ĢENERĀLADVOKĀTA DŽOVANNI PITRUCELLAS

[GIOVANNI PITRUZZELLA]

SECINĀJUMI,

sniegti 2021. gada 1. jūlijā ( 1 )

Lieta C‑51/20

Eiropas Komisija

pret

Grieķijas Republiku

Pienākumu neizpilde – Prasība saskaņā ar LESD 260. pantu – Finansiālas sankcijas – Aprēķina metode – Reizinātājs “n” – Dalībvalsts institucionālās ietekmes ņemšana vērā

I. Ievads

1. Saskaņā ar LESD 260. panta 2. punkta noteikumiem, ja Eiropas Komisija uzskata, ka dalībvalsts nav veikusi pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu saskaņā ar šī panta 1. punktu taisītu spriedumu par pienākumu neizpildi, tā var vērsties Tiesā ar prasību piespriest šai dalībvalstij finansiālas sankcijas, ko veido kavējuma naudas vai fiksētas naudas soda summas samaksa: pirmā paredzēta, lai sodītu par pārkāpuma turpināšanu pēc sprieduma par pienākumu neizpildi, otrā – lai atturētu dalībvalsti no pārkāpuma atkārtošanas ( 2 ). Komisija savā prasības pieteikumā, ar kuru tā vēršas Tiesā pret dalībvalsti saskaņā ar LESD 260. panta 2. punktu, precizē šo sankciju apmēru, ko tā konkrētajos apstākļos uzskata par piemērotu. Lai noteiktu šo summu, tā izmanto aprēķina metodi, kas izklāstīta 2005. gada 12. decembra paziņojumā ( 3 ) (turpmāk tekstā – “2005. gada paziņojums”). Šajā aprēķina metodē kopā ar citiem faktoriem, tādiem kā pārkāpuma smagums un ilgums, tiek ņemta vērā apsūdzētās dalībvalsts maksātspēja, kas izteikta ar tā saukto reizinātāju “n”. Kā tiks norādīts vēlāk, reizinātāja “n” aprēķina pamatā sākotnēji bija divi elementi: pirmkārt, attiecīgās dalībvalsts iekšzemes kopprodukts (IKP) un, otrkārt, balsu skaits, kas tai bija Padomē attiecībā uz kvalificēta vairākuma balsojumiem. Pēc tam, kad 2017. gada 1. aprīlī stājās spēkā LES 16. panta 4. punktā paredzētā jaunā kvalificētā balsu vairākuma aprēķināšanas sistēma Padomē, Tiesa 2018. gada 14. novembra spriedumā Komisija/Grieķija ( 4 ) (turpmāk tekstā – “2018. gada 14. novembra spriedums”) uzskatīja, ka divkārša vairākuma norma, uz kuru ir balstīta šī sistēma, nav tieši piemērojama sodu, kas uzliekami dalībvalstīm pārkāpuma procedūras ietvaros, aprēķina mehānismam, un tādējādi nevar aizstāt iepriekšējo svērto balsu sistēmu, uz kuru līdz tam balstījās reizinātāja “n” aprēķins. Tādēļ 2019. gadā Komisija pieņēma jaunu paziņojumu ( 5 ) (turpmāk tekstā – “2019. gada paziņojums”), ar kuru tā grozīja reizinātāja “n” elementu, kas nav saistīts ar IKP, būtībā aizstājot ar kritēriju, ko veido balsu skaits Padomē, atšķirīgo kritēriju par katrai dalībvalstij piešķirto vietu skaitu tās pārstāvjiem Eiropas Parlamentā.

2. Sodu apmērs, ko Komisija ierosina Tiesai piemērot Grieķijas Republikai saistībā ar šo prasību, kura celta saskaņā ar LESD 260. panta 2. punktu, tika noteikts, piemērojot šo jauno reizinātāja “n” aprēķināšanas metodi.

3. Ar šo prasību Komisija lūdz Tiesu konstatēt, ka Grieķijas Republika nav izpildījusi LESD 260. panta 1. punktā paredzētos pienākumus, neveikdama visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu 2017. gada 9. novembra spriedumu lietā Komisija/Grieķija ( 6 ) (turpmāk tekstā – “spriedums par pienākumu neizpildi”). Komisija arī lūdz Tiesu piespriest Grieķijas Republikai samaksāt, pirmkārt, dienas kavējuma naudu 26697,89 EUR apmērā par katru dienu, sākot no sprieduma šajā lietā pasludināšanas dienas līdz pilnīgai sprieduma par pienākumu neizpildi izpildei, un, otrkārt, fiksētu naudas soda maksājumu, kura apmērs aprēķināms, reizinot dienas naudu 3709,23 EUR ar dienu skaitu, kas pagājušas no šī sprieduma pasludināšanas dienas līdz pārkāpuma novēršanas dienai vai, ja pārkāpums netiek novērsts, līdz sprieduma šajā lietā pasludināšanas dienai. Visbeidzot Komisija lūdz Tiesu piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

4. Prasības pieteikumā Komisija norāda, ka saskaņā ar 2005. gada paziņojumā paredzēto aprēķina metodi kavējuma nauda, ko tā piedāvā Tiesai noteikt Grieķijas Republikai par katru nokavēto dienu, izpildot spriedumu sakarā ar pienākumu neizpildi, tiek aprēķināta, reizinot vienotu pamatsummu 3116 EUR ( 7 ) ar smaguma koeficientu 7, kas noteikts, ņemot vērā pārkāpto Savienības noteikumu nozīmīgumu, pārkāpuma ietekmi uz sabiedrības un privātām interesēm, salīdzinājumu ar līdzīgiem pārkāpumiem un citus atbildību mīkstinošus un pastiprinošus apstākļus, kā arī ar ilguma koeficientu 2,4, kas atbilst 24 mēnešiem laikposmā no 2017. gada 9. novembra, kad pasludināts spriedums par pienākumu neizpildi, līdz 2019. gada 27. novembrim, kad Komisija vērsusies Tiesā. Šādi iegūtā summa tika reizināta ar reizinātāju “n”, kas aprēķināts saskaņā ar 2019. gada paziņojumā izklāstīto metodi un attiecībā uz Grieķijas Republiku ir noteikts 0,51 ( 8 ).

5. Attiecībā uz fiksēto naudas sodu Komisija norāda, ka saskaņā ar 2005. gada paziņojumā paredzēto aprēķina metodi tā apmērs tika noteikts, balstoties uz dienas summu, kas atbilst vienotai pamatsummai 1039 EUR ( 9 ), ko reizina ar smaguma koeficientu 7 un reizinātāju “n” 0,51. Saskaņā ar Komisijas priekšlikumiem Grieķijas Republikai piemērojamā naudas soda kopsumma nedrīkst būt mazāka par minimālo summu, kas šai dalībvalstij ir noteikta 135820824,35 EUR apmērā ( 10 ).

6. Savā prasības pieteikumā Komisija uzsver, ka ir jānosaka saskaņā ar LESD 260. panta 2. punktu piemērojamie naudas sodi, ņemot vērā ne tikai dalībvalsts, kas nav izpildījusi savus pienākumus, maksātspēju un līdz ar to tās IKP, bet arī tās institucionālo ietekmi Savienībā. Komisija uzskata, ka kritērijs, ko Tiesa ir atzinusi savā 2018. gada 14. novembra spriedumā un kas balstīts uz katras dalībvalsts balsu skaitu Padomē, ir jāaizstāj ar jaunu kritēriju, ar kuru tiek koriģētas tādas aprēķina metodes piemērošana, kas balstīta tikai uz IKP, vai nu lai saglabātu līdzsvaru starp dalībvalsts, kas nav izpildījusi savus pienākumus, maksātspēju un institucionālo ietekmi, vai lai izvairītos no tā, ka pārmērīgas atšķirības starp katrai dalībvalstij piešķirtajiem koeficientiem rada nepamatotu nevienlīdzīgu attieksmi.

