Keywords

Summary



Keywords

1. Eiropas Savienība – Iestādes – Sabiedrības tiesības piekļūt dokumentiem – Regula Nr. 1049/2001 – Tiesību piekļūt dokumentiem izņēmumi – Tiesvedības aizsardzība

(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkts)

2. Eiropas Savienība – Iestādes – Sabiedrības tiesības piekļūt dokumentiem – Regula Nr. 1049/2001 – Tiesību piekļūt dokumentiem izņēmumi – Pārbaužu, izmeklēšanas un revīziju mērķu aizsardzība

(EKL 226. un 228. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkts)

3. Eiropas Savienība – Iestādes – Sabiedrības tiesības piekļūt dokumentiem – Regula Nr. 1049/2001 – Tiesību piekļūt dokumentiem izņēmumi – Tiesvedības aizsardzība

(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkts)

Summary

1. Procesuālajiem rakstiem, kas iesniegti Tiesā konkrētas tiesvedības ietvaros, piemīt ļoti raksturīgas iezīmes, jo tie sava rakstura dēļ drīzāk piedalās Tiesas tiesvedības funkcijās, nevis Komisijas administratīvajās funkcijās, turklāt šīs minētās darbības neprasa tāda paša apjoma piekļuvi dokumentiem kā Kopienu iestādes likumdošanas darbības. Šie procesuālie raksti ir sagatavoti vienīgi minētās tiesvedības vajadzībām un ir tās būtisks elements.

No atbilstošajām Līgumu normām, kā arī no Regulas Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem struktūras un Savienības tiesiskā regulējuma šajā jautājumā mērķiem izriet, ka tiesvedības darbības pašas par sevi ir izslēgtas no jomas, attiecībā uz kuru ir piemērojamas ar šo regulu iedibinātās tiesības piekļūt dokumentiem.

Tiesvedības aizsardzība tostarp nozīmē, ka tiek nodrošināta pušu procesuālo tiesību vienlīdzības, kā arī pareizas tiesvedības principa ievērošana.

Attiecībā uz pirmkārt, pušu procesuālo tiesību vienlīdzību – ja Komisijas procesuālo rakstu saturam būtu jābūt sabiedrības diskusiju priekšmetam, pret tiem vērstā kritika, neraugoties uz tās juridisko nozīmi, varētu ietekmēt iestādes nostāju, ko tā aizstāv Savienības tiesās. Šāda situācija varētu izjaukt vajadzīgo līdzsvaru starp lietas dalībniekiem minētajās tiesās – līdzsvaru, kas ir pušu procesuālo tiesību vienlīdzības principa pamatā –, jo vienīgi uz attiecīgo iestādi, kurai adresēts pieteikums par piekļuvi tās dokumentiem, nevis uz visiem lietas dalībniekiem, attiektos publiskošanas pienākums. Pušu procesuālo tiesību vienlīdzības princips, kā arī tostarp sacīkstes princips, ir vienīgi taisnīgas tiesas jēdziena elementi, un ikvienam Savienības tiesā izskatāmas lietas dalībniekam, lai kāds arī būtu tā juridiskais statuss, ir jābūt iespējai izmantot šos principus savā labā. Apstāklis, ka Regulā Nr. 1049/2001 ietvertais pārskatāmības pienākums ir noteikts vienīgi attiecīgajām iestādēm, nevar būt pamats tam, ka tiesās izskatāmajās lietās tiktu apdraudēts šo iestāžu procesuālais stāvoklis attiecībā uz pušu procesuālo tiesību vienlīdzības principu.

Attiecībā uz, otrkārt, pareizas tiesvedības principu, tiesvedības funkciju izslēgšana no tiesību piekļūt dokumentiem jomas, nenodalot dažādās tiesvedības stadijas, ir pamatota ar nepieciešamību nodrošināt, lai visas tiesvedības laikā debates starp lietas dalībniekiem, kā arī attiecīgās tiesas apspriedes notiktu absolūti objektīvi. Attiecīgo procesuālo dokumentu publiskošana ļautu pakļaut tiesvedības funkcijas – lai arī vienīgi sabiedrības apziņā – ārējam spiedienam un kaitētu tiesas debašu objektivitātei.

