TIESAS RĪKOJUMS (sestā palāta)

2016. gada 28. aprīlī ( )

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Kopējā lauksaimniecības politika – Regula (EK) Nr. 73/2009 – Tiešā atbalsta shēmas – 29. panta 1. punkts – Pienākums izmaksāt saņēmējiem visu maksājumu pilnībā – Ienākuma nodoklis

Lieta C‑462/15

par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Augstākā tiesa (Latvija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2015. gada 18. augustā un kas Tiesā reģistrēts 2015. gada 31. augustā, tiesvedībā

Verners Pudāns

pret

Valsts ieņēmumu dienestu.

TIESA (sestā palāta)

šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Arabadžijevs [A. Arabadjiev], tiesneši Ž. K. Bonišo [J. C. Bonichot] un J. Regans [E. Regan] (referents),

ģenerāladvokāte J. Kokote [J. Kokott],

sekretārs A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],

ņemot vērā rakstveida procesu,

ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:

– Latvijas valdības vārdā – I. Kalniņš un G. Bambāne, pārstāvji,

– Īrijas vārdā – J. Quaney un E. Creedon, kā arī T. Joyce, pārstāvji,

– Spānijas valdības vārdā – A. Gavela Llopis, pārstāvis,

– Somijas valdības vārdā – S. Hartikainen, pārstāvis,

– Zviedrijas valdības vārdā – A. Falk, C. Meyer-Seitz, U. Persson, N. Otte Widgren, E. Karlsson un L. Swedenborg, pārstāvji,

– Eiropas Komisijas vārdā – G. von Rintelen un A. Sauka, pārstāvji,

ņemot vērā pēc ģenerāladvokātes uzklausīšanas pieņemto lēmumu saskaņā ar Tiesas Reglamenta 99. pantu lemt, izdodot motivētu rīkojumu,

izdod šo rīkojumu.

Rīkojums

1 Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 2009. gada 19. janvāra Regulas (EK) Nr. 73/2009, ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003 (OV 2009, L 30, 16. lpp.), 29. panta 1. punktu.

2 Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp V. Pudānu un Valsts ieņēmumu dienestu (turpmāk tekstā – “nodokļu pārvalde”) saistībā ar maksājumu, kas saņemti tiešā atbalsta lauksaimniekiem shēmu saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku (KLP) ietvaros, aplikšanu ar nodokli ienākuma nodokļa kontekstā.

Tiesiskais regulējums

Savienības tiesības

3 Saskaņā ar Regulas Nr. 73/2009 preambulas 24. un 25. apsvērumu:

“(24) Maksājumi, ko paredz Kopienas atbalsta shēmas, kompetentām valstu iestādēm pilnībā būtu jāizmaksā atbalsta saņēmējiem, ievērojot šajā regulā paredzētos samazinājumus un noteiktos termiņus. [..]

(25) KLP atbalsta shēmas paredz tiešu atbalstu ienākumiem, jo īpaši, lai nodrošinātu pietiekami augstu dzīves līmeni lauku iedzīvotājiem. [..]”

4 Šīs regulas 29. panta “Maksājumi” 1. punktā ir noteikts:

“Ja vien šajā regulā nav paredzēts citādi, maksājumus saskaņā ar I pielikumā uzskaitītajām atbalsta shēmām [atbalsta] saņēmējiem izmaksā pilnībā.”

5 Minētās regulas I pielikumā ir ietverts atbalsta shēmu saraksts.

Latvijas tiesības

6 Likuma “Par iedzīvotāju ienākuma nodokli” 3. panta 1. punktā ir paredzēts, ka ar nodokli tiek aplikts iekšzemes nodokļa maksātāja taksācijas perioda, kas atbilst kalendārajam gadam, apliekamo ienākumu apjoms.

7 Šī likuma 7. pantā ir noteikts, ka nodokļu maksātāja gada ienākums ir visa taksācijas perioda laikā iegūto naudas, naturālo vērtību un saņemto pakalpojumu kopums.

8 Saskaņā ar minētā likuma 8. panta 3. punkta 21) apakšpunktu pie fiziskās personas ienākumiem, par kuriem jāmaksā nodoklis, tiek pieskaitīti citi ienākumi, par kuriem maksājams nodoklis.

