ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 138/16

Tiesas (pirmā palāta) 2015. gada 26. februāra spriedums (Conseil d'État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ministre de l'Économie et des Finances/Gérard de Ruyter

(Lieta C-623/13) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sociālais nodrošinājums - Regula (EEK) Nr. 1408/71 - 4. pants - Materiālā piemērošanas joma - Iemaksas par ienākumiem no īpašuma - Vispārējā sociālā iemaksa - Iemaksa sociālā parāda izlīdzināšanai - Sociālā iemaksa - Papildiemaksa sociālajai iemaksai - Dalība obligāto sociālā nodrošinājuma sistēmu finansēšanā - Tieša un pietiekami atbilstoša saikne ar noteiktām sociālā nodrošinājuma jomām)

(2015/C 138/20)

Tiesvedības valoda – franču

Iesniedzējtiesa

Conseil d'État

Pamatlietas puses

Prasītājs: Ministre de l'Économie et des Finances

Atbildētājs: Gérard de Ruyter

Rezolutīvā daļa:

Padomes 1971. gada 14. jūnija Regula (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Padomes 1996. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 118/97, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 1998. gada 29. jūnija Regulu (EK) Nr. 1606/98, ir jāinterpretē tādējādi, ka tādām iemaksām par ienākumiem no īpašuma kā pamatlietā, ja tās ir paredzētas obligāto sociālā nodrošinājuma sistēmu finansēšanai, ir tieša un atbilstoša saikne ar noteiktām Regulas Nr. 1408/71 4. pantā minētajām sociālā nodrošinājuma jomām un līdz ar to tās ietilpst šīs regulas piemērošanas jomā, pat ja šīs iemaksas tiek uzliktas nodokļa maksātāju ienākumiem no īpašuma, neatkarīgi no šo personu veiktās profesionālās darbības.

(1) OV C 31, 1.2.2014.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 138/4

Tiesas (devītā palāta) 2015. gada 26. aprīļa spriedums (Tribunalul Specializat Cluj (Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Bogdan Matei, Ioana Ofelia Matei/SC Volksbank România SA

(Lieta C-143/13) (1)

(Direktīva 93/13/EEK - Negodīgi noteikumi līgumos, ko slēdz starp pārdevēju vai piegādātāju un patērētāju - 4. panta 2. punkts - Līguma noteikumu negodīguma izvērtējums - Noteikumu par līguma galveno priekšmetu vai cenas vai atlīdzības atbilstīgumu izslēgšana ar nosacījumu, ka tie ir formulēti vienkāršā un skaidri saprotamā valodā - Līguma noteikumi par aizdevēja iekasējamo “riska komisiju”, ar kuriem tam ar zināmiem nosacījumiem ir atļauts vienpusēji grozīt procentu likmi)

(2015/C 138/04)

Tiesvedības valoda – rumāņu

Iesniedzējtiesa

Tribunalul Specializat Cluj

Pamatlietas puses

Prasītāji: Bogdan Matei, Ioana Ofelia Matei

Atbildētāja: SC Volksbank România SA

Rezolutīvā daļa:

Padomes 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 4. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos kā pamatlietā jēdzieni “līguma galvenais priekšmets” un “cenas un atlīdzības, no vienas puses, atbilstīgums pakalpojumiem vai precēm, kas par to saņemtas, no otras puses”, principā neaptver tādus līguma noteikumu veidus kā pamatlietā apspriestie, kas ietverti aizdevuma līgumos, kuri ir noslēgti starp pārdevēju vai piegādātāju un patērētāju, ar kuriem, pirmkārt, aizdevējam noteiktos apstākļos ir atļauts vienpusēji grozīt procentu likmi un, otrkārt, kuros ir paredzēta aizdevēja iekasējamā “riska komisijas nauda”. Tomēr iesniedzējtiesai šāda minēto līguma noteikumu kvalifikācija ir jāpārbauda, ņemot vērā attiecīgo līgumu veidu, vispārējo sistēmu un nosacījumus, kā arī juridisko un faktisko kontekstu, kurā tie ietilpst.

