ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
17

FeV 11. pantā “Piemērotība” precizēts: “(1) Personām, kas vēlas iegūt vadītāja apliecību, jāatbilst tam nepieciešamajiem fiziskajiem un garīgajiem nosacījumiem. Nosacījumi inter alia netiek izpildīti, ja personai ir kāda no 4. vai 5. pielikumā minētajām slimībām vai trūkumiem, kas liecina par personas nepiemērotību vai ierobežotu piemērotību [vadīt transportlīdzekļus]. [..] (2) Ja kļūst zināmi fakti, kas pamato aizdomas par personas, kas vēlas iegūt vadītāja apliecību, fizisko vai garīgo nepiemērotību, vadītāja apliecību jomā kompetentās iestādes, īstenojot travaux préparatoires lēmumam par vadītāja apliecības piešķiršanu vai derīguma termiņa pagarināšanu vai arī par ierobežojumu vai nosacījumu noteikšanu, var pieprasīt attiecīgajai personai iesniegt ārsta slēdzienu. [..] (3) Lai kliedētu šaubas par piemērotību, atbilstoši 2. punkta noteikumiem attiecīgajai personai var pieprasīt iesniegt oficiāli atzīta vadīšanas piemērotības novērtēšanas ekspertu biroja slēdzienu (medicīniski psiholoģisku slēdzienu), [it īpaši] [..] 4. būtisku vai atkārtotu autovadītāja uzvedības noteikumu pārkāpumu vai ar ceļu satiksmes noteikumiem vai autovadīšanas piemērotību saistītu pārkāpumu gadījumā [..] vai 5. no jauna piešķirot vadītāja apliecību, [..] b) ja vadītāja apliecības atņemšana ir pamatota ar vienu no 4. apakšpunktā minētajiem iemesliem. [..] (8) Ja attiecīgā persona atsakās no pārbaudes vai vadītāja apliecību jomā kompetentajai iestādei laicīgi neiesniedz tās prasīto ekspertīzes slēdzienu, kompetentā iestāde ir tiesīga pieņemt lēmumu par šīs personas nepiemērotību transportlīdzekļa vadīšanai. [..]”
41

Šajā sakarā no Dānijas valdības apsvērumiem izriet, ka Dānijas Karaliste, ieviešot konkrēto tiesisko regulējumu pamata lietā, piešķīra prioritāti dzīvnieku aizsardzības mērķim pārvadāšanas laikā attiecībā pret pārējiem Direktīvas 91/628 mērķiem. Dānijas valdība turklāt uzsver, ka, tā kā dzīvnieku labturība ir prioritārs jautājums, tā izvēlējās nepieļaut nevajadzīgas dzīvnieku ciešanas to pārvadāšanas laikā, visnotaļ un cik vien iespējams ņemot vērā esošās ekonomiskās intereses, it īpaši pārvadātāju intereses un to iespējas pielāgoties jaunajām prasībām.
22

Eiropas Kopienu Komisija norāda, ka uzņēmējdarbības nodokļu režīms ir atkarīgs no tā, vai ir piemērojams viens no faktoriem, kas dod tiesības uz atbrīvojumu no nodokļa. Kaut arī darījumi ar vērtspapīriem ir atbrīvoti no PVN, nekustamas mantas piegāde attiecīgā gadījumā var būt apliekama ar nodokļiem. Šajos apstākļos iesniedzējtiesai būtu jāpārbauda dažādu Securenta veikto darbību raksturs. Šajā sakarā Komisija iesaka izmantot ieguldījumu formulu, kam jābūt pietiekami piemērotai, lai atspoguļotu faktisko saimniecisko situāciju.
9

CRDS tika ieviesta ar 1996. gada 24. janvāra Rīkojuma Nr. 95-50 par sociālā parāda atlīdzināšanu (JORF, 25.01.1996., 1226. lpp.) 14-1. punktu, kurā paredzēts: “Tiek ieviesta sociāla iemaksa no darba ienākumiem un no ienākumiem no kompensācijām [revenus de remplacement], kas minēti Code de la sécurité sociale L. 136-2.–L. 136-4. pantā, izņemot ārvalstu izcelsmes ienākumus, kas norādīti sekojošā 15. panta III punkta 1) apakšpunktā, kas gūti no 1996. gada 1. februāra līdz brīdim, kad šī kodeksa L. 136-1. pantā nosauktās fiziskās personas ir pārtraukušas savu 2. pantā paredzētā uzdevuma izpildi. Šī iemaksa tiek aprēķināta no minētajiem ienākumiem, ja ir izpildīti Code de la sécurité sociale L. 136-2.–L. 136-4. pantā un L. 136-8. panta III punktā minētie nosacījumi.”
57

