ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
20

Šādos apstākļos Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apelācijas tiesa (Anglija un Velsa) (Civillietu palāta)) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai Direktīvas [2006/112] 132. panta 1. punkta i) apakšpunkta izpratnē restorānu pakalpojumi un izklaides pakalpojumi, ko par maksu izglītības iestāde sniedz sabiedrības locekļiem (kas nav izglītības pamata pakalpojuma saņēmēji), ir “cieši saistīti” ar izglītības nodrošināšanu apstākļos, kad studenti (kas ir izglītības pamata pakalpojuma saņēmēji) izglītības procesa gaitā un kā būtisku daļu no izglītības nodrošina šo pakalpojumu sniegšanu? 2) Nosakot, vai restorānu pakalpojumu un izklaides pakalpojumu sniegšana ir atbrīvojama no nodokļa Direktīvas [2006/112] 132. panta 1. punkta i) apakšpunkta ietvaros kā pakalpojumi, kas ir “cieši saistīti” ar izglītības sniegšanu: a) vai būtiski ir tas, ka studenti gūst labumu no iesaistīšanās attiecīgo pakalpojumu sniegšanā, nevis no attiecīgo pakalpojumu sniegšanas priekšmeta; b) vai būtiski ir tas, ka šos sniegtos pakalpojumus ne tieši, ne netieši nesaņem un nepatērē studenti, bet saņem un patērē tie sabiedrības locekļi, kuri maksā par tiem un kuri nav izglītības pamata pakalpojuma saņēmēji; c) vai būtiski ir tas, ka, raugoties no vidusmēra attiecīgo pakalpojumu saņēmēju (tas ir, sabiedrības locekļu, kuri par tiem maksā) viedokļa, mērķis ir saņemt šo pakalpojumu, nevis izmantot to kā līdzekli, lai vislabākajos apstākļos izmantotu kādu citu pakalpojumu; d) vai būtiski ir tas, ka no studentu viedokļa attiecīgajiem pakalpojumiem pašiem par sevi nav mērķa, bet piedalīšanās pakalpojumu sniegšanā ir līdzeklis kā vislabākajos apstākļos izmantot izglītības pamata pakalpojumu; e) cik lielā mērā ir jāņem vērā nodokļu neitralitātes princips?”
9

Minētās direktīvas 12. pantā “Abonentu saraksti” ir paredzēts: “1. Dalībvalstis nodrošina, ka abonenti – bez maksas un pirms tie ir iekļauti abonentu sarakstā – tiek informēti par drukātu vai elektronisku tādu abonentu sarakstu nolūku, par kuriem informācija ir pieejama publiski vai ir iegūta uzziņu dienestos, kuros var būt iekļauti to personas dati, kā arī par tālākām izmantošanas iespējām, pamatojoties uz meklēšanas iespējām, kas iestrādātas sarakstu elektroniskajās versijās. 2. Dalībvalstis nodrošina, ka abonentiem ir iespēja noteikt, vai to personas dati iekļaujami abonentu sarakstā, un ja tā, tad kādi dati līdz līmenim, kad šādi dati ir atbilstoši sarakstam, kā noteicis saraksta pakalpojumu sniedzējs, un pārbaudīt, labot vai atsaukt šādus datus. Personas datu neiekļaušana publiski pieejamā abonentu sarakstā, to pārbaude, labošana un atsaukšana ir bez maksas. Šis noteikums paredz, ka personas datu neiekļaušana publiski pieejamā abonentu sarakstā, to pārbaude, labošana un atsaukšana ir bez maksas. 3. Dalībvalstis var pieprasīt, ka, izmantojot publiski pieejamu abonentu sarakstu tādam nolūkam, kas nav personu kontaktinformācijas meklēšana, pamatojoties uz to vārdiem vai nosaukumiem un nepieciešamības gadījumā uz citu minimālo identifikācijas informāciju, ir jāsaņem papildu piekrišana no abonentiem. [..]”
124

