Lieta T-36/04

Association de la presse internationale ASBL (API)

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

“Piekļuve dokumentiem — Procesuālie raksti, kurus Komisija iesniegusi tiesvedībās Tiesā un Pirmās instances tiesā — Lēmums, ar kuru atteikts sniegt piekļuvi”

Pirmās instances tiesas (virspalāta) 2007. gada 12. septembra spriedums II - 3210

Sprieduma kopsavilkums

Pārbaudei, kas ir jāveic, lai izskatītu to pieteikumu par piekļuvi dokumentiem, kas iesniegts, pamatojoties uz Regulu Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem, ir jābūt konkrētai. No vienas puses, tas vien, ka dokuments attiecas uz interesēm, ko aizsargā izņēmums, nav pietiekami, lai pamatotu šī izņēmuma piemērošanu. Šādu piemērošanu principā var attaisnot tikai gadījumā, ja iestāde, pirmkārt, ir iepriekš izvērtējusi, vai piekļuve dokumentiem konkrēti un faktiski apdraud aizsargātās intereses un, otrkārt, minētās regulas 4. panta 2. un 3. punktā paredzētajos gadījumos — vai nepastāv sabiedrības prioritāras intereses, kas pamato pieprasītā dokumenta publiskošanu. No otras puses, riskam, ka tiks kaitēts aizsargātajām interesēm, ir jābūt saprātīgi paredzamam, nevis tikai hipotētiskam. Līdz ar to izvērtēšana, kas jāveic iestādei, lai piemērotu izņēmumu, ir jāveic konkrēti un jāatspoguļo lēmuma pamatojumā. Turklāt šī izvērtēšana ir jāveic katram pieteikumā pieprasītajam dokumentam. Konkrēta un individuāla izvērtēšana jebkurā gadījumā ir vajadzīga tādēļ, ka, pat ja ir skaidrs, ka pieteikums par piekļuvi skar dokumentus, attiecībā uz kuriem piemērojams izņēmums, vienīgi šāda izvērtēšana ļauj iestādei izvērtēt iespēju piešķirt pieteikuma iesniedzējam daļēju piekļuvi atbilstoši minētās Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 6. punktam. Iestādes pienākums veikt piekļuves pieteikumā minēto dokumentu satura konkrētu un individuālu izvērtēšanu ir principā izmantojams risinājums, kas piemērojams visiem Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1.–3. punktā minētajiem izņēmumiem neatkarīgi no jomas, uz kuru attiecas prasītie dokumenti. Tomēr šis principā izmantojamais risinājums nenozīmē, ka šāda izvērtēšana ir jāveic jebkuros apstākļos. Minētā izvērtēšana var arī nebūt vajadzīga, ja konkrētā gadījuma īpašajos apstākļos ir acīmredzams, ka piekļuve ir jāatsaka vai, tieši otrādi, jāpiešķir. Tāds tostarp būtu gadījums, ja noteiktiem dokumentiem acīmredzami būtu pilnībā piemērojams izņēmums no piekļuves tiesībām vai, tieši otrādi, tie būtu acīmredzami pilnībā pieejami, vai arī, visbeidzot, Komisija jau būtu veikusi konkrētu un individuālu izvērtējumu līdzīgos apstākļos. (sal. ar 54.–58. punktu)

