ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8.

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu šajā lietā galvenokārt attiecas uz to, kā interpretēt Komisijas 2009. gada 28. oktobra Lēmumu 2011/5/EK (kas attiecas uz valsts atbalsta aspektiem īpašā Spānijas nodokļu shēmā, kurā paredzēta finanšu nemateriālās vērtības amortizācija nodokļu vajadzībām saistībā ar līdzdalības iegādi ārvalstīs), kā to piemēro Spānijas Karaliste ( 9 ). Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir skarts arī jautājums par to, vai ir spēkā Komisijas lēmums par LESD 108. panta 2. punktā paredzētās procedūras uzsākšanu attiecībā uz valsts atbalstu SA.35550 (13/C) (ex 13/NN, ex 12/CP) – Finanšu nemateriālās vērtības amortizācija nodokļu vajadzībām saistībā ar līdzdalības iegādi ārvalstīs ( 10 ) un Komisijas Lēmums (ES) 2015/314 (2014. gada 15. oktobris) par valsts atbalstu SA.35550 (13/C) (ex 13/NN) (ex 12/CP), ko īstenojusi Spānija attiecībā uz finanšu nemateriālās vērtības amortizāciju nodokļu vajadzībām saistībā ar līdzdalības iegādi ārvalstīs (izziņots ar dokumenta numuru C(2014) 7280) ( 11 ).
2)

Vai EKL 28. un 30. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj dalībvalsts tiesisko regulējumu, šajā gadījumā Dekrētu par elektroenerģiju, aplūkojot to kopsakarā ar 2004. gada 5. marta lēmumu, kā to piemēro [regulatīvā iestāde], kas bezmaksas sadali ierobežo ar elektroenerģiju no ražošanas iekārtām, kuras elektroenerģiju tieši ievada Beļģijā esošā sadales tīklā, un elektroenerģija no ražošanas iekārtām, kuras neveic tiešu ievadi Beļģijā esošā sadales tīklā, netiek iekļauta bezmaksas sadalē?
146.

Turklāt Telefónica apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir kļūdaini interpretējusi Likuma Nr. 17/2006 33. panta 1. punktu un Likuma Nr. 8/2009 3. panta 2. punktu, konstatējot, ka ar šīm tiesību normām tiek izbeigta jebkāda saikne starp atbalsta apmēru un uz nodokļu pasākumu pamata veikto maksājumu summu. Pirmkārt, tas, ka tie var tikt ieskaitīti Spānijas vispārējā valsts budžetā, esot pakārtota iespējamība. Tikai ieņēmumi, kas pārsniedz 10 % robežu no RTVE gada izmaksām, tiekot ieskaitīti valsts kasē. Otrkārt, no tā neizriet, ka atbalsta apmērs esot neatkarīgs no nodokļu ieņēmumu apmēra. Likuma Nr. 17/2006 33. panta 1. punktā esot noteikta atbalsta apmēra maksimālā robeža. Tas neesot šķērslis tam, ka kopējie ieņēmumi no nodokļu atvilkumiem tiek konvertēti kā atbalsts valsts likumdevēja noteiktajā apmērā. Minētā robeža esot atbalsta saderīguma nosacījums sine qua non, kuru neievērojot, rodas pārmērīga kompensācija, kas ir pretrunā Savienības tiesībām.
17.

H. Rothwangl ir dzimis 1943. gada 7. decembrī un ir Austrijas pilsonis. No 1962. gada 6. novembra līdz 1963. gada 23. aprīlim viņš strādāja HAL. Sākot no 1998. gada 1. martaH. Rothwangl ir saņēmis Austrijas invaliditātes pensiju (Erwerbsunfähigkeitspension) un sākot no 1998. gada 1. septembra – Šveices invaliditātes pensiju (Invalidenrente). Turklāt H. Rothwangl no 1998. gada 29. novembra līdz 2008. gada 1. decembrim saņēma invaliditātes pabalstu no Nīderlandes iestādēm saskaņā ar Likumu par apdrošināšanu darba nespējas gadījumos (Wet op arbeidsongeschiktheidsverzekering). 2009. gada 12. janvārī viņš lūdza piešķirt vecuma pensiju, sākot no 2008. gada 1. decembra. RSvb noraidīja šo lūgumu ar 2009. gada 26. maija lēmumu.
99.

