Keywords

Summary



Keywords

1. Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi – Pienākuma atgūt nelikumīgo atbalstu neievērošana – Pamati aizstāvībai – Pilnīga izpildes neiespējamība – Novērtējuma kritēriji

(EKL 10. pants, 88. panta 2. punkts un 228. panta 2. punkts)

2. Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi – Tiesas spriedums, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde – Pienākuma izpildīt spriedumu neizpilde – Finansiālas sankcijas – Mērķis – Atbilstoša soda izvēle

(EKL 228. panta 2. punkts)

3. Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi – Tiesas spriedums, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde – Pienākuma izpildīt spriedumu neizpilde – Finansiālas sankcijas – Kavējuma nauda – Samaksas pienākums – Nosacījums – Pienākuma neizpildes turpināšanās līdz Tiesas veiktai faktu pārbaudei

(EKL 228. panta 2. punkts; Padomes Regulas Nr. 659/1999 preambulas 13 . apsvērums)

4. Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi – Tiesas spriedums, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde – Pienākuma izpildīt spriedumu neizpilde – Finansiālas sankcijas – Kavējuma nauda – Kavējuma naudas veids – Apmēra noteikšana – Kritēriji

(EKL 228. panta 2. punkts)

5. Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi – Tiesas spriedums, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde – Pienākuma izpildīt spriedumu neizpilde – Finansiālas sankcijas – Kavējuma nauda – Apmēra noteikšana – Attiecīgās dalībvalsts pienākums pierādīt izpildes progresu

(EKL 228. panta 2. punkts)

6. Valsts atbalsts – Komisijas lēmums, ar kuru konstatēta atbalsta nesaderība ar kopējo tirgu un uzdots to atcelt – Dalībvalsts pienākumu noteikšana – Atgūšanas pienākums – Piemērojamība

(EKL 88. panta 2. punkts; LES 3. panta 3. punkts un 51. pants; 27. protokols par iekšējo tirgu un konkurenci)

7. Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi – Tiesas spriedums, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde – Pienākuma izpildīt spriedumu neizpilde – Valsts atbalsts – Finansiālas sankcijas – Kavējuma nauda – Kavējuma naudas dzēšanas kārtība – Grūtībās nonākuši vai bankrotējuši saņēmēji – Ietekmes neesamība

(EKL 228. panta 2. punkts)

8. Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi – Tiesas spriedums, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde – Pienākuma izpildīt spriedumu neizpilde – Valsts atbalsts – Finansiālas sankcijas – Kavējuma nauda – Kavējuma naudas dzēšanas kārtība – Valstu tiesās apstrīdēti atgūšanas rīkojumi – Valsts iestāžu pienākums apstrīdēt valsts lēmumus, ar kuriem atņemta Komisijas lēmuma iedarbība

(EKL 228. panta 2. punkts)

9. Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi – Tiesas spriedums, ar kuru konstatēta pienākumu neizpilde – Pienākuma izpildīt spriedumu neizpilde – Finansiālas sankcijas – Kavējuma nauda – Naudas sods – Abu sankciju apvienošana – Pieļaujamība – Apstākļi

(EKL 228. panta 2. punkts)

10. Valsts atbalsts – Nelikumīga atbalsta atgūšana – Pienākums – Tūlītējas un efektīvas Komisijas lēmuma izpildes pienākums

(EKL 88. panta 2. punkts)

Summary

1. Tā kā par Komisijas lēmumu atcelt ar kopējo tirgu nesaderīgo valsts atbalstu nav tikusi celta tieša prasība vai šāda prasība tikusi noraidīta, vienīgais pamatojums, uz kuru dalībvalsts var atsaukties, lai atspēkotu prasību par valsts pienākumu neizpildi, ir absolūta neiespējamība pareizi izpildīt minēto lēmumu. Šai ziņā Savienības tiesībās noteikto pienākumu neizpildi nevar attaisnot nedz ar bažām par iekšējām grūtībām, pat tādām, kuras ir nepārvaramas, nedz ar to, ka attiecīgā dalībvalsts uzskata par vajadzīgu pārbaudīt katra konkrētā uzņēmuma individuālo stāvokli.

Tādējādi attiecīgās dalībvalsts kavēšanās Komisijas lēmuma īstenošanā pēc pirmā sprieduma par pienākumu neizpildi, kas būtībā skaidrojama ar tās novēlotu iesaistīšanos nelikumīgā atbalsta summas identificēšanas un atgūšanas grūtību novēršanā, nevar būt pieņemams pamatojums absolūtai pagaidu neiespējamībai izpildīt lēmumu. Šajā ziņā nav nozīmes tam, ka attiecīgā dalībvalsts ir informējusi Komisiju par grūtībām, kas radās minētā atbalsta atgūšanā, un to novēršanas risinājumiem.

