Šie principi ir arī piemērojami viena vai vairāku mātesuzņēmumu saukšanai pie atbildības par to kopuzņēmuma izdarīto pārkāpumu.

Konkurences jomā meitasuzņēmuma rīcību var attiecināt uz mātesuzņēmumu sakarā ar to ietilpšanu vienā uzņēmumā, ja šis meitasuzņēmums savu rīcību tirgū nenosaka autonomi, jo tas šajā sakarā ir pakļauts mātesuzņēmuma noteicošajai ietekmei.

Konkurences jomā lai vainotu sabiedrību citas sabiedrības pret konkurenci vērstā rīcībā saskaņā ar EKL 81. pantu, Komisija nevarot pamatoties uz vienkāršu šīs sabiedrības noteicošas ietekmes spēju, kas atzīta saistībā ar Regulas Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju piemērošanu, bez pienākuma pārbaudīt, vai šī ietekme ir faktiski īstenota. Tieši pretēji, tai principā ir jāpierāda šādas noteicošas ietekmes pastāvēšana, pamatojoties uz faktisko apstākļu kopumu. Šo apstākļu starpā ietilpst tas, ka vienas un tās pašas fiziskās personas ieņem amatus gan mātesuzņēmuma vadībā, gan meitasuzņēmuma vai kopuzņēmuma vadībā, vai tas, ka minētājām sabiedrībām bija jāīsteno to vienotās vadības norādes, nepastāvot iespējai rīkoties tirgū neatkarīgi.

Turklāt viena mātesuzņēmuma vai vairāku mātesuzņēmumu faktiskas noteicošas ietekmes īstenošana pār kopuzņēmuma komerciālo rīcību var arī tika pierādīta, izvērtējot tā lēmumu pieņemšanas kārtību. Lai gan pilnvaras vai iespēja noteikt kopuzņēmuma komerciālos lēmumus pati par sevi ietilpst vienīgā vienkāršā spējā īstenot noteicošu ietekmi uz tā komerciālo rīcību un tādējādi ietilpst jēdzienā kontrole Regulas Nr. 139/2004 nozīmē, Komisija un Savienības tiesa var prezumēt, ka normatīvie akti un līgumu saistībā ar šī uzņēmuma funkcionēšanu noteikumi, it īpaši tā līguma noteikumi, ar kuriem tiek izveidots kopuzņēmums, un akcionāru līguma par balsīm noteikumi ir tikuši īstenoti un ievēroti. Šādā ziņā vērtējums par faktiskas noteicošas ietekmes uz kopuzņēmuma komerciālo rīcību var ietvert dokumentu, kas parakstīti pirms tā darbības sākšanas, abstraktu analīzi, gluži kā analīzes par kontroli gadījumā. Tomēr, tā kā vērtējums par noteicošās ietekmes faktisku īstenošanu ir retrospektīvs un līdz ar to var tikt pamatots ar konkrētiem apstākļiem, gan Komisija, gan ieinteresētās personas var iesniegt pierādījumus, ka kopuzņēmuma komerciālie lēmumi tika noteikti atbilstoši citai kārtībai nekā tai, kas izriet vienīgi no līgumu par kopuzņēmuma funkcionēšanas abstraktas izvērtēšanas.

Mātesuzņēmumu ietekme, kura tiek īstenota ar to iecelto valdes locekļu starpniecību, uz kopuzņēmuma operacionālo vadību ir pilnībā atbilstoša, lai izvērtētu ekonomiskās vienības pastāvēšanu starp tām un minēto kopuzņēmumu. Tomēr Komisija nav pierādījusi, ka abi mātesuzņēmumi bija vadījuši kopuzņēmumu, cieši sadarbojoties, un ka kopuzņēmuma valdes lēmumu pieņemšana obligāti atspoguļoja katra pie atbildības sauktā mātesuzņēmuma gribu. Šāda konstatācija nevar tikt izsecināta, abstrakti izvērtējot nolīgumus, kuri regulē kopuzņēmuma darbību. Komisija šajā sakarā nav iesniegusi nevienu konkrētu faktisku pierādījumu, tādus kā tostarp valdes sanāksmju protokolus.

No tā izriet, ka no atbilstošajiem faktiskajiem apstākļiem, kurus iesniegušas abi mātesuzņēmumi saistībā ar kopuzņēmuma kopīgas vadīšanas neesamību, Komisija, lai pierādītu šādu vadīšanu, nevar pamatot savu vērtējuma vienīgi ar kopuzņēmuma nolīguma noteikumiem.

(sal. ar 101., 102., 107., 108., 114., 115., 119., 123. un 124. punktu)