ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Ja lēmums par Savienības konkurences tiesību noteikumu piemērošanu attiecas uz vairākiem adresātiem un skar vainojamības pārkāpumā noteikšanu, tajā ir jābūt ietvertam pietiekamam pamatojumam attiecībā uz katru no tā adresātiem, it īpaši tiem adresātiem, kuri saskaņā ar šī lēmuma noteikumiem ir atzīti par atbildīgiem par šo pārkāpumu. Tādējādi saistībā ar mātesuzņēmumu, kas ir atzīts par atbildīgu par tā meitasuzņēmuma pārkāpumu veidojošo rīcību, šādā lēmumā ir jābūt ietvertam detalizētam to apstākļu izklāstam, kas var pamatot šīs sabiedrības atzīšanu par vainojamu attiecīgā pārkāpuma izdarīšanā.

Runājot it īpaši par Komisijas lēmumu, kurš attiecībā uz dažiem adresātiem balstās tikai un vienīgi uz izšķirošas ietekmes faktiskas izmantošanas prezumpciju, Komisijai katrā ziņā šiem adresātiem atbilstošā veidā ir jāizklāsta iemesli, pamatojoties uz kuriem minētie faktiskie un tiesiskie apstākļi nav bijuši pietiekami, lai atspēkotu minēto prezumpciju. Komisijas pienākums savus lēmumus pamatot šajā jautājumā it īpaši izriet no minētās prezumpcijas atspēkojamības, un to var atspēkot, ieinteresētajām personām iesniedzot pierādījumu par starp attiecīgajām sabiedrībām pastāvošajām ekonomiskajām, organizatoriskajām un juridiskajām saitēm.

Šajā ziņā Komisijas pamatojumam ir jāļauj Vispārējai tiesai veikt pārbaudi, izvērtējot visu informāciju saistībā ar ekonomiskajām, organizatoriskajām un juridiskajām saitēm starp mātesuzņēmumu un meitasuzņēmumu, kas varētu pierādīt, ka pēdējā minētā sabiedrība rīkojas autonomi attiecībā pret tās mātesuzņēmumu un ka abas šīs sabiedrības tādējādi nav viena ekonomiska vienība. Šāda pārbaude vēl jo vairāk ir veicama tādēļ, ka meitasuzņēmuma autonomija tā komercpolitikas īstenošanā ir visu to atbilstošo apstākļu sastāvdaļa, kas ļauj mātesuzņēmumam atspēkot prezumpciju par tā izšķirošo ietekmi uz meitasuzņēmuma rīcību, kas ir apstākļi, kuru raksturs un nozīme var atšķirties atkarībā no katras lietas konkrētajām īpatnībām.

Līdz ar to Komisijai katrā konkrētajā lietā ir jāizvērtē visi tajā izvirzītie apstākļi saistībā ar minētajām saiknēm. Turklāt, pat ja Komisija uzskata, ka mātesuzņēmuma izvirzītie apstākļi nav pietiekami, lai atspēkotu prezumpciju par tā ietekmi uz tā meitasuzņēmuma rīcību tirgū, tai joprojām ir pienākums izklāstīt tā iemeslus, ja vien runa nav par apstākļiem, kas acīmredzami neattiecas uz lietu vai kam nav nozīmes. Pienākums norādīt pamatojumu, kas ir formāla rakstura pienākums, paredz, ka pamatojumam, uz kuru Komisija balsta savus secinājumus, ir nepārprotami un viennozīmīgi jāizriet no apstrīdētā lēmuma, lai ļautu ieinteresētajām personām noskaidrot pieņemtā akta pamatojumu un kompetentajai tiesai veikt pārbaudi.

