ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 112/22

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 25. janvārī iesniedza Cour de cassation (Francija) – Lubrizol France SAS/Caisse nationale du Régime social des indépendants (RSI) participations extérieures

(Lieta C-39/17)

(2017/C 112/31)

Tiesvedības valoda – franču

Iesniedzējtiesa

Cour de cassation

Pamatlietas puses

Prasītāja: Lubrizol France SAS

Atbildētāja: Caisse nationale du Régime social des indépendants (RSI) participations extérieures

Prejudiciālais jautājums

Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 28. un 30. pantam ir pretrunā tas, ka to preču vērtība, ko no Francijas uz citu Eiropas Savienības dalībvalsti sava uzņēmuma vajadzībām ir nogādājis uzņēmumu solidārās sociālās apdrošināšanas iemaksas un ar to saistīto papildiemaksu maksātājs pats, vai tas ir ticis izdarīts viņa vārdā, tiek ņemta vērā, lai noteiktu kopējo apgrozījumu, kas veido šo iemaksu aprēķina bāzi?
2)

apstiprinošas atbildes uz šo pirmo jautājumu gadījumā ir jānosaka, vai šis kapitāla aprites ierobežojums, kas izriet no Francijas tiesību aktu, – ar kuriem strīdīgie maksājumi tiek uzlikti visiem konkrētu ienākumu no kapitāla saņēmējiem, neveicot tajos nekādu nošķīrumu atkarībā no dalības sociālā nodrošinājuma sistēmā vietas –, un Eiropas Savienības atvasināto tiesību aktu kopīgas piemērošanas, var tikt uzskatīts par saderīgu ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 63. panta noteikumiem, it īpaši: — ņemot vērā [LESD] 64. panta 1. punktu, kapitāla apritei, kas ietilpst tās piemērošanas jomā, pamatojoties uz to, ka ierobežojums izrietot, piemērojot principu, saskaņā ar kuru ir jāpiemēro tikai vienas dalībvalsts tiesību akti, kas ir paredzēts 2004. gada 29. aprīļa Regulas [(EK) Nr. 883/2004] 11. pantā un tika ieviests Eiropas Savienības tiesībās ar 1971. gada 14. jūnija Regulas [(EEK) Nr. 1408/71] 13. pantu, proti, agrāk nekā 1993. gada 31. decembrī, savukārt attiecīgie maksājumi par ienākumiem no kapitāla tika ieviesti vai kļuva piemērojami pēc 1993. gada 31. decembra; — ņemot vērā [LESD] 65. panta 1. punktu, pamatojoties uz to, ka ar Francijas nodokļu tiesību aktiem, ko piemēro saderīgi ar 2004. gada 29. aprīļa Regulu [(EK) Nr. 883/2004], tiekot nošķirti nodokļa maksātāji, kas neatrodas vienādā situācijā, ņemot vērā dalības sociālā nodrošinājuma sistēmā kritēriju; — ņemot vērā primāru vispārējo interešu apsvērumu, ar ko var pamatot kapitāla brīvas aprites ierobežojumu, esamību, kas balstīti uz to, ka tiesību normas, kas tiktu uzskatītas par tādām, ar kurām tiek ierobežota kapitāla aprite no un uz trešajām valstīm, atbilst 2004. gada 29. aprīļa Regulā [(EK) Nr. 883/2004] izvirzītajam darba ņēmēju brīvas pārvietošanās Eiropas Savienībā mērķim?
1)

Vai tāds pakalpojums, kāds šajā lietā ir nodokļu maksātāja sniegtais pakalpojums, kura ietvaros atbilstoši tiešā debeta pilnvarojumam tiek dots rīkojums no pacienta bankas konta, izmantojot tiešā debeta maksājumu, noņemt naudas summu, ko nodokļa maksātājs pēc savas atlīdzības ieturēšanas nodod pacienta zobārstam un apdrošinātājam, ir pārskaitījumu vai maksājumu pakalpojums, kas ir atbrīvots no nodokļa Galvenās PVN direktīvas 135. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē? Konkrēti, vai no spriedumiem lietās Bookit II un NEC izriet secinājums, ka 135. panta 1. punkta d) apakšpunktā paredzētais atbrīvojums no PVN nav piemērojams tādam pakalpojumam, kāds šajā lietā ir nodokļu maksātāja sniegtais pakalpojums, kas neietver to, ka pats nodokļu maksātājs debitē vai kreditē savā pārziņā esošus kontus, taču kas notikuša līdzekļu pārskaitījuma gadījumā ir būtisks šim pārskaitījumam? Vai arī no sprieduma lietā AXA izriet pretējs secinājums?
1)