Otrkārt, šajā pašā kontekstā arī nevar tikt uzskatīts, ka otrām kārtām un tiklīdz saņemts šāds aicinājums apsvērt iespēju no jauna uzsākt izmeklēšanu, kura tikko pabeigta, ombuds, ieņemot nostāju attiecībā uz minēto aicinājumu tikai piecu mēnešu laikā no tā datuma, ir būtiski un acīmredzami pārkāpis šīs pašas robežas vai nav ievērojis attiecīgās personas tiesības uz to, lai šie iesniegumi tiktu ņemti vērā saprātīgā termiņā.
30

Tādējādi no attiecīgo direktīvas priekšlikuma un grozītās Direktīvas 2006/112 III pielikuma 6. punkta tekstu salīdzinājuma izriet, ka šis punkts no minētā priekšlikuma atšķiras ar to, ka tajā starp fiziskajiem datu nesējiem, attiecībā uz kuriem var tikt piemērota samazinātā PVN likme, nav minētas “grāmatas, kuras lasītas balsī un ierakstītas CD, CD‑ROM”, kas uzskaitītas šajā priekšlikumā, nedz arī, atšķirībā no minētā priekšlikuma, skaidri nav norādīts, ka tas attiecas tikai uz grāmatām, “kurās reproducēts tāds pats informācijas saturs kā drukātajās grāmatās”, bet savukārt ir norādīts, ka tas ir piemērojams grāmatu “visa veida fiziskā formātā” piegādei.
33

Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, lai pēc iespējas nodrošinātu to tiesību un pienākumu vienlīdzību un vienveidību, kas dalībvalstīm un ieinteresētajām personām izriet no šīs regulas, jēdziens “civillietas un komerclietas” nav jāinterpretē kā vienkārša atsauce uz vienas vai otras attiecīgās valsts tiesībām. Minētais jēdziens ir jāuzskata par autonomu jēdzienu, kas jāinterpretē, atsaucoties, pirmkārt, uz minētās regulas mērķiem un sistēmu un, otrkārt, uz vispārējiem principiem, kas izriet no visu valstu tiesību sistēmām (šajā ziņā skat. spriedumu, 2015. gada 22. oktobris, Aannemingsbedrijf Aertssen un Aertssen Terrassements, C‑523/14, EU:C:2015:722, 29. punkts un tajā minētā judikatūra).
32

Tai tomēr ir šaubas par to, vai pamatlietā aplūkotais produkts varētu ietilpt KN 38. nodaļā, ņemot vērā Īstenošanas regulu Nr. 328/2013. Iesniedzējtiesa būtībā norāda, ka šajā regulā ir atgādināts minētajā 38. nodaļā ietvertās 1. piezīmes b) punkts, atbilstoši kuram no šīs nodaļas ir izslēgti atsevišķi ķimikāliju maisījumi ar pārtikas produktiem vai citām uzturvielām. Tādēļ ar pamatlietā aplūkoto produktu salīdzināms produkts ietilpstot KN 21. nodaļā, un līdz ar to tas būtu klasificējams šīs nomenklatūras pozīcijā 2106, nevis tās 38. nodaļā. Iesniedzējtiesa uzskata, ka šī regula varētu būt spēkā neesoša to pašu iemeslu dēļ kā tie, kas, tāsprāt, pamatoja pamatlietā aplūkotā produkta klasificēšanu KN 38. nodaļā, un tādēļ – šīs nodaļas 1. piezīmes b) punkta piemērojamības neievērošanas dēļ.
29

Tomēr jāatgādina, ka nodokļa, nodevas vai obligāto maksājumu kvalificēšana saskaņā ar Savienības tiesībām Tiesai ir jāveic, ņemot vērā šo maksājumu objektīvās īpašības neatkarīgi no to kvalificēšanas valsts tiesībās (skat. spriedumus, 2006. gada 12. decembris, Test Claimants in the FII Group Litigation, C‑446/04, EU:C:2006:774, 107. punkts, kā arī 2010. gada 24. jūnijs, P. Ferreroe C. un General Beverage Europe, C‑338/08 un C‑339/08, EU:C:2010:364, 25. punkts).
17

