ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Subject of the case

Rezolutīvā daļa



Keywords

Konkurence – Administratīvais process – Tiesību uz aizstāvību ievērošana – Piekļuve lietas materiāliem – Piemērojamība – Apsūdzoša dokumenta nepaziņošana – Sekas, kas atšķiras atkarībā no dokumenta nozīmes saistībā ar Komisijas pierādīšanas pienākumu (sal. ar 30.–32. punktu)

2. Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Pierādījumi – Komisijas izraudzīto pierādījumu nepieciešamā precizitātes pakāpe (EKL 81. panta 1. punkts) (sal. ar 47.–49. punktu)

3. Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Nolīgumi starp uzņēmumiem – Pierādījumi – Apsūdzētā uzņēmuma paziņojums, ko apstrīdējuši pārējie tās pašas aizliegtās vienošanās dalībnieki uzņēmumi – Pierādījuma spēks – Novērtēšana (EKL 81. panta 1. punkts) (sal. ar 50. punktu)

4. Konkurence – Administratīvais process – Komisijas lēmums, ar kuru konstatēts pārkāpums – Komisijas pienākums pierādīt pārkāpumu un tā ilgumu – Pierādīšanas pienākuma apjoms (EKL 81. panta 1. punkts) (sal. ar 51. punktu)

5. Konkurence – Aizliegtas vienošanās – Uzņēmuma līdzdalība pret konkurenci vērstās iniciatīvās – Bez publiskas norobežošanās klusējot izteikta apstiprinājuma pietiekamība, lai uzņēmumu sauktu pie atbildības (EKL 81. panta 1. punkts) (sal. ar 86.–88. punktu)

6. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Kritēriji – Pārkāpuma smagums – Atbildību mīkstinoši apstākļi – Uzņēmuma pasīva vērotāja vai sekotāja loma – Vērtējuma kritēriji (Komisijas Paziņojums 98/C 9/03) (sal. ar 98. un 99. punktu)

Subject of the case

Priekšmets

Prasība daļēji atcelt Komisijas 2006. gada 20. septembra Lēmumu C(2006) 4180 par [EKL] 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/F‑1/38.121 – Savienojumi [Savienotājelementi]), kā arī, pakārtoti, prasība samazināt prasītājām minētajā lēmumā uzliktā naudas soda apmēru

Rezolutīvā daļa

Rezolutīvā daļa:

1) atcelt Komisijas 2006. gada 20. septembra Lēmuma C(2006) 4180 par [EKL] 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/F‑1/38.121 – Savienojumi [Savienotājelementi]) 1. pantu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz Kaimer GmbH & Co. Holding KG un Sanha Kaimer GmbH & Co. KG līdzdalību pārkāpumā laika posmā no 1996. gada 30. jūlija līdz 1997. gada 31. jūlijam un Sanha Italia Srl līdzdalību pārkāpumā laika posmā no 1998. gada 1. janvāra līdz 1999. gada 14. jūlijam;

2) noteikt Kaimer naudas sodu EUR 7,15 miljonu apmērā, par kura samaksu tā ir solidāri atbildīga ar Sanha Kaimer EUR 7,15 miljonu apmērā un ar Sanha Italia – EUR 6,325 miljonu apmērā;

3) pārējā daļā prasību noraidīt;

4) Kaimer , Sanha Kaimer un Sanha Italia sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas un atlīdzina pusi Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumu;

5) Komisija sedz pusi savu tiesāšanās izdevumu.
1)