Taču neatkarīgi no minētā izņēmums no prasības par rēķina labojumu attiecībā uz tiesību uz priekšnodokļa atskaitīšanu izmantošanu var tikt piemērots gadījumā, ja rēķina labojumam vairs nevar būt pārbaudes funkcija no rēķina sagatavotāja puses. Minētais ir jāpieņem it īpaši tad, ja sabiedrība, kas ir sagatavojusi rēķinu, mantas neesamības dēļ jau ir tikusi likvidēta. Šajā gadījumā ir lieki pārbaudīt to, vai rēķina sagatavotājs ir samaksājis attiecīgo nodokli. Uzstāt uz bezjēdzīgu labojumu šajā gadījumā būtu nesamērīgi ( 50 ).
78.

Lai novērstu jebkādas leģitīmas attiecīgo personu šaubas un lai pasargātu paļāvības sajūtu, kuru var radīt objektivitāte (saskaņā ar izteicienu “justice must not only be done, it must also be seen to be done” ( 44 )), objektivitātes prasība tātad liek pieņemt normas it īpaši attiecībā uz tiesas sastāvu, tās iecelšanu, amata pilnvaru laiku, kā arī tās locekļu atturēšanās iemesliem, noraidījumu un atstādināšanu no amata ( 45 ).
25.

Tādējādi, lai lemtu par kavējuma naudas piemērošanu, vispirms ir jāizvērtē, kādā apmērā pārkāpumi vēl turpinās (par to a) sadaļā). Pēc tam ir jānosaka pamatsumma (par to b) sadaļā), kā arī jāapsver, vai kavējuma nauda tiek noteikta kā nemainīga summa vai arī tā samazinās proporcionāli sprieduma izpildei (par to c) sadaļā).
33.

Izskatāmais lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz zināma skaita pārskatītā pamatnolīguma klauzulu interpretāciju, kuru vidū pirmām kārtām ir šā pamatnolīguma 6. klauzulas 1. punkts. Attiecībā uz šo klauzulu iesniedzējtiesa it īpaši vēlas noskaidrot, vai E. Rodríguez Sánchez, atgriežoties no sava grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma, ir tiesības lūgt izmaiņas savā darba laika organizācijā un darba kārtībā atbilstoši Darba likuma 34. panta 8. punktam. Taču pārskatītā pamatnolīguma 6. klauzulas 1. punkts attiecas nevis uz bērna kopšanas atvaļinājumu kā tādu, bet gan uz to darba ņēmēju situāciju, kuri atgriežas no šāda atvaļinājuma. Precīzāk, šī klauzula paredz iespējamas izmaiņas darba laika organizācijā, nevis atgriežoties no grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma, kā tas, šķiet, ir E. Rodríguez Sánchez gadījumā, bet gan atgriežoties no bērna kopšanas atvaļinājuma. Proti, no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka pamatlietā lūgumus samazināt savu darba laiku un veikt izmaiņas savā darba laika organizācijā viņa ir izteikusi, nevis atgriežoties no bērna kopšanas atvaļinājuma, bet gan atgriežoties no grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma.
96.

Savukārt, ja preces būtu izņemtas no šīs procedūras, kamēr tās vēl atradās Savienības teritorijā, tās katrā ziņā būtu jāuzskata par ievestām precēm un tādējādi apliekamām ar PVN. Šajā ziņā nav nozīmes, vai izvešana ir notikusi, pareizi pabeidzot šo procedūru un samaksājot maksājamos nodokļus, vai arī netika ievēroti nosacījumi, kas to reglamentē (proti, ja, kā paredzēts Īstenošanas regulas 866. pantā, iestājas kāds no KMK 202.–205. pantā minētajiem gadījumiem).
14.

2011. gada 10. un 14. februārī par šo lēmumu tika iesniegtas divas apelācijas sūdzības attiecīgi no X. Grau Ferrer, no vienas puses, un no J. C. Rubio Ferrer un A. Rubio Ferrer, no otras puses.
5.

