ĢENERĀLADVOKĀTA NIKOLASA EMILIU [NICHOLAS EMILIOU]

SECINĀJUMI,

sniegti 2022. gada 10. martā ( 1 )

Lieta C‑207/21 P

Eiropas Komisija

pret

Polijas Republiku

Apelācijas sūdzība – Īstenošanas lēmuma (ES) 2017/1442 atcelšana – LES 16. panta 4. un 5. punkts – Protokola (Nr. 36) par pārejas noteikumiem 3. panta 2. un 3. punkts – Piemērojamība ratione temporis – Padomes balsošanas noteikumi – Kvalificēts balsu vairākums

I. Ievads

1. Eiropas Savienības Padomes lēmumu pieņemšanas balsošanas kārtību tradicionāli visi, izņemot (salīdzinoši nedaudzus) iekšējos ekspertus, uzskata par īstu prāta mežģi. Diemžēl grūti izcīnīto un rūpīgi izstrādāto kompromisu dēļ šo kārtību nudien nevar dēvēt par vienkāršu.

2. Pēdējo 70 Padomes pastāvēšanas gadu laikā Padomes balsošanas kārtībā ir notikušas vairākas izmaiņas, kas izriet gan no skaidriem grozījumiem Līgumos, gan no cita veida formāli vai neformāli pieņemtiem noteikumiem vai prakses ( 2 ). Jo īpaši Padomes balsošanas noteikumi tika vēlreiz pārskatīti un zināmā mērā vienkāršoti līdz ar Lisabonas līgumu ( 3 ).

3. Vienkāršāk sakot, atkarībā no apspriežamā jautājuma Padome pieņem lēmumus ar vienkāršu balsu vairākumu, kvalificētu balsu vairākumu vai vienprātīgi ( 4 ). Kvalificēts balsu vairākums – kas ir visplašāk izmantotā un nozīmīgākā balsošanas metode Padomē – tagad (ar izņēmumiem) ir definēts kā divkāršs balsu vairākums. Saskaņā ar LES 16. panta 4. punktu kvalificēts balsu vairākums vairumā gadījumu ( 5 ) tiek panākts, ja “vismaz 55 % Padomes locekļu, kuri ir vismaz piecpadsmit Padomes locekļi un kuri pārstāv dalībvalstis, kas aptver vismaz 65 % no Savienības iedzīvotājiem”, balso par attiecīgā akta pieņemšanu.

4. Tomēr šī dubultā balsu vairākuma sistēma nekļuva piemērojama līdz ar Lisabonas līguma stāšanos spēkā, bet gan tikai no 2014. gada 1. novembra. Turklāt saskaņā ar Protokolu (Nr. 36) par pārejas noteikumiem ( 6 ) pārejas periodā – no 2014. gada 1. novembra līdz 2017. gada 31. martam – jebkurš Padomes loceklis varēja pieprasīt, lai balsošana par kādu aktu notiktu saskaņā ar tā 3. pantā paredzētajiem noteikumiem, kas lielā mērā atbilst kvalificēta balsu vairākuma noteikumiem, kuri bija spēka atbilstoši Nicas līgumam.

5. Šī lieta attiecas uz minētā protokola piemērošanu ratione temporis. Īsāk sakot, šajā lietā ir uzdots jautājums par to, vai, lai varētu piemērot “vecos” kvalificēta balsu vairākuma noteikumus, bija pietiekami, ka Padomes loceklis pieprasīja šo noteikumu piemērošanu laikposmā no 2014. gada 1. novembra līdz 2017. gada 31. martam, vai arī tāpat bija nepieciešams, lai arī balsošana notiktu šajā laikposmā.

II. Atbilstošās Savienības tiesību normas

A. LES un 36. protokols

6. LES 16. panta 4. un 5. punktā ir noteikts: “4. No 2014. gada 1. novembra kvalificētu balsu vairākumu definē kā vismaz 55 % Padomes locekļu, kuri ir vismaz piecpadsmit Padomes locekļi un kuri pārstāv dalībvalstis, kas aptver vismaz 65 % no Savienības iedzīvotājiem. Bloķējošais mazākums ir jāveido vismaz četriem Padomes locekļiem, pretējā gadījumā tiek uzskatīts, ka ir panākts kvalificēts balsu vairākums. Citi noteikumi saistībā ar kvalificētu balsu vairākumu ir noteikti [LESD] 238. panta 2. punktā. 5. Pārejas noteikumi, ko saistībā ar kvalificēta balsu vairākuma definīciju piemēros līdz 2014. gada 31. oktobrim, kā arī noteikumi, ko piemēros no 2014. gada 1. novembra līdz 2017. gada 31. martam, ir izklāstīti Protokolā par pārejas noteikumiem.”

7. 36. protokola 3. pantā ir noteikts: “1. Saskaņā ar [LES] 16. panta 4. punktu [minētā] punkta un [LESD] 238. panta 2. punkta noteikumi par kvalificēta vairākuma definīciju Eiropadomē un Padomē stājas spēkā 2014. gada 1. novembrī. 2. Laikposmā no 2014. gada 1. novembra līdz 2017. gada 31. martam, pieņemot lēmumu ar kvalificētu balsu vairākumu, Padomes loceklis var lūgt, lai lēmumu pieņem ar tādu kvalificētu balsu vairākumu, kā definēts 3. punktā. Šādā gadījumā piemēro 3. un 4. punktu. 3. Līdz 2014. gada 31. oktobrim spēkā ir turpmāk izklāstītie noteikumi, neskarot [LESD] 235. panta 1. punkta otro daļu. Eiropadomes un Padomes lēmumiem, kam nepieciešams kvalificēts balsu vairākums, locekļu balsis vērtē šādi: [..] [ ( 7 )] Gadījumos, kad saskaņā ar Līgumiem lēmums ir jāpieņem pēc Komisijas priekšlikuma, tas ir pieņemts, ja “par” ir vismaz 260 balsis, kas pārstāv locekļu vairākumu. Pārējos gadījumos lēmums ir pieņemts, ja “par” ir vismaz 260 balsis, kas pārstāv vismaz divas trešdaļas locekļu. Ja Eiropadome vai Padome pieņem aktu ar kvalificētu balsu vairākumu, Eiropadomes vai Padomes loceklis var lūgt veikt pārbaudi, lai pārliecinātos par to, ka dalībvalstis, kas veido kvalificēto balsu vairākumu, aptver vismaz 62 % no visiem Savienības iedzīvotājiem. Ja konstatē, ka tā nav, aktu nepieņem. 4. Līdz 2014. gada 31. oktobrim gadījumos, kad saskaņā ar Līgumiem balsošanā piedalās ne visi Padomes locekļi, un īpaši gadījumos, kad ir prasīts izmantot kvalificētu balsu vairākumu, kā tas definēts atbilstīgi [LESD] 238. panta 3. punktam [..], kvalificētais balsu vairākums ir tāda pati vērtēto balsu attiecība un Padomes locekļu skaita attiecība un, vajadzības gadījumā, tāda pati iesaistīto dalībvalstu iedzīvotāju attiecība, kāda noteikta šā panta 3. punktā.”

