ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
47

ITSB secina, ka, pat ja Preču zīmju regulas Nr. 207/2009 122. pantā paredzētajai procedūrai nebūtu obligāta rakstura, minētā procedūra “nebūtu aizstājama” ar tiesvedību Savienības tiesās. Atšķirībā no procedūras Ombudā prasītājai esot iespēja no diviem tiesību aizsardzības līdzekļiem brīvi izvēlēties to, kas var labāk kalpot tās interesēm. Tomēr, ja tiek pieņemts lēmums, beidzoties vienai no šīm procedūrām, otrs tiesību aizsardzības līdzeklis vairs nevarot tikt izmantots. ITSB uzskata, ka, ņemot vērā, ka šajā lietā prasītājas sūdzību Komisijā saskaņā ar Preču zīmju regulas Nr. 207/2009 122. pantu iesniedza pirms prasības celšanas saskaņā ar LESD 263. pantu, šis pēdējais tiesību aizsardzības līdzeklis vairs nevar tikt izmantots un prasība ir jāatzīst par nepieņemamu, pamatojot to ar Vispārējās tiesas kompetences neesamību ratione temporis, lai to izskatītu.
Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2013. gada 9. septembra rīkojums – Telefónica/Komisija

(lieta T‑430/11)

“Prasība atcelt tiesību aktu — Valsts atbalsts — Atbalsta shēma, ar ko ir atļauta finanšu nemateriālās vērtības norakstīšana nodokļu vajadzībām saistībā ar kapitāla daļu iegādi ārvalstīs — Lēmums, ar kuru atbalsta shēma tiek atzīta par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un netiek uzdota atbalsta atgūšana — Akts, kas saistīts ar īstenošanas pasākumiem — Individuālas skaršanas neesamība — Atbalsta shēmas atbalsta faktiskā saņēmēja statusa neesamība — Atgūšanas pienākuma neesamība — Nepieņemamība”

1. Tiesvedība — Pirmās instances tiesas pienākums uzsākt mutvārdu procesu pirms lemšanas par iebildumu par nepieņemamību — Neesamība (Vispārējās tiesas Reglamenta 114. panta 1. un 3. punkts) (sal. ar 20. punktu)

2. Prasība atcelt tiesību aktu — Fiziskas vai juridiskas personas — Tiesību akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli — Komisijas lēmums, ar kuru aizliegta nozares atbalsta shēma — Individuāla skaršana — Kritēriji — Administratīvā procesa dalībnieka statuss — Skaidri ierobežota sarunu dalībnieka stāvokļa neesamība — Nepieņemamība (LESD 263. panta ceturtā daļa) (sal. ar 24., 26. un 27. punktu)

3. Prasība atcelt tiesību aktu — Fiziskas vai juridiskas personas — Tiesību akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli — Komisijas lēmums, ar kuru aizliegta nozares atbalsta shēma — Uzņēmuma, kas lēmuma pieņemšanas brīdī nav minētās atbalsta shēmas atbalsta faktiskais saņēmējs, prasība — Nepieņemamība — Uzņēmuma, kurš ir saņēmis saskaņā ar šo atbalsta shēmu piešķirto individuālu atbalstu, bet kuram nav pienākuma to atmaksāt, celta prasība — Nepieņemamība (LESD 263. panta ceturtā daļa) (sal. ar 24., 29.–36. un 40.–46. punktu)

4. Prasība atcelt tiesību aktu — Fiziskas vai juridiskas personas — Atšķirība starp individuālo skaršanu un interesi celt prasību (LESD 263. panta ceturtā daļa) (sal. ar 43. punktu)

5. Prasība atcelt tiesību aktu — Fiziskas vai juridiskas personas — Reglamentējoša akta jēdziens LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē — Jebkurš vispārpiemērojams akts, izņemot leģislatīvus aktus — Komisijas lēmums, ar kuru aizliegta nozares atbalsta shēma — Akts, kas saistīts ar īstenošanas pasākumiem minētās Līguma tiesību normas izpratnē — Izslēgšana (LESD 263. panta ceturtā daļa un 288. panta ceturtā daļa) (sal. ar 50.–52. un 54. punktu)

6. Eiropas Savienības tiesības — Principi — Tiesības uz aizstāvību — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā — Prasība atcelt lēmumu valsts atbalsta jomā, ko Vispārējā tiesa ir atzinusi par nepieņemamu — Iespēja ieteikt valsts tiesai iesniegt lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu (LESD 263. un 267. pants) (sal. ar 53. punktu)

Priekšmets

Prasība daļēji atcelt Komisijas 2011. gada 12. janvāra Lēmumu 2011/282/ES par finanšu nemateriālās vērtības amortizāciju nodokļu vajadzībām saistībā ar līdzdalības iegādi ārvalstīs Nr. C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07), ko īstenojusi Spānija (OV L 135, 1. lpp.)

