ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
76.

Ņemot to vērā, no A. Baldonedo Martín un Madrides pašvaldības sniegtajām atbildēm uz jautājumu, ko Tiesa tām adresēja tiesas sēdē, skaidri izriet, ka A. Baldonedo Martín darba nosacījumi periodā no 2005. gada 24. novembra līdz 2013. gada 15. aprīlim, kad viņa bija pagaidu darbiniece uz noteiktu laiku, un personas, kas no 1991. gada 12. novembra ieņēma ekvivalentu amatu kā līgumdarbinieks uz nenoteiktu laiku, darba nosacījumi bija identiski. Faktiski saskaņā ar Madrides pašvaldības sacīto A. Baldonedo Martín un līgumdarbinieks uz nenoteiktu laiku veica vienu un to pašu darbību, proti, zaļo zonu uzturēšanas darbus pašvaldības par vides un mobilitātes jautājumiem atbildīgajā padomē ( 32 ). Līdz ar to šķiet, ka vienīgais elements, kas varētu radīt atšķirību starp tāda dārznieka situāciju, kas nodarbināts kā pagaidu darbinieks uz noteiktu laiku, un tāda dārznieka situāciju, kuram ir līgumdarbinieka uz nenoteiktu laiku līgums, ir darba attiecību, kas saista pirmo minēto darba ņēmēju ar viņa darba devēju, pagaidu raksturs ( 33 ), bet tam, ka šo divu veidu līgumiem ir piemērojami atšķirīgi juridiskie režīmi, stingri raugoties, nav nekādas ietekmes uz to, kā ir interpretējams pamatnolīguma 3. klauzulas 2. punkts, kurā vienīgie kritēriji, kas jāņem vērā, ir saistīti ar darba nosacījumiem, proti, prasīto kvalifikāciju un pienākumu, kuri jāuzņemas darbiniekiem, raksturu ( 34 ).
34.

Dažu valodu redakcijās Atkritumu direktīvas 30. panta 1. punktā patiešām ir noteikts, ka sešu gadu termiņš attiecas vienīgi uz izvērtēšanu, savukārt uz pārskatīšanu šis termiņš obligāti nav attiecināms. Tas gramatiski izriet no jēdzienu secības, piemēram, franču valodā (“que les programmes de prévention des déchets soient évalués au moins tous les six ans et révisés, s‘il y a lieu”), angļu valodā (“the waste management plans and waste prevention programmes are evaluated at least every sixth year and revised as appropriate”), itāļu valodā (“i piani di gestione e i programmi di prevenzione dei rifiuti siano valutati almeno ogni sei anni e, se opportuno, riesaminati”) un spāņu valodā (“los planes de gestión de residuos y los programas de prevención de residuos se evalúen, como mínimo, cada seis años y se revisen en la forma apropiada”).
20.

Turklāt 3. punkta otrajā daļā ir paredzēts, ka “konkrētajām norādēm no atļauto veselīguma norāžu saraksta ir jābūt kādai saiknei ar vispārējo atsauci. Tā kā šī atsauce kļūst plašāka (piemēram, “Labai veselībai”), tai jāvar pievienot vairākas norādes par veselīgumu no atļauto norāžu sarakstiem. Tomēr jāpievērš uzmanība faktam, ka 10. pantā ir izklāstīti noteikumi attiecībā uz kontekstu, kurā izmanto norādes par veselīgumu, un, ņemot vērā to, ka 10. pantā konkrēti minēti II un IV nodaļas noteikumi, šie noteikumi arī ir jāievēro, ja uzņēmēji vēlas izpildīt 10. panta 3. punktā noteiktās prasības. Tādējādi, lai izvairītos no patērētāju maldināšanas, pārtikas apritē iesaistītie uzņēmēji ir atbildīgi par to, lai uzskatāmi norādītu saikni starp atsauci uz pārtikas produkta vispārēju, nekonkrētu labvēlīgu ietekmi uz veselību un konkrēto, tai pievienoto atļauto veselīguma norādi”.
30.