(sal. ar 30. un 31. punktu)

2. EKL 228. panta 2. punktā paredzētās tiesvedības ietvaros Tiesai katrā lietā, ņemot vērā tajā izskatāmās lietas apstākļus, kā arī pēc Tiesas ieskatiem vajadzīgo pārliecināšanas un atturēšanas līmeni, ir jānosaka finansiālās sankcijas, kuras ir piemērotas, lai nodrošinātu pēc iespējas ātrāku tāda sprieduma izpildi, ar kuru iepriekš konstatēta pienākumu neizpilde, un lai novērstu tādu pašu Savienības tiesību pārkāpumu atkārtošanos. Šim nolūkam Komisijas ieteikumi nevar saistīt Tiesu, un tie ir izmantojami tikai kā noderīgas atsauces pamats. Tāpat arī pamatnostādnes, kas ir ietvertas Komisijas paziņojumos, nav saistošas Tiesai, bet palīdz nodrošināt šīs iestādes veiktās rīcības pārskatāmību, paredzamību un tiesisko drošību.

Turklāt konstatētās valsts pienākumu neizpildes faktiskie un juridiskie apstākļi var norādīt uz to, ka tādu pašu Savienības tiesību pārkāpumu atkārtošanās nākotnē efektīva novēršana var prasīt atturoša pasākuma veikšanu.

(sal. ar 35.–37. un 89. punktu)

3. Kavējuma naudas noteikšana principā ir attaisnojama tikai tad, ja turpinās valsts pienākumu neizpilde, kas pamatota ar iepriekšējā sprieduma neizpildi līdz faktu pārbaudei Tiesā.

Šādi tas ir procedūrā par tāda Komisijas lēmuma izpildi, ar kuru noteikts atgūt nelikumīgo atbalstu, kad mutvārdu procesa pabeigšanas brīdī minēto atbalstu izmaksājusī dalībvalsts nav vēl atguvusi tā būtisku daļu, šādi kavējot efektīvas konkurences atjaunošanu, kā tas ir paredzēts Regulas Nr. 659/1999 par EKL 88. panta piemērošanu preambulas 13. apsvērumā.

Tādējādi piespriešana šai dalībvalstij maksāt kavējuma naudu ir finansiāli piemērots veids, lai to mudinātu veikt pasākumus, kas vajadzīgi, lai izbeigtu konstatēto pienākumu neizpildi un nodrošinātu, lai pilnīgi tiktu izpildīts Komisijas lēmums, kā arī iepriekšējais, tai nelabvēlīgais spriedums par pienākumu neizpildi.

(sal. ar 42., 44. un 45. punktu)

4. Īstenojot savu rīcības brīvību šajā jomā, Tiesai kavējuma nauda ir jānosaka tā, lai tā būtu, pirmkārt, pielāgota apstākļiem un, otrkārt, samērīga ar konstatēto pienākumu neizpildi, kā arī attiecīgās dalībvalsts maksātspēju.

Tiesai veicot vērtējumu, pamata kritēriji, kas ir jāņem vērā, lai nodrošinātu kavējuma naudas piespiedu iedarbību nolūkā panākt vienotu un efektīvu Savienības tiesību piemērošanu, principā ir pārkāpuma ilgums, tā smagums un attiecīgās dalībvalsts maksātspēja. Piemērojot šos kritērijus, Tiesai īpaši ir jāņem vērā tas, kā pienākumu neizpilde ietekmē privātās un sabiedrības intereses, kā arī tas, cik steidzami ir mudināt attiecīgo dalībvalsti izpildīt tās pienākumus.

Jautājumā par strīdu saistībā ar tāda Komisijas lēmuma neizpildi, ar ko noteikts atgūt atbalstu, kas izmaksāts saskaņā ar nelikumīgā atbalsta sistēmu, kavējuma naudas veida noteikšanā ir jāņem vērā atbalstu piešķīrušās dalībvalsts norādītais minētā atbalsta atgūšanas darbību īpašais raksturs.

Ja izrādās, ka šai dalībvalstij būs īpaši sarežģīti īsā laikā pilnīgi izpildīt Komisijas lēmumu un līdz ar to iepriekšējo, tai nelabvēlīgo spriedumu par pienākumu neizpildi, ņemot vērā, ka ar darbībām, uz kurām attiecas šī izpilde, tiek aptverts ievērojams uzņēmumu skaits, kavējuma nauda, kas noteikta nevis kā fiksēta summa, bet ņemot vērā iespējamo dalībvalsts panākto progresu pienākumu izpildē, ir piemērota lietas īpašiem apstākļiem un līdz ar to ir samērīga ar konstatēto pienākumu neizpildi.

