ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 81/8

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 19. decembrī iesniedza High Court of Justice (England and Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) – European Federation for Cosmetic Ingredients/Secretary of State for Business, Innovation and Skills

(Lieta C-592/14)

(2015/C 081/10)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

High Court of Justice (England and Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

Pamatlietas puses

Prasītāja: European Federation for Cosmetic Ingredients

Atbildētāji: Secretary of State for Business, Innovation and Skills un Attorney General

Personas, kas iestājušās lietā: British Union for the Abolition of Vivisection un European Coalition to End Animal Experiments

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 30. novembra Regulas (EK) Nr. 1223/2009 par kosmētikas līdzekļiem (1) 18. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka tas aizliedz laist Kopienas tirgū kosmētikas līdzekļus, kuru sastāvā ir sastāvdaļas vai sastāvdaļu kombinācijas, kas ir pārbaudītas izmēģinājumos ar dzīvniekiem, ja šie izmēģinājumi ir veikti ārpus Eiropas Savienības, lai panāktu atbilstību trešās valsts normatīvajām vai administratīvajām prasībām, lai šajās valstīs pārdotu kosmētikas līdzekļus, kuru sastāvā ir šīs sastāvdaļas?

2) Vai atbilde uz 1. jautājumu ir atkarīga no tā: a) vai drošuma novērtējums, kas saskaņā ar šīs regulas 10. pantu ir veikts, lai pirms kosmētikas līdzekļa laišanas Kopienas tirgū pierādītu, ka tas ir drošs cilvēku veselībai, ir saistīts ar tādu datu izmantošanu, kuri izriet no izmēģinājumiem ar dzīvniekiem, kas ir veikti ārpus Eiropas Savienības; b) vai trešās valsts normatīvās vai administratīvās prasības ir saistītas ar kosmētikas līdzekļu drošumu; c) vai laikā, kad ārpus ES tika veiktas sastāvdaļas [..] pārbaudes izmēģinājumos ar dzīvniekiem, bija saprātīgi paredzams, ka kāds varētu censties kādā posmā laist Kopienas tirgū kosmētikas līdzekli, kura sastāvā ir minētā sastāvdaļa; un/vai d) jebkura cita faktora un, ja tas tā ir, no kāda?

(1) OV L 342, 59. lpp.
3.

Vai visi šie TPD2 noteikumi, vai kāds no tiem ir spēkā neesošs, jo tajos pārkāpts samērīguma princips: (a) 7. panta 1. punkts un 7. panta 7. punkts, ciktāl tajos aizliegts laist tirgū tabakas izstrādājumus ar raksturīgo mentola aromātu un laist tirgū tādus tabakas izstrādājumus, kas satur aromatizētājus jebkurās to sastāvdaļās; (b) 8. panta 3. punkts, 9. panta 3. punkts, 10. panta 1. punkta g) apakšpunkts un 14. pants, ciktāl tajos noteiktas dažādas paciņu standartizācijas prasības; un (c) 10. panta 1. punkta a) un c) apakšpunkts, ciktāl tajos pieprasīts, lai brīdinājumi par ietekmi uz veselību nosegtu 65 % no iepakojuma vienības un jebkāda ārējā iepakojuma priekšējās un aizmugurējās ārējās virsmas?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 34/18

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2014. gada 10. oktobra spriedumu lietā T-479/13 Marchiani/Parlaments 2014. gada 9. decembrī iesniedza Jean-Charles Marchiani

(Lieta C-566/14 P)

(2015/C 034/20)

Tiesvedības valoda – franču

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Jean-Charles Marchiani (pārstāvji – C.-S. Marchiani, advokāts)

Otrs lietas dalībnieks: Eiropas Parlaments

Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

— atcelt Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2014. gada 10. oktobra spriedumu lietā T-479/13 Jean-Charles Marchiani/Eiropas Parlaments.

Pamati un galvenie argumenti

Prasības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza piecus pamatus.

