ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

atzīt, ka, noteiktajā termiņā neveicot visus vajadzīgos pasākumus, lai izbeigtu valsts atbalsta shēmu, kas ar Komisijas 2011. gada 23. februāra Lēmumu 2011/746/ES par Itālijas piešķirto valsts atbalstu uzņēmumiem Portovesme Srl, ILA SpA, Eurallumina SpA un Syndial SpA (valsts atbalsta pasākumi C 38/B/04 (ex NN 58/04) un C 13/06 (ex N 587/05)) (izziņots 24.02.2012. ar dokumenta numuru C(2011) 956 un publicēts OV L 309, 24.11.2011., 1.-22. lpp.) atzīta par nelikumīgu un nesaderīgu ar kopējo tirgu, Itālijas Republika nav izpildījusi šā lēmuma 3., 4. un 5. pantā, kā arī Līgumā par Eiropas Savienības darbību paredzētos pienākumus;
1.

Vai Padomes 1995. gada 22. decembra Regulas (EK) Nr. 384/1996 (1) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (pašlaik Padomes Regula (EK) Nr. 1225/2009 (2)) (turpmāk tekstā — “pamatregula”), 11. panta 9. punkts un 10. punkta pirmais teikums, lasot to kopā ar šīs regulas 2. panta 8. un 9. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja netiek pierādītas apstākļu izmaiņas 11. panta 9. punkta izpratnē, tad šie noteikumi, nosakot eksporta cenu, ir pārāki par jebkurām no pamatregulas 11. panta 3. punkta izrietošām netiešām iestāžu tiesībām, ieskaitot — kā tas ir Padomes Regulas (EK) Nr. 1279/2007 (3) gadījumā — iestāžu netiešās tiesības veikt turpmāko Severstal-Metiz eksporta cenu ticamības novērtēšanu, salīdzinot minimālās cenas atbilstoši cenu saistībām un pārdošanas cenas trešajās valstīs? Vai atbildi uz šo jautājumu ietekmē arī fakts, ja, kā tas ir Severstal-Metiz un Padomes Regulas (EK) Nr. 1279/2007 gadījumā, īstenojot savas pilnvaras kopsakarībā ar novērtēšanu, ka attiecībā uz dempinga esamību saskaņā ar pamatregulas 11. panta 3. punktu izmaiņas apstākļos ir ilgstošas, iestāde nolemj grozīt antidempinga pasākumu (samazināt nodokļa likmi)?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 295/19

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2012. gada 8. maija spriedumu lietā T-331/10 Yoshida Metal Industry Co. Ltd/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2012. gada 16. jūlijā iesniedza Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

(Lieta C-338/12 P)

2012/C 295/34

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (pārstāvis — A. Folliard-Monguiral)

Pārējie lietas dalībnieki: Yoshida Metal Industry Co. Ltd, Pi-Design AG, Bodum France un Bodum Logistics A/S

Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

— pilnībā apmierināt apelācijas sūdzību;

— atcelt pārsūdzēto spriedumu;

— piespriest Yoshida Metal Industry Co. Ltd atlīdzināt Biroja tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

— Apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav pienācīgi pamatojusi pārsūdzēto spriedumu, jo tā neesot atbildējusi uz Biroja argumentu, kas norādīts pārsūdzētā sprieduma 18. punktā.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 273/5

Prasība, kas celta 2012. gada 14. jūnijā — Eiropas Komisija/Beļģijas Karaliste

(Lieta C-296/12)

2012/C 273/07

Tiesvedības valoda — holandiešu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — R. Lyal un W. Roels, gemachtigden)

Atbildētāja: Beļģijas Karaliste

Prasītājas prasījumi:

— atzīt, ka, pieņemot un atstājot spēkā nodokļu samazinājumu pensijas uzkrājumiem, ciktāl šis samazinājums ir piemērojams tikai maksājumiem Beļģijas iestādēm un Beļģijas fondiem, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi Līgumā par Eiropas Savienību darbību, proti, tā 56. un 63. pantā, paredzētos pienākumus;

— piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Komisija uzskata, ka, nepiešķirot nodokļa samazinājumu maksājumiem iestādēm, kas atrodas citā dalībvalstī, bet iestādēm, kas atrodas Beļģijā, piešķirot nodokļa atvieglojumu, tiek ierobežota pakalpojumu sniegšanas brīvība gan attiecīgā pakalpojuma saņēmējiem, kā arī pakalpojumu sniedzējiem, kas neatrodas Beļģijā.

