ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 282/23

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 4. jūnijā iesniedza Conseil d'État (Francija) – LFB Biomédicaments, Association des déficitaires en Alpha 1 Antitrypsine (Association ADAAT Alpha 1-France)/Ministre du travail, de l’emploi et de la santé, Ministre du budget, des comptes publics et de la réforme de l' l'Etat

(Lieta C-271/14)

2014/C 282/28

Tiesvedības valoda – franču

Iesniedzējtiesa

Conseil d'État

Pamatlietas puses

Prasītājas: LFB Biomédicaments, Association des déficitaires en Alpha 1 Antitrypsine (Association ADAAT Alpha 1-France)

Atbildētāji: Ministre du travail, de l’emploi et de la santé, Ministre du budget, des comptes publics et de la réforme de l'Etat

Prejudiciālais jautājums

Vai ar Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvas 89/105/EEK par to pasākumu pārskatāmību, kas reglamentē cilvēkiem paredzēto zāļu cenas un to iekļaušanu valstu veselības apdrošināšanas sistēmās (1), 6. panta 5. punkta normām ir noteikts pienākums norādīt pamatojumu lēmumam par patentētu zāļu svītrošanu no tādu zāļu saraksta, kuras izsniedz ārstniecības iestādēs hospitalizētiem pacientiem un kuras obligātās veselības apdrošināšanas organizācijas var apmaksāt papildus apmaksātajiem hospitalizācijas izdevumiem saistībā ar tarifu likmēm par uzturēšanās ilgumu un tarifu likmēm aprūpei, ko sniedz noteikta veidu pacientu grupai?

(1) OV L 40, 1. lpp.
—

atzīstot, ka SACBO ir tiesības celt prasību un ka 2013. gada 18. marta lēmums ir pārsūdzams, pilnībā atcelt Vispārējās tiesas 2014. gada 31. marta rīkojumu lietā T-270/13 un tādējādi – ja tiktu uzskatīts, ka Tiesas statūtu 61. panta pirmās daļas izpratnē to ļauj tiesvedības stadija – pilnībā apmierināt pirmajā instancē izklāstītos prasījumus, kas formulēti šādi: konstatējot, ka nav nedz nodoma izvairīties no maksāšanas, nedz mākslīgas līdzfinansējamo darbību sadalīšanas, atcelt Eiropas Transporta tīkla izpildaģentūras (TEN-T EA) 2013. gada 18. marta lēmumu daļā, kurā par neatlīdzināmām ir atzītas ar 1., 2.1., 4., 5., 6. un 7. darbību saistītās ārējās izmaksas, attiecīgi samazinot saņemamo līdzfinansējumu un prasot atmaksāt EUR 1 58 517,54 līdz ar visām no tām izrietošajām tiesiskajām sekām.
2)

Vai, ņemot vērā pamatlietas apstākļus, tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi, kā arī pārējie vispārējie principi PVN jomā, kuri izriet no Direktīvas 2006/112, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāda valsts prakse, pamatojoties uz kuru nodokļu iestāde, vispirms iekasējusi no fiziskās personas nodokli par ieņēmumiem no privātīpašumā ietilpstoša īpašuma nodošanas, bez jebkādiem būtiskiem primāro tiesību grozījumiem, uz to pašu faktu pamata, divus gadus vēlāk atkārtoti pārskata šo pozīciju un kvalificē tās pašas darbības kā PVN pakļautu saimniecisko darbību, ar atpakaļejošu datumu aprēķinot blakusizmaksas?
1)

Vai Padomes 1977. gada 17. maija Direktīvas 77/388/EKK (1) 2. panta 1. punkta un 10. panta 2. punkta tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka vienotas likmes summa, ko aprēķina procentos no gada apgrozījuma, ko veido ieņēmumi no franšīzē apsaimniekotajiem pārvadājumu maršrutiem un ko maksā aviokompānija, kas ir izdevusi citas aviokompānijas vārdā biļetes, kam beidzas derīguma termiņš, ir pēdējai minētajai maksāta atlīdzība, kas nav apliekama ar nodokli, ar ko kompensē atlīdzināmus zaudējumus, ko tā cietusi no nelietderīgas tās transporta līdzekļu pārvietošanas, vai summa, kas atbilst ieņēmumiem no izdotajām biļetēm, kurām ir beidzies derīguma termiņš?
D.

