugā — Regulas (EK) Nr. 6/2002 25. panta 1. punkta e) apakšpunkts — Lēmums, kas pieņemts pēc Vispārējās tiesas iepriekšējā nolēmuma atcelšanas”

1. Prasība atcelt tiesību aktu — Spriedums, ar kuru tiek atcelts tiesību akts — Sekas — Pienākums veikt izpildes pasākumus — Piemērojamība — Gan sprieduma pamatojuma, gan rezolutīvās daļas ņemšana vērā (LESD 266. pants) (sal. ar 33. punktu)

2. Kopienas dizainparaugi — Apelācija — Apelācijas sūdzība par Biroja struktūrvienības lēmumu — Pārbaude, ko veic Apelāciju padome — Apjoms (Padomes Regulas Nr. 6/2002 25. panta 1. punkts un 60. panta 1. punkts) (sal. ar 37. un 56. punktu)

3. Kopienas dizainparaugi — Procesa noteikumi — Biroja lēmumi — Tiesību uz aizstāvību ievērošana — Principa piemērojamība (Padomes Regulas Nr. 6/2002 62. pants) (sal. ar 42. un 51. punktu)

4. Kopienas dizainparaugi — Apelācija — Apelācijas sūdzība par Biroja struktūrvienības lēmumu — Pārbaude, ko veic Apelāciju padome — Apjoms (Padomes Regulas Nr. 6/2002 63. pants) (sal. ar 46. punktu)

5. Kopienas dizainparaugi — Spēkā neesamības pamati — Atšķirtspējīga apzīmējuma izmantošana vēlākā dizainparaugā — Atšķirtspējīga apzīmējuma izmantošanas pierādījums — Apelācijas sūdzība, kuru pieteikuma iesniedzējs iesniedzis tieši un laikus — Iespēja pirmo reizi iesniegt apelācijas sūdzību Apelāciju padomē — Izslēgšana (Padomes Regulas Nr. 6/2002 25. panta 1. punkta e) apakšpunkts) (sal. ar 58., 59., 89. un 90. punktu)

6. Kopienas dizainparaugi — Procesa noteikumi — Lēmumu pamatojums (Padomes Regulas Nr. 6/2002 62. pants) (sal. ar 67. un 68. punktu)

7. Prasība atcelt tiesību aktu — Pamati — Neefektīvs pamats — Jēdziens (sal. ar 106. punktu)

Priekšmets

Prasība par ITSB Apelāciju trešās padomes 2011. gada 9. augusta lēmumu lietā R 1838/2010-3 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Schwan-Stabilo Schwanhäußer GmbH & Co. KG un Ningbo Beifa Group Co., Ltd

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt;
Attiecībā uz ierobežojošiem pasākumiem, ar kuriem personām, kuras ir atbildīgas par varmācīgām represijām pret Sīrijas civiliedzīvotājiem, aizliegts ieceļot dalībvalstu teritorijā un šķērsot to, kā arī paredzēta šī personām piederošo līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana, saistībā ar šo personu tiesībām uz aizstāvību, it īpaši tiesībām tikt uzklausītam, no Savienības iestādēm nevar tikt prasīts, lai tās pirms personas vai organizācijas sākotnējās iekļaušanas sarakstā, ar kuru tiek noteikti ierobežojoši pasākumi, paziņotu lēmumu par šo pasākumu noteikšanu pamatojumu. Šāda iepriekšēja paziņošana apdraudētu šajos lēmumos paredzēto līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšanas pasākumu efektivitāti.

Lai sasniegtu šo lēmumu mērķi, šiem pasākumiem jau pēc to dabas ir jāpiemīt pārsteiguma momentam un tie ir jāpiemēro nekavējoties. Šādos apstākļos attiecībā uz Īstenošanas Lēmumu 2011/302, ar kuru īsteno Lēmumu 2011/273 par ierobežojošiem pasākumiem pret Sīriju un ar kuru prasītāja vārds tiek iekļauts Lēmuma 2011/273 pielikumā ietvertajā sarakstā, ņemot vērā iemeslus, kas ir saistīti arī ar tā mērķi un tajā paredzēto pasākumu efektivitāti, Savienības iestādēm nebija pienākuma uzklausīt prasītāju pirms tā sākotnējās iekļaušanas pielikumā ietvertajā sarakstā.

(sal. ar 38.–41. punktu)
39

Prasības atcelt apstrīdēto lēmumu daļā, kurā tas attiecas uz atbalsta shēmu E 2/2005, pamatojumam prasītājas izvirza astoņus pamatus. Pirmais pamats attiecas uz to, ka Komisija, kvalificējot visus pasākumus par pasākumiem, kas ietilpst atbalsta shēmā, esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā. Otrais pamats attiecas uz to, ka apstrīdētais lēmums esot balstīts uz nepietiekamu un acīmredzami nepareizu atbilstošā valsts tiesiskā regulējuma un faktu vērtējumu. Trešais pamats attiecas uz to, ka Komisija, secinot, ka sociālo mājokļu izīrēšana personām, kam ir “samērā augsti ienākumi”, ietilpst sabiedriskā pakalpojuma uzdevumā, kas ir uzticēts mājokļu sabiedrībām, esot veikusi neprecīzu un nepietiekami rūpīgu vērtējumu. Ceturtais pamats attiecas uz to, ka Komisija, prasot Nīderlandes iestādēm no jauna definēt “sociālo mājokli”, esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un ļaunprātīgi izmantojusi savu kompetenci. Piektais pamats attiecas uz to, ka Komisija, nenošķirot Vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojuma (VTNP) definīciju no tā finansēšanas veida, esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā. Sestais pamats attiecas uz to, ka Komisija, prasot īpašu VTNP definīciju, ir kļūdaini interpretējusi Komisijas 2005. gada 28. novembra Lēmumu 2005/842/EK par [LESD 106. panta 2. punkta] piemērošanu valsts atbalstam attiecībā uz kompensāciju par sabiedriskajiem pakalpojumiem dažiem uzņēmumiem, kuriem uzticēts sniegt pakalpojumus ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi (OV 2005, L 312, 67. lpp.). Septītais pamats attiecas uz to, ka Komisija, neapstrīdot, ka VTNP finansēšanas veids bija acīmredzami nepiemērots, esot pieļāvusi kļūdu vērtējumā un pārkāpusi Lēmuma 2005/842 5. pantu. Astotais pamats attiecas uz to, ka Komisija, pamatojoties uz šo procedūru, prasīdama izveidot ierobežotu to ēku sarakstu, kas var tikt kvalificētas par “sociālām ēkām”, esot ļaunprātīgi izmantojusi pastāvošas atbalsta shēmas izskatīšanas procedūru.