Lai noteiktu, vai vienība saglabā savu identitāti, ir jāņem vērā visi faktiskie apstākļi, kas raksturo attiecīgo darījumu, tostarp uzņēmuma vai uzņēmējsabiedrības veids, tas, vai notiek vai nenotiek materiāla īpašuma – piemēram, ēku un kustama īpašuma – pāreja, nemateriāla īpašuma vērtība pārejas brīdī, tas, vai jaunais darba devējs pārņem vai nepārņem tā personāla vairākumu, tas, vai notiek vai nenotiek klientu pāreja, kā arī pirms un pēc pārejas veikto darbību līdzības pakāpe un šo darbību iespējamās pārtraukšanas ilgums. Šie elementi ir jāuzskata par daļu no konkrētās lietas vispārējo apstākļu novērtējuma, un tāpēc tie nevar tikt aplūkoti atsevišķi. Konkrēti, Tiesa ir uzskatījusi, ka valsts tiesai, izvērtējot faktiskos apstākļus, kas raksturo attiecīgo darījumu, tostarp ir jāņem vērā attiecīgā uzņēmuma vai uzņēmējsabiedrības veids ( 28 ). No minētā izriet, ka, nosakot, vai ir notikusi īpašumtiesību pāreja Direktīvas 2001/23 izpratnē, nozīme, kas attiecīgi piešķirama katram no kritērijiem, noteikti atšķiras atkarībā no veiktās darbības, pat no ražošanas vai pārvaldības metodēm, kas izmantotas attiecīgajā uzņēmumā, uzņēmējsabiedrībā vai uzņēmējsabiedrības daļā ( 29 ).
72.

Atgādināšu, ka šī obligātā iestāšanās advokātu kolēģijā ir saistīta ar to, ka šai kolēģijai ir piešķirts sabiedriskā pakalpojuma uzdevums ( 36 ). Raugoties no šāda viedokļa, manuprāt, tā nevar tikt pielīdzināta privāto tiesību apvienībai vai privāto tiesību sabiedrībai, kā tas ir iepriekš minētajos spriedumos, kuros Tiesa ir likusi saprast, ka jebkuras saiknes starp juridiskām personām un to attiecīgajiem biedriem ir līgumiska rakstura saiknes ( 37 ).
17.

Šādos apstākļos ar 2018. gada 3. jūlija lēmumu, ko Tiesa saņēma 2018. gada 9. jūlijā, College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Administratīvā apelācijas tiesa sociālekonomiskos jautājumos, Nīderlande) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai kompetentajai iestādei [Ctgb], pēc tam, kad tā pieņēmusi lēmumu pārreģistrēt atsauces līdzekli, ir tiesības – attiecīgā gadījumā pēc savas iniciatīvas – mainīt paralēlās tirdzniecības atļaujas Regulas Nr. 1107/2009 52. panta izpratnē derīguma termiņu, ja šī atļauja tikusi izsniegta pirms lēmuma par pārreģistrāciju, atbilstoši – vēlākam – derīguma termiņam, kurš ir piesaistīts lēmumam par atsauces līdzekļa pārreģistrāciju? 2) Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai paralēlas tirdzniecības atļaujas derīguma termiņa mainīšana ir automātiskas, no pašas Regulas Nr. 1107/2009 izrietošas sekas, ko rada lēmums pārreģistrēt atsauces līdzekli? Vai līdz ar to paralēlas tirdzniecības atļaujas jauna derīguma datuma reģistrēšana kompetentās iestādes datubāzē ir vienkārši administratīva darbība vai arī par to ir jāpieņem lēmums pēc savas iniciatīvas vai pamatojoties uz pieteikumu? 3) Ja uz otro jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka ir nepieciešams lēmums, vai šajā gadījumā ir piemērojams Regulas Nr. 1107/2009 52. pants, it īpaši šā panta 3. punkts? 4) Ja atbilde uz trešo jautājumu ir noliedzoša, kāda(-as) tiesību norma(-as) tad ir jāpiemēro? 5) Vai augu aizsardzības līdzekli var uzskatīt par tādu, kas nav identisks Regulas Nr. 1107/2009 52. panta izpratnē, jau tad, ja atsauces līdzekļa izcelsmes vieta (vairs) nav tas pats uzņēmums? Vienlaikus, atbildot uz šo jautājumu, tiek lūgts, lai Tiesa izvērtē jautājumu, vai asociēts uzņēmums vai saskaņā ar licenci strādājošs uzņēmums var nozīmēt arī uzņēmumu, kas ar tiesību īpašnieka atļauju ražo produktu pēc tās pašas receptes. Vai šajā saistībā ir būtiski, vai ražošanas process, saskaņā ar kuru tiek ražots atsauces līdzeklis un paralēli importējamais ražojums, attiecībā uz aktīvajām vielām notiek vienā un tajā pašā uzņēmumā? 6) Vai vienkārši atsauces līdzekļa ražotnes vietas maiņai ir nozīme, izvērtējot jautājumu par produkta identiskumu? 7) Ja atbilde uz piekto un/vai sesto jautājumu ir apstiprinoša, vai no tā izrietošo secinājumu (“nav identisks”) var izmainīt tas, ka kompetentā iestāde jau ir konstatējusi, ka produkta sastāvs nav mainījies vai ir mainījies tikai minimāli? 8) Kam un kādā mērā ir jāpierāda, ka ir izpildīti Regulas Nr. 1107/2009 52. panta 3. punkta nosacījumi, ja paralēlā produkta atļaujas īpašniekam un atsauces līdzekļa atļaujas īpašniekam šajā jautājumā ir atšķirīgi viedokļi?”
29.