Pamatojoties uz šo spriedumu, 2014. gada 14. oktobrī sabiedrība Pebros Servizi Srl lūdza izdot Eiropas izpildu rīkojumu saskaņā ar Regulu Nr. 805/2004, lai uzsāktu izpildu procesu, kas ļautu atgūt tās prasījumu. Rodoties šaubām par šīs regulas piemērojamību, ciktāl Itālijas tiesībās aizmuguriska lietas izskatīšana (“in contumacia”) nenozīmē vainas atzīšanu, Tribunale di Bologna (Boloņas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot tiesai šādu prejudiciālo jautājumu: “Ja tiek taisīts aizmugurisks spriedums (in absentia) atbildētājam, kurš nav ieradies/nav klātesošs, tomēr skaidri neatzīstot neieradušās/klātneesošās personas tiesības, – vai saskaņā ar valsts tiesībām ir jāizlemj, vai šāda procesuāla rīcība tiek uzskatīta par prasījumu neapstrīdēšanu Regulas Nr. 805/2004 izpratnē vai arī saskaņā ar valsts tiesībām, iespējams, neapstrīdētais prasījums tiks noraidīts, vai atbilstoši Savienības tiesībām aizmugurisks spriedums (in absentia) nozīmē, ka prasījumi būtībā nav apstrīdēti, un līdz ar to ir jāpiemēro Regula Nr. 805/2004 neatkarīgi no valsts tiesas vērtējumu?”
60.

Šis formulējums atšķiras no prasības priekšmeta apraksta, kas ietverts Komisijas prasības pieteikuma titullapā un ir atkārtoti minēts gan tās pieteikuma, gan atbildes 1. punktā. Tajā Komisija būtībā apgalvo, ka Nīderlande piešķir OV studentu karti tikai Nīderlandes studentiem un tiem studentiem, kuriem ir citu dalībvalstu pilsonība un kuri uzturas Nīderlandē un strādā algotu darbu vai šajā valstī ir ieguvuši pastāvīgas uzturēšanās tiesības. No šī formulējuma varētu izrietēt, ka Komisija iebilst pret to, ka tiek diskriminēti studenti, kuriem ir citu dalībvalstu pilsonība (neatkarīgi no reģistrācijas izglītības iestādē fakta, bet pieņemot, ka izglītība tiek iegūta Nīderlandē) un kuri neuzturas Nīderlandē (līdz ar to nav ieguvuši pastāvīgas uzturēšanās tiesības), kā arī nestrādā algotu darbu. Šķiet, ka šī studentu kategorija ir plašāka (nav atsauces uz reģistrācijas izglītības iestādē faktu) un šaurāka (attiecas tikai uz tiem studentiem, kuriem nav nekāda veida tiesību uzturēties Nīderlandē) nekā tā, kas ir noteikta prasījumā. Galu galā svarīgs ir prasības pieteikumā norādītais prasījums.
24.

Šādos apstākļos Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander (Santanderas pirmās instances tiesa Nr. 2) ar 2014. gada 10. septembra lēmumu, kas šajā pašā dienā tika reģistrēts Tiesas kancelejā, nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) a) Vai [..] ceturtais pārejas noteikums ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nevar radīt šķērsli patērētāju interešu aizsardzībai? b) Vai atbilstoši Direktīvai [93/13], it īpaši tās 6. panta 1. punktam un 7. panta 1. punktam, kuru mērķis ir nodrošināt patērētāju aizsardzību, ievērojot līdzvērtības un efektivitātes principus, patērētājam ir atļauts paziņot par negodīgu noteikumu pastāvēšanu pēc termiņa, kas šādam nolūkam ir paredzēts valsts tiesībās, tādējādi, ka valsts tiesai minētie noteikumi ir jāizvērtē? c) Vai atbilstoši Direktīvai [93/13], it īpaši tās 6. panta 1. punktam un 7. panta 1. punktam, kuru mērķis ir nodrošināt patērētāju aizsardzību, ievērojot līdzvērtības un efektivitātes principus, valsts tiesai pēc savas ierosmes ir jāizvērtē, vai līguma noteikums ir negodīgs, un no tā ir jāizdara attiecīgi secinājumi? Vai tai pēc savas ierosmes ir jāizvērtē noteikums, kuru tā iepriekš bija atteikusies izvērtēt vai arī spriedumā, kas atbilstoši valsts procesuālajām tiesību normām ir kļuvis galīgs, bija atzinusi, ka tas nebija negodīgs? 2) Vai tiesa, kas pārbauda nebūtisku līguma noteikumu negodīgumu, var ņemt vērā kvalitātes/cenas attiecību un atbilstoši kādiem kritērijiem? Vai, veicot pārbaudi, ir jāņem vērā valsts tiesību normās noteiktie cenu ierobežojumi? Vai var būt tā, ka līguma noteikumi, kas, ņemot atsevišķi, ir spēkā esoši, zaudē savu spēku tādēļ, ka darījuma cena izrādās ļoti augsta salīdzinājumā ar parasto tirgus cenu? 3) Vai saistībā ar Direktīvas [93/13] 4. pantu ir iespējams ņemt vērā apstākļus, kas radušies pēc līguma noslēgšanas, ja, izvērtējot valsts tiesību normas, tas šķiet vajadzīgs? 4) a) Vai Spānijas Civilprocesa kodeksa, kas grozīts ar Likumu 1/2013, 693. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nevar radīt šķērsli patērētāju interešu aizsardzībai? b) Vai atbilstoši Direktīvai [93/13], it īpaši tās 6. panta 1. punktam un 7. panta 1. punktam, kuru mērķis ir nodrošināt patērētāju aizsardzību, ievērojot līdzvērtības un efektivitātes principus, valsts tiesai, ja tā uzskata, ka noteikums par priekšlaicīgu samaksu ir negodīgs, tas ir jāuzskata par neiekļautu līgumā un jānosaka ar to saistītās neatņemamās sekas, tostarp tad, ja pārdevējs vai piegādātājs ir nogaidījis minimālo, valsts tiesību normā noteikto laiku?”
25.