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt;
Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2013. gada 9. septembra rīkojums – Banco Bilbao Vizcaya Argentaria /Komisija

(lieta T‑429/11)

“Prasība atcelt tiesību aktu — Valsts atbalsts — Atbalsta shēma, ar ko ir atļauta finanšu nemateriālās vērtības norakstīšana nodokļu vajadzībām saistībā ar kapitāla daļu iegādi ārvalstīs — Lēmums, ar kuru atbalsta shēma tiek atzīta par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un netiek uzdota atbalsta atgūšana — Akts, kas saistīts ar īstenošanas pasākumiem — Individuālas skaršanas neesamība — Atbalsta shēmas atbalsta faktiskā saņēmēja statusa neesamība — Atmaksāšanas pienākuma neesamība — Nepieņemamība”

1. Tiesvedība — Vispārējās tiesas pienākums uzsākt mutvārdu procesu pirms lemšanas par iebildumu par nepieņemamību — Neesamība (Vispārējās tiesas Reglamenta 114. panta 1. un 3. punkts) (sal. ar 20. punktu)

2. Prasība atcelt tiesību aktu — Fiziskas vai juridiskas personas — Tiesību akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli — Komisijas lēmums, ar kuru aizliegta nozares atbalsta shēma — Individuāla skaršana — Kritēriji — Administratīvā procesa dalībnieka statuss — Skaidri ierobežota sarunu dalībnieka stāvokļa neesamība — Nepieņemamība (LESD 263. panta ceturtā daļa) (sal. ar 24., 26. un 27. punktu)

3. Prasība atcelt tiesību aktu — Fiziskas vai juridiskas personas — Tiesību akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli — Komisijas lēmums, ar kuru aizliegta nozares atbalsta shēma — Tāda uzņēmuma prasība, kas nav faktiskais šīs atbalsta shēmas saņēmējs lēmuma pieņemšanas brīdī — Nepieņemamība — Uzņēmuma, kurš ir saņēmis saskaņā ar šo atbalsta shēmu piešķirto individuālu atbalstu, bet kuram nav pienākuma to atmaksāt, celta prasība — Nepieņemamība (LESD 263. panta ceturtā daļa) (sal. ar 24., 29.–37. un 40.–46. punktu)

4. Prasība atcelt tiesību aktu — Fiziskas vai juridiskas personas — Atšķirība starp individuālo skaršanu un interesi celt prasību (LESD 263. panta ceturtā daļa) (sal. ar 43. punktu)

5. Prasība atcelt tiesību aktu — Fiziskas vai juridiskas personas — Reglamentējoša akta jēdziens LESD 263. panta ceturtās daļas izpratnē — Jebkurš vispārpiemērojams akts, izņemot leģislatīvus aktus — Komisijas lēmums, ar kuru aizliegta nozares atbalsta shēma — Akts, kas saistīts ar īstenošanas pasākumiem minētās Līguma tiesību normas izpratnē — Izslēgšana (LESD 263. panta ceturtā daļa un 288. panta ceturtā daļa) (sal. ar 50.–52. un 54. punktu)

6. Eiropas Savienības tiesības — Principi — Tiesības uz aizstāvību — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā — Prasība atcelt lēmumu valsts atbalsta jomā, ko Vispārējā tiesa ir atzinusi par nepieņemamu — Iespēja ieteikt valsts tiesai iesniegt lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu (LESD 263. un 267. pants) (sal. ar 53. punktu)

Priekšmets

Prasība daļēji atcelt Komisijas 2011. gada 12. janvāra Lēmumu 2011/282/ES par finanšu nemateriālās vērtības amortizāciju nodokļu vajadzībām saistībā ar līdzdalības [kapitāla daļu] iegādi ārvalstīs C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07), ko īstenojusi Spānija (OV L 135, 1. lpp.)