Šādos apstākļos Vredegerecht te Antwerpen (Antverpenes miertiesa) apturēja tiesvedību un uzdeva Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai [Regulas Nr. 1371/2007] (2007. gada 23. oktobris) par dzelzceļa pasažieru tiesībām un pienākumiem 9. panta 4. punkts, to lasot kopā ar Direktīvas 93/13 2. panta a) punktu un 3. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka starp transporta uzņēmumu un pasažieri vienmēr izveidojas līgumiskas tiesiskās attiecības, pat ja pasažieris pārvadātāja pakalpojumu izmanto, neiegādājoties biļeti? 2) Ja atbilde uz iepriekš minēto jautājumu ir noliedzoša, vai doktrīna par aizsardzību pret negodīgiem noteikumiem attiecas arī uz pasažieri, kurš izmanto sabiedrisko transportu, neiegādājoties biļeti, un šādas rīcības rezultātā saskaņā ar pārvadātāja vispārējiem nosacījumiem, ko to normatīvā rakstura dēļ vai sakarā ar to paziņošanu oficiālā valsts publikācijā uzskata par vispārēji piemērojamiem, viņam ir pienākums maksāt papildu summu pie biļetes cenas? 3) Vai Direktīvas 93/13 par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. pants – kurā ir paredzēts: “Dalībvalstis nosaka, ka negodīgi noteikumi, kas izmantoti pārdevēja vai piegādātāja ar patērētāju noslēgtā līgumā, atbilstoši savas valsts tiesību aktiem nav saistoši patērētājam un, ka līgums pie tādiem pašiem noteikumiem turpina pusēm būt saistošs, ja tas var pastāvēt bez negodīgajiem noteikumiem” – visās situācijās nepieļauj, ka tiesa noteikumu, kas klasificēts kā negodīgs, ierobežo vai tā vietā piemēro vispārējos tiesību aktus? 4) Ja atbilde uz iepriekš minēto jautājumu ir noliedzoša, kādos apstākļos valsts tiesa var ierobežot noteikumu, kas klasificēts kā negodīgs, vai to aizstāt ar vispārējiem tiesību aktiem? 5) Ja uz iepriekš minētajiem jautājumiem nevar sniegt abstraktas atbildes, rodas jautājums, vai situācijā, kad valsts dzelzceļa pārvadājumu sabiedrība pēc bezbiļetnieka noķeršanas viņu civiltiesiski soda ar papildu summu, kas, iespējams, tiek iekasēta papildus biļetes cenai, un tiesa secina, ka prasītā papildu summa ir negodīga Direktīvas 93/13 2. panta a) punkta izpratnē, to lasot kopā ar 3. pantu, Direktīvas 93/13 6. pants nepieļauj, ka tiesa atzīst attiecīgo noteikumu par spēkā neesošu un piemēro vispārējos tiesību aktus par civiltiesisko atbildību, lai kompensētu valsts dzelzceļa sabiedrībai nodarīto zaudējumu?”
18.