Premium SA samaksā Komisijai pamatsummu EUR 57605,74 apmērā, kā arī nokavējuma procentus: — pēc likmes 3,36 % gadā par laika posmu no 1998. gada 1. oktobra līdz 31. decembrim; — pēc likmes 3,47 % gadā par laika posmu no 1999. gada 1. janvāra līdz 31. decembrim; — pēc likmes 2,74 % gadā par laika posmu no 2000. gada 1. janvāra līdz 31. decembrim; — pēc likmes 4,26 % gadā par laika posmu no 2001. gada 1. janvāra līdz 2002. gada 31. decembrim; — pēc likmes 3,29 % gadā par laika posmu no 2003. gada 1. janvāra līdz 31. decembrim; — pēc likmes 2,27 % gadā par laika posmu no 2004. gada 1. janvāra līdz 31. decembrim; — pēc likmes 2,05 % gadā par laika posmu no 2005. gada 1. janvāra līdz 31. decembrim; — pēc likmes 2,11 % gadā par laika posmu no 2006. gada 1. janvāra līdz šī sprieduma pasludināšanas dienai; — atbilstoši likmei, kura ir piemērojama saskaņā ar Francijas tiesībām laika posmam no šī sprieduma pasludināšanas dienas līdz pamatsummas samaksai pilnā apmērā;
Katrs struktūrfondu piešķirtais finanšu atbalsts ir jāīsteno atbilstoši lēmumam, ar kuru tas ir apstiprināts, un it īpaši atbilstoši šim lēmumam pievienotai finanšu tabulai, jo tā ir programmas plānošanas instruments, kas atspoguļo Komisijas un valsts iestāžu kopējo vienošanos. Komisijas apstiprināta finansēšanas plāna grozījumi, kas ir veikti bez tās piekrišanas, principā izraisa attiecīgajai programmai piešķirtā atbalsta samazināšanu, un tas nav atkarīgs no šo grozījumu kvalitatīvās vai kvantitatīvās nozīmes.

Šajā kontekstā Komisijas tās Struktūrfondu operatīvās palīdzības (1994.–1999. gads) finanšu noslēguma vadlīnijas, ar ko ļauj veikt līdzekļu pārdali starp dažādiem katras programmas, kurai ir piešķirts finanšu atbalsts, pasākumiem, ja vien nav palielināta spēkā esošā finansēšanas plānā paredzētā apakšprogrammas kopējā summa, ir jāsaprot tādējādi, ka tās ir vērstas uz programmu noslēgšanas atvieglošanu tādā ziņā, ka Komisija, balstoties uz tai ar Regulas Nr. 4253/88, ar ko paredz īstenošanas noteikumus Regulai Nr. 2052/88 attiecībā uz, no vienas puses, struktūrfondu un, no otras puses, struktūrfondu un Eiropas Investīciju bankas un citu pastāvošo finansēšanas instrumentu darbības koordināciju, kas grozīta ar Regulu Nr. 2082/93, 24. pantu piešķirto rīcības brīvību, lai izlemtu, vai Kopienu atbalsts ir jāsamazina vai jāaptur, akceptētu zināmu fleksibilitāti un ka tādējādi paredzētajiem nosacījumiem atbilstošie grozījumi nebūtu pamats samazināšanai pat tad, ja šie grozījumi nav bijuši iepriekš nodoti Komisijai apstiprināšanai. No tā izriet, ka vadlīniju 6.2. punkts, kur minētais fleksibilitātes noteikums ir paredzēts, ir jāinterpretē šauri. Regulas Nr. 4253/88 25. panta 5. punktā ir paredzēta finanšu plānu grozījumu formālā procedūra, kas ir piemērojama gan dalībvalstīm, gan arī Komisijai, no kā izriet, ka pēc iespējas būtu jāsamazina tādu situāciju skaits, kurās dalībvalstis no šīs procedūras ievērošanas varētu tikt atbrīvotas, neriskējot ar atbalsta samazināšanu.

(sal. ar 60., 64. un 72. punktu)
Vācijas vai Austrijas vidusmēra patērētājam nepastāv sajaukšanas iespēja Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta nozīmē starp grafisku apzīmējumu “MEZZOPANE”, kuru lūgts reģistrēt kā Kopienas preču zīmi attiecībā uz “vīniem”, kas ietilpst 33. klasē Nicas nolīguma izpratnē, un vārdiskām preču zīmēm “MEZZO” un “MEZZOMIX”, kas agrāk reģistrētas attiecīgi Austrijā un Vācijā attiecībā uz “alu, gaišo alu un porteri; minerālūdeņiem, gāzētiem ūdeņiem un citiem bezalkoholiskiem dzērieniem; sīrupiem un citām sagatavēm dzērienu pagatavošanai” un “jauktiem dzērieniem, kuru pamatā ir limonāde”, kas ietilpst 32. klasē minētā nolīguma izpratnē.