Šīs direktīvas 44. pantā “Izmaiņas pamatlīguma nosacījumos” ir paredzēts: “1. Jebkādas izmaiņas pamatlīgumā, kā arī 42. pantā noteiktajā informācijā un noteikumos, maksājumu pakalpojumu sniedzējs ierosina tādā pašā veidā, kā noteikts 41. panta 1. punktā, un ne vēlāk kā divus mēnešus pirms to ierosinātās piemērošanas dienas. Attiecīgā gadījumā saskaņā ar 42. panta 6. punkta a) apakšpunktu maksājumu pakalpojumu sniedzējam ir jāinformē maksājumu pakalpojumu lietotājs par to, ka var uzskatīt, ka maksājumu pakalpojumu lietotājs ir pieņēmis šīs izmaiņas, ja viņš līdz to pilnīgas spēkā stāšanās datumam nav paziņojis maksājumu pakalpojumu sniedzējam par to, ka viņš tām nepiekrīt. Šādā gadījumā maksājumu pakalpojumu sniedzējs arī norāda, ka maksājumu pakalpojuma lietotājam ir tiesības nekavējoties un bez soda maksājuma lauzt pamatlīgumu līdz izmaiņu piemērošanas dienai. 2. Procentu likmes vai maiņas kursa izmaiņas var piemērot uzreiz un bez iepriekšējas paziņošanas, ja par šādām tiesībām ir panākta vienošanās pamatlīgumā un ja šo izmaiņu pamatā ir standarta procentu likmes vai atsauces maiņas kurss, par ko ir panākta vienošanās atbilstīgi 42. panta[m] [..]. Maksājumu pakalpojumu lietotāju pēc iespējas ātrāk informē par izmaiņām procentu likmē tādā pašā veidā, kā noteikts 41. panta 1. punktā, izņemot, ja puses ir vienojušās par konkrētu periodiskumu vai veidu, kādā ir jāsniedz vai jādara pieejama informācija. Tomēr procentu likmes vai maiņas kursa izmaiņas, kas ir labvēlīgākas maksājuma pakalpojumu lietotājam, var piemērot bez iepriekšējas paziņošanas. [..]”
22

Iesniedzējtiesa uzskata, ka strīdam, kas tai jāizskata, ir tāda raksturīga iezīme, ka tas neatbilst nevienam no gadījumiem, kas Tiesas judikatūrā jau ir skatīti attiecībā uz Regulas Nr. 44/2001 5. panta 3) punktu. Uzsāktās tiesvedības mērķis esot izbeigt pilnvarotā izplatītāja, kurš ir reģistrēts Francijā un izmanto tiešsaistes tirdzniecības vietni, apgalvoto kaitējumu, kas izriet no attiecīgā selektīvās izplatīšanas līgumā ietvertā preču pārdošanas aizlieguma ārpus selektīvās izplatīšanas tīkla, pie kura tas pieder, pārkāpuma un no pārdošanas piedāvājumu izmantošanas tirdzniecības vietās tiešsaistē dažādās interneta vietnēs, kas tiek izmantotas Francijā un citās dalībvalstīs.
2

Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus [LESD 108. panta] piemērošanai (OV 1999, L 83, 1. lpp.), kas bija spēkā apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī, 4. pantā “Paziņojuma iepriekšēja izskatīšana un Komisijas lēmumi” bija paredzēts: “1. Komisija izskata paziņojumu, tiklīdz tas ir saņemts. Neskarot 8. pantu, Komisija pieņem lēmumu saskaņā ar šā panta 2., 3. vai 4. punktu. 2. Ja Komisija pēc iepriekšējas izskatīšanas konstatē, ka paziņotais pasākums nav atbalsts, tā nostiprina minēto konstatējumu ar lēmumu. 3. Ja Komisija pēc sākotnējas izskatīšanas konstatē, ka nav šaubu par to, ka paziņotais pasākums, ciktāl uz to attiecas [LESD 107. panta 1. punkts], ir saderīgs ar [iekšējo] tirgu, tā nolemj, ka pasākums ir saderīgs ar [iekšējo] tirgu (turpmāk – “lēmums necelt iebildumus”). Lēmumā norāda, kuru no Līgumā paredzētajiem izņēmumiem piemēro. 4. Ja Komisija pēc iepriekšējas izskatīšanas konstatē, ka ir neskaidrības par to, vai paziņotais pasākums ir saderīgs ar [iekšējo] tirgu, tā nolemj sākt procedūras saskaņā ar [LESD 108. panta 2. punktu] (turpmāk – “lēmums sākt formālu izmeklēšanas procedūru”). 5. Lēmumus, kas minēti 2., 3., un 4. punktā, pieņem divos mēnešos. Minētais periods sākas dienā pēc pilnīga paziņojuma saņemšanas. Paziņojumu uzskata par pilnīgu, ja divos mēnešos pēc tā vai pēc pieprasītās papildu informācijas saņemšanas Komisija nav lūgusi nekādu papildu informāciju. Attiecīgo periodu var pagarināt, ja tam piekrīt gan Komisija, gan attiecīgā dalībvalsts. Vajadzības gadījumā Komisija var noteikt īsākus termiņus. [..]”
16

Jāatgādina, ka ar LESD 267. pantu ieviestajā valstu tiesu un Tiesas sadarbības procedūrā Tiesai ir jāsniedz valsts tiesai noderīga atbilde, kas ļautu izspriest tajā izskatāmo lietu. Šajā nolūkā Tiesai vajadzības gadījumā ir jāpārformulē tai iesniegtie jautājumi. Šajā ziņā Tiesai no visas šīs tiesas iesniegtās informācijas un tostarp no lēmuma par prejudiciālu jautājumu uzdošanu motivācijas ir tiesības nošķirt tos Savienības tiesību elementus, kuriem ir nepieciešama interpretācija, ņemot vērā strīda priekšmetu (it īpaši skat. spriedumu, 2016. gada 14. aprīlis, Cervati un Malvi, C‑131/14, EU:C:2016:255, 26. punkts).
53

Kā izriet no LESD 263. panta sestās daļas, prasība par tiesību akta atcelšanu ir jāceļ divu mēnešu laikā pēc tam, kad atkarībā no apstākļiem vai nu tiesību akts ir publicēts, vai darīts zināms prasītājam, vai, ja tas nenotiek, tad no dienas, kad tas šai personai kļuvis zināms. Šajā lietā EBI lēmums prasītājai tika paziņots 2014. gada 21. februārī. Līdz ar to, piemērojot Vispārējās tiesas Reglamenta 58. un 60. pantā paredzētos termiņu aprēķināšanas noteikumus, kas atbilst Tiesas Reglamenta 49. un 51. pantam, datumā, kad CV Capital iesniedza prasību Vispārējā tiesā, tas ir, 2014. gada 12. septembrī, pēdējai minētajai bija iestājies noilguma apstrīdēt minēto EBI lēmumu, kā Vispārējā tiesa to ir konstatējusi pārsūdzētā sprieduma 41. punktā.
2

Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp Ferring Lægemidler A/S, kas pārstāv Ferring BV (turpmāk tekstā – “Ferring”), un Orifarm A/S par Ferring iebildumu par kādu tā ražotu zāļu, kuras atkārtoti iepako Orifarm, tirdzniecību Dānijā paralēlā importa, ko šis pēdējais minētais uzņēmums veic no Norvēģijas, kontekstā.
7