Tomēr jāprecizē, ka no pastāvīgas judikatūras izriet, ka tad, ja nav Kopienu tiesiskā regulējuma attiecīgajā jautājumā, katras dalībvalsts tiesību sistēmā ir jānosaka kompetentās tiesas un tiesvedības procesuālie noteikumi, kam jānodrošina to tiesību aizsardzība, kuras attiecīgajām personām piešķir Kopienu tiesības, un, pirmkārt, šie noteikumi nedrīkst būt mazāk labvēlīgi par tiem, kas attiecas uz līdzīgām vietējā rakstura prasībām (līdzvērtības princips), un, otrkārt, tie nedrīkst padarīt praktiski neiespējamu vai pārmērīgi grūtu to tiesību īstenošanu, kas izriet no Kopienu tiesību sistēmas (efektivitātes princips) (skat. it īpaši 2007. gada 13. marta spriedumu lietā C-432/05 Unibet, Krājums, I-2271, 43. punkts, kā arī 2007. gada 7. jūnija spriedumu apvienotajās lietās no C-222/05 līdz C-225/05 van der Weerd u.c., Krājums, I-4233. lpp., 28. punkts un tajā minētā judikatūra).
28

Otrkārt, attiecībā uz zaudētās iespējas vērtējumu Pirmās instances tiesa, pārsūdzētā sprieduma 96. un 97. punktā atzīstot, ka Žirardo iesniegtās kandidatūras atbilst prasītajiem kritērijiem, lai tās tiktu ņemtas vērā, minētā sprieduma 98.–122. punktā izvērtēja, vai iespēja, kura viņai tika liegta, var tikt uzskatīta par drošu tajā ziņā, ka Žirardo būtu ja ne pilnīgi droša iespēja iegūt vienu no attiecīgajiem amatiem, tad vismaz pietiekami droša iespēja tiem piekļūt. Šajā ziņā, šā paša sprieduma 102.–107. punktā atzīmējot, ka attiecīgajā procedūras posmā Žirardo bija vienīgā kandidāte uz katru amatu, viņa varēja atsaukties uz ievērojamu agrāku pieredzi darbā Komisijā, viņas pakalpojumi tika augsti vērtēti un pastāvēja pietiekama atbilstības pakāpe starp viņas kvalifikāciju un minētā amata aprakstu, Pirmās instances tiesa minētā sprieduma 115.–117. punktā nosprieda: “115 Ņemot vērā iepriekš izklāstītos faktus, nevar uzskatīt, ka, beidzoties Civildienesta noteikumu 29. panta 1. punktā paredzētās vakantā amata procedūras pirmajam posmam, Komisija, kura varēja paplašināt savu izvēli [..], noteikti apstiprinātu vienu no Žirardo kandidatūrām un līdz ar to Žirardo bija visas iespējas saņemt pagaidu darbinieka līgumu PDNK 2. panta d) punkta izpratnē un gūt finansiālu labumu no tā izpildes. Līdz ar to var uzskatīt, ka Žirardo bija vismaz pietiekami droša iespēja šajā ziņā, kas viņai tika liegta tādēļ, ka Komisija noraidīja viņas kandidatūras, tās neizvērtējot. 116 Civildienesta noteikumu 29. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētās vakantā amata procedūras otrajā posmā cits kandidāts, arī pagaidu darbinieks, izrādīja Komisijai savu interesi par katru no astoņām darba vietām, par kurām arī Žirardo bija izrādījusi interesi [..]. Komisija varēja apstiprināt vienu vai otru no šiem kandidātiem. Tomēr tai bija tiesības, izvērtējot esošās kandidatūras, neapstiprināt nevienu no tām un pāriet pie Civildienesta noteikumu 29. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētā procedūras posma [..]. Visbeidzot, ievērojot judikatūrā iekļautos principus, tā varēja neturpināt minēto procedūru [..]. Šie fakti var samazināt Žirardo iespēju, ka viņas kandidatūra tiktu apstiprināta vienam no attiecīgajiem amatiem. 117 Tomēr, ja Žirardo būtu bijušas tiesības piedalīties jaunā vakantā amata procedūrā, ko sarīkotu pēc lēmumu par viņas kandidatūras noraidīšanas atcelšanas [..], viņa būtu varējusi izrādīt interesi par citiem tāda paša veida amatiem un, ņemot vērā inter alia šā sprieduma 103.–106. punktā minētos faktus, iespējami tikt apstiprināta vienā no tiem, ko Komisija neapstrīd. Šis fakts palielina Žirardo iespēju, ka viņas kandidatūra tiktu apstiprināta pagaidu darbinieka PDNK 2. panta d) apakšpunkta izpratnē statusā pastāvīgai darba vietai, kas atalgojama no apropriācijām pētījumiem un ieguldījumiem un kas pieder pie A kategorijas, kurai ir vajadzīga zinātniska rakstura kompetence un kas ir brīva Kopējā pētījumu centrā, Komisijas ģenerāldirektorātā “Pētījumi” vai “Informācijas sabiedrība”.”
4