(1) OV C 171, 15.6.2013.
2)

Direktīvas 85/337, kas grozīta ar Direktīvu 2009/31, 4. panta 2. punkts, to lasot kopā ar minētās direktīvas II pielikuma 2. punkta d) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka pienākums veikt ietekmes uz vidi novērtējumu tādam dziļurbumam, kāds pamatlietā ir izpētes urbums, var izrietēt no šīs normas. Tāpēc valsts kompetentajām iestādēm ir īpaši jāpārbauda, vai, ņemot vērā minētās Direktīvas 85/337, kas grozīta ar Direktīvu 2009/31, III pielikumā paredzētos kritērijus, ir jāveic ietekmes uz vidi novērtējums. Šajā saistībā ir tostarp jāpārbauda, vai izpētes urbumu ietekme uz vidi citu projektu ietekmes dēļ nevarētu būt nozīmīgāka nekā šo projektu neesamības gadījumā. Šī izvērtēšana nevar būt atkarīga no pašvaldības robežām.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 65/5

Tiesas (virspalāta) 2014. gada 18. decembra spriedums (High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – The Queen, pēc lūguma, ko iesnieguši: Sean Ambrose McCarthy, Helena Patricia McCarthy Rodriguez, Natasha Caley McCarthy Rodriguez/Secretary of State for the Home Department

(Lieta C-202/13) (1)

(Eiropas Savienības pilsonība - Direktīva 2004/38/EK - Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalsts teritorijā - Ieceļošanas tiesības - Trešās valsts valstspiederīgais, kas ir Savienības pilsoņa ģimenes loceklis un kam ir kādas dalībvalsts izsniegta uzturēšanās atļauja - Valsts tiesību akti, kuros iebraukšanai valsts teritorijā ir izvirzīts nosacījums par iepriekšējas iebraukšanas atļaujas saņemšanu - Direktīvas 2004/38/EK 35. pants - 20. protokola par Līguma par Eiropas Savienības darbību 26. panta dažu aspektu piemērošanu Apvienotajai Karalistei un Īrijai 1. pants)

(2015/C 065/07)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

Pamatlietas puses

Prasītāji: The Queen, pēc lūguma, ko iesnieguši: Sean Ambrose McCarthy, Helena Patricia McCarthy Rodriguez un Natasha Caley McCarthy Rodriguez

Atbildētājs: Secretary of State for the Home Department

Rezolutīvā daļa:

Gan Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, 35. pants, gan 20. protokola par Līguma par Eiropas Savienības darbību 26. panta dažu aspektu piemērošanu Apvienotajai Karalistei un Īrijai 1. pants ir interpretējami tādējādi, ka tie neļauj dalībvalstij, kas cenšas sasniegt vispārējas prevencijas mērķi, Eiropas Savienības pilsoņa ģimenes locekļiem, kas nav nevienas dalībvalsts valstspiederīgie un kam ir derīga uzturēšanās atļauja, kuru saskaņā ar Direktīvas 2004/38 10. pantu ir izsniegušas citas dalībvalsts iestādes, noteikt pienākumu saskaņā ar valsts tiesībām iegūt ieceļošanas atļauju, piemēram, EEZ (Eiropas Ekonomikas zona) ģimenes atļauju, lai varētu ieceļot tās teritorijā.

(1) OV C 189, 29.6.2013.
C 73/5

Tiesas (otrā palāta) 201. gada 15. janvāra spriedums (Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – The Queen, pēc Eventech Ltd lūguma/The Parking Adjudicator

(Lieta C-518/13) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Konkurence - Valsts atbalsts - LESD 107. panta 1. punkts - Atļauja, kas piešķirta tikai Londonas taksometriem, izņemot privāti nomātām vieglajām automašīnām ar autovadītāju, izmantot autobusiem rezervētās joslas - Valsts atbalsta jēdziens - Valsts līdzekļi - Ekonomiska priekšrocība - Selektīva priekšrocība - Ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm)

(2015/C 073/06)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Pamatlietas puses

Prasītāja: The Queen, pēc Eventech Ltd lūguma

Atbildētāja: The Parking Adjudicator

piedaloties: London Borough of Camden, Transport for London

Rezolutīvā daļa:

1) tas, ka drošas un efektīvas transporta sistēmas izveidošanai Londonas taksometriem tiek atļauts pārvietoties pa autobusu braukšanas joslām, kas izveidotas uz publiskajiem ceļiem, stundās, kurās ir piemērojami pārvietošanās ierobežojumi šajās joslās, vienlaicīgi liedzot tajās pārvietoties privāti nomātām vieglajām automašīnām ar autovadītāju, izņemot, lai uzņemtu vai izsēdinātu pasažierus, kas tās ir iepriekš rezervējuši, nešķiet ietveram valsts līdzekļu izmantošanu un šiem taksometriem piešķiram selektīvu ekonomisko priekšrocību LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, kas tomēr ir jāpārbauda iesniedzējtiesai;