9 Likuma “Par iedzīvotāju ienākuma nodokli” 9. panta redakcijā, kas bija piemērojama 2011. un 2012. gadā gūtajiem ienākumiem, nebija paredzēts atbalsta, kas izmaksāts saskaņā ar KLP, atbrīvojums no nodokļa.

Pamatlieta un prejudiciālais jautājums

10 Pēc pārbaudes nodokļu pārvalde attiecībā uz V. Pudānu pieņēma lēmumu, saskaņā ar kuru ieinteresētajai personai tika uzlikts lielāks iedzīvotāju ienākuma nodoklis tāda atbalsta dēļ, kuru tam saskaņā ar KLP 2011. un 2012. gadā ir izmaksājis Lauku atbalsta dienests (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).

11 V. Pudāns cēla prasību atcelt apstrīdēto lēmumu, kā arī prasību par zaudējumu atlīdzību Administratīvajā rajona tiesā, kura ar 2015. gada 6. maija spriedumu minēto lēmumu atcēla, jo Regulas Nr. 73/2009 29. panta 1. punktā esot prasīts atbalstu izmaksāt pilnībā. Pārējā daļā šī prasība tika noraidīta.

12 Gan nodokļu pārvalde, gan V. Pudāns par šo spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību. Šajā kontekstā V. Pudāns iesniedza pieteikumu par Valsts ieņēmumu dienesta lēmuma izpildes apturēšanu.

13 Ar 2015. gada 19. jūnija rīkojumu Administratīvā apgabaltiesa šo pēdējo minēto pieteikumu noraidīja, jo nodokļu pārvalde pamatoti esot konstatējusi visaptverošā iedzīvotāju ienākuma nodokļa principa piemērojamību.

14 V. Pudāns par šo rīkojumu iesniedza kasācijas sūdzību Augstākajā tiesā, kura šaubās par to, vai pamatlietas valsts tiesiskais regulējums atbilst Regulas Nr. 73/2009 29. panta 1. punktam. Nevienā no šīs regulas normām neesot paredzēts, ka saskaņā ar KLP izmaksātais atbalsts varētu tikt aplikts ar nodokļu ieturējumiem, kuri izraisa šī atbalsta summas samazinājumu. Izskatāmajā lietā no Likuma “Par iedzīvotāju ienākuma nodokli” 8. panta 3. punkta 21) apakšpunkta izrietot, ka attiecīgais atbalsts ir uzskatāms par ar iedzīvotāju ienākuma nodokli apliekamu. Tomēr šī nodokļa samaksas dēļ šī atbalsta saņēmēja rīcībā vairs nebūtu saņemtās summas pilnībā.

15 Šajā ziņā iesniedzējtiesa norāda, ka 2006. gada 5. oktobra spriedumā lietā Komisija/Portugāle (C‑84/04, EU:C:2006:640) Tiesa Savienības tiesiskā regulējuma saistībā ar struktūrfondiem kontekstā nosprieda, ka pienākumam veikt gala saņēmējiem maksājumus bez jebkādiem atskaitījumiem noteikti ir jāattiecas uz visām izmaksām, kas tieši un nedalāmi ir saistītas ar izmaksātajām summām.

16 Šādos apstākļos Augstākā tiesa nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:

“Vai Regulas Nr. 73/2009 29. panta l. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas principā atļauj dalībvalstij aplikt ar iedzīvotāju ienākuma nodokli saskaņā ar šīs regulas I pielikumā uzskaitītajām atbalsta shēmām izmaksātos maksājumus?”

Par prejudiciālo jautājumu

17 Ar savu jautājumu iesniedzējtiesa jautā, vai Regulas Nr. 73/2009 29. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā aplūkotais, saskaņā ar kuru ar iedzīvotāju ienākuma nodokli tiek aplikti atbilstoši šīs regulas I pielikumā uzskaitītajām atbalsta shēmām izmaksātie maksājumi.

18 Atbilstoši Tiesas Reglamenta 99. pantam, ja atbilde uz uzdoto prejudiciālo jautājumu skaidri izriet no judikatūras, Tiesa pēc tiesneša referenta priekšlikuma un pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas jebkurā brīdī var lemt, izdodot motivētu rīkojumu.

