ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Lai gan Savienības tiesību akta preambula var precizēt tā saturu, uz to nevar atsaukties, lai atkāptos no pašiem attiecīgā akta noteikumiem.

Fondu, kas nodrošina kopējās lauksaimniecības politikas finansējumu, grāmatojumu noskaidrošanas jomā, lai gan ir taisnība, ka pārbaudes uz vietas rezultātu ekstrapolēšanas iespēja nav paredzēta nedz Regulas Nr. 796/2004, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai ieviestu savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu, kura paredzēta Regulā Nr. 1782/2003, tās redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 972/2007, 29. pantā, nedz Regulas Nr. 1122/2009, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Regulu Nr. 73/2009 attiecībā uz savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu saskaņā ar minētajā regulā paredzētajām tiešā atbalsta shēmām lauksaimniekiem, kā arī lai īstenotu Regulu Nr. 1234/2007 attiecībā uz savstarpēju atbilstību saskaņā ar vīna nozarē paredzēto atbalsta shēmu, 33. pantā, tomēr no Regulas Nr. 796/2004 23. panta 1. punkta un Regulas Nr. 1122/2009 26. panta 1. punkta izriet, ka pārbaudes uz vietas ir jāveic tādējādi, lai tiktu nodrošināta efektīva atbalsta piešķiršanas nosacījumu, kā arī atbilstības jomā piemērojamo prasību un tiesību normu ievērošanas pārbaude. Līdz ar to Komisija pamatoti var uzskatīt, ka pārbaudes uz vietas ticams un reprezentatīvs rezultāts var tikt sasniegts, ekstrapolējot paraugu rezultātus attiecībā pret pārējo populāciju. Veicot šādu ekstrapolēšanu, ir iespējams iegūt ticamu un reprezentatīvu pārbaudes uz vietas rezultātu saistībā ar visiem attiecīgajiem zemes gabaliem, nevis tikai attiecībā uz zemes gabaliem, kuri ir faktiski pārbaudīti. No ekstrapolēšanas izriet iespēja vienkāršot pārbaudes uz vietas, ierobežojot tās ar paraugu 50 % apmērā no lauksaimniecības zemes gabaliem.

Turklāt ar konstatētās kļūdas ekstrapolēšanu nevar tikt pārkāpts sacīkstes princips un attiecīgā lauksaimnieka tiesības tikt uzklausītam. Galīgais lēmums par grāmatojumu noskaidrošanu ir jāpieņem, pabeidzot konkrētu procedūru, kurā tiek īstenots sacīkstes princips un kuras laikā attiecīgajām dalībvalstīm ir jābūt visām garantijām, kas nepieciešamas, lai paustu to nostāju. Noskaidrošanas procedūra tātad ir procedūra, kas uzsākta attiecībā pret dalībvalsti, nevis pret attiecīgo lauksaimnieku, kuram šīs procedūras laikā nav tiesību tikt uzklausītam. Turklāt ir jāsecina, ka, ekstrapolējot parauga rezultātus attiecībā pret pārējo populāciju, neviens konkrēts lauksaimniecības zemes gabals netiek identificēts kā tāds, kurš nav atbalsttiesīgs. Turklāt šāda ekstrapolēšana paredzēta administratīvo izmaksu un izdevumu samazināšanai, jo pārbaužu uz vietas ticams rezultāts var tikt nodrošināts, ņemot vērā šo pārbaužu vienkāršošanas mērķi, kas paredzēts Regulas Nr. 1122/2009 preambulas 44. apsvērumā.

(sal. ar 41.–43. punktu)
Saistībā ar prasību atcelt tiesību aktu prasītāja interesei celt prasību ir jāturpina pastāvēt līdz tiesas nolēmuma pasludināšanai, pretējā gadījumā lieta ir jāizbeidz, tādējādi prasības rezultātam ir jāspēj sniegt labumu lietas dalībniekam, kas to ir cēlis.