Ceturtais pamats – Kļūda tiesību piemērošanā un pamatojuma nenorādīšana saistībā ar argumentiem par samērīguma principa pārkāpumu un pilnvaru pārsniegšanu, ņemot vērā 18. pantu Ar ceturto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka pārsūdzētajā spriedumā nav norādīts pamatojums vai ir norādīts nepietiekams pamatojums un ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā saistībā ar samērīguma principa neievērošanu un ar to saistītu pārmērīgu pienākumu lietas dalībniekiem, kas izriet no informācijas pieprasījumiem, no to atkārtotas iesniegšanas un pārformulēšanas, no jaunu datu iesniegšanas un jautājumu uzdošanas, no atteikuma ierobežot iesniedzamo informāciju, no izvēles ar lēmumu lūgt sniegt arī jau iepriekš sniegtu informāciju.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 235/9

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 12. maijā iesniedza First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) – Portmeirion Group UK Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Lieta C-232/14)

2014/C 235/12

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Pamatlietas puses

Prasītājs: Portmeirion Group UK Ltd

Atbildētāji: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Prejudiciālie jautājumi

Vai Apstrīdētā regula (Padomes Regula Nr. 412/2013 (1)) ir nesaderīga ar ES tiesībām, ciktāl tā:

i. ir balstīta uz acīmredzamām kļūdām vērtējumā attiecībā uz attiecīgā izstrādājuma definīciju, tādējādi padarot par spēkā neesošiem antidempinga izmeklēšanas secinājumus; un

ii. neietver atbilstošu pamatojumu, kā tas pieprasīts LESD 296. pantā?

(1) Padomes 2013. gada 13. maija Īstenošanas regula (ES) Nr. 412/2013, ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu par Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes keramikas galda piederumu un virtuves piederumu importu (OV L 131, 1. lpp.)
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 235/2

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 26. martā iesniedza Finanzgericht Berlin-Brandenburg (Vācija) – TMK Europe GmbH/Hauptzollamt Frankfurt (Oder)

(Lieta C-143/14)

2014/C 235/02

Tiesvedības valoda – vācu

Iesniedzējtiesa

Finanzgericht Berlin-Brandenburg

Pamatlietas puses

Prasītāja: TMK Europe GmbH

Atbildētājs: Hauptzollamt Frankfurt (Oder)

Prejudiciālais jautājums

Vai Padomes 1997. gada 17. novembra Regula (EK) Nr. 2320/97 (1), ar ko ievieš galīgos antidempinga maksājumus atsevišķu dzelzs vai neleģētā tērauda bezšuvju cauruļvadu un cauruļu importam, kuru izcelsme ir Ungārijā, Polijā, Krievijā, Čehijas Republikā, Rumānijā un Slovākijas Republikā, ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 1189/93 un pārtrauc procedūru attiecībā uz tādu importu, kura izcelsme ir Horvātijas Republikā ir spēkā neesoša tādēļ, ka Komisija, pārprazdama no Padomes 1995. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 384/96 (2) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis, 3. panta 7. punkta izrietošās prasības par kaitējuma noteikšanu tādu (kaitējumu) ir pieņēmusi, neņemot vērā to, ka Komisija, pamatojoties tostarp uz 1994. gada 25. novembra lēmumu (lieta IV/35.304), kas nav publicēts un kas pieņemts, it īpaši pamatojoties uz 14. panta 3. punktu Padomes 1962. gada 6. februāra Regulā Nr. 17 “Pirmā regula par EKL 81. un [82. panta īstenošanu”, saistībā ar neleģēta tērauda caurulēm ir uzsākusi izmeklēšanu par iespējamām pret konkurenci vērstām darbībām, ar kurām varēja tikt pārkāpts 1992. gada 2. maija Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līguma 53. pants, kā arī EKL 81. pants?