(sal. ar 72.–75., 102. un 106. punktu)
EKL 255. panta 2. punktā Padomei ir uzlikts pienākums noteikt vispārējos principus un robežas attiecībā uz tiesībām piekļūt dokumentiem. Regulas Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem 2. panta 3. punktā tiesības piekļūt dokumentiem skaidri attiecas uz visiem iestādes rīcībā esošajiem – gan to izdotajiem, gan dalībvalstu vai trešo personu izdotajiem – dokumentiem. Turklāt, izslēdzot vairākus dalībvalstu izdotus dokumentus no piekļuves tiesību piemērošanas jomas EKL 255. panta 1. punkta izpratnē, tiktu pārkāpts šajā pantā izvirzītais un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 42. pantā garantētais pārskatāmības mērķis, ievērojot dažus izņēmumus, kas ir jāinterpretē šauri. Piedevām, no Deklarācijas Nr. 35 par EKL 255. panta 1. punktu, kas pievienota Amsterdamas līguma Nobeiguma aktam, izriet, ka šī līguma autori nav vēlējušies izslēgt dalībvalstu dokumentus no EKL 255. panta 1. punkta piemērošanas jomas. Savienības primārās tiesības tātad nepamato tiesību piekļūt dalībvalstu dokumentiem šauru interpretāciju.

(sal. ar 29. un 41.–44. punktu)
36

Pamatojoties uz to, ka divi no četriem Komisijas minētajiem pienākumu neizpildes gadījumiem nebija pamatoti (iepriekš 10. punktā minētais 2005. gada 7. jūlija spriedums, 44.–53. punkts), un to, ka tādēļ atbilstoši Tiesas formulējumam 2 % vienotas likmes korekcija bija balstīta “uz nepilnīgu pamatojumu”, Lēmums 2002/881 tika atcelts, ciktāl tajā no Kopienu finansējuma izslēdza 2 % no izdevumiem, kas attiecināti uz augļu un dārzeņu nozari (iepriekš 10. punktā minētais 2005. gada 7. jūlija spriedums, 54. un 55. punkts).
Prasība atcelt Komisijas 2008. gada 8. jūlija Lēmumu 2008/582/EK, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu un uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) (OV L 186, 39. lpp.), ciktāl ar to no Kopienas finansējuma EUR 174 704 912,66 apmērā izslēgti Itālijas Republikas veiktie izdevumi
Grāmatojumu noskaidrošanas sistēmas pārņemšana nav pretrunā Savienības tiesībām gadījumā, ja tiek atcelts Komisijas lēmums, kas ticis pieņemts šīs procedūras beigās, un ar kuru no Kopienas finansējuma izslēdz noteiktus izdevumus, kas dalībvalstij radušies saistībā ar Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu. Atbilstoši Regulas Nr. 729/70 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu 5. panta 2. punkta c) apakšpunkta piektajai daļai var pārņemt grāmatojumu noskaidrošanas sistēmu, jo pēc minētā lēmuma atcelšanas Komisijas piemērotā jaunā finanšu korekcija attiecas arī uz izdevumiem, kas radušies 24 mēnešu laikā pirms pārbaužu rezultātu paziņošanas dalībvalstij.

Savienības tiesas sniegtā Eiropas Savienības tiesību normas interpretācija izskaidro un vajadzības gadījumā precizē šīs normas nozīmi, kādā tā ir vai būtu jāsaprot, un apjomu, kādā tā ir vai būtu jāpiemēro no tās spēkā stāšanās brīža. Līdz ar to šādi interpretēta tiesību norma var tikt un ir jāpiemēro pat tiesiskajām attiecībām, kas radušās un izveidojušās pirms sprieduma. Tādējādi dalībvalsts, lai attaisnotu, ka tā nevarēja izvirzīt iebildumu pret šādu interpretāciju šīs prasības ietvaros, nevar tātad atsaukties uz apstākli, ka spriedums, kurā Tiesa interpretējusi Regulas Nr. 1663/95, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu Nr. 729/70 attiecībā uz ELVGF Garantiju nodaļas grāmatojumu noskaidrošanas procedūru, 8. pantu, tika pasludināts pēc tam, kad šī dalībvalsts cēlusi prasību citā lietā. Neizvirzīdama šo iebildumu tiesvedībā, kurā tika pasludināts spriedums par tiesību akta atcelšanu šajā lietā, lai arī šāda iespēja bija, dalībvalsts sev atņēma jebkādu iespēju to izvirzīt vēlāk, tiklīdz beidzās apstrīdēšanas termiņš. Tādējādi, ja dalībvalstij ļautu izvirzīt iebildumu par procesuālu aktu, ko lēmuma atcelšana nav ietekmējusi, lai apstrīdētu iepriekšēju lēmumu, kurš tika pieņemts tāda procesa beigās, kas daļēji ir tas, kura beigās tika pieņemts atceltais lēmums, lai arī tai nekas netraucēja to izvirzīt Tiesā tiesvedībā, kurā tika pasludināts spriedums, ar kuru tiek atcelts tiesību akts, tai tiktu ļauts neievērot atceltā lēmuma apstrīdēšanas termiņu.