7. Savā iebildumu rakstā Grieķijas Republika lūdz Tiesu noraidīt prasību un piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Attiecībā uz pēdējās minētās ierosinātajiem naudas sodiem Grieķijas Republika uzskata, ka tie nav ne pamatoti, ne samērīgi. Tomēr gadījumā, ja Tiesa atzītu par vajadzīgu sodīt par pienākumu neizpildi, tā piekrīt Komisijai, uzskatot, ka reizinātājam “n” un, vispārīgi, sodu apmēram ir jāatspoguļo ne tikai attiecīgās dalībvalsts maksātspēja, bet arī tās institucionālā ietekme. Grieķijas Republika uzskata, ka Komisijas 2019. gada paziņojumā izmantotais kritērijs, kas balstīts uz vietu skaitu Parlamentā, ļauj pienācīgi ņemt vērā šo pēdējo minēto elementu.

8. Tiesa aicināja Komisiju un Grieķijas Republiku procesa organizatorisko pasākumu ietvaros rakstveidā atbildēt uz jautājumiem, tostarp par 2019. gada paziņojumā izklāstīto reizinātāja “n” noteikšanas kārtību.

9. Šie secinājumi attiecas tikai uz jautājumu par to, vai, nosakot preventīvas un samērīgas sankcijas, ir nozīme elementam, kuru veido apsūdzētās dalībvalsts institucionālā ietekme Savienībā, ko it īpaši izsaka šai dalībvalstij piešķirto vietu skaits Eiropas Parlamentā.

II. Vērtējums

A. Reizinātājs “n” pirms 2018. gada 14. novembra sprieduma

1. 2005. gada paziņojums

10. Reizinātājs “n” pirmo reizi tika lietots Komisijas 1997. gada 28. februāra paziņojumā par kavējuma naudas aprēķināšanu ( 11 ) (turpmāk tekstā – “1997. gada paziņojums”). Ar 2005. gada paziņojumu tā piemērošana tika attiecināta arī uz naudas soda aprēķinu ( 12 ). 2005. gada paziņojumā, tāpat kā iepriekš 1997. gada paziņojumā, reizinātājs “n”, kas definēts kā “katrai valstij konkrēti noteikts reizinātājs” ( 13 ), bija reglamentēts atsevišķā sadaļā ar nosaukumu “Dalībvalsts maksātspējas ņemšana vērā” ( 14 ). Tās mērķis ir saistīts ar nepieciešamību nodrošināt soda atturošo iedarbību. No Komisijas viedokļa tas ļauj noteikt kavējuma naudu un naudas sodu pietiekami augstu, lai uz dalībvalsti izdarītu tādu spiedienu, kas tai liek, pirmkārt, izbeigt pārkāpumu ( 15 ) un, otrkārt, to neatkārtot ( 16 ).

11. 2005. gada paziņojumā, tāpat kā jau 1997. gada paziņojumā, reizinātājs “n” tika aprakstīts kā “ģeometriskais vidējais no attiecīgās dalībvalsts [IKP] un no balsu sadalījuma Padomē”. Tas tika aprēķināts, velkot kvadrātsakni no reizinājuma starp diviem reizinātājiem, no kuriem pirmais bija attiecība starp attiecīgās dalībvalsts IKP un Luksemburgas IKP un otrais – attiecība starp balsu skaitu, kas katrai dalībvalstij bija Padomē saskaņā ar EK Līguma 148. pantā paredzēto novērtējumu un Luksemburgas balsu skaitu ( 17 ). Komisija uzskata, ka šīs formulas piemērošana ļāva panākt saprātīgu atšķirību starp katrai dalībvalstij piešķirtajiem koeficientiem no 0,36 līdz 25,40 ( 18 ).

12. Komisija paturēja tiesības būtisku atšķirību gadījumā pielāgot reizinātāju “n” faktiskajai situācijai vai balsu sadalījuma izmaiņām Padomē, kā arī periodiski pielāgot šo faktoru, it īpaši ņemot vērā proporcionāli būtiskāku jauno dalībvalstu paredzamo IKP pieaugumu ( 19 ). Noteikumi, pamatojoties uz kuriem tiek atjaunināti dati atkarībā no IKP un inflācijas līmeņa katrā dalībvalstī, ir norādīti 2010. gada paziņojumā ( 20 ). Saskaņā ar šo pēdējo minēto paziņojumu, sākot no 2011. gada, šī pārskatīšana tika veikta ik gadu ( 21 ).

2. Judikatūra

13. Komisijas iniciatīvu noteikt pamatnostādnes naudas sodu aprēķinam, kas uzliekami pienākumu neizpildes gadījumā, Tiesa uzreiz pieņēma pozitīvi, uzsverot, ka šie “indikatīvie noteikumi” palīdz nodrošināt, ka Komisijas rīcība ir balstīta uz pārskatāmības, paredzamības un tiesiskās noteiktības kritērijiem ( 22 ). Tiesa pēc būtības ir apstiprinājusi arī principus, uz kuriem ir balstītas šīs pamatnostādnes, atbilstoši tam, kas izriet no vēlākajiem Komisijas paziņojumiem, nosakot attiecīgās dalībvalsts pārkāpuma ilgumu, smaguma pakāpi un maksātspēju kā pamatkritērijus, kas jāņem vērā, lai nodrošinātu piespiedu iedarbību, atbilstību apstākļiem un piemērojamā naudas soda samērīgumu ar izdarīto pārkāpumu, lai nodrošinātu Savienības tiesību vienveidīgu un efektīvu piemērošanu ( 23 ).

14. It īpaši attiecībā uz reizinātāju “n” Tiesa – jau kopš tas pirmoreiz formulēts 1997. gada paziņojumā – ir apstiprinājusi gan tā mērķi, gan noteikšanas kritērijus, precizējot, ka “Komisijas priekšlikums ņemt vērā gan attiecīgās dalībvalsts [IKP], gan balsu skaitu, kas tai ir Padomē, ir atbilstošs, jo tas ļauj ņemt vērā šīs dalībvalsts maksātspēju, vienlaikus saglabājot saprātīgu atšķirību starp dažādām dalībvalstīm” ( 24 ). Dažos diezgan sporādiskos gadījumos, kas nav jaunāki par 2009. gadu, Tiesa, pārrēķinot dalībvalstij, kura nav izpildījusi savus pienākumus, uzliekamās kavējuma naudas apmēru, ņemot vērā savus konstatējumus attiecībā uz pārkāpuma ilgumu un smagumu, pati ir piemērojusi reizināšanas koeficientu, kas atbilst reizinātājam “n”, kuru Komisija piešķīrusi šai dalībvalstij ( 25 ), vajadzības gadījumā to pielāgojot, lai ņemtu vērā jaunākus datus, kas tostarp attiecas uz minētās valsts IKP attīstību ( 26 ). Vispārīgāk runājot, Tiesa, atbildot uz dalībvalstu, kuras nav izpildījušas savus pienākumus, kritiku par to maksātspējas novērtējumu, ko veikusi Komisija, vai pat neatkarīgi no šo iebildumu iesniegšanas, ir pastāvīgi atkārtojusi nepieciešamību ņemt vērā inflācijas un IKP izmaiņas attiecīgajā dalībvalstī, “kāda ir šai dalībvalstij datumā, kurā Tiesa izvērtē faktus” ( 27 ). Tiesa arī ņēma vērā attiecīgās dalībvalsts norādīto samazināto maksātspēju ekonomiskās krīzes apstākļos ( 28 ).