Lai gan ir agrākās preču zīmes “MEZZOMIX” atpazīstamība, attiecīgo preču līdzības neesamība kopā ar attiecīgo preču zīmju vidējo vizuālo un fonētisko līdzību, kā arī faktu, ka attiecīgajām preču zīmēm nav nozīmes vācu valodā, neļauj radīt attiecīgajiem patērētājiem sajaukšanas iespēju attiecībā uz komerciālo izcelsmi precēm, uz kurām attiecas reģistrācijai pieteiktā preču zīme “MEZZOPANE”, no vienas puses, un precēm, uz kurām attiecas agrākās preču zīmes “MEZZO” un “MEZZOMIX”, no otras puses. Atšķirības starp attiecīgajām preču zīmēm un precēm ir pietiekami būtiskas, lai visaptverošajā pieejā izslēgtu iespēju, ka konkrētā sabiedrības daļa uzskatīs, ka ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi apzīmētajiem vīniem, no vienas puses, un alum un citiem dzērieniem, ko apzīmē ar agrākajām preču zīmēm, no otras puses, ir kopīga izcelsme, pat ņemot vēra agrākās preču zīmes “MEZZOMIX” atpazīstamību attiecībā uz jauktiem dzērieniem, kuru pamatā ir limonāde.

(sal. ar 21., 106. un 107. punktu)
247

Katrā ziņā, pat tad, ja pieņem, kā to apgalvo prasītāja, ka attiecīgais saraksts ir atsauces dokuments dalībvalstīm tādā nozīmē, ka tajā ir noteikta papildu informācija, kas bija nepieciešama pirmajai hlortalonila iekļaušanai Direktīvas 91/414 I pielikumā un kas ir pakļauta aizsardzībai saskaņā ar tās pašas direktīvas 13. panta 3. punkta d) apakšpunktu, no tā neizriet, ka šim sarakstam būtu juridiska iedarbība, izslēdzot no aizsardzības datus, kas tajā nav paredzēti.
145

Treškārt, prasītāji Komisijai pārmet, ka tā, novērtējot koncentrācijas ietekmi uz konkurenci, nav ņēmusi vērā vairākus faktorus, proti, pirmkārt, faktu, ka nokaušanai domātu cūku eksports no Nīderlandes uz Vāciju nekad nav pārsniedzis 10–15 % no kopējā produkcijas apjoma, otrkārt, to, ka eksporta tirgus pēc sava rakstura ir papildu tirgus, jo Nīderlandes tirgus absorbē aptuveni 85–90 % no ražošanas jaudas, treškārt, to, ka importa tirgus ir papildu tirgus Vācijā, ceturtkārt, to, ka Nīderlandes izcelsmes cūku imports Vācijā konkurē ar importu no Dānijas, un, piektkārt, to, ka visu šo faktoru nozīmi palielina pirmā pamata trešās daļas ietvaros minētās finansiālie un citi šķēršļi eksportam.
236

Prasības pieteikumā prasītāja lūdza atlīdzināt tai radītos zaudējumus viena miljona euro apmērā pagaidu kārtā. Replikas rakstā tā šo summu ir palielinājusi līdz EUR 3191702,58. Šajā summā ir iekļauta tīrā peļņa no darbības attiecīgajā nozarē piecos gados, proti, EUR 3084702,58, un daļa no apmācības izmaksām, ko radījuši 106 darbinieki, kuri palikuši tajā strādāt, un kam jānodrošina to pārkvalificēšanās, proti, EUR 107000, ko prasītājai ir tiesības grozīt atkarībā no patiesajām izmaksām, kas ir radušās. Tā precizē, ka tā pie zaudējumiem nepieskaita zaudēto iespēju atkārtoti iegūt tiesības noslēgt iepirkuma līgumu, bet gan patiesi radušos zaudējumus. Tā apgalvo, ka, ja Komisija nebūtu rīkojusies prettiesiski, tai bija atkārtoti jāiegūst tiesības noslēgt iepirkuma līgumu. Tādējādi cēloņsakarība ir pierādīta.
1)

atcelt Komisijas 2005. gada 26. jūlija Lēmumu C (2005) 2939 tiktāl, ciktāl ar to ir samazināts Azienda Agricola “Le Canne” Srl piešķirtais Kopienas finanšu atbalsts projektam IT/0016/90/02, jo attaisnotajos šī atbalsta izdevumos bija ieskaitīta peļņa, ko Girardello SpA ir guvis no darbu, kas ir saistīti ar šo projektu, izpildes;
35