Turklāt Komisija uzskata, ka ar to, ka individuāliem vai kolektīviem krājkontiem vai dzīvības apdrošināšanas līgumā paredzētajām prēmijām netiek piešķirts nodokļa samazinājums, ja iestādes, kuras uztur krājkontus vai kurām, attiecīgi, tiek maksātas dzīvības apdrošināšanas prēmijas, atrodas citā dalībvalstī, bet par šāda veida noguldījumiem un prēmijām tiek piešķirts nodokļa atvieglojums, ja attiecīgā iestāde atrodas Beļģijā, kapitāla brīva aprite tiek ierobežota tādējādi, ka Beļģijas krājkontu īpašnieki vai apdrošināšanas ņēmēji tiek atturēti no krājkontu uzturēšanas vai dzīvības apdrošināšanas līgumu noslēgšanas iestādē, kas neatrodas Beļģijā, jo šādam krājkontam vai šādam dzīvības apdrošināšanas līgumam nav piemērojami nodokļa atvieglojumi un līdz ar to tas ir mazāk izdevīgs.

Komisija uzskata, ka minētie ierobežojumi ir nepamatoti.
3)

Vai atbildi uz 1. punkta jautājumu ietekmē tas: a) ka sūtījums varēs tikt izmantots kā degviela kā pure ULSD, bet sava zemā aizdegšanās brīža dēļ vairs neatbilst (drošības) prasībām; b) ka sūtījumu jaunā sastāva dēļ pārdevējs nevarēs uzglabāt atbilstoši vides atļaujai; c) ka pircējs nevarēs izmantot sūtījumu mērķim, kādam tas tika nopirkts, proti, dīzeļdegvielas pārdošanai pumpī; d) ka pircējs vēlējās nodot to atpakaļ pārdevējam saskaņā ar pirkuma līgumu; e) ka pārdevējam tiešām bija nodoms, paņemot atpakaļ sūtījumu, veikt sajaukšanu un izlaist atpakaļ tirgū; f) ka sūtījumu ir iespējams atgriezt tā sākotnēji vēlamajā stāvoklī vai pārveidot par produktu, ko var tirgot par cenu, kas ir tuvu sākotnējā ULSD sūtījuma tirgus vērtībai; g) ka sākotnējā stāvokļa iegūšana ir ierasts ražošanas process; h) ka sūtījuma tirgus vērtība stāvoklī, kādā tas bija, kad pārdevējs to paņēma atpakaļ, (gandrīz) atbilda tāda produkta cenai, kas atbilst nolīgtajām īpašībām; i) ka atpakaļ paņemtais sūtījums stāvoklī, kādā tas bija atpakaļpaņemšanas brīdī, bez pārstrādes varēja tikt pārdots tirgū; j) ka tādu produktu kā sūtījuma tirdzniecību parasti tirdzniecībā neuzskata par atkritumu tirdzniecību?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 217/12

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 24. maijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) — WIND Telecomunicazioni SpA/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

(Lieta C-254/12)

2012/C 217/25

Tiesvedības valoda — itāļu

Iesniedzējtiesa

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: WIND Telecomunicazioni SpA

Atbildētāja: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

Prejudiciālais jautājums

Vai Kopienu tiesību normas šajā jomā, it īpaši Direktīvas 2002/20/EK (1) noteikumi ir interpretējami tādējādi, ka tie nepieļauj šajā lūgumā minēto valsts tiesisko regulējumu, it īpaši 2005. gada Likumu Nr. 266, ņemot vērā to, kādā veidā tas tiek konkrēti piemērots tiesību sistēmā?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) (OV L 108, 21. lpp.).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 217/10

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 14. maijā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) — WIND Telecomunicazioni SpA/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni u.c.

(Lieta C-230/12)

2012/C 217/19

Tiesvedības valoda — itāļu

Iesniedzējtiesa

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: WIND Telecomunicazioni SpA

Atbildētājas: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni u.c.

Prejudiciālais jautājums

Vai Kopienu tiesību normas šajā jomā, it īpaši Direktīvas 2002/20/EK (1) noteikumi ir interpretējami tādējādi, ka tie nepieļauj šajā lūgumā minēto valsts tiesisko regulējumu, it īpaši 2005. gada Likumu Nr. 266, ņemot vērā to, kādā veidā tas tiek konkrēti piemērots tiesību sistēmā?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) (OV L 108, 21. lpp.).
1)

