ĢENERĀLADVOKĀTA HENRIKA SAUGMANDSGORA ĒES

[HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE]

SECINĀJUMI,

sniegti 2021. gada 3. jūnijā ( 1 )

Lieta C‑938/19

Energieversorgungscenter Dresden‑Wilschdorf GmbH & Co. KG

pret

Bundesrepublik Deutschland

(Verwaltungsgericht Berlin (Berlīnes Administratīvā tiesa, Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Vide – Direktīva 2003/87/EK – Sistēma siltumnīcefekta gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai – 2. panta 1. punkts – Darbības joma – 3. panta e) punkts – Jēdziens “iekārta” – Palīgiekārtas, kas nerada siltumnīcefekta gāzu emisijas – 10.a pants – Pārejas režīms kvotu sadalei bez maksas – Koriģētās kvotas atbilstīguma koeficients – Aprēķina metode – Lēmums 2011/278/ES – 6. panta 1. punkta trešā daļa – Aukstā ūdens eksportēšana uz vienību, kas ietilpst nozarē, kurā pastāv nopietns oglekļa dioksīda emisiju pārvirzes risks

I. Ievads

1. Šis Verwaltungsgericht Berlin (Berlīnes Administratīvā tiesa, Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Direktīvas 2003/87/EK ( 2 ), ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo [siltumnīcefekta] gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Eiropas Savienībā, 2. panta 1. punktu un 3. panta e) punktu, kā arī Lēmuma 2011/278/ES ( 3 ), ar kuru nosaka pagaidu noteikumus saskaņotai bezmaksas kvotu sadalei, 6. panta 1. punkta trešo daļu.

2. Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp Energieversorgungscenter Dresden‑Wilschdorf GmbH & Co.KG (turpmāk tekstā – “EDW” vai “prasītāja pamatlietā”) un Vācijas Federatīvo Republiku, ko pārstāv Umweltbundesamt (Federālais vides dienests, Vācija; turpmāk tekstā – “Dienests”), par atteikumu piešķirt daļu no EDW lūgtajām bezmaksas kvotām augstas efektivitātes koģenerācijas iekārtai trešajā tirdzniecības periodā (2013.–2020. g.). Iesniedzējtiesā lietas dalībnieki nav vienisprātis par EDW iekārtas robežām, it īpaši par to, vai šajā iekārtā ir jāiekļauj palīgiekārtas (konkrēti, absorbcijas dzesēšanas mašīnas ( 4 )), kas nerada siltumnīcefekta gāzu emisijas, kā arī par izrietošajām sekām bezmaksas emisijas kvotu sadalei.

3. Papildus šīm tehniskajām detaļām šī lieta dod Tiesai iespēju precizēt Direktīvas 2003/87 darbības jomu, kas definēta tās 2. panta 1. punktā, kā arī šīs direktīvas 3. panta e) punktā minētā jēdziena “iekārta” interpretāciju, precīzāk, attiecībā uz kritēriju par “ietekmi uz emisijām un piesārņojumu”.

4. Šajā ziņā vēlos ieteikt Tiesai nospriest, ka šīs tiesību normas neliedz dalībvalstij administratīvās koordinācijas nolūkā valsts tiesībās paredzēt, ka iekārtai ir vienādas robežas katrā no atļaujām, ko tās operators var izmantot, pirmkārt, siltumnīcefekta gāzu emisijām un, otrkārt, piesārņojumam ( 5 ). Tomēr no šīm pašām tiesību normām, aplūkojot tās kopsakarā ar minētās direktīvas 3. panta b) punktu, izriet, ka palīgiekārtas var tikt ņemtas vērā it īpaši saistībā ar provizorisko bezmaksas emisijas kvotu sadali, tikai ar nosacījumu, ka, lai gan tās ir tieši un tehniski ir saistītas ar galvenās iekārtas darbību, to darbība var ietekmēt siltumnīcefekta gāzu emisijas.

II. Atbilstošās tiesību normas

A. Savienības tiesības

1. Direktīva 2003/87

5. Direktīvas 2003/87 2. panta “Darbības joma” 1. punktā ir noteikts: “Šī direktīva attiecas uz emisijām no I pielikumā minētajām darbībām un II pielikumā minētajām siltumnīcas efektu izraisošajām [siltumnīcefekta] gāzēm.”

6. Šīs direktīvas 3. pantā “Definīcijas” ir paredzēts: “Šajā direktīvā izmantotas šādas definīcijas: [..] b) “emisijas” ir siltumnīcas efektu izraisošo [siltumnīcefekta] gāzu izplūde atmosfērā no kādas iekārtas avotiem vai ar I pielikumā uzskaitītajām aviācijas darbībām saistītu gāzu izplūde no gaisakuģa, kas veic attiecīgās aviācijas darbības; [..] e) “iekārta” nozīmē stacionāru tehniski vienību, kur veic vienu vai vairākas darbības, kas minētas I pielikumā, un citas tieši saistītas darbības, kurām ir tehniska saistība ar šajā objektā veicamajām darbībām un kuras var ietekmēt emisijas un piesārņojumu; [..].”

7. Minētās direktīvas 8. pantā “Saskaņošana ar [Direktīvu 96/61]” ir paredzēts: “Dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka, ja ar iekārtām veic Eiropas Parlamenta un Padomes [Direktīvas 96/61] I pielikumā iekļautās darbības, siltumnīcas efektu izraisošo [siltumnīcefekta] gāzu emisiju atļauju piešķiršanas nosacījumi un procedūra tiek saskaņota ar [minētajā direktīvā] paredzētās atļaujas piešķiršanas nosacījumiem un procedūru. Šīs direktīvas 5., 6. un 7. pantā noteiktās prasības var iekļaut [Direktīvā 96/61] paredzētajās procedūrās.”

8. Šīs pašas direktīvas 10.a panta “Savienības mēroga pagaidu noteikumi, lai saskaņotu bezmaksas kvotu piešķiršanu” 12. punktā ir noteikts: “Ievērojot 10.b pantu, 2013. gadā un katrā turpmākajā gadā līdz 2020. gadam iekārtām tajās nozarēs vai apakšnozarēs, kurās pastāv būtisks CO2 emisiju pārvirzes risks, atbilstoši 1. punktam piešķir bezmaksas kvotas 100 % apmērā no apjoma, kas noteikts saskaņā ar 1. punktā minētajiem noteikumiem.”

2. Lēmums 2011/278

9. Lēmuma 2011/278 6. panta “Iedalījums apakšiekārtās” 1. punkts ir formulēts šādi: “Šā lēmuma vajadzībām dalībvalstis katru iekārtu, kas ir tiesīga bez maksas saņemt emisiju kvotas saskaņā ar 10.a pantu Direktīvā [2003/87], pēc vajadzības sadala vienā vai vairākās šādās apakšiekārtās: a) produkta līmeņatzīmes apakšiekārta; b) siltuma līmeņatzīmes apakšiekārta; c) kurināmā līmeņatzīmes apakšiekārta; d) procesa emisiju apakšiekārta. Apakšiekārtas cik vien iespējams atbilst iekārtas fiziskajām daļām. Siltuma līmeņatzīmes apakšiekārtām, kurināmā līmeņatzīmes apakšiekārtām un procesa emisiju apakšiekārtām dalībvalstis, pamatojoties uz NACE ( 6 ) un Prodcom kodiem, nepārprotami norāda, vai attiecīgais process apkalpo vai neapkalpo nozari vai apakšnozari, kas uzskatāma par pakļautu nopietnam oglekļa dioksīda pārvirzes riskam, kā noteikts Lēmumā 2010/2/ES ( 7 ). Ja Savienības sistēmā iekļauta iekārta ir saražojusi un eksportējusi izmērāmu siltumu uz iekārtu vai citu vienību, kas nav iekļauta Savienības sistēmā, dalībvalstis atzīst, ka attiecīgais siltuma līmeņatzīmes apakšiekārtas process saistībā ar šo siltumu nenotiek nozarē vai apakšnozarē, kas uzskatāma par pakļautu nopietnam oglekļa dioksīda pārvirzes riskam, kā noteikts Lēmumā [2010/2], ja vien kompetentā iestāde nav atzinusi, ka izmērāmā siltuma patērētājs pieder nozarei vai apakšnozarei, kas uzskatāma par pakļautu nopietnam oglekļa dioksīda pārvirzes riskam, kā noteikts [minētajā lēmumā].”

3. Lēmums 2010/2 un Lēmums 2014/746/ES

10. Lēmuma 2010/2 pielikuma 1.4. punktā starp nozarēm, kurās pastāv būtisks oglekļa dioksīda pārvirzes risks, ir minēta elektronlampu un citu elektronisku sastāvdaļu ražošana, kas atbilst NACE kodam 3210.

11. Lēmuma 2014/746/ES ( 8 ), ar kuru tika atcelts Lēmums 2010/2, pielikuma 1.1. punktā to nozaru vidū, kurās pastāv šāds risks, ir minēta arī elektronisko komponentu ražošana, kas šobrīd atbilst NACE kodam 2611.

4. Direktīva 96/61

12. Direktīvas 96/61 2. pantā “Definīcijas” ir noteikts: “Šajā direktīvā: [..] 2) “piesārņojums” ir cilvēka darbības izraisīta vielu, vibrācijas, siltuma vai trokšņa tieša vai netieša novadīšana gaisā, ūdenī vai zemē, kam var būt kaitīga ietekme uz cilvēka veselību vai vides kvalitāti, kas var radīt kaitējumu īpašumam vai sabojāt vai traucēt vides pievilcību un citus likumīgus vides izmantošanas veidus; 3) “iekārta” ir stacionāra tehniska vienība, kurā tiek veikta viena vai vairākas tādas darbības, kas uzskaitītas I pielikumā, kā arī visas citas darbības, kuras ir tieši tehniski saistītas ar darbībām, kas tiek veiktas attiecīgajā objektā, un kurām varētu būt ietekme uz emisijām un piesārņojumu; [..] 5) “emisija” ir tieša vai netieša vielu, vibrāciju, siltuma vai trokšņa novadīšana no iekārtas punktveida vai difūza avota gaisā, ūdenī vai zemē; [..].”

5. Direktīva 2010/75

13. Direktīvas 2010/75 3. pantā “Definīcijas” ir noteikts: “Šajā direktīvā izmanto šādas definīcijas: [..] 2) “piesārņojums” ir cilvēka darbības izraisīta vielu, vibrācijas, siltuma vai trokšņa tieša vai netieša novadīšana gaisā, ūdenī vai zemē, kam var būt kaitīga ietekme uz cilvēka veselību vai vides kvalitāti, kas var radīt kaitējumu īpašumam vai sabojāt vai traucēt vides pievilcību un citus likumīgus vides izmantošanas veidus; 3) “iekārta” ir stacionāra tehniska vienība, kurā tiek veikta viena vai vairākas darbības, kas uzskaitītas I pielikumā vai VII pielikuma 1. daļā, kā arī visas citas darbības, kuras veic tajā pašā teritorijā un kuras ir tieši tehniski saistītas ar minētajos pielikumos uzskaitītajām darbībām un kurām varētu būt ietekme uz emisijām un piesārņojumu; 4) “emisija” ir tieša vai netieša vielu, vibrāciju, siltuma vai trokšņa novadīšana no iekārtas punktveida vai difūza avota gaisā, ūdenī vai zemē; [..].”

B. Vācijas tiesības

14. 1974. gada 15. martaBundes‑Immissionsschutzgesetz (Federālais emisiju ierobežošanas likums) (BGBl. 1974 I, 721. lpp.; turpmāk tekstā – “BImSchG”), tā 2013. gada 17. maija redakcijā (BGBl. 2013 I, 1274. lpp.), 4. panta 1. punkts ir formulēts šādi: “Tādu iekārtu būvniecībai un ekspluatācijai, kuras to īpašību vai ekspluatācijas dēļ var radīt īpaši kaitīgas sekas videi, apdraudēt, būtiski kaitēt vai īpaši traucēt kopienu vai kaimiņus [..], ir jāsaņem atļauja [..].”