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt;
Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2013. gada 16. maija rīkojums – BytyOKD/Komisija

(lieta T‑559/11)

“Prasība atcelt tiesību aktu — Valsts atbalsts — Čehijas Republikas mazākuma daļas sabiedrības OKD kapitālā pārdošana, veicot privatizāciju — Lēmums, ar kuru konstatēta valsts atbalsta neesamība — Profesionāla apvienība — Individuālas skaršanas neesamība — Ieinteresētās personas jēdziens — Nepieņemamība”

1. Tiesvedība — Vispārējās tiesas pienākums uzsākt mutvārdu procesu pirms lemšanas par iebildumu par nepieņemamību — Neesamība (Vispārējās tiesas Reglamenta 114. panta 1., 3. un 4. punkts) (sal. ar 17. punktu)

2. Prasība atcelt tiesību aktu — Fiziskas vai juridiskas personas — Tiesību akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli — Komisijas lēmums uzskatīt, ka valsts pasākums nav kvalificējams kā valsts atbalsts, nesākot oficiālo izmeklēšanas procedūru — Ieinteresētā persona LESD 108. panta 2. punkta nozīmē — Nomnieku apvienība — Nosacījumi — Apvienības, kurā ietilpst personu, kas nav individuāli skartas, kategorija, prasība — Nepieņemamība (LESD 108. panta 2. punkts un 263. panta ceturtā daļa; Padomes Regula Nr. 659/1999) (sal. ar 20.–31., 38., 45. un 46. punktu)

Priekšmets

Prasība atcelt Komisijas 2011. gada 13. jūlija Lēmumu C(2011) 4927, kas attiecas uz Čehijas Republikas valstij piederošās mazākuma daļas OKD, a.s. kapitālā pārdošanu Karbon Invest, a.s. un ar ko ir atzīts, ka šī pārdošana nav valsts atbalsts (Valsts atbalsts SA.25076 (2011/NN)) (OV C 225, 1. lpp.)

Rezolutīvā daļa:

1) prasību noraidīt kā nepieņemamu;

2) Sdružení nájemníků BytyOKD.cz atlīdzina tiesāšanās izdevumus;
Regulas Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi 122. panta ar nosaukumu “Likumības pārbaude” 1. punktā ir paredzēts, ka “Komisija pārbauda to Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) priekšsēdētāja dokumentu likumību, attiecībā uz kuriem Kopienas tiesību akti neparedz citu iestāžu veiktas pārbaudes [..]”. Tādējādi skaidrs priekšnoteikums šīs tiesību normas piemērošanai ir to Biroja priekšsēdētāja izdoto tiesību aktu likumības pārbaude, attiecībā uz kuriem pārbaudi neveic cita iestāde. Vispārējā tiesa, būdama Tiesas tiesu iestāde saskaņā ar LES 19. panta 1. punkta pirmo teikumu, ir “cita iestāde”, ciktāl tā īsteno likumības pārbaudi saskaņā ar LESD 263. panta pirmās daļas otro teikumu.

No tā izriet, ka Biroja priekšsēdētāja izdots tiesību akts neietilpst Regulas Nr. 207/2009 122. panta piemērošanas jomā un ka tādējādi – it īpaši saskaņā ar šī panta 3. punkta otro teikumu, kurā noteikts, ka “Komisija pieņem lēmumu trīs mēnešu laikā. Ja šajā laikā lēmumu nepieņem, lietu uzskata par izbeigtu”, – tas nav piemērojams. Tādējādi Birojs nevar apgalvot, ka vēršanās Komisijā ar sūdzību par Biroja priekšsēdētāja izdotu tiesību aktu vai administratīvās procedūras uzsākšana šim nolūkam, vai iespējamais tiešais vai netiešais Komisijas lēmums par minēto sūdzību neatkarīgi no tās formas ir obligāti priekšnoteikumi prasības par šādu tiesību aktu celšanai – vai pat tās pieņemamībai – Savienības tiesā saskaņā ar LESD 263. panta pirmās daļas otro teikumu un ceturto daļu.