B. 2018. gada 14. novembra spriedums

15. Kā tika norādīts, 2018. gada 14. novembra spriedumā Tiesa izvērtēja kvalificētā vairākuma balsojuma Padomē izmaiņu ietekmi uz reizinātāja “n” noteikšanu saskaņā ar 2005. gada paziņojumā izklāstītajiem noteikumiem. Grieķijas Republika, pret ko Komisija iesniedza prasību Tiesā lietā, kurā tika pasludināts šāds spriedums, it īpaši apgalvoja, ka šo grozījumu rezultātā, kas, kā tika norādīts, lai aprēķinātu kvalificētu balsu vairākumu, agrākās svērtās balss sistēmas vietā ieviesa dubulta vairākuma sistēmu ( 29 ), dalībvalstis ar tai pielīdzināmu IKP un iedzīvotāju skaitu ievērojami zaudēja ietekmi Padomē. Savukārt Komisija apgalvoja, ka balsu sadalījums Padomē, kāds tas bija paredzēts pirms reformas, joprojām ir saprātīgs atsauces parametrs, lai gan šobrīd tas ir “vēsturisks”, it īpaši tiktāl, cik tas ļauj saglabāt pieļaujamu diferenciāciju starp dalībvalstīm.

16. Šajā jautājumā sekojot ģenerāladvokāta M. Vatelē [M. Wathelet] secinājumiem ( 30 ), Tiesa uzskatīja, ka jaunā dubultā vairākuma sistēma nesniedz apmierinošus kritērijus, lai pienācīgi noteiktu dalībvalstu maksātspēju, un ka šajā sakarā ir jāpamatojas uz IKP kā “dominējošo faktoru” ( 31 ). Turklāt Tiesa norādīja, ka judikatūrā pēc 2017. gada 1. aprīļa tika ņemts vērā vienīgi attiecīgās dalībvalsts IKP, tādējādi uzsverot tās nodomu ņemt vērā šo parametru kopš kvalificēta vairākuma aprēķina sistēmas reformas Padomē ( 32 ).

C. Reizinātājs “n” pēc 2018. gada 14. novembra sprieduma

1. 2019. gada paziņojums

17. Pēc ģenerāladvokāta M. Vatelē aicinājuma viņa secinājumos lietā, kurā tika pasludināts 2018. gada 14. novembra spriedums ( 33 ), un lai izpildītu šo lūgumu, Komisija pieņēma 2019. gada paziņojumu. Šajā paziņojumā tā paskaidro, ka tikai attiecīgās dalībvalsts maksātspējas un “institucionālās ietekmes” kombinācija, proti, tās “būtiskā vērtība Eiropas Savienības institucionālajā struktūrā” ( 34 ), ļauj nodrošināt līdzsvaru starp sodu, ko tā ierosina LESD 260. panta 2. un 3. punktā paredzēto pārkāpuma procedūru ietvaros, atturošo iedarbību un samērīgumu. Pēc Komisijas domām, šis līdzsvars izzustu gadījumā, ja IKP tiktu izmantots kā vienīgais aprēķina elements, jo runa ir par parametru, kas atspoguļo vienīgi dalībvalstu ekonomisko dimensiju. Ja tiktu izmantots vienīgi IKP, tas it īpaši nozīmētu, ka starpība starp visaugstāko un viszemāko reizinātāju “n” mainītos no 55 uz 312 un ka vairāk nekā vienai trešdaļai dalībvalstu tiktu būtiski palielināti ierosinātie sodi ( 35 ). Komisijas galvenais mērķis 2019. gada paziņojumā tātad ir saglabāt ierosināto sodu apmērus robežvērtībās, kas būtu iespējami tuvākas iepriekšējās aprēķina metodes ietvaros iegūtajām robežvērtībām.

18. Pamatojoties uz šiem apsvērumiem, Komisija izklāsta jauno reizinātāja “n” aprēķināšanas metodi, saskaņā ar kuru tiek ņemti vērā divi elementi: IKP un katrai dalībvalstij piešķirto vietu skaits tās pārstāvjiem Parlamentā ( 36 ). Ar šo jauno aprēķina metodi notiek atteikšanās no Luksemburgas reizinātāja “n” kā atsauces vērtības ( 37 ), aizvietojot to ar abu izmantoto parametru vidējo vērtību (IKP un Eiropas Parlamenta pārstāvju skaits). Tātad reizinātājs “n” ir ģeometriskais vidējais, ko iegūst, izvelkot kvadrātsakni no divu reizinātāju reizinājuma, no kuriem pirmais ir attiecība starp attiecīgās dalībvalsts IKP un Savienības vidējo IKP ( 38 ) un otrais – attiecība starp minētās dalībvalsts vietu skaitu Parlamentā un visu dalībvalstu vietu skaitu Parlamentā ( 39 ).

19. Komisija tomēr norāda, ka, izmantojot jaunos parametrus bez jebkādas korekcijas, reizinātājam “n” tiek piešķirta vērtība, kas ir ievērojami zemāka par līdz šim izmantoto. Lai nodrošinātu, ka summas, ko tā ir piedāvājusi Tiesai, ir samērīgas un pietiekami atturošas, tā tomēr uzskata, ka standartizētajām naudas soda summām, kas tiek izmantotas, lai aprēķinātu attiecīgi dienas kavējuma naudu un naudas sodu, kā arī minimālo naudas soda apmēru katrai dalībvalstij, ir jāpiemēro korekcijas koeficients 4,5 ( 40 ).

20. Iepriekš minēto aprēķina metodi Komisija piemēroja no 2019. gada paziņojuma publicēšanas dienas ( 41 ).

2. Judikatūra

21. Pēc 2018. gada 14. novembra sprieduma Tiesa pasludināja deviņus spriedumus, kuros tika noteikti naudas sodi saskaņā ar LESD 260. panta 2. vai 3. punktu. Pirmajā no šiem spriedumiem Tiesa tikai min attiecīgās dalībvalsts maksātspēju starp kritērijiem, kas ir jāņem vērā, lai nodrošinātu kavējuma naudas piespiedu iedarbību, nenorādot veidu, kādā šī spēja ir tikusi novērtēta ( 42 ). Citos – tāpat kā vairākos iepriekšējos spriedumos – tā min nepieciešamību šīs maksātspējas novērtēšanai ņemt vērā šīs dalībvalsts IKP nesenās attīstības tendences, kādas tās ir brīdī, kad Tiesa pārbauda faktus ( 43 ).

22. Ir svarīgi norādīt, ka tikai lietās, kurās tika taisīti divi pēdējie Tiesas spriedumi, kas pasludināti saistībā ar prasībām, kuras celtas pēc 2019. gada paziņojuma publicēšanas ( 44 ), Komisijas piedāvāto naudas sodu reizinātājs “n” tika aprēķināts, pamatojoties uz šajā paziņojumā izklāstīto metodi. Konkrētāk, lietā, kurā pasludināts 2021. gada 25. februāra spriedums Komisija/Spānija (Personas datu direktīva – Krimināltiesību joma) ( 45 ) par prasību atbilstoši LESD 260. panta 3. punktam, Spānijas Karaliste ir tieši izvirzījusi jautājumu par 2019. gada paziņojumā izmantotās aprēķina metodes spēkā esamību, norādot, ka tai šajā paziņojumā piešķirtais koeficients ir iekļauts ceturtajā vietā starp dalībvalstīm attiecībā uz maksātspēju, lai gan gadījumā, ja šī maksātspēja tiktu aprēķināta, pamatojoties tikai uz IKP, tā ietilptu četrpadsmitajā vietā ( 46 ). Kā jau norādīju, Tiesa tomēr nav tieši aplūkojusi šo jautājumu.

D. Par Tiesas rīcības brīvību, nosakot naudas sodus, kas uzliekami pienākumu neizpildes gadījumā

23. Šajā stadijā būtu lietderīgi atgādināt, ka Tiesai ir plaša rīcības brīvība, lemjot par to, vai dalībvalstij, kas nav izpildījusi savus pienākumus, ir uzliekams naudas sods, kā arī nosakot gan šāda naudas soda apmēru, gan formu. LESD 260. pantā nav neviena skaidra ierobežojuma šīs rīcības brīvības izmantošanai – izņemot pienākumu nepārsniegt summu, ko Komisija piedāvā pārkāpuma procedūrās saskaņā ar šī panta 3. punktu ( 47 ), aprobežojoties ar piemērojamo sankciju tipoloģiju.