(1) OV L 322, 1. lpp.

(2) OV L 56, 1. lpp.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 194/11

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 21. martā iesniedza Corte suprema di cassazione (Itālija) – Malvino Cervati, Società Malvi Sas di Cervati Malvino/Agenzia delle Dogane, Agenzia delle Dogane – Ufficio delle Dogane di Livorno

(Lieta C-131/14)

2014/C 194/13

Tiesvedības valoda – itāļu

Iesniedzējtiesa

Corte suprema di cassazione

Pamatlietas puses

Prasītāji: Malvino Cervati un Società Malvi Sas di Cervati Malvino

Atbildētājas: Agenzia delle Dogane un Agenzia delle Dogane – Ufficio delle Dogane di Livorno

Prejudiciālais jautājums

Vai Regula Nr. 1047/2001 (1) un Regula Nr. 2988/95 (2) ir interpretējamas tādējādi, ka ir aizliegta un par ļaunprātīgu tiesību izmantošanu un izvairīšanos no nodokļiem ir uzskatāma tāda Kopienas uzņēmēja A (Malvi sas) rīcība, kas, lai gan tam nav importa licences vai tas ir izsmēlis savu tarifu kvotu, iegādājas konkrētas preces partijas no cita Kopienas uzņēmēja B (Tonini Roberto & C. sas), kas savukārt tās ir iegādājies no piegādātāja ārpus Kopienas (Bananaservice srl), ārvalstīs nodevis citam Kopienas uzņēmējam C (L’Olivo Maria), kurš, tā kā tas atbilst prasībām, ir ieguvis licenci atbilstoši kvotai un, nenododot savu licenci, tās ir laidis brīvā apgrozībā Eiropas Kopienā, lai pēc atmuitošanas un par atbilstošu atlīdzību, kas ir mazāka nekā īpašais nodoklis par importu ārpus kvotas, nodotu tās minētajam uzņēmējam B (Tonini Roberto & C. sas), kas beigās tās pārdod uzņēmējam A (MALVI sas)?

(1) Komisijas 2011. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1047/2001, ar ko izveido importa un izcelsmes sertifikātu sistēmu un nosaka tarifu kvotu pārvaldības kārību attiecībā uz ķiplokiem, kas ir importēti no trešajām valstīm (OV L 145, 35. lpp.).

(2) Padomes 1995. gada 18. decembra Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (OV L 312, 1. lpp.).
—

atzīt, ka, saglabājot Likuma par publiskajiem iepirkumiem (Prawo zamówień publicznych) 24. panta 1. punkta 1. un 1.a apakšpunktā paredzētos obligātos pamatus komersanta izslēgšanai no publiskā iepirkuma procedūras, kas pārsniedz to, kas ir prasīts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (1) 45. panta 2. punktā paredzētā izsmeļošā izslēgšanas pamatu uzskaitījuma materiāli tiesiskajos kritērijos, Polijas Republika nav izpildījusi savus pienākumus, kas paredzēti šīs direktīvas 45. panta 2. punktā;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 212/17

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2014. gada 29. janvāra spriedumu lietā T-528/09 Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd/Eiropas Savienības Padome 2014. gada 15. aprīlī iesniedza Eiropas Savienības Padome

(Lieta C-193/14 P)

2014/C 212/19

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Savienības Padome (pārstāvji – J.-P. Hix, pārstāvis, B. O'Connor, Solicitor, S. Gubel, advokāts)

Pārējie lietas dalībnieki: Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd, Eiropas Komisija, ArcelorMittal Tubular Products Ostrava a.s., ArcelorMittal Tubular Products Roman SA, Benteler Deutschland GmbH, iepriekš Benteler Stahl//Rohr GmbH, Ovako Tube & Ring AB, Rohrwerk Maxhütte GmbH, Dalmine SpA, Silcotub SA, TMK-Artrom SA, Tubos Reunidos, SA, Vallourec Oil and Gas France, iepriekš Vallourec Mannesmann Oil & Gas France, Vallourec Tubes France, iepriekš V & M France, Vallourec Deutschland GmbH, iepriekš V & M Deutschland GmbH, voestalpine Tubulars GmbH, Železiarne Podbrezová a.s.