B. Regula (ES) Nr. 182/2011

8. Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 182/2011 (2011. gada 16. februāris), ar ko nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru izmantošanu ( 8 ), 5. panta 1. un 2. punktā ir paredzēts: “1. Ja piemēro pārbaudes procedūru, komiteja sniedz atzinumu ar balsu vairākumu, kas noteikts [LES] 16. panta 4. un 5. punktā un attiecīgā gadījumā – LESD 238. panta 3. punktā, par aktiem, kas jāpieņem pēc Komisijas priekšlikuma. Dalībvalstu pārstāvju komitejā balsis vērtē tā, kā noteikts minētajos pantos. 2. Ja komiteja sniedz pozitīvu atzinumu, Komisija pieņem īstenošanas akta projektu.”

C. Direktīva 2010/75/ES

9. Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2010/75/ES (2010. gada 24. novembris) par rūpnieciskajām emisijām (piesārņojuma integrēta novēršana un kontrole) ( 9 ) 1. pantu šajā direktīvā ir paredzēti “noteikumi par tāda piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli, ko rada rūpnieciskās darbības”, un “noteikumi, kas paredzēti, lai novērstu vai – gadījumos, kad novēršana nav iespējama, – samazinātu emisijas gaisā, ūdenī un zemē, kā arī novērstu atkritumu rašanos, lai sasniegtu augstu vides aizsardzības līmeni kopumā”.

10. Saskaņā ar Direktīvas 2010/75 14. panta 3. punktu labāko pieejamo tehnisko paņēmienu (turpmāk tekstā – “LPTP”) secinājumus “izmanto kā atsauci atļaujas nosacījumu noteikšanai” ekspluatētām sadedzināšanas iekārtām.

11. LPTP secinājumi tiek pieņemti divos posmos saskaņā ar Direktīvas 2010/75 13. pantu, kā arī pielikumu Komisijas Īstenošanas lēmumā 2012/119/ES (2012. gada 10. februāris), ar ko nosaka pamatnostādņu noteikumus attiecībā uz datu vākšanu un LPTP atsauces dokumentu sagatavošanu un to kvalitātes nodrošināšanu, kā minēts [Direktīvā 2010/75] ( 10 ).

12. Pirmajā posmā tiek sagatavots tehniskais atsauces dokuments par LPTP (turpmāk tekstā – “LPTP atsauces dokuments”) pēc informācijas apmaiņas ar Eiropas Komisijas, dalībvalstu, iesaistīto nozaru un nevalstisko organizāciju, kuras veicina vides aizsardzību, pārstāvju piedalīšanos. Šajā saistībā tehniskā darba grupa izstrādā dokumentus, kas attiecas uz LPTP atsauces dokumentu, ņemot vērā informācijas apmaiņas rezultātus attiecībā uz konkrēto sektoru. LPTP atsauces dokumenta galīgais projekts tiek nosūtīts forumam, kurš izveidots ar Direktīvas 2010/75 13. panta 3. punktu un kurš pēc tehniskā līmenī veiktu darbu pabeigšanas sniedz atzinumu par LPTP atsauces dokumenta piedāvāto saturu.

13. Otrajā posmā saskaņā ar Direktīvas 2010/75 13. panta 5. punktu un 75. panta 2. punktu Komisija iesniedz īstenošanas lēmuma projektu attiecībā uz LPTP secinājumiem ar Direktīvas 2010/75 75. pantu izveidotajai komitejai (turpmāk tekstā – “komiteja”), kurā ietilpst dalībvalstu pārstāvji. Komiteja, piemērojot Regulas Nr. 182/2011 5. pantā paredzēto pārbaudes procedūru, atzinumu par Komisijas īstenošanas lēmuma projektu sniedz ar kvalificētu balsu vairākumu, kas definēts LES 16. panta 4. un 5. punktā. Ja šis atzinums ir pozitīvs, Komisija pieņem īstenošanas lēmumu, izklāstot LPTP secinājumus.

III. Faktiskie apstākļi

14. 2017. gada 9. martā Komisija kā komitejas priekšsēdētāja iesniedza komitejai īstenošanas lēmuma projektu, ar kuru saskaņā ar Direktīvu 2010/75 tika izdarīti LPTP secinājumi attiecībā uz lielām sadedzināšanas iekārtām (turpmāk tekstā – “LSI”).

15. 2017. gada 23. marta vēstulē Komisija aicināja komitejas locekļus uz sanāksmi, kurai bija jānotiek 2017. gada 28. aprīlī. Šīs sanāksmes mērķis bija balsot par atzinumu par šo īstenošanas lēmuma projektu. Šai vēstulei tika pievienots darba kārtības projekts.

16. 2017. gada 30. martā Polijas Republika lūdza, lai komiteja balsotu par atzinumu par minēto īstenošanas lēmuma projektu saskaņā ar 36. protokola 3. panta 3. punktā paredzētajiem balsošanas noteikumiem.

17. 2017. gada 4. aprīlī Eiropas Savienības Padomes juridiskais dienests nosūtīja dalībvalstu Pastāvīgo pārstāvju komitejai atzinumu, saskaņā ar kuru būtībā, lai balsošana par akta projektu tiktu veikta saskaņā ar noteikumiem, kas bija piemērojami pirms Lisabonas līguma stāšanās spēkā, dalībvalstij tas bija jāpieprasa vēlākais līdz 2017. gada 31. martam un balsojumam, uz kuru attiecas šis lūgums, – arī bija jānotiek pirms šī datuma.