24. Sākot ar pirmajiem spriedumiem, kas attiecas uz EK Līguma 171. panta 2. punkta trešās daļas (vēlāk – EKL 228. panta 2. punkts, pēc tam – LESD 260. panta 2. punkts) interpretāciju, Tiesa, pirmkārt, uzsvēra Komisijas formulēto priekšlikumu, kas ir tikai “lietderīgs atskaites punkts” ( 48 ), nesaistošo raksturu, atsaucoties uz pilnvarām vai nu izlemt piemērot sodus, ja nav skaidra Komisijas ierosinājuma šajā ziņā ( 49 ), vai arī attiecīga ierosinājuma gadījumā tos nepiemērot ( 50 ), vai arī grozīt, samazinot vai palielinot ( 51 ) ierosināto summu, vai arī pielāgot iekasēšanas kārtību katram gadījumam atsevišķi, sevišķi attiecībā uz kavējuma naudas periodiskumu, summas konstanto vai degresīvo raksturu ( 52 ) un samaksas datumu ( 53 ).

25. Otrkārt, Tiesa ir precizējusi, ka tai nav saistošas Komisijas paziņojumos ietvertās pamatnostādnes ( 54 ), vienlaikus uzsverot, kā mēs to redzējām, šīs iestādes rīcības pārskatāmību, paredzamību un tiesisko drošību. Attiecībā uz kavējuma naudas aprēķināšanas kārtību Tiesa ir atkārtoti nospriedusi, ka tai, īstenojot savu rīcības brīvību, šis sods ir jānosaka “tā, lai tas būtu, pirmkārt, piemērots apstākļiem un, otrkārt, samērīgs ar konstatēto pienākumu neizpildi, kā arī attiecīgās dalībvalsts maksātspēju” ( 55 ). Attiecībā uz fiksēto naudas sodu Tiesa ir precizējusi, ka gan piespriešanai maksāt šādu sodu, gan iespējamā apmēra noteikšanai “katrā atsevišķā gadījumā ir jāņem vērā visi atbilstošie apstākļi gan saistībā ar konstatētās pienākumu neizpildes īpatnībām, gan attiecīgās dalībvalsts nostāju”, ko skar pārkāpuma procedūra ( 56 ). Saskaņā ar šīm norādēm elementi, uz kuriem Tiesa pamatojas, lai konkrēti noteiktu kavējuma naudas un fiksētā naudas soda apmēru, kā tas tika norādīts, ir pienākumu neizpildes smagums, ilgums un dalībvalsts maksātspēja, ņemot vērā visus atbilstošos katras lietas apstākļus ( 57 ). Vispārīgāk, Tiesa ir precizējusi, ka “piespriešana maksāt kavējuma naudu un/vai fiksēto naudas sodu nenozīmē atlīdzināt attiecīgās dalībvalsts nodarītos zaudējumus, bet izdarīt uz to ekonomiska rakstura spiedienu, kas to mudina izbeigt konstatēto pienākumu neizpildi. Tādējādi piespriestās finansiāla rakstura sankcijas ir pieņemamas atkarībā no tās pārliecināšanas pakāpes, kas nepieciešama, lai attiecīgā dalībvalsts mainītu savu rīcību” ( 58 ).

26. Tādējādi Tiesa brīvi izvērtē dažādus faktorus, kuri ietekmē soda apmēra aprēķināšanu, tostarp attiecīgās dalībvalsts maksātspēju, un tas ļauj nodrošināt, ka sodi tiek noteikti pietiekami atturošā līmenī ( 59 ).

27. Šādos apstākļos Tiesai, pat ja tā to jau iepriekš ir darījusi ( 60 ), nav pienākuma piemērot Komisijas piedāvātos koeficientus saistībā ar reizinātāju “n”, nedz arī ievērot aprēķināšanas metodi, ko Komisija ir izstrādājusi savos paziņojumos. Tai nav arī pienākuma izteikt viedokli par šīs metodes tiesiskumu vai par to, vai to pareizi piemērojusi Komisija. No minētā izriet, ka šajā lietā, kā tā jau ir darījusi 2021. gada 25. februāra spriedumā Komisija/Spānija (Personas datu direktīva – Krimināltiesību joma) ( 61 ), Tiesa var izvēlēties nelemt ne par elementa, ko veido attiecīgās dalībvalsts “institucionālā ietekme”, atbilstību, nosakot reizinātāju “n”, ne arī par 2019. gada paziņojumā izmantotā kritērija piemērotību atspoguļot šādu elementu, lai gan Komisija to ir skaidri lūgusi.

28. Turpmākie apsvērumi tiks izvērsti gadījumam, ja Tiesa nolemtu paust savu nostāju.

E. Katrai dalībvalstij piešķirtais vietu skaits Eiropas Parlamentā kā kritērijs, kas atspoguļo dalībvalsts “institucionālo ietekmi”

29. Atšķirībā no citiem faktoriem, kas ietekmē Komisijas piedāvāto sankciju aprēķināšanu saskaņā ar LESD 260. pantu, reizinātājam “n” ir subjektīvs raksturs un tas nav atkarīgs no attiecīgās pienākumu neizpildes īpatnībām. Kopš 1997. gada paziņojuma Komisija, kā to redzējām, ir uzskatījusi, ka šis reizinātājs ir jāaprēķina tā, lai ņemtu vērā gan ekonomisko, gan politisko attiecīgās dalībvalsts nozīmi, ko atspoguļo divi IKP veidojošie elementi, un balsu skaitu, kas pienākas šai dalībvalstij saskaņā ar tā saukto svērto balsu sistēmu. Ar šo pēdējo minēto bija paredzēts, ka, lai aprēķinātu kvalificēto vairākumu Padomē, katrai dalībvalstij tiek piešķirts Līgumos tieši paredzēts parasto balsu kopums, kas galvenokārt atbilst tās iedzīvotāju skaitam, saskaņā ar tā saukto “kvadrātsaknes” kritēriju piešķirot katrai dalībvalstij mazāk nekā proporcionālu balsu skaitu attiecībā pret tās iedzīvotāju skaitu, ar attiecību starp piešķirtajām balsīm un iedzīvotāju skaitu, kas principā ir labvēlīgāka mazākajām dalībvalstīm.

30. Ppaildus 1997. gada paziņojuma pieņemšanai Komisija nāca klajā ar paziņojumu presei ( 62 ), kurā tā precizēja, ka balsu skaits Padomē, lai nodrošinātu kavējuma naudas apmēra samērīgumu, tika ņemts vērā kā kritērijs, kas var atspoguļot katras dalībvalsts ietekmi, nosakot attiecīgo Kopienu tiesību normu. Tādējādi dalībvalsts, kas nav izpildījusi savus pienākumus, “institucionālā ietekme” reizinātāja “n” noteikšanai zināmā mērā, lai gan aptuveni un nepilnīgi, bija saistīta ar tās ietekmi lēmumu pieņemšanas procesos ( 63 ).

31. Šī attiecība, kas pati par sevi nav kritizēta ( 64 ), nav ietverta Komisijas piedāvātajā jaunajā aprēķina metodē. Lai gan 2019. gada paziņojumā pēdējā minētā apgalvo, ka jaunais kritērijs, kas balstīts uz vietu skaitu, kuras katrai dalībvalstij ir Eiropas Parlamentā, ļauj iegūt “visticamāko priekšstatu par dalībvalstu iestāžu nozīmi, kas pašlaik ir iespējama, ņemot vērā Līgumus par ES”, šāds kritērijs acīmredzami nav piemērots, lai atspoguļotu ietekmi, kādu katra dalībvalsts var īstenot lēmumu pieņemšanas procesā Savienībā.

32. Proti, kā tas pamatoti ir uzsvērts doktrīnā, Eiropas Parlamenta deputāti – papildus tam, ka viņi ir nevis dalībvalstu, bet gan Savienības pilsoņu pārstāvji saskaņā ar LES 14. panta 2. punktu –, kas ievēlēti katrā dalībvalstī, ir ievēlēti, pamatojoties uz politisko piederību, kā rezultātā viņu balsojumi Parlamentā, pamatojoties uz šo piederību, nevar pilnībā atspoguļot “pārstāvētās” dalībvalsts nostāju Savienības likumdošanas sarunās ( 65 ).