Šo vērtējumu apstiprina Regulas Nr. 207/2009 122. panta teleoloģiskā interpretācija. Tā kā EKL 230. panta pirmajā daļā, kas reglamentē Līgumā noteikto tiesību aizsardzības tiesā sistēmu, attiecībā uz Savienības iestāžu un struktūru tiesību aktiem joprojām bija trūkums, atzīšana, ka Komisija var veikt šīs pašas regulas 122. pantā paredzēto likumības pārbaudi, atbilda Savienības likumdevēja konstatētajai nepieciešamībai saņemt Komisijas lēmumu, lai Savienības struktūru tiesību akti tiktu pieņemti un – vismaz netieši – lai par tiem varētu celt prasības Savienības tiesās. Tādējādi formulējums “dokumentu [..], attiecībā uz kuriem Kopienas tiesību akti neparedz citu iestāžu veiktas pārbaudes” apstiprina, ka Komisijai ir piešķirtas atlikušās un papildu pilnvaras veikt pārbaudi, lai nodrošinātu piekļuvi Eiropas Savienības tiesām vismaz ar tieša vai netieša Komisijas lēmuma starpniecību Regulas Nr. 207/2009 122. panta 3. punkta trešā un ceturtā teikuma izpratnē. Tomēr vēlākais kopš LESD 263. panta pirmās daļas otrā teikuma stāšanās spēkā šis mērķis ir zaudējis savu jēgu un ar to nevar tikt pamatots apgalvojums, ka saskaņā ar minētās regulas 122. pantu procedūrai ir obligāts raksturs pirms vēršanās Savienības tiesā.

(sal. ar 54.–56. punktu)
No LESD 257. panta un Tiesas statūtu I pielikuma 11. panta 1. punkta izriet, ka apelācijas sūdzību Vispārējā tiesā var iesniegt tikai par tiesību jautājumiem. Tādējādi pirmās instances tiesa ir vienīgā, kuras kompetencē ietilpst konstatēt faktus, izņemot gadījumus, kad no tai iesniegtajiem lietas materiāliem izriet tās faktu konstatējuma saturiskā nepareizība, un izvērtēt faktus, izņemot gadījumus, kad šai tiesai iesniegtie pierādījumi ir sagrozīti, precizējot, ka šādai sagrozīšanai ir acīmredzami jāizriet no lietas materiāliem un nav jāveic atkārtots faktu un pierādījumu vērtējums, proti, jāiesniedz jauni pierādījumi.

(skat. 24. punktu)

Vispārējā tiesa: 2009. gada 9. decembris, T‑377/08 P Komisija/Birkhoff, Krājums‑CDL, I‑B‑1‑133. un II‑B‑1‑807. lpp., 45. punkts un tajā minētā judikatūra; 2012. gada 10. februāris, T‑98/11 P AG/Parlaments, 45. un 46. punkts
32

Tomēr tādi lēmumi, kas pieņemti, piemērojot Kopienas Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunktu un 239. pantu, kā apstrīdētais lēmums tiktāl, ciktāl tajos tiek iepriekš pieņemta muitas parāda pastāvēšana un ciktāl tajos tiek izlemts jautājums par to, vai neatkarīgi no muitas parāda pastāvēšanas importētajam var nepiemērot apieto ievedmuitas nodokļu maksājumu, rada tiesiskas sekas attiecīgajam importētājam tikai tiktāl, ciktāl viņam prasītie ievedmuitas nodokļi ir uzlikti likumīgi. Tik tiešām, no Īstenošanas regulas 871. panta 6. punkta ceturtā ievilkuma un 905. panta 6. punkta ceturtā ievilkuma izriet, ka tad, ja nav pierādīta muitas parāda pastāvēšana, Komisijai ir pienākums nosūtīt lietu muitas iestādei un līdz ar to atturēties no lēmuma pieņemšanas. Turklāt Komisijas veiktā administratīvā procedūra tiek uzskatīta par neuzsāktu.
Prasība atcelt Komisijas 2009. gada 28. oktobra Lēmuma 2011/5/EK par nemateriālās vērtības norakstīšanu nodokļu vajadzībām saistībā ar kapitāla daļu iegādi ārvalstīs C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07), ko īstenojusi Spānija (OV 2011, L 7, 48. lpp.), 1. panta 1. punktu
29