Komisija uzskata, ka katrā ziņā esot jāatbrīvojas no iespaida, kas var rasties no dažiem spriedumiem, ka rīkojuma atgūt atbalstu esamībai ir būtiski izšķiroša nozīme prasības pieņemamības pārbaudē. Šāda pieeja personas, kas ir galvenie ieguvēji no nepaziņota atbalsta režīma, nostāda labvēlīgākā situācijā attiecībā uz to prasības pieņemamību nekā iespējamos ieguvējus no paziņotā atbalsta režīma, kas varētu pamudināt dalībvalstis nepaziņot par atbalstiem, pārkāpjot Līguma ieviesto kontroles mehānismu. To, vai pienākums atgūt atbalstu no uzņēmumiem faktiski pastāv, varot noteikt, tikai pamatojoties uz pārbaudēm, kuru veids var mainīties atkarībā no apstākļiem. Turklāt atzīt, ka prasība, kuru ir iesnieguši faktiskie piešķirtā atbalsta saņēmēji nepaziņotā režīma ietvaros, ir pieņemama, radītu šiem uzņēmumiem risku vēlāk zaudēt jebkāda veida tiesas aizsardzību valsts tiesā, piemērojot judikatūru, kas izriet no Tiesas 1994. gada 9. marta sprieduma lietā C-188/92 TWD Textilwerke Deggendorf (Recueil, I-833. lpp.). Komisija papildus pievērš Pirmās instances tiesas uzmanību praktiskajām nevēlamajām sekām, kādas varētu rasties minēto prasību pieņemamībai, it īpaši prasību skaita pieaugumu, kad lēmums attiecas uz labvēlīgu nodokļu režīmu vai citu saistību atvieglošanu, kas attiecas uz lielu skaitu uzņēmumu.
370

Prasītāji atsaucas uz to prasību, kas formulēta, pamatojoties uz Regulu Nr. 1049/2001 apvienotajās lietās T-391/03 un T-70/04. Tomēr viņi uzsver, ka pārmetums šīs prasības ietvaros nav atkarīgs no Regulas Nr. 1049/2001, jo tas attiecas uz viņu atbilstošajām interesēm neatkarīgi no visu pilsoņu tiesībām piekļūt Komisijas dokumentiem. Viņiem esot pilnībā īpaša interese saņemt dokumentus, kas ir Komisijas rīcībā un kuru izcelsme ir OLAF, ņemot vērā to personisko situāciju Eurostat lietā.
164

Visbeidzot, attiecībā uz to, ka, tāpat kā iepriekš 95. punktā minētajā lietā Pearle u.c., līdzekļi atmaksas piemaksas finansēšanai ir iekasēti “tīri komerciāla mērķa labā”, kurš “nekādā ziņā neveidoja daļu no valsts iestāžu politikas” (iepriekš 95. punktā minētais spriedums lietā Pearle u.c., 37. punkts), pašas prasītājas apgalvo pretējo. Replikas 112. punktā prasītājas norāda, ka “nav apstrīdams tas, ka to iemaksu ieviešana, ar kurām finansēja [..] reklāmu, veicināšanu un darbību, — pretēji attiecīgajiem Rivesaltes plāna pasākumiem — neizrietēja no valsts iestāžu politikas”. Tātad prasītājas piekrīt, ka atmatas piemaksa bija daļa no valsts iestāžu politikas.
90

Ir jāatzīmē, ka prasītāja neapstrīd nedz to, ka plauktus, to daļas un iekaramus grozus var ražot no tīkkoka koksnes, nedz arī to, ka minētās preces vismaz varētu izskatīties pēc tīkkoka koksnes tā iemesla dēļ, ka mūsdienās plauktus ražo no citiem materiāliem nekā tīkkoka koksne, kurus eļļo, lako vai pārsedz ar līmfoliju, radot priekšstatu par šī koka veidu. Tā norāda, ka attiecīgā sabiedrības daļa vārdu “tek” kā prasītājas preču īpašību neuztver tādēļ, ka preces, attiecībā uz kurām preču zīme tika reģistrēta, ir izgatavotas no metāla, un tās nav nedz no tīkkoka koksnes, nedz arī no tīkkoka koksnes imitācijas.
3)