15. 2011. gada 21. jūlijaTreibhausgas‑Emissionshandelsgesetz (Likums par siltumnīcefekta gāzu emisijas kvotu tirdzniecību) (BGBl. 2011 I, 1475. lpp.; turpmāk tekstā – “TEHG”) 2. pantā ir noteikts: “(1) Šis likums attiecas uz 1. pielikuma otrajā daļā minēto siltumnīcefekta gāzu emisijām, veicot tajā minēto darbību. Šo likumu piemēro iekārtām, kas minētas 1. pielikuma otrajā daļā, arī tad, ja tās ir tādas iekārtas daļas vai palīgiekārtas, kas nav iekļautas 1. pielikuma otrajā daļā. (2) Attiecībā uz iekārtām, kas minētas 1. pielikuma otrās daļas 2.–31. punktā, šī likuma piemērošanas joma aptver visas: 1. iekārtas daļas un procesa posmus, kas vajadzīgi tās ekspluatācijai, un 2. palīgiekārtas, kurām ir telpiska un darbības saikne ar 1. punktā minētajām iekārtas daļām un procesa posmiem un kas var veicināt 1. pielikuma otrajā daļā minēto siltumnīcefekta gāzu rašanos. Pirmais teikums ir piemērojams mutatis mutandis 1. pielikuma otrās daļas 1. punktā minētajām sadedzināšanas vienībām. [..] (4) Ja 1. pielikuma otrās daļas 2.–30. punktā minētajām iekārtām ir vajadzīga atļauja saskaņā ar BImSchG 4. panta 1. punkta trešo teikumu, tad specifikācijām, kuras minētas iekārtas atļaujā, kas piešķirta saskaņā ar BImSchG, ir izšķiroša nozīme attiecībā uz 2. un 3. punktā minēto iekārtu robežām. Pirmais teikums ir piemērojams mutatis mutandis 1. pielikuma otrās daļas 1. punktā minētajām sadedzināšanas vienībām. Gadījumos, kas minēti 1. punkta otrajā teikumā, pirmo teikumu mutatis mutandis piemēro specifikācijām, kuras minētas atļaujā, kas piešķirta saskaņā ar BImSchG attiecībā uz iekārtu daļām vai palīgiekārtām.”

16. TEHG 4. pantā “Atļauja attiecībā uz emisijām” ir noteikts: “(1) Iekārtas operatoram ir nepieciešama atļauja attiecībā uz siltumnīcefekta gāzu emisijām, kuras rada 1. pielikuma otrās daļas 1.–32. punktā minētā darbība. Atļauju piešķir kompetentā iestāde pēc iekārtas operatora pieprasījuma, ja šī iestāde, pamatojoties uz pieprasījumam iesniegtajiem dokumentiem, var pārliecināties par 3. punktā minētajām norādēm. [..] (4) Attiecībā uz iekārtām, kurām atļauja ir piešķirta līdz 2013. gada 1. janvārim atbilstoši BImSchG normām, saskaņā ar emisiju ierobežošanas likumu atļauja ir tā, kas ir tikusi piešķirta saskaņā ar 1. punktu. Tomēr pirmajā teikumā minētajā gadījumā iekārtas operators var arī pieprasīt atsevišķu atļauju saskaņā ar 1. punktu. Šajā gadījumā pirmais teikums ir piemērojams tikai līdz atsevišķas atļaujas piešķiršanai.”

17. Minētā TEHG 9. panta “Bezmaksas emisijas kvotu sadale iekārtu operatoriem” 2. punktā ir paredzēts: “Bezmaksas kvotu sadale ir atkarīga no tā, vai pieteikums ir iesniegts kompetentajā iestādē. [..]”

III. Pamatlieta, prejudiciālie jautājumi un tiesvedība Tiesā

18. Prasītāja pamatlietā EDW Drēzdenē (Vācija) apsaimnieko rūpniecisku koģenerācijas staciju ar gāzes dzinējiem (turpmāk tekstā – “EDW koģenerācijas stacija” vai “galvenā iekārta”). EDW piederošā siltumnīcefekta gāzu emisijas atļauja šai iekārtai attiecas arī uz dzesēšanas iekārtām kā palīgiekārtām, it īpaši uz absorbcijas dzesēšanas mašīnām, kurās siltums tiek pārveidots par aukstumu bez siltumnīcefekta gāzu emisijas ( 9 ).

19. EDW koģenerācijas stacija apgādā vienīgi pusvadītāju ražošanas rūpnīcu, kura pieder trešai personai, proti, Global Foundries, un uz kuru neattiecas ETS (turpmāk tekstā – “Global Foundries ražotne”). Lietas dalībnieki neapstrīd, ka Global Foundries ražotnes darbība ietilpst nozarē, kurā pastāv augsts oglekļa dioksīda pārvirzes risks ( 10 ) saskaņā ar Lēmumu 2010/2 un Lēmumu 2014/746.

20. Konkrēti, EDW iekārtas (ietverot absorbcijas dzesēšanas mašīnas) darbība tiek organizēta trīs posmos, kuru mērķis ir eksportēt karstu, aukstu un remdenu ūdeni uz Global Foundries ražotni: – 1. posms: EDW koģenerācijas stacija tostarp ražo karsto ūdeni 80 °C temperatūrā. Šis karstais ūdens tiek piegādāts, pirmkārt, tieši Global Foundries ražotnei un, otrkārt, absorbcijas dzesēšanas mašīnām; – 2. posms: no karstā ūdens un ūdens tvaika, kas tiek piegādāts no šīs stacijas, dzesēšanas procesa rezultātā absorbcijas dzesēšanas mašīnas piegādā Global Foundries ražotnei auksto ūdeni (5 °C vai 11 °C temperatūrā); – 3. posms: absorbcijas dzesēšanas mašīnas, pirmkārt, ražo arī remdenu ūdeni 32 °C temperatūrā no ūdens (11 °C vai 17 °C temperatūrā), kurš tiek piegādāts no Global Foundries ražotnes, un, otrkārt, siltumu, ko tās rada dzesēšanas procesā. Šis remdenais ūdens arī tiek piegādāts Global Foundries ražotnei ( 11 ).

21. 2012. gada 19. janvārī prasītāja pamatlietā Deutsche Emissionshandelsstelle (Vācijas Emisijas kvotu tirdzniecības dienests, turpmāk tekstā – “DEHSt”) iesniedza pieteikumu par bezmaksas ( 12 ) emisijas kvotu sadali. Ar 2014. gada 17. februāra lēmumu DEHSt atteicās tai piešķirt visas prasītās kvotas. Pēc šī atteikuma EDW pieprasīja piešķirt papildu kvotas. DEHSt šo sūdzību daļēji apmierināja 2017. gada 28. aprīlī.

22. Šajā ziņā DEHSt uzskatīja, ka absorbcijas dzesēšanas mašīnas un EDW galvenā iekārta veido vienu un to pašu iekārtu, uz ko attiecas ETS un kurai būtu jāpiemēro siltuma līmeņatzīme ( 13 ). Ņemot vērā šo vērtējumu, tas no izmērāmā siltuma daudzuma, ko norādījusi prasītāja pamatlietā, lai aprēķinātu provizorisko bez maksas piešķiramo kvotu skaitu ( 14 ), atskaitīja siltumu, kas tiek importēts no Global Foundries ražotnes, uz kuru neattiecas ETS (t.i., siltuma daudzumu, kas atbilst plūsmām 11 °C vai 17 °C temperatūrā, kuras pienāk no šīs ražotnes un pēc tam tiek novirzītas uz absorbcijas dzesēšanas mašīnām, lai ražotu remdeno ūdeni 3. posmā). Turklāt tas atteicās piešķirt EDW režīma priekšrocības, ko piemēro nozarēm vai apakšnozarēm, kurās pastāv būtisks oglekļa dioksīda emisiju pārvirzes risks, attiecībā uz siltuma daudzumu, ko tās koģenerācijas stacija piegādā dzesēšanas mašīnām 1. posmā. Šajā jautājumā tas uzskatīja, ka šo mašīnu saražotais aukstais ūdens (2. posmā) neietilpst nozarēs vai apakšnozarēs, kas tiek uzskatītas par tādām, kurās pastāv “būtisks oglekļa dioksīda emisiju pārvirzes risks” saskaņā ar Lēmumu 2010/2.

23. 2017. gada 1. jūnijāEDW cēla prasību iesniedzējtiesā par lēmumu, ar ko tika daļēji noraidīta tās sūdzība.

24. Šī tiesa uzskata, ka tajā izskatāmā strīda risinājums vispirms ir atkarīgs no tā, vai ar Direktīvu 2003/87, it īpaši tās 2. panta 1. punktu un 3. panta e) punktu, ir saderīga tāda valsts tiesību norma, kuras rezultātā uz ETS attiecināmo iekārtu robežās tiktu iekļautas tādas palīgiekārtas kā pamatlietā aplūkotās dzesēšanas mašīnas. Proti, minētā tiesa norāda, ka jautājums par to, vai šīs dzesēšanas mašīnas atrodas EDW iekārtas robežās vai ārpus tām, ietekmē emisiju kvotu daudzumu, ko šī pēdējā minētā provizoriski var saņemt bez maksas ( 15 ).

25. Turpinājumā – minētā tiesa šaubās, attiecīgā gadījumā, vai “corrected eligibility ratio” (koriģētās kvotas atbilstīguma koeficients), kas minēts Data Collection Template (datu vākšanas veidne) ( 16 ) un kas pamatlietas apstākļos ļautu ņemt vērā, ka no Global Foundries ražotnes importētais siltums ir “neatbilstīgs” kvotu piešķiršanai bez maksas, būtu jāpiemēro visam šīs iekārtas saražotajam siltumam vai – tieši pretēji – ir iespējams to piemērot vienīgi siltuma plūsmai, uz kuru šo importēto siltumu var attiecināt ( 17 ).

26. Visbeidzot iesniedzējtiesa jautā par nosacījumiem, ar kādiem tiek īstenots režīms, kas piemērojams nozarēm vai apakšnozarēm, kuras, piemērojot Lēmuma 2011/278 6. panta 1. punkta trešo daļu, tiek uzskatītas par tādām, kurās pastāv “nopietns oglekļa dioksīda emisiju pārvirzes risks”. Tā it īpaši vēlas noskaidrot, vai gadījumā, ja dzesēšanas mašīnas būtu jāuzskata par daļu no EDW iekārtas, aukstuma piegādei Global Foundries (2. posmā) varētu tikt piešķirts “oglekļa pārvirzes” statuss, lai gan šī statusa piešķiršanas priekšnosacījums principā ir siltuma eksports.

27. Šādos apstākļos Verwaltungsgericht Berlin (Berlīnes Administratīvā tiesa) ar 2019. gada 16. decembra lēmumu, kas Tiesā reģistrēts 2019. gada 24. decembrī, nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai Direktīvas [2003/87] 2. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to ir saderīga tāda tiesību norma kā [TEHG] 2. panta 4. punkta pirmais teikums, saskaņā ar kuru uz iekārtu, kam ir izsniegta atļauja atbilstoši [BImSchG], [ETS] attiecas arī tad, ja šajā atļaujā ir ietvertas arī palīgiekārtas, kuras nerada siltumnīcefekta gāzu emisijas? 2) Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai no Komisijas sagatavotajā [datu vākšanas veidnē] paredzētajiem un dalībvalstīm noteiktajiem kritērijiem attiecībā uz siltuma, kas importēts no iekārtām, uz kurām neattiecas emisijas kvotu tirdzniecības sistēma, koriģētās kvotas atbilstīguma koeficientu izriet, ka iekārtā, uz kuru attiecas [ETS], saražotajam kopējam siltumam šī kvota ir piemērojama arī tad, ja importēto siltumu var nepārprotami attiecināt uz vienu no vairākām identificējamām un atsevišķi uzskaitītām siltuma plūsmām un/vai uz iekārtas iekšējo siltuma patēriņu? 3) Vai Lēmuma [2011/278] 6. panta 1. punkta trešā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka attiecīgais siltuma līmeņatzīmes apakšiekārtas process saistībā ar šo siltumu attiecas uz nozari vai apakšnozari, kas saskaņā ar Lēmumu [2010/2] ir uzskatāma par tādu, kurā pastāv nopietns oglekļa dioksīda emisiju pārvirzes risks, ja šis siltums tiek izmantots aukstuma ražošanai un šo aukstumu patērē iekārta, uz ko neattiecas emisijas kvotu tirdzniecības sistēma, nozarē vai apakšnozarē, kurā pastāv nopietns oglekļa dioksīda emisiju pārvirzes risks? Vai Lēmuma [2011/278] 6. panta 1. punkta trešās daļas piemērojamība ir atkarīga no tā, vai aukstuma ražošana notiek iekārtas, uz kuru attiecas [ETS], robežās?”