Pirmkārt, viņš uzskata, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atsakoties attiecībā uz viņu piemērot dokumentus par Eiropas Parlamenta Deputātu nolikuma piemērošanas pasākumiem. 2013. gada 4. jūlija Lēmums tika pieņemts nelikumīgas procedūras rezultātā, jo tā bija pretrunā Eiropas Parlamenta biroja 2008. gada 19. maija un 9. jūlija lēmumam par Eiropas Parlamenta Deputātu nolikuma piemērošanas pasākumiem. Turklāt šis lēmums tika pieņemts, vispārīgāk runājot, neievērojot sacīkstes principu un principu par tiesību uz aizstāvību ņemšanu vērā.

Otrkārt, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un savā argumentācijā esot pieļāvusi kļūdu saistībā ar pamatojuma pretrunīgumu, atsaucoties uz DIP noteikumi [Noteikumi par Eiropas Parlamenta deputātu izdevumiem un piemaksām], lai apstiprinātu 2013. gada 4. jūlija apstrīdēto lēmumu. No vienas puses, 2013. gada 4. jūlija lēmums ir DIP noteikumu, kuri kopš 2009. gada vairs nav spēkā, nepareizas piemērošanas rezultāts. No otras puses, Vispārējā tiesa, kura sākotnēji atsaucās uz šiem DIP noteikumiem, vēlāk atteicās no jebkādas atsauces uz tiem procedūras laikā, kā vienīgo juridisko pamatu izvirzot Eiropas Savienības Finanšu regulu, kas publicēta 2012. gadā.

Treškārt, apelācijas sūdzības iesniedzējs pārmet Vispārējai tiesai, ka tā esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzliekot pierādīšanas pienākumu vienīgi viņam.

Ceturtkārt, Vispārējā tiesa esot rupji pārkāpusi objektivitātes principu, kurš ir jāievēro ikvienai Eiropas Savienības iestādei, veicot savus uzdevumus. Vispārējā tiesa absolūti neesot ņēmusi vērā politiskās funkcijas, kādas agrāk pildīja Eiropas Parlamenta ģenerālsekretārs, kurš ir strīdīgā lēmuma autors.

Visbeidzot, apelācijas sūdzības iesniedzējs pārmet Vispārējai tiesai, ka tā esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, akceptējot, ka 2013. gada 4. jūlija lēmumā ir lemts par summām, kuru atgūšanas termiņš katrā ziņā ir ierobežots. Tāpēc apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, ka, Vispārējai tiesai neņemot vērā ierobežojošās normas, tika pārkāpts princips par atpakaļejoša spēka neesamību Kopienu aktiem, tiesiskās paļāvības princips, kā arī princips par saprātīgu termiņu.
1)

Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīvas 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva) (1) 28. pants sākotnēja redakcijā ir jāinterpretē tādējādi, ka piekļuve numuriem, kas nav piesaistīti noteiktai ģeogrāfiskai atrašanās vietai, ir jānodrošina ne tikai galalietotājiem no citām dalībvalstīm, bet arī galalietotājiem no attiecīgā publiski pieejamā komunikāciju tīkla operatora dalībvalsts ar sekām, ka šī pienākuma izpildes pārbaudei, ko veic valsts regulatīvā iestāde, tiek paredzētas prasības, kas izriet no Savienības tiesību efektivitātes un valsts tiesību interpretācijas atbilstoši Savienības tiesībām principiem?
1.

Šī pienākumu neizpilde ir saistīta ar: a) vairāku projektu un darbību ietekmi uz Natura 2000 GR 2550005“Thines Kyparissias” teritoriju (piedāvāta kā Kopienas nozīmes teritorija [KNT] no 1997. gada 1. aprīļa, kā arī Kopienas nozīmes teritorija [KNT] no 2006. gada 1. septembra) un it īpaši uz prioritāro sugu Caretta caretta un smilšu kāpu dzīvotnēm, ieskaitot prioritāro dzīvotni 2250* Piekrastes kāpas ar Juniperus spp [kadiķi] un b) nepieciešamo pasākumu neveikšanu, lai ieviestu un piemērotu efektīvu stingras aizsardzības sistēmu jūras bruņurupučiem Caretta caretta aplūkojamajā teritorijā, lai novērstu, pirmkārt, jebkādu šīs sugas traucēšanu tās vairošanās periodā un, otrkārt, jebkuras darbības, kas var izraisīt šīs sugas vairošanās vietu pasliktināšanos vai iznīcināšanu.
1)