Komisija sedz trešdaļu no saviem tiesāšanās izdevumiem un atlīdzina trešdaļu no atbildētājas tiesāšanās izdevumiem, bet atbildētāja sedz divas trešdaļas no saviem tiesāšanās izdevumiem un atlīdzina divas trešdaļas no Komisijas tiesāšanās izdevumiem.
Keywords

Subject of the case

Rezolutīvā daļa



Keywords

Lauksaimniecība – ELVGF – Atbalsta un piemaksu piešķiršana – Dalībvalstu pienākums izveidot efektīvu administratīvās pārbaudes un pārbaudes uz vietas sistēmu – Apjoms – Neuzticamas pārbaudes – Atteikums segt izdevumus no fonda līdzekļiem (Padomes Regulas Nr. 1258/1999 8. panta 1. punkts) (sal. ar 74., 75., 269. un 270. punktu)

2. Lauksaimniecība – ELVGF – Grāmatojumu noskaidrošana – Atteikums segt izdevumus, kas radušies sakarā ar Kopienu tiesiskā regulējuma piemērošanas pārkāpumu – Attiecīgās dalībvalsts iebildumi – Pierādīšanas pienākums – Sadale starp Komisiju un dalībvalsti (Padomes Regula Nr. 1258/1999) (sal. ar 76., 77. un 313. punktu)

3. Iestāžu akti – Vispārpiemērojamas administratīvās prakses normas – Akts, kas rada uz āru vērstas sekas – Piemērojamība (sal. ar 192. punktu)

4. Iestāžu akti – Pamatojums – Pienākums – Apjoms – Lēmums par grāmatojumu noskaidrošanu ELVGF finansēto izdevumu ietvaros (LESD 296. pants) (sal. ar 251. un 252. punktu)

5. Savienības tiesības – Principi – Samērīgums – Piemērojamība – Savienības likumdevēja rīcības brīvība kopējās lauksaimniecības politikas jomā – Pārbaude tiesā – Robežas (LESD 40. un 43. pants; Komisijas Regulas Nr. 1169/97 20. panta 5. punkta pirmā daļa) (sal. ar 289.–295. punktu)

Subject of the case

Priekšmets

Prasība daļēji atcelt Komisijas 2005. gada 15. jūlija Lēmumu 2005/555/EK, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu (OV L 188, 36. lpp.), tiktāl, ciktāl ar to ir izslēgti atsevišķi Grieķijas Republikas izdevumi liellopu gaļas, laukaugu un augļu un dārzeņu nozarēs

Rezolutīvā daļa

Rezolutīvā daļa:

1) atcelt Komisijas 2005. gada 15. jūlija Lēmumu 2005/555/EK, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, tiktāl, ciktāl ar to no Kopienas finansējuma ir izslēgti Grieķijas Republikas izdevumi ekstensifikācijas maksājumiem par 2000. un 2001. gadu;

2) prasību pārējā daļā noraidīt;

3) Grieķijas Republika sedz divas trešdaļas savu tiesāšanās izdevumu, kā arī atlīdzina divas trešdaļas Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumu;

4) Komisija sedz vienu trešdaļu savu tiesāšanās izdevumu, kā arī atlīdzina vienu trešdaļu Grieķijas Republikas tiesāšanās izdevumu.
Prasības par Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju padomes lēmumu ietvaros Pirmās instances tiesa strīdīgo lēmumu var atcelt vai grozīt tikai tad, ja tā pieņemšanas brīdī to ietekmēja viens no Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 63. panta 2. punktā paredzētajiem atcelšanas vai grozīšanas pamatiem, tas ir, nekompetence, būtisku formas prasību pārkāpums, [EK] līguma, Regulas Nr. 40/94 vai kādas tiesību normas saistībā ar to piemērošanu pārkāpums, vai pilnvaru pārsniegšana. Šī tiesiskuma kontrole ir jāveic, ievērojot prāvas faktisko un juridisko kontekstu, kāds tas ticis izskatīts Apelāciju padomē.