(sal. ar 48.–50., 52. un 53. punktu)
Keywords

Subject of the case

Rezolutīvā daļa



Keywords

Prasība atcelt tiesību aktu

–

Fiziskas vai juridiskas personas

–

Tiesību akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli

–

Iespējamība, ka vispārēja rakstura lēmums skar individuāli

–

Nosacījumi

–

Komisijas Regula, kuras priekšmets ir darba programmas visu esošo aktīvo vielu pārskatīšanai piemērošanas noteikumu paredzēšana

–

Prasība, kuru cēluši aktīvo vielu ražotāji

–

Individuālas skaršanas neesamība

–

Nepieņemamība (EKL 230. panta ceturtā daļa; Komisijas Regula Nr. 1451/2007) (sal. ar 34.

–

38., 44.

–

46., 49. un 50. punktu)

Subject of the case

Priekšmets

Prasība atcelt Komisijas 2007. gada 4. decembra Regulas (EK) Nr. 1451/2007 par 10 gadu darba programmas otro fāzi, kas minēta 16. panta 2. punktā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 98/8/EK par biocīdo produktu laišanu tirgū (OV L 325, 3. lpp.), 3. panta 2. punktu, 4. pantu, 7. panta 3. punktu, 14. panta 2. punkta otro daļu, 15. panta 3. punktu, 17. pantu un II pielikumu

Rezolutīvā daļa

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt;

2) par Eiropas Parlamenta un Eiropas Savienības Padomes pieteikumiem par iestāšanos lietā nav jālemj;

3) Arch Chemicals, Inc. , Arch Timber Protection Ltd , Rhodia UK Ltd , Sumitomo Chemical (UK) plc un Troy Chemical Co. BV sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas;

4) European Chemical Industry Council (CEFIC) sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.
No Antidempinga pamatregulas Nr. 384/96 2. panta 9. punkta (tagad — Regulas Nr. 1225/2009 2. panta 9. punkts) izriet, ka Komisija un Padome var uzskatīt, ka eksporta cena nav ticama divos gadījumos, proti, ja eksportētājs un importētājs vai trešā persona ir savstarpēji saistīti vai arī ja tie ir vienojušies par kompensāciju mehānismu. Bez šiem diviem gadījumiem visos citos gadījumos iestādēm tad, ja eksporta cena pastāv, ir jābalstās uz to, nosakot dempingu.

Šāds saprātīgs peļņas līmenis — tad, ja ražotājs un importētājs Kopienā ir savstarpēji saistīti, — var tikt aprēķināts, pamatojoties nevis uz datiem, kas saņemti no saistītā importētāja un kurus šī saistība var būt ietekmējusi, bet gan pamatojoties uz datiem, kas saņemti no nesaistīta importētāja.

Stabilizācijas un asociācijas nolīguma starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Bijušo Dienvidslāvijas Maķedonijas Republiku, no otras puses, 36. panta 2. punktā ir paredzēts, ka Stabilizācijas un asociācijas padome jāinformē par dempinga gadījumiem, tiklīdz ir uzsākta antidempinga izmeklēšana, un ka, ja dempings netiek izbeigts vai netiek panākts cits apmierinošs risinājums 30 dienu laikā no lietas nodošanas Stabilizācijas un asociācijas padomei, var tikt noteikti atbilstoši pasākumi. No šīs tiesību normas izriet, ka pirms pagaidu antidempinga pasākumu noteikšanas katrā ziņā jānotiek saziņai starp Komisiju un Bijušajā Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikā reģistrētajiem ražotājiem eksportētājiem, jo bez tā nav iedomājams apmierinošs risinājums šīs tiesību normas izpratnē. Šī paša iemesla dēļ no šīs tiesību normas izriet, ka būtiskie fakti un apsvērumi, uz kuru pamata iestādes ir iecerējušas ierosināt pagaidu antidempinga pasākumu noteikšanu, ražotājiem eksportētājiem ir jādara zināmi, jo bez tā šiem pēdējiem minētajiem būtu grūti piedāvāt apmierinošu risinājumu.