F. Par dalībvalstu “institucionālās ietekmes” ņemšanu vērā, nosakot reizinātāju “n”

33. Vispārīgāk runājot, ir jānoskaidro, vai – kā to apgalvo Komisija – dalībvalsts, kas nav izpildījusi savus pienākumus, maksātspējas novērtējumā, kurš nepieciešams, lai nodrošinātu tai uzlikto naudas sodu atturošo iedarbību, noteikti ir jāņem vērā tās “institucionālā ietekme”.

34. Metodi, saskaņā ar kuru, lai aprēķinātu reizinātāju “n”, tostarp tiek ņemts vērā balsu skaits, kāds dalībvalstij, kura nav izpildījusi pienākumus, ir balsojumos ar kvalificētu balsu vairākumu Padomē, Tiesa, kā jau tika norādīts, uzskatīja par “piemērotu”, lai nodrošinātu Komisijas piedāvāto naudas sodu atturošo un samērīgo raksturu. Šis vērtējums tomēr nenozīmē – kā to, šķiet, apgalvo Komisija –, ka Tiesa būtu uzskatījusi par vajadzīgu pielāgot dalībvalsts, kas nav izpildījusi savus pienākumus, maksātspēju arī tās “institucionālajai ietekmei”, nedz arī to, ka tā a priori ir uzskatījusi par neatbilstošu aprēķina metodi, kas balstīta tikai uz IKP. Gluži pretēji – pirmkārt, tā, pat piemērojot reizinātāja “n” aprēķināšanas metodi, kas balstīta uz svērto balsu sistēmu, ir konsekventi atgādinājusi, ka ir būtiski novērtēt minēto maksātspēju, pamatojoties uz IKP aktualizētajām vērtībām, un, otrkārt, paziņojot, ka jaunā kvalificētā vairākuma aprēķināšanas sistēma nav adekvāta, nebūt nav apstiprinājusi nepieciešamību atrast aizstājošu kritēriju, kas atspoguļotu attiecīgās dalībvalsts “institucionālo ietekmi” – tā vienīgi ir uzskatījusi, ka IKP ir svarīgākais kritērijs ( 66 ).

35. ES savukārt uzskatu, ka mērķis noteikt pietiekami atturošas sankcijas LESD 260. panta piemērošanas procedūrās neprasa obligāti pieņemt citus parametrus, kas nebūtu IKP (vienkāršais, proti, uz iedzīvotāju, vai salīdzinošais), kas pats par sevi var sniegt atbilstošu norādi par attiecīgās dalībvalsts maksātspēju. It īpaši es neuzskatu, ka šī mērķa sasniegšana prasa ņemt vērā šīs dalībvalsts “institucionālo ietekmi” Savienībā, to saprotot tādējādi, ka šī dalībvalsts var ietekmēt lēmumu pieņemšanas procesus vai – plašāk un abstrakti – kā tās “būtisko vērtību” Savienības institucionālajā struktūrā ( 67 ). Šādam kritērijam katrā ziņā nav nozīmes, nosakot dalībvalstij, kura nav izpildījusi savus pienākumus, uzliekamo naudas sodu apmēru tādā līmenī, kas nodrošinātu, ka tiek izdarīts pietiekams spiediens, lai liktu šai valstij mainīt savu (pašreizējo un turpmāko) rīcību.

36. Tomēr no 2019. gada paziņojuma (skat. šo secinājumu 17. punktu) un no Tiesai sniegtajiem paskaidrojumiem, atbildot uz tās uzdotajiem rakstveida jautājumiem, izriet, ka Komisija joprojām uzskata par nepieciešamu kombinēt IKP ar kritēriju, kas var atspoguļot dalībvalstu “institucionālo ietekmi” Savienībā, galvenokārt – ja ne tikai – lai saglabātu starpību starp katrai no tām piemērotajiem koeficientiem “saprātīgā diapazonā” ( 68 ). Šīs bažas, kas vispārīgi ir saistītas ar nepieciešamību nodrošināt vienlīdzīgu attieksmi starp dalībvalstīm ( 69 ), turklāt lika Komisijai ieviest jauna korekcijas koeficienta 4,5 aprēķina metodi, un tas var tikt izskaidrots vienīgi ar prasību pielīdzināt summas, kas iegūtas, piemērojot pašreizējos reizinātājus “n” – kuri tika atzīti par nepietiekami atturošiem – tiem, kas tika piedāvāti iepriekš, saglabājot pastāvīgu atšķirību starp tiem.

37. Šajā ziņā tikai norādīšu, ka mērķi saglabāt zināmu samērīgumu starp koeficientiem, kas tiek piemēroti dažādām dalībvalstīm, var sasniegt, izmantojot citas metodes, nevis tās, kuras piemērotas līdz šim, piemēram, atsaucoties uz IKP uz iedzīvotāju, nevis uz “salīdzinošu” IKP ( 70 ), vai katrā ziņā pamatojoties uz demogrāfisku kritēriju, kas ļautu relativizēt rezultātus, kurus iegūst, ņemot vērā vienkāršo vai salīdzinošo IKP ( 71 ).

III. Secinājumi

38. Pamatojoties uz visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem, ierosinu Tiesai, ja tā uzskata par lietderīgu lemt par reizinātāja “n”, ko veido katrai dalībvalstij piešķirto vietu skaits Eiropas Parlamentā, noteikšanas kritēriju, atzīt šo kritēriju par neatbilstošu, lai atspoguļotu dalībvalsts, kura nav izpildījusi savus pienākumus, maksātspēju nolūkā noteikt gan atturošus, gan samērīgus sodus, un apstiprināt kritērija, kas balstīts uz tās dalībvalsts iekšzemes kopproduktu, kura nav izpildījusi savus pienākumus, atbilstību šajā ziņā.

( 1 ) Oriģinālvaloda – itāļu.

( 2 ) Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru kavējuma naudas noteikšana principā ir attaisnojama tikai tad, ja pienākumu neizpilde, kuras pamatā ir iepriekšējā sprieduma neizpilde, turpinās līdz faktu pārbaudei Tiesā; skat. tostarp spriedumu, 2018. gada 31. maijs, Komisija/Itālija (C‑251/17, nav publicēts, EU:C:2018:358, 64. punkts). Par iespēju vienā un tajā pašā spriedumā apvienot abu veidu sodus – kavējuma naudu un naudas sodu –, ņemot vērā to atšķirīgos un papildinošos mērķus, skat. spriedumu, 2005. gada 12. jūlijs, Komisija/Francija (C‑304/02, EU:C:2005:444, 80.–86. punkts).

( 3 ) Komisijas paziņojums – EK Līguma 228. panta īstenošana, SEK(2005) 1658 (OV 2007, C 126, 15. lpp.). Pēc Lisabonas līguma stāšanās spēkā Komisija šo paziņojumu attiecināja arī uz LESD 260. panta 2. punktā reglamentētajām procedūrām (šajā nozīmē skat. Komisijas 2011. gada 15. janvāra paziņojumu – LESD 260. panta 3. punkta īstenošana, OV 2011, C 12, 1. lpp., 4. punkts).

( 4 ) C‑93/17, EU:C:2018:903, 136.–142. punkts.

( 5 ) Komisijas paziņojums – Izmaiņas vienreizēju soda maksājumu un dienas kavējuma naudas aprēķina metodē, kuras Komisija ierosinājusi saistībā ar pārkāpumu procedūrām Eiropas Savienības Tiesā (OV 2019, C 70, 1. lpp.).

( 6 ) C‑481/16, nav publicēts, EU:C:2017:845.

( 7 ) Komisijas 2019. gada 13. septembra paziņojums par to datu atjaunināšanu, kurus izmanto, lai aprēķinātu sodanaudas [naudas sodus] un kavējuma naudas, ko Komisija Eiropas Savienības Tiesai ierosina piemērot pārkāpumu procedūrās (OV 2019, C 309, 1. lpp.).