Vai tāds valsts regulējums kā tas, kas ir ietverts Flandrijas 2000. gada 17. jūlija Dekrētā par elektroenerģijas tirgus organizāciju, kurš ir īstenots ar Flandrijas valdības 2004. gada 5. marta Lēmumu redakcijā ar grozījumiem, kuri ir izdarīti ar Flandrijas valdības 2005. gada 25. februāra Lēmumu par elektroenerģijas ražošanas no neizsīkstošiem enerģijas avotiem veicināšanu un Flandrijas valdības 2005. gada 8. jūlija Lēmumu par grozījumiem Flandrijas valdības 2004. gada 5. marta Lēmumā par elektroenerģijas ražošanas no neizsīkstošiem enerģijas avotiem veicināšanu un Flandrijas valdības 2002. gada 29. marta Lēmumā par publisko pienākumu veicināt racionālo enerģijas izmantošanu, atbilstoši kuram — piegādātājiem, kuri piegādā elektroenerģiju sadales tīklam vai pārvaldes sistēmai pieslēgtajiem gala patērētājiem, ir uzlikts pienākums katru gadu iesniegt regulatīvajai iestādei noteiktu zaļās enerģijas sertifikātu skaitu (iepriekš minētā dekrēta 23. pants), — piegādātājiem, kuri piegādā elektroenerģiju sadales tīklam vai pārvaldes sistēmai pieslēgtajiem gala patērētājiem, Flandrijas Elektroenerģijas un gāzes tirgus regulatīvā iestāde (VREG) uzliek administratīvo naudas sodu, ja šie piegādātāji nav iesnieguši pietiekamu zaļās enerģijas sertifikātu skaitu, lai izpildītu tiem attiecībā uz šādiem sertifikātiem uzliktās kvotas saistības (iepriekš minētā dekrēta 37. panta 2. punkts), — ir tieši noteikts, ka izcelsmes apliecinājumi no citām valstīm ar zināmiem nosacījumiem var tikt atzīti, lai izpildītu kvotas saistības (Flandrijas valdības 2004. gada 5. marta Lēmuma šajā lietā piemērojamajā redakcijā 15.quater panta 2. punkts); — regulatīvā iestāde nevar vai nevēlas atzīt izcelsmes apliecinājumus, kuri nāk no Norvēģijas, jo nepastāv Flandrijas valdības, kura ir atzinusi, ka šo sertifikātu iesniegšana ir identiska vai līdzvērtīga (iepriekš minētā dekrēta 25. pants un 2004. gada 5. marta Lēmuma 15.quater panta 2. punkts), īstenošanas pasākumi, turklāt konkrētajā gadījumā regulatīvā iestāde nav pārbaudījusi identiskumu vai līdzvērtību, — visā laikposmā, kurā bija spēkā 2000. gada 17. jūlija Dekrēts, pārbaudot kvotas saistību izpildi, faktiski ir tikuši ņemti vērā tikai sertifikāti par Flandrijas reģionā ražoto zaļo elektroenerģiju, kamēr piegādātājiem, kuri piegādā elektroenerģiju sadales tīklam vai pārvaldes sistēmai pieslēgtajiem gala patērētājiem, nebija nekādas iespējas sniegt pierādījumu, ka iesniegtie izcelsmes apliecinājumi no citām Eiropas Savienības dalībvalstīm atbilst nosacījumam par identisku vai līdzvērtīgu pierādījumu attiecībā uz šādu sertifikāti izsniegšanu pastāvēšanu, ir saderīgs ar EEZ līguma 11. pantu un/vai EEZ līguma 13. pantu?
1)

Vai prece — ieritinātas sloksnes no neausta materiāla ritināmās žalūzijas izgatavošanai — tarifu klasifikācijas nolūkā atbilstoši 2009. gada Kombinētajai nomenklatūrai, ko veido Komisijas 2008. gada 19. septembra Regulas (EK) Nr. 1031/2008, ar ko groza I pielikumu Padomes Regulā (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (1), I pielikums, atkarībā no preces īpašībām ir jāklasificē kā “audums” ar KN kodu 5407 61 30 vai atbilstoši tās vienīgajam izmantošanas mērķim — ritināmām žalūzijām — ar KN kodu 6303 92 10, turklāt ņemot vērā: a) jēdzienu “gatava prece” 2009. gada Kombinētās nomenklatūras XI sadaļas (“Tekstils un tekstilizstrādājumi”), 63. nodaļas (“Citādi gatavie tekstilizstrādājumi; komplekti; valkāts apģērbs un lietoti tekstilizstrādājumi; lupatas”) 7. piezīmes izpratnē, kas tiek interpretēts saistībā ar Nomenklatūras vispārīgo noteikumu [A sadaļas] 2. noteikuma a) punktu attiecībā uz jēdzienu “negatava vai nepabeigta prece”, ņemot vērā 7. piezīmes c) punktā minēto gadījumu, pamatlietā aplūkotās preces īpašības un iespēju, ka no tās tiks izgatavots viens galaprodukts; b) jautājumu, vai jēdziens “audums” atbilstoši 2009. gada Kombinētās nomenklatūras 54. nodaļas apakšpozīcijai 5407 61 30 ietver auduma sloksnes, kurām tāpat kā galaproduktam — ritināmām žalūzijām — kas ir to vienīgais izmantošanas mērķis, arī bija nostiprinātas garākās malas, proti, ņemot vērā, ka šī prece ir skaidri norādīta nomenklatūras apakšpozīcijā 6303 92 10?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 174/18