Līdz ar to nevar uzskatīt, ka Bijušajā Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikā reģistrēts ražotājs, kuram ir piemērots minētais nolīgums un kurš saskaņā ar šo nolīgumu pagaidu informācijas dokumentu par antidempinga maksājuma piemērošanu ir saņēmis iepriekš, ir citam ražotājam, kurš ir reģistrēts citā valstī un ar kuru šāds nolīgums nav noslēgts, līdzīgā situācijā. Šādos apstākļos pagaidu informācijas dokumenta iepriekšēja paziņošana pirmajam ražotājam, bet ne otrajam, nav uzskatāma par vienlīdzīgas attieksmes pārkāpumu, jo attiecīgās sabiedrības ir atšķirīgās situācijās, un šādas atšķirīgas attieksmes pamats ir rodams normatīvā dokumentā.

(sal. ar 68., 69. un 72. punktu)
Keywords

Subject of the case

Rezolutīvā daļa



Keywords

Kopienas preču zīme – Atteikšanās, atcelšana un spēkā neesamība – Absolūti spēkā neesamības pamati – Reģistrācija, kas ir pretrunā Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b)–d) apakšpunktam (Padomes Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b)–d) apakšpunkts un 51. panta 1. punkta a) apakšpunkts) (sal. ar 32.–35., 59.–65., 78. un 79. punktu)

2. Kopienas preču zīme – Atteikšanās, atcelšana un spēkā neesamība – Absolūti spēkā neesamības pamati – Ļaunticīgs pieteikuma iesniedzējs preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas brīdī (Padomes Regulas Nr. 40/94 51. panta 1. punkta b) apakšpunkts) (sal. ar 89.–93. punktu)

Subject of the case

Priekšmets

Prasība par ITSB Apelāciju otrās padomes 2008. gada 23. jūlija lēmumu lietā R 1012/2007‑2 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Psytech International Ltd un Institute for Personality & Ability Testing, Inc.

Informācija par lietu

>lt>2

Rezolutīvā daļa

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt;

2) Psytech International Ltd atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
55

Neizsakot viedokli par Supreme Court of the United States (Amerikas Savienoto Valstu Augstākā tiesa) 2004. gada 13. janvāra sprieduma (lieta Verizon Communications Inc. v. Law Offices of Curtis V. Trinko, LLP, 540 U.S. 398 (2004)), uz ko atsaucas Spānijas Karaliste, nozīmīgumu, lai šajā lietā analizētu Komisijas iesaistīšanos attiecīgajā regulētajā tirgū, pamatojoties uz EKL 82. pantu, ir jāatzīst, ka Komisija apstrīdētā lēmuma preambulas 287.–309. apsvērumā patiešām ir pārbaudījusi tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru Telefónica nodrošināja vairumtirdzniecības piekļuvi reģionālajā līmenī un valsts mērogā, un to ir ņēmusi vērā tieši saistībā ar iepriekš 51. punktā atgādināto nepieciešamību novērtēt visus apstākļus, tostarp ar Spānijas tiesisko regulējumu Telefónica uzlikto pienākumu nodrošināt vairumtirdzniecības piekļuvi reģionālā līmenī no 1999. gada marta un valsts mērogā no 2002. gada aprīļa (apstrīdētā lēmuma preambulas 287. apsvērums). Komisija turklāt šai nolūkā apstrīdētajā lēmumā vairākkārt ir atsaukusies uz CMT darbību Spānijas tirgū. Katrā ziņā, pat pieņemot, ka nozares tiesiskais regulējums, uz kuru atsaucas Spānijas Karaliste, izrietētu no Savienības atvasināto tiesību aktiem, jāuzsver, ka, ņemot vērā tiesību normu hierarhiju regulējošos principus, šādi tiesību akti, nepastāvot nekādiem Līguma noteikumiem, kas to atļautu, nevar atkāpties no nevienas Līguma tiesību normas, šajā gadījumā – EKL 82. panta (šajā ziņā skat. Vispārējās tiesas 1990. gada 10. jūlija spriedumu lietā T-51/89 Tetra Pak/Komisija, Recueil, II-309. lpp., 25. punkts).
46

