Lieta C-516/06 P

Eiropas Kopienu Komisija

pret

Ferriere Nord SpA

“Apelācija — Konkurence — Komisijas lēmums — Naudas sods — Izpilde — Regula (EKK) Nr. 2988/74 — Noilgums — Nelabvēlīgs akts — Nepieņemamība”

Tiesas (otrā palāta) 2007. gada 6. decembra spriedums I - 10688

Sprieduma kopsavilkums

Prasība atcelt tiesību aktu – Akti, par kuriem var celt prasību – Jēdziens – Akti ar juridiski saistošu iedarbību

(EKL 230. un 256. panta ceturtā daļa; Komisijas Regulas Nr. 2988/74 5. panta 1. punkta a) apakšpunkts)

Akti, ar kuriem Komisija uzņēmumam uzliek pienākumu maksāt nedzēsto naudas soda par konkurences noteikumu pārkāpumu atlikumu un brīdina par to prasījumu apmierināšanu, kas izriet no minētā uzņēmuma sniegtas bankas garantijas, uzskatāmi par prasību izpildīt iepriekš pieņemto lēmumu, ar ko tika uzlikts sods, un neatkarīgi no tā, vai šie akti ir izdoti pirms vai pēc iespējamā noilguma iestāšanās, tos nevar uzskatīt par tādiem, kuriem ir juridiski saistoša iedarbība, kura var ietekmēt sodītā uzņēmuma intereses, jo faktiski tie ir tikai īsto izpildes aktu sagatavošanas akti. No tā izriet, ka šādi akti nav tādi, kas var būt prasības atcelt tiesību aktu priekšmets.

Gadījumā, ja ar šiem aktiem Komisija tāpat piekrīt pārtraukt kavējuma naudas aprēķināšanu, sākot ar kādu brīdi, kas ir vēlāks par sankciju apstiprinošo Tiesas spriedumu, Regulas Nr. 2988/74 attiecībā uz noilguma termiņiem procesuālās darbībās un sankciju piemērošanā atbilstīgi Eiropas Ekonomikas kopienas konkurences noteikumiem 5. panta 1. punkta a) apakšpunktā norādītais termins “lēmums”, saskaņā ar kuru sankciju piemērošanas noilguma termiņu pārtrauc “lēmuma paziņošana, ar ko maina sākotnējo soda naudas, kavējuma naudas maksājuma vai citas sankcijas apmēru vai noraida pieteikumu to mainīt”, šo interpretāciju par spēkā neesošu nepadara. Pat ja pieņemtu, ka lēmums šīs tiesību normas izpratnē jebkādos apstākļos ir apstrīdams akts EKL 230. panta izpratnē, ar minētajiem aktiem Komisija sodītajam uzņēmumam nepaziņo lēmumu, “ar ko maina sākotnējo soda naudas, kavējuma naudas maksājuma vai citas sankcijas apmēru” minētās tiesību normas izpratnē.

Turklāt vienkāršu faktu, ka Komisija piekrīt pārtraukt kavējuma naudas aprēķināšanu, sākot ar kādu brīdi, kas ir vēlāks par sankciju apstiprinošo Tiesas spriedumu, nevar uzskatīt par tādu, kura dēļ akts, kurš nav apstrīdams, varētu kļūt par apstrīdamu aktu. Attiecībā uz situāciju, kas izriet no lēmuma, ar kuru uzliek sodu, šim apstāklim pašam par sevi nav juridiski saistoša iedarbība, kura var skart sodītā uzņēmuma intereses.

Visbeidzot, argumentu, ka, ja strīdīgos aktus nevarētu apstrīdēt, pamatojoties uz EKL 230. pantu, rastos tiesiskais vakuums, pret šo interpretāciju nevar izmantot. Komisijas lēmuma, ar ko personai ir uzlikts finanšu pienākums, piespiedu izpildi regulē EKL 256. pants, kura ceturtajā daļā ir paredzēti noteikumi, kas nodrošina efektīvu tiesību aizsardzību tiesā. Tomēr tik un tā, lai gan prasības par atcelšanu nosacījums attiecībā uz juridiski saistošo iedarbību, kas skar prasītāja intereses, būtiski grozot tā tiesisko stāvokli, ir jāinterpretē, ievērojot efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principu, šādas interpretācijas rezultātā nevar neņemt vērā šo nosacījumu, nepārsniedzot kompetenču, ko EK līgums ir piešķīris Kopienu tiesām, robežas.

(sal. ar 28.–33. punktu)