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas (otrā palāta) 2014. gada 29. janvāra spriedumu lietā C-528/09 “Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd/Eiropas Savienības Padome”;

— noraidīt prasītāju pirmajā instancē izvirzīto trešā pamata pirmo daļu kā juridiski nepamatotu;

— nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai otrreizējai izskatīšanai attiecībā uz atlikušajiem pirmajā instancē izvirzītajiem pamatiem, ciktāl Vispārējā tiesa nav konstatējusi lietas faktus;

— piespriest Hubei atlīdzināt Padomes tiesāšanās izdevumus pirmajā instancē un apelācijas tiesvedībā.

Pamati un galvenie argumenti

Padome apgalvo, ka spriedums, par kuru ir iesniegta apelācijas sūdzība, ir jāatceļ šādu iemeslu dēļ:

— pirmkārt, Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Antidempinga pamatregulas (1) 3. panta 5. punktu un sagrozījusi tajā iesniegto pierādījumu skaidro jēgu, jo tā ir veikusi daļēju un nepilnīgu novērtējumu par juridiski noteiktajiem faktoriem, lai konstatētu, ka Savienības ražošanas nozare izmeklēšanas perioda beigās bija apdraudēta;

— otrkārt, Vispārējā tiesa ir kļūdaini interpretējusi un tad kļūdaini piemērojusi Antidempinga pamatregulas 3. panta 7. punktu saistībā ar paredzēto pieprasījuma kritumu;

— treškārt, Vispārējā tiesa ir kļūdaini interpretējusi Antidempinga pamatregulas 3. panta 9. punktu attiecībā kaitējuma apdraudējuma analīzi;

— ceturtkārt, Vispārējā tiesa ir pārsniegusi savas kompetences robežas, jo tā ir aizstājusi Savienības iestāžu sniegto novērtējumu ar savu novērtējumu par aplūkotajiem ekonomiskajiem faktoriem.

(1) Padomes 1995. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 56, 1. lpp.), kas ir aizstāta ar Padomes 2009. gada 30. novembra Regulu (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (kodificēta versija) (OV L 343, 51. lpp.).
4.

Apelācijas sūdzības iesniedzējas atbalsta to, ka, no jauna nosakot tām uzliktos naudas sodus, Vispārējā tiesa ir no jauna noteikusi arī to naudas soda daļu, kas “tiks uzskatīta par samaksātu, ja SKW samaksās naudas sodu, ko tai ir noteikusi Komisija” (sprieduma rezolutīvās daļas 2. punkta i) daļa). Tomēr ar pakārtoti izvirzīto ceturto apelācijas sūdzības pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo, ka pretēji tiesiskās noteiktības principam, nulla poena sine lege certa principam un pienākumam norādīt pamatojumu, Vispārējā tiesa gan attiecībā pret Arques Industries AG (tagad – Gigaset AG), gan attiecībā pret apelācijas sūdzības iesniedzējām nav tieši noteikusi SKW veiktās samaksas rezultātā radušos dubultā pienākuma izbeigšanos.
3.