Tiesības pieprasīt tiesiskās paļāvības aizsardzību, kas ir vispārējs tiesību princips, attiecas uz jebkuru privātpersonu, kas atrodas situācijā, no kuras izriet, ka Kopienu administrācija, sniedzot precīzas garantijas, tam radīja pamatotu paļāvību. Šādas garantijas, lai arī kāda būtu to forma, veido precīza, beznosacījumu un saskaņota informācija, kas ir no pilnvarotiem un ticamiem avotiem. Turpretī neviens nevar izvirzīt šī principa pārkāpumu, ja nav bijušas precīzas garantijas, ko šai personai sniegusi administrācija (Tiesas 2006. gada 22. jūnija spriedums apvienotajās lietās C-182/03 un C-217/03 Beļģija un Forum 187/Komisija, Krājums, I-5479. lpp., 147. punkts; Pirmās instances tiesas spriedums lietā T-388/04 Kachakil Amar/ITSB (trīsstūrī noslēgta gareniska līnija), Krājumā nav publicēts, 26. punkts, un spriedums lietā T-271/04 Citymo/Komisija, Krājums, II-1375. lpp., 108. un 138. punkts).
9

Ar 2007. gada 24. janvāra lēmumu (turpmāk tekstā — “apstrīdētais lēmums)” ITSB Apelāciju ceturtā padome noraidīja apelācijas sūdzību, pamatojoties uz to, ka esot izpildīti Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētie nosacījumi. Vispirms saistībā ar attiecīgo preču salīdzinājumu Apelāciju padome norādīja, ka lietas dalībnieki nav apstrīdējuši to identiskumu. Turpinājumā attiecībā uz konfliktējošo apzīmējumu salīdzinājumu tā uzskatīja, ka ir jāņem vērā vārda “spa” paaugstinātā atšķirtspēja attiecībā uz konkrēto sabiedrības daļu, ko veido vidusmēra patērētājs Beniluksa valstīs, un nepiekrita prasītājas argumentiem, ka vārds “spa” esot aprakstošs attiecībā uz 3. klasē ietilpstošām kosmētikas precēm. Pamatojoties uz minēto, Apelāciju padome uzskatīja, ka vārdiskais elements “spa” ir galvenais pievilcīgais elements reģistrācijai pieteiktajā preču zīmē un ka līdz ar to konfliktējošie apzīmējumi ir līdzīgi, lai gan ir vizuālas, fonētiskas un konceptuālas atšķirības, kas saistītas ar vārdiskā elementa “therapy” esamību reģistrācijai pieteiktajā preču zīmē. Visbeidzot, Apelāciju padome ir norādījusi, ka kosmētikas nozarē ražotāji bieži laiž tirgū vairākas preču līnijas, izmantojot dažādas pakārtotas preču zīmes. Apelāciju padome līdz ar to secināja iespējamību, ka patērētājs uzskata, ka ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi apzīmēto preču tirgošanu kontrolē persona, kas iestājusies lietā. Turklāt Apelāciju padome ir atteikusies apmierināt prasītājas lūgumu likt personai, kas iestājusies lietā, sniegt pierādījumus par preču zīmes faktisku izmantošanu, pamatojoties uz to, ka šis lūgums tika iesniegts novēloti.
74