Iesniedzējtiesa uzskata, ka Odenses osta bija iznomājusi noliktavu līdz brīdim, kad tā tika pārdota KPC, un nodokļu vajadzībām tā tika novērtēta 814000 DKK apmērā. Gan pārdošanas, gan tālākpārdošanas laikā noliktava bija pilnībā funkcionāla, un to varēja izmantot, piemēram, kultūras un sporta pasākumu rīkošanai. Tomēr noliktava nebija piemērota, lai to apdzīvotu. Nepastāv strīds par to, ka attiecīgā darījuma brīdī Odenses ostai, KPC un Boligforeningen Kristiansdal bija vienāda izpratne par to, ka noliktava, izņemot tās austrumu frontonu, ir jānojauc, lai pilnībā tiktu īstenots mājokļu projekts.
19.

Tomēr Koton un EUIPO galvenokārt iebilst pret relatīvi nozīmīgo pārsūdzētā sprieduma atšķirību no līdzšinējās judikatūras. Šo atšķirību es izskatīšu vispirms (par to A nodaļā) un pēc tam izvērtēšu, vai pārsūdzētais spriedums tomēr var tikt balstīts uz pārējo pamatojumu (par to B nodaļā). Tāpēc šīs apelācijas sūdzības iznākums ir atkarīgs no tā, vai EUIPO norādīts papildu apstāklis, kas līdz šim vēl nebija ņemts vērā, ir tiesvedības priekšmets vai arī tika iesniegts novēloti (par to C nodaļā). Visbeidzot es aplūkošu Vispārējā tiesā celto prasību (par to D nodaļā).
96.

Pirmkārt, ir jāuzsver, ka šāda interešu līdzsvarošana atbilstošo kaitējuma novēršanas līdzekļu kontekstā ir vienmēr atkarīga no apstākļiem konkrētajā lietā. Konkrētajā lietā nav nekādu pierādījumu par to, ka administrācijas pieļautā kļūda ir bijusi tīša vai ka tā ir izdarīta atkārtoti. Turklāt teorētiski ir iespējams cits rezultāts, tostarp arī saistībā ar interešu līdzsvarošanu attiecībā uz lēmumiem par pieņemšanu darbā, ja atklātos, ka administrācija nav rīkojusies labticīgi. Tas varētu ietvert administrācijas tīšas un steidzīgas darbības, pēc iespējas ātrāk ieceļot amatā rezerves sarakstos iekļautos kandidātus, pirms vispār ir iespējams veikt pārbaudi tiesā, apzinoties, ka iecelšanas amatā nekad netiks atceltas. Jebkurš šāds hipotētisks scenārijs noteikti liktu interešu līdzsvaram nosvērties uz citu pusi. Tomēr konkrētajā lietā nekas neliecina, ka šis varētu būt viens no tādiem gadījumiem.
28.

Pirmais jautājums ir par to, vai fakts, ka Regulas Nr. 987/2009 60. panta 1. punkta otrajā teikumā ir prasīts ņemt vērā visas ģimenes stāvokli, dod tēvam no Savienības tiesībām izrietošās tiesības uz starpību, salīdzinot ar Austrijas no ienākumiem atkarīgo Kinderbetreuungsgeld, ja Austrijas pakārtotā kompetence balstās tikai uz apstākli, ka tajā ir nodarbināta māte, un Austrija mātei jau ir izmaksājusi piemaksu no ienākumiem atkarīgajam Kinderbetreuungsgeld, uz kuru viņai ir tiesības. Otrais jautājums ir par to, vai Regulas Nr. 883/2004 5. pantā noteiktā vienlīdzīgā attieksme pret pabalstiem, faktiem vai notikumiem liek secināt, ka Moser k‑ga Vācijā gūtie ienākumi ir jāizmanto par pamatu, aprēķinot no ienākumiem atkarīgo Kinderbetreuungsgeld un starpības maksājumu.
31.