18. 2017. gada 10. aprīlī Komisijas Vides ģenerāldirektorāts noraidīja Polijas Republikas 2017. gada 30. marta lūgumu, pamatojoties uz to, ka balsojums par atzinumu bija paredzēts 2017. gada 28. aprīlī, proti, pēc 2017. gada 31. marta – 36. protokola 3. panta 2. punktā paredzētā termiņa beigām.

19. 2017. gada 28. aprīlī notika komitejas sanāksme, kuras laikā locekļi balsoja, lai pieņemtu atzinumu par grozīto īstenošanas lēmuma projektu. Balsošana notika, piemērojot LES 16. panta 4. punktā, nevis 36. protokola 3. panta 3. punktā paredzētos balsošanas noteikumus. Balsojumā tika pieņemts pozitīvs komitejas atzinums par projektu pēc tam, kad “par” nobalsoja 20 dalībvalstis, kas pārstāv 65,14 % iedzīvotāju, un 71,43 % no minētās komitejas locekļiem. Astoņas dalībvalstis, tostarp Polijas Republika, balsoja “pret”.

20. 2017. gada 31. jūlijā pēc šī balsojuma Komisija pieņēma Īstenošanas lēmumu (ES) 2017/1442, ar ko saskaņā ar [Direktīvu 2010/75] pieņem secinājumus par labākajiem pieejamajiem tehniskajiem paņēmieniem (LPTP) attiecībā uz lielām sadedzināšanas stacijām ( 11 ) (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).

21. Apstrīdētajā lēmumā tostarp ir noteikti emisiju līmeņi, kas saistīti ar labākajiem pieejamajiem tehniskajiem paņēmieniem attiecībā uz slāpekļa oksīdu (NOx), dzīvsudraba (Hg) un ūdeņraža hlorīda (HCl) emisijām, attiecībā uz LSI, proti, iekārtām ar minimālo nominālo ievadīto siltumjaudu 50 megavatu (MW) neatkarīgi no izmantotā kurināmā veida.

IV. Pārsūdzētais spriedums

22. Polijas Republika 2017. gada 11. oktobrī Vispārējā tiesā cēla prasību atcelt apstrīdēto lēmumu, atsaucoties uz pieciem atcelšanas pamatiem.

23. Tiesvedībā Vispārējā tiesā Bulgārijas Republika un Ungārija iestājās lietā, atbalstot Polijas Republikas prasījumus, savukārt Beļģijas Karaliste, Francijas Republika un Zviedrijas Karaliste iestājās lietā, atbalstot Komisijas prasījumus.

24. Ar 2021. gada 27. janvāra spriedumu ( 12 ) Vispārējā tiesa apstiprināja Polijas Republikas izvirzīto pirmo atcelšanas pamatu, saskaņā ar kuru apstrīdētais lēmums bija jāpieņem saskaņā ar “vecajiem” kvalificēta balsu vairākuma noteikumiem, kas paredzēti 36. protokolā, nevis saskaņā ar “jaunajiem” noteikumiem, kas paredzēti Lisabonas līgumā.

25. Lai nonāktu pie šāda secinājuma, Vispārējā tiesa veica “36. protokola 3. panta 2. punkta gramatisko, sistēmisko, teleoloģisko un vēsturisko interpretāciju”, ņemot vērā minētā protokola dažādās valodu versijas ( 13 ).

26. Pirmkārt, attiecībā uz 36. protokola 3. panta 2. punkta gramatisko interpretāciju Vispārējā tiesa konstatēja, ka šā noteikuma formulējums ir neskaidrs pat tad, ja to aplūko dažādās valodu versijās. Proti, Vispārējās tiesas ieskatā, no teksta nebija skaidri saprotams, vai akts, par kuru Padomes loceklis laikposmā no 2014. gada 1. novembra līdz 2017. gada 31. martam ir pieprasījis, lai tas tiktu pieņemts saskaņā ar “vecajiem” noteikumiem par kvalificētu balsu vairākumu, arī bija jāpieņem minētajā laikposmā ( 14 ).

27. Otrkārt, Vispārējā tiesa uzskatīja, ka arī attiecīgās tiesību normas vēsturiskā interpretācija nesniedz nekādu skaidrību par šīs tiesību normas pareizu interpretāciju. Lietas dalībnieku iesniegtie dokumenti faktiski tika uzskatīti par nepārliecinošiem ( 15 ).

28. Treškārt, attiecībā uz teleoloģisko interpretāciju Vispārējā tiesa norādīja, ka 36. protokola mērķis atbilstoši tā vienīgajam apsvērumam ir “organizēt pāreju no Līgumu noteikumiem par iestādēm, kas piemērojami līdz brīdim, kad stāsies spēkā Lisabonas Līgums, uz noteikumiem, kas paredzēti minētajā Līgumā”. Šajā nolūkā 36. protokola 3. panta 2. punktā dalībvalstij tika piešķirtas tiesības noteiktā laikposmā pieprasīt “veco” kvalificēta balsu vairākuma noteikumu piemērošanu. Komisijas sniegtā interpretācija – kā to konstatēja Vispārējā tiesa – padarīja neefektīvu šā laikposma attiecīgo tiesību izmantošanai skaidru noteikšanu. Patiešām, tā būtiski saīsinātu laikposmu, kurā dalībvalsts faktiski varētu pieprasīt balsojumu saskaņā ar Nicas līguma noteikumiem. Turpretī Polijas Republikas ierosinātā interpretācija, kā uzskata Vispārējā tiesa, varēja nodrošināt, ka dalībvalsts var efektīvi izmantot šīs tiesības visā minētajā laikposmā ( 16 ).

29. Ceturtkārt, Vispārējā tiesa uzskatīja, ka šo secinājumu apstiprina 36. protokola 3. panta 2. punkta sistēmiskā interpretācija. Šī tiesību norma ir daļa no noteikumu kopuma, kuru mērķis ir noteikt trīs pārejas posmus to kvalificēta balsu vairākuma noteikumu piemērošanai, kas ieviesti ar Lisabonas līgumu. Līdz ar to 36. protokola 3. panta 2. punkts nav uzskatāms – kā norādīja Vispārējā tiesa – par izņēmumu no LES 16. panta 4. punktā paredzētā noteikuma, bet gan par pārejas posma noteikumu, kura efektivitāte ir jānodrošina ( 17 ).

