Keywords

Summary



Keywords

1. Kapitāla brīva aprite – Ierobežojumi – Nodokļu tiesību akti – Ienākuma nodoklis – Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir noteikts pienākums nodokļu maksātājiem nerezidentiem iecelt nodokļu pārstāvi

(EKL 56. pants; Padomes Direktīva 77/799)

2. Starptautiskie nolīgumi – Līgums par Eiropas Ekonomikas zonas izveidošanu – Kapitāla brīva aprite – Ierobežojumi – Nodokļu tiesību akti – Ienākuma nodoklis – Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir noteikts pienākums nodokļu maksātājiem nerezidentiem iecelt nodokļu pārstāvi

(EEZ līguma 40. pants; Padomes Direktīva 77/799 un Padomes Direktīva 2008/55)

Summary

1. Ja nodokļu kontroles efektivitātes garantija un cīņa pret izvairīšanos no nodokļu nemaksāšanas primāru vispārējo interešu apsvērumu dēļ var attaisnot Līgumā garantēto pamatbrīvību ierobežojumu, šāds attaisnojums ir pieļaujams tikai tad, ja tas attiecas uz pilnībā fiktīviem mehānismiem, kuru mērķis ir izvairīties no nodokļu likumu piemērošanas, kas izslēdz vispārēju prezumpciju par krāpšanu. Vispārēja prezumpcija par izvairīšanos no nodokļu maksāšanas vai krāpšanu nodokļu jomā nevar pamatot fiskālu pasākumu, kas apdraud Līguma mērķus. Savukārt pienākums iecelt nodokļu pārstāvi attiecas uz visiem nodokļu maksātajiem nerezidentiem, kuri saņem ienākumus, par kuriem ir jāiesniedz nodokļu deklarācija, un attiecas uz veselu nodokļu maksātāju kategoriju tikai tādēļ vien, ka viņi nav rezidenti; ar prezumpciju par izvairīšanos no nodokļu maksāšanas vai prezumpciju par krāpšanu nodokļu jomā vien nevar pamatot Līguma mērķu apdraudēšanu.

Šāds pienākums ir EKL 56. pantā noteiktās kapitāla brīvas aprites ierobežojums, ko nevar uzskatīt par pamatotu, jo ar to tiek pārsniegts tas, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu šādu mērķi, un nav pierādīts, ka savstarpējās palīdzības mehānismi, kuri ir katras dalībvalsts rīcībā atbilstoši Direktīvai 77/799 par dalībvalstu kompetento iestāžu savstarpēju palīdzību tiešo un netiešo nodokļu jomā, būtu nepietiekami šī paša mērķa sasniegšanai.

Līdz ar to EKL 56. pantā paredzētos pienākumus neizpilda dalībvalsts, kas patur spēkā nodokļu tiesisko regulējumu, ar ko ir noteikts pienākums nodokļu maksātājiem nerezidentiem iecelt nodokļu pārstāvi šajā dalībvalstī tad, ja tie gūst ienākumus, par kuriem ir jāiesniedz nodokļu deklarācija.

(sal. ar 38., 42., 43., 53. un 61. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

2. Ja ierobežojumi brīvai kapitāla apritei starp Eiropas ekonomikas zonas (EEZ) līgumslēdzēju valstu pilsoņiem ir jāvērtē saistībā ar minētā līguma 40. pantu un tā XII pielikumu, šīm normām ir tāda pati piemērojamība kā pēc būtības identiskajiem EKL 56. panta noteikumiem. Tomēr judikatūra par aprites brīvību izmantošanas ierobežojumiem Savienībā nevar tikt pilnībā attiecināta uz kapitāla apriti starp dalībvalstīm un trešajām valstīm, jo šāda aprite notiek atšķirīgā tiesiskajā kontekstā.

Tādēļ, ja pienākums nodokļu maksātājiem iecelt nodokļu pārstāvi, kas dalībvalsts tiesiskajā regulējumā ir uzlikts nerezidentiem, ir nepamatots kapitāla brīvas aprites ierobežojums saskaņā ar EKL 56. pantu, tas nenozīmē, ka šādu ierobežojumu nevarētu attaisnot atbilstoši EEZ līguma 40. pantam.

Tad, ja, pirmkārt, attiecībā uz sadarbību starp dalībvalstu kompetentajām iestādēm, kas ieviesta ar Direktīvu 77/799 par dalībvalstu kompetento iestāžu savstarpēju palīdzību tiešo un netiešo nodokļu jomā, kā arī ar Direktīvu 2008/55 par savstarpējo palīdzību prasījumu piedziņā saistībā ar noteiktiem maksājumiem, nodokļiem un citiem pasākumiem, tāda nepastāv starp minētajām dalībvalstu iestādēm un trešās valsts kompetentajām iestādēm un ja šāda trešā valsts nav uzņēmusies nekādas saistības par savstarpējo palīdzību un, otrkārt, ja konvencijās, kas noslēgtas starp attiecīgo dalībvalsti un EEZ valstīm, kuras nav Savienības dalībvalstis, patiešām nav paredzēti pietiekami informācijas apmaiņas mehānismi, lai pārbaudītu un kontrolētu šajās valstīs dzīvojošo nodokļu maksātāju deklarācijas, tad pienākums iecelt nodokļu pārstāvi tiktāl, ciktāl tas attiecas uz nodokļu maksātājiem, kuri dzīvo valstīs, kas ir EEZ līguma dalībvalstis un kas nav Savienības dalībvalstis, nepārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu mērķi nodrošināt nodokļu kontroles efektivitāti un cīņu pret izvairīšanos no nodokļu maksāšanas.

(sal. ar 51., 52. un 54.–57. punktu)