Attiecībā uz prasību atcelt Padomes aktus, ar kuriem prasītāja vārds ir iekļauts to personu sarakstā, uz kurām attiecas ierobežojošie pasākumi saistībā ar situāciju Ukrainā, apstāklis, ka šie akti vairs nav spēkā tiesas nolēmuma pasludināšanas brīdī, jo tajos ir izdarīti grozījumi attiecībā uz prasītāju, nevar tikt pielīdzināts iespējamai Vispārējās tiesas izdarītai sākotnēji pieņemto aktu atcelšanai, jo šis grozījums nav attiecīgajos aktos pieļautā prettiesiskuma atzīšana. Līdz ar to prasītājs saglabā interesi celt prasību, kas izriet no fakta, ka apstrīdēto aktu prettiesiskums var būt par pamatu vēlākai prasībai to zaudējumu atlīdzināšanai, kas ir nodarīti ar šiem aktiem to piemērošanas laikposmā.

(sal. ar 27., 30. un 31. punktu)
Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2015. gada 10. septembra spriedums –

Laverana /ITSB ( “ORGANIC PROTEIN RICH PLANT COMPLEX FROM OUR OWN PRODUCTION ”)

(lieta T‑609/14)

“Kopienas preču zīme — Kopienas grafiskas preču zīmes “ORGANIC PROTEIN RICH PLANT COMPLEX FROM OUR OWN PRODUCTION” reģistrācijas pieteikums — Absolūts atteikuma pamats — Aprakstošs raksturs — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts”

1. Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana — Absolūti atteikuma pamati — Preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var kalpot, lai norādītu preces īpašības — Apzīmējuma aprakstošā rakstura novērtēšana — Kritēriji (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (sal. ar 14. punktu)

2. Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana — Absolūti atteikuma pamati — Preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var kalpot, lai norādītu preces īpašības — Mērķis — Pieejamības prasība (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (sal. ar 15. punktu)

3. Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana — Absolūti atteikuma pamati — Preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var kalpot, lai norādītu preces īpašības — Grafiska preču zīme “ORGANIC PROTEIN RICH PLANT COMPLEX FROM OUR OWN PRODUCTION” (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (sal. ar 16.–18., 20. un 24. punktu)

4. Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes definīcija un iegūšana — Absolūti atteikuma pamati — Atteikuma pamatu atsevišķa pārbaude attiecībā uz katru no reģistrācijas pieteikumā norādītajām precēm un pakalpojumiem — Pienākums norādīt reģistrācijas atteikuma pamatojumu — Apjoms (Padomes Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkts un 75. pants) (sal. ar 19. punktu)

5. Prasība atcelt tiesību aktu — Pamati — Pilnvaru nepareiza izmantošana — Jēdziens (LESD 263. pants) (sal. ar 26. punktu)

Priekšmets

Prasība par ITSB Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 2. jūnija lēmumu lietā R 123/2014‑4 attiecībā uz pieteikumu grafisku apzīmējumu “ORGANIC PROTEIN RICH PLANT COMPLEX FROM OUR OWN PRODUCTION” reģistrēt kā Kopienas preču zīmi

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt;

2) Laverana GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
357

Prasītāju izdarītie secinājumi no 2015. gada 19. februāra publikācijas presē “Did the troika defraud billions at the expense of thousands of depositors in Cyprus?” (Vai trijotne ir izkrāpusi miljardus uz Kipras noguldītāju tūkstošu rēķina?) arī neapstiprina viņu apgalvojumu. Proti, pretēji prasītāju apgalvojumiem, no šī raksta nekādā veidā neizriet, ka Eurogrupa būtu “saskaņojusi” Grieķijas filiāļu pārdošanu par cenu, kas būtu ievērojami mazāka par to vērtību. No tā neizriet arī, ka ECB ir “iecerējusi un noteikusi” šo pārdošanu un, vēl jo mazāk, ka tā ir noteikusi pārdošanas cenu. Protams, minētajā publikācijā ir minēts, ka “ECB un Komisijas ierēdņi ir izplānojuši pārdrošu plānu”, atbilstoši kuram Kipras bankas būtu spiestas nodot “visas savas Grieķijas darbības, lai aizsargātu grieķus no Kipras šoka”. Tomēr, lai to apgalvotu, konkrētā publikācija balstās uz šī sprieduma 336. punktā minēto ECB 2013. gada 27. janvāra iekšējo ziņojumu, kurā tiek izvērtēti dažādi scenāriji, kā atdalīt Grieķijas filiāles no konkrētajām bankām, ņemot vērā kaitējuma risku Grieķijas finanšu sistēmai. Taču, kā pareizi norāda ECB, apstāklis, ka tās dienesti iekšējā dokumentā ir izvērtējuši šādus scenārijus, nenozīmē, ka tā ir “iecerējusi un noteikusi” Grieķijas filiāļu pārdošanu, ne arī to, ka tai būtu bijusi loma cenas noteikšanā. Tieši pretēji, no šī sprieduma 351.–356. punkta izriet, ka cena ir noteikta atklātas, pārredzamas un nediskriminējošas procedūras rezultātā.
554