Attiecībā uz “plauktiem un to daļām, it īpaši plauktos iekaramajiem groziem, ja visi minētie izstrādājumi izgatavoti no metāla”, kuri Nicas nolīguma izpratnē ietilpst 6. klasē, un visām minētajām precēm, kas nav izgatavotas no koka, kuras ietilpst 20. klasē, vārds “TEK” kā Kopienas preču zīme nebija jāreģistrē, jo pastāv Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta c) apakšpunktā norādītais absolūtais atteikuma pamatojums, kas ir saistīts ar preču zīmes aprakstošā rakstura esamību no franču un itāļu valodā runājušā patērētāja viedokļa.

Franču un itāļu valodā vārds “tek” nozīmē tīkkoka koksni un tātad apzīmē koka veidu un tā īpašības.

Ņemot vērā preču, attiecībā uz kurām preču zīme “TEK” tikusi reģistrēta, sarakstu, īpašnieks nākotnē var piedāvāt šīs preces no tādiem materiāliem kā plastmasa vai metāls, tomēr tām piešķirot tīkkoka koksnes izskatu. Attiecīgās preces, it īpaši tās, kas ir izgatavotas no plastmasas, ņemot vērā visas pašlaik tirgū atrodamās koka imitācijas tehnikas, ar savu nokrāsu un ārējo aspektu var radīt iespaidu, ka tās ir izgatavotas no tīkkoka vai ka tām vismaz ir noteiktas tīkkoka īpašības. Tātad saikne, kas pastāv starp vārda “tek” nozīmi, no vienas puses, un plauktiem un to daļām un iekaramajiem groziem, ja visas minētās preces izgatavotas no metāla un nevis koka, no otras puses, šķiet pietiekami cieša, lai tā varētu ietilpt Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta iekļautā aizlieguma jomā.

(sal. ar 83., 85., 87., 92. un 93. punktu)
113

Pirmkārt, tā tas ir attiecībā uz argumentu par iespēju sniegt automatizēto piekļuvi vienīgi palaišanas datumos, tas ir, divas reizes gadā, pavasarī un rudenī. No vienas puses, palaišanas datumu princips, kā to norāda pašas prasītājas, ir saistīts ar automatizēto piekļuvi, kas, pamatojoties uz iepriekšminētajiem apsvērumiem, nebija izšķiroša izskatāmajā lietā. No otras puses, šis princips neizriet no sarakstes, kas atkārtota apstrīdētajā lēmumā. Lai gan ir tiesa — kā to norāda prasītājas —, ka EB viceprezidents rakstīja, ka no CBF viedokļa nākamais iespējamais datums pēc 2000. gada aprīļa ir tikai 2000. gada septembris (2000. gada 31. janvāra elektroniskā pasta vēstule), šķiet, ka pēc 2000. gada septembra palaišanas datums tika pilnībā atmests. Tādējādi nākamie paredzētie datumi bija un . Turklāt ar un elektroniskā pasta vēstulēm CBF bija aicinājusi EB tai paziņot datumu, kurā tā uzskata, ka tā būs gatava piekļuves sniegšanai, lūdzot par to paziņot trīs nedēļas vai piecpadsmit dienas pirms šī datuma. Nav minēti nekādi ierobežojumi no palaišanas datumu viedokļa. Piemēram, savā , kas bija izvēlētais datums piekļuves sniegšanai, bet kuru CBF neievēroja, paziņojumā EB raksta, ka tā var būt spiesta šo palaišanu atlikt uz nākamā gada sākumu. Beigu beigās EB ieguva piekļuvi .
PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS (septītā palāta)

2008. gada 15. oktobrī

Lieta T‑160/04

Gerasimos Potamianos

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

Civildienests – Pagaidu darbinieks – Uz noteiktu laiku noslēgta līguma nepagarināšana

Priekšmets Prasība atcelt institūcijas, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, lēmumu nepagarināt ar prasītāju noslēgto pagaidu darbinieka līgumu

Nolēmums Prasību noraidīt. Gerasimos Potamianos k‑gs un Komisija sedz katrs savus tiesāšanās izdevumus paši.

