ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Lieta C‑21/16

Euro Tyre BV – Sucursal em Portugal

pret

Autoridade Tributária e Aduaneira

(Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – PVN – Direktīva 2006/112/EK – 131. un 138. pants – Nosacījumi piegādes Kopienas iekšienē atbrīvojumam no nodokļa – PVN informācijas apmaiņas sistēma (VIES) – Pircēja iekļaušanas neesamība – Atteikums piemērot atbrīvojumu no nodokļa – Pieļaujamība

Kopsavilkums – Tiesas (devītā palāta) 2017. gada 9. februāra spriedums

Nodokļu tiesību aktu saskaņošana – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma – Piegādes Kopienas iekšienē atbrīvošana no nodokļa – Atteikums atbrīvot no nodokļa pārdevēju tikai tāpēc vien, ka pircējs nav iekļauts “VIES” sistēmā un uz to netiek attiecināts iegādēm Kopienas iekšienē piemērojamais nodokļu režīms – Nopietnu netiešo pierādījumu, kas liecinātu par krāpšanu neesamība, esot izpildītiem atbrīvojuma materiāltiesiskajiem nosacījumiem – Nepieļaujamība

(Padomes Direktīvas 2006/112 131. un 138. panta 1. punkts)

Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 131. pants un 138. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem dalībvalsts nodokļu administrācijai ir liegts atteikties piešķirt piegādei Kopienas iekšienē atbrīvojumu no pievienotās vērtības nodokļa tāpēc vien, ka šīs piegādes brīdī pircējs, kas ir reģistrēts galamērķa dalībvalsts teritorijā un kam ir darījumiem šajā valstī derīgs pievienotās vērtības nodokļa identifikācijas numurs, nav iekļauts VIES un uz to netiek attiecināts iegādēm Kopienas iekšienē piemērojamais nodokļu režīms, lai gan nav nevienas nopietnas norādes uz to, ka būtu notikusi krāpšana, un ir pierādīts, ka atbrīvojuma materiāltiesiskie nosacījumi ir izpildīti. Šajā gadījumā šīs direktīvas 138. panta 1. punkts, to interpretējot samērīguma principa gaismā, šādam atteikumam pretrunā ir arī tad, ja pārdevējs zināja par apstākļiem, kas raksturoja pircēja situāciju attiecībā uz pievienotās vērtības nodokļa piemērošanu, un bija pārliecināts, ka vēlāk pircējs ar atpakaļejošu spēku tiks reģistrēts kā saimnieciskās darbības veicējs Kopienas iekšienē.

Līdz ar to ne tas, ka pircējam ir jāiegūst darījumu Kopienas iekšienē veikšanai derīgs PVN identifikācijas numurs, ne arī tas, ka tam ir jābūt iekļautam VIES sistēmā, nav materiāltiesiski nosacījumi piegādes Kopienas iekšienē atbrīvojumam no PVN. Tās ir tikai formālas prasības, kas nevar ietekmēt pārdevēja tiesības uz atbrīvojumu no PVN, ja piegādes Kopienas iekšienē materiāltiesiskie nosacījumi ir izpildīti. (skat. pēc analoģijas spriedumus, 2012. gada 6. septembris, Mecsek-Gabona, C‑273/11, EU:C:2012:547, 60. punkts; 2012. gada 27. septembris, VSTR, C‑587/10, EU:C:2012:592, 51. punkts, un 2016. gada 20. oktobris, Plöckl, C‑24/15, EU:C:2016:791, 40. punkts).

(skat. 32. un 44. punktu un rezolutīvo daļu)
38

Treškārt, Vispārējā tiesa nepiekrita Bionorica un Diapharm apgalvojumiem, saskaņā ar kuriem tos būtiski esot ietekmējusi tiesiskā nenoteiktība, kas valda tirgū tādēļ, ka nav pieņemts galīgs un pilnīgs Komisijas lēmums par veselīguma norāžu atļaušanu. Šajā ziņā Vispārējā tiesa rīkojuma lietā T‑619/14 51. un 52. punktā un rīkojuma lietā T‑620/14 50. un 51. punktā norādīja, ka tiesiskās noteiktības princips pieprasa, lai tiesību noteikumi būtu skaidri un precīzi un to sekas būtu paredzamas. Pēc Vispārējās tiesas domām, noteikumi, kas piemērojami gan atļautajām vai noraidītajām veselīguma norādēm, no vienas puses, gan atliktajām veselīguma norādēm, no otras puses, atbilst šiem nosacījumiem. It īpaši noteikumi, kas ir piemērojami atliktajām veselīguma norādēm, tieši izrietot no Regulas Nr. 1924/2006, konkrēti, tās 28. panta 5. un 6. punkta, kuros kopš šīs regulas pieņemšanas esot atspoguļots režīms, kas piemērojams veselīguma norādēm, attiecībā uz kurām joprojām tiek gaidīts novērtējums un galīgais lēmums.
38

Proti, runājot par Direktīvā 2003/88, it īpaši tās 17. pantā, paredzēto atkāpju iespējām, no Tiesas judikatūras izriet, ka šīs atkāpes kā izņēmumi no šajā direktīvā paredzētā Eiropas Savienības tiesiskā regulējuma darba laika organizēšanas jomā ir jāinterpretē tādējādi, ka to piemērošanas joma ir attiecināma tikai uz to, kas ir nepieciešams to interešu nodrošināšanai, kuru aizsardzību šīs atkāpes padara iespējamu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2010. gada 14. oktobris, Union syndicale Solidaires Isère, C‑428/09, EU:C:2010:612, 39. un 40. punkts).
30

Kā Tiesa par to pastāvīgi ir lēmusi, šajā pantā paredzētie nosacījumi ir kumulatīvi, līdz ar to viena no šiem nosacījumiem neizpildes gadījumā attiecīgais subjekts nevar tikt kvalificēts par “publisko tiesību subjektu” un līdz ar to par līgumslēdzēju iestādi Direktīvas 2004/18 izpratnē (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2003. gada 22. maijs, Korhonen u.c., C‑18/01, EU:C:2003:300, 32. punkts, kā arī 2008. gada 10. aprīlis, Ing. Aigner, C‑393/06, EU:C:2008:213, 36. punkts un tajā minētā judikatūra).
24

Šajā ziņā jānorāda, ka atbilstoši minētās direktīvas 2. panta 4. punkta b) apakšpunkta trešajam ievilkumam tā nav piemērojama divējādi izmantotiem energoproduktiem. Jāpiebilst, ka divējādi izmantoto energoproduktu definīcija ir ietverta šajā tiesību normā, no kuras izriet, ka energoprodukts tiek divējādi izmantots, ja to izmanto gan par kurināmo, gan citiem nolūkiem, kas nav izmantošana par motordegvielu vai kurināmo. Energoproduktu izmantošana, it īpaši ķīmiskai reducēšanai, tiek uzskatīta par divējādu izmantošanu.
94

Tomēr šajā lietā, kā izriet no I pārsūdzētā sprieduma 135. un 159. punkta, kā arī no II pārsūdzētā sprieduma 148. un 187. punkta, Komisija ir piemērojusi to pašu metodiku visiem uzņēmumiem, attiecībā uz katru no tiem ņemdama vērā “pirmo reālo pārdošanu” un no šī paša kritērija nošķirdama trīs kategorijas, proti, “tiešo pārdošanu EEZ”, kura atbilst CRT, ko kāds no apstrīdētā lēmuma adresātiem ir tieši pārdevis EEZ klientiem, tiešo pārdošanu EEZ, izmantojot pārveidotus izstrādājumus, un “netiešo pārdošanu”, kura atbilst CRT, ko kāds no apstrīdētā lēmuma adresātiem ir pārdevis klientiem ārpus EEZ, kuros CRT ir iekļautas galaproduktos – televizoros vai datoru monitoros – un pēc tam ir pārdotas EEZ. Aprēķinot naudas soda apmēru, ir ņemtas vērā vienīgi tiešā pārdošana EEZ un tiešā pārdošana EEZ, izmantojot pārveidotus izstrādājumus. Šajos apstākļos fakts, ka tiešās pārdošanas EEZ, izmantojot pārveidotus izstrādājumus, kategorija ir piemērota tikai attiecībā uz atsevišķiem aizliegtās vienošanās dalībniekiem, proti, attiecībā uz aizliegtās vienošanās dalībniekiem, kuriem Komisijai bija izdevies pierādīt, ka tie ietilpst vertikāli integrētā uzņēmumā, nav diskriminācija, jo Komisija šīs kategorijas piemērojamību katram dalībniekam ir izvērtējusi, pamatodamās uz vienādiem objektīviem kritērijiem.
1

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. maija Direktīvu 2003/37/EK, kas attiecas uz tipa apstiprinājumu lauksaimniecības vai mežsaimniecības traktoriem, to piekabēm un maināmām velkamām mašīnām kopā ar to sistēmām, detaļām un atsevišķām tehniskām vienībām un ar ko atceļ Direktīvu 74/150/EEK (OV 2003, L 171, 1. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas 2014. gada 18. marta Direktīvu 2014/44/ES (OV 2014, L 82, 20. lpp.) (turpmāk tekstā – “Direktīva 2003/37”).
1

Ar savu apelācijas sūdzību Yoshida Metal Industry Co. Ltd (turpmāk tekstā – “Yoshida”) lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2015. gada 21. maija spriedumu Yoshida Metal Industry/ITSB (T‑331/10 RENV un T‑416/10 RENV, nav publicēts, turpmāk tekstā – “apstrīdētais spriedums”, EU:T:2015:302), ar kuru tā ir noraidījusi prasības atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas pirmās padomes 2010. gada 20. maija lēmumus (Lietas R 1235/2008‑1 un R 1237/2008‑1; turpmāk tekstā – “apstrīdētie lēmumi”) attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesiem, ko uzsākušas Pi‑Design AG, Bodum France SAS un Bodum Logistics A/S (turpmāk tekstā kopā – “Pi‑Design u.c.”) attiecībā uz divām Yoshida reģistrētām Eiropas Savienības preču zīmēm.
2

Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp Jyske Finans A/S un Ligebehandlingsnævnet (Vienlīdzīgas attieksmes komisija, Dānija), kas rīkojas Ismar Huskic vārdā, par to, vai ir likumīgs šīs sabiedrības iekšējs drošības noteikums, atbilstoši kuram ir jālūdz papildu identitātes apliecinājums pases vai uzturēšanās atļaujas kopijas formā no personām, kas lūdz piešķirt aizdevumu mehāniska transportlīdzekļa iegādei un kas savu identitāti ir apliecinājušas ar autovadītāja apliecību, kurā kā dzimšanas valsts ir norādīta valsts, kas nav kāda no Eiropas Savienības dalībvalstīm vai kāda no Eiropas brīvās tirdzniecības asociācijas (EBTA) dalībvalstīm.
26

Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi Tiesai ir šādi: — galvenokārt – atcelt pārsūdzēto spriedumu, ciktāl tajā ir nospriests, ka atbildība par to naudas sodu samaksu, kuri sākotnēji tika uzlikti Akzo Nobel Chemicals GmbH un Akzo Nobel Chemicals BV par to dalību pārkāpumos, joprojām var tikt uzlikta Akzo Nobel pēc tam, kad šos naudas sodus atcēlusi Vispārējā tiesa; — atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to konstatēta Akzo Nobel Chemicals GmbH un Akzo Nobel Chemicals BV dalība pārkāpumos, it īpaši tā 1. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 1. panta 2. punkta b) apakšpunktu: — atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to Akzo Nobel noteikta atbildība un/vai uzlikts naudas sods par Akzo Nobel Chemicals GmbH un Akzo Nobel Chemicals BV pārkāpjošo rīcību, it īpaši tā 1. panta 1. punkta a) apakšpunktu par laikposmu no 1987. gada 24. februāra līdz 1993. gada 28. jūnijam un 1. panta 2. punkta a) apakšpunktu par laikposmu no 1991. gada 11. septembra līdz 1993. gada 28. jūnijam un/vai 2. panta 6. un 23. punktu; — pakārtoti atcelt pārsūdzēto spriedumu un nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā; — piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
195

Šajā gadījumā no lēmuma lūgt prejudiciālu nolēmumu skaidri nevar secināt, ar ko šis jautājums it īpaši atšķiras no otrā jautājuma b) daļas, ar kuru iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai Regula Nr. 833/2014 nav spēkā tās varbūtējās neskaidrības dēļ. Tā kā no atbildes, kas sniegta uz šo otrā jautājuma b) daļu, izriet, ka, izskatot Regulas Nr. 833/2014 3. un 3.a pantu saistībā ar tiesiskās noteiktības un piemērojamo tiesību aktu precizitātes principiem, nav atklāti apstākļi, kas varētu radīt šaubas par minēto normu spēkā esamību, tad, pamatojoties uz lēmumā lūgt prejudiciālu nolēmumu ietverto informāciju, nešķiet, ka iesniedzējtiesai papildus būtu vajadzīga minēto jēdzienu interpretācija, lai atrisinātu pamatlietā izskatāmo strīdu.
6

Regulas Nr. 684/92, kas grozīta ar Padomes 2006. gada 20. novembra Regulu (EK) Nr. 1791/2006 (OV 2006, L 363, 1. lpp.) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 684/92”), 2. panta 1. punktā ir noteikts: “1. Regulāri reisi 1.1. Regulāri reisi ir tādi braucieni, kas nodrošina pasažieru pārvadājumus noteiktos laika intervālos pa noteiktiem maršrutiem, pasažieriem iekāpjot un izkāpjot iepriekš noteiktās pieturvietās. Regulārie reisi ir pieejami visiem, izņemot, kad vajadzības gadījumā tas ir atkarīgs no obligātas rezervācijas. Pārvadājuma regulāro raksturu neietekmē izmaiņas pārvadājuma veikšanas nosacījumos. 1.2. Reisi, neatkarīgi no tā, kas ir to organizētājs, kuri nodrošina noteiktu pasažieru kategoriju pārvadājumus, pārējos pasažierus atskaitot, tiek uzskatīti par regulāriem reisiem, ciktāl šos reisus veic saskaņā ar 1. punkta 1. apakšpunktā norādītiem noteikumiem. Šādi reisi še turpmāk saukti “speciāli regulāri reisi”. Speciāli regulāri reisi ietver: a) strādnieku pārvadājumus starp mājām un darbu; b) skolnieku un studentu pārvadājumus uz mācību iestādi un atpakaļ; c) karavīru un viņu ģimeņu pārvadājumus starp viņu izcelsmes valsti un kazarmu rajonu. Tas, ka speciālos reisus var dažādot saskaņā ar lietotāju vajadzībām, neietekmē to klasificēšanu kā regulāros reisus. [..]”
9

Šīs A tabulas XXIII sadaļā ir minētas it īpaši “ortopēdiskās ierīces (tostarp ķirurģiskās jostas); līdzekļi un ierīces kaulu lūzumu ārstēšanai (šinas u.c.); protēzes un mākslīgie piederumi zobiem, acīm vai citām ķermeņa daļām; dzirdes aparāti un citas ierīces, ko valkā, nēsā vai implantē ķermenī fiziska defekta vai invaliditātes kompensēšanai; atsevišķas vienības, kas speciāli izgatavotas lietošanai pacientiem ar stomu, un personām, kuras cieš no urīna nesaturēšanas, izņemot higiēniskās salvetes, biksīšu ieliktnīšus, autiņus un autiņbiksītes bērniem līdz 6 gadu vecumam; individuāli piederumi, kas ir daļa no mākslīgās nieres, tostarp izmantojami pārsienamie materiāli”, “aerosoli un to piederumi; individuāli materiāli mucomyst [elpošanas blokādes] ārstēšanai” un “analgētiski infūzijas sūkņi”.
38

Likuma par notariālajām bezstrīdus procedūrām attiecīgajās normās ir noteikts, ka, ja notāram tiek lūgts to darīt, viņš uzdod fiziskai vai juridiskai personai, kurai ir jāveic maksājums saskaņā ar nozaudēto, nozagto vai iznīcināto vērtspapīru, neveikt maksājumu saskaņā ar to un vajadzības gadījumā summu, kuras samaksai pa to laiku iestājies termiņš, nodot glabājumā tiesai. Oficiālam notāra lēmumam, ar kuru nozaudēts, nozagts vai iznīcināts pārvedams vērtspapīrs vai sertifikāts ir atzīts par nederīgu, ir tādas pašas tiesiskas sekas kā ar res judicata spēku apveltītam spriedumam.
7

Minētās direktīvas 8. pantā ir noteikts: “1. Dalībvalstis paredz izpildītājiem ekskluzīvas tiesības atļaut vai aizliegt raidīt bez vadiem un publiskot viņu izpildījumus, izņemot gadījumus, kad šis izpildījums ir jau pārraidīts vai arī tas izdarīts no fiksācijas. 2. Dalībvalstis paredz tiesības, kas nodrošina to, ka vienreizēju taisnīgu atlīdzību maksā lietotāji, ja komerciālos nolūkos publicētas fonogrammas vai šādu fonogrammu reprodukcijas izmanto raidīšanai bez vadiem vai publiskošanai, un lai nodrošinātu to, ka šo atlīdzību savā starpā sadala attiecīgie izpildītāji un fonogrammu producenti. Ja nav noslēgts nolīgums starp izpildītājiem un skaņu ierakstu producentiem, dalībvalstis var izstrādāt noteikumus par to, kā šo atlīdzību sadalīt viņu starpā. 3. Dalībvalstis paredz raidorganizācijām ekskluzīvas tiesības atļaut vai aizliegt retranslēt to raidījumus bez vadiem, kā arī tos publiskot, ja šāda publiskošana notiek vietās, kas pieejamas publikai par ieejas maksu.”
25

No Padomes apsvērumiem izriet, ka praksē šis palielinājums tika aprēķināts, pamatojoties uz vidējo samēra attiecību starp ziemeļu makrūrzivs izkrāvumiem un strupdeguna garastes izkrāvumiem. Tādējādi pārvaldības zonā 5B67, tā kā ICES zinātniskajā ieteikumā bija ieteikta strupdeguna garastes KPN 3794 tonnu apmērā un tā kā lēstais ziemeļu makrūrzivs caurmēra izkrāvums gadā šajā zonā bija 5,7 % no lēstā strupdeguna garastes caurmēra izkrāvuma gadā, šis 3794 tonnu daudzums tika palielināts par 216 tonnām (proti, par 5,7 % no 3794 tonnām), no kā tika iegūts galīgais daudzums 4010 tonnu apmērā. Tas pats tika darīts arī attiecībā uz pārvaldības zonu 8X14, kur lēstais ziemeļu makrūrzivs caurmēra izkrāvums gadā bija 25,6 % no lēstā strupdeguna garastes caurmēra izkrāvuma gadā.
64

Treškārt, LFGB paredzētais režīms, kā tas izriet no LFGB 6. panta 1. punkta 2) apakšpunkta, kas aplūkots kopā ar LFGB 2. panta 3. punkta otrā teikuma 3) apakšpunktu un 4. panta 1. punkta 2) apakšpunktu, vienādi attiecas uz visām aminoskābēm un to atvasinājumiem, nenošķirot tos atkarībā no iespējamām vielu kategorijām vai veidiem. Līdz ar to, lai gan šāds vispārēja aizlieguma režīms šī iemesla dēļ vien nav pretrunā Regulas Nr. 178/2002 noteikumiem, no risku analīzes, kas ir jāveic valsts kompetentajām iestādēm saskaņā ar šīs regulas 6. pantu, tomēr ir skaidri jāizriet tam, kādi ir to attiecīgo vielu kopīgie elementi vai īpašības, kuru reālie draudi cilvēka veselībai nevar tikt izslēgti.
32

Saistībā ar uzturēšanās atļaujas pagarināšanas procedūru S. Ucar pietiekamu iztikas līdzekļu pierādījumu sakarā norādīja uz vīra ienākumiem no uzņēmējdarbības. Viņas uzturēšanās atļauja vispirms tika pagarināta 2002. gada 28. novembrī par diviem gadiem un pēc tam vēlreiz no 2004. gada 29. novembra līdz 2006. gada 28. novembrim, joprojām pamatojoties uz pierādījumiem par ienākumiem no viņas laulātā uzņēmējdarbības. 2005. gada oktobrī Ö. Ucar beidza savu darbību kā pašnodarbinātais un pēc tam no jauna atkal strādāja algotu darbu par maiznieku, veicot šo darbību nepārtraukti laikposmā no 2005. gada 1. novembra līdz 2011. gada decembrim).
48

Šajā ziņā no lēmumiem par prejudiciālu jautājumu uzdošanu gan izriet, ka Tribunal Supremo (Augstākā tiesa) savā 2013. gada 9. maija spriedumā, lai pamatotu ar attiecīgo līgumu galveno priekšmetu saistīto attiecīgo noteikumu par procentu likmes minimumu negodīguma pārbaudi, šīs direktīvas 4. panta 2. punktā paredzēto pārskatāmības prasību ir interpretējusi kā tādu, kas nav tikai prasība ievērot līgumu noteikumu formālo pārskatāmību, kas saistīta ar to skaidru un saprotamu formulējumu, bet arī to materiālo pārskatāmību, kas saistīta ar patērētājam sniegtās informācijas attiecībā uz tā līgumsaistību juridisko un ekonomisko apjomu pietiekamību.
48

Tiesa sprieduma Bouygues 105. punktā no minētā secināja, ka Vispārējā tiesa, uzskatot, ka bija jāidentificē valsts budžeta samazinājums vai tāds pietiekami konkrēts ekonomisks risks attiecībā uz no šī budžeta sedzamajām izmaksām, kas būtu saistīts ar īpašu priekšrocību, kura izriet vai nu no 2002. gada 4. decembra paziņojuma, vai arī no akcionāra avansa projekta, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo ir piemērojusi kritēriju, kas no paša sākuma izslēdz, ka šie valsts iejaukšanās pasākumi to savstarpējās saiknes vai to seku dēļ varētu tikt uzskatīti par vienu iejaukšanās pasākumu.
12

DPR Nr. 633/72 36. panta redakcija ir šāda: “(1) Attiecībā uz nodokļa maksātājiem, kuri veic vairākas darbības, nodoklis tiek piemērots kopā un kumulatīvi visām darbībām, atsaucoties uz kopējo apgrozījumu un neskarot nākamajos punktos noteikto. (2) Ja nodokļa maksātājs veic uzņēmējdarbību un vienlaicīgi strādā kādā profesijā, nodoklis tiek piemērots atsevišķi uzņēmējdarbībai un profesijas veikšanai saskaņā ar attiecīgajām piemērojamajām tiesību normām un atsaucoties uz apgrozījumu. (3) Nodokļa maksātāji, kuriem ir vairāki uzņēmumi vai kuri viena uzņēmuma ietvaros veic vairākas darbības, vai kas strādā vairākās profesijās, var izvēlēties atsevišķi piemērot nodokli dažām no to veiktajām darbībām, par to paziņojot nodokļu administrācijai savā deklarācijā par iepriekšējo gadu vai darbības sākuma deklarācijā. Šajā gadījumā 19. pantā paredzētais atskaitījums tiek piešķirts ar nosacījumu, ka par šo darbību tiek kārtota atsevišķa grāmatvedība, bet tas, atkāpjoties no iepriekšējā punkta nosacījumiem, ir izslēgts attiecībā uz nodokli par neamortizējamām jaukti izmantotām precēm. Šīs izvēles sekas pastāv, ja tā netiek atsaukta, un katrā ziņā vismaz trīs gadus. [..]. Šī punkta tiesību normas ir piemērojamas arī nodokļa maksātājiem [..], kuri veic atbrīvotas darbības 10. panta 1. punkta izpratnē. (4) Nodoklis katrā ziņā ir piemērojams atsevišķi saskaņā ar attiecīgi piemērojamajām tiesību normām un atsaucoties uz katras no šīm darbībām kopējo apgrozījumu [..]. (5) Visos gadījumos, kad nodoklis tiek piemērots atsevišķi kādai noteiktai darbībai, ja 19. pantā paredzētais atskaitījums tiek samazināts, piemērojot tā paša panta 3. punktu, vai tiek piemērots fiksētas summas veidā, tas tiek piešķirts attiecībā uz nodokli par jaukti izmantotām precēm un pakalpojumiem uz darbības veikšanu attiecināmās daļas ietvaros; pakalpojumu nodošana darbībai, kurai tiek piemērots samazināts atskaitījums vai fiksētas summas veidā noteikts atskaitījums, ir pakalpojumu sniegšana 3. panta izpratnē, un tā tiek uzskatīta par veiktu, pamatojoties uz tās parasto vērtību, datumā, kurā šie pakalpojumi ir sniegti. [..]”
16

Vispirms ir jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru gan no Direktīvas 2000/78 nosaukuma un preambulas, gan arī no tās satura un mērķa izriet, ka ar to ir paredzēts izveidot vispārēju sistēmu, lai ikvienai personai garantētu vienlīdzīgu attieksmi nodarbinātības un profesijas jomā, tai nodrošinot efektīvu aizsardzību pret diskrimināciju, kuras pamatā ir kāds no tās 1. pantā paredzētajiem iemesliem, tostarp vecums (spriedumi, 2013. gada 26. septembris, Dansk Jurist- og Økonomforbund, C‑546/11, EU:C:2013:603, 23. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2016. gada 2. jūnijs, C, C‑122/15, EU:C:2016:391, 19. punkts).
28

Tāpat no Tiesas pastāvīgās judikatūras par Regulu Nr. 44/2001 izriet, ka, tā kā ar tiem tiek ieviesta atkāpe no šajā regulā paredzētajām vispārējām jurisdikcijas normām, it īpaši no tās 2. panta 1. punkta normas, atbilstoši kurai saskaņā ar šo regulu personas, kuru domicils ir kādā dalībvalstī, var iesūdzēt attiecīgās dalībvalsts tiesā, minētās regulas 22. panta 1. punkta noteikumi nav jāinterpretē plašāk, kā to prasa šo noteikumu mērķis. Proti, šo noteikumu rezultātā pusēm tiek liegta tiesas izvēle, kas tām citādi būtu bijusi, un noteiktos gadījumos tās var nonākt tajā tiesā, kurai nav nevienai no pušu domicilam atbilstošās jurisdikcijas (spriedums, 2015. gada 17. decembris, Komu u.c.,C‑605/14, EU:C:2015:833, 24. punkts).
18

Konkrētāk, runājot par Regulas Nr. 1346/2000 5. panta 1. punktu, kurā ir noteikts, ka maksātnespējas procedūras sākšana neietekmē kreditoru vai trešo personu lietu tiesības attiecībā uz aktīviem, kas pieder parādniekam un procedūras sākšanas laikā atrodas citas dalībvalsts teritorijā, no Tiesas judikatūras izriet, ka šādu lietu tiesību pamats, likumīgums un apjoms parasti ir jānosaka saskaņā ar to tiesisko regulējumu, kas ir piemērojams vietā, kurā atrodas aktīvs, uz kuru attiecas minētā tiesība. Līdz ar to šīs regulas 5. panta 1. punkts, atkāpjoties no maksātnespējas procedūras uzsākšanas valsts tiesiskā regulējuma, attiecībā uz kreditora vai trešās personas lietu tiesībām uz noteiktiem aktīviem, kas pieder parādniekam, ļauj piemērot tās dalībvalsts tiesisko regulējumu, kuras teritorijā atrodas attiecīgais aktīvs (šajā ziņā skat. spriedumus, 2012. gada 5. jūlijs, ERSTE Bank Hungary, C‑527/10, EU:C:2012:417, 40.–42. punkts, un 2015. gada 16. aprīlis, Lutz, C‑557/13, EU:C:2015:227, 27. punkts).
81

Otrkārt, attiecībā uz pienākumu reģistrēties veterināro zāļu, kas ir importētas paralēli, galamērķa dalībvalstī ir jānorāda, ka pienākumi, kas izriet no Direktīvas 2001/82 65. panta, it īpaši attiecībā uz telpām, kurām ir jābūt attiecīgo personu rīcībā, ciktāl to mērķis, kā tika norādīts šī sprieduma 73. punktā, bija konkrēti noteikt veterināro zāļu vairumtirdzniecības nosacījumus, nav piemērojami lopu audzētājiem, kuri paralēli importē veterinārās zāles savu audzētavu vajadzībām.
16

Accord šo rīkojumu apstrīdēja un lūdza to atcelt, vēršoties Harju Maakohus (Harju apriņķa pirmās instances tiesa). Accord uzskata, ka šādi aizsardzības pasākumi nevar tikt noteikti, jo Roche prasībai nav nekādu izredžu tikt apmierinātai pēc būtības, ciktāl Roche nav ekskluzīvu tiesību uz kapecitabīnu līdz 2016. gada 8. jūnijam. Faktiski 2014. gada 13. februāra rīkojumā Merck Canada (C‑555/13, EU:C:2014:92) Tiesa esot paudusi nostāju, ka Regulas Nr. 469/2009 13. pants, to lasot kopā ar šīs regulas preambulas 9. apsvērumu, esot jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj, ka patenta un PAS īpašnieks var izmantot visu šāda sertifikāta derīguma termiņu, ko aprēķina atbilstoši šim 13. pantam, situācijā, kad šāda termiņa dēļ tam attiecībā uz aktīvo vielu rastos tāds ekskluzīvo tiesību periods, kas ir ilgāks par 15 gadiem, sākot no brīža, kad attiecībā uz zālēm, kuras veido šī aktīvā viela vai kuru sastāvā tā ir, pirmo reizi ir saņemta ALT Eiropas Savienībā. Tā kā pirmā ALT Eiropas Savienībā attiecībā uz zālēm, kuru sastāvā ir kapecitabīns, tika izsniegta 1998. gada 10. jūnijā, maksimālais papildu aizsardzības ilgums, uz kuru Roche varētu atsaukties, ir piecpadsmit gadi, sākot no šīs pirmās laišanas tirgū, proti, no 1998. gada 10. jūnija līdz 2013. gada 10. jūnijam. Tā kā 2013. gada 10. jūnijā pamatpatenta spēkā esamības termiņš, tāpat kā PAS attiecībā uz “Xeloda” spēkā esamības termiņš, ir beidzies, Roche kopš tā laika vairs neesot ekskluzīvu tiesību uz kapecitabīnu īpašniece.