Pagaidu noregulējuma procedūrā, kas ir ierosināta saistībā ar prasību, kura ir vērsta pret tiesību aktiem, ar kuriem uzņēmums ir atkārtoti iekļauts to personu un vienību sarakstā, uz kurām ir attiecināti ierobežojošie pasākumi pret Irānu kodolieroču izplatīšanas novēršanai, prasība pirmšķietami nešķiet nepamatota, ciktāl ir jāatzīst būtisku juridisku pretrunu pastāvēšana, kuru risinājums uzreiz nav acīmredzams un kuras tādējādi būtu jāizvērtē padziļināti, kam ir jābūt procedūras pēc būtības priekšmetam. Proti, tas tā ir saistībā ar jautājumu, vai Padome, ņemot vērā tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību, ir tiesīga atsaukties uz judikatūru, saskaņā ar kuru gadījumā, kad kādas Savienības iestādes pieņemts akts ir ticis atcelts formas vai satura trūkuma dēļ, šai iestādei ir tiesības no jauna pieņemt identisku aktu, šajā reizē ievērojot formas noteikumus un raugoties, lai šajā jaunajā aktā netiktu pieļauti tie paši satura trūkumi, lai labotu nelikumības konstatējumos, kuri bijuši par iemeslu ierobežojoša pasākuma atcelšanai, nosakot jaunu pasākumu, kam ir tāda pati praktiskā iedarbība kā iepriekšējam, turklāt būtībā nemainoties faktiskajam kontekstam, vai arī saistībā ar jautājumu, vai pamattiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību ievērošana nepieprasa termiņa izbeigšanās elementu virknē juridisku procedūru, kurās iesaistīts viens un tas pats uzņēmums, kas noteiktu pienākumu Padomei pirmajā ierobežojošo pasākumu lietā iesniegt visus iekļaušanas pamatojumus un apsūdzošos pierādījumus, ko tā būtu varējusi viegli iegūt lietas sagatavošanas laikā un kas gadījumā, ja Vispārējā tiesa apstrīdētu šos iemeslus un pierādījumus, to aizkavētu tos izmantot, lai attaisnotu uzņēmuma atkārtotu iekļaušanu. Attiecīgās sekas būtu tādas, ka šāda atkārtota iekļaušana varētu būt paredzama tikai gadījumā, ja parādītos jauni un atbilstoši fakti vai pierādījuma elementi, un Padomei būtu aizliegts turpmāku atkārtotu iekļaušanu gadījumā izmantot elementus, kas netika iesniegti, bet kurus jau bija iespējams iesniegt pirmās iekļaušanas laikā.

Uzņēmums, pret kuru ir vērsti ierobežojoši pasākumi, nevar likumīgi apgalvot, ka ir cietis neatgriezenisku finansiālu kaitējumu, ja tas var atsaukties uz īpašiem Savienības režīma noteikumiem attiecībā uz līdzekļu vai saimniecisko resursu iesaldēšanu, kuri ļauj kompetentajām valsts iestādēm izņēmuma kārtā atļaut veikt noteiktu iesaldēto līdzekļu atbloķēšanu, ļaujot segt galvenos izdevumus un vajadzības vai izpildīt pirms minētās iesaldēšanas uzņemtās līgumsaistības. Šie atkāpes ietverošie noteikumi nodrošina līdzsvaru starp ierobežojošo pasākumu mērķi samazināt kodolieroču izplatīšanas risku Irānā, no vienas puses, un nepieciešamību garantēt konkrētā uzņēmuma izdzīvošanu, no otras puses. Tādējādi pieteikuma apturēt ierobežojošo pasākumu piemērošanu rezultāts ir atkarīgs no minēto izņēmumu procedūru, kas nodrošina noteiktu iesaldēto līdzekļu atbloķēšanas iespēju, piemērošanas konkrētajā gadījumā. Šajā gadījumā attiecīgajam uzņēmumam ir jānorāda, vai tas ir iesniedzis kompetentajām valsts iestādēm pieteikumus, kuru mērķis ir iegūt atļauju izmantot iesaldētos līdzekļus, un vai tas ir sastapies ar grūtībām, vai saņēmis atteikumus, kas tam neļāva iegūt šādu atļauju no šīm iestādēm.

(sal. ar 77.–79. punktu)