2) nevar tikt izslēgts, ka tas, ka drošas un efektīvas transporta sistēmas izveidošanai Londonas taksometriem tiek atļauts pārvietoties pa autobusu braukšanas joslām, kas izveidotas uz publiskajiem ceļiem, stundās, kurās ir piemērojami pārvietošanās ierobežojumi šajās joslās, vienlaicīgi liedzot tajās pārvietoties privāti nomātām vieglajām automašīnām ar autovadītāju, izņemot, lai uzņemtu vai izsēdinātu pasažierus, kas tās ir iepriekš rezervējuši, varētu ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

(1) OV C 367, 14.12.13.
2)

Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta k) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka parodijas galvenās raksturiezīmes ir, pirmkārt, atsaukšanās uz pastāvošu darbu kopā ar pamanāmām atšķirībām no tā un, otrkārt, humora vai izsmiekla izpausme. Jēdziens “parodija” šīs tiesību normas izpratnē nav pakļauts nosacījumiem, atbilstoši kuriem papildus tam, ka tajā ir jābūt pamanāmām atšķirībām salīdzinājumā ar parodēto oriģinālo darbu, parodijai pašai ir jābūt oriģinālai, tai ir jābūt saprātīgi attiecināmai uz citu personu, nevis paša oriģinālā darba autoru, jāattiecas uz pašu oriģinālo darbu vai arī tajā ir jābūt minētam parodētā darba avotam. Konkrētajā situācijā piemērojot izņēmumu attiecībā uz parodiju Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta k) apakšpunkta izpratnē, ir jāievēro taisnīgs līdzsvars starp šīs direktīvas 2. un 3. pantā paredzēto personu interesēm un tiesībām, no vienas puses, un aizsargātā darba izmantotāja, kurš atsaucas uz parodijas izņēmumu šā 5. panta 3. punkta k) apakšpunkta izpratnē, vārda brīvību, no otras puses. Iesniedzējtiesai, ņemot vērā visus pamatlietas apstākļus un pieņemot, ka attiecīgais zīmējums pamatlietā atbilst minētajām galvenajām raksturiezīmēm, ir jāizvērtē, vai, piemērojot parodijas izņēmumu Direktīvas 2001/29 5. panta 3. punkta k) apakšpunkta izpratnē, tiek ievērots šis taisnīgais līdzsvars.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 26/6

Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 19. novembra spriedums (Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – The Queen, pēc lūguma, ko iesniegusi: ClientEarth/The Secretary of State for the Environment, Food and Rural Affairs

(Lieta C-404/13) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Vide - Gaisa kvalitāte - Direktīva 2008/50/EK - Slāpekļa dioksīda robežlielumi - Pienākums lūgt noteiktā termiņa pagarinājumu, iesniedzot gaisa kvalitātes plānu - Sankcijas)

(2015/C 026/07)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

Supreme Court of the United Kingdom

Pamatlietas puses

Prasītāja: The Queen, pēc lūguma, ko iesniegusi: ClientEarth

Atbildētāji: The Secretary of State for the Environment, Food and Rural Affairs

Rezolutīvā daļa:

1. Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 21. maija Direktīvas 2008/50/EK par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai 22. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai tās XI pielikumā norādīto slāpekļa dioksīda robežlielumu sasniegšanas termiņu varētu pagarināt ilgākais par pieciem gadiem, dalībvalstij šajā normā ir noteikts pienākums iesniegt lūgumu, tiklīdz, ņemot vērā visu pieejamo informāciju, objektīvi var tikt secināts, ka neatkarīgi no tā, ka šī dalībvalsts ir veikusi visus atbilstošos pasākumus piesārņojuma mazināšanai, šie robežlielumi noteiktajā termiņā konkrētā zonā vai aglomerācijā nevarēs tikt sasniegti. Direktīvā 2008/50 nav paredzēts neviens izņēmums no tās 22. panta 1. punktā paredzētā pienākuma;

2. gadījumā, ja izrādās, ka konkrētā dalībvalsts kādā zonā vai aglomerācijā nevarēs ievērot Direktīvas 2008/50 XI pielikumā noteiktos slāpekļa dioksīda robežlielumus pēc šajā pielikumā noteiktā datuma, proti, 2010. gada 1. janvāra, ja dalībvalsts nav lūgusi termiņa pagarinājumu saskaņā ar Direktīvas 2008/50 22. panta 1. punktu, tikai gaisa kvalitātes plāna izstrāde atbilstoši šīs direktīvas 23. panta 1. punkta otrajai daļai vien nav pamats uzskatīt, ka šī dalībvalsts tomēr ir izpildījusi pienākumus, kas tai ir paredzēti minētās direktīvas 13. pantā;