Putnu direktīvas 4. pants nosaka: “1. Sugām, kuras minētas I pielikumā, jāpiemēro īpaši dzīvotņu aizsardzības pasākumi, lai nodrošinātu to izdzīvošanu un vairošanos savā izplatības areālā. Šim nolūkam jāapzina: a) sugas, kurām draud izzušana; b) sugas, kuras ir jūtīgas pret dažām izmaiņām savās dzīvotnēs; c) sugas, kuras savas skaitliski mazās populācijas vai ierobežotās vietējās izplatības dēļ uzskatāmas par retām sugām; d) citas sugas, kuras īpaši jāsaudzē to dzīvotņu īpatnību dēļ. Veicot novērtēšanu, par pamatu ņem populācijas attīstības tendences un svārstības. Kā īpašas aizsargājamās teritorijas šo sugu aizsardzībai dalībvalstis pirmām kārtām nosaka skaitliski un lieluma ziņā vispiemērotākās teritorijas, ņemot vērā aizsardzības prasības ģeogrāfiskajā jūras un sauszemes teritorijā, uz kuru attiecas šī direktīva. [..] 4. Attiecībā uz 1. un 2. punktā minētajām aizsargājamām teritorijām dalībvalstis attiecīgi rīkojas, lai nepieļautu dzīvotņu piesārņošanu vai kaitējuma nodarīšanu tām, kā arī novērš jebkurus traucējumus putnu dzīvei, ciktāl tie būtiski skar šā panta mērķus. Dalībvalstis cenšas nepieļaut dzīvotņu piesārņošanu vai kaitējuma nodarīšanu tām arī ārpus šīm aizsargājamām teritorijām.”
12

Pirmajā no izskatāmajām pamata prāvām Viamex bija deklarējis Hauptzollamt Kiel [Ķīles Galvenā muitas pārvalde] 35 dzīvu liellopu eksportu uz Libānu. Ar 2001. gada 1. februāra lēmumu Hauptzollamt, tostarp pamatojoties uz Regulas Nr. 615/98 1. pantu un 5. panta 3. punktu, noraidīja pieteikumu par eksporta kompensācijas piešķiršanu, ko tai bija iesniedzis Viamex, atsaucoties uz to, ka, pārbaudot šīs sabiedrības iesniegto maršruta plānu, ir atklājies, ka nav ticis ievērots Direktīvas 91/628 pielikuma VII nodaļas 48. punkta 5. apakšpunktā paredzētais 24 stundu atpūtas periods. Viamex tomēr norādīja, ka šī noteikuma neievērošana ir saistīta ar to, ka valsts pilnvarotais veterinārārsts lika Viamex atsākt transportēšanu pirms 24 stundu atpūtas perioda beigām. Hauptzollamt uzskata, ka, neraugoties uz šo apstākli, Viamex bija jābūt informētam par Direktīvā 91/628 paredzētajiem atpūtas laikiem. Turklāt Viamex avārijas un kravas automašīnu kontroles dēļ nebija ievērojis arī transportēšanas otrā posma maksimālo ilgumu, kas paredzēts Direktīvas 91/628 pielikuma VII nodaļas 48. punkta 4.d apakšpunktā.
9