1994. gada 14. jūlijawet betreffende de verplichte verzekering voor geneeskundige verzorging en uitkeringen, gecoördineerd op 14 juli 1994 (1994. gada 14. jūlija Saskaņotais likums par veselības obligāto apdrošināšanu un atlīdzībām, 1994. gada 27. augustaBelgisch Staatsblad, 21524. lpp.; turpmāk tekstā – “1994. gada 14. jūlija saskaņotais likums”), redakcijā, kas piemērojama faktiem pamatlietā, 191. panta pirmās daļas 7. punktā ir noteikts, ka: “[Ieturējumu 3,55 % apmērā] veic no vecuma, izdienas vai pārdzīvojušā laulātā pensijas vai jebkāda cita pielīdzināma maksājuma, kā arī no jebkādas papildu piemaksas šādai pensijai – pat ja pensijas tiesības vēl nav iegūtas –, kura izriet no likumos, normatīvos vai administratīvos aktos, darba līgumos, uzņēmumu reglamentos, nozaru vai kolektīvos nolīgumos paredzētā. Šo ieturējumu veic arī no pensijai pielīdzināma vai to papildinoša maksājuma, kas pašnodarbinātajam tiek piešķirts saskaņā ar uzņēmuma noslēgtu koplīgumu vai individuālu apņemšanos izmaksāt pensiju.”
23

Šajos apstākļos cour d’appel de Liège [Ljēžas Apelācijas tiesa] (Beļģija) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu: “Vai jēdziens “pārdevējs”, kas minēts Beļģijas code civil 1649.bis pantā, kurš pievienots ar 1994. gada 1. septembra likumu “Par patērētāju aizsardzību patēriņa preču pārdošanas gadījumā”, ar ko Beļģijas tiesībās tiek transponēta Direktīva 1999/44 par dažiem patēriņa preču pārdošanas aspektiem un saistītajām garantijām, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to ir domāts ne vien tirgotājs, kurš kā pārdevējs nodod īpašuma tiesības uz patēriņa preci patērētājam, bet arī tāds tirgotājs, kas darbojas kā starpnieks pārdevēja, kurš nav tirgotājs, vārdā, neatkarīgi no tā, vai viņam par šo starpniecību tiek vai netiek maksāta atlīdzība, un neatkarīgi no tā, vai viņš potenciālo pircēju ir vai nav informējis par to, ka šis pārdevējs ir privātpersona?”
7

1998. gada 25. jūlijadecreto legislativo n. 286 – Testo unico delle disposizioni concernenti la disciplina dell’immigrazione e norme sulla condizione dello straniero (Leģislatīvais dekrēts Nr. 286 par konsolidētajiem noteikumiem attiecībā uz imigrāciju un ārzemnieka statusu, 1998. gada 18. augustaGURI Nr. 191 kārtējais pielikums), kas grozīts ar 2009. gada 15. jūlijalegge n. 94 (Likums Nr. 94) (turpmāk tekstā – “Leģislatīvais dekrēts Nr. 286/1998”), 12. panta 3. un 3.a punktā ir noteikts: “3. Izņemot, ja nodarījums veido smagāku noziegumu, ikviens, kurš, pārkāpjot šo konsolidēto tiesību aktu, veicina, vada, organizē, finansē vai veic ārvalstnieku pārvešanu uz Itāliju vai citu valsti, kuras pilsoņi šīs personas nav vai kurā tām nav pastāvīgās uzturēšanās atļaujas, tiek sodīts ar brīvības atņemšanu no pieciem līdz piecpadsmit gadiem vai ar naudas sodu EUR 15000 apmērā par katru personu, ja: a) nodarījums attiecas uz piecu vai vairāk personu nelikumīgu ieceļošanu vai uzturēšanos Itālijā; b) transportētās personas dzīvība vai drošība ir tikušas apdraudētas, lai tai nodrošinātu nelikumīgu ieceļošanu vai uzturēšanos; c) pret transportēto personu ir tikusi vērsta necilvēcīga vai pazemojoša attieksme, lai tai nodrošinātu nelikumīgu ieceļošanu vai uzturēšanos; d) nodarījumu ir veikušas trīs vai vairāk personas, rīkojoties kopā vai izmantojot starptautiskos transporta pakalpojumus vai viltotus vai sagrozītus, vai katrā ziņā nelikumīgi iegūtus dokumentus; e) nodarījuma veicējiem ir pieejami ieroči vai sprāgstvielas. 3.a Ja 3. punktā minētie nodarījumi ir īstenoti, ietverot divus vai vairākus tā a), b), c), d) un e) apakšpunktā minētos gadījumus, par tiem paredzētais sods tiek palielināts.”
26