CUPT uzskatīja, ka, nosakot 25 % prasību, Vroclavas pilsēta ir pārkāpusi godīgas konkurences principu. Saskaņā ar CUPT norādīto ne ES tiesību aktos, ne arī valsts tiesību aktos nebija atļauts minētais ierobežojums attiecībā uz apakšuzņēmuma līgumiem. Saistībā ar to CUPT2012. gada 24. maijā paziņoja Vroclavas pilsētai, ka tiek noteikta finanšu korekcija 5 % apmērā no publiskā sektora līdzekļiem segtajām attiecināmajām izmaksām (tas ir, PLN 8600473,38 plus procenti). Tiesas rīcībā esošajos materiālos norādīts, ka CUPT piemēroja “Taryfikator” tabulu, kurā noteiktas dažāda līmeņa vienotas likmes finanšu korekcijas atkarībā no pārkāpuma veida ( 13 ). Satiksmes, būvniecības un jūras lietu ministrs 2012. gada 5. jūlijā apstiprināja šīs korekcijas.
80.

Vispirms iesniedzējtiesa uzsver, ka ir jāuzskata par pierādītu, ka, ja Aarsleff būtu tieši pieteikusi savu kandidatūru tā vietā, lai to izdarītu ar likvidētās grupas starpniecību, tā tomēr būtu tikusi izraudzīta priekšatlasē. Manuprāt, šis apstāklis tomēr neizslēdz to, ka šajā lietā varētu būt noticis vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums. Izšķirošais jautājums izskatāmajā lietā nav (vai vienīgi nav) par to, vai hipotētiski Aarsleff būtu vai nebūtu varējusi tikt izraudzīta priekšatlasē viena pati, bet gan par to, vai pret to nav bijusi atšķirīga attieksme, kas ir radījusi konkurences priekšrocību tās labā brīdī, kad tai tika atļauts vienai pašai piedalīties procedūrā, iepriekš to neizraugoties priekšatlasē.
48.

Saskaņā ar pirmo no šiem skatupunktiem, ko atbalsta R. Laezza un, ne tik apstiprinoši, Komisija, strīdīgais pasākums neesot saderīgs ar LESD 49. un 56. pantu, it īpaši tiktāl, ciktāl tajā ir ietverti ierobežojumi, par kuriem nevar tikt uzskatīts, ka tie ir pamatojami ar izvirzīto mērķi, proti, to, lai tiktu nodrošināta spēļu iemaksu iekasēšanas pakalpojuma nepārtrauktība, pilnībā novirzot azartspēļu darbības kontrolējamos tīklos, lai novērstu to izmantošanu kriminālos vai krāpšanas nolūkos. Katrā ziņā šis pasākums nevar būt samērīgs.
18.