Pēc nodokļu pārbaudes par 1998.–2000. gadu Finanzamt konstatēja, ka šie nomas darījumi ir apliekami ar parastu PVN likmi, jo attiecīgie nomas ienākumi nav gūti no nekustamā īpašuma iznomāšanas, kas saskaņā ar UStG ir atbrīvota no nodokļa. Finanzamt uzskatīja, ka zvejas tiesības ir neatkarīgas no zemes īpašuma.
9

Informatīvajā veidlapā, kas sagatavota atbilstoši Komisijas 1996. gada 18. decembra Lēmumam 97/266/EK par formu, kādā sniedzama informācija par Natura 2000 ierosinātajām teritorijām (OV L 107, 1. lpp.), Murdžijas Altas teritorija ir aprakstīta šādi: “Teritorijas vispārīgs raksturojums Dzīvotņu klases % Virsājs, pamežs, mūžzaļo augu krūmājs un garigas, dzelksnāji 20,00 Sausās pļavas, stepes 65,00 Mūžzaļie platlapkoku meži 15,00 Kopējais dzīvotnes segums 100 Teritorijas pārējās īpašības Nozīmīgu ainavu veido nedaudz viļņains reljefs un viļņveida ieplakas ar virspusējiem karsta veidojumiem, kam raksturīgi pauguri un abisāles (bezdibeņi). Substrātu veido krītains kaļķakmens, ko parasti klāj Pleistocēna smilšainais kaļķakmens. Klimats ir līdzīgs Vidusjūras klimatam. Kvalitāte un nozīme Apakšreģionu lielā mērā raksturo plašs sauss kaļķakmens līdzenums, kura augstākais punkts ir 679 m Montekačā [Monte Caccia]. Galvenokārt tam ir raksturīgs augsts akmeņains kaļķakmens līdzenums. Šis ir viens no visplašākajiem Itālijas pseidostepju apgabaliem ar zālainu veģetāciju, ņemot vērā Festuco brometalia. Apgabala flora ir īpaši bagātīga, sasniedzot apmēram 1500 sugas. Ir uzskaitītas gandrīz 90 ligzdojošu putnu sugas, un atbilstoši šim sugu skaitam šis apgabals ir otrajā vietā reģionālā mērogā aiz Gargano [Gargano]. Atlikušajām mežu audzēm pārsvarā ir raksturīgi Quercus pubescens, kas bieži vien ir sastopami kopā ar Fraxinus ornus. Te ir atrodams reti sastopamais Quercus cerris un Q. frainetto. Sensibilitāte Galvenais iznīcināšanas faktors ir kaļķa substrāta atdalīšanās no klints, kas pēc tam ar mehāniskām ierīcēm tiek samalts pulverī. Šādā veidā plašas teritorijas, kurās ir pseidostepes veģetācija, tiek iznīcinātas, apstrādājot jaunus apgabalus. Darbības veikšanai bieži vien ir nepieciešamas arī nemūrētas akmens sienas un cita veida iežogojums, kas rada būtiskus hidroģeoloģiskas katastrofas draudus. Atkārtoti ugunsgrēki, kas saistīti ar to, ka apgabalā dominē graudkopība, un ar papildu dzīvesvietu ierīkošanu vietās, kas ir vispievilcīgākās tūrismam. Neatbilstoša karsta kriteņu (iedobumu) izmantošana par pilsētas sauso atkritumu un sauso atkritumu izgāztuvēm.”
15

Saskaņā ar Regulas Nr. 800/1999 5. panta 7. punkta pirmās daļas a) apakšpunktu visiem lauksaimniecības produktu eksportētājiem ir jāiesniedz eksporta deklarācija par produktiem, par kuriem tie prasa kompensāciju. Kā izriet no šī punkta trešās un ceturtās daļas, ja šī deklarācija ir pieņemta, kompetentais muitas dienests drīkst atļaut iekraušanas operācijas, bet tam, kā izriet arī no minētās regulas preambulas ceturtā un sestā apsvēruma, kā arī no Regulas Nr. 386/90 2. panta un Regulas Nr. 2090/2002 5. panta, ir jābūt iespējai veikt attiecīgo lauksaimniecības produktu fiziskās pārbaudes, lai kontrolētu to atbilstību minētajai deklarācijai iekraušanas brīdī.
Noteikta produkta tirgū dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma atteikums izpildīt jau esoša klienta pasūtījumus ir šī dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana EKL 82. panta izpratnē, ja bez jebkāda objektīva attaisnojuma šī rīcība ir tāda, kas var likvidēt tirdzniecības partnera konkurenci. Attiecībā uz uzņēmuma atteikumu piegādāt savus produktus dalībvalstī vairumtirgotājiem, kas tos eksportē uz citām dalībvalstīm, šāda ietekme uz konkurenci var pastāvēt ne tikai tad, ja šis atteikums rada šķēršļus šo vairumtirgotāju darbībai šīs dalībvalsts tirgū, bet arī tad, ja tas likvidē to reālu konkurenci šo pašu produktu izplatīšanā šo citu dalībvalstu tirgos.