Turklāt pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, šāds risinājums neatņem LESD 263. pantam lietderīgo iedarbību un neapdraud ne tiesiskās noteiktības principu, ne tās tiesības uz aizstāvību. Apvienību prasību pieņemamība tiešām ir atkarīga no tā, vai pārējie lietas dalībnieki, šajā lietā tās biedri, ir cēluši prasību. Tomēr šādu situāciju nevar uzskatīt par neziņas vai nedrošības iemeslu, tā kā var leģitīmi sagaidīt, ka apvienība, kas atbild par savu biedru interešu aizstāvēšanu, zina par to, ka tie ir cēluši prasības, un otrādi. Turklāt apvienības prasītājas prasības nepieņemamība sakarā ar to, ka tās biedri ir cēluši prasības, neapdraud LESD 263. panta lietderīgo iedarbību un tās tiesības uz aizstāvību, citiem vārdiem sakot, būtībā tās tiesības uz efektīvu aizsardzību tiesā. Ir divas iespējas: vai nu apvienība prasītāja ceļ prasību, lai aizstāvētu savu biedru, kam ir tiesības celt prasību, intereses un par pieņemamu tiks atzīta apvienības biedra prasība vai apvienības prasība atkarībā no tā, vai kāds no tās biedriem ir vai nav cēlis prasību; vai apvienība ceļ prasību, lai aizsargātu savas pašas intereses un tās prasība var tikt atzīta par pieņemamu, neskatoties uz to, ka tās biedri ir cēluši prasības, ja ir pierādīta šādu interešu esamība (skat. tālāk 42.–46. punktu).
Pieteikums apturēt Komisijas 2009. gada 19. novembra Lēmuma C(2009) 8112, galīgā redakcija, par valsts atbalstu Nr. C 38/A/2004 (ex NN 58/2004) un Nr. C 36/B/2006 (ex NN 38/2006), ko Itālijas Republika īstenojusi par labu

Alcoa Trasformazioni

, piemērošanu
Keywords

Summary



Keywords

Tiesvedība – Pieteikums par lietas ierosināšanu – Formas prasības – Parakstītājam izvirzītie nosacījumi – Trešo personu statuss salīdzinājumā ar lietas dalībniekiem

(Tiesas Statūtu 19. panta pirmā, trešā un ceturtā daļa un 21. panta pirmā daļa; Vispārējās tiesas Reglamenta 43. panta 1. punkta pirmā daļa)

Summary

No Tiesas Statūtu 19. panta pirmās, trešās un ceturtās daļas, kā arī Vispārējās tiesas Reglamenta 43. panta 1. punkta pirmās daļas, it īpaši vārda “[jā]pārstāv” lietojuma minētā 19. panta trešajā daļā, izriet, ka, lai celtu prasību Vispārējā tiesā, “lietas dalībnieki” šīs tiesību normas izpratnē nav tiesīgi rīkoties paši, bet tiem ir jāizmanto trešās personas, kam ir tiesības praktizēt dalībvalstu tiesās vai to valstu tiesās, kas ir Eiropas Ekonomikas zonas līguma līgumslēdzējas puses, pakalpojumi. Šī prasība izmantot trešās personas pakalpojumus atbilst koncepcijai, ka advokāts līdzdarbojas tiesas spriešanas procesā un tam neatkarīgi un taisnības interesēs ir jāsniedz klientam nepieciešamā juridiskā palīdzība.

Šajos apstākļos iespējamie neatkarības nosacījumi, kas izriet no profesiju reglamentējošiem noteikumiem, paši par sevi nenozīmē, ka ar prasītāju darba tiesisko attiecību kontekstā saistītajām personām ir tiesības viņu pārstāvēt Vispārējā tiesā. Faktiski advokāta neatkarības jēdziens ir formulēts ne tikai pozitīvi – atsaucoties uz profesionālām saistībām –, bet arī negatīvi – uzsverot darba tiesisko attiecību neesamību. No tā izriet, ka pastāvošās pakļautības attiecības iestādes ietvaros, ja vienīgais pienākums ir sniegt palīdzību prasītājam, nozīmē mazāku neatkarīguma pakāpi nekā tā, kas ir ārpakalpojumu sniedzēja birojā praktizējošam juriskonsultam vai advokātam attiecībā uz savu klientu.