Vai LESD 56. pants un 2014. gada 15. maija Direktīva 2014/67/ES par to, kā izpildīt Direktīvu 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1024/2012 par administratīvo sadarbību, izmantojot Iekšējā tirgus informācijas sistēmu, ir jāinterpretē tādējādi, ka atbilstoši minētajām normām dalībvalstij ir aizliegts noteikt iekšzemes pasūtītājam maksājumu pārtraukšanas un drošības naudas samaksas pienākumu nesamaksātās atlīdzības apmērā, ja maksājumu pārtraukšanas un drošības naudas samaksas vienīgais mērķis ir tāda iespējama naudas soda nodrošināšana, ko ir paredzēts piemērot tikai īpašā procedūrā pret citā dalībvalstī reģistrētu pakalpojumu sniedzēju? Ja uz šo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši: a. Vai LESD 56. pants un 2014. gada 15. maija Direktīva 2014/67/ES par to, kā izpildīt Direktīvu 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1024/2012 par administratīvo sadarbību, izmantojot Iekšējā tirgus informācijas sistēmu, ir jāinterpretē tādējādi, ka atbilstoši minētajām normām dalībvalstij ir aizliegts noteikt iekšzemes pasūtītājam maksājumu pārtraukšanas un drošības naudas samaksas pienākumu nesamaksātās atlīdzības apmērā, ja citā ES dalībvalstī reģistrētais pakalpojumu sniedzējs, kuram ir paredzēts piemērot naudas sodu, procedūrā par drošības naudas noteikšanu citā ES dalībvalstī reģistrētajam pakalpojumu sniedzējam nevar pārsūdzēt drošības naudas noteikšanu un ar iekšzemes pasūtītāja sūdzību par šo lēmumu tā izpilde netiek apturēta? b. Vai LESD 56. pants un 2014. gada 15. maija Direktīva 2014/67/ES par to, kā izpildīt Direktīvu 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1024/2012 par administratīvo sadarbību, izmantojot Iekšējā tirgus informācijas sistēmu, ir jāinterpretē tādējādi, ka atbilstoši minētajām normām dalībvalstij ir aizliegts noteikt iekšzemes pasūtītājam maksājumu pārtraukšanas un drošības naudas samaksas pienākumu nesamaksātās atlīdzības apmērā tikai tādēļ, ka pakalpojumu sniedzējs ir reģistrēts citā ES dalībvalstī? c. Vai LESD 56. pants un 2014. gada 15. maija Direktīva 2014/67/ES par to, kā izpildīt Direktīvu 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1024/2012 par administratīvo sadarbību, izmantojot Iekšējā tirgus informācijas sistēmu, ir jāinterpretē tādējādi, ka atbilstoši minētajām normām dalībvalstij ir aizliegts noteikt iekšzemes pasūtītājam maksājumu pārtraukšanas un drošības naudas samaksas pienākumu nesamaksātās atlīdzības apmērā, lai gan tās izmaksas termiņš vēl nav iestājies un galīgās atlīdzības apmērs, ņemot vērā pretprasījumus un atlīdzības ieturēšanas tiesības, vēl nav zināms?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 121/10

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 19. decembrī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) – Hitachi Rail Italy Investments Srl/Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

(Lieta C-655/16)

(2017/C 121/14)