30. Šajā saistībā Vispārējā tiesa piebilda, ka – pretēji Komisijas apgalvojumiem – Polijas Republikas piedāvātā 36. protokola 3. panta 2. punkta interpretācija atbilst prasībai, saskaņā ar kuru pārejas noteikums ir jāinterpretē šauri. Tā norādīja, ka Padomes locekļu tiesības izteikt lūgumu joprojām ir ierobežotas laikā. Turklāt Vispārējā tiesa uzskatīja par nepamatotu Komisijas argumentu, saskaņā ar kuru šāda interpretācija būtu pretrunā Lisabonas līguma mērķim stiprināt Padomes balsojumu demokrātisko leģitimitāti. Šajā ziņā Vispārējā tiesa atgādināja, ka 36. protokola 3. panta 2. punkts pieder pie primārajām tiesībām un tādējādi tā efektivitāti nedrīkstētu negatīvi ietekmēt “priekšlaicīga LES 16. panta 4. punkta piemērošana” ( 18 ).

31. Visbeidzot, Vispārējā tiesa atzina, ka pieņemtā 36. protokola 3. panta 3. punkta interpretācija atbilst tiesiskās drošības principam. Laikposms, kurā Padomes loceklis varēja lūgt piemērot “vecos” kvalificētā balsu vairākuma noteikumus, bija skaidri ierobežots. Turpretim Komisijas piedāvātā interpretācija padarīja neskaidru laikposmu, kurā šīs tiesības varēja tikt izmantotas, jo tas galu galā bija atkarīgs no faktiskā balsojuma datuma, kas varēja būt atkarīgs no daudziem mainīgiem apstākļiem. Turklāt Komisijas piedāvātā interpretācija, pēc Vispārējās tiesas ieskata, būtu radījusi iespēju apiet attiecīgo pārejas noteikumu, jo tā piemērošanu varētu kavēt, vienkārši nosakot akta projekta balsošanas datumu pēc 2017. gada 31. marta ( 19 ).

32. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, Vispārējā tiesa secināja – 36. protokola 3. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai akta projekts tiktu pieņemts saskaņā ar 36. protokola 3. panta 3. punktā paredzētajiem kvalificēta balsu vairākuma noteikumiem, pietiek ar to, ka šo noteikumu piemērošanu dalībvalsts lūdz laikā no 2014. gada 1. novembra līdz 2017. gada 31. martam, un nav nepieciešams, lai arī balsošana par attiecīgā akta projektu notiktu laikā starp šiem datumiem ( 20 ).

33. Līdz ar to Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā: – atcēla apstrīdēto lēmumu; – piesprieda atstāt spēkā apstrīdētā lēmuma sekas līdz brīdim, kad saprātīgā termiņā, kas nevar pārsniegt 12 mēnešus no sprieduma pasludināšanas dienas, stāsies spēkā jauns akts, kurš to aizstās un kurš ir jāpieņem saskaņā ar 36. protokola par pārejas noteikumiem 3. panta 3. punktā paredzētajiem kvalificēta balsu vairākuma noteikumiem; – piesprieda Komisijai segt savus, kā arī atlīdzināt Polijas Republikas tiesāšanās izdevumus; un Beļģijas Karalistei, Bulgārijas Republikai, Francijas Republikai, Ungārijai un Zviedrijas Karalistei savus tiesāšanās izdevumus segt pašām.

V. Tiesvedība Tiesā

34. Apelācijas sūdzībā, kas Tiesā iesniegta 2021. gada 2. aprīlī, Komisija lūdz Tiesu: – atcelt pārsūdzēto spriedumu; – noraidīt pirmo Polijas Republikas izvirzīto atcelšanas pamatu; – nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā lemtu par pārējiem atcelšanas pamatiem; un – atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.

35. Tajā pašā dienā Komisija ar atsevišķu aktu lūdza Tiesu izskatīt lietu paātrinātā tiesvedībā saskaņā ar Tiesas Reglamenta 133. pantu.

36. 2021. gada 28. jūnijā iesniegtajā iebildumu rakstā Polijas Republika lūdz Tiesu noraidīt apelācijas sūdzību un piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Pakārtoti, ja Tiesa atceltu pārsūdzēto spriedumu, Polijas Republika lūdz Tiesu nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā lemtu par pārējiem atcelšanas pamatiem.

37. Ar 2021. gada 7. jūlija lēmumu Tiesas priekšsēdētājs nolēma noraidīt Komisijas pieteikumu par paātrinātās tiesvedības piemērošanu.

VI. Vērtējums

38. Tiesā iesniegtās apelācijas sūdzības pamatojumam Komisija izvirza vienu pamatu, kas ir vērsts pret pārsūdzētā sprieduma 38.–60. punktu.

A. Lietas dalībnieku argumentācija

39. Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, uzskatot, ka komitejai bija jābalso par akta projektu saskaņā ar 36. protokola 3. pantā paredzētajiem kvalificēta balsu vairākuma noteikumiem, pamatojoties tikai uz to, ka dalībvalsts bija lūgusi piemērot šos noteikumus pirms pārejas perioda beigām 2017. gada 31. martā, neatkarīgi no tā, ka balsojums par šo akta projektu notika pēc 2017. gada 31. marta. Komisija uzskata, ka, šādi rīkojoties, Vispārējā tiesa ir nepareizi interpretējusi 36. protokola 3. pantu, pārkāpjot LES 16. panta 4. un 5. punktu.

40. Komisijas apelācijas sūdzības pamatu būtībā var iedalīt divās daļās.

41. Pirmajā daļā Komisija norāda uz iespējamo LES 16. panta 5. punkta pārkāpumu. Pēc tās domām, Vispārējā tiesa esot kļūdījusies, uzskatot šīs tiesību normas formulējumu par neskaidru. Komisija apgalvo, ka saskaņā ar šo tiesību normu pēc 2017. gada 31. marta nevar būt pārejas perioda. Līdz ar to Vispārējā tiesa, pēc Komisijas domām, esot pieņēmusi tādu 36. protokola 3. panta interpretāciju, kas nav savietojama ar LES 16. panta 5. punktu. Turklāt Komisija apgalvo, ka pārejas noteikumi ir jāinterpretē šauri, lai izvairītos no nevajadzīgas (un neierobežotas) pārejas perioda pagarināšanas un no tā izrietošās tiesiskās nedrošības situācijas. Komisijai un dalībvalstīm ir jābūt iespējai paredzēt piemērošanas periodu, kurā Nicas līguma balsošanas noteikumi joprojām ir piemērojami. Šo datumu nevar padarīt atkarīgu no faktiskā balsojuma par akta projektu datuma, jo šis datums var mainīties atkarībā no daudziem apstākļiem.