28. EDW, Dienests, Vācijas valdība un Eiropas Komisija iesniedza Tiesai rakstveida apsvērumus.

IV. Vērtējums

29. Šajā ziņā ir jāatgādina, ka Direktīvas 2003/87 mērķis ir izveidot emisijas kvotu tirdzniecības sistēmu, lai samazinātu siltumnīcefekta gāzu emisijas atmosfērā līdz tādam līmenim, kas nepieļauj bīstamu antropogēnu ietekmi uz klimatu, un tās galamērķis ir vides aizsardzība ( 18 ). Pārejas periodā Direktīvas 2003/87 10.a pantā ir paredzēta bezmaksas kvotu piešķiršana ( 19 ).

30. Pamatlietā runa ir tieši par provizorisko bezmaksas kvotu sadali. Proti, savā prasībā iesniedzējtiesā prasītāja pamatlietā pieprasa tādu bezmaksas kvotu skaitu, kas ir lielāks nekā DEHSt provizoriski piešķirto kvotu daudzums. Tā apstrīd, pirmkārt, atskaitīšanu, kas tika izdarīta, lai ņemtu vērā no Global Foundries ražotnes importētā siltuma “neatbilstīgo” raksturu (šo secinājumu 20. punktā aprakstītajā 3. posmā), un, otrkārt, to, ka attiecībā uz siltumu, kas tiek piegādāts Global Foundries ražotnei, taču tiek eksportēts no EDW koģenerācijas stacijas uz absorbcijas dzesēšanas mašīnām (1. posmā) aukstā ūdens ražošanai (2. posmā)”, nevar izmantot priekšrocības, kas ir paredzētas nozarēm un apakšnozarēm, kurās pastāv “būtisks CO2 emisiju pārvirzes risks”.

31. Šajā kontekstā pirmais iesniedzējtiesas uzdotais jautājums ir par to, vai Direktīvas 2003/87 darbības joma, kas definēta tās 2. panta 1. punktā, nepieļauj tādu valsts tiesību normu, kurā ir paredzēts, ka iekārtai ir vienādas robežas katrā no dažādajām atļaujām, kuras tās operators var saņemt attiecīgi siltumnīcefekta gāzu emisijas un piesārņojuma gadījumā.

32. Ar šo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai tādā lietā kā pamatlieta saskaņā ar Direktīvas 2003/87 3. panta e) punktu ir jāuzskata, ka absorbcijas dzesēšanas mašīnas ir daļa no EDW iekārtas ( 20 ).

33. Savukārt otrais un trešais jautājums attiecas uz diviem elementiem, kas saistīti ar tādu emisijas kvotu skaita aprēķinu, kuras EDW ir tiesīga provizoriski saņemt kā bezmaksas kvotas, proti, pirmkārt, nošķīrumu starp “neatbilstīgo siltuma daudzumu tā izcelsmes dēļ” un to, kurš ir “atbilstīgs tā izcelsmes dēļ”, kam ir nozīme, nosakot “koriģētās kvotas atbilstīguma koeficientu” ( 21 ), un, otrkārt, “oglekļa pārvirzes riska” faktoru.

34. Attiecībā uz “oglekļa emisiju pārvirzes riska” jēdzienu jāatgādina, ka tas attiecas uz risku, ka darbības, kuras rada lielas siltumnīcefekta gāzes, izmaksu dēļ, kas saistītas ar kvotu tirdzniecības sistēmas piemērošanu, tiek pārvietotas uz trešām valstīm, kurās netiek noteikti šādi ierobežojumi, jo tas palielinātu emisijas pasaulē un būtu pretrunā ar ETS izvirzītajiem klimata aizsardzības mērķiem ( 22 ). Saskaņā ar Direktīvas 2003/87 10.a panta 12. punktu iekārtas piederībai nozarei vai apakšnozarei, kurās pastāv “būtisks oglekļa emisiju pārvirzes risks”, saistībā ar kvotu piešķiršanu saskaņā ar šo pantu ir tādas sekas, ka tās vēsturiskajiem datiem, kas ir jāņem vērā, lai aprēķinātu provizoriski piešķiramo bezmaksas kvotu apjomu, tiek piemērots “pārvirzes riska” faktors, kurš ļauj nonākt pie devīgākas provizorisko kvotu piešķiršanas ( 23 ).

35. Tādējādi, ja iekārtai ir piemērojams “pārvirzes riska” faktors, uz tai provizoriski bez maksas piešķirtajām kvotām neattiecas šīs direktīvas 10.a panta 11. punktā paredzētais ikgadējais samazinājums. Tādējādi galīgais rezultāts ir tāds, ka provizoriski piešķirto bezmaksas kvotu skaits ir lielāks.

36. Tāpat pastāv jautājums par to, vai tādā lietā kā pamatlieta no prasītājas pamatlietā apgalvotā siltuma daudzuma būtu jāatskaita no tādas ražotnes kā Global Foundries importētais siltums ( 24 ), pamatojoties uz to, ka šis siltums ir “neatbilstīgs”, jo tiek piegādāts no iekārtas, uz kuru neattiecas ETS, un rada tiešu ietekmi uz bezmaksas kvotu skaitu, kuras provizoriski var tikt piešķirtas šādai iekārtai.

37. Proti, iesniedzējtiesas otrajā jautājumā minētais “koriģētās kvotas atbilstīguma koeficients”, kas atbilst attiecībai starp “atbilstīga siltuma daudzumu tā izcelsmes dēļ” un “kopējo izmērāmo siltumu” ( 25 ), operatoram būs vēl jo izdevīgāks nekā atbilstīgais siltuma daudzums (kurš neietver to, kas importēts no iekārtām, uz kurām neattiecas ETS), kas būs ievērojami lielāks salīdzinājumā ar iekārtas kopējo izmērāmo siltumu (“total measurable heat”).

38. Šajā gadījumā Dienests norāda, ka 2005.–2008. gada atsauces laikposmā kopējais izmērāmais siltums no EDW iekārtas (ietverot absorbcijas dzesēšanas mašīnas) daļēji atbilda siltumam, kas importēts no Global Foundries ražotnes. Pieņemot, ka šīs mašīnas patiešām ietilpst EDW iekārtā, šis siltums būtu jāiekļauj iekārtas “kopējā izmērāmā siltumā”, bet ne “atbilstīgajā siltuma daudzumā”. Tātad piemērojamais “koriģētās kvotas atbilstīguma koeficients” būtu daudz mazāks nekā gadījumā, ja šis siltums nebūtu jāņem vērā vispār (t.i., ja absorbcijas dzesēšanas mašīnas nebūtu daļa no EDW iekārtas). Kopumā EDW saņēma mazāk provizoriski piešķirto bezmaksas kvotu.

39. Turpmāk šajos secinājumos es secīgi izvērtēšu katru iesniedzējtiesas uzdoto jautājumu. Vispirms, attiecībā uz pirmo jautājumu, norādīšu, ka Direktīvas 2003/87 darbības joma, kas definēta tās 2. panta 1. punktā, manuprāt, pieļauj tādu valsts tiesību normu, saskaņā ar kuru iekārtas robežas ir vienādas attiecībā uz katru no dažādajām atļaujām, ko operators var izmantot siltumnīcefekta gāzu emisijas un piesārņojuma jomā. Paskaidrošu, ka šī iespēja tomēr ir pakļauta nosacījumam, ka, nosakot ETS paredzētās tiesības un pienākumus, tiek ņemtas vērā (papildus galvenajai iekārtai) tikai tās palīgiekārtas, kuru darbība var ietekmēt šādas emisijas. Precizēšu arī dažādos kritērijus, kas paredzēti jēdziena “iekārta” definīcijā šīs direktīvas 3. panta e) punktā, vienlaikus uzsverot, ka iesniedzējtiesai būs jāizvērtē, vai pamatlietas apstākļos absorbcijas dzesēšanas mašīnas ir vai nav daļa no EDW iekārtas.

40. Turpinājumā, kas attiecas uz otro jautājumu par koriģētās kvotas atbilstīguma koeficienta piemērošanas kārtību, vēlos norādīt, ka, manuprāt, šī kvota ir jāpiemēro visam izmērāmajam siltumam, kas tiek patērēts iekārtā un kas ir atbilstīgs bezmaksas kvotas piešķiršanai, un izmērāmajam siltumam, kas tiek uz eksportēts uz iekārtām vai vienībām, uz kurām neattiecas ETS, un ka tādējādi nav iespējams to attiecināt tikai uz vienu no attiecīgās iekārtas dažādajām siltuma plūsmām.

41. Visbeidzot, atbildēšu uz trešo jautājumu tādējādi, ka tāda iekārta kā EDW iekārta, manuprāt, nevar gūt labumu no “oglekļa emisiju pārvirzes riska” faktora attiecībā uz siltuma daudzumu, kas tiek izmantots, lai ražotu auksto ūdeni, kurš paredzēts iekārtai, uz ko neattiecas ETS un kas ietilpst nozarē, kura uzskatāma par tādu, kas pakļauta “būtiskam oglekļa dioksīda pārvirzes riskam” (šajā gadījumā – Global Foundries ražotne).

A. Par iespēju iekļaut iekārtā, uz kuru attiecas ETS, palīgiekārtas, kas nerada siltumnīcefekta gāzes (pirmais jautājums)

42. Kā jau norādīju šo secinājumu 31. punktā, pirmā prejudiciālā jautājuma mērķis būtībā ir noskaidrot, vai Direktīvas 2003/87 2. panta 1. punktam ir pretrunā tas, ka saskaņā ar valsts tiesībām siltumnīcefekta gāzu emisijas atļauja attiecas arī uz palīgiekārtām, kuras, tāpat kā EDW absorbcijas dzesēšanas mašīnas, šīs gāzes nerada.

43. Saskaņā ar iesniedzējtiesas sniegtajām norādēm DEHSt koģenerācijas staciju un EDW absorbcijas dzesēšanas mašīnas šo mašīnu radītā trokšņa dēļ uzskatīja par tādām, kas veido vienu un to pašu iekārtu siltumnīcefekta gāzu emisijas atļaujā, kas ir izsniegta šim operatoram. Tas izrietot no integrētās pieejas, kas paredzēta Vācijas tiesībās ( 26 ), lai īstenotu, pirmkārt, Direktīvas 96/61 un 2010/75 par piesārņojuma novēršanu un samazināšanu (kuras Vācijas tiesībās ir transponētas BImSchG) un, otrkārt, Direktīvu 2003/87, kuras visas ietver identisku jēdziena “iekārta” definīciju ( 27 ).

44. Vācijas valdība, kuru atbalsta Dienests, no šīs vienotās definīcijas secina, ka, lai palīgiekārtu iekļautu iekārtas, uz kuru attiecas ETS, robežās, pietiek ar to, ka tā rada jebkāda veida emisijas vai piesārņojumu. Tas, ka tādas iekārtas kā pamatlietas apstākļos EDW izmantotā iekārta robežas ir noteiktas tā, lai tajās būtu iekļautas arī darbības, kuras var ietekmēt tikai cita veida emisijas vai piesārņojumu vai kuras pat vienkārši ietekmē vidi plašā nozīmē, nekādā veidā neapdraud Direktīvas 2003/87 2. panta 1. punkta mērķus.

45. Tomēr, manuprāt, šādai interpretācijai nevar piekrist.

46. Šajā ziņā, pirmkārt, jākonstatē, ka, lai gan Direktīvas 2010/75 3. panta 4. punktā ir paredzēta relatīvi plaša jēdziena “emisija” ( 28 ) interpretācija, šis pats jēdziens ETS kontekstā ir stingri ierobežots, to attiecinot uz siltumnīcefekta gāzu emisijām ( 29 ). Turklāt, lai gan Direktīvas 2003/87 3. panta e) punktā ir atsauce uz “piesārņošanu”, tajā nav ietverta šī jēdziena autonoma definīcija ( 30 ).

47. No tā izriet, ka, lai gan jēdziena “iekārta” definīcija šajās trijās direktīvās (proti, pirmkārt, Direktīvā 2003/87 un, otrkārt, Direktīvās 96/61 un 2010/75) ir identiska, nešķiet, ka šajā definīcijā minētajiem jēdzieniem “emisijas” un “piesārņojums” būtu jābūt vienai un tai pašai nozīmei attiecībā uz katru no šiem instrumentiem.

48. Otrkārt, šajā ziņā jākonstatē, ka Direktīvas 2003/87 darbības joma, kas definēta tās 2. panta 1. punktā, attiecas vienīgi uz šīs direktīvas I un II pielikumā minētajām “emisijas” un “[siltumnīcefekta] gāzēm”. Manuprāt, ir skaidrs, ka šī darbības joma ir jāizvērtē, ņemot vērā jēdzienu “emisijas”, kā tas ir definēts šīs pašas direktīvas 3. panta b) punktā, un ka līdz ar to tajā nav iespējams iekļaut citas emisijas ka vien siltumnīcefekta gāzu emisijas (piemēram, skaņas emisijas).