It īpaši apelācijas sūdzības iesniedzēji ir izvirzījuši četrus atcelšanas pamatus: — Pirmais pamats attiecas uz jaunu vērtējuma kritēriju, kurš ir ticis pievienots konkursa procedūras laikā, bet tehniskajās specifikācijās nebija paredzēts. Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzēji norāda uz atcelšanas pamata un to rakstveida apsvērumos izvirzīto argumentu sagrozīšanu, kā arī uz pamatojuma trūkumu. — Otrais pamats attiecas uz kvalitatīva atlases kritērija novērtēšanu kā piešķiršanas kritēriju. Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzēji norāda uz kļūdu vērtējumā, Savienības tiesību kļūdainu interpretāciju un piemērošanu, kā arī pamatojuma trūkumu. — Trešais pamats attiecas uz pieredzes, kas iegūta saistībā ar iepriekšējiem līgumiem, kas noslēgti ar to pašu līgumslēdzēju iestādi, novērtēšanu. Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzēji norāda uz Savienības tiesību kļūdainu interpretāciju un piemērošanu, kļūdu vērtējumā un pamatojuma trūkumu. — Ceturtais pamats attiecas uz tāda kritērija novērtēšanu, kuru nebija iespējams objektīvi klasificēt. Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzēji norāda uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā, Savienības tiesību kļūdainu interpretāciju un piemērošanu un pamatojuma trūkumu.
2)

a) Gadījumā, ja iepriekš minētā tiesību norma tiek atzīta par neatbilstošu Kopienu tiesību principiem attiecībā uz darbiniekiem uz noteiktu laiku, vai ir iespējams noteikt objektīvus iemeslus, lai atkāptos no principa, ka pret šiem darbiniekiem ir jābūt tādai pašai attieksmei kā pret darbiniekiem uz nenoteiktu laiku, ņemot vērā “sociālās politikas mērķus”, kas šajos apstākļos būtu nepieciešamība novērst “nostabilizēto” darbinieku iecelšanu amatā “paralēli” tiem, kas jau ir pastāvīgā štata darbinieki saskaņā ar vispārējo normu, kura pieprasa nokārtot konkursa procedūru, lai piekļūtu amatiem valsts pārvaldes iestādēs (tiesību norma, kura ir noteikta ar minēto Konstitūcijas 97. panta 3. punktu un no kuras var atkāpties, tikai pieņemot tādu tiesību aktu kā tas, kas šajā gadījumā paredz vienkāršas atlases procedūras pārbaudījumu nokārtošanu), un vai – ņemot vērā Tiesas apsvērumus 2013. gada 7. marta rīkojuma [lietā C-393/11] 47. [punktā] – var uzskatīt, ka šo objektīvo iemeslu pamatā esošās vajadzības ir apmierinātas samērīguma ziņā, darbiniekiem uz noteiktu laiku, kuri ir “nostabilizēti” savos amatos, vienkārši piešķirot individuālu atalgojuma kompensāciju, ko var kumulēt ar iespējamiem atalgojuma palielinājumiem un ko nevar pārskatīt, pārtraucot parasto atalgojuma līmeņu paaugstināšanas kārtību un piekļuvi augstākām pakāpēm? b) Savukārt, ja ir noteikts, ka personas atbilst konkrēto pienākumu veikšanai, vai tas, ka tās periodiski tiek novērtētas, lai pārbaudītu, ka pienākumi tiek pildīti pareizi, nolūkā atļaut šiem darbiniekiem tikt paaugstinātiem amatā augstākās pakāpēs un palielināt to atalgojumu ar iespēju tikt pārceltiem uz citu kategoriju, balstoties uz vēlāk sarīkotas atlases konkursa procedūras rezultātiem, var atjaunot pienācīgu līdzsvaru starp “nostabilizētu” darbinieku amatiem un to darbinieku amatiem, kuri ir pieņemti darbā atklātas konkursa atlases procedūras rezultātā, nekādā veidā līdz nullei nenoreducējot darba stāžu un atalgojumu pirmo minēto darbinieku gadījumā (turklāt, nepastāvot nekādām novērtējamām priekšrocībām otrās kategorijas labā iepriekš aprakstītajā karjeras virzības sistēmā, ko ir pieņēmusi AEEG), kā rezultātā aplūkojamajā lietā nepastāvētu nekādi objektīvi iemesli, kas būtu pamatoti ar objektivitāti un pārskatāmību, lai atkāptos no Direktīvas 1999/70/EK, kuru varētu piemērot šiem nodarbinātības apstākļiem šajā konkrētajā kontekstā?
2)

Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 13. novembra Regulas (EK) Nr. 1393/2007 par tiesas un ārpustiesas civillietu vai komerclietu dokumentu izsniegšanu dalībvalstīs 1. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tā noteikumiem kopumā ir pretrunā Landgericht Aachen pret Grieķijas Republiku kā atbildētāju celtā prasība, kurā prasītājs pakārtoti pieprasa no atbildētājas maksājumu to obligāciju/valsts aizņēmuma obligāciju nominālvērtības apmērā, kuras tā ir ieguvusi no prasītāja 1. jautājumā aprakstītās piespiedu apmaiņas dēļ, kā arī vēl nesamaksātos procentu maksājumus?
1.

Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīvas 2008/115/EK (1) par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi, 15. panta 3. un 6. punkts kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 6. un 47. pantu, kā arī tiesībām uz pārbaudi tiesā un efektīvu [tiesisko aizsardzību] ir jāinterpretē tādējādi, ka: a) ja administratīvai iestādei saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktiem ik mēnesi jāpārskata turēšana apsardzībā bez skaidri noteikta pienākuma veikt administratīvu pasākumu un pēc savas iniciatīvas jāiesniedz tiesai saraksts ar trešo valstu valstspiederīgajiem, kuri izraidīšanas šķēršļu dēļ tiek turēti apsardzībā ilgāk par tiesību aktos noteikto maksimālo pirmreizējās turēšanas apsardzībā termiņu, administratīvās iestādes pienākums ir vai nu pēc individuālajā lēmumā par pirmreizējo turēšanu apsardzībā noteiktā laikposma beigām veikt tiešu turēšanas apsardzībā pārskatīšanas pasākumu, ņemot vērā Savienības tiesībās paredzētos turēšanas apsardzībā laikposma pagarināšanas pamatus, vai atbrīvot attiecīgo personu? b) ja dalībvalsts tiesību aktos ir paredzēta tiesas kompetence pēc valsts tiesībās paredzētā maksimālā pirmreizējās, izraidīšanas nolūkos veiktās turēšanas apsardzībā termiņa beigām pagarināt turēšanas apsardzībā laikposmu, aizstāt to ar mazāk intensīvu pasākumu vai atbrīvot trešās valsts valstspiederīgo, tiesai tādā situācijā kā pamatlietā ir jāpārbauda, cik likumīgs ir turēšanas apsardzībā pārskatīšanas pasākums, kurā norādīti tiesiskie un faktiskie pamati turēšanas apsardzībā laikposma un tā ilguma pagarināšanas nepieciešamībai, un jāpieņem lēmums pēc būtības par turēšanas apsardzībā turpināšanu, tās aizstāšanu vai attiecīgās personas atbrīvošanu? c) ar tiem tiesai tiek atļauts pārbaudīt, cik likumīgs attiecībā pret Savienības tiesībās paredzētajiem turēšanas apsardzībā laikposma pagarināšanas pamatiem ir turēšanas apsardzībā pārskatīšanas pasākums, kurā tikai ir norādīti pamati, kuru dēļ nevar tikt izpildīts lēmums par trešās valsts valstspiederīgā izraidīšanu, pieņemot lēmumu pēc būtības par turēšanas apsardzībā turpināšanu, tās aizstāšanu vai attiecīgās personas atbrīvošanu, pamatojoties vienīgi uz administratīvās iestādes minētajiem faktiem un iesniegtajiem pierādījumiem, kā arī trešās valsts valstspiederīgā celtajiem iebildumiem un strīda faktiem?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 151/10

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2014. gada 14. februārī iesniedza Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) – Union of Shop, Distributive and Allied Workers (USDAW), Mrs B. Wilson/WW Realisation 1 Ltd (likvidācijas procesā), Ethel Austin Ltd, Secretary of State for Business, Innovation and Skills

(Lieta C-80/14)

2014/C 151/13

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Pamatlietas puses

Prasītājas: Union of Shop, Distributive and Allied Workers (USDAW), Mrs B. Wilson

Atbildētāji: WW Realisation 1 Ltd (likvidācijas procesā), Ethel Austin Ltd, Secretary of State for Business, Innovation and Skills

Prejudiciālie jautājumi

1) a) vai 1998. gada 20. jūlija Direktīvas 98/59/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kolektīvo atlaišanu (1) (turpmāk tekstā – “Direktīvas”) 1. panta 1. punkta a) apakšpunkta ii) punktā minētais formulējums “vismaz 20” attiecas uz atlaišanu skaitu visos darba devēja uzņēmumos, kuros veic atlaišanas 90 dienu laikā, vai arī tas attiecas uz atlaišanu skaitu, kas ir veiktas 90 dienu laikā, katrā atsevišķā uzņēmumā? b) ja 1. panta 1. punkta a) apakšpunkta ii) punkts attiecas uz atlaišanu skaitu katrā atsevišķā uzņēmumā, tad kā ir interpretējams jēdziens “uzņēmums”? It īpaši, vai “uzņēmuma” jēdziens ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to saprot visu attiecīgo mazumtirdzniecības uzņēmējdarbību kā vienu uzņēmējdarbības vienību, vai kā vienu šī uzņēmējdarbības subjekta daļu, kas ir paredzējis veikt atlaišanas, nevis kā tādu vienību, kurā darba ņēmējs ir nozīmēts savu pienākumu izpildei, kā katrs individuālais veikals?

2) Apstākļos, kuros darba ņēmējs prasa tam piešķirt aizsargājošo kompensāciju no privāta darba devēja, vai dalībvalsts var pamatoties uz, vai apgalvot faktu, ka ar Direktīvu nav piešķirtas tiesības ar tiešo iedarbību pret darba devēju tādos apstākļos, kuros: i) privātajam darba devējam – tādēļ, ka dalībvalsts nav pareizi transponējusi Direktīvu – būtu pienākums maksāt aizsargājošo kompensāciju tādēļ, ka šis darba devējs nav izpildījis savu pienākumu par konsultācijām saskaņā ar šo pašu direktīvu, un ii) tā kā šis darba devējs ir kļuvis maksātnespējīgs, tad gadījumā, ja privātajam darba devējam ir jāizmaksā aizsargājošā kompensācija, kuru tas neizmaksā, un ja to pieprasa no dalībvalsts, vai šīs dalībvalsts pienākumam izmaksāt šādu aizsargājošo kompensāciju darba ņēmējam saskaņā ar tādu valsts tiesisko regulējumu, ar kuru tiek transponēta 2008. gada 22. oktobra Direktīva 2008/94/EK par darba ņēmēju aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā (2), ir piemērojams jebkāda veida atbildības ierobežojums, kas paredzēts dalībvalsts garantiju iestādei saskaņā ar šīs Direktīvas 4. pantu?

(1) OV L 225, 16. lpp.

(2) OV L 283, 36. lpp.
—

atzīt, ka, samazinot Maltas vecuma pensijas par Apvienotās Karalistes ierēdņa pensijas, kas piešķirta attiecīgajā gadījumā saskaņā ar The Principal Civil Service Pension Scheme [Galvenā Civildienesta Pensiju shēma], The National Health Service Pension Scheme [Valsts Veselības apdrošināšanas shēma] vai The Armed Forces Pension Scheme 1975 [1975. gada Armijas Pensiju shēma] saistībā ar The Royal Air Force [Gaisa Spēkiem], Maltas Republika nav izpildījusi Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (1), un kura grozīta ar 1996. gada 2. decembra Regulu Nr. 118/97 (2), 46.b pantā un Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulas (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (3) 54. pantā paredzētos pienākumus;