( 8 ) Saskaņā ar šo secinājumu 7. zemsvītras piezīmē minēto Komisijas paziņojumu.

( 9 ) Saskaņā ar šo secinājumu 7. zemsvītras piezīmē minēto Komisijas paziņojumu.

( 10 ) Saskaņā ar šo secinājumu 7. zemsvītras piezīmē minēto Komisijas paziņojumu.

( 11 ) Komisijas paziņojums – EK līguma 171. pantā paredzētā kavējuma naudas aprēķināšanas metode (OV 1997, C 63, 2. lpp.). Šis paziņojums bija paskaidrojums un papildinājums Komisijas 1996. gada 5. jūnija paziņojumam par 171. pantā paredzētās kavējuma naudas aprēķināšanas metodi (OV 1996, C 242, 6. lpp.), kurš bija pirmais un kurā bija noteikti tikai daži pamatkritēriji kavējuma naudas aprēķināšanai.

( 12 ) Skat. 2005. gada paziņojuma 20. punktu.

( 13 ) Skat. 1997. gada paziņojuma 1. iedaļu.

( 14 ) Runa ir par 1997. gada paziņojuma 4. iedaļu un 2005. gada paziņojuma D iedaļu.

( 15 ) Sodam tādēļ ir jābūt lielākam par priekšrocībām, ko dalībvalsts gūst no pārkāpuma; skat. 1997. gada paziņojuma 4. iedaļu un 2005. gada paziņojuma 18. punktu.

( 16 ) 2005. gada paziņojuma 18. punkts.

(

) Formula ir šāda:

, skat. 2005. gada paziņojuma 18. punktu un 18. zemsvītras piezīmi. 1997. gada paziņojumā katras valsts IKP un balsu skaits Padomē bija attiecīgi saistīti ar viszemāko IKP un ar vismazāko balsu skaitu no 15 dalībvalstīm.

( 18 ) Skat. 2005. gada paziņojuma 18.1. punktu.

( 19 ) Skat. 2005. gada paziņojuma 18.2. punktu.

( 20 ) Skat. 2010. gada 20. jūlija paziņojumu (SEC 52010), SEC 923/3.

( 21 ) Pēdējā datu pārskatīšana pirms 2019. gada paziņojuma pieņemšanas ir notikusi 2017. gadā (OV 2017, C 431, 3. lpp.). Savā 2011. gada paziņojumā (OV 2011, C 12, 1. lpp., 24. punkts) Komisija norādīja, ka tā izmantos to pašu aprēķina metodi, kas ir izklāstīta 2005. gada paziņojumā attiecībā uz ierosinātajiem sodiem saskaņā ar LESD 260. panta 3. punktu.

( 22 ) Skat. spriedumu, 2000. gada 4. jūlijs, Komisija/Grieķija (C‑387/97, EU:C:2000:356, 87. punkts).

( 23 ) Attiecībā uz kavējuma naudu skat. spriedumu, 2000. gada 4. jūlijs (C‑387/97, EU:C:2000:356, 92. punkts), un nesenāko spriedumu, 2021. gada 25. februāris, Komisija/Spānija (Personas datu direktīva – Krimināltiesību joma) (C‑658/19, EU:C:2021:138, 63. punkts); attiecībā uz sodanaudu skat. tostarp spriedumu, 2020. gada 16. jūlijs, Komisija/Īrija (Noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršana) (C‑550/18, EU:C:2020:564, 81. punkts), un nesenāko spriedumu, 2021. gada 25. februāris, Komisija/Spānija (Personas datu direktīva – Krimināltiesību joma) (C‑658/19, EU:C:2021:138, 73. punkts).

( 24 ) Skat. tostarp spriedumus, 2000. gada 4. jūlijs, Komisija/Grieķija (C‑387/97, EU:C:2000:356, 88. punkts); 2003. gada 25. novembris, Komisija/Spānija (C‑278/01, EU:C:2003:635, 59. punkts); 2005. gada 12. jūlijs, Komisija/Francija (C‑304/02, EU:C:2005:444, 109. punkts); 2011. gada 17. novembris, Komisija/Itālija (C‑496/09, EU:C:2011:740, 65. punkts). 2008. gada 10. janvāra spriedumā lietā Komisija/Portugāle (C‑70/06, EU:C:2008:3, 48. punkts) Tiesa precizēja savu vērtējumu par reizinātāja “n” noteikšanas metodi, norādot, ka šī metode “principā” ir piemērots veids, kā ņemt vērā attiecīgās dalībvalsts maksātspēju.

( 25 ) Skat. spriedumus, 2003. gada 25. novembris, Komisija/Spānija (C‑278/01, EU:C:2003:635, 59. un 60. punkts); 2005. gada 12. jūlijs, Komisija/Francija (C‑304/02, EU:C:2005:444, 110. punkts); 2006. gada 14. marts, Komisija/Francija (C‑177/04, EU:C:2006:173, 76. punkts), un 2009. gada 4. jūnijs, Komisija/Grieķija (C‑109/08, EU:C:2009:346, 43. punkts).

( 26 ) Skat., piemēram, 2008. gada 10. janvāra spriedumu Komisija/Portugāle (C‑70/06, EU:C:2008:3, 49. punkts), kurā Tiesa palielināja Portugāles Republikai piešķirto reizinātāju “n”.

( 27 ) Skat. tostarp spriedumus, 2012. gada 11. decembris, Komisija/Spānija (C‑610/10, EU:C:2012:781, 131. punkts); 2012. gada 19. decembris, Komisija/Īrija (C‑279/11, nav publicēts, EU:C:2012:834, 78. un 79. punkts); 2014. gada 2. decembris, Komisija/Itālija (C‑196/13, EU:C:2014:2407, 104. punkts); 2016. gada 22. jūnijs, Komisija/Portugāle (C‑557/14, EU:C:2016:471, 78. punkts); 2016. gada 7. septembris, Komisija/Grieķija (C‑584/14, EU:C:2016:636, 81. punkts); 2018. gada 22. februāris, Komisija/Grieķija (C‑328/16, EU:C:2018:98, 101. punkts); 2020. gada 12. marts, Komisija/Itālija (Nelikumīgs atbalsts viesnīcu sektoram Sardīnijā) (C‑576/18, nav publicēts, EU:C:2020:202, 158. un 159. punkts), un nesenāko spriedumu, 2021. gada 25. februāris, Komisija/Spānija (Personas datu direktīva – Krimināltiesību joma) (C‑658/19, EU:C:2021:138, 83. punkts).

( 28 ) Skat. tostarp spriedumu, 2012. gada 19. decembris, Komisija/Īrija (C‑374/11, nav publicēts, EU:C:2012:827, 44. punkts).

( 29 ) LES 16. panta 4. punktā ir noteikts, ka no 2014. gada 1. novembra“kvalificētais balsu vairākums ir vismaz 55 % no Padomes locekļiem, kuri pārstāv vismaz 65 % no Savienības iedzīvotājiem”. Saskaņā ar 36. protokola par pārejas noteikumiem 3. panta 2. punktu reforma galīgi stājās spēkā 2017. gada 1. aprīlī.

( 30 ) Ģenerāladvokāta M. Vatelē secinājumi lietā Komisija/Grieķija (C‑93/17, EU:C:2018:315, 137.–140. punkts).

( 31 ) Skat. 2018. gada 14. novembra spriedumu, 139. un 142. punkts.