Līdz ar to ir jāatzīst, ka pastāv vispārējs pieņēmums, saskaņā ar kuru procesuālo rakstu, kurus iestāde iesniegusi tiesvedības ietvaros, publiskošana kaitē šīs tiesvedības aizsardzībai Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta otrā ievilkuma izpratnē periodā, kurā noris minētā tiesvedība. Ja trešām personām, pamatojoties uz Regulu Nr. 1049/2001, būtu tiesības piekļūt minētajiem procesuālajiem rakstiem, tiktu apdraudēta procesuālo normu, kas regulē tiesvedības Savienības tiesās, sistēma.

Šāds vispārējs pieņēmums neizslēdz ieinteresēto personu tiesības pierādīt, ka uz attiecīgo dokumentu, kuru lūdz publiskot, neattiecas minētais pieņēmums.

(sal. ar 77.–79., 85.–89., 91.–94., 100. un 103. punktu)

2. Nevar prezumēt, ka Komisijas procesuālo rakstu, kas iesniegti tiesvedībā, kuras iznākumā ir pasludināts spriedums saskaņā ar EKL 226. pantu, publiskošana kaitē izmeklēšanas darbībām, kuru rezultātā var tikt uzsākta tiesvedība saskaņā ar EKL 228. pantu.

Ar EKL 226. pantu iedibinātā procesa mērķis ir konstatēt un izbeigt dalībvalsts rīcību, ar kuru tiek pārkāptas Savienības tiesības, turpretim EKL 228. pantā paredzētā procesa mērķis ir daudz šaurāks un ir vērsts vienīgi uz to, lai mudinātu pienākumus neizpildošo dalībvalsti izpildīt spriedumu, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde. No tā izriet, ka tiklīdz Tiesa ar spriedumu, kas pasludināts atbilstoši EKL 226. pantam, ir konstatējusi, ka dalībvalsts nav izpildījusi savus pienākumus, sarunu starp šo dalībvalsti un Komisiju turpināšanas mērķis vairs nav pienākumu neizpildes fakts – ko jau skaidri ir konstatējusi Tiesa –, bet jautājums par to, vai ir īstenojušies apstākļi, kas nepieciešami, lai celtu prasību saskaņā ar EKL 228. pantu. Turklāt attiecībā uz iespēju, ka prasības sakarā ar pienākumu neizpildi rezultātā var panākt mierizlīgumu, ir jānorāda, ka tiklīdz ar Tiesas spriedumu, kas pasludināts atbilstoši EKL 226. pantam, ir konstatēta pienākumu neizpilde, šāds iznākums saistībā ar šo neizpildi vairs nav iespējams.

(sal. ar 119.–122. punktu)

3. Tā kā Tiesas tiesvedības funkcija pēc tiesvedības slēgšanas ir pabeigta, vairs nav pamata pieņemt, ka procesuālo rakstu publiskošana kaitē šai funkcijai. Protams, nevar izslēgt, ka procesuālo rakstu, kas attiecas uz pabeigtu tiesvedību, bet ir saistīti ar citu, vēl notiekošu tiesvedību, publiskošana var radīt kaitējuma risku šai notiekošajai tiesvedībai, it īpaši ja šīs minētās tiesvedības dalībnieki nav tie paši, kas lietā, kuras izskatīšana ir pabeigta. Šādā situācijā, pat ja Komisija abās tiesvedībās savas juridiskās nostājas pamatojumam ir izmantojusi vienus un tos pašus argumentus, šo argumentu publiskošana vēl notiekošā tiesvedībā varētu radīt kaitējuma risku šai tiesvedībai. Tomēr šis risks ir atkarīgs no vairākiem faktoriem, tostarp no abās tiesvedībās izvirzīto argumentu līdzības pakāpes. Ja Komisijas procesuālajos rakstos šie argumenti atkārtojas vienīgi daļēji, tad daļēja publiskošana varētu būt pietiekama, lai izvairītos no jebkāda kaitējuma riska attiecībā uz vēl notiekošo tiesvedību. Pastāvot šādiem apstākļiem, vienīgi konkrēts dokumentu, kuriem lūgta piekļuve, vērtējums, var ļaut Komisijai konstatēt, vai to publiskošanu var atteikt, pamatojoties uz Regulas Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem 4. panta 2. punkta otro ievilkumu.

(sal. ar 131.–134. punktu)