49. Treškārt, man šķiet lietderīgi uzsvērt, ka, lai gan “iekārtas” definīcijai ir vienāds formulējums Direktīvā 2003/87 un Direktīvās 96/61 un 2010/75, šīm trim direktīvām ir ļoti atšķirīgi mērķi. Direktīvas 2003/87 mērķis, konkrēti, ir samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas ( 31 ), savukārt – turpinot Direktīvas 96/61 mērķus – Direktīva 2010/75 ir vērsta uz to, lai samazinātu emisijas gaisā, ūdenī un augsnē ( 32 ). Lai noteiktu ar ETS paredzētās tiesības un pienākumus, tostarp bezmaksas emisijas kvotu piešķiršanas nolūkā, šis šaurākais un konkrētākais Direktīvas 2003/87 mērķis pamato to, ka tiek ņemtas vērā tikai siltumnīcefekta gāzu emisijas.

50. Šajā saistībā vēlos atgādināt, ka ETS ir balstīta uz ekonomikas loģiku, kas ikvienu tās dalībnieku mudina emitēt tādu siltumnīcefekta gāzes daudzumu, kurš ir mazāks nekā tam sākotnēji piešķirtās kvotas, lai pārpalikumu nodotu citam dalībniekam ( 33 ). Šādam kvotu izsolīšanas principam, kas ir atkarīgs no tā dalībnieku iespējām kontrolēt savas siltumnīcefekta gāzu emisijas, nav nepieciešama citu emisiju vai piesārņojuma veidu apsvēršana ( 34 ).

51. Ceturtkārt, vēlos norādīt, ka tad, ja būtu jāizmanto vienota jēdziena “iekārta” definīcija, lai piemērotu, pirmkārt, Direktīvas 96/61 un 2010/75, un, otrkārt, Direktīvu 2003/87, tas varētu novest pie tā, ka uz iekārtām attiecas ETS, lai gan tās nerada nekādas siltumnīcefekta gāzu emisijas.

52. Taču šāds rezultāts, manuprāt, nav pieņemams, ņemot vērā Tiesas spriedumu lietā Trinseo Deutschland ( 35 ), kurā Tiesa norādīja, ka saskaņā ar pašu Direktīvas 2003/87 2. panta 1. punkta formulējumu šīs direktīvas I pielikumā minētās darbības no tās darbības jomas un līdz ar to šajā direktīvā iesviestās ETS izriet vienīgi tad, ja tās rada siltumnīcefekta gāzu “emisijas”, kas norādītas minētās direktīvas II pielikumā.

53. Vēlos atgādināt, ka Tiesa uzskatīja, ka, nepastāvot CO2 emisijām, darbība, pat ja tā būtu minēta Direktīvas 2003/87 I pielikumā, nevarētu izrietēt no šīs direktīvas darbības jomas un tādējādi ar to ieviestās ETS ( 36 ). Proti, tā kā iekārta pati par sevi nerada nekādu tiešu CO2 emisiju, tad šādas iekārtas operators nevar tikt mudināts samazināt tās siltumnīcefekta gāzu emisijas ar emisijas kvotu sadali. Šādas iekārtas iekļaušana ETS apdraudētu minētās direktīvas mērķi, kura saturu es atgādināju iepriekš šo secinājumu 50. punktā ( 37 ).

54. Ņemot vērā visus šos apsvērumus, uzskatu, kā būtībā ir norādījusi Komisija, ka Direktīvas 2003/87 2. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ETS paredzēto tiesību un pienākumu apjomu var noteikt, vienīgi atsaucoties uz “[siltumnīcefekta] gāzu emisijām”, kas minētas šīs direktīvas 3. panta b) punktā.

55. Manuprāt, no šīm tiesību normām ir jāsecina, ka minētās direktīvas 3. panta e) punktā (kurā ir definēts jēdziens “iekārta”) ietvertais jēdziens “ietekme uz emisijām un piesārņojumu” ir jāsaprot tādējādi, ka tas attiecas vienīgi uz ietekmi uz siltumnīcefekta gāzu emisijām. No tā izriet, ka ETS piemērošanas vajadzībām palīgiekārtas var ņemt vērā tikai ar nosacījumu, ka, lai gan tās atbilst citiem minētajā tiesību normā paredzētajiem kritērijiem, to darbība var ietekmēt šīs emisijas.

56. Kad tas ir precizēts, var pilnībā apgalvot, pirmkārt, kā to pamatoti norāda Komisija, ka attiecīgā Vācijas tiesību norma (proti, TEHG 2. panta 4. punkta pirmais teikums) jebkurā gadījumā nerada tādas sekas, lai no ETS izslēgtu iekārtas daļas, uz kurām atbilstoši iepriekš minētajām tiesību normām tā attiecas. Gluži pretēji, tās mērķis ir siltumnīcefekta gāzu emisijas atļaujā papildus tām vienībām, kas var ietekmēt šādas emisijas, iekļaut citas palīgiekārtas. Kopumā tā ir vērsta uz plašāku, nevis ierobežojošāku iekārtas robežu noteikšanu nekā tās, ko pieprasa ETS.

57. Otrkārt, atbilstoši manai izpratnei šīs tiesību normas vienīgās sekas ir tādas, ka šajā atļaujā iekārta tiek fiziski norobežota tādā pašā veidā kā atļaujā, kas attiecas uz piesārņojumu. Līdz ar to šajā tiesību normā kā tādā nav noteikts, ka visas šādi identificētās iekārtas daļas vēlāk tiek ņemtas vērā, lai noteiktu tiesības un pienākumus, kurus operators var izmantot saskaņā ar ETS ( 38 ). Šajā ziņā TEHG (likums, kura mērķis ir transponēt Direktīvu 2003/87 Vācijas tiesībās) ( 39 ) 2. panta 2. punktā turklāt ir paredzēts, ka tā piemērošanas jomā ietilpst tikai tās palīgiekārtas, kurām ir telpiska un darbības saikne ar citām iekārtas daļām un kuras var veicināt siltumnīcefekta gāzu rašanos ( 40 )

58. Līdz ar to šīs tiesību normas, aplūkotas kopsakarā, manuprāt, nekādi nerada šķērsli tam, lai ETS paredzētās tiesības un pienākumi tiktu noteikti, ņemot vērā (papildus galvenajai iekārtai) tikai tās palīgiekārtas, kuru darbības atbilstoši šo secinājumu 55. punktā noteiktajam kritērijam var ietekmēt siltumnīcefekta gāzu emisijas.

59. Šādos apstākļos es uzskatu, ka Direktīvas 2003/87 2. panta 1. punkts, lasot to kopsakarā ar tās 3. panta b) un e) punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāda valsts tiesību norma kā TEHG 2. panta 4. punkta pirmais teikums, kuras sekas ir tādas, ka atļaujā, kas piešķirta iekārtai, uz kuru attiecas ETS, tiek iekļautas palīgiekārtas, kuras pašas nerada siltumnīcefekta gāzes. Šādas palīgiekārtas tomēr var ņemt vērā, nosakot ETS paredzētās tiesības un pienākumus, it īpaši attiecībā uz provizorisko bezmaksas emisijas kvotu sadali, tikai ar nosacījumu, ka, lai gan tās atbilst citiem šīs direktīvas 3. panta e) punktā paredzētajiem kritērijiem, to darbība var ietekmēt siltumnīcefekta gāzu emisijas.

60. Šo secinājumu nākamajā sadaļā sniegšu dažas norādes par to, vai pamatlietas apstākļos šis pēdējais nosacījums ir izpildīts. Precizēšu arī citus šajā tiesību normā paredzētos kritērijus, lai ļautu iesniedzējtiesai noteikt, vai absorbcijas dzesēšanas mašīnas un EDW koģenerācijas staciju var uzskatīt par tādām, kas veido vienu un to pašu iekārtu.

B. Par Direktīvas 2003/87 3. panta e) punktā paredzētajiem kritērijiem iekārtas robežu noteikšanai

61. Jāatgādina, ka pamatlietas apstākļos, pat ja attiecīgās absorbcijas dzesēšanas mašīnas pašas nerada siltumnīcefekta gāzes, bet tikai ietekmē EDW koģenerācijas stacijas CO2 emisijas, tas, ka šīs mašīnas ir daļa no galvenās iekārtas, nozīmē, ka bezmaksas kvotu skaits, kuras EDW provizoriski varēs saņemt, būs mazāks par to, ko varētu iegūt, neiekļaujot minētās mašīnas ( 41 ).

62. Attiecībā uz palīgiekārtu iekļaušanu Direktīvas 2003/87 3. panta e) punktā būtībā ir paredzēti trīs kritēriji: – palīgiekārtas darbība ir tieši saistīta ar galvenās iekārtas darbību, uz kuru attiecas šīs direktīvas I pielikums ( 42 ) (pirmais kritērijs); – tai ir tehniska saistība ar šajā objektā veicamajām darbībām (otrais kritērijs) un – tā var ietekmēt emisijas un piesārņojumu (trešais kritērijs).

63. Attiecībā uz trešo kritēriju precizēšu, ka saskaņā ar šo secinājumu 59. punktu tas ir jāinterpretē tādējādi, ka palīgiekārtas darbībai ir jābūt tādai, kas var ietekmēt siltumnīcefekta gāzu emisijas.

64. Prasītāja pamatlietā apgalvo, ka pamatlietas apstākļos absorbcijas dzesēšanas mašīnu darbība neietekmē tās koģenerācijas stacijas siltumnīcefekta gāzu emisijas. Vācijas valdība, Dienests un Komisija turpretī norāda, ka šo mašīnu ekspluatācija var ietekmēt šīs stacijas emisijas. Ja minēto mašīnu darbībai un aukstā ūdens ražošanai Global Foundries ražotnes vajadzībām (2. posmā) būtu nepieciešams lielāks daudzums siltuma, tad tā izdalītu vēl vairāk siltumnīcefekta gāzes.

65. Šajā gadījumā iesniedzējtiesai būs jāizvērtē, vai pamatlietas apstākļos tas tā patiešām ir. Manuprāt, lai atbildētu uz šo jautājumu apstiprinoši, varētu būt pietiekami it īpaši ar to, ka šī tiesa pierādītu, ka absorbcijas dzesēšanas mašīnu siltumapgādes vajadzību palielināšanās vai samazināšanās izraisa EDW stacijā veiktas “kurināmā sadedzināšanas” darbības palielināšanos vai samazināšanos un tādējādi lielāku vai mazāku CO2 emisiju izplūdi. Jo vairāk absorbcijas dzesēšanas mašīnas ražotu aukstu ūdeni, jo vairāk tām būtu vajadzīga siltumenerģija un jo vairāk koģenerācijas stacijā būtu jāizmanto kurināmais, lai ražotu šo siltumu.

66. Attiecībā uz “tiešās saiknes” kritēriju (pirmais kritērijs) un kritēriju par “tehnisko saikni” (otrais kritērijs) jākonstatē, ka spriedumā Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ ( 43 ) Tiesa it īpaši uzskatīja, ka tiešā saikne starp sadedzināšanas darbību un attiecīgo ogļu uzglabāšanas darbību izpaužas kā tehniska saikne starp šīm abām darbībām. Tādējādi jāsecina, ka, Tiesas ieskatā, šie divi kritēriji zināmā mērā pārklājas.

67. Šajā ziņā vēlos precizēt, ka, manuprāt, otrais kritērijs attiecas tikai uz tādām tehniskām saiknēm, kas var pastāvēt starp galveno iekārtu un palīgiekārtu, proti, uz to, vai viena no darbībām, kas tajā notiek, iekļaujas otras vispārējā tehniskajā procesā ( 44 ), it īpaši ņemot vērā veidu, kādā galvenā iekārta un palīgiekārta ir tehniski savienotas un organizētas materiālā ziņā ( 45 ), kā arī to tehnisko darbību. Pirmais kritērijs (attiecībā uz “tiešu saikni”), manuprāt, ļauj ņemt vērā plašāku saikni starp galveno iekārtu un palīgiekārtu. Pēc manām domām, jautājums par to, vai šis pirmais kritērijs ir izpildīts, neaprobežojas tikai ar tehnisku vērtējumu ( 46 ), bet var arī ņemt vērā īpaši to, ka attiecīgajām darbībām ir kopīgs mērķis, kura izpildē katra no tām ir iesaistīta, un no kā var izdarīt pieņēmumu, ka tās ietilpst vienā un tajā pašā iekārtā ( 47 )

68. Prasītāja pamatlietā uzskata, ka spriedumā Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ ( 48 ) Tiesa ir secinājusi, ka pastāv tieša saikne, jo iekārtas daļa, kas bija iekļaujama (ogļu parks), esot bijusi nepieciešama galvenās iekārtas (ogļu termoelektrostacijas) darbībai. Tās ieskatā, runājot par pamatlietā aplūkotajām absorbcijas dzesēšanas mašīnām, esot jākonstatē, ka nepastāv tieša saikne starp šo mašīnu darbību un EDW koģenerācijas stacijas darbību, jo aukstā ūdens ražošana, ko veic minētās mašīnas, nav nedz nepieciešama, nedz lietderīga šīs stacijas “kurināmā sadedzināšanas” darbības īstenošanai.