3. līdzko dalībvalsts nav ievērojusi prasības, kuras izriet no Direktīvas 2008/50 13. panta 1. punkta otrās daļas, vienlaikus nelūdzot piešķirt termiņa pagarinājumu atbilstoši šīs direktīvas 22. pantā paredzētajiem nosacījumiem, kompetentajai valsts tiesai, kurā tiek izskatīta attiecīgā lieta, attiecībā pret valsts iestādi ir jāvērš visi nepieciešamie pasākumi, piemēram, izpildrīkojums, lai šī iestāde izstrādātu ar šo direktīvu prasīto plānu atbilstoši tajā paredzētajiem nosacījumiem.

(1) OV C 274, 21.9.2013.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 462/9

Tiesas (desmitā palāta) 2014. gada 16. oktobra spriedums (High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – The Queen, pārstāvot Newby Foods Ltd/Food Standards Agency

(Lieta C-453/13) (1)

(Veselības aizsardzība - Regula (EK) Nr. 853/2004 - Higiēnas noteikumi, kas piemērojami dzīvnieku izcelsmes pārtikai - I pielikuma 1.14. un 1.15. punkts - Jēdzieni “mehāniski atdalīta gaļa” un “gaļas izstrādājumi” - Regula (EK) Nr. 999/2001 - Dažu transmisīvo sūkļveida encefalopātiju profilakse, kontrole un apkarošana - Patērētāju aizsardzība - Direktīva 2000/13/EK - Pārtikas produktu marķēšana un noformēšana)

(2014/C 462/15)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

Pamatlietas puses

Prasītāa: The Queen, pārstāvot Newby Foods Ltd

Atbildētāja: Food Standards Agency

Rezolutīvā daļa:

Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulas (EK) Nr. 853/2004, ar ko nosaka īpašus higiēnas noteikumus attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes pārtiku, I pielikuma 1.14. un 1.15. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka produkts, kas iegūts no gaļas kauliem pēc atkaulošanas vai no mājputnu gaļas liemeņiem, mehāniski noņemot gaļu, ir jākvalificē kā “mehāniski atdalīta gaļa” šī 1.14. punkta izpratnē, ja izmantotajā procesā ir zaudēta muskuļu šķiedru struktūra vai būtiski tā mainīta lielākā mērā, nekā tas ir tieši konkrētajā griezuma vietā, neatkarīgi no tā, ka ar izmantoto metodi netiek mainīta izmantoto kaulu struktūra. Šāds produkts nevar tikt klasificēts kā “gaļas izstrādājums” šī 1.15. punkta nozīmē.

(1) OV C 344, 23.11.2013.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 421/12

Tiesas (septītā palāta) 2014. gada 2. oktobra spriedums (Hof van beroep te Brussel (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Orgacom BVBA/Vlaamse Landmaatschappij

(Lieta C-254/13) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Maksājumi ar muitas nodoklim līdzvērtīgu iedarbību - Iekšējie nodokļi - Ievedmuitas nodoklis par Flandrijas reģionā ievestiem kūtsmēsliem - LESD 30. un 110. pants - Maksājums, kas ir jāmaksā importētājam - Dažādi maksājumi par Flandrijas reģionā ievestiem un par tajā saražotiem kūtsmēsliem)

2014/C 421/15

Tiesvedības valoda – holandiešu

Iesniedzējtiesa

Hof van beroep te Brussel

Pamatlietas puses

Prasītājs: Orgacom BVBA

Atbildētāja: Vlaamse Landmaatschappij

Rezolutīvā daļa:

LESD 30. pants nepieļauj tādu maksājumu kā Flandrijas reģiona 1991. gada 23. janvāra dekrēta par vides aizsardzību pret piesārņojumu, ko rada mēslošanas līdzekļi, kurā grozījumi izdarīti ar 2003. gada 28. marta dekrētu, 21. panta 5. punktā paredzētais maksājums, kas ir piemērojams vienīgi kūtsmēslu un citu mēslošanas līdzekļu pārpalikuma importēšanai Flandrijas reģionā un tiek iekasēts no importētāja, kamēr nodoklis par to mēslošanas līdzekļu pārpalikumu, kuri ir radušies Flandrijas teritorijā, tiek iekasēts no ražotāja, un kas tiek aprēķināts citādāk nekā pēdējais minētais maksājums. Šajā ziņā nav nozīmes tam, ka dalībvalsts, no kuras Flandrijas reģionā ir ievests mēslošanas līdzekļu pārpalikums, piemēro nodokļu samazinājumu šī pārpalikuma eksportēšanas uz citām dalībvalstīm gadījumā.

(1) OV C 207, 20.07.2013.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 409/10

Tiesas (ceturtā palāta) 2014. gada 10. septembra spriedums (Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Gemeente ‘s-Hertogenbosch/Staatssecretaris van Financiën

(Lieta C-92/13) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Sestā PVN direktīva - 5. panta 7. punkta a) apakšpunkts - Ar nodokli apliekami darījumi - Jēdziens “par atlīdzību veikta piegāde” - Pašvaldības iestādes pirmā ēkas, kas tai celta uz tai piederošas zemes, ekspluatācijas uzsākšana - Valsts iestādes un nodokļa maksātāja statusā veiktas darbības)

2014/C 409/13

Tiesvedības valoda – holandiešu

Iesniedzējtiesa

Hoge Raad der Nederlanden

Pamatlietas puses

Prasītājs: Gemeente ‘s-Hertogenbosch

Atbildētājs: Staatssecretaris van Financiën

Rezolutīvā daļa:

Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķina bāze, 5. panta 7. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams pamatlietā izskatāmajā situācijā, kad pašvaldība uzsāk pirmreizēju ēkas ekspluatāciju, kas ir uzbūvēta uz tās zemes un kuru tā 94 % apmērā izmantos savai darbībai valsts iestādes statusā un 6 % apmērā savām darbībām nodokļa maksātājas statusā, no kurām 1 % ir no nodokļa atbrīvotas darbības un saistībā ar kurām nav tiesību uz atskaitīšanu. Tomēr vēlāka nekustamā īpašuma ekspluatācija pašvaldības darbībām rada tiesības uz nodokļa, kas samaksāts šajā normā paredzētās lietošanas ietvaros, atmaksu tikai tādā apmērā, kas atbilst ekspluatācijai ar nodokli apliekamām darbībām, piemērojot šīs direktīvas 17. panta 5. punktu.

(1) OV C 147, 25.5.2013.
3)

Direktīvas 2000/31 12.–14. pantā paredzētie civiltiesiskās atbildības ierobežojumi neattiecas uz preses izdevējsabiedrību, kurai pieder tīmekļa vietne, kurā ir publicēta avīzes elektroniskā versija, ja turklāt šīs sabiedrības ienākumi tiek gūti no šajā vietnē izplatītās komercreklāmas, ja vien tai ir zināma informācija, kuru tā publicē, un tā veic kontroli pār to neatkarīgi no tā, vai piekļuve minētajai vietnei ir maksas vai bezmaksas;
2)

iesniedzējtiesai ir jānovērtē, vai ir izpildīti nosacījumi, lai iestātos dalībvalsts atbildība. Turklāt attiecībā uz jautājumu, vai aplūkotais valsts tiesiskais regulējums ir “pietiekami būtisks” Savienības tiesību pārkāpums, šai tiesai ir jāņem vērā it īpaši fakts, ka Tiesa vēl nav lēmusi par faktora, kas balstīts uz paredzamo dzīves ilgumu atkarībā no vecuma, ņemšanu vērā, nosakot apdrošināšanas atlīdzību, kas tiek maksāta atbilstoši likumā noteiktajai sociālā nodrošinājuma sistēmai un ietilpst Direktīvas 79/7 piemērošanas jomā, pieļaujamību. Iesniedzējtiesai ir jāņem vērā arī Savienības likumdevēja dalībvalstīm piešķirtās tiesības, kas izteiktas Padomes 2004. gada 13. decembra Direktīvas 2004/113/EK, ar kuru īsteno principu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz pieeju precēm un pakalpojumiem, preču piegādi un pakalpojumu sniegšanu, 5. panta 2. punktā, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. jūlija Direktīvas 2006/54/EK par tādu principu īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos, 9. panta 1. punkta h) apakšpunktā. Minētā tiesa turklāt ir aicināta ņemt vērā, ka Tiesa 2011. gada 1. martā (C-236/09, EU:C:2011:100) ir nospriedusi, ka pirmā no minētajām normām ir spēkā neesoša, jo ar to tiek pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes pret vīriešiem un sievietēm princips.
2)

tiesību uz aizstāvību ievērošanas princips un, konkrētāk, tiesības ikkatrai personai tikt uzklausītai pirms nelabvēlīga individuāla pasākuma noteikšanas ir jāinterpretē tādējādi, ka sakarā ar importa muitas nodevas pēcmuitošanas piedziņas procedūru, piemērojot Regulu Nr. 2913/92, kas grozīta ar Regulu Nr. 2700/2000, pieņemta paziņojuma par samaksu adresāta tiesības uz aizstāvību ir pārkāptas, ja iestāde viņu nav uzklausījusi pirms šī lēmuma pieņemšanas, pat ja viņš ir varējis paust savu nostāju vēlākā administratīvās sūdzības posmā, ja valsts tiesiskais regulējums neļauj šādu paziņojumu adresātiem, neesot iepriekšējai uzklausīšanai, saņemt to izpildes atlikšanu līdz iespējamai to grozīšanai. Katrā ziņā tāds ir gadījums, ja valsts administratīvā procedūra, ar ko ievieš Regulas Nr. 2913/92, kas grozīta ar Regulu Nr. 2700/2000, 244. panta otro daļu, ierobežo šādas atlikšanas piešķiršanu ar to, ka ir pamats uzskatīt, ka apstrīdētais lēmums neatbilst tiesību aktiem muitas jomā, vai pastāv bažas, ka attiecīgajai personai var tikt nodarīts nelabojams kaitējums;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 315/15

Tiesas (otrā palāta) 2014. gada 10. jūlija spriedums (High Court of Ireland (Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Ewaen Fred Ogieriakhi/Minister for Justice and Equality, Īrija, Attorney General, An Post

(Lieta C-244/13) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2004/38/EK - 16. panta 2. punkts - Savienības pilsoņa ģimenes locekļu, kuri ir trešo valstu valstspiederīgie, pastāvīgās uzturēšanās tiesības - Laulāto kopdzīves beigas - Tūlītēja kopdzīve ar citiem partneriem nepārtrauktas piecu gadu uzturēšanās periodā - Regula (EEK) Nr. 1612/68 - 10. panta 3. punkts - Nosacījumi - Vienas dalībvalsts izdarīts Savienības tiesību pārkāpums - Aplūkojamā pārkāpuma rakstura pārbaude - Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu nepieciešamība)

2014/C 315/22

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

High Court of Ireland

Pamatlietas puses

Prasītājs: Ewaen Fred Ogieriakhi

Atbildētāji: Minister for Justice and Equality, Īrija, Attorney General, An Post

Rezolutīvā daļa:

1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, 16. panta 2. punkts jāinterpretē tādējādi, ka trešās valsts valstspiederīgais, kurš nepārtrauktā piecu gadu laikposmā pirms šīs direktīvas transponēšanas datuma ir uzturējies dalībvalstī Savienības pilsoņa, šīs dalībvalsts darba ņēmēja, laulātā statusā, ir jāuzskata par tādu, kurš ir ieguvis pastāvīgās uzturēšanās tiesības, kas ir paredzētas šajā normā, pat ja šajā laikposmā laulātie nolēma šķirties un ir uzsākuši kopdzīvi ar citiem partneriem un mājokli, kur dzīvo šis valstspiederīgais, šim pēdējam vairs nebija sagādājis vai nodrošinājis laulātais – Savienības pilsonis;

2) tas, ka prasības par zaudējumu atlīdzību Savienības tiesību pārkāpuma dēļ ietvaros valsts tiesa ir uzskatījusi par nepieciešamu uzdot prejudiciālu jautājumu par pamatlietā aplūkojamām Savienības tiesībām, nav jāuzskata par izšķirošo rādītāju, lai noteiktu, vai pastāv acīmredzams šo tiesību pārkāpums no dalībvalsts puses.

(1) OV C 189, 29.6.2013.
1)

Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, kas grozīta ar Padomes 2006. gada 14. februāra Direktīvu 2006/18/EK, 16. panta 1. punkts, redakcijā, kas izriet no tās 28.c panta, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neliedz valsts tiesisko regulējumu, ar ko šajā tiesiskajā regulējumā paredzēto atbrīvojumu no pievienotās vērtības nodokļa par importu maksas pakārto nosacījumam, ka ievestajām precēm, kurām saistībā ar šo nodokli ir paredzēts akcīzes preču noliktavas režīms, ir jābūt tajā fiziski nogādātām;