Šajā ziņā ir jāatgādina, ka ruletes spēļu, kāršu spēļu, kauliņu spēļu un automātu spēļu rīkošana, to atļaujot darīt tikai spēļu kazino, tiek ierobežota ar Azartspēļu likuma 14. panta 1. punktu. Par šo tiesību normu Komisijai tika paziņots kā par “tehniskiem noteikumiem”, ņemot vērā, ka Tiesa ir atzinusi, pirmkārt, ka valsts pasākums, ar kuru noteiktu azartspēļu rīkošana tiek atļauta tikai spēļu kazino, ir “tehniskie noteikumi” Direktīvas 98/34 1. panta 11. punkta izpratnē, ja tie var būtiski ietekmēt šajā kontekstā izmantoto preču sastāvu vai īpašības, vai to realizāciju, un, otrkārt, ka aizliegums ekspluatēt noteiktas preces ārpus kazino var būtiski ietekmēt šo preču realizāciju, samazinot to ekspluatācijas iespējas (šajā ziņā skat. spriedumu, 2015. gada 11. jūnijs, Berlington Hungary u.c., C‑98/14, EU:C:2015:386, 98. un 99. punkts).
11

Le to peri diasosis me idia mesa tis Trapezas Kyprou Dimosias Etaireias Ltd Diatagma tou 2013, Kanonistiki Dioikitiki Praxi No. 103 (2013. gada Dekrēts par Trapeza Kyprou Dimosia Etaira Ltd sanāciju ar pašu līdzekļiem, Normatīvais dekrēts Nr. 103, EE, pielikums III (I), Nr. 4645, 29.3.2013., 769. lpp.; turpmāk tekstā – “Dekrēts Nr. 103”) ir paredzēta Trapeza Kyprou Dimosia Etaireia Ltd (turpmāk tekstā – “Bank of Cyprus”) rekapitalizācija par tostarp tās negarantēto noguldītāju, akcionāru un obligāciju turētāju līdzekļiem, lai tā varētu turpināt sniegt banku pakalpojumus. Tādējādi negarantētie noguldījumi tika pārvērsti Bank of Cyprus akcijās (proti, 37,5 % par katru negarantēto noguldījumu), vērtspapīros, kurus Bank of Cyprus var pārvērst vai nu akcijās, vai arī noguldījumos (proti, 22,5 % par katru negarantēto noguldījumu), vai vērtspapīros, kurus KCB var pārvērst noguldījumos (40 % par katru negarantēto noguldījumu). Šis dekrēts saskaņā ar tā 10. punktu stājās spēkā 2013. gada 29. martā, plkst. 6.
12

Atbilstoši šis pašas regulas 4. pantam “Vispārējs noteikums”, kurš ietilpst tās II nodaļā “Neatļautas darbības”: “1. Ja vien šajā regulā nav paredzēts kas cits, tiesību akti, kas piemērojami ārpuslīgumiskām saistībām, kuras izriet no neatļautas darbības, ir tās valsts tiesību akti, kurā radies kaitējums, neatkarīgi no tā, kurā valstī iestājies notikums, kas radījis kaitējumu, un neatkarīgi no tā, kurā valstī vai kurās valstīs radušās netiešas minētā notikuma sekas. 2. Tomēr gadījumā, ja gan personai, ko uzskata par atbildīgu, gan personai, kam nodarīts kaitējums, laikā, kad kaitējums radies, pastāvīgā mītnesvieta ir vienā un tajā pašā valstī, piemēro minētās valsts tiesību aktus. 3. Ja visi lietas apstākļi skaidri liecina, ka neatļautā darbība ir acīm redzami ciešāk saistīta ar citu valsti, kas nav 1. vai 2. punktā norādītā valsts, piemēro attiecīgās valsts tiesību aktus. Acīm redzami ciešāka saikne ar citu valsti jo īpaši varētu būt balstīta uz jau iepriekš pastāvējušām pušu attiecībām, piemēram, uz līgumu, kas ir cieši saistīts ar attiecīgo neatļauto darbību.”
39