69. Šajā ziņā vēlos uzsvērt, ka no sprieduma Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ neizriet, ka tiešu saikni varētu konstatēt tikai tad, ja palīgiekārtas darbība ir nepieciešama galvenās iekārtas darbībai, nevis otrādi (proti, ja šī pēdējā minētā darbība ir nepieciešama palīgiekārtas darbībai). Turklāt man nešķiet, ka Tiesa šajā spriedumā būtu uzskatījusi, ka tikai viena darbība, kas būtu “nepieciešama” citai darbībai, varētu tikt uzskatīta par tādu, kas atbilst “tiešās saiknes” kritērijam ( 49 ).

70. Šajā gadījumā es uzskatu, ka iesniedzējtiesa tādējādi varētu pilnībā pamatot “tiešo saikni” starp EDW koģenerācijas stacijas darbību un tās dzesēšanas mašīnu darbību ar elementu kopumu, tostarp faktu, ka šīs stacijas saražotais siltums nodrošina šo mašīnu darbību (proti, ir nepieciešams tai). Tāpat arī varētu uzskatīt, kā to apgalvo Komisija, ka šīs mašīnas “ir daļa no ražošanas procesa”EDW, vai arī ņemt vērā Dienesta īpaši norādīto apstākli, saskaņā ar kuru EDW iekārtas mērķis ir piegādāt Global Foundries ražotnei karsto, auksto un remdeno ūdeni, kas nepieciešams tās vajadzībām, un konstatēt, ka šo mērķi var nodrošināt tikai tad, ja visas šīs iekārtas sastāvdaļas, tostarp minētās mašīnas, var tikt izmantotas.

71. Ņemot vērā visus šos apsvērumus, man šķiet, ka – neskarot vērtējumu, kas jāveic iesniedzējtiesai, – attiecīgo absorbcijas dzesēšanas mašīnu darbība tieši ir saistīta ar EDW koģenerācijas stacijas darbību. Ar nosacījumu, ka starp šīm darbībām ( 50 ) pastāv arī tehniska saikne un ka šīs mašīnas var ietekmēt CO2 emisijas, šī tiesa, manuprāt, varētu tās uzskatīt par tādām, kas kopā ar šo staciju veido tikai vienu kopēju iekārtu Direktīvas 2003/87 3. panta e) punkta izpratnē.

72. Vajadzības gadījumā šīs mašīnas būtu jāņem vērā, lai it īpaši provizoriski piešķirtu bezmaksas emisijas kvotas. Šīs pieejas rezultātā, kā jau to norādīju šo secinājumu 61. punktā, EDW provizoriski piešķirto bezmaksas kvotu skaits būtu mazāks nekā tas, ko tā prasa, un tas atbilst ETS vispārējam mērķim panākt siltumnīcefekta gāzu emisiju vispārēju samazināšanos ( 51 ).

73. Nākamajā sadaļā, kuras nolūks ir sniegt atbildi uz otro prejudiciālo jautājumu, es balstīšos uz pieņēmumu, ka EDW ekspluatē vienu kopēju iekārtu, kurā ir iekļauta tās koģenerācijas stacija un absorbcijas dzesēšanas mašīnas, kas tiek aplūkotas pamatlietā. No iesniedzējtiesas lūguma izriet, ka pretējā gadījumā, proti, gadījumā, ja šīs mašīnas neietilptu EDW iekārtā, uz šo jautājumu nebūtu jāatbild.

C. Par datu vākšanas veidnes koriģētās kvotas atbilstīguma koeficientu (otrais jautājums)

74. Otrais prejudiciālais jautājums būtībā ir par to, vai koriģētās kvotas atbilstīguma koeficientu, kas pamatlietas apstākļos ļautu atspoguļot to, ka no Global Foundries ražotnes uz EDW absorbcijas dzesēšanas mašīnām importētais siltumenerģijas daudzums, lai ražotu remdeno ūdeni 3. posmā (kas aprakstīts šo secinājumu 20. punktā), ir “importēts no iekārtas, uz kuru neattiecas ETS”, un līdz ar to nav atbilstīgs ( 52 ), var, kā apgalvo prasītāja pamatlietā, piemērot vienīgi remdenā ūdens plūsmai 32 °C temperatūrā.

75. Šajā ziņā, pirmkārt, jākonstatē, ka gadījumā, ja absorbcijas dzesēšanas mašīnas ietilpst EDW iekārtā, nav nekādu šaubu, ka šī iekārta importē siltumu no tādas iekārtas, uz kuru neattiecas ETS, jo šīs mašīnas izmanto siltumu no Global Foundries ražotnes, lai ražotu remdeno ūdeni. Lietas dalībnieki šo vērtējumu neapstrīd ( 53 ).

76. Otrkārt, atgādinu, ka nedz Komisijas datu vākšanas veidne, nedz Komisijas pamatnostādnes, ko tā pieņēmusi saistībā ar šo veidni ( 54 ), kurās abās ir atsauce uz koriģētās kvotas atbilstīguma koeficientu, nav juridiski saistošas ( 55 ).

77. Tomēr dalībvalstīm ir visas tiesības izmantot minēto veidni, lai provizoriski piešķirtu bezmaksas siltumnīcefekta gāzu emisijas kvotas. Šajā ziņā precizēšu, ka saskaņā ar Lēmuma 2011/278 7. panta 5. punkta otro daļu, ja dalībvalsts pieprasa operatoram izmantot citu elektronisko veidlapu vai precizēt datnes formātu datu iesniegšanai, tai parasti ( 56 ) ir jāpiekrīt, ka operators izmanto arī šo pašu veidni. Tātad Komisijas datu vākšanas veidnei var būt tiesiskas sekas.

78. Treškārt, jākonstatē, ka, lai noteiktu siltuma līmeņatzīmes iekārtu provizorisko ikgadējo bez maksas piešķiramo emisiju kvotu skaitu, šo līmeņatzīmi ir jāreizina ar “vēsturiskās darbības līmeni izmērāmā siltuma patēriņam” ( 57 ). Tas attiecas uz vidējo ikgadējo vēsturisko izmērāmā siltuma importu no iekārtas, uz kuru attiecas ETS, vai izmērāmā siltuma ražošanu, vai abiem, bāzes perioda laikā ( 58 ). Tādēļ to nosaka, par izejas punktu ņemot siltuma daudzumu, kas importēts no citām iekārtām, uz kurām attiecas ETS, un/vai to siltuma daudzumu, ko attiecīgā iekārta saražojusi bāzes periodā ( 59 ).

79. No tā jāsecina – lai noteiktu provizorisko ikgadējo bez maksas piešķiramo emisiju kvotu skaitu siltuma līmeņatzīmes iekārtai, no iekārtām, uz kurām neattiecas ETS, importēta siltuma daudzums vienkārši nav attiecināms.

80. Tātad pamatlietā DEHSt pamatoti vēlas no EDW iekārtas “atbilstīgā” siltuma daudzuma izslēgt to siltuma daudzumu, kas importēts no Global Foundries ražotnes. Jebkāda cita interpretācija, kā to uzsver Dienests, varētu izraisīt pārlieku augstu tā siltuma novērtējumu, kas dod tiesības uz provizorisko bezmaksas emisijas kvotu piešķiršanu.

81. Šajā ziņā piebildīšu, ka datu vākšanas veidnē paredzētā koriģētās kvotas atbilstīguma koeficienta mērķis tieši ir šādas problēmas novēršana – kā es jau paskaidroju šo secinājumu 37. punktā, tas atbilst attiecībai starp “atbilstīga siltuma daudzumu tā izcelsmes dēļ” un “kopējo izmērāmo siltumu”. Siltuma daudzums, kas nav atbilstīgs tā izcelsmes dēļ, ir tas, kurš tāpat kā siltums, kas pienāk no Global Foundries ražotnes, tiek importēts no iekārtām, uz kurām ETS neattiecas.

82. Attiecībā uz jautājumu par to, vai šo kvotu var piemērot tikai vienai siltuma plūsmai attiecīgajā iekārtā, es konstatēju, ka no datu vākšanas veidnes skaidri izriet, ka minētā kvota ir jāpiemēro “total amount of heat potentially part of the heat benchmark sub‑installations”, kas atbilst, pirmkārt, tāda izmērāmā siltuma, kas tiek patērēts iekārtā un kas ir atbilstīgs, lai piešķirtu bezmaksas kvotu, un, otrkārt, tāda izmērāmā siltuma, ko eksportē uz iekārtām vai vienībām, uz kurām neattiecas ETS, summai ( 60 ). Tātad pretēji tam, ko piedāvā prasītāja pamatlietā, nav runas par šīs pašas kvotas piemērošanu tikai vienai no siltuma plūsmām (šajā gadījumā – tikai remdenā ūdens plūsmai 32 °C temperatūrā).

83. Precizēšu, ka no datu vākšanas veidnes turklāt izriet, ka koriģētās kvotas atbilstīguma koeficienta aprēķins jau pats par sevi paredz integrētu pieeju, kurā ir jāņem vērā visas siltuma plūsmas ( 61 ).

84. Visbeidzot, man šķiet lietderīgi uzsvērt, kā to pamatoti norāda Dienests, ka koriģētās kvotas atbilstīguma koeficienta piemērošanas visām siltuma plūsmām pozitīvais aspekts ir tāds, ka tiktu nodrošināts, lai visās dalībvalstīs iekārtas mērogā (nevis tikai atsevišķās tās daļās) tiktu ņemts vērā apjoms, kādā siltums tajā tiek ražots (un līdz ar to dod tiesības uz bezmaksas kvotu piešķiršanu), un tas, kādā tas ticis importēts no kādas iekārtas, uz kuru neattiecas ETS (un līdz ar to nedod tiesības piešķirt šādas kvotas).

85. Tādēļ ierosinu Tiesai uz otro prejudiciālo jautājumu atbildēt tādējādi, ka koriģētās kvotas atbilstīguma koeficients ir jāpiemēro tā attiecīgajā iekārtā patērētā izmērāmā siltuma, kas ir atbilstīgs bezmaksas sadalei, un tā izmērāmā siltuma, kas ir eksportēts uz iekārtām vai vienībām, uz kurām neattiecas ETS, summai bez iespējamības nošķirt dažādas siltuma plūsmas.

D. Par “oglekļa pārvirzes riska” faktora piemērošanu (trešais jautājums)

86. Ar trešo prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā Tiesai, vai tādai iekārtai kā EDW iekārta var piešķirt “oglekļa pārvirzes” statusu attiecībā uz to siltuma daļu, kuru tā tieši neeksportē iekārtai, kas ietilpst nozarē, kura uzskatāma par tādu, kas pakļauta “būtiskam oglekļa emisiju pārvirzes riskam”, bet kuru pirms novirzīšanas uz citu iekārtu pārveido aukstumā (konkrēti – aukstā ūdenī), izmantojot absorbcijas dzesēšanas mašīnas.

87. Vēlos atgādināt, kā jau norādīju šo secinājumu 34. punktā, ka likumdevējs Direktīvas 2003/87 10.a panta 12. punktā ir paredzējis īpašu noteikumu par bezmaksas kvotu piešķiršanu iekārtām tādās nozarēs vai apakšnozarēs, kuras ir pakļautas “būtiskam oglekļa emisiju pārvirzes riskam” ( 62 ). Šis noteikums tika ieviests, lai izvairītos no ekonomiski nelabvēlīga iespaida uz Savienības energoietilpīgajām nozarēm un apakšnozarēm, kuras ir pakļautas starptautiskai konkurencei, uz ko neattiecas salīdzināmi ierobežojumi oglekļa emisiju jomā.