Vai attiecīgas Direktīvas 91/414 (1) 14. panta, (2009. gada 21. oktobra) Regulas par augu aizsardzības līdzekļiem (2) (Nr. 1107/2009) 63. panta, aplūkojot to kopsakarā ar 59. pantu, un Direktīvas 98/8 (3) 19. panta normas paredz, ka par šajos pantos norādīto pieteikuma iesniedzēja konfidencialitātes lūgumu, par ko ir iepriekš minētais 14., 63. un 19. pants, ir jālemj attiecībā uz katru informācijas avotu pirms atļaujas piešķiršanas vai to piešķirot, respektīvi, pirms atļaujas grozīšanas vai to grozot, ar lēmumu, kas pieejams visām ieinteresētajām trešajām personām?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 329/9

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 23. jūlijā iesniedza Vilniaus miesto apylinkės teismas (Lietuva) – ERGO Insurance SE, kuru pārstāv ERGO Insurance SE Lietuvā reģistrētā meitassabiedrība If P&C Insurance AS, kuru pārstāv If P&C Insurance AS meitassabiedrība

(Lieta C-359/14)

2014/C 329/11

Tiesvedības valoda – lietuviešu

Iesniedzējtiesa

Vilniaus miesto apylinkės teismas

Pamatlietas puses

Prasītāja: ERGO Insurance SE, kuru pārstāv ERGO Insurance SE Lietuvā reģistrētā meitassabiedrība

Atbildētāja: If P&C Insurance AS, kuru pārstāv If P&C Insurance AS meitassabiedrība

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 17. [jūnija] Regulas (EK) Nr. 593/2008 par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām (Roma I) (1), 4. panta 4. punkts, kurā ir noteikts, ka, “ja piemērojamos tiesību aktus nevar noteikt atbilstīgi 1. vai 2. punktam, līgumu reglamentē tās valsts tiesību akti, ar kuru tas ir visciešāk saistīts”, ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos kā pamatlietā ir jāpiemēro Vācijas tiesības?

2) Noraidošas atbildes uz pirmo jautājumu gadījumā, vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 11. jūlija Regulas (EK) Nr. 864/2007 par tiesību aktiem, kas piemērojami ārpuslīgumiskām saistībām (Roma II) (2), 4. pantā ietvertā norma ir interpretējama tādējādi, ka tādos apstākļos kā pamatlietā strīdam starp traktora un piekabes apdrošinātājiem piemērojamās tiesību normas ir jānosaka atbilstoši tās valsts tiesību aktiem, kur atrodas vieta, kurā ir radušies zaudējumi ceļu satiksmes negadījuma dēļ?

(1) OV L 177, 6. lpp.

(2) OV L 199, 40. lpp.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 282/16

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 7. aprīlī iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – MedEval – Qualitäts-, Leistungs- und Struktur–Evaluierung im Gesundheitswesen GmbH/Bundesvergabeamt

(Lieta C-166/14)

2014/C 282/22

Tiesvedības valoda – vācu

Iesniedzējtiesa

Verwaltungsgerichtshof

Pamatlietas puses

Pieteikuma iesniedzēja: MedEval – Qualitäts-, Leistungs- und Struktur–Evaluierung im Gesundheitswesen GmbH

Atbildētāja iestāde: Bundesvergabeamt

Pārējie lietas dalībnieki: Bundesminister für Wissenschaft, Forschung und Wirtschaft; Hauptverband der österreichischen Sozialversicherungsträger; Pharmazeutische Gehaltskasse für Österreich

Prejudiciālais jautājums

Vai Savienības tiesības – it īpaši vispārīgie līdzvērtības un efektivitātes principi, kā arī Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīva 89/665/EEK (1) par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām, redakcijā, kas izriet no Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 11. decembra Direktīvas 2007/66/EK (2), ar ko Padomes Direktīvas 89/665/EEK un 92/13/EEK groza attiecībā uz pārskatīšanas procedūru efektivitātes uzlabošanu valsts līgumu piešķiršanas jomā – ir jāinterpretē tādējādi, ka tām ir pretrunā tāda valsts juridiskā situācija, saskaņā ar kuru pieteikums par publiskā iepirkuma tiesību pārkāpuma konstatēšanu jāiesniedz sešu mēnešu laikā pēc līguma noslēgšanas, ja publiskā iepirkuma tiesību pārkāpuma konstatēšana ir ne tikai līguma atzīšanas par spēkā neesošu, bet arī zaudējumu atlīdzināšanas prasības celšanas priekšnoteikums?