Uzņēmums, kam attiecībā uz kāda produkta, kuram ir patērētājiem pazīstamas un novērtētas preču zīmes reputācija, izplatīšanu ir dominējošs stāvoklis, nedrīkst pārtraukt piegādes senam klientam, kas ievēro pieņemto komerciālo praksi, ja klienta pasūtījumi nav neparasta rakstura. Šāda rīcība ir pretrunā EK līguma 3. panta g) punktā, ko skaidrāk nosaka EKL 82. pants, un jo īpaši tā otrās daļas b) un c) apakšpunktā noteiktajiem mērķiem, jo pārdošanas atteikums nelabvēlīgi ierobežo noieta tirgus patērētājiem un rada diskrimināciju, kas pat var izstumt tirdzniecības partneri no attiecīgā tirgus.

Lai noteiktu, vai uz farmācijas uzņēmuma, kam noteiktu zāļu piegādes valsts tirgū ir dominējošs stāvoklis, atteikumu piegādāt zāles vairumtirgotājiem, kas nodarbojas ar paralēlo eksportu uz citām dalībvalstīm, kurās šo zāļu cenas ir noteiktas augstākas, attiecas EKL 82. pantā, proti, tā otrās daļas b) punktā noteiktais aizliegums, jāpārliecinās, vai ir objektīvi apsvērumi, kuru dēļ šāda prakse nevar tikt uzskatīta par šī uzņēmuma dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu.

Šajā ziņā šāds uzņēmums nevar balstīt savus argumentus uz faktu, ka paralēlais eksports, ko tas vēlas ierobežot, galapatērētājiem sniedz tikai niecīgu labumu. Zāļu paralēlais eksports no dalībvalsts, kurā to cenas ir zemas, uz citām dalībvalstīm, kurās cenas ir augstākas, principā sniedz šo zāļu pircējiem šajās pēdējās dalībvalstīs alternatīvu apgādes avotu, kas šo zāļu galapatērētājam neizbēgami rada zināmas priekšrocības. Alternatīva apgādes avota, ko veido paralēlā tirdzniecība importa dalībvalstī, pievilcīgums slēpjas tieši tajā apstāklī, ka tirdzniecība šīs dalībvalsts tirgū var piedāvāt tos pašus produktus par zemākām cenām nekā tās, ko šajā tirgū piemēro farmācijas uzņēmumi. Šī iemesla dēļ dalībvalstīs, kurās valsts regulē zāļu cenas, paralēlā tirdzniecība var izdarīt spiedienu uz šīm cenām un tādējādi radīt finansiālas priekšrocības ne tikai slimokasēm, bet arī attiecīgajiem pacientiem, kuriem šo zāļu cenas daļa, kas jāsedz viņiem pašiem, būs mazāka. Tāpat zāļu paralēlā tirdzniecība no vienas dalībvalsts uz otru var paplašināt izvēles iespējas šīs pēdējās subjektiem, kas zāles iegādājas ar publiskā iepirkuma palīdzību, kura ietvaros paralēlie importētāji var piedāvāt zāles par zemākām cenām.