Turklāt apstrīdētajā lēmumā esot atzīts, ka, “ja šo noteikumu teksts tiek interpretēts burtiski, pastāv iespēja, ka Merck (GUK) ar 3.2. punktu faktiski nav tikusi liegta iespēja AFV citalopramu iegādāties no trešajām personām” (preambulas 781. apsvērums). Tomēr apstrīdētajā lēmumā esot kļūdaini secināts, ka Merck (GUK) ir bijis liegts iegādāties AFV citalopramu no trešajām personām, jo tam nav bijis nekāda pamudinājuma to darīt. Proti, no vienas puses, Merck (GUK) drīkstēja pārdot citalopramu, kas nebija iegūts no Lundbeck, gala produkta formā, izņemot Natco citalopramu, ar kuru tika pārkāpti patenti, un, no otras puses, ja arī Merck (GUK), iegādājoties AFV citalopramu no trešajām personām, pārkāptu sava nolīguma ar Schweizerhall 1.3. pantu, saskaņā ar kuru Merck (GUK) bija apņēmies visu savu AFV citaloprama gada pieprasījumu nosegt pie tā (preambulas 783. apsvērums), Lundbeck nezināja par šo noteikumu, tādēļ nevarēja zināt, ka Merck (GUK), iespējams, nav bijis pamudinājuma AFV iegādāties no trešajām personām. Katrā ziņā šāda pamudinājuma neesamība neizriet no GUK nolīguma attiecībā uz Apvienoto Karalisti, tādēļ to nevar izmantot, lai definētu tā piemērošanas jomu.
32

ECHA vispirms norāda, ka uzņēmumi Medini un A.L.O. Immobilien neesot tikuši uzskatīti par prasītājas partneriem. Turklāt apstrīdētajā lēmumā uz Compagnie d’Investissement des Alpes tiekot norādīts kā uz prasītājas “netiešu” partneri. Informācijas lūgumi attiecībā uz šo uzņēmumu, kā arī uzņēmumiem, kas, iespējams, ir saistīti ar Medini, esot pamatoti ar Ieteikuma 2003/361 pielikuma 6. pantu. It īpaši saskaņā ar Ieteikuma 2003/361 pielikuma 6. panta 3. punkta otro daļu ECHA esot vēlējusies novērtēt divu uzņēmumu – I.C.B. partneru (tas ir, Medini un A.L.O. Immobilien) – datus. Šajā ziņā ECHA norāda, ka esot piemērojusi 6. panta 3. punkta pirmo daļu, kurā sniegtas norādes par veidu, kā nosakāmi tāda uzņēmuma dati, kas ir saistīta uzņēmuma partneruzņēmums. Tādējādi ECHA esot lūgusi prasītājai sniegt datus par A.L.O. Immobilien un Medini, kā arī datus par ar tiem saistītiem uzņēmumiem (tas ir, Compagnie d’Investissement des Alpes). Šis lūgums turklāt atbilstot Ieteikuma 2003/361 pielikuma 6. panta 3. punkta otrās daļas formulējumam, kurā – atšķirībā no tā, kas ir paredzēts patstāvīgam uzņēmumam, – nav noteikts, ka to uzņēmumu, kas ir saistīti ar attiecīgo uzņēmumu, partneruzņēmumu datu noteikšana ir jāveic “vienīgi” uz šo uzņēmumu gada pārskatu pamata. ECHA uzsver, ka vārds “vienīgi” esot norādīts daudzās Ieteikuma 2003/361 valodu redakcijās. Tādējādi ECHA interpretē Ieteikuma 2003/361 pielikuma 6. panta 3. punkta otro daļu kā tādu, ar kuru tai ir uzlikts pienākums ņemt vērā visu sabiedrību, kas ir saistītas ar partneruzņēmumiem, uz kuriem minētajā pantā ir izdarīta atsauce, datus. Pretējas interpretācijas rezultātā uzņēmuma MVU statuss būtu mainīgs atkarībā no tā, vai uzņēmumu, kas ir saistīti ar attiecīgo uzņēmumu, partneruzņēmumi ir vai nav iekļauti uzņēmumu, ar kuriem tie ir saistīti (šajā gadījumā – Compagnie d’Investissement des Alpes), bilancēs. Šī interpretācija arī atbilstot saistībā ar Ieteikumu 2003/361 piemērojamajam striktas interpretācijas kritērijam. Tā atbilstot arī vadlīnijām attiecībā uz MVU definīciju un, it īpaši, šo vadlīniju paskaidrojošajai piezīmei un pielikumiem. ECHA piebilst, ka “uzņēmumu grupas” jēdziens, kuru norāda prasītāja, esot pretrunā Ieteikuma 2003/361 noteikumiem. Uzņēmuma piederība grupai esot atkarīga no attiecībām, kuras tam ir ar citiem uzņēmumiem, nevis no holdinga esamības. ECHA uzsver, ka šajā lietā viens no I.C.B. akcionāriem un vadītājiem esot arī prasītājas valdes priekšsēdētājs un A.L.O. Immobilien vadītājs. Tātad, pirms tiekot lemts par prasītājas MVU statusu, esot jāanalizē Compagnie d’Investissement des Alpes dati.
173