(sal. ar 12., 14.–18., 21. un 25. punktu)
LV
Jud ikatūr askrājums
ECLI:EU:T:2010 :495 1VISĀRĒJĀS TIESAS R ĪKOJUMS (apelācijas palāta)
2010 . gada 2 . decembrī
Lieta T-73/10 P
Svetoslav Apostolov
pret
Eiropas Komisiju
Apelācija — Civildienests — Pieņemšana dar bā — Konkurss — Kandida tūras no raidīšana — 
Termiņš prasības celšanai — Nokavējums — Daļēji acīmredzami nepieņemama un da ļēji acīmredzami 
nepamatota apelācijas sūdzība
PriekšmetsApelācijas sūdzība par E iropas Savienības Civildienesta tiesas (pirmā palāta) 2009 . gada 
15. decembra r īkojumu lietā F-8/09 A postolov/Komisija (Krājums-CDL, I-A-509. un 
II-A-I-2763 . lpp.), kurā lūgts atcelt šo rīkojumu
NolēmumsApelācijas sūdzību no raidīt. S. Apostolovs [S. Apostolov] sedz savus un atlīdzina Eiropas 
Komisijai šajā instancē rad ušos tiesāšanās izdevumus.
Kopsavilkums
1. Apelācija — Pamati — Kļūdains faktu vērtējums — Nepieņemamība — Pierādījumu novērtējuma 
pārbaude V ispārējā tiesā — Izslēgšana, izņemot sagrozīšanas gadījumu
(Tiesas Statūtu I pielikuma 11 . pants)
2. Tiesvedība — Termiņi prasību celšanai — Noilgums — Agrāks rīkojums, ar kuru prasītājam 
piešķirta juridiskā palīdzība — Ietekmes neesamība
(Civildienesta tiesas Reglamenta 96 . panta 1. punkts)
1. Tikai t iesas, kas izskata lietu pirmajā instancē, kompe tencē ir, pirmkārt, kon statēt faktus, izņemot 
gadījumu, kad š o kon statējumu neprecizitāte pēc būtības izriet no š ai tiesai iesniegtajiem l ietas 
materiāliem, un, otrkārt, izvērtēt šos faktus. Līdz ar t o faktu no vērtējums, izņemot šajā tiesā iesniegto 
pierādījumu sagrozīšanas gadījumu, nav tiesību jautājums, kas kā t āds ir p akļauts Vispārējās tiesas 
pārbaudei.
(skat. 24 . punktu)
Atsauce:
Vispārējā tiesa: 2009 . gada 8 . septembris, T-404/06 P ETF/Landgren, Krājums, II-2841 . lpp., 191 . un 192. punkts un 
tajos minētā judikatūra.
2 ECLI:EU:T:2010 :495KOPSAVILKUMS—LIETAT-73/10P
APOSTOLO V/KOMISIJA
2. Starp pieteikumu par juridisko p alīdzību un pamatprasību nepastāv tāda saikne, lai no r īkojuma par 
šo pieteikumu varētu iepriekš izsecināt šīs prasības pieņemamību, jo pieteikumam n av tas pats 
priekšmets, kas prasībai, un šādu pieteikumu saskaņā ar C ivildienesta tiesas Reglamenta 96 . panta 
1. punktu var p at iesniegt pirms prasības celšanas. Līdz ar t o prasītājs no r īkojuma, ar ku ru tiek 
piešķirta juridiskā palīdzība, nevar s ecināt, ka t ā pamatprasība – ku ru tas pat vēl nav cēlis – ir 
pieņemama.
(skat. 26 . punktu)
Atsauce:
Vispārējā tiesa: 1994 . gada 16 . maijs, T-37/93 S tagakis/Parlaments, Recueil FP, I-A-137. un II- 451. lpp., 23. punkts.
LV
Jud ikatūr askrājums
ECLI:EU:T:2010 :164 1VISPĀRĒJĀS TIESAS PR IEKŠSĒDĒTĀJA RĪKOJUMS
2010 . gada 28 . aprīlī
Lieta T-103/10 P(R)-R
Eiropas Parlaments
pret
U
Pagaidu no regulējums — Civildienests — Ierēdņi — Lēmums par atlaišanu — Eiropas Savienības 
Civildienesta tiesas priekšsēdētāja rīkojums pagaidu no regulējuma tiesvedībā — Pieteikums par izpildes 
apturēšanu — Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas
PriekšmetsPrasība a pturēt Eiropas S avienības C ivildienesta tiesas p riekšsēdētāja 2009 . gada 
18. decembra r īkojuma lietā F-92/09 R U /Parlaments (Krājums-CDL, I-A-1-511. un 
II-A-1-2771 . lpp.) izpildi
NolēmumsIzbeigt tiesvedību par Eiropas Parlamenta pieteikumu par pagaidu no regulējumu. Lēmuma 
par tiesāšanās izdevumiem p ieņemšanu atlikt.
Kopsavilkums
Pagaidu n oregulējums — Izpildes a pturēšana — Pieteikums, k am z udis p riekšmets — 
Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas
(LESD 278 . pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 104 . panta 2. punkts)
16