42. Komisija uzskata, ka skaidrības trūkumu par balsojumam piemērojamiem noteikumiem vēl vairāk saasinās Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes izstāšanās no Eiropas Savienības (turpmāk tekstā –“Brexit”) 2020. gada 31. janvārī. Brexit dēļ komitejā nepieciešamais balsu vairākums, lai apstiprinātu jaunu īstenošanas lēmuma projektu, ar ko nosaka LPTP secinājumus (kas būtu apstrīdētā lēmuma atcelšanas sekas), jebkurā gadījumā atšķirtos no tā, kas bija nepieciešams 2017. gadā.

43. Apelācijas sūdzības pamata otrajā daļā Komisija norāda uz iespējamo LES 16. panta 4. punkta pārkāpumu. Komisija apgalvo, ka ar Vispārējās tiesas pieņemto 36. protokola 3. panta interpretāciju LES 16. panta 4. punktā paredzētā dubultā balsu vairākuma noteikumam daļēji tiekot atņemta efektivitāte. Jaunie balsu vairākuma noteikumi, kas ieviesti ar Lisabonas līgumu, esot “demokrātiskāki” nekā iepriekšējie noteikumi, jo tie palielina Padomes balsojumu reprezentativitāti. Līdz ar to Vispārējā tiesa, interpretējot 36. protokola 3. pantu, aizkavējot jauno noteikumu pilnīgu piemērošanu, tādējādi izjaucot Lisabonas līguma izstrādātāju izvirzīto mērķi.

44. Turpretī Polijas Republika piekrīt Vispārējās tiesas sniegtajai 36. protokola 3. panta interpretācijai. Pēc tās domām, šis noteikums visās valodu versijās ir nepārprotams, jo Padomes locekļiem ir tiesības lūgt piemērot “vecos” kvalificēta balsu vairākuma noteikumus no 2014. gada 1. novembra līdz 2017. gada 31. martam. Polijas Republika uzsver, ka LES 16. panta 4. un 5. punktā ir atsauce uz 36. protokolu attiecībā uz jauno balsošanas noteikumu piemērošanas veidu un laiku. Līdz ar to, pēc tās domām, Komisija esot kļūdījusies, apgalvojot, ka minētā protokola 3. panta interpretācija, ko sniegusi Vispārējā tiesa, ir pretrunā iepriekš minētajām Līguma normām.

45. Polijas Republika arī uzskata, ka 36. protokola 3. panta interpretācija, ko ir veikusi Vispārējā tiesa, nenozīmē šā noteikuma beztermiņa piemērošanu. Ir nepārprotami skaidrs, ka tiesības lūgt piemērot “vecos” kvalificēta balsu vairākuma noteikumus nevar tikt īstenotas pēc 2017. gada 31. marta. Faktiski Komisijas ierosinātā 36. protokola 3. panta interpretācija, pēc Polijas Republikas domām, ir tā, kas šajā sistēmā ievieš nenoteiktības elementu. Proti, tā norāda, ka veco noteikumu piemērošana būtu atkarīga no datuma, kas, kā atzīst pati Komisija, var mainīties atkarībā no daudziem mainīgajiem lielumiem. Visbeidzot, Polijas Republika apstrīd jauno balsošanas noteikumu demokrātiskāko raksturu salīdzinājumā ar vecajiem noteikumiem. Tā apgalvo, ka šis aspekts katrā ziņā nav būtisks to dažādo aplūkoto noteikumu interpretācijai, kuri, kā pareizi norādīts pārsūdzētajā spriedumā, visi ir Savienības primāro tiesību sastāvdaļa.

B. Apelācijas sūdzības pamata vērtējums

46. Vispirms man jānorāda, ka, lai gan tiesību zinātnē ir izteikti dažādi viedokļi ( 21 ), es uzskatu, ka 36. protokola 3. panta 2. punkts piešķīra Padomes locekļiem subjektīvas tiesības lūgt, lai akts tiktu pieņemts saskaņā ar “vecajiem” kvalificēta balsu vairākuma noteikumiem. Ja šādas tiesības tika izmantotas, Padomei nebija rīcības brīvības lemt, vai pieņemt vai noraidīt pieprasījumu. Kā skaidri noteikts minētajā noteikumā, šādos apstākļos “piemēro” vecos noteikumus ( 22 ). Šāda interpretācija tika pieņemta arī pārsūdzētajā spriedumā, un šķiet, ka tā ir kopēja lietas dalībnieku nostāja.

47. Tomēr šajā lietā izšķirošais jautājums ir par to, vai, lai varētu piemērot “vecos” kvalificēta balsu vairākuma noteikumus, bija pietiekami, ka dalībvalsts lūdza šo noteikumu piemērošanu laikposmā no 2014. gada 1. novembra līdz 2017. gada 31. martam, vai arī tāpat bija nepieciešams, lai balsošana notiktu šajā laikposmā.

48. Šajā ziņā jau pašā sākumā varu teikt, ka Komisijas izvirzītie argumenti pret Vispārējās tiesas pieņemto 36. protokola 3. panta 2. punkta interpretāciju man nešķiet pārliecinoši. Tādēļ turpinājumā izklāstīto iemeslu dēļ ierosināšu Tiesai noraidīt Komisijas apelācijas sūdzību un atstāt spēkā pārsūdzēto spriedumu.

49. Pirmkārt, piekrītu Komisijai, ka attiecīgo (Līguma un protokola) noteikumu teksts nav tik neskaidrs, kā tas ir norādīts pārsūdzētajā spriedumā. Tomēr es uzskatu, ka šo noteikumu gramatiskā interpretācija faktiski atbalsta Vispārējās tiesas, nevis Komisijas izvirzīto interpretāciju.

50. Lai gan, manuprāt, būtu pārspīlēti apgalvot, ka 36. protokola 3. panta 2. punkta formulējums uzskatāms par skaidrības piemēru, netiek apstrīdēts, ka šajā noteikumā ir atsauce uz iespēju “lūgt” laikposmā “no 2014. gada 1. novembra līdz 2017. gada 31. martam”. Citiem vārdiem, šajā noteikumā paredzētais pārejas periods, šķiet, attiecas uz Padomes locekļu spēju īstenot savas tiesības attiecībā uz “veco” kvalificēta balsu vairākuma noteikumu piemērošanu. Salīdzinot 36. protokola dažādās valodu versijas, šī interpretācija ir apstiprināma ( 23 ).