Saskaņā ar Ķimikāliju uzraudzības inspekcijas Noteikumu par ķimikālijām un biotehniskiem produktiem (Föreskrifter om kemiska produkter och biotekniska organismer, turpmāk tekstā – “Ķimikāliju uzraudzības inspekcijas noteikumi”) 3. nodaļas 4. punktu paziņojamajā informācijā it īpaši ietverami: i) pieteicēja vārds, adrese un tālruņa numurs; ii) vielas nosaukums un – vajadzības gadījumā – lietotais apzīmējums; iii) vielas statistikas numurs; iv) informācija, vai pieteicējs ir ražotājs vai arī viela ir tikusi importēta no kopējā tirgus vai trešās valsts; v) informācija, vai vielai ir jauns tirdzniecības nosaukums, jauns preces nosaukums vai jauna preču zīme; vi) informācija, vai viela ir domāta nodošanai patērētāju rīcībā lietošanai savām vajadzībām; vii) informācija par vielas galveno izmantošanu vai – par vielām, kas ražošanā tiek izmantotas kā izejvielu sastāvdaļa, – aptuveno vielas izmantošanas procentuālo daļu ne vairāk kā trijās dažādās saimnieciskās darbības nozarēs; viii) par pieteicēja eksportētajām vielām – informācija par aptuveno eksporta procentuālo daļu; ix) vielas funkcija; x) informācija par vielas nosaukumu un visu tajā esošo to vielu koncentrāciju, kuras klasificētas kā, it īpaši, kancerogēnas, mutagēnas, toksiskas reproduktīvajai funkcijai vai sensibilizējošas vielas; xi) attiecībā uz noteiktām krāsām un lakām, kā arī transportlīdzekļu galīgās apdares materiāliem – šo vielu apakškategorija, kā arī to gaistošo organisko savienojumu koncentrācija g/l izteiksmē, kas ir sastopami formā, kādā šīs vielas ir gatavas lietošanai; xii) informācija par to, kura ķimikālijā ietvertā viela ir tās konservants, kā arī informācija par katras no šīm vielām koncentrāciju.
41.

Spriedumā Gözütok un Brügge ( 11 ) Tiesa nosprieda, ka “princips ne bis in idem, kurš ietverts [ŠĪK] 54. pantā, neatkarīgi no tā, vai to piemēro kriminālprocesa izbeigšanas procedūrai, kas ietver vai neietver tiesas piedalīšanos, vai spriedumiem, noteikti pieprasa dalībvalstu savstarpēju uzticēšanos to attiecīgajām kriminālās tiesvedības sistēmām un to, lai katra no tām piekristu citās dalībvalstīs spēkā esošo krimināltiesību piemērošanai pat tad, ja tās krimināltiesību piemērošana radītu atšķirīgu rezultātu” ( 12 ).
29.

Dzīvotņu direktīvas 4. panta 1. punktā dalībvalstīm ir paredzēts pienākums trīs gadu laikā no šīs direktīvas izziņošanas iesniegt Komisijai teritoriju sarakstu. Vācija šo termiņu nokavēja ( 4 ), taču, manuprāt, tas nekādi neietekmē šajā gadījumā uzdoto jautājumu, izņemot tiktāl, ciktāl Vācijas iestādes nevar gūt nekādu labumu no tā, ka tā pienācīgi nav izpildījusi savu pienākumu. Saskaņā ar 4. panta 2. un 3. punktu Komisijai katrā dalībvalstī sešu gadu laikā no direktīvas izziņošanas ir jāizveido Kopienas nozīmes teritoriju saraksts. 4. panta 4. punktā dalībvalstīm ir noteikts pienākums nākamo sešu gadu laikā piešķirt minētajām teritorijām īpaši aizsargājamas dabas teritorijas statusu. 6. panta 1. punkts, saskaņā ar kuru dalībvalstīm attiecībā uz šiem apgabaliem ir jānosaka aizsardzības pasākumi, līdz ar to ir piemērojams no dienas, kad ir noteikts minētais statuss. Tomēr 4. panta 5. punkts un 6. panta 2., 3. un 4. punkts ir piemērojami no brīža – bet ne ātrāk ( 5 ) –, kopš teritorija ir iekļauta Kopienas nozīmes teritoriju sarakstā.
2.

Laikā no 2008. līdz 2010. gadam A. Stretinskis Latvijā importēja no diviem ASV uzņēmumiem iegādātus lietotus apģērbus to laišanai brīvā apgrozībā Savienības teritorijā. A. Stretinska sagatavotajos grāmatvedības uzskaites dokumentos redzams, ka attiecīgo preču muitas vērtība tikusi aprēķināta atbilstoši darījuma vērtības metodei.
4.

Sākotnēji viss minētais var šķist tehniski detalizēts jautājums, kurš ne tuvu nav saistīts ar tādu pašu spriedzi, kā tas ir dažos literārajos atspoguļojumos par pirātu tēmu ( 5 ). Taču šajā gadījumā strīdīgajai problemātikai ir liela politiska un pat konstitucionāltiesiska nozīme, jo ir skaidrāk jānosprauž kopējās ārpolitikas un drošības politikas robežas un tā ir jānorobežo no citām Savienības politikām ( 6 ). Izvēloties materiālo juridisko pamatu, ļoti lielā mērā tiek iepriekš noteiktas Eiropas Parlamenta pilnvaras. Ja izrādītos, ka apstrīdētais nolīgums – kā tas ir noticis šajā gadījumā – ir saistīts tikai ar KĀDP un tādēļ to drīkstēja noslēgt, pamatojoties tikai uz LES 37. pantu, Parlamentam atbilstoši LESD 218. panta 6. punkta otrās daļas teikuma pirmajai daļai nebija līdznoteikšanas tiesības, pat ne tiesības uz apspriešanos ar to. Turpretim, ja par juridisko pamatu pareizi būtu bijis jāizmanto LES 37. pants kopā ar LESD 82. panta 1. un 2. punktu un 87. panta 2. punktu, attiecībā uz apstrīdēto nolīgumu atbilstoši LESD 218. panta 6. punkta otrās daļas a) punkta v) apakšpunktam būtu bijusi nepieciešama Parlamenta piekrišana. Eiropas Komisijas pilnvaru apjoms šāda starptautiska nolīguma noslēgšanas procedūrā ir arī ne mazākā mērā atkarīgs no juridiskā pamata izvēles.
28.

Iesniedzējtiesa tomēr norāda, ka šāda interpretācija nozīmē ne tikai atkāpšanos no Regulas Nr. 2201/2003 19. panta noteikumiem, bet arī no judikatūras attiecībā uz Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 12. decembra Regulu Nr. 1215/2012/ES par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās ( 6 ), un it īpaši no sprieduma Gantner Electronic ( 7 ), kurā Tiesa nosprieda, ka “lis pendens situācija pastāv no brīža, kad divu dažādu līgumslēdzēju valstu tiesās ir galīgi celta prasība, proti, pirms atbildētājam ir bijusi iespēja aizstāvēt savu viedokli”.
20.

Šveices valdība norāda, ka Briseles I regulas 15. panta 1. punkta c) apakšpunkta mērķiem līgumam jāattiecas uz pakalpojumu, kas tiek sniegts attiecīgās komercdarbības jomā, arī tad, ja pakalpojuma sniedzēja reklāma, no kuras izriet, ka viņa darbība ir vērsta uz patērētāja domicila valsti, neattiecas uz šo konkrēto darbību: tādējādi tas attiecas uz pakalpojumiem, kuri, lai gan nebūdami daļa no profesionāļa parasti sniegtajiem pakalpojumiem, tomēr ir materiālā ziņā pietiekami saistīti ar viņa parasto darbību un tiek sniegti to pašu uzņēmuma struktūru ietvaros. Turklāt gan praktisku, gan principiālu iemeslu dēļ visiem pakalpojumiem, kas var būt saistīti ar noteiktu komercdarbību, būtu jāpiemēro vieni un tie paši noteikumi. Konkrēti, Šveices valdība apgalvo, ka saistībā ar pakalpojumiem, kurus to sniedzējs nepiedāvā oficiāli, patērētāju aizsardzības prasību līmenis ir zemāks, jo pakalpojums netiek vispārīgi piedāvāts nenoteiktam personu lokam, bet gan tiek piedāvāts individuāli konkrētam klientam; šajā gadījumā pakalpojuma sniedzējam ir zināms, ka viņš slēdz līgumu ar citā dalībvalstī dzīvojošu pilsoni.
1.

Vai saistībā ar publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru dalībvalsts līgumslēdzēja iestāde no Savienības tiesību normas viedokļa ir tiesīga prasīt pretendentiem un to apakšuzņēmējiem, lai viņi apņemtos maksāt tiesību aktos noteikto darba algas minimālo stundas likmi personālam, kas būs atbildīgs par to pakalpojumu sniegšanu, kuri ir šā iepirkuma līguma priekšmets?
37.