19 Šajā lietā ir jāpiemēro šī tiesību norma. Atbilde uz iesniedzējtiesas uzdoto jautājumu var tikt skaidri izsecināta no Tiesas judikatūras, it īpaši 2004. gada 7. oktobra sprieduma lietā Zviedrija/Komisija (C‑312/02, EU:C:2004:594), 2006. gada 5. oktobra sprieduma lietā Komisija/Portugāle (C‑84/04, EU:C:2006:640) un 2007. gada 27. oktobra sprieduma lietā Porto Antico di Genova (C‑427/05, EU:C:2007:630).

20 Saskaņā ar šo judikatūru sava kompetence tiešo nodokļu jomā dalībvalstīm ir jāīsteno, ievērojot Savienības tiesības. It īpaši šajā gadījumā pamatlietā aplūkotais valsts tiesiskais regulējums nedrīkst traucēt ar Regulu Nr. 73/2009 KLP kontekstā izveidotā mehānisma funkcionēšanai (šajā ziņā skat. spriedumu, 2007. gada 25. oktobris, Porto Antico di Genova, C‑427/05, EU:C:2007:630, 10. punkts un tajā minētā judikatūra).

21 Lai gan no Regulas Nr. 73/2009 29. panta 1. punkta formulējuma nepārprotami izriet, ka ar šo tiesību normu, kā tas ir norādīts arī šīs regulas preambulas 24. apsvērumā, ir aizliegts veikt jebkādus ieturējumus no Kopienas atbalsta, kas piešķirts KLP ietvaros, izņemot minētajā regulā paredzētos samazinājumus, tomēr šajā pašā formulējumā netiek izslēgts, ka dalībvalsts var aplikt ar nodokli ieņēmumus, kuru daļa ir minētais atbalsts (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2007. gada 25. oktobris, Porto Antico di Genova, C‑427/05, EU:C:2007:630, 12. punkts).

22 Šajā ziņā ir jānorāda, ka Tiesa jau ir lēmusi par tiesību normu saistībā ar Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fondu (ELVGF) piemērojamību, kurās, tāpat kā Regulas Nr. 73/2009 29. panta 1. punkta tiesību normās, ir prasīts, lai Kopienas atbalsts tā saņēmējiem tiktu izmaksāts pilnībā.

23 It īpaši Tiesai ir bijusi iespēja attiecībā uz ELVGF Virzības nodaļu interpretēt 21. panta 3. punkta otro daļu Padomes 1988. gada 19. decembra Regulā (EEK) Nr. 4253/88, kas paredz noteikumus Regulas (EEK) Nr. 2052/88 īstenošanai attiecībā uz dažādu struktūrfondu savstarpējās sadarbības, no vienas puses, un to sadarbības ar Eiropas Investīciju banku un citiem pastāvošajiem finanšu instrumentiem, no otras puses, koordinēšanu (OV L 374, 1. lpp.), ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 1993. gada 20. jūlija Regulu (EEK) Nr. 2082/93 (OV L 193, 20. lpp.), kā arī attiecībā uz ELVGF Garantiju nodaļu 15. panta 3. punktu Padomes 1992. gada 30. jūnija Regulā (EEK) Nr. 1765/92, ar kuru izveido atbalsta sistēmu noteiktu laukaugu audzētājiem (OV L 181, 12. lpp.), un 30.a pantu Padomes 1968. gada 27. jūnija Regulā (EEK) Nr. 805/68 par liellopu un teļa gaļas tirgus kopīgo organizāciju (OV L 148, 24. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1992. gada 30. jūnija Regulu (EEK) Nr. 2066/92 (OV L 215, 49. lpp.).

24 Šajā ziņā Tiesa ir nospriedusi, ka šajās tiesību normās paredzētais atskaitījumu aizliegums attiecas uz visām izmaksām, kas tieši un nedalāmi ir saistītas ar izmaksātajām summām (spriedumi, 2004. gada 7. oktobris, Zviedrija/Komisija, C‑312/02, EU:C:2004:594, 22. punkts; 2006. gada 5. oktobris, Komisija/Portugāle, C‑84/04, EU:C:2006:640, 35. punkts, un 2007. gada 25. oktobris, Porto Antico di Genova, C‑427/05, EU:C:2007:630, 13. punkts).

25 Līdz ar to, lai noteiktu, vai ar Regulas Nr. 73/2009 29. panta 1. punktu netiek pieļauts tāds tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais, ir jāizvērtē, vai tajā paredzētais ienākuma nodoklis ir tieši un nedalāmi saistīts ar lauksaimniekiem KLP ietvaros piešķirtā atbalsta maksājumu (skat. pēc analoģijas spriedumu, 2007. gada 25. oktobris, Porto Antico di Genova, C‑427/05, EU:C:2007:630, 14. punkts).