51. Otrkārt, attiecībā tikai uz iepriekšējo punktu, LES 16. panta 4. un 5. punkta teksts neatspēko šo konstatējumu. Patiešām, šajos noteikumos nav ietverts neviens elements, kas būtu pretrunā ierosinātajai 36. protokola 3. panta 2. punkta interpretācijai.

52. LES 16. panta 4. punktā ir sniegta jauna “kvalificēta balsu vairākuma” definīcija, ko piemēro no 2014. gada 1. novembra. Tas, ka izņēmuma kārtā balsošana saskaņā ar “vecajiem” kvalificēta balsu vairākuma noteikumiem joprojām var notikt pēc 2017. gada 31. marta, nekādā ziņā neietekmē to, ka pēc minētā datuma kvalificēts balsu vairākums parasti tiek definēts saskaņā ar jauno dubultā balsu vairākuma noteikumu, kas noteikts LES 16. panta 4. punktā.

53. Savukārt LES 16. panta 5. punktā vienkārši ir norādīts: i) dažus pārejas noteikumus piemēro citastarp laikposmā no 2014. gada 1. novembra līdz 2017. gada 31. martam; un ii) šie noteikumi ir izklāstīti “Protokolā par pārejas noteikumiem”. 36. protokola 3. panta 2. punkts neapšaubāmi ir viens no šiem pārejas noteikumiem. Pretēji tam, ko apgalvo Komisija, es nesaskatu, kā gramatiskā nozīmē LES 16. panta 5. punkts varētu sniegt kādu norādi par to, kā būtu jāinterpretē 36. protokola 3. panta 2. punkts. Proti, tas, ka daži 36. protokolā paredzētie pārejas noteikumi ir piemērojami no 2014. gada 1. novembra līdz 2017. gada 31. martam, neizslēdz to, ka, laikus atsaucoties uz šiem noteikumiem, tie varētu būt spēkā arī pēc šā pēdējā minētā datuma.

54. Treškārt, pretēji tam, ko apgalvo Komisija, neuzskatu, ka Vispārējā tiesa, interpretējot 36. protokola 3. panta 2. punktu, ir pagarinājusi pārejas periodu uz nenoteiktu laiku vai radījusi tiesiskās nedrošības situāciju. Kā pareizi norāda Polijas Republika, tikai līdz konkrētam datumam (2017. gada 31. martam) iesniegtie pieprasījumi ir pamats piemērot “vecos” kvalificēta balsu vairākuma noteikumus. Jāpiebilst – lai šāds pieprasījums būtu pamatots, tas varēja attiekties tikai uz aktu projektiem, kas līdz minētajam datumam bija pienācīgi iesniegti pieņemšanai. Līdz ar to pati iespēja, ka balsojums par akta projektu varētu notikt pēc 2017. gada 31. marta, nenozīmē pārejas perioda “pagarināšanu uz nenoteiktu laiku”.

55. Šāda iespējamība arī nerada neskaidrību Padomes priekšsēdētājam un locekļiem, tādējādi pārkāpjot tiesiskās drošības principu. Saskaņā ar šo principu tiesību normām ir jābūt skaidrām un precīzām un to piemērošanai jābūt paredzamai to subjektiem. Konkrētāk, tiesiskajam regulējumam ir jāļauj attiecīgajām personām precīzi zināt tām noteikto pienākumu apjomu, un šīm personām ir jābūt iespējai nepārprotami noteikt savas tiesības un pienākumus un attiecīgi rīkoties ( 24 ).

56. Es nesaprotu, kāpēc Vispārējās tiesas pieņemtā 36. protokola 3. panta 2. punkta interpretācija būtu pretrunā šim principam. Patiesībā, ja pieprasījums saskaņā ar šo noteikumu tika iesniegts tajā noteiktajā termiņā, gan Komisija, gan Padomes locekļi varēja būt droši par balsošanas noteikumiem, kas bija piemērojami balsošanai. Turpretim, ja tiktu ievērota Komisijas piedāvātā interpretācija, attiecīgie balsošanas noteikumi atšķirtos atkarībā no faktiskā datuma, ko prezidentūra būtu izvēlējusies balsošanai. Padomes locekļi nevarētu zināt piemērojamo balsu vairākumu, kamēr prezidentūra nebūtu noteikusi balsošanas datumu ( 25 ).

57. Turklāt, kā ir norādījusi Vispārējā tiesa ( 26 ), Komisijas ierosinātā interpretācija radītu iespēju viegli apiet 36. protokola noteikumus. Proti, balsošanas datums varētu tikt izvēlēts stratēģiski, lai noraidītu Padomes locekļa pieprasījumu, kas iesniegts saskaņā ar tā 3. panta 2. punktu. Tas ir vēl viens aspekts, kas varētu radīt tiesisko nedrošību balsošanas noteikumu piemērošanā.

58. Visbeidzot, šajā jautājumā es nesaprotu, kā apsvērumi saistībā ar Brexit (kas notika 2020. gada 31. janvārī) varētu ietekmēt 36. protokolā (par kuru vienojās Starpvaldību konferencē, kas noslēdza darbu 2007. gada oktobrī) izklāstīto noteikumu interpretāciju. Tas vien, ka līdz šim komitejā nepieciešamais balsu vairākums, lai apstiprinātu īstenošanas lēmuma projektu, ar ko nosaka LPTP secinājumus, atšķiras no balsu vairākuma, kas bija nepieciešams 2017. gadā (kad tika pieņemts strīdīgais lēmums), nerada nekādu tiesiskās nedrošības situāciju. Šajā ziņā svarīgi ir tas, ka komitejas priekšsēdētājam un locekļiem, pamatojoties uz attiecīgajiem noteikumiem, ir skaidrs, kāds balsu vairākums ir vajadzīgs, lai apstiprinātu akta projektu, un Komisija to neapstrīd.