Tomēr ir jānošķir savāktie priekšmeti, no kuriem to iepriekšējais īpašnieks ir atbrīvojies, un priekšmeti, no kuriem to iepriekšējais īpašnieks nav atbrīvojies. Vienkārši fakts, ka priekšmeti tiek savākti atkārtotai izmantošanai, vēl nenozīmē, ka tā noteikti ir atbrīvošanās. Faktiski gan no ekonomiskā, gan no saudzīgas resursu izmantošanas viedokļa ir lietderīgi iekārtas, kas vairs netiek pārdotas to sākotnējā tirgū, piedāvāt citos tirgos, kur pārdošana vēl šķiet iespējama.
53.

Iepriekš izklāstītā interpretācija automātiski nenoved arī pie aplikšanas ar nodokli patēriņa vietā, jo šī vieta no attāluma sniegto pakalpojumu gadījumā var atšķirties no pakalpojumu sniedzēja uzņēmējdarbības vietas. Taču, kā esmu norādījis šo secinājumu daļā, kas attiecas uz pirmā jautājuma a) daļu, attiecībā uz pakalpojumiem, kas tiek sniegti personām, kuras nav nodokļa maksātāji, grūtību un administratīvā sloga novēršanu nodokļa maksātājiem Savienības likumdevējs uzskatīja par svarīgāku nekā šo pakalpojumu aplikšanu ar nodokli patēriņa vietā ( 19 ). Atšķirībā no Nīderlandes un Francijas valdību ierosinātā risinājuma manis piedāvātais risinājums novērš šīs grūtības un slogu ( 20 ).
76.

Ciktāl prasītāja atsaucas uz izņēmumu no autortiesībām, ir jānorāda, pirmkārt, ka minēto tiesību [īstenošanas] priekšnosacījums nav tas, ka darba autors faktiski to izmanto. Autortiesības, it īpaši mantiskās tiesības, garantē autoram ne tikai sava darba neierobežotu izmantošanu, bet arī aizsardzību pret to, ka to izmanto trešās personas, ja autors nav atļāvis šādu izmantošanu. Taču, publiskojot atbildētāja rakstu savā tīmekļvietnē, prasītāja izmantoja šo rakstu autortiesību izpratnē.
96.

Pirms Direktīvas 2014/104 9. pants kļuva piemērojams, saskaņā ar Savienības tiesībām tikai Eiropas Komisijas lēmumiem bija jāatzīst saistošs spēks tiesvedībās valstu tiesās. Šis īpašais saistošais spēks, kas izriet no Regulas Nr. 1/2003 16. panta 1. punkta un Masterfoods judikatūras ( 49 ), ir pamatojams ar Komisijas izšķirošo nozīmi, veidojot konkurences politiku Eiropas iekšējā tirgū, un galu galā arī ar Savienības tiesību pārākumu un Savienības iestāžu lēmumu saistošo spēku. To nevar tādā pašā veidā attiecināt arī uz valstu konkurences iestāžu lēmumiem, ja vien Savienības likumdevējs to nereglamentē expressis verbis, kā tas to ir izdarījis vēlāk Direktīvas 2014/104 9. pantā.
46.