Tiesvedības valoda – itāļu

Iesniedzējtiesa

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Pamatlietas puses

Prasītāja: Hitachi Rail Italy Investments Srl

Atbildētāja: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

Prejudiciālais jautājums

Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīvas 2004/25/EK par [publiskajiem] pārņemšanas piedāvājumiem (1) 5. panta 4. punkta otrās daļas pareizai piemērošanai – saistībā ar minētās direktīvas 3. panta 1. punktā noteiktajiem vispārējiem principiem, kā arī Eiropas tiesību vispārējiem tiesiskās noteiktības, tiesiskās paļāvības aizsardzības, samērīguma, saprātīguma, pārskatāmības un nediskriminācijas principiem, – ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kāda ir 106. panta 3. punkta d) apakšpunkta 2) daļa 1998. gada 24. februāra Leģislatīvajā dekrētā Nr. 58 (Testo unico delle disposizioni in materia di intermediazione finanziaria, ai sensi degli articoli 8 e 21 della legge 6 febbraio 1996, n. 52 [Tiesību normu finanšu starpniecības jomā saskaņā ar 1996. gada 6. februāra Likuma Nr. 52 8. un 21. pantu vienotais dokuments]), un vēlākie grozījumi, un 47-octies pants Commissione Nazionale per le Società e la Borsa – Consob1999. gada 14. maija Lēmumā Nr. 11971 (Regolamento di attuazione del decreto legislativo 24 febbraio 1998, n. 58, concernente la disciplina degli emittenti [1998. gada 24. februāra Leģislatīvā dekrēta Īstenošanas noteikumi par regulējumu attiecībā uz emitentiem]), un vēlākie grozījumi, daļā, kurā minētās normas ļauj Consob palielināt minētajā 106. pantā paredzētā publiskā pārņemšanas piedāvājuma cenu, ja atkārtoti rodas apstāklis, ka “ir noslēgta [krāpnieciska] vienošanās starp piedāvātāju vai personām, kuras rīkojas saskaņoti ar piedāvātāju, un vienu vai vairākiem pārdevējiem”, neidentificējot konkrēto rīcību, kāda ir šajā lietā, un tātad skaidri nenosakot apstākļus un kritērijus, kuru gadījumā Consob ir atļauts labot publiskā pārņemšanas piedāvājuma cenu, to palielinot?

(1) OV L 142, 12. lpp.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 144/18

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 27. decembrī iesniedza Finanzgericht Münster (Vācija) – EV/Finanzamt Lippstadt

(Lieta C-685/16)

(2017/C 144/23)

Tiesvedības valoda – vācu

Iesniedzējtiesa

Finanzgericht Münster

Pamatlietas puses

Prasītāja: EV

Atbildētāja: Finanzamt Lippstadt

Prejudiciālais jautājums

Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 63. un nākamo pantu noteikumi par kapitāla un maksājumu brīvu apriti ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar tiem netiek pieļauts tāds tiesiskais regulējums kā Gewerbesteuergesetz 2002 [2002. gada Likuma par profesionālās darbības nodokli] 2007. gada 20. decembraJahressteuergesetz 2008 ([2008. gada Likuma par gada nodokļiem]; BGBl. I 2007, 3150. lpp.) redakcijā 9. panta 7. punkts, ciktāl ar to, aprēķinot profesionālās darbības nodokli, peļņas un pieskaitījumu samazināšanai peļņas no kapitāldaļām kapitālsabiedrībā, kuras vadība un juridiskā adrese atrodas ārpus Vācijas Federatīvās Republikas, apmērā ir paredzēti stingrāki nosacījumi nekā peļņas un pieskaitījumu samazināšanai apmērā, kas atbilst peļņai no kapitāldaļām no nodokļa neatbrīvotā valstī reģistrētā kapitālsabiedrībā vai valstī reģistrēta uzņēmuma ienākuma no profesionālās darbības daļai, kas attiecas uz valstī neizvietotu pastāvīgo uzņēmumu?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 86/6

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 7. decembrī iesniedza Rechtbank Noord-Holland (Nīderlande) – X BV/Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

(Lieta C-631/16)

(2017/C 086/08)

Tiesvedības valoda – holandiešu

Iesniedzējtiesa

Rechtbank Noord-Holland

Pamatlietas puses

Prasītāja: X BV

Atbildētājs: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai Komisijas 2016. gada 13. septembra Īstenošanas regula (ES) 2016/1647, ar kuru atkārtoti uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas uzlikts tādu konkrētu apavu ar ādas virsu importam, kuru izcelsme ir Vjetnamā un kurus ražo [UZŅĒMUMS A] Ltd, un īsteno Tiesas spriedumu apvienotajās lietās C-659/13 un C-34/14 (1), ir spēkā?