Runājot par vispārējā rakstura izņēmumu, kas attiecas uz piekļuvi dokumentiem saistībā ar tiesvedību aizsardzību, kas paredzēta Regulas Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem 4. panta 2. punkta otrajā ievilkumā, pirmkārt — no minētās regulas 3. panta a) punktā minētā jēdziena “dokuments” plašās definīcijas, kā arī no izņēmuma attiecībā uz tiesvedību aizsardzību formulējuma un fakta par tā esamību izriet, ka Kopienas likumdevējs nevēlējās izslēgt iestāžu darbības saistībā ar tiesas procesiem no pilsoņu tiesībām piekļūt dokumentiem, bet, ka tas šajā sakarā paredzēja, ka tās atteiksies publiskot dokumentus saistībā ar tiesvedību tādā gadījumā, ja šāda publiskošana varētu kaitēt procesam, uz kuru attiecas šie dokumenti. Otrkārt, procesuālie raksti, ko Komisija iesniedz Kopienu tiesā, arī ietilpst izņēmuma par tiesvedību aizsardzību piemērošanas jomā, ciktāl tie attiecas uz aizsargātām interesēm. Treškārt, lai pamatotu minētā izņēmuma piemērošanu, nepietiek tikai ar faktu, ka šā izņēmuma piemērošanas jomā ietilpst visi dokumenti, kas ir sagatavoti tikai izmantošanai konkrētā tiesvedībā un tostarp iestāžu iesniegtie procesuālie raksti. Izņēmumu, kas izriet no publisko interešu aizsardzības tiesvedībā, nevar interpretēt tādējādi, ka tas uzliek Komisijai pienākumu atteikt piekļuvi visiem dokumentiem, ko tā ir sagatavojusi izmantošanai tikai kādā konkrētā tiesvedībā. Ceturtkārt, izņēmuma no vispārējā principa par piekļuvi dokumentiem, kas saistīti ar tiesvedību aizsardzību, mērķis tostarp ir nodrošināt visām personām tiesības uz taisnīgu lietas izskatīšanu neatkarīgā tiesā, kas ir Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (ECTK) 6. pantā paredzētās pamattiesības un kas ir Kopienu vispārējo tiesību principu neatņemama sastāvdaļa, kuru ievērošanu nodrošina Kopienu tiesa, ņemot vērā dalībvalstu kopīgās konstitucionālās tradīcijas, kā arī norādes, ko īpaši sniedz ECTK, kā arī nodrošināt labu tiesas darbību. Šis izņēmums tātad attiecas ne tikai uz lietas dalībnieku interesēm tiesvedības ietvaros, bet vispārējāk — uz pareizu tiesvedības norisi. (sal. ar 59.–61. un 63. punktu)

Piemērojot Regulu Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem, principā tās informācijas rakstura dēļ, ko ietver strīdīgie dokumenti, to publiskošana var kaitēt aizsargātajām interesēm. Tomēr, ņemot vērā interešu īpašo veidu, kuru aizsargāt ir izņēmuma, kas attiecas uz tiesvedības aizsardzību, mērķis, proti, nodrošināt visām personām tiesības uz taisnīgu lietas izskatīšanu neatkarīgā tiesā un nepieciešamību nodrošināt pareizu tiesvedību, kā arī faktu, ka dokumenti, kuriem lūdz piekļuvi, ir procesuālie raksti, kurus Komisija ir iesniegusi izskatīšanas procesā esošās lietās, kurās tā ir lietas dalībniece, nevar izslēgt, ka zināmu laika periodu nepubliskošanu var pamatot ar iemesliem, kas ir neatkarīgi no katra pieprasītā dokumenta satura, ja vien šie paši iemesli pamato nepieciešamību aizsargāt visus attiecīgos dokumentus. Šajā kontekstā Komisijai, tāpat kā pārējiem tiesas procesa dalībniekiem, ir jābūt iespējai iesniegt un apspriest savu viedokli bez jebkādas ārējas ietekmes, vēl jo vairāk tādēļ, ka ar savu viedokli tai principā ir jāgarantē Kopienu tiesību pareiza piemērošana. Ņemot vērā interešu, ko paredz aizsargāt izņēmums, kas attiecas uz tiesvedības aizsardzību, raksturu, šāda mērķa īstenošana prasa, lai šie procesuālie raksti netiktu publiskoti, pirms Komisijai ir bijusi iespēja tos apspriest tiesā atklātā tiesas sēdē un dod tai tiesības atteikt tiem publisku piekļuvi — iespējamās ietekmes uz Komisijas pārstāvjiem dēļ, ko varētu izraisīt publiskā apspriešana to publiskošanas rezultātā, neparedzot tai pienākumu šajā nolūkā konkrēti izvērtēt katra dokumenta saturu. Tādējādi, ja process, uz kuru attiecas pieprasītie procesuālie raksti, nav vēl nonācis līdz tiesas sēdes stadijai, ir jāuzskata, ka atteikums publiskot šos procesuālos rakstus attiecas uz visu tajos ietverto informāciju. Savukārt pēc tiesas sēdes norises Komisijai ir pienākums konkrēti izvērtēt katru pieprasīto dokumentu, lai, ņemot vērā tā īpašo saturu, pārbaudītu, vai šo dokumentu var publiskot, vai arī šāda publiskošana nelabvēlīgi ietekmētu tiesvedību, uz kuru attiecas šis dokuments. (sal. ar 63., 73.–75., 81. un 82. punktu)

