3

2000. gada 10. februāra Likuma Nr. 2000–108 par elektroenerģijas publisko pakalpojumu modernizāciju un attīstību (JORF, 2000. gada 11. februāris, 2143. lpp.), kas grozīts ar 2006. gada 7. decembra Likumu Nr. 2006–1537 par enerģētikas nozari (JORF, 2006. gada 8. decembris, 18531. lpp.; turpmāk tekstā – “Likums Nr. 2000–108”), 5. pantā ir paredzēts: “I. – Ar elektroenerģijas operatoriem uzticēto publisko pakalpojumu pienākumiem saistītās izmaksas tiek pilnībā kompensētas. Tās ietver: a) elektrības ražošanas jomā: 1) Papildu izmaksas, kas attiecīgā gadījumā rodas 8. un 10. panta piemērošanas rezultātā, salīdzinājumā ar Électricité de France [SA (EDF), turpmāk tekstā — “Électricité de France”) ietaupītajām izmaksām vai, attiecīgā gadījumā, salīdzinājumā ar 1946. gada 8. aprīļa Likuma Nr. 46–628 [par elektrības un gāzes nacionalizāciju (JORF, 1946. gada 9. aprīlis, 2651. lpp.)] 23. pantā minēto nenacionalizēto piegādātāju, uz kuriem tas attiecas, ietaupītajām izmaksām. Ietaupītās izmaksas tiek aprēķinātas, atsaucoties uz elektroenerģijas tirgus cenu vai – attiecībā uz nenacionalizētajiem piegādātājiem – atsaucoties uz 4. pantā minētajiem nodotajiem tarifiem proporcionāli tai elektroenerģijas daļai, kas iepirkta par šiem tarifiem to kopējā piegādes apjomā, atskaitot saskaņā ar iepriekš minēto 8. un 10. pantu iepirkto apjomu. Tāda pati ietaupīto izmaksu vērtība tiek izmantota kā atsauce, lai noteiktu kompensējamās papildu izmaksas gadījumā, kad attiecīgās iekārtas izmanto Électricité de France vai nenacionalizētie piegādātāji. Ja līguma priekšmets ir tādas elektrības pirkšana, kas saražota iekārtā, kas atrodas ar kontinentālā metropolitēna tīklu savstarpēji nesaistītā zonā, papildu izmaksas tiek aprēķinātas salīdzinājumā ar to daļu, kas attiecas uz ražošanu saskaņā ar regulētajiem elektroenergijas pārdošanas tarifiem; [..] Šīs izmaksas tiek aprēķinātas, pamatojoties uz operatoru, kuriem tās radušās, atbilstošu grāmatvedības uzskaiti. Šo grāmatvedības uzskaites, kas tiek veikta saskaņā ar Enerģētikas regulēšanas komisijas definētajiem noteikumiem, pārbaudi apmaksā operatori, kuriem radušās šīs izmaksas, un to veic viņu revidents vai – attiecīgi vietējo publisko pakalpojumu sniegšanas gadījumā – viņu publiskais revidents. [..] Enerģētikas ministrs, pamatojoties uz ikgadēju Enerģētikas regulēšanas komisijas priekšlikumu, ar rīkojumu nosaka izdevumu apjomu. Šo izdevumu kompensācija par labu operatoriem, kuriem tie radušies, tiek nodrošināta ar valsts teritorijā esošajiem elektroenerģijas galapatērētājiem noteiktajiem maksājumiem. Iepriekš minētie maksājumi tiek aprēķināti proporcionāli patērētās elektroenerģijas daudzumam. [..] 22.(I) panta pirmajā daļā minēto galapatērētāju maksājuma apmērs atkarībā no patēriņa vietas nevar pārsniegt 500000 euro. Šis pats maksimālais apjoms ir piemērojams attiecībā uz maksājumiem, kas 22.(I) panta otrajā daļā minētajiem uzņēmumiem jāveic par vilcējspēkam izmantojamo elektroenerģiju valsts teritorijā un attiecībā uz maksājumiem, kas 22.(II) panta ceturtajā daļā minētajiem uzņēmumiem jāveic par lejupēji patērētu elektrību no elektrības piegādes punktiem elektriski savstarpēji savienotā tīklā. Katrai kilovatstundai piemērojamā maksājuma apmērs tiek aprēķināts tādējādi, ka maksājumi sedz visas a) un b) [punktā] paredzētās izmaksas, kā arī iepriekš minētās Caisse des dépôts et consignations [publiska Francijas finanšu iestāde] pārvaldes izmaksas un valsts enerģētikas tiesībsarga budžetu. Enerģētikas ministrs šo apmēru, pamatojoties uz ikgadēju Enerģētikas regulēšanas komisijas priekšlikumu, nosaka ar rīkojumu. Konkrētam gadam noteiktais gada maksājuma apjoms ir piemērojams nākamajiem finanšu gadiem, ja attiecībā uz konkrēto gadu nestājas spēkā jauns rīkojums. [..] Maksājumus, ko veic ievēlējamie galapatērētāji, kas ir īstenojuši saskaņā ar 22.(III) pantu piešķirtās tiesības izmantot publisko [elektroenerģijas] pārvades tīklu vai publisko [elektroenerģijas] piegādes tīklu, sedz tīkla, kuram šie patērētāji ir pievienoti, maksājot noteiktu summu papildus tīkla izmantošanas tarifiem, apsaimniekošanas operators. [..] Faktiski iekasētie maksājumi tiek atmaksāti operatoriem, kuri publisko pakalpojumu izmaksas sedz ar Caisse des dépôts et consignations starpniecību. [..] Caisse des dépôts et consignations četras reizes gadā izmaksā iekasētās summas [5.(I) panta] a) punkta 1. un 2. apakšpunktā un b) punkta 1. un 2. apakšpunktā paredzētajiem operatoriem. Katra gada 1. janvārī tā izmaksā valsts enerģētikas tiesībsargam tā budžetam ekvivalentu summu. Caisse des dépôts et consignations iegrāmato šīs dažādās transakcijas īpašā kontā. Tās pārvaldīšanas izdevumus katru gadu ar rīkojumu nosaka enerģētikas un ekonomikas ministri. Neskarot jautājumu par 41. pantā paredzētajiem sodiem, ja divu mēnešu laikā no maksājumiem noteiktā termiņa maksājumi netiek veikti vai tiek veikti nepietiekamā apmērā, Enerģētikas regulēšanas komisija nosūta atgādinājuma vēstuli kopā ar naudas sodu par kavējumu, kas ir noteikts 10 % apmērā no attiecīgā maksājuma. [..] Ja iekasēto maksājumu apmērs neatbilst gadam noteikto izmaksu apjomam, nākamajā gadā tiek veikta korekcija uz šim gadam noteikto maksājumu rēķina. Ja gada laikā netiek iekasēti veicamie maksājumi, tie tiek pievienoti nākošā gada maksājumu apjomam. Enerģētikas regulēšanas komisija savā gada ziņojumā katru gadu novērtē, kā darbojas noteikumi attiecībā uz [šī panta] I. daļā paredzētajām elektroenerģijas publisko pakalpojumu izmaksām. [..] III. – Ja nodokļa maksātājs nespēj samaksāt iepriekš [5.(I) pantā] paredzētos maksājumus, enerģētikas ministrs atbilstīgi šī likuma 41. pantā paredzētajiem nosacījumiem uzliek administratīvu sodu. IV – Šī panta piemērošanas noteikumi tiek precizēti Conseil d’État dekrētos.”