37

Šādos apstākļos Administrativen sad Sofia‑grad (Sofijas pilsētas Administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai no [Dublinas III] regulas 3. panta 1. punkta, interpretējot to saistībā ar šīs regulas 12. apsvērumu un 17. pantu, izriet, ka šī tiesību norma neliedz dalībvalstij pieņemt lēmumu, ko veido tai iesniegta starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšana minētās regulas 2. panta d) punkta izpratnē, bet nepārprotami nav lemts par šīs dalībvalsts atbildību saskaņā ar minētajā regulā noteiktajiem kritērijiem, ja konkrētajā lietā nav norāžu uz atkāpes piemērošanu saskaņā ar regulas 17. pantu? 2) Vai no [Dublinas III] regulas 3. panta 1. punkta otrā teikuma, interpretējot to saistībā ar Direktīvas 2013/32 54. apsvērumu, izriet, ka pamatlietas apstākļos par starptautiskās aizsardzības pieteikumu šīs regulas 2. panta b) punkta izpratnē, ja netiek piemērota atkāpe saskaņā ar minētās regulas 17. panta 1. punktu, ir jāpieņem lēmums, ar kuru dalībvalsts apņemas izskatīt šo pieteikumu saskaņā ar šajā regulā noteiktajiem kritērijiem un kurš tiek pamatots ar [Dublinas III regulas] normu piemērojamību pieteikuma iesniedzējam? 3) Vai Direktīvas 2013/32 46. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka prasības tiesvedībā par lēmumu, ar kuru ir atteikta starptautiskā aizsardzība, tiesai saskaņā ar minētās direktīvas 54. apsvērumu ir jānovērtē, vai [Dublinas III] regulas normas ir piemērojamas pieteikuma iesniedzējam, ja dalībvalsts nav nepārprotami lēmusi par savu atbildību par starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu saskaņā ar šajā regulā noteiktajiem kritērijiem? Vai, pamatojoties uz Direktīvas 2013/32 54. apsvērumu, ir jāpieņem, ka tad, ja nav norāžu uz [Dublinas III] regulas 17. panta piemērošanu un starptautiskās aizsardzības pieteikumu ir izskatījusi dalībvalsts, kurā tas ir ticis iesniegts, pamatojoties uz Direktīvu 2011/95, attiecīgās personas tiesiskajai situācijai šī regula ir piemērojama arī tad, ja minētā dalībvalsts nav nepārprotami lēmusi par savu atbildību saskaņā ar minētajā regulā noteiktajiem kritērijiem? 4) Vai no Direktīvas 2011/95 10. panta 1. punkta b) apakšpunkta izriet, ka pamatlietas apstākļos pastāv tāds vajāšanas iemesls kā “reliģija”, ja pieteikuma iesniedzējs nav iesniedzis paziņojumus un dokumentus par visiem elementiem, ko ietver reliģijas jēdziens šīs normas izpratnē un kam ir būtiska nozīme, novērtējot attiecīgās personas piederību konkrētai reliģijai? 5) Vai no Direktīvas 2011/95 10. panta 2. punkta izriet, ka pastāv vajāšanas iemesli, kas ir pamatoti ar reliģiju minētās direktīvas 10. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, ja pieteikuma iesniedzējs pamatlietas apstākļos apgalvo, ka viņš tiek vajāts savas reliģiskās piederības dēļ, taču viņš nav iesniedzis paziņojumus un pierādījumus par apstākļiem, kuri raksturo personas piederību konkrētai reliģijai un vajātājam dotu pamatu pieņemt, ka attiecīgā persona pieder šai reliģijai – tostarp par apstākļiem, kuri ir saistīti ar reliģisku darbību veikšanu vai neveikšanu vai reliģisku uzskatu izteikšanu –, vai arī par personīgu vai grupas uzvedību, kuras pamatā ir vai kuru rada jebkāda reliģiska pārliecība? 6) Vai no Direktīvas 2011/95 9. panta 1. un 2. punkta, interpretējot tos saistībā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 18. un 10. pantu un “reliģijas” jēdzienu šīs direktīvas 10. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, izriet, ka pamatlietas apstākļos: a) “reliģijas” jēdziens Savienības tiesību izpratnē neietver darbības, kas saskaņā ar dalībvalstu tiesībām tiek uzskatītas par noziedzīgām? Vai šādas darbības, kas pieteikuma iesniedzēja izcelsmes valstī tiek uzskatītas par noziedzīgām, ir vajāšanas darbības? b) saistībā ar prozelītisma aizliegumu un reliģijai pretēju darbību aizliegumu, ar kuriem ir pamatotas likumu un noteikumu normas pieteikuma iesniedzēja izcelsmes valstī, ir pieļaujami ierobežojumi, kuri ir noteikti, lai aizsargātu citu personu tiesības un brīvības, kā arī sabiedrisko kārtību šajā valstī? Vai minētie aizliegumi ir šādas vajāšanas darbības minēto direktīvas normu izpratnē, ja to pārkāpuma gadījumā var piespriest nāvessodu, pat ja likumi nav nepārprotami vērsti pret konkrētu reliģiju? 7) Vai no Direktīvas 2011/95 4. panta 2. punkta, interpretējot to saistībā ar minētās normas 5. punkta b) apakšpunktu, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 10. pantu un Direktīvas 2013/32 46. panta 3. punktu, izriet, ka pamatlietas apstākļos faktus un apstākļus drīkst novērtēt tikai, ņemot vērā pieteikuma iesniedzēja iesniegtos paziņojumus un dokumentus, tomēr ir atļauts pieprasīt pierādījumus par trūkstošajiem elementiem, ko ietver “reliģijas” jēdziens minētās direktīvas 10. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, ja: – šīs informācijas nesaņemšanas gadījumā starptautiskās aizsardzības pieteikums ir noraidāms kā nepamatots Direktīvas 2013/32 32. panta izpratnē saistībā ar tās 31. panta 8. punkta e) apakšpunktu un – valsts tiesībās ir paredzēts, ka atbildīgajai iestādei ir jānosaka visi starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanai būtiskie apstākļi un atteikuma lēmuma apstrīdēšanas gadījumā tiesai ir jānorāda, ka attiecīgā persona nav piedāvājusi un iesniegusi nekādus pierādījumus?”