(sal. ar 38., 39., 51., 53. un 55.–57. punktu)
Lieta C-265/06

Eiropas Kopienu Komisija

pret

Portugāles Republiku

“Valsts pienākumu neizpilde — Preču brīva aprite — EKL 28. un 30. pants — EEZ līguma 11. un 13. pants — Importa kvantitatīvie ierobežojumi — Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību — Mehāniskie transportlīdzekļi — Krāsainu plēvju līmēšana uz logu stikliem”

Ģenerāladvokātes Vericas Trstenjakas [Verica Trstenjak] secinājumi, sniegti 2007. gada 13. decembrī I - 2247

Tiesas (trešā palāta) 2008. gada 10. aprīļa spriedums I - 2268

Sprieduma kopsavilkums

Preču brīva aprite – Kvantitatīvie ierobežojumi – Pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību

(EKL 28. un 30. pants; EEZ līguma 11. un 13. pants)

Dalībvalsts, kuras tiesību aktos ir paredzēts aizliegums līmēt krāsainas plēves uz mehānisko transportlīdzekļu priekšējā stikla un līdzās pasažieru sēdvietām esošo logu stikliem, nav izpildījusi EKL 28. un 30. pantā, kā arī Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 11. un 13. pantā paredzētos pienākumus. Šāds aizliegums ietekmē gandrīz visu krāsaino plēvju, kas tiek likumīgi ražotas un pārdotas citās dalībvalstīs vai EEZ līguma līgumslēdzējās valstīs un kuras ir paredzēts uzlīmēt uz mehānisko transportlīdzekļu logu stikliem, tirdzniecību un ir pārmērīgs un nesamērīgs ar noziedzības apkarošanas un ceļu satiksmes drošības aizsardzības mērķiem, kuru īstenošanu ar šo aizliegumu ir paredzēts nodrošināt. Tādējādi, kaut arī šķiet, ka šāds aizliegums ļauj apskatīt mehānisko transportlīdzekļu iekšpusi, vienkārši to novērojot, no tā neizriet, ka tas ir nepieciešams minēto mērķu sasniegšanai. Līdz ar to, pirmkārt, vizuālā apskate ir tikai viens no daudziem līdzekļiem, lai apkarotu noziedzību un novērstu pārkāpumus, kas attiecas uz pienākumu lietot drošības jostu, un, otrkārt, vismaz dažas plēves, proti, tās, kas ir pietiekami caurspīdīgas, ļauj veikt vēlamo vizuālo mehānisko transportlīdzekļu iekšpuses apskati.

(sal. ar 35., 38., 40.–42., 46. un 47. punktu)
Apvienotās lietas no C-287/06 līdz C-292/06

Deutsche Post AG u.c.

pret

Bundesrepublik Deutschland

(Verwaltungsgericht Köln lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Pasta pakalpojumi — Direktīva 97/67/EK — Joma, kas rezervēta vispārējo pasta pakalpojumu sniedzējam — Īpaši tarifi klientiem komersantiem, kas pasta iestāžu tīkla vietās nodod minimālu sašķirotu sūtījumu daudzumu — Atteikums piemērot šādus tarifus starpniekiem, kas komercdarbības ietvaros un savā vārdā apvieno dažādu sūtītāju sūtījumus”

Tiesas (pirmā palāta) 2008. gada 6. marta spriedums I - 1245

Sprieduma kopsavilkums

Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Kopienas pasta pakalpojumi – Direktīva 97/67 – Pakalpojumi, kas rezervēti vispārējo pasta pakalpojumu sniedzējiem

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/67 12. panta piektais ievilkums)

Direktīvas 97/67 par kopīgiem noteikumiem Kopienas pasta pakalpojumu iekšējā tirgus attīstībai un pakalpojumu kvalitātes uzlabošanai, kas grozīta ar Direktīvu 2002/39, 12. panta piektais ievilkums, ar kuru dalībvalstīm ir noteikts pienākums veikt pasākumus, kas vajadzīgi, lai visiem pakalpojumiem, kuri ir vispārējo pakalpojumu sniegšanas daļa, nodrošinātu tādus tarifus, kas atbilst pārskatāmības un nediskriminācijas principiem, un paredzēts, ka šos tarifus ar attiecīgajiem nosacījumiem vienādi piemēro gan trešo personu attiecībās, gan trešo personu un to vispārējo pakalpojumu sniedzēju attiecībās, kas sniedz līdzvērtīgus pakalpojumus, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj, ka uzņēmumiem, kas komercdarbības ietvaros un savā vārdā savāc pasta sūtījumus no dažādiem sūtītājiem, tiek atteikts izmantot īpašus tarifus, kurus vispārējo pasta pakalpojumu sniedzējs savas ekskluzīvās licences jomā piešķir klientiem komersantiem iepriekš sašķirotu sūtījumu minimālā noteiktā daudzuma piegādei tā pasta centros.