(1) OV L 395, 33. lpp.

(2) OV L 335, 31. lpp.
A –

To normatīvo aktu nozīmi, kuri ir tikuši pārkāpti, kā, piemēram, 3. un 4. pants Padomes 1991. gada 21. maija Direktīvā 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu (1), kas attiecas uz komunālo notekūdeņu savākšanu, attīrīšanu un novadīšanu, kā arī komunālo notekūdeņu no atsevišķām ražošanas nozarēm attīrīšanu un novadīšanu. Tās mērķis ir aizsargāt vidi no negatīvās ietekmes, ko izraisa iepriekš minētā komunālo notekūdeņu novadīšana. Komisija apgalvo, ka neattīrītu komunālo notekūdeņu novadīšana (proti, tādu komunālo notekūdeņu novadīšana, kas nav tikuši nekādā veidā attīrīti integrētu savākšanas tīklu un/vai attīrīšanas staciju neesamības dēļ) virszemes ūdeņos rada piesārņojumu, kam ir raksturīgs skābekļa līdzsvara trūkums, savukārt barības vielu plūsma (kas galvenokārt sastāv no slāpekli un fosforu saturošiem savienojumiem) būtiski ietekmē šo ūdens masu un ar tām saistīto ekosistēmu kvalitāti (apdraudot, piemēram, zivju populācijas). Turklāt attiecībā uz komunālajiem notekūdeņiem, kuri nav tikuši atbilstīgi attīrīti (attīrīšanas iekārtas, kurās netiek veikta otrreizējā attīrīšana, vai kurās tiek veikta neatbilstīga otrreizējā attīrīšana), tikai sākotnējās attīrīšanas veikšana vien nav pietiekama, lai novērstu visus ūdens un ar to saistīto ekosistēmu piesārņojuma un kvalitātes pasliktināšanās riskus. Būtībā pārmērīga barības vielu (slāpekli un fosforu saturoši savienojumi) novadīšana virszemes ūdeņos ir būtisks eitrofikācijas fenomena pieauguma faktors (aļģu un citu ūdensaugu paātrināta augšana), kas palielina skābekļa līdzsvara trūkuma risku ūdenī, zivju populāciju un citu ūdens organismu izzušanu un blakus esošajām sauszemes ekosistēmām nodarīto kaitējumu. Tieši tādēļ Direktīvas 91/271/EEK 4. pantā ir paredzēts, ka komunālie notekūdeņi no aglomerācijām ar vairāk nekā 15 000 c.e. var tikt novadīti tikai pēc atkārtotas vai līdzvērtīgas attīrīšanas. Komisija apgalvo, ka visu komunālo notekūdeņu no Grieķijas aglomerācijām ar vairāk nekā 15 000 c.e. savākšanai un attīrīšanai ir būtiska nozīme virszemes ūdeņu, ūdens ekosistēmu un sauszemes ekosistēmu, kuras ir tieši atkarīgas no attiecīgajām ūdens masām, saglabāšanā un kvalitātes uzlabošanā, kā arī citu Eiropas Savienības direktīvu pilnīgas un pareizas piemērošanas nodrošināšanai. Tomēr, neraugoties uz ieguldītajām pūlēm un Grieķijas iestāžu pēdējo gadu laikā veiktajiem pasākumiem, ir skaidrs, ka līdz šai dienai sešās aglomerācijās ar vairāk nekā 15 000 c.e. no kopumā 23 aglomerācijām, kas minētas 2007. gada 25. oktobra spriedumā (no kurām piecas atrodas Attica austrumu reģionā, kas ir viens no demogrāfiski visblīvāk apdzīvotajiem Grieķijas reģioniem), nav izpildītas Direktīvas 97/271/EEK 3. un 4. panta prasības. Šo sešu aglomerāciju cilvēku ekvivalents ir 1 24 000 (16 000 – Lefkimmi, 25 000 – Nea Makri, 17 000 – Markopoulo, 20 000 – Koropi, 18 000 – Rafina un 28 000 – Artemida).
2)