2) Vai Komisijas 2016. gada 28. septembra Īstenošanas regula (ES) 2016/1731, ar kuru atkārtoti uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas uzlikts tādu konkrētu apavu ar ādas virsu importam, kuru izcelsme ir Ķīnas Tautas Republikā un Vjetnamā un kurus ražo [UZŅĒMUMS I] Ltd (China), un īsteno Tiesas spriedumu apvienotajās lietās C-659/13 un C-34/14 (2), ir spēkā?

3) Ja uz pirmo un/vai otro jautājumu ir jāatbild noliedzoši, vai tas nozīmē, ka veiktie muitas maksājumi kopā ar procentiem ir jāatmaksā prasītājai?

4) Ja uz trešo jautājumu ir jāatbild apstiprinoši, kā ir jāaprēķina procenti?

(1) Komisijas 2016. gada 13. septembra Īstenošanas Regula (ES) 2016/1647, ar kuru atkārtoti uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas uzlikts tādu konkrētu apavu ar ādas virsu importam, kuru izcelsme ir Vjetnamā un kurus ražo Best Royal Co. Ltd, Lac Cuong Footwear Co. Ltd, Lac Ty Co. Ltd, Saoviet Joint Stock Company (Megastar Joint Stock Company), VMC Royal Co. Ltd, Freetrend Industrial Ltd. un tā saistītais uzņēmums Freetrend Industrial A (Vietnam) Co. Ltd., Fulgent Sun Footwear Co. Ltd, General Shoes Ltd, Golden Star Co. Ltd, Golden Top Company Co. Ltd, Kingmaker Footwear Co. Ltd., Tripos Enterprise Inc., Vietnam Shoe Majesty Co. Ltd, un īsteno Tiesas spriedumu apvienotajās lietās C-659/13 un C-34/14 (OV 2016, L 245, 16. lpp.).

(2) Komisijas 2016. gada 28. septembra Īstenošanas regula (ES) 2016/1731, ar kuru atkārtoti uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas uzlikts tādu konkrētu apavu ar ādas virsu importam, kuru izcelsme ir Ķīnas Tautas Republikā un Vjetnamā un kurus ražo General Footwear Ltd (China), Diamond Vietnam Co. Ltd un Ty Hung Footgearmex/Footwear Co. Ltd, un īsteno Tiesas spriedumu apvienotajās lietās C-659/13 un C-34/14 (OV 2016, L 262, 4. lpp.).
1.

Vai Direktīvas 2006/112 (1) 141. panta c) apakšpunkts, no kura noteikšanas atbilstoši Direktīvas 2006/112 42. pantam (lasot to kopā ar 197. pantu) ir atkarīga Direktīvas 2006/112 41. panta 1. punkta nepiemērošana, ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā minētais nosacījums nav izpildīts tad, ja nodokļu maksātājs attiecīgajā dalībvalstī, no kuras preces tiek nosūtītas vai transportētas, ir reģistrēts un identificēts PVN nolūkā, arī tad, ja šis nodokļu maksātājs konkrētai preču iegādei Kopienas iekšienē izmanto citas dalībvalsts PVN identifikācijas numuru?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 38/11

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 21. novembrī iesniedza Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Austrija) – Mario Alexander Filippi u.c.