( 32 ) Tiesa citē 2018. gada 22. februāra spriedumu Komisija/Grieķija (C‑328/16, EU:C:2018:98) un 2018. gada 31. maija spriedumu Komisija/Itālija (C‑251/17, nav publicēts, EU:C:2018:358), lai gan nevienā no abiem gadījumiem lietas dalībnieki vismaz tieši nebija izvirzījuši jautājumu par kvalificēta vairākuma aprēķināšanas sistēmas reformas Padomē ietekmi. It īpaši pirmajā no abiem spriedumiem Tiesa, tāpat kā citos spriedumos, tikai apstiprināja nepieciešamību ņemt vērā atjauninātos datus par attiecīgās dalībvalsts IKP attīstību (skat. spriedumu, 2018. gada 22. februāris, Komisija/Grieķija (C‑328/16, EU:C:2018:98, 101. punkts)). Otrajā no šiem spriedumiem un citos spriedumos, kas pasludināti pirms 2017. gada 14. novembra sprieduma, apgalvojums, ka attiecīgās dalībvalsts maksātspējai ir jāņem vērā šīs valsts IKP nesenās attīstības tendences, ir vispārīgāks, skaidri nenorādot uz šī kritērija ekskluzīvo raksturu; papildus spriedumam, 2018. gada 31. maijs, Komisija/Itālija (C‑251/17, nav publicēts, EU:C:2018:358, 81. punkts), skat. spriedumu, 2018. gada 25. jūlijs, Komisija/Spānija (C‑205/17, nav publicēts, EU:C:2018:606, 63. punkts).

( 33 ) C‑93/17, EU:C:2018:315, 65. zemsvītras piezīme.

( 34 ) Skat. 2019. gada paziņojuma 2. punktu, 2. lpp.

( 35 ) Skat. 2019. gada paziņojumu, 2. lpp.

( 36 ) Komisija attiecībā uz pašreizējo sasaukumu atsaucas uz Eiropadomes 2018. gada 28. jūnija Lēmuma (ES) 2018/937 3. pantu; skat. 2019. gada paziņojuma 11. zemsvītras piezīmi.

( 37 ) Šī izvēle attiecas uz laikposmu, kurā Luksemburga bija valsts ar viszemāko kopējo IKP no visām dalībvalstīm.

(

) Izmantotā formula ir šāda:

( 39 ) 2019. gada paziņojumā Komisija ir ņēmusi vērā 28 dalībvalstu Savienību.

( 40 ) Kavējuma naudas par dienu standarta pamatsumma tādējādi tiek palielināta līdz 690 EUR x 4,5 = 3105 EUR, vienreizēju soda maksājumu standarta pamatsumma 230 EUR x 4,5 = 1035 EUR un vienreizējā soda maksājuma atsauces minimālā summa –571000 EUR x 4,5 = 25 69500 EUR.

( 41 ) Skat. 2019. gada paziņojuma 3. punktu, 3. lpp.; Komisija patur tiesības pārskatīt jauno aprēķina metodi pēc 5 gadiem pēc tās pieņemšanas. Pēdējā makroekonomisko datu atjaunināšana, kas tika izmantota reizinātāja “n” aprēķināšanai, tika veikta 2021. gada 13. aprīļa paziņojumā (OV 2021, C 129, 1. lpp.), kurš tika pieņemts pēc Apvienotās Karalistes izstāšanās.

( 42 ) Skat. spriedumu, 2019. gada 8. jūlijs, Komisija/Beļģija (LESD 260. panta 3. punkts – Ātrdarbīgi tīkli) (C‑543/17, EU:C:2019:573, 83. un 84. punkts).

( 43 ) Skat. spriedumus, 2019. gada 12. novembris, Komisija/Īrija (Derrybrien vēja parks) (C‑261/18, EU:C:2019:955, 124. punkts); 2020. gada 16. jūlijs, Komisija/Rumānija (Noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas apkarošana) (C‑549/18, EU:C:2020:563, 85. punkts; lietā, kurā tika taisīts šis spriedums, kas tika pasludināts pirms 2019. gada paziņojuma publicēšanas, Rumānija uz to atsaucās, bet vienīgi lai apstrīdētu Komisijas piedāvāto sodanaudas pamatsummas apmēru, pamatojoties uz 2005. gada paziņojumā noteikto aprēķina metodi; skat. 62. punktu); 2020. gada 16. jūlijs, Komisija/Īrija (Noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas apkarošana) (C‑550/18, EU:C:2020:564, 97. punkts); 2021. gada 13. janvāris, Komisija/Slovēnija (FITD II) (C‑628/18, EU:C:2021:1, 85. punkts; lietā, kurā tika taisīts šis spriedums, arī šajā gadījumā pirms 2019. gada paziņojuma publicēšanas, Slovēnija atsaucās uz 2018. gada 14. novembra spriedumu, lai apstrīdētu 2005. gada paziņojumā aprēķināto reizinātāju “n”, lūdzot Tiesai piemērot koeficientu, kas norādīts Komisijas 2019. gada paziņojuma 62. punktā); 2020. gada 27. februāris, Komisija/Grieķija (Piesārņojums ar nitrātiem) (C‑298/19, nav publicēts, EU:C:2020:133, 53. punkts); 2020. gada 12. marts, Komisija/Itālija (Nelikumīgs atbalsts viesnīcu nozarē Sardīnijā) (C‑576/18, nav publicēts, EU:C:2020:202, 158. punkts); 2020. gada 12. novembris, Komisija/Beļģija (Ienākumi, kas saistīti ar ārzemēs esošu nekustamo īpašumu) (C‑842/19, nav publicēts, EU:C:2020:915, 58. punkts), un 2021. gada 25. februāris, Komisija/Spānija (Personas datu direktīva – Krimināltiesību joma) (C‑658/19, EU:C:2021:138, 83. punkts).

( 44 ) Runa ir par spriedumiem, 2020. gada 12. novembris, Komisija/Beļģija (Ienākumi, kas saistīti ar ārzemēs esošu nekustamo īpašumu) (C‑842/19, nav publicēts, EU:C:2020:915, kurā Komisija cēla prasību 2019. gada 19. novembrī), un 2021. gada 25. februāris, Komisija/Spānija (Personas datu direktīva – Krimināltiesību joma) (C‑658/19, EU:C:2021:138, lieta, kurā Komisija cēla prasību 2019. gada 4. septembrī).

( 45 ) C‑658/19, EU:C:2021:138.

( 46 ) Skat. spriedumu, 2021. gada 25. februāris, Komisija/Spānija (Personas datu direktīva – Krimināltiesību joma) (C‑658/19, EU:C:2021:138, 49. punkts).

( 47 ) Skat. LESD 260. panta 3. punkta otro daļu.

( 48 ) Skat. tostarp spriedumus, 2000. gada 4. jūlijs, Komisija/Grieķija (C‑387/97, EU:C:2000:356, 41. punkts); 2005. gada 12. jūlijs, Komisija/Francija (C‑304/02, EU:C:2005:444, 103. punkts); 2008. gada 10. janvāris, Komisija/Portugāle (C‑70/06, EU:C:2008:3, 34. punkts); 2008. gada 9. decembris, Komisija/Francija (C‑121/07, EU:C:2008:695, 61. punkts), un nesenāku spriedumu, 2020. gada 12. novembris, Komisija/Beļģija (Ienākumi, kas saistīti ar ārzemēs esošu nekustamo īpašumu) (C‑842/19, nav publicēts, EU:C:2020:915, 64. punkts).

( 49 ) Skat. tostarp spriedumus, 2005. gada 12. jūlijs, Komisija/Francija (C‑304/02, EU:C:2005:444, 90. punkts), un 2007. gada 18. jūlijs, Komisija/Vācija (C‑503/04, EU:C:2007:432, 22. punkts).

( 50 ) Skat. spriedumu, 2008. gada 9. decembris, Komisija/Francija (C‑121/07, EU:C:2008:695).

( 51 ) Attiecībā uz nesenu piemēru skat. spriedumu, 2019. gada 12. novembris, Komisija/Īrija (Derrybrien vēja parks) (C‑261/18, EU:C:2019:955, 99. un 134. punkts).

( 52 ) Skat. tostarp spriedumus, 2003. gada 25. novembris, Komisija/Spānija (C‑278/01, EU:C:2003:635, 44. un 45. punkts), un 2005. gada 12. jūlijs, Komisija/Francija (C‑304/02, EU:C:2005:444, 111. punkts).