Šis konstatējums nevar tikt atspēkots ar dokumentā “Guidance Document no 7 on the harmonized free allocation methodology for the EU‑ETS post 2012 New Entrants and Closures”, kuru Komisija publicējusi savā interneta vietnē, sniegtajiem paskaidrojumiem. Saskaņā ar šajā dokumentā ietverto skaidro norādi, tas nav juridiski saistošs un neatspoguļo Komisijas oficiālo nostāju.
3

Atbilstoši Código do Imposto sobre o Rendimento Pessoas Colectivas (Uzņēmumu ienākuma nodokļa kodekss), kas ir apstiprināts ar 1988. gada 30. novembraDecreto‑Lei n.o 442‑B/88 (Dekrētlikums Nr. 442‑B/88) (1988. gada 30. novembraDiário da República I, I‑A sērija, Nr. 277), ar grozījumiem, kas izriet no 2005. gada 7. decembraDecreto‑Lei no 211/2005 (Dekrētlikums Nr. 211/2005) (2005. gada 7. decembraDiário da República I, A sērija, Nr. 234; turpmāk tekstā – “CIRC”), 4. panta 2. punktam juridiskām personām un citām apvienībām, kam ne juridiskā adrese, ne faktiskā vadības vieta nav Portugāles teritorijā, tiek uzlikts IRC. Atbilstoši CIRC 4. panta 3. punkta c) apakšpunktam attiecīgie ienākumi tostarp ir arī procenti, ko maksā debitori, kuru dzīvesvieta, juridiskā adrese vai faktiskās vadības vieta atrodas Portugāles teritorijā vai kuru maksājumu veic šajā valstī esošs pastāvīgs uzņēmums.
Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 2. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda sabiedriskā radio apraide kā pamatlietā, kura tiek finansēta no likumā noteiktas nodevas, ko maksā personas, kuru īpašumā vai valdījumā atrodas radio uztvērējs, un kuru veic saskaņā ar likumu izveidota raidorganizācija, nav uzskatāma par pakalpojumu sniegšanu “par atlīdzību” šīs normas izpratnē un līdz ar to neietilpst minētās direktīvas piemērošanas jomā.
24

Attiecībā uz jautājumu, vai testu finansēšana ir uzskatāma par priekšrocību, atbrīvojot uzņēmumus no maksas, kas parasti būtu jāsedz no to budžeta, Beļģijas Karaliste norāda, ka pārsūdzētā sprieduma 76. punktā Vispārējā tiesa kļūdaini uzskatīja, ka šādā maksā ietilpst papildu izmaksas, kas parasti uzņēmumiem ir jāuzņemas to likumā, administratīvos aktos vai līgumos, kas ir paredzēti saimnieciskajai darbībai, noteikto saistību dēļ. Faktiski nevarot tikt pieprasīts, lai to finansiālās sekas vienmēr uzņemtos uzņēmumi. Turklāt, ciktāl šajā gadījumā GSE testu finansēšanas jomā neesot saskaņošanas noteikumu, dalībvalstīm joprojām esot tiesības pašām uzņemties ar to saistīto pārbaužu izmaksas.
20