(Lieta C-589/16)

(2017/C 038/15)

Tiesvedības valoda – vācu

Iesniedzējtiesa

Landesverwaltungsgericht Oberösterreich

Pamatlietas puses

Sūdzību iesniedzēji: Mario Alexander Filippi, Martin Manigatterer, Play For Me GmbH, ATG GmbH, Christian Vöcklinger, Gmalieva s.r.o., PBW GmbH, Felicitas GmbH, Celik KG, Christian Guzy, Martin Klein, Shopping Center Wels Einkaufszentrum GmbH, Game Zone Entertainment AG, Fortuna Advisory Kft., Finanzamt Linz, Klara Matyiko

Atbildētājas iestādes: Landespolizeidirektion Oberösterreich, Bezirkshauptmann von Eferding, Bezirkshauptmann von Ried im Innkreis, Bezirkshauptmann von Linz-Land

Prejudiciālais jautājums

Vai Pamattiesību hartas (1) 47. pants, lasot to kopā ar LESD 56. un nākamajiem pantiem, ir jāinterpretē tādējādi, ka šīm Savienības tiesību normām gadījumos, kad ir pienākums veikt saskaņotības pārbaudi, ir pretrunā valsts tiesību normas (kā VfGG 86.a panta 4. punkts, VwGG 38.a panta 4. punkts, VfGG 87. panta 2. punkts vai VwGG 63. panta 1. punkts), atbilstoši kurām – kā daļa no kopējas sistēmas, kas praksē izpaužas tādējādi, ka augstākās tiesas neveic patstāvīgu faktu pārbaudi un pierādījumu novērtējumu, kā arī vairāku, saistībā ar konkrētu tiesību jautājumu identisku lietu gadījumā tikai vienā no tām pieņem vienu lēmumu pēc būtības un atkarībā no tā a limine noraida visas pārējās sūdzības – ir atļauts vai nav noteikti aizliegts, ka tiesu (ECPAK 6. panta 1. punkta vai Pamattiesību hartas 47. panta izpratnē) nolēmumi – it īpaši ja tie ir tikuši pieņemti saistībā ar tādiem būtiskiem Savienības tiesību jautājumiem kā, piemēram, piekļuve tirgum vai tirgus atvēršana – pēc tam var tikt atcelti ar tādu augstākas instances iestāžu nolēmumiem, kas neatbilst ECPAK 6. panta 1. punktā vai Pamattiesību hartas 47. pantā izvirzītajām prasībām, pirms tam neiesniedzot EST lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu?

(1) Eiropas Savienības Pamattiesību harta
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 46/18

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 9. decembrī iesniedza Juzgado Contencioso-Administrativo de Pamplona (Spānija) – Wilber López Pastuzano/Delegación del Gobierno Central en Navarra

(Lieta C-636/16)

(2017/C 046/20)

Tiesvedības valoda – spāņu

Iesniedzējtiesa

Juzgado Contencioso-Administrativo de Pamplona

Pamatlietas puses

Prasītājs: Wilber López Pastuzano

Atbildētāja: Delegación del Gobierno Central en Navarra

Prejudiciālais jautājums

Vai Padomes 2003. gada 25. novembra Direktīvas 2003/109/EK par to trešo valstu pilsoņu statusu, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji (1), 12. pants ir interpretējams tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā – kā pamatlietā aplūkotajā regulējumā un to interpretējošajā judikatūrā – nav paredzēts, ka prasības par pastāvīgā iedzīvotāja statusā esoša ārvalstnieka aizsardzību pret izraidīšanu ir attiecināmas uz visiem administratīvajiem lēmumiem par izraidīšanu neatkarīgi no šā pasākuma juridiskās iedabas jeb formas, bet gan noteikts, ka šīs prasības ir attiecināmas tikai uz vienu konkrētu izraidīšanas veidu?

(1) OV 2004, L 16, 44. lpp.
2)

Ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta noliedzoša atbilde, vai Eiropas regulas par mantošanu 68. panta l) punkts un 67. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pārdzīvojušā laulātā īpašumtiesību daļu var ierakstīt pilnā apjomā Eiropas mantojuma apliecībā pat tad, ja noteikta proporcija no šīs daļas ir rezultāts pieaugumam saskaņā ar noteikumiem, kas reglamentē laulāto mantiskās attiecības, piemēram, saskaņā ar Civillikuma 1371. panta 1. daļu? Ja uz šo jautājumu ir jāatbild noliedzoši principā, vai uz to tomēr var atbildēt apstiprinoši izņēmuma gadījumos, kad: a) mantošanas apliecības mērķis aprobežojas ar mantošanas tiesību īstenošanu noteiktā citā dalībvalstī uz tur esošo mirušā īpašumu un b) lēmums par mantošanu (Eiropas regulas par mantošanu 4. un 21. pants) un – neatkarīgi no tā, kādas kolīziju tiesību normas tiek piemērotas – jautājumi, kas saistīti ar laulāto mantiskajām attiecībām, ir jāvērtē, pamatojoties uz tiem pašiem valsts tiesību aktiem.?
2)

Vai Direktīvas 2006/112/EK 176. panta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tai pretrunā ir obligātā svītrošana no Pievienotās vērtības nodokļa maksātāju reģistra, ko paredz kopš 2007. gada 1. janvāra spēkā esošie ZDDS grozījumi, gadījumos, kad pienākumam pakļautajai personai obligātās svītrošanas no Pievienotās vērtības nodokļa maksātāju reģistra brīdī ir izpildīti priekšnoteikumi obligātai atkārtotai ierakstīšanai Pievienotās vērtības nodokļa maksātāju reģistrā, pienākumam pakļautā persona ir spēkā esošu līgumu puse un paziņo, ka tā nav pārtraukusi saimniecisko darbību un turpina to veikt, kā arī tādā ziņā, ka nodokļu maksātājam ir faktiski jāsamaksā obligātās svītrošanas brīdī aprēķinātais un maksājamais nodoklis, lai viņš varētu iegūt tiesības uz priekšnodokļa atskaitīšanu par esošajiem aktīviem, kas tika aplikti ar nodokli brīdī, kad notika svītrošana no reģistra, un pastāv arī atkārtotās reģistrācijas brīdī? Ja obligātā svītrošana no reģistra minētajos apstākļos ir pieļaujama, vai tiesības uz priekšnodokļa atskaitīšanu par saistībā ar svītrošanu no reģistra ar nodokli apliktajiem aktīviem, kas pastāv atkārtotās reģistrācijas brīdī un ar kuru palīdzību persona veic vai veiks ar nodokli apliekamus darījumus, drīkst tikt saistītas ar nodokļa faktisko iemaksāšanu valsts budžetā, vai arī ir pieļaujams, ka svītrošanas no reģistra brīdī aprēķinātais nodoklis tiek ieskaitīts nodokļa aktīvu summā, kas noteikta atkārtotās reģistrācijas brīdī, vēl jo vairāk tāpēc, ka nodoklis ir jāmaksā personai, kurai rodas tiesības veikt priekšnodokļa atskaitīšanu?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 22/16

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 14. novembrī iesniedza High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) – Air Berlin plc/Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Lieta C-573/16)

(2017/C 022/22)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

High Court of Justice (Chancery Division)

Pamatlietas puses

Prasītāja: Air Berlin plc

Atbildētāji: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai dalībvalsts zīmognodevas uzlikšana pēc likmes 1,5 % par pārvedumu, kā minēts iepriekš, iepriekšminētajos apstākļos, ir pretrunā ar vienu vai vairākiem [noteikumiem]: 1) Pirmās direktīvas 10. pantu vai 11. pantu (1); 2) Otrās direktīvas 4. pantu vai 5. pantu (2), vai 3) EK Līguma 12., 43., 48., 49. vai 56. pantu?

2) Vai atbilde uz pirmo jautājumu atšķirtos apstākļos, ja akciju pārvedums klīringa pakalpojumu sniedzējam būtu bijis nepieciešams, lai sekmētu attiecīgā uzņēmuma iekļaušanu biržas oficiālajā sarakstā šajā dalībvalstī vai citā dalībvalstī?