( 53 ) Skat. spriedumu, 2009. gada 7. jūlijs, Komisija/Grieķija (C‑369/07, EU:C:2009:428, 125. punkts).

( 54 ) Skat. tostarp spriedumu, 2014. gada 13. maijs, Komisija/Spānija (C‑184/11, EU:C:2014:316, 61. punkts un tajā minētā judikatūra), un nesenāku spriedumu, 2020. gada 12. novembris, Komisija/Beļģija (Ienākumi, kas saistīti ar ārzemēs esošu nekustamo īpašumu) (C‑842/19, nav publicēts, EU:C:2020:915, 64. punkts).

( 55 ) It īpaši spriedumi, 2005. gada 12. jūlijs, Komisija/Francija (C‑302/02, EU:C:2005:444, 103. punkts); 2006. gada 14. marts, Komisija/Francija (C‑177/04, EU:C:2006:173, 61. punkts), un 2008. gada 10. janvāris, Komisija/Portugāle (C‑70/06, EU:C:2008:3, 38. punkts).

( 56 ) Skat. tostarp spriedumu, 2014. gada 13. maijs, Komisija/Spānija (C‑184/11, EU:C:2014:316, 60. punkts un tajā minētā judikatūra).

( 57 ) Skat. šo secinājumu 23. zemsvītras piezīmi.

( 58 ) Skat. spriedumus, 2005. gada 12. jūlijs, C‑304/02, Komisija/Francija, minēts iepriekš, 91. punkts; 2006. gada 14. marts, Komisija/Francija (C‑177/04, EU:C:2006:173, 60. punkts), un 2008. gada 10. janvāris, Komisija/Portugāle (C‑70/06, EU:C:2008:3, 35. punkts).

( 59 ) Attiecībā uz ilguma koeficientu skat. tostarp spriedumu, 2006. gada 14. marts, Komisija/Francija (C‑177/04, EU:C:2006:173, 71. punkts).

( 60 ) Skat. šo secinājumu 14. punktu.

( 61 ) C‑658/19, EU:C:2021:138.

( 62 ) 1997. gada 8. janvāra IP/97/5.

( 63 ) Atbilstoši zināmam vienādojumam, saskaņā ar kuru lielāka spēja ietekmēt šos procesus atbilst lielākai atbildībai pārkāpuma gadījumā (ar nosacījumu, ka Komisijas izmantotā formula dalībvalstīm, kurām ir lielāks balsu skaits, faktiski noved pie lielāka koeficienta nekā gadījumā, ja tas tiktu aprēķināts, pamatojoties tikai uz IKP).

( 64 ) Kritiskā nozīmē skat. ģenerāladvokāta D. Ruisa‑Harabo Kolomera [D. Ruiz‑Jarabo Colomer] secinājumus lietā Komisija/Grieķija (C‑387/97, EU:C:1999:455, 40. zemsvītras piezīme) un ģenerāladvokāta N. Fennelija [N. Fennelly] secinājumus lietā Komisija/Grieķija (C‑197/98, EU:C:1999:597, 38.–41. punkts). Pēdējais minētais uzsvēra, pirmkārt, kritērija, kurš balstīts uz balsu sadalījuma principu, kas lielā mērā izriet no politiska nolīguma, neatbilstību, lai ņemtu vērā dalībvalsts, kura nav izpildījusi savus pienākumus, maksātspēju, un, otrkārt, šī kritērija nepiemērotību gadījumos, kad pārkāptās normas nav pieņemtas ar kvalificētu balsu vairākumu. Doktrīnā arī ir uzsvērts, ka ne visi pienākumu neizpildes gadījumi vienmēr attiecas tikai un vienīgi uz atvasināto tiesību normām (šajā nozīmē skat. R. Adam, “Peso istituzionale” degli Stati membri e calcolo delle sanzioni per inadempimenti ad obblighi europei, no: Il diritto dell’Unione europea, Osservatorio europeo, 2019. gada jūnijs, 9. lpp.); šajā jautājumā skat. arī A. Kornezov, Imposing the Right Amount of Sanctions under Article 260(2) TFEU: Fairness v. Predictability, or How to “Bridge the Gaps”, no: Columbia Journal of European Law, 20. sēj., Nr. 3, 2014, 329. lpp., M. Condinanzi un C. Amalfitano, La procedura d’infrazione dieci anni dopo Lisbona, no: Federalismi.it, 19/2020, 238. un 239. lpp. Doktrīnā kritika ir izteikta arī saistībā ar Komisijas piedāvātā aprēķina nelietderīgo sarežģītību attiecībā uz reizinātāju “n” un rezultātu nespēju atspoguļot dalībvalstu faktisko maksātspēju, riskējot ar nabadzīgāko valstu maksātspējas pārvērtēšanu un bagātāko valstu maksātspējas novērtēšanu par zemu; it īpaši skat. I Kilbey, The Interpretation of Article 260(2) TFEU, EL Rev. 2010, 370. lpp., un L. Borzsak, Punishing Member States or Influencing their Behaviour or Iudex (Non) Calculate?, Journal of Economic Literature, 2001, 13, 235. lpp. Visbeidzot norādīšu, ka Tiesa ir nospriedusi, ka politiskajiem apsvērumiem nav nozīmes tiesvedībā, kuras mērķis ir konstatēt to, ka nav izpildīts spriedums par pienākumu neizpildi (skat. spriedumu, 2005. gada 12. jūlijs, Komisija/Francija (C‑304/02, EU:C:2005:444, 90. punkts)). Šāds apgalvojums, kas attiecas arī uz lēmumu piemērot naudas sodu pēc šāda novērtējuma, ir grūti savienojams ar tādu kritēriju izmantošanu, kuri, vismaz daļēji, var būt atkarīgi no šāda veida apsvērumiem, kā pareizi norādīts doktrīnā; skat. B. Jack, Enforcing Member State Compliance with EU Environmental Law: A Critical Evaluation of the Use of Financial Penalties, Journal of Environmental Law, 2011, 90. un turpmākās lpp.

( 65 ) R. Adam, minēts iepriekš, 8. lpp.

( 66 ) Norādīšu, ka 2018. gada 14. novembra sprieduma 142. punkta tulkojums itāļu valodā (“occorre basarsi definitivamente sul PIL di tale Stato membro”) atšķiras gan no autentiskā teksta grieķu valodā (tiesvedības valoda: “ως κυριότερο στοιχείο, πρέπει να ληφθεί ως βάση το ΑΕΠ του εν λόγω κράτους μέλους”), gan no teksta franču valodā (dokumenta oriģinālvaloda: “il convient de s’appuyer sur le PIB dudit État membre en tant que facteur prédominant”), kas abi ir mazāk izsmeļoši.

( 67 ) Šajā nozīmē skat. 2019. gada paziņojumu, 2. lpp.

( 68 ) Šīs bažas arī ir galvenais iemesls, kā dēļ Komisija no 1997. gada paziņojuma līdz 2018. gada 14. novembra spriedumam reizinātāja “n” aprēķinā iekļāva balsu skaitu Padomē, kā arī iemesls, kas lika Tiesai apstiprināt šo aprēķina metodi.

( 69 ) Lai gan var rasties jautājums, vai atšķirīga attieksme ir tas, ka tiek piemērots ievērojami atšķirīgs naudas sods, lai sodītu par identisku vai līdzīgu pārkāpumu, ja šis naudas sods tostarp ir faktiski samērīgs ar valsts, kas nav izpildījusi savus pienākumus, maksātspēju.

( 70 ) Iepriekš pielāgots “visnabadzīgākās” dalībvalsts IKP, šobrīd – Savienības vidējam IKP.

( 71 ) Alternatīvu aprēķina metožu piemērus skat. I. Kilbey, minēts iepriekš, 378. un 379. lpp., L. Borzsak, minēts iepriekš, 258. un 259. lpp., un A. Kornezov, minēts iepriekš, 327. lpp.