Tādējādi par atbilstošu ir jāuzskata periodisks maksājums tādā apmērā, ko aprēķina, pamatsummu reizinot ar tāda nelikumīgā atbalsta procentuālu daļu, kura vēl nav atgūta vai kuras apmērs nav ticis pierādīts salīdzinājumā ar to apmēru kopumu, kas sprieduma pasludināšanas dienā vēl nav atgūts.

(sal. ar 47.–49., 52., 53., 56., 57. un 93. punktu)

5. Lai aprēķinātu kavējuma naudu dalībvalstij, kas nav izpildījusi Tiesas spriedumu, ar kuru tai noteikts atgūt nelikumīgi izmaksāto atbalstu, minētā atgūšana jāņem vērā tikai, ciktāl Komisija par to tikusi informēta un varējusi izvērtēt šajā ziņā tai iesniegto pierādījumu atbilstību.

Attiecībā uz nelikumīgā valsts atbalsta atgūšanu attiecīgajai dalībvalstij ir jāiesniedz šai iestādei pierādījumi par minētā atbalsta atgūšanu, kā tas izriet no lojālas sadarbības principa, lai nodrošinātu Līguma tiesību normu pilnīgu ievērošanu.

Turklāt neatkarīgi no pieņēmuma, ka nelikumīgo atbalstu atmaksās to saņēmušais uzņēmums, vajadzīgā pierādījuma raksturs ir jāpielāgo tādu faktisko apstākļu specifikai, ar kuriem attiecīgā dalībvalsts sastopas atgūšanas darbībās.

(sal. ar 50., 53. un 71. punktu)

6. Līguma normas konkurences un īpaši valsts atbalsta jomā, kurās tiek pausts viens no Eiropas Savienībai noteiktiem pamatuzdevumiem, ir fundamentālas, kā tas izriet no LES 3. panta 3. punkta, proti, iekšējā tirgus izveides, kā arī no 27. protokola par iekšējo tirgu un konkurenci, kas, piemērojot LES 51. pantu, ir līgumu neatņemama sastāvdaļa un saskaņā ar kuru iekšējais tirgus ietver sistēmu, ar kuru tiek nodrošināts, ka konkurence netiek izkropļota.

Šajā ziņā ar kopējo tirgu nesaderīga atbalsta atgūšanas mērķis ir novērst konkurences izkropļošanu, kas radusies, kad šī atbalsta saņēmējs salīdzinājumā ar tā konkurentiem guva konkurences priekšrocības tirgū, atjaunojot stāvokli pirms minētā atbalsta izmaksas.

Turklāt ar atgūšanu tiek noteikta sankcija ne tikai par attiecīgā atbalsta nesaderīgumu, bet arī par LESD 108. panta 3. punktā paredzēto dalībvalsts divkāršo pienākumu neizpildi, saskaņā ar kuru, pirmkārt, šai valstij jāinformē Komisija par plāniem piešķirt vai grozīt atbalstu un, otrkārt, tā nevar sākt īstenot ierosinātos pasākumus, kamēr šī procedūra nav beigusies ar galīgu lēmumu.

(sal. ar 60.–62. punktu)

7. Kavējuma naudas aprēķināšanai nelikumīga atbalsta atgūšanas jomā vajadzīgā pierādījuma raksturs ir jāpielāgo tādu faktisko apstākļu specifikai, ar kuriem attiecīgā dalībvalsts sastopas atgūšanas darbībās.

Attiecībā uz gadījumiem, kuros attiecīgais atbalsts ir jāatgūst no maksātnespējīgiem uzņēmumiem vai pakļautiem maksātnespējas procedūrai, kuras mērķis ir pārdot aktīvus un dzēst pasīvus, tas, ka uzņēmumiem ir grūtības vai tie ir maksātnespējīgi, neietekmē atgūšanas pienākumu. Agrākās situācijas atjaunošana un konkurences izkropļošanas, kas radusies nelikumīgā atbalsta piešķiršanas dēļ, izbeigšana principā var tikt panākta, reģistrējot prasījumu sarakstā tādu prasījumu, kas attiecas uz attiecīgā atbalsta atgūšanu.

Šai ziņā attiecīgajai dalībvalstij ir jāiesniedz Komisijai pierādījums par attiecīgo prasījumu reģistrāciju maksātnespējas procedūras ietvaros. Gadījumā, ja tas nav iespējams, šai dalībvalstij ir jāziņo par visiem faktiem, lai pierādītu, ka tā veikusi visu iespējamo, lai to dabūtu. Tostarp gadījumā, kad prasījumu reģistrācijas pieteikums būtu bijis noraidīts, tai būtu jāiesniedz pierādījums par to, ka saskaņā ar valsts tiesību aktiem tā ir uzsākusi procesu minētā atteikuma apstrīdēšanai.