59. Turklāt ir ļoti iespējams, ka pēc Brexit Padomes balsošanas noteikumu piemērošana, kas paredzēta Nicas līgumā, radīs zināmus sarežģījumus, kas nepastāv saskaņā ar Lisabonas līgumā paredzētajiem – zināmā mērā vienkāršākiem – noteikumiem. Tomēr tās ir tikai sekas tam, ka dalībvalstis nolēma negrozīt Savienības Līgumus uzreiz pēc Brexit un turpināt piemērot spēkā esošos noteikumus, interpretējot tos atbilstoši to priekšmetam un mērķim, kā arī ievērojot efektivitātes principu. Es nesaprotu, kā praktisks aspekts, kas attiecas uz pašreizējiem apstākļiem, kuri 2007. gadā netika paredzēti un nebija paredzami, varētu tikt uzskatīts par pamatotu 36. protokola 3. panta 2. punkta interpretācijas kritēriju.

60. Ceturtkārt, neesmu pārliecināts, ka pārsūdzētajā spriedumā pieņemtā 36. protokola 3. panta 2. punkta interpretācija ir pretrunā principam, ka pārejas noteikumi ir jāinterpretē šauri. Šajā ziņā konstatēju, ka Komisija atsaucas uz vienu vienīgu lietu ( 27 ), kurā Tiesa šauri interpretēja atkāpi no vispārējā noteikuma, kas ietverts dažos pārejas noteikumos ( 28 ). Šajā lietā aplūkotais pārejas noteikums neparedz atkāpi no vispārējā noteikuma, bet gan attiecas uz jauna noteikuma pakāpenisku ieviešanu, ļaujot paplašināt vecā noteikuma piemērošanu ( 29 ). Neesmu pārliecināts, ka abas situācijas ir pilnībā salīdzināmas, un Komisija savos apsvērumos nav centusies to paskaidrot.

61. Katrā ziņā un – kas ir vēl svarīgāk – pat ja piekristu, ka kopumā pārejas noteikumus nevajadzētu interpretēt pārāk plaši ( 30 ), tas nenozīmē, ka šos noteikumus var interpretēt tādā veidā, kas šķietami ir pretrunā to formulējumam ( 31 ). Prasība interpretēt izņēmumus un atkāpes šauri nenozīmē arī to, ka terminus, kas izmantoti to definēšanai, var interpretēt tā, lai atņemtu šiem izņēmumiem un atkāpēm to sekas ( 32 ).

62. Šajā jautājumā patiešām piekrītu Polijas Republikai, ka Komisijas ierosinātā interpretācija saīsinātu 36. protokolā noteikto laikposmu, kurā Padomes locekļi faktiski varētu izmantot tiesības lūgt “veco” kvalificēta balsu vairākuma noteikumu piemērošanu ( 33 ). Šajā saistībā gribētu piebilst, ka, tā kā no priekšlikuma iesniegšanas līdz faktiskajam balsojumam par šo priekšlikumu parasti paiet vairākas nedēļas, 36. protokolā paredzētā termiņa saīsināšana nekādā ziņā nav nenozīmīga.

63. Piektkārt, nedomāju, ka Tiesai ir jāizvērtē, vai – kā apgalvo Komisija – Lisabonas līgumā ieviestie balsošanas noteikumi salīdzinājumā ar Nicas līgumā paredzētajiem ir pēc būtības “demokrātiskāki” un tādējādi uzlabo Padomes balsojumu leģitimitāti. Es uzskatu, ka šis arguments ir acīmredzami nebūtisks, lai interpretētu 36. protokola 3. panta 2. punktu.

64. Katrā ziņā man šķiet – lai vai kas, bet demokrātijas princips tiek ievērots labāk, ja pilnībā tiek ievērots Lisabonas līguma izstrādātāju skaidrais nodoms, kuri, saņēmuši demokrātiskas pilnvaras apspriest Savienības Līgumu grozījumus, piekrita iekļaut dažus pārejas noteikumus. Patiesi, netiek apšaubīts, ka Lisabonas līguma izstrādātāji bija iecerējuši ieviest jaunos balsošanas noteikumus ar zināmu elastību un šajā nolūkā noteica divus pārejas periodus. Tas ir pamatojums 36. protokolam, kas, kā norādīts pārsūdzētajā spriedumā, līdztekus Līgumiem arī ir primārās tiesības ( 34 ). Līdz ar to šā protokola noteikumu piemērojamību laikā nevar nepamatoti sašaurināt ar noteikumiem, kurus Komisija uzskata par demokrātiskākiem.

65. Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisijas apgalvojums, saskaņā ar kuru Vispārējās tiesas apstiprinātā 36. protokola 3. panta 2. punkta interpretācija būtu pretrunā vienam no Lisabonas līguma izstrādātāju mērķiem, mani mulsina. Šajā ziņā ir arī jākonstatē, ka saskaņā ar pārsūdzētajā spriedumā norādīto ( 35 ) neviens no lietas dalībnieku pirmajā instancē iesniegtajiem dokumentiem neatklāj Lisabonas līguma izstrādātāju nodomu panākt, lai jaunais divkāršā balsu vairākuma noteikums būtu piemērojams pat tad, ja tas de facto atņemtu Padomes locekļiem tiesības, kas tiem ir piešķirtas saskaņā ar 36. protokolu.

66. Vispārīgāk runājot, jājautā, vai Komisija patiesībā nepārspīlē 36. protokola 3. panta 2. punktā paredzēto seku nozīmīgumu pēc pārejas perioda beigām. Pēc 2017. gada 31. marta balsošana saskaņā ar “vecajiem” kvalificēta balsu vairākuma noteikumiem šo secinājumu 54. punktā minēto ierobežojumu dēļ varēja notikt tikai izņēmuma kārtā. Apgalvojums, ka Vispārējās tiesas veiktā šīs tiesību normas interpretācija būtu pretrunā demokrātijas principam vai varētu neļaut sasniegt vienu no Lisabonas līguma izstrādātāju mērķiem, man atgādina Monty Python skeču, kurā daži mednieki izmanto ložmetējus, bazukas un artilēriju, lai nogalinātu moskītu. Tomēr atšķirībā no skeča iznākuma šādi pārlieki centieni, manuprāt, nav veiksmīgi.

67. Visbeidzot, uzskatu, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā ir pareizi interpretējusi 36. protokola 3. panta 2. punktu. Līdz ar to ierosinu Tiesai noraidīt Komisijas iesniegto apelācijas sūdzību.

VII. Par tiesāšanās izdevumiem

68. Saskaņā ar Reglamenta 138. panta 1. punktu, kas piemērojams apelācijas tiesvedībai atbilstoši tā 184. panta 1. punktam, lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir labvēlīgs.