88. Lēmuma 2011/278 6. panta 1. punkta trešajā daļā ir paredzēts, ka “oglekļa pārvirzes” statuss attiecas arī uz iekārtām, kuras, lai arī pašas neietilpst nozarē, kura tiek uzskatīta par tādu, kas pakļauta “nopietnam oglekļa emisiju pārvirzes riskam”, eksportē izmērāmo siltumu uz šādas nozares iekārtu, kas nav iekļauta ETS.

89. Šajā gadījumā starp lietas dalībniekiem nav domstarpību par to, ka EDW iekārta pati neietilpst nozarē, kas būtu uzskatāma par tādu, kura pakļauta “būtiskam oglekļa emisiju pārvirzes riskam”. Tomēr šo secinājumu 20. punktā aprakstītajā 2. posmā EDW eksportē auksto ūdeni, kas ražots no karstā ūdens un ūdens tvaika, kuru tās koģenerācijas stacija piegādāja Global Foundries ražotnei. Šī ražotne, kas nav iekļauta ETS, ietilpst šādā nozarē.

90. Komisija un Dienests būtībā apgalvo, ka saskaņā ar Lēmuma 2011/278 6. panta 1. punkta trešās daļas formulējumu “oglekļa pārvirzes” statusa priekšrocības katrā ziņā nevar piešķirt tādas iekārtas, kāda ir EDW iekārta, ražotā siltuma daudzumam, lai īstenotu 2. posmu (kas notiek absorbcijas dzesēšanas mašīnās). Šis siltums netiktu patērēts iekārtā, uz kuru neattiecas ETS un kas ietilpst nozarē, kuru uzskata par tādu, kam ir “nopietns oglekļa emisiju pārvirzes risks” (proti, Global Foundries ražotnē), bet gan ar šīm mašīnām.

91. Prasītāja pamatlietā savukārt uzskata, ka ar absorbcijas dzesēšanas mašīnām netiek izjaukta saikne starp EDW koģenerācijas staciju (kas ražojot siltumu) un Global Foundries ražotni (kas patērējot šo siltumu atdzesētā veidā). Šai ražotnei piegādātais aukstuma daudzums katrā ziņā esot līdzvērtīgs siltumam, ko izmanto tā ražošanai.

92. Uzskatu, ka šo pēdējo interpretāciju nevar atbalstīt.

93. Šajā ziņā jākonstatē, ka Lēmuma 2011/278 6. panta 1. punkta trešajā daļā “izmērāma siltuma patērētājs” ir skaidri identificēts kā iekārta, kas, pirmkārt, pieder nozarei vai apakšnozarei, kura uzskatāma par pakļautu nopietnam oglekļa dioksīda pārvirzes riskam, un, otrkārt, kas nav iekļauta ETS.

94. No tā izriet, kā to pamatoti apgalvo Komisija un Dienests, ka, lai tādai iekārtai kā EDW iekārta varētu piešķirt “oglekļa pārvirzes” statusu, ir nepieciešams, pirmkārt, ka tā eksportē siltumu un, otrkārt, ka šis siltums tiek patērēts iekārtā, kas atbilst iepriekšējā punktā minētajam dubultajam kritērijam. Šo statusa iegūšanu nevarot paplašināt, tajā iekļaujot auksto ūdeni, kas tiek piegādāts šādai iekārtai, jo tas nozīmējot, ka siltums jau ir ticis patērēts.

95. Izvilkums no Komisijas dokumenta “Frequently Asked Questions on Free Allocation Rules for the EU ETS post 2020” (Biežāk uzdotie jautājumu par [kvotu] bezmaksas sadali Eiropas Savienībā pēc 2020. gada) ( 63 ), uz ko savos apsvērumos atsaucas prasītāja pamatlietā, nevar būt par iemeslu atšķirīgai interpretācijai.

96. Proti, pirmkārt, šo dokumentu, kuram nav nekāda saistoša spēka, Komisija pieņēma ceturtā tirdzniecības perioda kontekstā (proti, laikposmā, kas sākas 2021. gadā), savukārt pamatlieta attiecas uz bezmaksas kvotu sadali trešā tirdzniecības perioda ietvaros (2013.–2020. gads).

97. Otrkārt, minētā dokumenta izvilkumā, uz kuru atsaucas prasītāja pamatlietā, ir atsauce uz Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2019/331 ( 64 ) VII pielikuma 7.1. sadaļu, kas attiecas uz “neto izmērāma siltuma noteikšanas noteikumiem”. Tomēr no šīs sadaļas pēdējā teikuma izriet, ka tad, ja siltumu izmanto dzesēšanai absorbcijas dzesēšanas procesā, par siltumu patērējošo procesu uzskata šo dzesēšanas procesu (kā, piemēram, tas, kas notiek EDW iekārtas absorbcijas dzesēšanas mašīnās), šis dzesēšanas process tiek uzskatīts par siltumu patērējošo procesu. No tā jāsecina, ka saskaņā ar šo pašu dokumentu katrā ziņā tā ir iekārta vai tās daļa, kurā tiek veikts dzesēšanas process (šajā gadījumā – EDW absorbcijas dzesēšanas mašīnas), nevis tā, uz kuru šādi ražotais aukstums tiek nogādāts (šajā gadījumā – Global Foundries ražotne), kurā siltums ir jāuzskata par patērētu.

98. Ņemot vērā šos apsvērumus, uzskatu, ka pamatlietas apstākļos Global Foundries ražotne nevar tikt uzskatīta par iekārtu, kurā tiek patērēts siltums, kas tiek piegādāts no EDW koģenerācijas stacijas un ko izmanto absorbcijas dzesēšanas mašīnās, lai ražotu auksto ūdeni (2. posmā). Tā kā šis nosacījums nav izpildīts (lai arī tas skaidri izriet no Lēmuma 2011/278 6. panta 1. punkta trešās daļas), EDW attiecībā uz šo siltumu nevar piešķirt “oglekļa emisiju pārvirzes riska” statusu.

99. Visbeidzot piebildīšu, ka Direktīvas 2003/87 10.a panta 12. punkts ir atkāpe no šīs direktīvas 10.a panta 11. punktā paredzētā vispārējā noteikuma, saskaņā ar kuru bez maksas sadalīto emisijas kvotu apjoms laikposmā no 2013. līdz 2020. gadam ir pakāpeniski jāsamazina, lai pilnībā pārtrauktu šo bezmaksas kvotu izdošanu līdz 2027. gadam. Šajā kontekstā man šķiet acīmredzami, ka “oglekļa emisiju pārvirzes riska” faktora piemērošanas nosacījumi ir jāinterpretē šauri, lai neapdraudētu ETS mērķi samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas ( 65 ).

100. Tādēļ ierosinu Tiesai uz trešo prejudiciālo jautājumu atbildēt tādējādi, ka tāda iekārta kā EDW iekārta nevar gūt labumu no “oglekļa pārvirzes riska” faktora izmantošanas attiecībā uz to siltuma daudzumu, kuru tā saražo, lai eksportētu auksto ūdeni uz iekārtu, kas nav iekļauta ETS, bet ietilpst nozarē, kura tiek uzskatīta par tādu, kas pakļauta būtiskam oglekļa emisiju pārvirzes riskam. Lai būtu pilnīgi skaidrs, precizēšu, ka, manuprāt, atbilde uz šo jautājumu nevar mainīties atkarībā no tā, vai pamatlietā aplūkotās absorbcijas dzesēšanas mašīnas ir vai nav šādas iekārtas daļa. Tik tiešām, gan vienā, gan otrā gadījumā Global Foundries ražotne nav vieta, kurā šis siltums tiek patērēts.

V. Secinājumi

101. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz Verwaltungsgericht Berlin (Berlīnes Administratīvā tiesa, Vācija) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi: 1) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87/EK (2003. gada 13. oktobris), ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo [siltumnīcefekta] gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 23. aprīļa Direktīvu 2009/29/EK, 2. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā tiek pieļauta tāda valsts tiesību norma, saskaņā ar kuru iekārtas robežas ir vienādas attiecībā uz katru no dažādajām atļaujām, ko operators var izmantot siltumnīcefekta gāzu emisijas un piesārņojuma jomā. Tomēr no šīs tiesību normas, lasot to kopsakarā ar šīs direktīvas 3. panta b) un e) punktu, ar grozījumiem, izriet, ka, lai tostarp provizoriski piešķirtu bezmaksas emisijas kvotas, palīgiekārtas var ņemt vērā tikai ar nosacījumu, ka, lai gan tās ir tieši saistītas ar galvenās iekārtas darbību un ir tehniski saistītas ar to, to darbība var ietekmēt siltumnīcefekta gāzu emisijas. 2) Eiropas Komisijas Data Collection Template [datu vākšanas veidnē] paredzētais koriģētās kvotas atbilstīguma koeficients (“corrected eligibility ratio”) ir jāpiemēro summai, ko veido attiecīgajā iekārtā patērētais izmērāmais siltums, kas ir atbilstīgs bezmaksas kvotu sadalei, un izmērāmais siltums, ko no šīs iekārtas eksportē uz iekārtām vai vienībām, uz kurām neattiecas emisijas kvotu tirdzniecības sistēma. Pat ja iekārtā var identificēt dažādas siltuma plūsmas, nav iespējams ierobežot šīs kvotas piemērošanu tikai vienai no šīm plūsmām. 3) Komisijas Lēmuma 2011/278/ES (2011. gada 27. aprīlis), ar ko visā Savienībā nosaka pagaidu noteikumus saskaņotai bezmaksas emisiju kvotu sadalei saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87/EK 10.a pantu, 6. panta 1. punkta trešā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka iekārta, kas neietilpst nozarē, kura tiek uzskatīta par tādu, kas ir pakļauta nopietnam oglekļa dioksīda pārvirzes riskam, nevar gūt labumu no “oglekļa emisijas riska” faktora izmantošanas attiecībā uz siltuma daudzumu, ko tā ražo, lai eksportētu auksto ūdeni uz tādu iekārtu, kura nav iekļauta siltumnīcefekta gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēmā, bet kura attiecas uz tādu nozari.

( 1 ) Oriģinālvaloda – franču.

( 2 ) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2003. gada 13. oktobris), ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo [siltumnīcefekta] gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV 2003, L 275, 32. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 23. aprīļa Direktīvu 2009/29/EK (OV 2009, L 140, 63. lpp.) (turpmāk tekstā – “Direktīva 2003/87”). Turpmāk šajos secinājumos izmantošu saīsinājumu “ETS”, lai apzīmētu ar šo direktīvu ieviesto “emisijas kvotu tirdzniecības sistēmu”.

( 3 ) Komisijas lēmums (2011. gada 27. aprīlis), ar kuru visā Savienībā nosaka pagaidu noteikumus saskaņotai bezmaksas emisiju kvotu sadalei atbilstoši 10.a pantam Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/87/EK (OV 2011, L 130, 1. lpp.).

( 4 ) Absorbcijas dzesēšanas mašīnas, izmantojot dažādus temperatūras līmeņus, ļauj ražot aukstumu tikai no siltuma. Tās darbojas, pateicoties konkrētiem šķidrumiem piemītošai īpašībai absorbēt un desorbēt tvaiku, proti, tajās tiek izmantots divkomponentu maisījums, kurā viena no sastāvdaļām (dzesētājviela, piemēram, auksts ūdens) ir vairāk iztvaikojoša nekā otra (“absorbents”).

( 5 ) Skat. Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2010/75/ES (2010. gada 24. novembris) par rūpnieciskajām emisijām (piesārņojuma integrēta novēršana un kontrole) (OV 2010, L 334, 17. lpp.). Ar to tika atcelta un aizstāta Padomes Direktīva 96/61/EK (1996. gada 24. septembris) par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli (OV 1996, L 257, 26. lpp.).

( 6 ) Vispārējā ekonomisko darbību klasifikācija Eiropas Kopienās (NACE).

( 7 ) Komisijas Lēmums (2009. gada 24. decembris), ar ko atbilstoši Direktīvai [2003/87] nosaka sarakstu ar nozarēm vai apakšnozarēm, kurās pastāv būtisks oglekļa dioksīda emisiju pārvirzes risks (OV 2010, L 1, 10. lpp.).

( 8 ) Komisijas Lēmums (2014. gada 27. oktobris), ar ko atbilstoši [Direktīvai 2003/87] 2015.–2019. gada periodam nosaka sarakstu ar nozarēm un apakšnozarēm, kurās pastāv būtisks oglekļa dioksīda emisiju pārvirzes risks (OV 2014, L 308, 114. lpp.).