Attiecībā uz argumentu, saskaņā ar kuru Komisijas rīcība ir pretrunā tiesiskās paļāvības aizsardzības principam tās pārstāvja uzraudzības komitejā nostājas dēļ, pietiek atgādināt, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, lai rastos tiesiskā paļāvība, kompetentajai personai ir jādod precīzi un piemērojamām tiesību normām atbilstoši apliecinājumi (šajā sakarā skat. Pirmās instances tiesas 1999. gada 6. jūlija spriedumu lietā T-203/97 Forvass/Komisija, Recueil FP, I-A-129. un II-705. lpp., 70. punkts, un spriedumu lietā T-347/03 Branco/Komisija, Krājums, II-2555. lpp., 102. punkts). Tomēr šajā gadījumā — kaut arī to, ka Komisijas pārstāvis uzraudzības komitejā nebrīdināja par finansēšanas likmi pasākumu vai pasākumu grupu līmenī, nevar uzskatīt par precīziem apliecinājumiem, it īpaši tāpēc, ka no lietas materiāliem izriet, ka viņš apstiprināja, ka atturēsies no balsošanas, pieņemot lēmumus par projektiem, lai nesniegtu savu vērtējumu pirms Komisijas iekšējās finanšu kontroles pārbaudes — šie “apliecinājumi”, kā izriet no iepriekš veiktā vērtējuma, katrā ziņā neatbilst piemērojamajām tiesībām.
17

Neesot vispārēja noteikuma, kas paredzētu, ka, reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei sastāvot no diviem elementiem, no kuriem viens ir identisks agrākai preču zīmei, šīs preču zīmes ir uzskatāmas par līdzīgām. Lai konstatētu sajaukšanas iespējas esamību, esot nepieciešams, lai šis elements vismaz no diviem elementiem sastāvošajā preču zīmē ieņemtu atšķirīgu autonomu pozīciju. Izskatāmajā gadījumā konkrētā sabiedrības daļa reģistrācijai pieteikto preču zīmi nesadalītu sastāvdaļās, bet uztvertu to kopumā kā sievietes vārdu, proti, — “Barbara Becker”, un neviens no šiem elementiem neieņemtu atšķirīgu autonomu pozīciju un nebūtu dominējošais elements.
PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS (apelācijas palāta)

2008. gada 18. jūnijā





Lieta T‑164/07 P





Asa Sundholm

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

Apelācija – Civildienests – Ierēdņi – Karjeras attīstības ziņojums – 2003. gada novērtējums – Tiesības uz aizstāvību – Nepieņemama apelācijas sūdzība – Nepamatota apelācijas sūdzība

Priekšmets Apelācijas sūdzība par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2007. gada 1. marta spriedumu lietā F‑30/05 Sundholm/Komisija (Krājums‑CDL, I‑A‑1‑61. un II‑A‑1‑337. lpp.), lūdzot šo spriedumu atcelt

Nolēmums Apelācijas sūdzību noraidīt. Asa Sundholm sedz savus, kā arī atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus šajā tiesu instancē.





Kopsavilkums





1. Ierēdņi – Novērtējums – Karjeras attīstības ziņojums – Tiesības uz aizstāvību – Piemērojamība

(Civildienesta noteikumu 43. pants)

2. Apelācija – Pamati – Pamats, kas pirmoreiz izvirzīts apelācijas tiesvedībā – Nepieņemamība

(Tiesas Statūtu 51. pants)

1. Komisijas izveidotajā novērtējuma sistēmā par tiesību uz aizstāvību principa ievērošanas pārkāpumu nevar uzskatīt to, ka apelācijas novērtētājs konsultējas ar novērtējamā ierēdņa novērtētāju un darba kolēģiem, abpusēji neapspriežoties arī ar ierēdni, ja vien šādi iegūtā informācija neatšķiras no tās, pamatojoties uz kuru novērtētājs un pārbaudītājs ir iepriekš formulējuši savu vērtējumu, vai gadījumā, ja tas tā būtu, apelācijas novērtētājs to negatavojas izmantot pret ierēdni.

(skat. 28. un 29. punktu)

Atsauce: Pirmās instances tiesa, 2007. gada 20. novembris, T‑308/04 Ianniello/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑0000. un II‑0000. lpp., 73. punkts.

2. Tas, ka Pirmās instances tiesā tiek apgalvots, ka Civildienesta tiesa ir izdarījusi kļūdainu secinājumu, pamatojoties uz faktiem, kas atšķiras no tiem, par kuriem ir bijusi ierosināta tiesvedība šajā tiesā, ir pielīdzināms tāda jauna pamata izvirzīšanai, kas paplašina tiesvedības priekšmetu un ko nevar pirmo reizi izvirzīt apelācijas tiesvedībā. Apelācijas tiesas kompetencē ir novērtēt tikai pirmās instances tiesā izskatīto prasības pamatu tiesisko risinājumu.