Saskaņā ar pārsūdzēto spriedumu finanšu korekcijas procedūras kontekstā beigu termiņi ir procesuālo tiesību normas, kas tiek piemērotas nekavējoties. Tā rezultātā, piemērojot finanšu korekcijas procedūru saskaņā ar Regulu Nr. 1260/1999 un, jo sevišķi, regulas 39. pantu, tiek piemērotas materiālo tiesību normas, kas izriet no šī noteikuma, tomēr procesuālie termiņi ir jāpārņem no tiesību normām “pēctecēm” (proti, Regulas Nr. 1083/2006 100. panta 5. punkta – laikposmam no 2007. gada 1. janvāra līdz 2013. gada 31. decembrim; Regulas Nr. 1303/2013 145. panta 6. punkta – laikposmam no 2014. gada 1. janvāra). Konkrētajā gadījumā būtu jāpiemēro termiņš, kas izriet attiecīgi no Regulas Nr. 1303/2013 145. panta 6. punkta ( 9 ).
12.

Regulas 15. pantā ir noteikts: “1. Kopienas gaisa pārvadātājiem ir tiesības Kopienā veikt gaisa pārvadājumus. 2. Kopienas gaisa pārvadātājam nav jāsaņem atļauja vai pilnvarojums no dalībvalstīm, lai tas Kopienā varētu veikt gaisa pārvadājumus. Dalībvalsts nepieprasa Kopienas gaisa pārvadātājiem iesniegt dokumentus vai sniegt informāciju, ko tie jau nodevuši kompetentās licencētājas iestādes rīcībā, ja attiecīgo informāciju var laikus saņemt no kompetentās licencētājas iestādes. [..] 4. Kopienas gaisa pārvadātājiem, veicot gaisa pārvadājumus Kopienā, ir atļauts tos savienot un slēgt vienošanās par kodu koplietošanu, neierobežojot Kopienas konkurences noteikumus, ko piemēro uzņēmumiem. Atceļ visus ierobežojumus, kas attiecas uz Kopienas gaisa pārvadātāju brīvību veikt gaisa pārvadājumus Kopienā un izriet no divpusējiem dalībvalstu nolīgumiem. 5. Neatkarīgi no dalībvalstu divpusējo nolīgumu noteikumiem un saskaņā ar Kopienas konkurences noteikumiem, ko piemēro uzņēmumiem, attiecīgā dalībvalsts vai dalībvalstis atļauj Kopienas gaisa pārvadātājiem apvienot gaisa pārvadājumus un ar jebkuru gaisa pārvadātāju slēgt vienošanās par kodu koplietošanu, veicot gaisa pārvadājumus no lidostas, uz vai caur lidostu to teritorijā uz jebkuru vietu vai vietām vai no jebkuras vietas vai vietām trešās valstīs. [..]”
32.

Latvija norāda, ka tādas darbības, kādas ir veicis S. Buivids, neietilpst Direktīvas 95/46 piemērošanas jomā četru iemeslu dēļ. Vispirms, no 3. panta 1. punkta gramatiskas interpretācijas izriet – lai būtu piemērojama Direktīva 95/46, attiecīgajiem datiem ir jābūt daļai no kartotēkas. Iesniedzējtiesa norāda, ka S. Buivids veica vienu videoierakstu. Tādēļ viņa darbības nevar tikt raksturotas kā organizētas vai strukturētas, lai veidotu daļu no kartotēkas. Otrkārt, 3. panta 1. punkts būtu jāinterpretē atbilstoši Direktīvas 95/46 mērķiem, kas tostarp ir aizsargāt tiesības uz privāto dzīvi. Saikne starp šo pienācīgi interpretēto mērķi un viena videoieraksta publicēšanu tīmeklī ir pārāk vāja. Treškārt, personas videoierakstā nevar identificēt bez lielām pūlēm. Tādēļ šajā ierakstā nav “informācijas, kas attiecas uz identificētu vai identificējamu fizisku personu”, kas ietilpst “personas datu” definīcijā, kura rodama šīs direktīvas 2. panta a) punktā. Visbeidzot, šī lieta būtu jānošķir no lietas Lindqvist ( 17 ) – pēdējā minētajā bija iespējams atrast tīmeklī publicētus personas datus, ievadot meklētājā vārdu vai citu informāciju. Latvija piebilst – tā kā Fizisko personu datu aizsardzības likuma piemērošanas joma ir plašāka nekā Direktīvai 95/46, Datu valsts inspekcijas veiktās darbības pret S. Buividu tomēr bija pamatotas.
70.