( 9 ) No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka darbība, uz kuru attiecas Direktīvas 2003/87 I pielikums un kura norisinās EDW galvenajā iekārtā, kā rezultātā uz to attiecas ETS (saskaņā ar šīs direktīvas 2. panta 1. punktu un 3. panta e) punktu), ir “kurināmā sadedzināšana”, jo īpaši siltuma ražošanai. Šī darbība izraisa CO2 rašanos.

( 10 ) Attiecībā uz jēdzienu “oglekļa pārvirzes risks” es atsaucos uz šo secinājumu 34. punktu.

( 11 ) Precizēšu, ka saskaņā ar manu izpratni par absorbcijas dzesēšanas mašīnu un EDW koģenerācijas staciju darbību aukstā, remdenā un karstā ūdens daudzums, kas nepieciešams Global Foundries ražotnes darbībai, tiek saražots nepārtrauktas plūsmas režīmā, proti, 1., 2. un 3. posms faktiski notiek vienlaicīgi.

( 12 ) Saskaņā ar Direktīvas 2003/87 10.a panta 4. punktu “bezmaksas kvotas piešķir centralizētai siltumapgādei, kā arī augstas efektivitātes koģenerācijai [..], ja ir ekonomiski pamatots pieprasījums pēc siltuma ražošanas vai dzesēšanas”.

( 13 ) Vēlos atgādināt, ka, lai aprēķinātu provizorisko ikgadējo bez maksas piešķiramo kvotu skaitu, dalībvalstīm saskaņā ar Lēmuma 2011/278 6. pantu ir jānošķir iekārtas vai apakšiekārtas atkarībā no to darbības, lai varētu noteikt, vai būtu jāpiemēro “produkta līmeņatzīme”, “siltuma līmeņatzīme” vai “kurināmā līmeņatzīme”, vai arī īpašs faktors “procesa emisiju” iekārtām vai apakšiekārtām” (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2016. gada 8. septembris, Borealis u.c. (C‑180/15, EU:C:2016:647, 61. punkts), kā arī 2018. gada 18. janvāris, INEOS (C‑58/17, EU:C:2018:19, 28. punkts)).

( 14 ) No Lēmuma 2011/278 10. panta 2. punkta b) apakšpunkta i) punkta izriet, ka siltuma līmeņatzīmes apakšiekārtu provizoriskais ikgadējais bez maksas piešķiramo emisiju kvotu skaits konkrētajam gadam atbilst izmērāmā siltuma līmeņatzīmes vērtībai, kas reizināta ar siltumu saistīto vēsturiskās darbības līmeni izmērāmā siltuma patēriņam. Saskaņā ar šī lēmuma 7. panta 1. punktu, lasot to kopsakarā ar tā IV pielikumu, operatoram šajā ziņā ir jāsniedz tostarp visa nepieciešamā informācija un dati par izmērāmo siltumu, kas iekārtā (vai apakšiekārtā) patērēts, importēts un eksportēts.

( 15 ) Lai skaidrāk izklāstītu konkrēto pamatlietas problēmu, precizēšu, ka savas sūdzības rezultātā EDW no DEHSt ieguva 78267 bezmaksas emisijas kvotas, savukārt, pamatojoties uz principu, ka absorbcijas dzesēšanas mašīnas nav daļa no tās galvenās iekārtas, tā pieprasa 199280 (t.i., 121013 kvotas papildus piešķirtajam daudzumam). No tā izriet, ka kvotu skaits, ko EDW var saņemt, ievērojami atšķirtos atkarībā no tā, vai dzesēšanas mašīnas tiek uzskatītas par tādām, kas ietilpst tās iekārtā.

( 16 ) Šī datu vākšanas veidne, kura pēdējo reizi atjaunota 2011. gada 25. maijā, ir pieejama Komisijas tīmekļvietnē: https://ec.europa.eu/clima/policies/ets/allowances_en#tab‑0‑1 (tikai angļu valodā).

( 17 ) Pamatlietas dalībnieki par šo jautājumu iesniedzējtiesā pauda atšķirīgus viedokļus. Prasītāja pamatlietā uzskata, ka vajadzētu ne vien neatskaitīt to siltuma daudzumu, kas importēts no Global Foundries ražotnes (jo dzesēšanas mašīnas nebūtu daļa no EDW iekārtas), bet arī – gadījumā, ja šis siltums, neraugoties uz visu, būtu jāatskaita, – to attiecināt tikai uz remdenā ūdens plūsmu 32 °C temperatūrā. DEHSt, tieši pretēji, uzskata, ka datu vākšanas veidne nedod iespēju nošķirt dažādas siltuma plūsmas.

( 18 ) Skat. Direktīvas 2003/87 1. pantu un spriedumu, 2018. gada 22. februāris, INEOS Köln (C‑572/16, EU:C:2018:100, 26. punkts).

( 19 ) Šī sadale tiek veikta divos posmos – vispirms dalībvalstis aprēķina ikgadējas bezmaksas kvotas, kas provizoriski piešķirtas katrai to teritorijā esošai iekārtai, un vēlāk Komisija nosaka galīgo sadali.

( 20 ) Jākonstatē, ka iesniedzējtiesa lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu tieši nejautā Tiesai par Direktīvas 2003/87 3. panta e) punktu. Tomēr šī tiesa norāda, ka otrais uzdotais jautājums rodas tikai gadījumā, ja atbildes uz pirmo jautājumu dēļ dzesēšanas iekārtas ir EDW iekārtas daļa. Tāpēc uzskatu, ka, lai varētu atbildēt uz otro jautājumu, ir lietderīgi precizēt šajā noteikumā paredzētos kritērijus. Šajā ziņā atgādināšu, ka, pat ja – formāli runājot – šī tiesa pirmajā jautājumā aprobežojās ar minētās direktīvas 2. panta 1. punkta interpretāciju, šāds apstāklis neliedz Tiesai tai sniegt visus Savienības tiesību interpretācijas elementus, kas var būt noderīgi tās izskatāmajā lietā, neatkarīgi no tā, vai šī tiesa to ir norādījusi savu jautājumu formulējumā (skat. spriedumu, 2020. gada 9. jūlijs, Santen, C 673/18, EU:C:2020:531, 35. punkts un tajā minētā judikatūra).

( 21 ) Turpinājumā, šo secinājumu C sadaļā, precizēšu, kāda ir “koriģētās kvotas atbilstīguma koeficienta” nozīme šajā aprēķinā.

( 22 ) Šajā sakarā skat. Direktīvas 2009/29 24. un 25. apsvērumu. Atsaucos arī uz 49. zemsvītras piezīmi manos secinājumos lietā ExxonMobil Production Deutschland (C‑682/17, EU:C:2019:167), kā arī uz 60. punktu manos secinājumos lietā INEOS Köln (C‑572/16, EU:C:2017:896).

( 23 ) “Pārvirzes riska” faktora konkrēta piemērošana šajā aprēķinā tostarp ir aprakstīta manu secinājumu lietā ExxonMobil Production Deutschland (C 682/17, EU:C:2019:167) 53. zemsvītras piezīmē.

( 24 ) Atgādinājumam – šis siltums tiek izmantots, lai ražotu remdenu ūdeni 3. posmā, kas iepriekš aprakstīts šo secinājumu 20. punktā.

( 25 ) Skat. datu vākšanas veidnes E lapas ““EnergyFlows” – Data on energy input, measurable heat and electricity” II.2. iedaļas i) un j) punktu. “Izmērāms siltums” Lēmuma 2011/278 3. panta e) punktā ir definēts kā “ir neto siltuma plūsma, kas tiek transportēta pa identificējamiem cauruļvadiem vai kanāliem, izmantojot [..], tvaiku, karstu gaisu, ūdeni, [..], kuram ir uzstādīta vai var uzstādīt siltumuzskaites mērierīci”.

( 26 ) Vācijas tiesībās šī integrētā pieeja izpaužas tādējādi, ka saskaņā ar TEHG 4. panta 4. punktu attiecībā uz iekārtām, kuras ir saņēmušas atļauju līdz 2013. gadam, atļauja, kas ir piešķirta saskaņā ar BImSchG, attiecas arī uz Direktīvā 2003/87 paredzētajām siltumnīcefekta gāzēm (skat. šo secinājumu 16. punktu).

( 27 ) Skat. Direktīvas 2003/87 3. panta e) punktu, Direktīvas 96/61 2. panta 1. punktu un Direktīvas 2010/75 3. panta 3. punktu. Turklāt saskaņā ar Direktīvas 2003/87 8. pantu dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka siltumnīcefekta gāzu emisiju atļauju piešķiršanas nosacījumi un procedūra tiek saskaņoti ar Direktīvā 96/61 paredzētās atļaujas piešķiršanas nosacījumiem un procedūru.

( 28 ) Saskaņā ar šo tiesību normu “emisija” ir tieša vai netieša vielu, vibrāciju, siltuma vai trokšņa novadīšana no iekārtas punktveida vai difūza avota gaisā, ūdenī vai zemē.

( 29 ) Skat. Direktīvas 2003/87 3. panta b) punktu. Skat. arī spriedumus, 2017. gada 19. janvāris, Schaefer Kalk (C‑460/15, EU:C:2017:29, 32. punkts), un 2018. gada 28. februāris, Trinseo Deutschland (C‑577/16, EU:C:2018:127, 45. punkts), kuros Tiesa ir uzsvērusi, ka no paša šīs tiesību normas formulējuma izriet, ka “emisija” tās izpratnē nozīmē siltumnīcefekta gāzes izplūdi atmosfērā no iekārtas.

( 30 ) Tas pats attiecas uz Direktīvas 96/61 2. panta 2. punktu un Direktīvas 2010/75 3. panta 2. punktu, jo tajos jēdziens “piesārņojums” ir definēts kā tāds, kas it īpaši ietver vibrācijas un troksni.

( 31 ) Skat. Direktīvas 2003/87 1. pantu un spriedumu, 2018. gada 22. februāris, INEOS Köln (C‑572/16, EU:C:2018:100, 26. punkts).

( 32 ) Skat. Direktīvas 96/61 1. pantu.

( 33 ) Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 20. jūnijs, ExxonMobil Production Deutschland (C‑682/17, EU:C:2019:518, 62. un 63. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).

( 34 ) Kā turklāt pamatoti uzsver prasītāja pamatlietā, Direktīvas 2003/87 kontekstā “piesārņojums” katrā ziņā atbilstot vienīgi siltumnīcefekta gāzu izplūdei atmosfērā un klimatiskajām pārmaiņām, kas no tās izriet.

( 35 ) Skat. spriedumu, 2018. gada 28. februāris, Trinseo Deutschland (C‑577/16, EU:C:2018:127, 45. punkts). Atsaucos arī uz saviem secinājumiem šajā lietā (EU:C:2017:975).

( 36 ) Skat. spriedumu, 2018. gada 28. februāris, Trinseo Deutschland (C‑577/16, EU:C:2018:127, 51. punkts).

( 37 ) Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 28. februāris, Trinseo Deutschland (C‑577/16, EU:C:2018:127, 52. punkts).

( 38 ) Konkrētāk – un ņemot vērā novērtējumu, kas jāveic iesniedzējtiesai –, šādi es saprotu TEHG 2. panta 4. punkta pirmo teikumu, kurā ir noteikts, ka “specifikācijām, kuras minētas iekārtas atļaujā, kas piešķirta saskaņā ar BImSchG, ir izšķiroša nozīme attiecībā uz [šī paša panta] 2. un 3. punktā minēto iekārtu robežām”. Precizēšu, ka šī norma, manuprāt, atbilst Direktīvas 2003/87 garam. Šajā ziņā jāatgādina, ka savā Priekšlikumā Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai, ar ko izveido siltumnīcas efektu izraisošo [siltumnīcefekta] gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēmu Kopienā un groza Direktīvu [96/61] (COM(2001) 581, galīgā redakcija) Komisija uzsvēra (paskaidrojumu 9. punktā), ka šim priekšlikumam ir jāļauj dalībvalstīm “balstīties uz atļauju izsniegšanas procedūrām saskaņā ar Direktīvu [96/61]”, lai “piešķirtu cita veida atļauju – siltumnīcas efektu izraisošo [siltumnīcefekta] gāzu emisijas atļauju – pamatojoties uz papildu informācijas sniegšanu, nekā tas šobrīd ir prasīts [šajā pēdējā minētajā] direktīvā” (mans izcēlums).

( 39 ) Skat. šo secinājumu 15. punktu.

( 40 ) Atzīmēšu, ka, atbildot uz Tiesas jautājumu, Dienests norādīja, ka siltumnīcefekta gāzu emisijas atļaujā paredzētie uzstādīšanas ierobežojumi (kas ir identiski tiem, kuri noteikti piesārņojuma atļaujā) ir saistoši, piešķirot siltumnīcefekta gāzu bezmaksas kvotas. Ja tā ir pieeja, kas paredzēta TEHG 2. panta 4. punkta pirmajā teikumā, tad man nav skaidrs, kā to var saskaņot ar šī paša panta 2. punktā paredzēto piemērošanas jomu. Par šo jautājumu būs jālemj iesniedzējtiesai.

( 41 ) Skat. šo secinājumu 36. un 37. punktu.

( 42 ) Jānorāda, ka Direktīvas 2003/87 vācu, angļu, franču un itāļu valodas versijās nav precīzi norādīts, ar ko šī “tiešā saikne” ir jāizveido. Piemēram, franču valodas versijā ir minēta “toute autre activité s’y rapportant directement” (mans izcēlums), savukārt vācu, angļu un itāļu valodu versijās ir izmantoti vārdi “andere unmittelbar damit verbundene Tätigkeiten”, “directly associated activities” un “attività direttamente associate”, bez jebkādiem citiem precizējumiem [latviešu valodā – “citas tieši saistītas darbības”]. Tomēr no spāņu valodas versijas izriet, ka šī tiešā saikne ir jāizveido starp palīgiekārtas darbību un minētās direktīvas I pielikumā norādīto darbību vai darbībām, kas noris galvenajā iekārtā (šajā pēdējā redakcijā jēdziens “iekārta” ir definēts kā “una unidad técnica fija donde se lleven a cabo una o varias actividades de las enumeradas en el anexo I, así como cualesquiera otras actividades directamente relacionadas con aquéllas” (mans izcēlums)). Šķiet, ka šādu interpretāciju Tiesa ir izmantojusi arī 2016. gada 9. jūnija spriedumā Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ (C‑158/15, turpmāk tekstā – “spriedums Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ”, EU:C:2016:422, 29. punkts), kā arī 2021. gada 29. aprīļa spriedumā Granarolo (C‑617/19, EU:C:2021:338, 39. punkts).

( 43 ) Skat. šī sprieduma 30. punktu.

( 44 ) Šajā ziņā jāatgādina, ka savos secinājumos lietā Granarolo (C‑617/19, EU:C:2020:1016, 63. punkts) esmu norādījis, ka saskaņā ar kritēriju, ko Tiesa ir izmantojusi spriedumā Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ (29. punkts), lai secinātu, ka pastāv darbības, kurām ir “tehniska saistība”, nav pietiekami ar to, ka tās ir savienotas jebkādā veidā, bet ir jāpierāda, ka viena darbība ir iekļauta citas darbības vispārējā tehniskajā procesā. 2021. gada 29. aprīļa spriedumā Granarolo (C‑617/19, EU:C:2021:338, 46. punkts) Tiesa norādīja, ka šim kritērijam ir nepieciešama “specifiska un atšķirīga” integrācija tehniskajā procesā, kas raksturīgs citai darbībai.

( 45 ) Šķiet, ka visi šie elementi ir bijuši nozīmīgi spriedumā Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ. Šajā spriedumā Tiesa (31. punktā) konstatēja, ka, lai izveidotu tehnisku saikni starp ogļu uzglabāšanas darbību un attiecīgo kurināmā sadedzināšanas darbību, var pietikt ar to, ka pastāv šīs glabātuves faktiska organizācija un ir izveidots lentes elevators no ogļu parka uz termoelektrostaciju.

( 46 ) Vērtējumam tehniskā ziņā, protams, ir būtiska nozīme, lai pierādītu šo tiešo saikni, un noteiktos gadījumos tam var būt izšķiroša nozīme. Tādējādi spriedumā Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ (30. punktā) Tiesa konstatēja, ka tikai tas, ka (ogļu parkā) uzglabātās ogles ir obligāti nepieciešamas attiecīgās ogļu termoelektrostacijas darbībai, ir pietiekami, lai uzskatītu, ka uzglabāšana tieši saistīta ar tās darbību.

( 47 ) Turklāt 2021. gada 29. aprīļa spriedumā Granarolo (C‑617/19, EU:C:2021:338, 43. punkts) Tiesa būtībā arī nosprieda, ka tiešu attiecību esamība ir jāatzīst arī tad, ja kāda no darbībām tiek veikta citas darbības īstenošanai.

( 48 ) Skat. šī sprieduma 30. punktu.

( 49 ) Secinājumos lietā Granarolo (C‑617/19, EU:C:2020:1016, 57. punkts) es no tā secināju, ka Tiesa minētajā spriedumā arī nav likusi saprast, ka “tehniskās saiknes” kritērijs varētu tikt izpildīts vienīgi ar tādas darbības pastāvēšanu, kas būtu “nepieciešama” citai darbībai.

( 50 ) Šajā ziņā spriedumā lietā Granarolo (C‑617/19, EU:C:2021:338, 47. punkts) Tiesa uzskatīja, ka koģenerācijas iekārtas un piena produktu ražošanas uzņēmuma darbības nebija tehniski saistītas, neraugoties uz to pieslēgumu sadales tīklā. Pat ja līguma noteikumos starp operatoriem bija garantēta privileģēta piekļuve elektroenerģijai, ko koģenerācijas iekārta piegādā ražošanas uzņēmumam, tas varēja pilnībā darboties bez šādas enerģijas piegādes. Pamatlieta, manuprāt, atšķiras no šīs pēdējās minētās lietas, jo, kā izriet no šo secinājumu 20. punkta, absorbcijas dzesēšanas mašīnas no karstā ūdens un ūdens tvaika, kas nāk no EDW koģenerācijas stacijas, izmantojot dzesēšanas procesu, piegādā auksto ūdeni Global Foundries ražotnei. Pieņemot, ka tas tā patiešām ir, iesniedzējtiesa, manuprāt, varētu uzskatīt, ka koģenerācijas stacijas veiktā karstā ūdens ražošana ietilpst šo mašīnu aukstā ūdens ražošanas vispārējā tehniskajā procesā un tādējādi šīs darbības ir tehniski saistītas.

( 51 ) Precizēšu, ka pat gadījumā, ja absorbcijas saldēšanas iekārtas neietilpst EDW instalācijā, būtu pareizi šīs iekārtas “kopējā izmērāmajā siltumā” ieskaitīt koģenerācijas stacijas saražoto, ko izmanto šīs mašīnas (kas saskaņā ar Lēmuma 2011/278 9. panta 3. punktu atbilst “siltumam, ko eksportē uz iekārtu vai citu vienību, uz kuru neattiecas [ETS]”). Manuprāt, šādos apstākļos minēto mašīnu iekļaušana iekārtu robežās nekādā gadījumā nevarētu novest pie tā, ka tiek ņemts vērā lielāks siltums, kas rada vairāk kvotu, bet gan tikai, kā es paskaidroju šo secinājumu 36. un 37. punktā, pie provizoriski piešķirto bezmaksas kvotu skaita iespējamas samazināšanas, jo no Global Foundries ražotnes importētā siltuma daudzums nav piemērots.

( 52 ) Skat. manus paskaidrojumus šo secinājumu 36. un 37. punktā.

( 53 ) Prasītāja pamatlietā apstrīd to, ka attiecīgās absorbcijas dzesēšanas mašīnas būtu daļa no tās pašas iekārtas, kā tās koģenerācijas stacija. Turpretī tā nekādi neapšauba faktu, ka šīs mašīnas importē no siltumu no Global Foundries ražotnes.

( 54 ) Guidance Document no 3 on the harmonised free allocation methodology for the EU‑ETS post 2012 (Data collection guidance) (Pamatnostādnes Nr. 3 par saskaņotas bezmaksas sadales metodi Eiropas Savienībā pēc 2012. gada (datu vākšanas vadlīnijas)), 2011. gada 14. aprīlis un 29. jūnijs, pieejamas Komisijas tīmekļvietnē: https://ec.europa.eu/clima/sites/default/files/ets/allowances/docs/gd3_data_collection_en.pdf (46. lpp.).

( 55 ) Saskaņā ar šajās Komisijas pamatnostādnēs skaidri ietvertajām norādēm (4. lpp.) tās nav juridiski saistošas un neatspoguļo Komisijas oficiālo nostāju: “this guidance document [..] does not represent an official position of the Commission and is not legally binding”. Tomēr vēlos norādīt, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru tas, ka Kopienu tiesību aktam nav saistošas iedarbības (proti, tas līdzinās soft law), nav šķērslis tam, lai Tiesa prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā saskaņā ar LESD 267. pantu lemtu par šā akta interpretāciju (skat. spriedumus, 1989. gada 13. decembris, Grimaldi (C‑322/88, EU:C:1989:646, 9. punkts), un 1993. gada 21. janvāris, Deutsche Shell (C‑188/91, EU:C:1993:24, 18. punkts un tajā minētā judikatūra)).

( 56 ) Ar “parasti” saskaņā ar šīs tiesību normas formulējumu es saprotu “ja vien dalībvalsts veidlapas vai datnes formāta specifikācijā nav pieprasīts ievadīt vismaz tādus pašus datus”.

( 57 ) Skat. Lēmuma 2011/278 10. panta 2. punkta b) apakšpunkta i) punktu.

( 58 ) Skat. Lēmuma 2011/278 9. panta 3. punktu.

( 59 ) Šajā ziņā skat. arī Lēmuma 2011/278 3. panta c) punktā iekļauto “siltuma līmeņatzīmes apakšiekārtas” definīciju.

( 60 ) Saskaņā ar datu vākšanas veidni koriģētās kvotas atbilstīguma koeficients ir jāpiemēro “total amount of heat potentially part of the heat benchmark sub‑installations”, proti, tas ir jāsareizina ar “net amount measurable heat consumed in the installation and eligible under the heat benchmark” un “heat exported to installations or entities not covered by the EU ETS” summu (skat. šīs veidnes E lapas “EnergyFlows” – Data on energy input, measurable heat and electricity” II.2. sadaļas o), n), l) un k) punktu).

( 61 ) Lai aprēķinātu kādas iekārtas kopējo izmērāmo siltumu, ir jānosaka iekārtā pieejamais kopējais izmērāmais siltums un pēc tam jāatskaita tas, kas tiek patērēts iekārtas robežās elektroenerģijas vai produktu ražošanai produkta līmeņatzīmes apakšiekārtās, kā arī tas, ko eksportē uz iekārtām, uz kurām attiecas ETS (skat. datu vākšanas veidnes E lapas ““EnergyFlows” – Data on energy input, measurable heat and electricity” II.2. sadaļas i), d), f), g) un h) punktu). Turklāt, tā kā datu vākšanas veidnes (kurā it īpaši detalizēti izklāstīta šīs kvotas aprēķināšana) E.II.2. iedaļas nosaukums ir “Comlete balance of measurable heat at the installation” (“Izmērāmā siltuma pilnīga bilance iekārtā”), man šķiet skaidrs, ka tajā ir jāņem vērā visas siltuma plūsmas.

( 62 ) Konkrēti, saskaņā ar šo noteikumu iekārtām, uz kurām attiecas “pārvirzes riska” faktors, 2013. gadā un katrā nākamajā gadā līdz 2020. gadam bija jāsaņem bezmaksas kvotu daudzums, kas atbilst 100 % no daudzuma, kurš noteikts saskaņā ar šīs direktīvas 10.a panta 1. punktā paredzētajiem pasākumiem.

( 63 ) Šis dokuments ir pieejams tīmekļvietnē: https://ec.europa.eu/clima/sites/clima/files/events/docs/0134/far_faq_2_en.pdf. Prasītājas pamatlietā minētais punkts ir 2.4. punkts “How should the production of cooling be treated?” (šī dokumenta 5. lpp.).

( 64 ) Komisijas Deleģētā regula (2018. gada 19. decembris), ar ko nosaka Savienības mēroga pārejas noteikumus saskaņotai bezmaksas emisijas kvotu iedalei saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas [2003/87] 10.a pantu (OV 2019, L 59, 8. lpp.). Precizēšu, ka šī deleģētā regula ir piemērojama tikai ceturtajam tirdzniecības periodam (2021.–2030. gads), un tādējādi tā nav piemērojama šajā lietā.

( 65 ) Skat. manus secinājumus 2020. gada 3. decembra lietā Ingredion Germany (C‑320/19, EU:C:2020:983, 73. punkts).