69. Polijas Republika ir iesniegusi pieteikumu par tiesāšanās izdevumu atlīdzināšanu.

70. Tā kā Komisijai, manuprāt, nolēmums ir bijis nelabvēlīgs, tai ir jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā apelācijas tiesvedībā.

VIII. Secinājumi

71. Ņemot vērā iepriekš minēto, ierosinu Tiesai: – noraidīt apelācijas sūdzību; – piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

( 1 ) Oriģinālvaloda – angļu.

( 2 ) Citastarp skat. tā saukto 1966. gada “Luksemburgas kompromisu” (Padomes ārkārtas sesijas Luksemburgā 1966. gada 17., 18., 27. un 28. janvārī secinājumi) (1966. gada marta Eiropas Ekonomikas Kopienas Biļetens, 3/66, 5.–11. lpp.); tā saukto 1994. gada “Joanīnas kompromisu” (Padomes 1994. gada 29. marta Lēmums par Padomes lēmumu pieņemšanu ar kvalificētu balsu vairākumu (OV 1994, C 105, 1. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1995. gada 1. janvāra lēmumu (OV 1995, C 1, 1. lpp.)); un pavisam neseno, Lisabonas līgumam pievienoto Deklarāciju (Nr. 7) attiecībā uz Līguma par Eiropas Savienību 16. panta 4. punktu un Līguma par Eiropas Savienības darbību 238. panta 2. punktu (OV 2008, C 115, 338. lpp.).

( 3 ) Vēsturisku pārskatu ar papildu atsaucēm citastarp skat. Jacqué, J.‑P., “Le vote au Conseil de l’Union européenne”, no: Blanquet, M., La prise de décision dans le système de l’Union européenne, Bruylant, 2011, 61.–89. lpp., un Dann, P., “The Council”, no: Schütze, R., un Tridimas, T., Oxford Principles of European Union Law, I sējums, Oksforda, 2018, 540.–544. lpp.

( 4 ) Skat. jo īpaši LES 16. panta 3.–5. punktu, LESD 238. pantu un 11. pantu Padomes Lēmumā 2009/937/ES (2009. gada 1. decembris), ar ko pieņem Padomes Reglamentu (OV 2009, L 325, 35. lpp.), ar grozījumiem.

( 5 ) Tā tas ir gadījumos, kad Padome rīkojas pēc Komisijas vai Savienības Augstā pārstāvja ārlietās un drošības politikas jautājumos priekšlikuma (skat. LESD 238. panta 2. punktu). Tie ir vairums gadījumu, kad Padomei ir jābalso saskaņā ar kvalificēta balsu vairākuma noteikumiem.

( 6 ) OV 2016, C 202, 321. lpp. (turpmāk tekstā – “36. protokols”).

( 7 ) Tabula izlaista.

( 8 ) OV 2011, L 55, 13. lpp.

( 9 ) OV 2010, L 334, 17. lpp.

( 10 ) OV 2012, L 63, 1. lpp.

( 11 ) OV 2017, L 212, 1. lpp.

( 12 ) Spriedums Polija/Komisija (T‑699/17, EU:T:2021:44; turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”).

( 13 ) Skat. pārsūdzētā sprieduma 34. punktu.

( 14 ) Turpat, 35. un 36. punkts.

( 15 ) Turpat, 37. punkts.

( 16 ) Turpat, 38.–42. punkts.

( 17 ) Turpat, 43.–49. punkts.

( 18 ) Turpat, 50.–52. punkts.

( 19 ) Turpat, 53.–55. punkts.

( 20 ) Pārsūdzētā sprieduma 56. punkts.

( 21 ) Citastarp skat. Ponzano, P., “Comment to Article 16 TEU”, no: Curti Gialdino, C. (red.), Codice dell’Unione europea – Operativo, Simone, Neapole, 2012, 196.–197. lpp.

( 22 ) Mans izcēlums.

( 23 ) Skat. it īpaši versiju spāņu valodā (“entre el 1 de noviembre de 2014 y el 31 de marzo de 2017 [..] cualquier miembro del Consejo podrá solicitar”), vācu valodā (“für den Zeitraum vom 1. November 2014 bis zum 31. März 2017 [..] kann ein Mitglied des Rates beantragen”), grieķu valodā (“aπό την 1η Νοεμβρίου 2014 έως την 31η Μαρτίου 201[7] [..] ένα μέλος του Συμβουλίου μπορεί να ζητά να θεσπισθεί”), franču valodā (“entre le 1er novembre 2014 et le 31 mars 2017 [..] un membre du Conseil peut demander”), horvātu valodā (“u razdoblju od 1. studenoga 2014. do 31. ožujka 2017 [..] član Vijeća može zatražiti”) un itāļu valodā (“nel periodo dal 1o novembre 2014 al 31 marzo 2017 [..] un membro del Consiglio può chiedere”).

( 24 ) Skat., piemēram, spriedumu, 2014. gada 1. jūlijs, Ålands Vindkraft (C‑573/12, EU:C:2014:2037, 127. un 128. punkts).

( 25 ) Šajā ziņā pārliecinoši skat. pārsūdzētā sprieduma 55. punktu.

( 26 ) Turpat.

( 27 ) Spriedums, 2010. gada 2. septembris, Kirin Amgen (C‑66/09, EU:C:2010:484, 30.–33. punkts).

( 28 ) Šajā ziņā skat. arī ģenerāladvokāta Ī. Bota [Y. Bot] secinājumus lietā Kirin Amgen (C‑66/09, EU:C:2010:96, 5. un 57. punkts).

( 29 ) Sal. arī ar pārsūdzētā sprieduma 47. punktu.

( 30 ) Skat. pārsūdzētā sprieduma 50. punktu un tajā minēto judikatūru.

( 31 ) Skat. šo secinājumu 48. un 49. punktu.

( 32 ) Skat. it īpaši spriedumu, 2021. gada 30. septembris, Icade Promotion (C‑299/20, EU:C:2021:783, 31. punkts un tajā minētā judikatūra). Šajā nozīmē skat. arī spriedumu, 2010. gada 14. oktobris, Union syndicale Solidaires Isère (C‑428/09, EU:C:2010:612, 40. punkts).

( 33 ) Šajā ziņā (arī pārliecinoši) skat. pārsūdzētā sprieduma 41. punktu.

( 34 ) Pārsūdzētā sprieduma 51. punkts.

( 35 ) Turpat, 37. punkts.