26 Izskatāmajā lietā šķiet, ka Kopienas atbalsta summa, kuru prasītājs pamatlietā saņēma, ir viens no viņa sabiedrības aktīviem, kas, iespējams, kopā ar citiem ienākumiem tiek ņemts vērā, aprēķinot ar iedzīvotāju ienākuma nodokli apliekamo bāzi, tādējādi šai summai, tāpat kā visiem pārējiem minētā prasītāja ienākumiem, piemērojot ar pamatlietā aplūkoto valsts tiesisko regulējumu izveidoto visaptverošo iedzīvotāju ienākuma nodokļu režīmu (skat. pēc analoģijas spriedumu, 2007. gada 25. oktobris, Porto Antico di Genova, C‑427/05, EU:C:2007:630, 15. punkts).

27 Taču ir jāatzīst, ka šāda aplikšana ar nodokli ir neatkarīga no tā, vai pastāv prasītājam pamatlietā izmaksātas Kopienu atbalsta summas. Minētā aplikšana ar nodokli neatbilst maksājumam, kas ir īpaši saistīts ar atbalstu, ko ieinteresētā persona ir saņēmusi KLP ietvaros, bet vienādi ir piemērojama visiem pēdējās minētās ienākumiem (skat. pēc analoģijas spriedumu, 2007. gada 25. oktobris, Porto Antico di Genova, C‑427/05, EU:C:2007:630, 16. punkts).

28 Līdz ar to pamatlietā aplūkotais finanšu maksājums nav tieši un nedalāmi saistīts ar to saņēmējam šīs politikas ietvaros izmaksātajām summām (skat. pēc analoģijas spriedumu, 2007. gada 25. oktobris, Porto Antico di Genova, C‑427/05, EU:C:2007:630, 17. punkts).

29 No tā izriet, kā to norāda gan dalībvalstis, kuras iesniegušas savus rakstveida apsvērumus, gan arī Eiropas Komisija, ka šāda aplikšana ar nodokli, lai gan tās rezultātā tiek samazināta prasītāja pamatlietā saņemtā Kopienu atbalsta summa, netraucē efektīvi piemērot Regulā Nr. 73/2009 izveidoto mehānismu un tādējādi ar šo regulu tiek pieļauts ieviest šādu maksājumu (skat. pēc analoģijas spriedumu, 2007. gada 25. oktobris, Porto Antico di Genova, C‑427/05, EU:C:2007:630, 18. punkts).

30 Ar šādu interpretāciju nekādi netiek kaitēts Regulas Nr. 73/2009 mērķim, kā tas izriet no regulas preambulas 25. apsvēruma, sniegt lauksaimniekiem tiešu atbalstu ienākumiem, it īpaši, lai nodrošinātu pietiekami augstu dzīves līmeni. Šāds mērķis joprojām tiek sasniegts pat tad, ja daļa no tiešā atbalsta ienākumiem tiek ieturēta kā iedzīvotāju ienākuma nodoklis, jo KLP mērķis nav izslēgt lauksaimniekus no valsts ienākumu politikas iedarbības (spriedumi, 1981. gada 10. marts, Irish Creamery Milk Suppliers Association u.c., 36/80 un 71/80, EU:C:1981:62, 13. punkts, kā arī 1983. gada 26. oktobris, De samvirkende danske Landboforeninger, 297/82, EU:C:1983:298, 8. punkts).

31 Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 73/2009 29. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā aplūkotais, saskaņā ar kuru ar iedzīvotāju ienākuma nodokli tiek aplikti atbilstoši šīs regulas I pielikumā uzskaitītajām atbalsta shēmām izmaksātie maksājumi.

Tiesāšanās izdevumi

32 Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (sestā palāta) nospriež:

Padomes 2009. gada 19. janvāra Regulas (EK) Nr. 73/2009, ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003, 29. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā aplūkotais, saskaņā ar kuru ar iedzīvotāju ienākuma nodokli tiek aplikti atbilstoši šīs regulas I pielikumā uzskaitītajām atbalsta shēmām izmaksātie maksājumi.

Luksemburgā, 2016. gada 28. aprīlī.

Sekretārs Sestās palātas priekšsēdētājs