Šajā ziņā ir jāatzīmē, ka Komisija ir paskaidrojusi, ka, ja darbībai, ko veic kāda sabiedrība, kurā vienai no pusēm pieder akcijas, bet kuru šī puse nekontrolē, būtu kāda nozīme saistībā ar klauzulas piemērošanas jomas noteikšanu, minētajā klauzulā būtu bijis jānorāda, ka tā ir piemērojama [arī] to sabiedrību darbībām, ko puses nekontrolē. Turklāt, ja šādām darbībām būtu nozīme saistībā ar klauzulas piemērošanas jomas noteikšanu, tām būtu jābūt nozīmei arī saistībā ar klauzulas noteikumu ievērošanu, un līdz ar to gadījumā, ja nekontrolēta sabiedrība, kurā kādai no pusēm pieder mazākuma kapitāldaļu pakete, uzsāktu kādu klauzulā aizliegto darbību, tas būtu uzskatāms par klauzulas pārkāpumu. Attiecībā uz šo aspektu Komisija turpināja, norādot, ka pusēm nav pamata apgalvot, ka tās esot vienojušās par šādu pienākumu to sabiedrību vārdā un uzdevumā, kurās pusēm pieder mazākuma kapitāldaļu pakete, bet kuras šīs puses nekontrolē, jo puses nebūtu spējīgas nodrošināt šāda pienākuma ievērošanu. Līdz ar to, lai kāda darbība varētu tikt izslēgta no klauzulas piemērošanas jomas, tā bija jāveic vai nu tieši kādai no pusēm, vai arī netieši – kādai no pušu kontrolētajām sabiedrībām.
15

Apstrīdētā lēmuma 57. punktā Apelācijas padome secināja, ka novēloti iesniegtie pierādījumi ir atzīstami par “papildu” pierādījumiem saistībā ar motocikliem, kas ietilpst 12. klasē, ciktāl to mērķis bija “papildināt” pamatpierādījumus. Tomēr Apelācijas padome konstatēja, ka Anulēšanas nodaļa jau bija izmantojusi savu rīcības brīvību, pieņemot papildu pierādījumus par izmantošanu, kurus prasītāja bija iesniegusi kopā ar saviem apsvērumiem, atbildot uz personas, kas iestājusies lietā, iesniegtajiem apsvērumiem. Līdz ar to, Apelācijas padomes ieskatā, prasītājai jau vairākkārt bija bijusi iespēja iesniegt atbilstošos pierādījumus Anulēšanas nodaļai un līdz ar to tai bija laiks tos apkopot un sagatavot, lai izpildītu juridiskās prasības. Tādēļ Apelācijas padome atzina, ka pastāvošie apstākļi neliecina par labu papildu dokumentu pieņemšanai.
168