Attiecībā uz lietas dalībnieku procesuālo rakstu izskatīšanu Kopienu tiesā principā ir jāievēro konfidencialitāte. Tiesas Statūtu 20. panta otrā daļa, kas saskaņā ar Statūtu 53. pantu ir piemērojama arī Pirmās instances tiesai, paredz vienīgi šo dokumentu nosūtīšanu pārējiem lietas dalībniekiem un Kopienu iestādēm, kuru lēmumi tiek apstrīdēti. Turklāt Tiesas Reglamenta 16. panta 5. punkta otrā daļa, kā arī Pirmās instances tiesas reglamenta 24. panta 5. punkta otrā daļa paredz iespēju vienīgi lietas dalībniekiem saņemt procesuālo rakstu kopijas un Norādījumu Pirmās instances tiesas sekretāram 5. panta 3. punkta trešā daļa paredz trešo personu iespēju piekļūt procesuālajiem aktiem, ja pastāv leģitīmas intereses, kas ir pienācīgi jāpamato. Šīs normas tomēr neaizliedz lietas dalībniekiem publiskot savus procesuālos rakstus. Principā lietas dalībniekiem ir dota brīva izvēle publiskot savus procesuālos rakstus, izņemot gadījumus, kad šāda dokumentu publiskošana nelabvēlīgi ietekmētu pareizu tiesvedību. Šīs normas arī neuzliek iestādēm pienākumu, piemērojot noteikumus par piekļuvi dokumentiem, ievērot tās tiesas vadlīnijas, kurā izskata lietu, uz kuru attiecas procesuālie raksti, kurus lūdz publiskot. Tādēļ nevar piekrist, ka, neesot īpašām normām šajā sakarā, Regulas Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem piemērošanas jomu var sašaurināt, motivējot ar to, minētās procesuālo reglamentu normas neregulē trešo personu piekļuvi dokumentiem un ka tie būtu piemērojami kā lex specialis. Vienīgās procesuālās normas, kas lietas dalībniekiem nosaka dokumentu publiskošanas aizliegumu, ir Tiesas Reglamenta 56. panta 2. punkts un Pirmās instances tiesas reglamenta 57. pants, kas paredz, ka slēgtā sēdē izskatītu lietu mutvārdu procesa saturu nepublisko. (sal. ar 87.–90. punktu)