(skat. 41. un 42. punktu)

Atsauce: Tiesa, 2007. gada 1. februāris, C‑266/05 P Sison/Padome, Krājums, I‑1233. lpp., 95. punkts un tajā minētā judikatūra.
Pieņemot Regulu Nr. 1290/2005 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, Savienības Padome it īpaši izvirzīja mērķi ieviest procedūru, kas ļautu Komisijai pasargāt Kopienas budžeta finanšu intereses, pieņemot lēmumu likt attiecīgai dalībvalstij daļēji segt summas, kas zaudētas pārkāpumu dēļ un kas nav atgūtas saprātīgā termiņā. Šīs regulas 32. panta 5. punkts ļauj Komisijai attiecināt uz dalībvalsti pusi no summām, kas zaudētas pārkāpumu dēļ vai kas nav atgūtas saprātīgos termiņos, nepastāvot pienākumam konkrētā gadījumā pierādīt, ka neatgūšana vai kavēšanās attiecīgo summu atgūšanā ir notikusi valsts iestāžu nolaidīgās rīcības dēļ. Finanšu sloga, kas izriet no neatgūšanas vai kavēšanās atgūšanā, 50 % apmērā segšana no valsts budžeta ir automātiskas sekas vienkāršai laika paiešanai.

(sal. ar 107. un 108. punktu)
Runājot par grafiskiem apzīmējumiem, kurus veido, pirmkārt, skaitliski elementi “100” un “300” un, otrkārt, tādi grafiski elementi kā krāsas, rāmji, līnijas un izmantotā rakstība, attiecībā uz kuriem pieteikums reģistrēt tos kā Kopienas preču zīmes ir iesniegts saistībā ar “afišām; albumiem; bukletiem; žurnāliem; veidlapām; iespiedmateriāliem; laikrakstiem; kalendāriem; krustvārdu mīklām; rēbusiem” un “atjautības spēlēm; mīklām; pužļiem”, kas Nicas nolīguma izpratnē ietilpst attiecīgi 16. un 28. klasē, Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) var kā reģistrācijas nosacījumu lūgt, lai pieteikuma iesniedzējs paziņo, ka tas atsakās no ekskluzīvām tiesībām uz skaitliskajiem elementiem.

Cipari 100 un 300 norāda uz daudzumu, un vidusmēra patērētājs visā Eiropas Kopienā tos uztvers uzreiz un bez papildu pārdomām kā attiecīgo preču īpašību aprakstu, it īpaši afišu daudzumu tirdzniecības vienībās, publikācijas lapu skaitu vai pužļu un mīklu sastāvdaļu skaitu, kas nosaka to grūtības pakāpi, kas ir būtiskas īpašības, pieņemot pirkuma lēmumu. Līdz ar to konkrētā sabiedrības daļa šos skaitliskos elementus uztvers kā tādus, kas sniedz informāciju par apzīmētajām precēm, nevis kā tādus, kas norāda uz attiecīgo preču izcelsmi.

Attiecībā uz šaubu par aizsardzības apjomu esamību reģistrācijai pieteikto preču zīmju grafiskie elementi, t.i., krāsas, rāmji, līnijas un izmantotā rakstība, ir pārāk ierasti, lai ietekmētu patērētāju uztveri. Turpretī cipari kā vienīgie vārdiskie elementi tomēr var pievērst attiecīgo patērētāju uzmanību, un tādējādi tiem ir dominējošs stāvoklis reģistrācijai pieteikto preču zīmju radītajā kopējā iespaidā. Nenosakot nevienu nosacījumu reģistrācijai pieteikto preču zīmju reģistrēšanai, varētu tikt radīts iespaids, ka ekskluzīvās tiesības attiecas arī uz elementiem “100” un “300”, un tātad tiktu liegta to izmantošana citās preču zīmēs. Līdz ar to šo apzīmējumu iekļaušana reģistrācijai pieteiktajās preču zīmēs varētu radīt šaubas par tām piešķirtās aizsardzības apjomu.

(sal. ar 24., 25, 27. un 28. punktu)