Vispirms ir jānorāda, ka nav šaubu, ka dalībvalstij ir jānodrošina efektīva atbalsta shēmu pārbaude. Faktiski tām ir pienākums to darīt. Tas skaidri izriet no Regulas Nr. 1698/2005 74. panta un Regulas Nr. 1975/2006 5. panta 1. punkta. No šīm tiesību normām izriet, ka dalībvalstīm, no vienas puses, ir jāpieņem visi normatīvie un administratīvie akti, kas ir nepieciešami, lai nodrošinātu, ka ir efektīvi aizsargātas Eiropas Savienības finansiālās intereses. No otras puses, dalībvalstīm šajā ziņā ir jānodrošina, ka atbilstības kritēriji, kas attiecas uz dažādiem atbalsta veidiem, ir kontrolējami saskaņā ar pārbaudāmiem rādītājiem, kas ir jānosaka dalībvalstīm. Tas ir nepieciešams pārkāpumu novēršanai.
8.

Pamatregulas 13. pantā “Pasākumu apiešana” ir paredzēts: “1. Saskaņā ar šo regulu uzlikto antidempinga maksājumu darbības jomu var paplašināt arī attiecībā uz nedaudz pārveidota vai nepārveidota līdzīga produkta importu no trešām valstīm vai uz nedaudz pārveidota līdzīga produkta vai šāda produktu sastāvdaļu importu no valsts, uz kuru attiecas pasākumi, ja notiek šo [spēkā esošo] pasākumu apiešana. Antidempinga maksājumus, kuri nepārsniedz saskaņā ar 9. panta 5. punktu uzlikto atlikušo antidempinga maksājuma likmi, var attiecināt arī uz importu no uzņēmumiem, kas gūst labumu no atsevišķiem maksājumiem valstīs, uz kurām attiecas pasākumi, ja notiek šo [spēkā esošo] pasākumu apiešana. Apiešanu definē kā pārmaiņas tirdzniecības modelī starp trešām valstīm un Kopienu vai starp atsevišķiem uzņēmumiem valstī, kas pakļauta pasākumiem, un Kopienu, kuri izriet no prakses, procesa vai darba un kam bez maksājuma uzlikšanas nav cita pietiekama cēloņa vai ekonomiskā pamatojuma, ja ir pierādījumi, ka maksājuma koriģējošā ietekme mazinās līdzīgo produktu cenu un/vai daudzumu izteiksmē, un ja vajadzības gadījumā saskaņā ar 2. panta noteikumiem ir pierādījumi par dempingu attiecībā uz līdzīgam produktam agrāk noteiktajām normālajām vērtībām. [..] 3. Izmeklēšanu saskaņā ar šo pantu sāk pēc Komisijas priekšlikuma vai pēc dalībvalsts vai ikvienas ieinteresētās puses pieprasījuma, pamatojoties uz pietiekamiem pierādījumiem attiecībā uz 1. punktā izklāstītajiem faktoriem. Izmeklēšanu sāk pēc konsultācijām ar Padomdevēju komiteju ar Komisijas regulu, kurā var būt arī norādījumi muitas dienestiem pakļaut importu reģistrācijai saskaņā ar 14. panta 5. punktu vai arī pieprasīt garantijas. Izmeklēšanu veic Komisija, kurai var palīdzēt muitas dienesti, un izmeklēšanu pabeidz deviņu mēnešu laikā. Ja galīgi noskaidroti fakti attaisno pasākumu darbības jomas paplašināšanu, tad to veic Padome uz Komisijas iesniegta priekšlikuma pamata pēc konsultēšanās ar Padomdevēju komiteju. Priekšlikumu Padome pieņem viena mēneša laikā pēc tam, kad Komisija to ir iesniegusi, ja vien tā ar vienkāršu balsu vairākumu priekšlikumu nenoraida. Paplašinājums stājas spēkā dienā, kad saskaņā ar 14. panta 5. punktu tika ieviesta reģistrācija vai kad tika pieprasītas garantijas. Attiecīgos šās regulas procesuālos noteikumus par izmeklēšanas sākšanu un veikšanu piemēro atbilstīgi šim pantam. [..]”
7.

Šī izmeklēšana atklāja, ka zināmu laiku pirms apgalvotajiem ierobežojumiem Eturas direktors nosūtīja e-pastu vairākām ceļojumu aģentūrām, lūdzot tās balsot par atlaižu likmju samazināšanu no 4 % līdz 1 %–3 %. Lai gan lietas materiālos ir pierādījums, ka viena no attiecīgajām ceļojumu aģentūrām saņēma šo e-pastu, nav pierādījumu, vai pārējās ceļojumu aģentūras to saņēma vai atbildēja uz to.