Tādas starpnieku darbības kā pasta sūtījumu savākšana no dažādiem sūtītājiem, to iepriekšēja sašķirošana un nogādāšana līdz piekļuves vietām neietilpst jomā, kuru var rezervēt vispārējo pasta pakalpojumu sniedzējam saskaņā ar Direktīvas 97/67 7. panta 1. punktu, līdz ar to šo tiesību normu nevar izmantot, lai attaisnotu atšķirīgu izturēšanos pret attiecīgajiem starpniekiem, salīdzinot ar minētās sabiedrības klientiem komersantiem.

Turklāt, kaut arī minētās direktīvas 12. panta piektā ievilkuma mērķis nav risināt jautājumu, vai vispārējo pasta pakalpojumu sniedzējam ir jāpiešķir pieeja pasta sistēmai ar citiem nosacījumiem un citiem piekļuves punktiem nekā tie, kas ir paredzēti parasto vēstuļu pasta pakalpojumiem, tomēr no minētās tiesību normas redakcijas izriet, ka ar to dalībvalstīm tiek noteikts stingrs pienākums ievērot pārskatāmības un nediskriminācijas principus gadījumā, ja šis pakalpojumu sniedzējs sniedz šādu pieeju par īpašiem tarifiem.

(sal. ar 27., 28., 31., 35., 41. un 44. punktu un rezolutīvo daļu)
Kopienu tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka tās pieļauj dalībvalsts tiesisko regulējumu, kas valsts iestādēm, nepiemērojot noteikumus par publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu, ļauj – saskaņā ar Direktīvu 97/67 par kopīgiem noteikumiem Kopienas pasta pakalpojumu iekšējā tirgus attīstībai un pakalpojumu kvalitātes uzlabošanai – rezervēto pasta pakalpojumu sniegšanas tiesības piešķirt valsts akciju sabiedrībai, kuras kapitāldaļas pilnībā pieder valstij un kura šajā valstī ir universālo pasta pakalpojumu sniedzēja.

Minētās direktīvas 7. pants dalībvalstīm ļauj rezervēt noteiktu pasta pakalpojumu sniegšanas tiesības universālo pasta pakalpojumu sniedzējam (-iem), ja tas ir nepieciešams šo pakalpojumu uzturēšanai. Līdz ar to tiktāl, ciktāl pasta pakalpojumu sniegšanas tiesības saskaņā ar šo direktīvu ir rezervētas vienam universālo pakalpojumu sniedzējam, šādi pakalpojumi ir pasargāti no konkurences, jo nevienam citam komersantam nav atļauts sniegt minētos pakalpojumus. Līdz ar to nevar tikt piemēroti Kopienu noteikumi publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas jomā, kuru galvenais mērķis ir preču brīva aprite un pakalpojumu sniegšanas brīvība, kā arī netraucēta konkurence visās dalībvalstīs.

(sal. ar 39.–41. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)
Lēmums atlaist no darba grūtniecības un/vai bērna piedzimšanas dēļ ir pretrunā Direktīvas 76/207 par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba, profesionālās izglītības un izaugsmes iespējām un darba apstākļiem, 2. panta 1. punktam un 5. panta 1. punktam neatkarīgi no brīža, kad šis lēmums atlaist no darba tiek paziņots, pat ja tas tiek paziņots pēc Direktīvas 92/85 par pasākumu ieviešanu, lai veicinātu drošības un veselības aizsardzības darbā uzlabošanu darbiniecēm grūtniecēm, nedēļniecēm vai tādām, kas baro bērnu ar krūti, 10. pantā paredzētā aizsardzības perioda beigām. Tā kā šāds lēmums atlaist no darba ir pretrunā gan Direktīvas 92/85 10. pantam, gan Direktīvas 76/207 2. panta 1. punktam un 5. panta 1. punktam, dalībvalsts saskaņā ar pēdējās minētās direktīvas 6. pantu izvēlētam pasākumam, lai sodītu par šo tiesību normu pārkāpumu, ir jābūt vismaz vienādam ar to, kas valsts tiesībās paredzēts, īstenojot Direktīvas 92/85 10. un 12. pantu.

(sal. ar 42., 54. punktu un rezolutīvās daļas 2. punktu)