Kopsavilkums

1. Ierēdņi – Prasība – Iepriekšēja administratīva sūdzība – Termiņi – Termiņa sākums

(Civildienesta noteikumu 90. panta 1. punkts)

2. Ierēdņi – Pagaidu darbinieki – Pieņemšana darbā – Uz noteiktu laiku noslēgta līguma pagarināšana – Administrācijas rīcības brīvība

(Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 8. pants un 47. panta pirmā daļa)

1. Lai gan parasti līgums stājas spēkā līdz ar tā parakstīšanu un tāpēc termiņš savlaicīgai sūdzības iesniegšanai atbilstoši Civildienesta noteikumu 90. panta 1. punktam ir jāaprēķina, sākot no tā parakstīšanas datuma, lēmums nepagarināt pagaidu darbinieka līgumu tomēr ir atsevišķs no attiecīgā līguma, un tāpēc to var pārsūdzēt vai par to var celt prasību Civildienesta noteikumos paredzētajos termiņos.

(skat. 21. punktu)

Atsauce: Pirmās instances tiesa, 2002. gada 11. jūlijs, T‑137/99 un T‑18/00 Martinez Paramo u.c./Komisija, Recueil FP, I‑A‑119. un II‑639. lpp., 56. punkts.

2. Lai gan Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 8. pantā ir paredzēta iespēja pagarināt pagaidu darbinieka līgumu, runa nav par tiesībām, bet gan par vienkāršu iespēju, kas ir atstāta kompetentās institūcijas izvērtējumam. Kopienu iestādēm ir plaša rīcības brīvība attiecībā uz savu dienestu darbības organizēšanu atkarībā no tiem uzticētajiem uzdevumiem un, ņemot vērā šos uzdevumus, attiecībā uz to rīcībā esošā personāla iecelšanu amatā, taču ar nosacījumu, ka šī iecelšana amatā notiek dienesta interesēs.

(skat. 30. punktu)

Atsauces: Tiesa, 1983. gada 14. jūlijs, 176/82 Nebe/Komisija, Recueil, 2475. lpp., 18. punkts; 1984. gada 21. jūnijs, 69/83 Lux/Revīzijas palāta, Recueil, 2447. lpp., 17. punkts.
144

Ja Komisija ir pārbaudījusi un pierādījusi šī sprieduma 143. punktā paredzētā vērtējuma ietvaros atkāpes no kopējā jeb “normālā” nodokļu režīma, kas rada atšķirības uzņēmumu starpā, no pastāvīgās judikatūras izriet, ka šāda atšķirība tomēr nav selektīva, ja tā rodas no maksājumu sistēmas, pie kuras tā pieder, rakstura un struktūras. Šādā gadījumā Komisijai ir jāpārbauda, treškārt, vai attiecīgajam valsts pasākumam nav selektīva rakstura, pat ja tas rada priekšrocības uzņēmumiem, kas tās var izmantot (šajā sakarā skat. iepriekš šī sprieduma 78. punktā minēto Tiesas spriedumu lietā Adria-Wien Pipeline un Wietersdorfer & Peggauer Zementwerke, 42. punkts; 2003. gada 13. februāra spriedumu lietā C-409/00 Spānija/Komisija, Recueil, I-1487. lpp., 52. punkts, un iepriekš šī sprieduma 42. punktā minēto spriedumu par Azoru nodokļu režīmu, 52. punkts). Šajā sakarā, ņemot vērā atšķirību, kas paredzētas salīdzinājumā ar kopējo jeb “normālo” nodokļu režīmu — atkāpes un a priori selektīvo raksturu, dalībvalstij ir jāpierāda, ka šīs atšķirības ir pamatotas ar tās nodokļu sistēmas raksturu un struktūru, jo tās tieši izriet no tās nodokļu sistēmai pamatā esošiem vai vadošiem principiem. Šajā sakarā ir jānošķir, no vienas puses, mērķi, kas ir izvirzīti īpašai nodokļu sistēmai un kas nav daļa no tās, un, no otras puses, mehānismi, kas ir raksturīgi pašai nodokļu sistēmai un kas ir nepieciešami, lai sasniegtu šos mērķus (šajā sakarā skat. iepriekš šī sprieduma 42. punktā minēto spriedumu lietā par Azoru nodokļu režīmu, 81. punkts).