Šajā ziņā ir jāuzskata, ka, tā kā atsevišķi īpašie pakalpojumi, kuri minēti iepriekš 15. punktā, attiecas uz juridiskajiem darbiem tiešā nozīmē, ar tiem saistītā samaksa jau ir iekļauta to honorāru apmērā, kas ir apmaksājami par stundu, un par tiem nevar tikt izrakstīti papildu rēķini, izņemot, ja tiktu atzīta honorāru divkāršošana, kā to pamatoti norāda Komisija. Turklāt, tā kā citi pakalpojumi starp iepriekš 15. punktā minētajiem attiecas uz administratīva rakstura papildu darbiem, kuri tādējādi nevar tikt atlīdzināti, izmantojot honorārus, ar tiem saistītie izdevumi veido vispārējos izdevumus, kuri principā ir atlīdzināmi. Tomēr, kā to pamatoti uzsver Komisija, tā kā prasītāji lūdz arī iepriekš noteiktas summas atlīdzību saistībā ar vispārējiem izdevumiem, ir jāizvairās no tā, ka attiecībā uz šiem izdevumiem tiek īstenota divkārša atmaksa.
Keywords

Summary



Keywords

Prasība atcelt tiesību aktu – Prasība, kas faktiski attiecas uz līgumiska rakstura strīdu – Iestādes veikta līgumā noteikto tiesību īstenošana vienas līgumslēdzējas puses vārdā un tās labā – Kopienu tiesas kompetences neesamība – Nepieņemamība

(EKL 230. un 249. pants)

Summary

Saskaņā ar EKL 230. pantu Kopienu tiesas kontrolē tādu iestāžu pieņemto tiesību aktu likumīgumu, ar ko ir paredzēts radīt saistošas tiesiskas sekas trešajām personām, konkrēti mainot to tiesisko stāvokli. Šī kompetence attiecas tikai uz EKL 249. pantā paredzētajiem tiesību aktiem, ko iestādes pieņem saskaņā ar Līgumā paredzētajiem noteikumiem.

Savukārt tie iestāžu pieņemtie tiesību akti, kam, nenoliedzami, ir vienīgi līgumisks raksturs un kuri nav nodalāmi no līguma, kā tādi vien nav pieskaitāmi EKL 249. pantā paredzētajiem tiesību aktiem, kuru atcelšana Kopienu tiesām var tikt lūgta saskaņā ar EKL 230. pantu.

Tomēr tiesību akts, ko iestāde izdevusi līguma ietvaros, ir jāuzskata par nodalāmu no šā līguma gadījumos, kad, pirmkārt, iestāde to ir izdevusi, īstenojot savu kompetenci, un, otrkārt, kad šim aktam ir juridiski saistoša iedarbība, kas varētu ietekmēt tā adresāta intereses un tādējādi var būt pamats prasībai atcelt tiesību aktu. Šādos apstākļos tiesību akta adresāta prasība atcelt tiesību aktu ir jāuzskata par pieņemamu. Šajā kontekstā “pašas iestādes kompetence” ir jāsaprot kā tāda, kas paredzēta dibināšanas līgumos vai atvasinātajās tiesībās un kas ietilpst šai iestādei piešķirtās publiskās varas pilnvarās, un tādējādi tā ļauj tai vienpusēji noteikt vai grozīt trešo personu tiesības un pienākumus. Savukārt gadījums, ja iestāde īsteno no līguma izrietošas tiesības, kad Savienība ir saņēmusi pilnvarojumu rīkoties vienas līgumslēdzējas puses vārdā un interesēs, nav uzskatāms par šīs iestādes kompetences īstenošanu.

(sal. ar 24.–26., 32. un 33. punktu)