Vai Direktīvas 2002/21 7. panta 3. punkts saistībā ar 6. pantu un 20. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts reglamentējošā iestāde, izlemjot strīdu starp uzņēmumiem, kas nodrošina elektronisko komunikāciju tīklus vai pakalpojumus, kas attiecas uz to, ka viens no šiem uzņēmumiem izpilda pienākumu, kas izriet no Direktīvas 2002/22 28. panta, nevar veikt konsolidācijas procedūru pat tad, ja pasākums var ietekmēt šo tirdzniecību?
i)

vai izpildes dalībvalsts tiesas kompetence aprobežojas tikai ar to, ka tā pārbauda, vai apgalvojums par šķērsli saskarsmes tiesību īstenošanai ir pamatots ar to, kas nepārprotami izriet no pamatlietā pieņemtā nolēmuma, vai
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 52/31

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 23. decembrī iesniedza Tribunal do Trabalho da Covilhã (Portugāle) — Pharmacontinente-Saúde e Higiene SA u.c./Autoridade Para As Condições do Trabalho (ACT)

(Lieta C-683/13)

2014/C 52/57

Tiesvedības valoda — portugāļu

Iesniedzējtiesa

Tribunal do Trabalho da Covilhã

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāji: Pharmacontinente-Saúde e Higiene SA, Domingos Sequeira de Almeida, Luis Mesquita Soares Moutinho, Rui Teixeira Soares de Almeida, André de Carvalho e Sousa

Atbildētāja: Autoridade Para As Condições do Trabalho (ACT)

Prejudiciālie jautājumi

a) Vai Direktīvas 95/46/EK (1) 2. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdzienā “personas dati” ietilpst darba laika uzskaites reģistrs, proti, norāde par darba laika sākuma un beigu laiku, iekļaujot pārtraukumus vai pauzes, kas nav daļa no nostrādātā darba laika?

b) Gadījumā, ja uz iepriekšējo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši, vai Direktīvas 95/46/EK 17. panta 1. punkts uzliek Portugālei pienākumu paredzēt atbilstošus tehniskus un organizatoriskus pasākumus, lai aizsargātu personas datus pret nejaušu vai nelikumīgu iznīcināšanu vai nejaušu pazaudēšanu, pārveidošanu, nesankcionētu atklāšanu vai piekļuvi, īpaši, ja apstrāde ietver datu pārraidi pa elektronisko sakaru tīklu?

c) Atkārtoti, ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši, vai gadījumā, ja dalībvalsts neveic nekādus pasākumus atbilstoši Direktīvas 95/46/EK 17. panta 1. punktam un ja darba devējs, kurš ir atbildīgs par minēto datu apstrādi, ievieš ierobežotas piekļuves sistēmu šiem datiem, tādējādi neļaujot valsts darba apstākļu uzraudzības iestādei tiem automātiski piekļūt, Eiropas Savienības tiesību pārākuma princips ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts minēto darba devēju nevar sodīt par šādu rīcību?

d) Gadījumā, ja uz iepriekšējo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši, vai — gadījumā, ja nav pierādīts vai netiek apgalvots, ka reģistrā iekļautā informācija šajā gadījumā būtu grozīta, — ir samērīga prasība par to, lai reģistram tiktu nodrošināta tūlītēja piekļuve, kas visām ar darba tiesiskajām attiecībām saistītajām personām sniegtu vispārēju piekļuvi datiem?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīva 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (OV L 281, 31. lpp.).
3)