3) Vai atbilde uz pirmo jautājumu vai otro jautājumu atšķirtos apstākļos, ja dalībvalsts valsts tiesību akti būtu devuši iespēju klīringa pakalpojumu sniedzēja operatoram, kad tas saņem piekrišanu no nodokļu iestādes, izvēlēties, ka zīmognodeva nav jāmaksā par akciju pārvedumu klīringa pakalpojumu sniedzēja sistēmā, bet tās vietā tiek uzlikts SDRT par katru turpmāko akciju pārdošanu klīringa pakalpojumu sistēmā (pēc likmes 0,5 % no pārdošanas atlīdzības)?

4) Vai atbilde uz trešo jautājumu atšķirtos tad, ja attiecīgā uzņēmuma izvēlētā darījumu struktūra nozīmē, ka izvēles priekšrocība nevar tikt piemērota?

(1) Padomes 1969. gada 17. jūlija Direktīva 69/335/EEK par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai (OV L 249, 25. lpp.).

(2) Padomes 2008. gada 12. februāra Direktīva 2008/7/EK par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai (OV L 46, 11. lpp.).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 22/13

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 9. novembrī iesniedza Eirinodikeio Lerou (Grieķija) – Alessandro Saponaro, Kalliopi-Chloi Xylina

(Lieta C-565/16)

(2017/C 022/19)

Tiesvedības valoda – grieķu

Iesniedzējtiesa

Eirinodikeio Lerou (Grieķija)

Pamatlietas puses

Pieteicēji: Alessandro Saponaro, Kalliopi-Chloi Xylina

Prejudiciālais jautājums

Vai gadījumā, kad Itālijā pastāvīgi dzīvojoša nepilngadīgā vecāki vēršas Grieķijas tiesā ar pieteikumu, lai saņemtu atļauju atteikties no mantojuma, izvērtējot, vai vienošanās par piekritību ir spēkā saskaņā ar Regulas Nr. 2201/2003 (1) 12. panta 3. punkta b) apakšpunktu, ir uzskatāms, ka: a) vienošanos par piekritību vecāki ir nepārprotami pieņēmuši jau ar to vien, ka iesnieguši pieteikumu atļaujas saņemšanai Grieķijas tiesā, b) prokurors ir viens no lietas dalībniekiem, kuram vienošanos par piekritību ir jābūt pieņēmušam pieteikuma iesniegšanas brīdī, jo atbilstīgi Grieķijas tiesību normām viņš likumiski ir šādas lietas dalībnieks, c) vienošanās par piekritību ir nepilngadīgā interesēs, ņemot vērā, ka gan paša nepilngadīgā, gan pieteikumu iesniegušo viņa vecāku pastāvīgā dzīvesvieta ir Itālijā, savukārt mantojuma atstājēja pēdējais domicils un mantojums ir Grieķijā?

(1) Padomes 2003. gada 27. novembra Regula (EK) Nr. 2201/2003 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību [un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu] (OV 2003, L 338, 1. lpp.).
1)

Vai mutaģenēzes ceļā iegūti organismi ir ģenētiski modificēti organismi 2001. gada 12. marta Direktīvas 2001/18/EK (1) 2. pant[a] izpratnē, lai gan ar direktīvas 3. pantu un I B pielikumu tiem tiek piemērots atbrīvojums no saistībām attiecībā uz ģenētiski modificētu organismu izplatīšanu un laišanu tirgū? Konkrēti, vai mutaģenēzes paņēmieni, it īpaši jaunie virzītās mutaģenēzes paņēmieni, kas īstenoti ar gēnu inženierijas procesiem, var tikt uzskatīti par I A pielikumā, uz kuru atsaucas 2. pants, uzskaitītajiem paņēmieniem? Tātad vai 2001. gada 12. marta Direktīvas 2001/18 2. un 3. pants un I A un I B pielikums ir jāinterpretē tādējādi, ka tie izslēdz no piesardzības, ietekmes novērtējuma un izsekojamības pasākumiem visus mutaģenēzes ceļā iegūtos ģenētiski modificētos organismus un sēklas, – vai vienīgi organismus, kas iegūti, izmantojot parastās nejaušās mutaģenēzes metodes ar jonizējošo starojumu vai pakļaušanu ķīmisko mutagēnu iedarbībai, kas pastāvējuši pirms šo dokumentu pieņemšanas?