Tādējādi dažādās attiecīgajās dalībvalstīs ieviesti carve out izraisa to, ka vienu un to pašu zāļu atļauja attiecīgajās dalībvalstīs ir piemērojama atšķirīgā apjomā. Tomēr, tā kā nav vienotas ES mēroga patentaizsardzības, no tā nevar izvairīties. Tas tādēļ, ka tā pati indikācija vai dozēšanas veids dažādās dalībvalstīs var būt aizsargāts atšķirīgā apjomā un atšķirīgus laikposmus. Tieši šajā kontekstā Direktīvas 2001/83 11. panta otrajā teikumā, kā arī Regulas Nr. 726/2004 3. panta 3. punkta b) apakšpunktā paredzētais carve out noteikums ir neaizstājams instruments, – proti, tikai tas dod iespēju pēc Savienības tiesībās vienoti noteiktā atsauces (references) datu aizsardzības termiņa beigām atļaut ģenēriskās zāles vienā vienīgā procedūrā visās vai vairākās dalībvalstīs, vienlaikus ņemot vērā potenciāli atšķirīgo patentaizsardzību šajās dalībvalstīs.
27.

10 sabiedrību vārdu iekļaušanai strīdīgajos sarakstos bija norādīts šāds pamatojums: – Hafize Darya Shipping Co., Safiran Payam Darya Shipping Co. un Hoopad Darya Shipping Agency sarakstā tiek iekļautas, pamatojoties uz to, ka tās “rīkojas IRISL vārdā”; – Khazar Sea Shipping Lines Co., IRISL Europe un Valfajr Shipping Line Co. sarakstā tiek iekļautas, pamatojoties uz to, ka tās “pieder IRISL”; – Qeshm Marine Services & Engineering Co. un Marine Information Technology Development Co. sarakstā tiek iekļautas, pamatojoties uz to, ka tās “kontrolē IRISL”; – Irano Misr Shipping Co. sarakstā tiek iekļauta, pamatojoties uz to, ka tā “sniedz būtiskus pakalpojumus IRISL”, un – Rahbaran Omid Darya Ship Management Co. sarakstā tiek iekļauta, pamatojoties uz to, ka tā gan “rīkojas IRISL vārdā”, gan “sniedz tam būtiskus pakalpojumus”.
15.

Ar 2016. gada 27. maija tiesību aktiem Padome iekļāva apelācijas sūdzības iesniedzēja uzvārdu minēto aktu pielikumos ar šādu pamatojumu: “Svarīgs uzņēmējs, kas darbojas Sīrijā un kam ir intereses un/vai kas veic darbības inženierijas, būvniecības, naftas un gāzes nozarēs. Viņam ir intereses un/vai viņam ir būtiska ietekme vairākos uzņēmumos un vienībās Sīrijā, jo īpaši HESCO Engineering and Construction Company, kas ir liels inženierijas un būvniecības uzņēmums. Viņam ir ciešas saiknes ar Sīrijas režīmu. Kā vidutājs naftas iepirkumos no ISIL Sīrijas režīma vajadzībām George Haswani nodrošina atbalstu Sīrijas režīmam un gūst labumu no tā. Viņš gūst labumu no režīma arī no labvēlīgas attieksmes, tostarp no līguma, kas piešķirts viņam kā liela Krievijas naftas uzņēmuma Stroytransgaz apakšuzņēmējam.”
39.