Tiesa jau ir atzinusi, ka pamatnostādnēs ir iekļauta indikatīva uzvedības norma attiecībā uz praksi, kas ir jāievēro un no kuras Komisija individuālā gadījumā nevar atkāpties, nenorādot ar vienlīdzīgas attieksmes principu saderīgus iemeslus. Pieņemot šādas uzvedības normas un to pasludināšanas brīdī paziņojot, ka turpmāk šīs normas tiks piemērotas gadījumiem, ar kuriem tās saistītas, Komisija pati ierobežo savas rīcības brīvības izmantošanas iespējas un nevar atteikties no šīm normām, nevēlēdamās, lai attiecīgā gadījumā to sodītu par tādu vispārējo tiesību principu kā vienlīdzīgas attieksmes principa vai tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu (spriedums, 2005. gada 28. jūnijs, Dansk Rørindustri u.c./Komisija, C‑189/02 P, C‑202/02 P, no C-205/02 P līdz C-208/02 P un C-213/02 P, Krājums, I-5425. lpp., 209. un 211. punkts). Tomēr, lai gan Komisijai, kad tā piemēro indikatīvas normas, kuras tā ir pati sev noteikusi, ir pienākums ievērot tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, šis princips nevar būt tādā pašā veidā saistošs Savienības tiesām, ja vien tās, īstenojot savu neierobežoto kompetenci, nemēģina piemērot vienu specifisku naudas sodu aprēķina metodi, bet gan izvērtē katru atsevišķo to izskatīšanai nodoto situāciju, ņemot vērā visus faktiskos un tiesiskos apstākļus, kas uz to attiecas (šajā ziņā skat. spriedumu, 2013. gada 30. maijs, Quinn Barlo u.c./Komisija, minēts 156. punktā, 53. punkts).
174