Vispirms ir jākonstatē, ka no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka prasītājs pamatlietā savā prasības pieteikumā par pārsūtīšanas lēmumu, kas pieņemts attiecībā uz viņu, norāda nevis uz kādas no Regulas Nr. 604/2013 III nodaļā norādītajām normām pārkāpumu, bet gan uz to, ka Slovēnijas Republikas atbildība esot tikusi noteikta, neievērojot īpašās normas, kas noteiktas šās regulas 19. panta 2. punktā attiecībā uz tāda trešās valsts pilsoņa situāciju, kurš pēc tam, kad viņš iesniedzis pirmo patvēruma pieteikumu dalībvalstī, ir pametis dalībvalstu teritoriju uz vismaz trim mēnešiem pirms jauna patvēruma pieteikuma iesniegšanas citā dalībvalstī.
Otrkārt, no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka pamatlietā aplūkojamās atskaitījuma summas noteikšanai vērā ņemamo elementu izmaiņas izriet no apstākļa, ka Kreissparkasse atteicās no atbrīvojuma no nodokļa par darbībām, ko tā bija veikusi saviem profesionālajiem klientiem, nevis no attiecīgās dalībvalsts lēmuma turpmāk piemērot Direktīvas 2006/112 173. panta 1. punkta otrajā daļā paredzēto aprēķina metodi vai šīs direktīvas 175. panta 1. punktā ietverto noapaļošanas noteikumu.
4

Šīs regulas 67. panta “Apdrošināšanas vai nodarbinātības laika posmu summēšana” redakcija ir šāda: “1. Tādas dalībvalsts kompetenta institūcija, saskaņā ar kuras tiesību aktiem tiesību uz pabalstiem iegūšana, saglabāšana vai atgūšana ir atkarīga no nosacījuma par apdrošināšanas laika posmu pabeigšanu, ciktāl nepieciešams, ņem vērā tādus apdrošināšanas vai nodarbinātības laika posmus, kas darbinieka statusā pabeigti saskaņā ar kādas citas dalībvalsts tiesību aktiem, tā, it kā tie būtu apdrošināšanas laika posmi, kas pabeigti saskaņā ar tiesību aktiem, ko tā piemēro, tomēr ar noteikumu, ka šie nodarbinātības laika posmi būtu bijuši uzskatāmi par apdrošināšanas laika posmiem, ja tie būtu pabeigti saskaņā ar šiem tiesību aktiem. 2. Tādas dalībvalsts kompetentā institūcija, saskaņā ar kuras tiesību aktiem tiesību uz pabalstiem iegūšana, saglabāšana vai atgūšana ir atkarīga no darba stāža, ciktāl nepieciešams, ņem vērā tādus apdrošināšanas vai nodarbinātības laika posmus, kas darbinieka statusā ir pabeigti saskaņā ar kādas citas dalībvalsts tiesību aktiem, tā, it kā tie būtu tādi nodarbinātības laika posmi, kas pabeigti saskaņā ar tiesību aktiem, ko tā piemēro. 3. Izņemot gadījumus, kas minēti 71. panta 1. punkta a) apakšpunkta ii) ievilkumā un b) apakšpunkta ii) ievilkumā, 1. un 2. punkta piemērošana ir atkarīga no nosacījuma, lai attiecīgā persona būtu vēlākajā no reizēm pabeigusi: — šā panta 1. punkta gadījumā – apdrošināšanas laika posmus, — šā panta 2. punkta gadījumā – nodarbinātības laika posmus, saskaņā ar tiem tiesību aktiem, saskaņā ar kuriem šie pabalsti ir pieprasīti. 4. Ja tā laika posma ilgums, kurā var piešķirt pabalstus, ir atkarīgs no apdrošināšanas vai nodarbinātības laika posmu ilguma, attiecīgi piemēro 1. vai 2. punktu.”
9

No Tiesā iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka “Latvijas propāna gāze” no Krievijas uz Latviju laikposmā no 2009. gada 20. marta līdz 2010. gada 15. janvārim importēto SNG klasificēja tarifu apakšpozīcijā 2711 19 00 un līdz ar to tai piemēroja ievedmuitas likmi 0 % apmērā no tās muitas vērtības. Tomēr nodokļu iestāde, pamatodamās uz šīs sabiedrības dokumentos ietverto informāciju, uzskatīja, ka dominējošās vielas šajā SNG bija propāns un butāns, vairākumā esot propānam, un klasificēja minēto SNG tarifu apakšpozīcijā 2711 12 97.