Lai gan lieta Ludwig attiecās uz finanšu pakalpojumiem, var atgādināt, ka Tiesa jau ir apsvērusi atšķirību starp pamatpakalpojumiem un papildpakalpojumiem īpašo režīmu ceļojumu aģentūrām specifiskajā kontekstā. Lietā Madgett un Baldwin ( 28 ) divi viesnīcu īpašnieki piedāvāja kompleksus ceļojumus savas viesnīcas Anglijā klientiem. Kompleksajos ceļojumos ietilpa izmitināšana, autobusa transports no dažādiem iekāpšanas punktiem, kā arī vienas dienas ekskursijas ar autobusu laikā, kad klienti uzturas viesnīcā. Transporta pakalpojumi tika iegādāti no trešajām personām. Pārējie bija pašu sniegti pakalpojumi. Radās jautājums par to, vai šādiem kompleksiem ceļojumiem ir piemērojams īpašais režīms ceļojumu aģentūrām. Tiesa atzina, ka ir. To pamatoja ar apstākli, ka iepirkto pakalpojumu nevarēja uzskatīt tikai un vienīgi par papildpakalpojumu pamatpakalpojumam. Pretējā gadījumā kopējais piedāvājums būtu uzskatāms par tādu, uz ko neattiecas īpašais režīms ceļojumu aģentūrām.
“1.

Vai LESD 30. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz tādu valsts tiesību normu kā [Elektroenerģijas noteikumu] 12. panta 9. punkts, ar ko tiek ieviests īpašs maksājums par elektroenerģijas eksportu no Slovākijas Republikas teritorijas neatkarīgi no tā, vai elektroenerģija tiek eksportēta no Slovākijas Republikas teritorijas uz Eiropas Savienības dalībvalstīm vai uz trešajām valstīm, gadījumā, ja elektroenerģijas eksportētājs nepierāda, ka eksportētā elektroenerģija tika importēta Slovākijas Republikas teritorijā, proti, maksājums, ko piemēro vienīgi elektroenerģijai, kas ir ražota Slovākijas Republikas teritorijā, un no turienes eksportēta?
24.

Šis UPS izvirzītais arguments nepārliecina. Proti, Komisija izskatāmajā lietā nekādā ziņā neaprobežojas vien ar to, lai apšaubītu Vispārējās tiesas sniegto faktu un pierādījumu vērtējumu. Gluži pretēji, Komisija izvirza īstu tiesību jautājumu, proti, jautājumu par uzņēmumu tiesību uz aizstāvību apjomu Savienības mēroga uzņēmumu apvienošanās kontroles procedūrā. Šajā kontekstā Komisija it īpaši aktualizē problēmu saistībā ar Vispārējās tiesas veikto faktu juridisko kvalifikāciju – principā jautājums ir par to, vai Vispārējā tiesa no UPS neuzklausīšanas par galīgo cenu koncentrācijas modeli juridiski pareizi varēja izdarīt secinājumu par tiesību uz aizstāvību pārkāpumu. Šo jautājumu Tiesa kā apelācijas instance var izskatīt, un tas tai ir jāizskata ( 13 ).
49.

Vēlākā pētījumā par vides nolīgumu ietekmi uz KLP tika minēts, ka “savstarpējā atbilstība ir 2003. gada KLP reformas galvenais elements. Obligātas savstarpējās atbilstības ieviešana nozīmē, ka no 2005. gada 1. janvāra lauksaimniekiem, lai saņemtu tiešos maksājumus, būs jāievēro vairākas likumā noteiktas pārvaldības prasības (SMR), kā noteikts Regulas Nr. 1782/2003 III pielikumā, un jāsaglabā atbalsttiesīgā zemē labi lauksaimniecības un vides apstākļi (LLVA) saskaņā ar tās pašas regulas IV pielikumā noteikto sistēmu. Savstarpējās atbilstības prasības attiecas uz visu saimniecību, arī uz zemi un saimniecības atzariem, par kuriem netiek saņemti tiešie maksājumi. Neievērošanas rezultātā tiks piemēroti konkrēti tiešo maksājumu samazinājumi 3 % (no 1 % līdz 5 %) apmērā pirmā pārkāpuma gadījumā un no 15 % līdz 100 % apmērā gadījumos, kad neievērošana ir tīša, atkarībā no neatbilstības nopietnības, apjoma, pastāvīguma un atkārtošanās. Tādējādi tiks realizētas gan pastāvošas likumiskas prasības, gan LLVA standarti, kontrolējot tiešo maksājumu sistēmu” ( 29 ).