Sestkārt, prasītājas apgalvo, ka, veicot trešo un ceturto pasākumu, SACE vadītāji ir balstījušies uz precīzu un racionālu ekonomisko šo ieguldījumu rentabilitātes nākotnē vērtējumu, pamatojoties uz šādiem apsvērumiem: — pēc tam, kad SACE uzņēmējdarbības stratēģijas dažādot grupas apdrošinātos riskus ietvaros izveidoja Sace BT ar sākotnējā ieguldījuma, kas ir lielāks par EUR 100 miljoniem, palīdzību, tā drīzāk esot nolēmusi aizsargāt tās sava sākotnējā ieguldījuma Sace BT kapitālā vērtību, nevis likvidēt pēdējo minēto un zaudēt gandrīz visu šo ieguldījumu; — Sace BT savu pirmo peļņu atbilstoši prognozēm esot guvusi no valsts uzņēmējdarbības EUR 59 000 apmērā 2007. gadā un zaudējumus tā esot cietusi tikai pēc krīzes sākšanās, ekonomiskajā kontekstā, kam īpašajā kredīta apdrošināšanas nozarē raksturīga ārkārtēja papildu zaudējumu apmēra palielināšanās un korelatīva šajā nozarē esošo uzņēmumu maksātspējas rezerves samazināšanās; — šajā kontekstā SACE esot uzskatījusi, ka Sace BT nespēja gūt peļņu pirms krīzes, jo tobrīd tā vēl bija jauniesācēja (start‑up), neizrietēja no strukturālām problēmām vai sliktas uzņēmuma pārvaldības, vai arī no kredīta apdrošināšanas tirgum piemītošām “sistēmiskām” problēmām; — SACE līdz ar to esot uzskatījusi, ka bija saprātīgi neatteikties no tikko sāktu darbību dažādošanas projekta tikai tādēļ, ka bija nelabvēlīgs ekonomiskais cikls un ka ieguldījums vēl nebija atklājis savu potenciālu; — attiecīgā kapitāla ieguldījumam, kuram bija jārada uzņēmuma finansiāls līdzsvars un jānodrošina maksātspēja, atbilstoši Itālijas tiesiskajam regulējumam šajā nozarē bija jāļauj Sace BT parādīt atbildošu rentabilitāti, atgriežoties parastajā makroekonomikas situācijā un no 2009. gada janvāra īstenojot skarbus personāla pārstrukturēšanas pasākumus, nevis, kā to 2009. gada iebildumu rakstā apgalvo Komisija, 2009. gada decembrī izstrādājot 2010.–2011. gada uzņēmējdarbības plānu; — Sace BT likvidācija par tirgus cenu esot tikusi pārbaudīta un pēc tam noraidīta kā mazākas priekšrocības sniedzoša. Intervences Sace BT kapitālā esot atbildušas 17,8 % no neto peļņas, kādu SACE bija guvusi 2009. gadā (un aptuveni 1,3 % no tās pamatkapitāla). Pretējā gadījumā likvidācija būtu bijusi ekonomiski graujoša, jo tā tiktu uztverta kā slepena akcionāru iekšējā likviditātes krīze, un tā būtu izraisījusi SACE preču zīmes tēla graušanu un pakļāvusi to vērtības iznīcināšanas riskam vai tās vērtējuma, kurš ir būtiski augstāks par aptuveni EUR 24 miljonu summu, kas veido Sace BT piederošo 2009. finanšu gada beigās noteikto kapitālu, kritumam.
Ja uzņēmums apstrīd valsts atbalsta izvērtējuma lēmuma, kas pieņemts, pamatojoties uz LESD 108. panta 3. punktu vai formālās izmeklēšanas procedūras beigās, pamatotību, tikai tas vien, ka to var uzskatīt par ieinteresēto pusi šī panta 2. punkta izpratnē, nav pietiekami, lai atzītu prasību par pieņemamu atbilstoši LESD 263. panta ceturtajai daļai. Tam tādēļ ir jāpierāda, ka tam ir īpašs statuss. Tā tas it īpaši ir gadījumā, ja tā tirgus stāvokli būtiski ietekmē atbalsts, uz kuru attiecas attiecīgais lēmums. Šai sakarā uzņēmums nevar atsaukties uz savu konkurenta statusu ar uzņēmumu, kurš saņem atbalstu, bet tam turklāt ir jāpierāda, ka, ņemot vērā to, cik lielā mērā tas, iespējams, līdzdarbosies procedūrā, un to, cik apdraudēts ir tā stāvoklis tirgū, tas atrodas tādā faktiskā situācijā, kura to individuāli izceļ analogi lēmuma adresātam.

Attiecībā uz šādas ietekmes konstatēšanu – ar to apstākli vien, ka šāds lēmums var zināmā mērā ietekmēt konkurences attiecības, kas pastāv attiecīgajā tirgū, un ka attiecīgais uzņēmums zināmā mērā konkurē ar šī tiesību akta adresātu, katrā ziņā nav pietiekami, lai varētu uzskatīt, ka šis tiesību akts minēto uzņēmumu ir skāris individuāli. Attiecīgajam uzņēmumam ir jāiesniedz informācija, lai pierādītu savu īpašo konkurences stāvokli un jāpierāda, ka tā konkurences pozīcija ir būtiski ietekmēta salīdzinājumā ar citiem konkurējošiem uzņēmumiem attiecīgajā tirgū. Nevar vienkārši prezumēt, ka attiecīgais uzņēmums būtu varējis būtiski palielināt savus pārdošanas apjomus, ja no tirgus būtu pazudis uzņēmums, kam piemēro aplūkotos pasākumus, neiesniedzot nekāda šādu apgalvojumu apstiprinoša informāciju, ja tirgū ir vērojama nekoncentrēta struktūra, ko raksturo liels skaits tirgus dalībnieku. It īpaši ir jāpierāda, ka strīdīgais atbalsts saņēmējam ir ļāvis saglabāt tirgus daļas, kas citkārt būtu bijušas attiecīgā uzņēmuma paša rīcībā un tādējādi – būtiskas tā stāvokļa tirgū ietekmes raksturošanai – to, ka tam ir radušies ievērojami zaudējumi salīdzinājumā ir citiem tā konkurentiem. Šai ziņā tā otrā vieta tirgū aiz atbalsta saņēmēja pati par sevi nav pamats pieņēmumam par tā stāvokļa tirgū būtisku skārumu.