Ņemot vērā faktu, ka saskaņā ar valsts tiesību regulējumu neviena no Direktīvās 94/19 un 97/9 paredzētajām iespējamām aizsardzības sistēmām nav piemērojama kredītiestādes emitētu noguldījumu sertifikātu un obligāciju īpašniekiem: a) vai Direktīvas 94/19 3. panta 1. punkta, 7. panta 1. punkta (kas grozīts ar Direktīvu 2009/14) un 10. panta 1. punkta noteikumi, skatot tos kopā ar šīs direktīvas 1. panta 1. punktu, kurā ir iekļauta noguldījuma definīcija, ir pietiekami skaidri, precīzi, beznosacījumu un tādi, ar kuriem indivīdam tiek piešķirtas tiesības, lai privātpersonas varētu uz tiem balstīties valsts tiesā, lai pamatotu savas prasības par kompensācijas izmaksu pret valsts izveidotu garantijas iestādi, kura ir atbildīga par minētās kompensācijas izmaksu? b) vai Direktīvas 97/9 2. panta 2. punkta un 4. panta 1. punkta noteikumi ir pietiekami skaidri, precīzi, beznosacījumu un tādi, ar kuriem indivīdam tiek piešķirtas tiesības, lai privātpersonas varētu uz tiem balstīties valsts tiesā, lai pamatotu savas prasības par kompensācijas izmaksu pret valsts izveidotu garantijas iestādi, kura ir atbildīga par minētās kompensācijas izmaksu? c) ja atbilde uz iepriekš uzdotajiem jautājumiem (3.(a) un 3.(b)) ir apstiprinoša, kuru no divām iespējamām aizsardzības sistēmām valsts tiesai ir jāizvēlas piemērot, izlemjot strīdu starp privātpersonu un kredītiestādi, kurā iesaistīta valsts izveidota garantijas iestāde, kas atbild par noguldītāju un ieguldītāju aizsardzības sistēmu darbību?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 45/19

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2013. gada 13. septembra spriedumu lietā T-563/11 Anbouba/Padome 2013. gada 25. novembrī iesniedza Issam Anbouba

(Lieta C-605/13 P)

2014/C 45/34

Tiesvedības valoda — franču

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Issam Anbouba (pārstāvji — J.-M. Salva un M.-A. Bastin, advokāti)

Otra lietas dalībniece: Eiropas Savienības Padome

Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

— atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2013. gada 13. septembra spriedumu lietā T-563/11 Issam Anbouba/Eiropas Savienības Padome;

— atzīt par prettiesisku lēmumu, ar kuru apelācijas sūdzības iesniedzējs ir iekļauts to personu un vienību sarakstā, uz kurām attiecas ekonomiskās sankcijas;

— atcelt lietā T-563/11 apstrīdētos lēmumus un regulas;

— piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

Pamati un galvenie argumenti

Savas apelācijas sūdzības pamatojumam tās iesniedzējs izvirza divus pamatus.

Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka Padome, ciktāl tā nav varējusi iesniegt pierādījumus par apelācijas sūdzības iesniedzēja atbalstu Sīrijas režīmam, ir pamatoti piemērojusi prezumpciju par to, ka Sīrijas galveno uzņēmumu vadītāji atbalstīja Sīrijas režīmu. Pamata pirmā daļa attiecas uz šādas prezumpcijas juridiskā pamata neesamību. Ierobežojošo pasākumu īpaši smagais un saistošais raksturs nepieļauj tos piemērot pamatojoties uz tādu prezumpciju, uz kuru atsaukties nav paredzēts nevienā reglamentējošā aktā. Pamata otrā daļa attiecas uz šīs prezumpcijas nesamērīgo raksturu salīdzinājumā ar izvirzīto mērķi, it īpaši ņemot vērā tās pārmērīgi plašo raksturu. Pamata trešā daļa attiecas uz šīs prezumpcijas neapstrīdamo raksturu. Iesniegt negatīvus pierādījumus, proti, ka atbalsts režīmam netika sniegts, būtu faktiski neiespējami un pozitīvu pierādījumu iesniegšanu par to, ka ir notikusi pretošanās režīmam, nevarētu pamatoti uzskatīt par vienīgo veidu, lai pierādītu ka saikne ar šo režīmu nepastāvēja.

Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzējs pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir lēmusi bez Padomes iesniegtajiem pierādījumiem. Ar otrā pamata pirmo daļu viņš apgalvo, pirmām kārtām, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neveicot normālu apstrīdēto lēmumu pārbaudi, un otrām kārtām, lemjot bez Padomes iesniegtiem pierādījumiem. Ar sava otrā pamata otro daļu apelācijas sūdzības iesniedzējs izsaka iebildumu Vispārējai tiesai par to, ka tā pārsūdzētajā spriedumā nav noteikusi sodu par acīmredzamu sacīkstes principa un viņa tiesību uz aizstāvību pārkāpumu. Vispārējā tiesa Padomi esot atbrīvojusi no pienākuma iesniegt pierādījumus vai noradīt apstākļus, kas pamato minēto pierādījumu neizpaušanu, un esot pieļāvusi, ka Padome savu lēmumu var balstīt vienīgi pamatojoties uz prezumpciju, uz kuru tā turklāt nevarēja likumīgi atsaukties.
3)

Ja atbilde uz 1. jautājumu būtu apstiprinoša: vai kā pārejas posma fenomens — pārvaldības ekonomijas un iegūto tiesību aizsardzības vai attiecīgi tiesiskās paļāvības aizsardzības apsvērumu dēļ — hartas 52. panta 1. punkta vai attiecīgi direktīvas 6. panta izpratnē ir pamatota saistībā ar jaunajiem ierēdņiem paredzētas, nediskriminējošas sistēmas ieviešanu arī turpmāk saglabāta diferencēšana attiecībā uz viņu atalgojuma tiesisko statusu — starp labvēlīgāk situētajiem vecajiem ierēdņiem, kas neizvēlas pāreju uz jauno sistēmu, no vienas puses, un neatkarīgi no šīs izvēles iespējas arī turpmāk nelabvēlīgāk situētajiem vecajiem ierēdņiem, no otras puses, arī ja a) valsts likumdevējam, reglamentējot algu palielināšanas sistēmu, nav nepieciešama darba koplīguma slēdzēju pušu piekrišana, bet ir jārīkojas tikai atbilstoši pamattiesībām (tiesiskās paļāvības principam), kas neprasa iegūto tiesību aizsardzību vecās sistēmas pilnīgas saglabāšanas nozīmē labvēlīgāk situētiem vecajiem ierēdņiem, kas neizvēlas pāreju uz jauno sistēmu; b) valsts likumdevējam šajā sakarā būtu arī rīcības brīvība radīt vienlīdzību veco ierēdņu vidū, ierēķinot laiku arī pirms 18 gadu vecuma sasniegšanas un atstājot spēkā vecos algu palielināšanas noteikumus attiecībā uz līdz šim diskriminētajiem vecajiem ierēdņiem; c) līdz ar to saistītās administratīvās izmaksas gan būtu ievērojamas (jo būtu sagaidāms liels skaits iesniegumu), tomēr savu tiešo izmaksu ziņā ne tuvu nesasniedz nelabvēlīgāk situēto ierēdņu (salīdzinājumā ar labvēlīgāk situētajiem ierēdņiem) nesaņemto un nākotnē nesaņemamo ienākumu kopējo apmēru; d) pārejas posms, kurā turpina pastāvēt atšķirīga attieksme pret vecajiem ierēdņiem, ilgs daudzus gadu desmitus, un arī ilgtermiņā (līdz ar principiālo “iecelšanas apturēšanu” attiecībā uz jaunajiem ierēdņiem valsts civildienesta tiesiskajās attiecībās) tas skar visu ierēdņu absolūto vairākumu; e) ir notikusi sistēmas retroaktīva ieviešana, kas uz ierēdņa rēķina, ņemot vērā Savienības tiesību prevalējošo spēku, katrā ziņā īstenojama laikā starp 2004. gada 1. janvāri un 2010. gada 30. augustu kā ierēdņiem izdevīgāks piemērojams tiesiskais regulējums, kurus piemērot savā gadījumā ierēdnis ir lūdzis arī jau pirms attiecīgo tiesību aktu grozījumu pieņemšanas? Ja atbilde uz 1. vai 2. jautājumu būtu noliedzoša vai ja atbilde uz 3. jautājumu būtu apstiprinoša: