Ja direktīvā nav paredzēta forma un metodes konkrētā rezultāta sasniegšanai, dalībvalstij ir pilnīga brīvība izvēlēties minētā rezultāta sasniegšanai vēlamo formu un metodes. Tomēr, ņemot vērā brīvību, ko dalībvalstīm piešķir EKL 249. panta trešā daļa, dalībvalstīm ir pienākums izvēlēties vispiemērotākās formas un metodes, lai nodrošinātu direktīvu lietderīgo iedarbību. No tā arī izriet, ka gadījumā, ja nepastāv Kopienu tiesību norma, kurā skaidri un precīzi noteikta dalībvalstu izmantojamā forma un metodes, tad Komisijai savu kontroles pilnvaru ietvaros saskaņā it īpaši ar EKL 211. un 226. pantu ir pietiekami juridiski pamatoti jāpierāda, ka dalībvalsts izmantotie līdzekļi ir pretrunā Kopienu tiesībām.

No tā izriet, ka tiesiskuma kontroles ietvaros šajā sakarā Kopienu tiesa veic pilnu kontroli attiecībā uz to, vai Komisija pareizi piemēro atbilstošās tiesību normas, un to piemērojamība ir jānosaka saskaņā ar judikatūrā atzītajām interpretācijas metodēm. Tomēr Pirmās instances tiesa nevar aizstāt Komisiju, jo tai šajā kontekstā ir jāveic sarežģīti ekonomiski un ekoloģiski novērtējumi. Tādēļ tai ir jāaprobežojas ar pārbaudi, vai attiecīgajā pasākumā nav acīmredzamu kļūdu vai pilnvaru nepareizas izmantošanas, vai kompetentā iestāde nav acīmredzami pārkāpusi savas rīcības brīvības robežas un ir pilnībā ievērotas procesuālās garantijas, kurām šajā kontekstā ir īpaši būtiska nozīme.

Pat ja dalībvalstij ir noteikta rīcības brīvība Direktīvas 2003/87, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61, transponēšanā, Komisijai tomēr saskaņā ar šīs direktīvas 9. panta 3. punktu, no vienas puses, ir tiesības pārbaudīt dalībvalsts pieņemto aktu saderīgumu ar minētās direktīvas III pielikumā ietvertajiem kritērijiem un tās 10. panta noteikumiem un, no otras puses, veicot šo kontroli, tai pašai piemīt rīcības brīvība tiktāl, ciktāl šajā kontrolē ir jāpiemēro sarežģīti ekonomiski un ekoloģiski novērtējumi attiecībā uz vispārīgo mērķi samazināt siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisiju ar ekonomiski efektīvas un darboties spējīgas kvotu tirdzniecības sistēmas palīdzību, kā tas izriet no šīs direktīvas 1. panta un 5. apsvēruma.

Tas, ka Direktīvas 2003/87, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61, 11. panta 1. punktā dalībvalstij ir paredzēts pienākums savu sadales lēmumu balstīt uz kvotu valsts sadales plānu (VSP), kuru saskaņā ar minētās direktīvas 9. pantu ir pārbaudījusi Komisija un kurā, iespējams, pēc tās pieprasījuma ir veiktas izmaiņas, noteikti nenozīmē, ka nav iespējamas vēlākas izmaiņas individuālajā kvotu sadalē. Saskaņā ar Direktīvas 2003/87 11. panta 1. punkta otrā teikuma beigām, lasot to kopsakarā ar tās III pielikuma 9. kritēriju, sadales lēmuma saturs ir atkarīgs arī no otrās konsultēšanās ar sabiedrību. Šī otrā konsultēšanās ar sabiedrību notiek tikai pēc tam, kad Komisija pārbaudījusi paziņoto VSP, un tai ir jābūt piemērotai, lai pēc tās varētu veikt grozījumus sadalē, ko dalībvalsts nodomājusi pieņemt ar sadales lēmumu, pretējā gadījumā riskējot šo konsultēšanos padarīt bezjēdzīgu un sabiedrības apsvērumus — vienīgi teorētiskus.

Pamatnostādnes, kuras Komisija ir izstrādājusi Direktīvas 2003/87, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61, ietvaros, kaut arī pamatotas uz minētās direktīvas 9. panta 1. punkta pirmās daļas pēdējā teikumā paredzētu tiesisko pamatu, saskaņā ar ko Komisijai jāizstrādā III pielikumā minēto kritēriju īstenošanas pamatnostādnes, tās neatbilst nevienam no Kopienu tiesību atvasinātajiem aktiem, kas paredzēti EKL 249. pantā. Tādējādi šīs pamatnostādnes ietilpst tādu normu kategorijā, kurām pašām par sevi principā nav pastāvīga saistoša efekta attiecībā pret trešām personām un kuras Komisija plaši izmanto savā administratīvajā praksē, lai strukturētu un padarītu pārskatāmāku savas diskrecionārās varas un uzraudzības funkciju veikšanu.

Katrā ziņā, pieņemot šādas administratīvas rīcības normas ar ārēju iedarbību un to pasludināšanas brīdī paziņojot, ka turpmāk šīs normas tiks piemērotas gadījumiem, ar kuriem tās saistītas, Komisija pati sevi ierobežo un nevar atteikties no tā, nevēlēdamās, lai attiecīgā gadījumā to sodītu par tādu vispārējo Kopienu tiesību principu pārkāpumu kā vienlīdzīgas attieksmes, tiesiskās drošības vai tiesiskās paļāvības aizsardzības princips. Līdz ar to ir iespējams, ka Komisija, ieviešot savām pamatnostādnēm pretējus pasākumus, var sagaidīt iebildumus par šo pamatnostādņu neievērošanu, it īpaši no dalībvalstīm, kuras ir to adresātes.

Komisijai minētās pamatnostādnes it īpaši attiecībā uz būtiskākajiem aspektiem ir jāizstrādā pēc iespējas skaidrāk un precīzāk. Vēl jo vairāk tas tā ir tādēļ, ka kvotu valsts sadales plānu (VSP) kontrole un noraidīšana, ko Komisija veic, pamatojoties uz Direktīvas 2003/87 9. panta 3. punktu, ir ļoti sašaurināta un tā aprobežojas ar VSP saderīguma pārbaudi tikai ar III pielikuma kritērijiem un tikai ar minētās direktīvas 10. panta noteikumiem.

Ja Komisijas pamatnostādnēs nav nekādu atsauču uz jautājumu par ex post pielāgojumu individuāli piešķirto kvotu samazinājumam tiesiskumu un dalībvalsts rīcības brīvību šajā sakarā, tad Komisija nevar pamatoti aizliegt dalībvalstij šādus pielāgojumus veikt, jo pretējā gadījumā tā pārkāptu minētos tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principus, bet — tieši pretēji — šādu atsauces neesamību pret to var vērst dalībvalsts, ja vien tas nav pretrunā citiem, it īpaši pēc hierarhijas augstāk stāvošiem, Kopienu tiesību noteikumiem.

(sal. ar 110.–112. un 116. punktu)