(sal. ar 44.–47., 51. un 52. punktu)
Šajā ziņā, ja pastāv politiska vienošanās par turpmākām kopējās lauksaimniecības politikas pamatnostādnēm, šī vienošanās ir daļa no vispārīgā politiskā un ekonomiskā konteksta, kuru Komisija varēja ņemt vērā. Tas pats attiecas uz PTO ietvaros notiekošajām sarunām. Šāda ņemšana vērā nenozīmē, ka Komisija pārsniedz savas rīcības brīvības robežas, pat ja Regulas Nr. 1234/2007 164. panta 3. punktā paredzēto kritēriju saraksts tiek uzskatīts par ierobežojošu. Vispārīgais konteksts vienmēr var ietekmēt Komisijas rīcības brīvības īstenošanu, un to kritēriju uzskaitījums, pat ierobežojošs, kurus Komisija var ņemt vērā, nevar tai liegt ņemt vērā šo vispārīgo kontekstu.

Vispārpiemērojamu tiesību aktu pieņemšana vienmēr iekļaujas vispārīgā politiskā un ekonomiskā kontekstā. Lai arī minētajā 164. panta 3. punktā tieši ir paredzēti konkrēti kritēriji, kuri var tikt ņemti vērā, tomēr, ja regulas, ar kuru tiek noteikts eksporta kompensāciju apmērs, pieņemšana notiek šādā kontekstā, Komisija to vajadzības gadījumā var ņemt vērā. Jānorāda, ka vienmēr šis vispārīgais konteksts nav jānorāda regulas pamatojumā. Ņemot vērā, ka ir pilnībā pieņemami, ka Komisija ņem vērā vispārīgo politisko un ekonomisko kontekstu, tas vien, ka tā to dara, nenozīmē, ka tā rīkojas, neievērojot savu ierasto praksi. Turklāt vispārīgais politiskais un ekonomiskais konteksts parasti ir zināms attiecīgajiem saimnieciskās darbības veicējiem.

Nosakot eksporta kompensācijas apmēru, Regulas Nr. 1234/2007, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem, 164. panta 3. punktā ir noteikts, ka Komisijai ir jāņem vērā viens vai vairāki šajā tiesību normā paredzēti aspekti. Saskaņā ar šo formulējumu Komisijai pat ir tiesības balstīties tikai uz vienu no šajā tiesību normā paredzētajiem aspektiem. Ar šo tiesību normu arī nav ieviesta hierarhija starp šiem dažādajiem aspektiem. Nekas neizslēdz, ka Komisija īpašu nozīmi var piešķirt, piemēram, Regulas Nr. 1234/2007 164. panta 3. punkta b) apakšpunktā iekļautajam aspektam, proti, kopīgās tirgus organizācijas mērķiem, kuriem jānodrošina līdzsvars un dabīga cenu un tirdzniecības attīstība šajā tirgū. Līdz ar to Komisija, nosakot eksporta kompensāciju apmēru, lielāku nozīmi var piešķirt tirgus analīzes iznākumam, nevis eksporta kompensācijas apmēra teorētiskajam aprēķinam, kas veikts, pamatojoties uz starpību starp cenām Savienības tirgū un cenām pasaules tirgū.

Turklāt no minētā 164. panta 3. punkta formulējuma izriet, ka Komisijai ir jāņem vērā vismaz viens no šajā pantā uzskaitītajiem aspektiem. Tomēr no šī formulējuma neizriet, ka šo aspektu saraksts ir ierobežojošs. Turklāt tas, ka atbilstoši Regulas Nr. 1234/2007 162. panta 1. punktam pati eksporta kompensāciju piešķiršana ir fakultatīva, apstiprina ļoti plašu rīcības brīvību un lielu elastīgumu par labu Komisijai, ja ir jānosaka to apmērs.

(sal. ar 96., 148. un 150. punktu)