Attiecībā uz Regulas Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem 4. panta 2. punktā in fine paredzētajām sabiedrības prioritārajām interesēm, ar ko var pamatot dokumenta publiskošanu, kas kaitē tiesvedības aizsardzībai — attiecīgajai iestādei ir jāizsver sabiedrības intereses saistībā ar dokumentu publiskošanu ar interesēm, kurām atbilst publiskošanas atteikums, nepieciešamības gadījumā ņemot vērā argumentus, ko šajā sakarā izvirzījis piekļuves pieteikuma iesniedzējs. Minētās sabiedrības prioritārās intereses principā ir jānošķir no preses brīvības un caurskatāmības principiem, kas ir minētās regulas pamatā. Tomēr tas, ka piekļuves pieteikuma iesniedzējs neizvirza nekādas no šiem principiem atšķirīgas sabiedrības intereses, automātiski nenozīmē, ka nav nepieciešams izsvērt attiecīgās intereses. Ņemot vērā izskatāmās lietas īpašos apstākļus, dažu šādu principu izvirzīšana var būt tik nepieciešama, ka tā pārsniedz nepieciešamību aizsargāt strīdīgos dokumentus. Taču tas tā nav gadījumā, kad dokumenti, attiecībā uz kuriem lūdz piekļuvi, ir procesuālie raksti, kurus Komisija iesniegusi Kopienas tiesā lietās, kuras tiek izskatītas un kurās tā ir lietas dalībniece. Pirmkārt, iespēju sabiedrībai iegūt informāciju par izskatāmajām lietām nodrošina tas, ka par katra prasību, tiklīdz tā ir celta, tiek publicēts paziņojums Oficiālajā Vēstnesī, kas tiek izplatīts arī internetā Eur-Lex vietnē un Tiesas mājas lapā, kurā tostarp ir norādīts strīda priekšmets un prasības pieteikumā izvirzītie prasījumi, kā arī galvenie argumenti un pamati. Turklāt tiesas sēdes protokols, kurā iekļauts lietas dalībnieku argumentu kopsavilkums, ir publiski pieejams tiesas sēdes norises dienā, turklāt tiesas sēdē lietas dalībnieku argumenti tiek apspriesti publiski. Otrkārt, izņēmuma par attiecīgās tiesvedības aizsardzību piemērošanas mērķis tostarp ir izvairīties no jebkādas ārējas ietekmes uz pareizu tiesvedības norisi. Ar šāda mērķa aizsardzību saistītās intereses ir jāaizsargā neatkarīgi no procesuālo rakstu, kurus lūdz publiskot, satura, jo tās ir intereses, kuru aizsardzība nepieciešama pareizas tiesvedības funkcionēšanas nodrošināšanai. Turklāt šāds ierobežojums nav absolūts, jo tas attiecas uz visiem procesuālajiem rakstiem, piekļuve kuriem bija atteikta tikai līdz tiesas sēdes norises dienai. (sal. ar 94. un 97.–100. punktu)

Piemērojot Regulu Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem, apgalvotā nepieciešamība aizsargāt argumentus, ko vajadzības gadījumā izmantos izskatīšanas stadijā esošā lietā, nav pietiekama iemesla atteikt piekļuvi procesuālajiem rakstiem pabeigtā lietā, kurā jau ir taisīts Pirmās instances tiesas spriedums, ja nav kāda īpaša pamatojuma, ar ko pierādīt, ka šo rakstu publiskošana kaitētu izskatīšanas stadijā esošam tiesas procesam. Kopienu iestādes procesuālo rakstu, kas attiecas uz lietu, kas ir pabeigta ar Pirmās instances tiesas spriedumu, saturs ir publiskots kopsavilkuma veidā, kas iekļauts tiesas sēdes ziņojumā, apspriests atklātā tiesas sēdē un citēts Pirmās instances tiesas spriedumā. Tātad, runa ir par argumentiem, kas jau ir publiski pieejami vismaz kopsavilkuma veidā. Nepietiek tikai ar saikni starp divām vai vairākām lietām, vienalga, vai tajās ir vieni un tie paši lietas dalībnieki, vai tām ir viens un tas pats priekšmets, lai pamatotu piekļuves atteikumu, izņemot, ja princips par brīvu piekļuvi iestāžu dokumentiem acīmredzami tiek nomainīts ar Regulā Nr. 1049/2001 paredzētajiem šā principa izņēmumiem. (sal. ar 106., 110. un 141. punktu)