Attiecībā uz gadījumiem, kad attiecīgais nelikumīgais atbalsts ir jāatgūst no uzņēmumiem, pret kuriem bez panākumiem ir piemēroti aizsardzības un individuāli izpildes pasākumi, attiecīgajai dalībvalstij ir jāveic un pēc tam jāpaziņo Komisijai visi pasākumi, lai saņemtu nelikumīgā atbalsta atmaksu, kā arī vajadzības gadījumā jāuzsāk likvidācijas procedūra, lai tā varētu atsaukties uz saviem prasījumiem saistībā ar šo uzņēmumu aktīviem. Tādējādi dalībvalstij jāiesniedz pierādījumi, pirmkārt, par maksātnespējas procedūras uzsākšanu pret attiecīgajiem uzņēmumiem un, otrkārt, par to prasījumu reģistrēšanu.

Attiecībā uz gadījumiem, kad attiecīgais nelikumīgais atbalsts ir jāatgūst no neeksistējošiem uzņēmumiem, pierādījums par to izslēgšanu no komercreģistra ir pietiekams, lai pierādītu to neesamību un līdz ar to neiespējamību atgūt šo atbalstu.

(sal. ar 71.–74., 76. un 77. punktu)

8. Kavējuma naudas aprēķināšanai nelikumīga atbalsta atgūšanas jomā gadījumos, kad atgūšanas rīkojumi par nelikumīga atbalsta atgūšanu, ko izmaksājusi dalībvalsts, ir apstrīdēti valsts tiesās, attiecīgajai dalībvalstij saskaņā ar prasību par atbalsta, kas nav saderīgs ar kopējo tirgu, efektīvu piedziņu ir jāapstrīd jebkurš valsts lēmums, ar kuru Komisijas lēmumam tiek atņemta lietderīga iedarbība, it īpaši to iemeslu dēļ, kad tiek piemēroti noteikumi par noilgumu vai pierādījumiem.

(sal. ar 78. punktu)

9. Ņemot vērā EKL 228. panta 2. punktā paredzētās tiesvedības mērķus, Tiesa, īstenojot rīcības brīvību, kas tai ir piešķirta minētajā pantā, var kumulatīvi noteikt kavējuma naudu un naudas sodu.

Lēmums noteikt naudas sodu katrā lietā ir atkarīgs no visiem atbilstošiem apstākļiem gan saistībā ar konstatētās pienākumu neizpildes īpatnībām, gan no pašas dalībvalsts, uz kuru attiecas tiesvedība, kas uzsākta, pamatojoties uz EKL 228. pantu, nostājas. Šajā ziņā minētajā normā Tiesai ir paredzēta plaša rīcības brīvība, lai lemtu par šādas sankcijas noteikšanu.

Ja Tiesa nolemj piespriest nauda sodu, tad tai, īstenojot savu rīcības brīvību, šī sankcija ir jānosaka tādējādi, lai tā, pirmkārt, būtu pielāgota apstākļiem un, otrkārt, būtu samērīga ar konstatēto pienākumu neizpildi, kā arī attiecīgās dalībvalsts maksātspēju. Šajā ziņā atbilstošo faktoru vidū ir tādi apstākļi kā valsts pienākumu neizpildes ilgums kopš sprieduma, kurā tā konstatēta, pasludināšanas un pārkāpuma smagums. Turklāt pamats atturoša pasākuma veikšanai var būt tādu pašu Savienības tiesību pārkāpumu atkārtošanās nākotnē efektīva novēršana.

(sal. ar 82., 83., 89., 93. un 94. punktu)

10. Nelikumīga atbalsta atgūšanā dalībvalstij ir jāpanāk efektīva maksājamo summu atgūšana, savukārt novēlota atgūšana, kas notikusi pēc noteiktā termiņa, neatbilst Līguma prasībām. Šajā kontekstā dalībvalsts nevar aizbildināties ar iekšējās tiesību sistēmas normām, praksi vai situācijām, lai pamatotu Savienības tiesībās paredzētu pienākumu neievērošanu.

Šajā ziņā nav pieņemams šīs dalībvalsts izvirzītais pamatojums, kas saistīts ar iekšējām grūtībām īstenojamo pasākumu sarežģītības dēļ, lai identificētu attiecīgā nelikumīgā atbalsta saņēmējus un lai no tiem to atgūtu.

(sal. ar 86. un 87. punktu)