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 29. martā iesniedza Tribunal de première instance de Bruxelles (Beļģija) — Isera&Scaldis Sugar SA, Philippe Bedoret and Co SPRL, Jean Rigot, Mathieu Vrancken/Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB)

(Lieta C-154/12)

2012/C 174/27

Tiesvedības valoda — franču

Iesniedzējtiesa

Tribunal de première instance de Bruxelles

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāji: Isera&Scaldis Sugar SA, Philippe Bedoret and Co SPRL, Jean Rigot, Mathieu Vrancken

Atbildētājs: Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB)

Prejudiciālais jautājums

“Vai 16. pants Padomes 2006. gada 20. februāra Regulā (EK) Nr. 318/2006 par cukura tirgu kopīgu organizāciju (1), šobrīd Padomes 2007. gada 22. oktobra Regulas (EK) Nr. 1234/2007, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (2), 51. pants, nosakot cukura-cukurbiešu nozarei nodevu EUR 12 par tonnu kvotas cukura, nav spēkā:

— ciktāl likumdevēja izmantotais tiesiskais pamats šāda noteikuma ieviešanai ir bijušā EKL 37. panta 2. punkta trešā daļa, šobrīd LESD 43. panta 2. punkts;

— ciktāl likumdevējs, pamatojot nodevu kā pasākumu, kas paredzēts, lai finansētu “cukura TKO” izdevumus, lai gan faktiski tā finansē tiešo atbalstu un/vai ir paredzēta 2006. gada cukura reformas budžeta neitralitātes saglabāšanai, nenorāda skaidru un viennozīmīgu pamatojumu šādas nodevas ieviešanai, kā to prasa LESD 296. pants (bijušais EKL 253. pants);

— ciktāl cukurbiešu cukura ražošana ir vienīgā nozare, kurai ir uzlikta šāda nodeva, kas papildina vispārējo Eiropas Savienības budžetu, nodeva ir jāuzskata par diskriminējošu gan starp audzētājiem, kuri ir saglabājuši biešu audzēšanu, un tiem, kas ir izbeiguši biešu audzēšanu, gan starp cukurbiešu cukura ražotājiem un pārējo lauksaimniecības vai nelauksaimniecības nozari;

— ciktāl ir jāuzskata, ka ar nodevu pārkāpj samērīguma principu, jo tā nav ne piemērota, ne nepieciešama, lai finansētu “cukura” TKO izdevumus, ne arī samērīga salīdzinājumā ar faktiskajām izmaksām un perspektīvajām izmaksām “cukura” TKO?”

(1) OV L 58, 1. lpp.

(2) OV L 299, 1. lpp.
1.

Attiecībā uz Direktīvas 95/46/EK (1) teritoriālo piemērošanas jomu un līdz ar to attiecībā uz Spānijas datu aizsardzības tiesisko regulējumu: 1.1. Vai jāuzskata, ka Direktīvas 95/46/EK 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē pastāv “reģistrācija”, ja pastāv viens vai vairāki no šādiem gadījumiem: — ja uzņēmums, kas nodrošina ar meklētājprogrammu, izveido dalībvalstī biroju vai meitassabiedrību, kas ir paredzēta reklāmas laukumu meklētājprogrammā reklamēšanai un pārdošanai, un kura darbība ir domāta šīs valsts iedzīvotājiem, vai — ja mātessabiedrība ieceļ meitassabiedrību, kura atrodas šajā dalībvalstī, par savu pārstāvi un personas datu apstrādātāju divām konkrētām datņu sistēmām, kas ir saistītas ar to klientu datiem, kuri ir noslēguši līgumu par reklāmas izvietošanu ar iepriekš minēto uzņēmumu, vai — ja birojs vai meitassabiedrība, kas veic uzņēmējdarbību dalībvalstī, nodod mātessabiedrībai, kas ir dibināta ārpus Eiropas Savienības, lūgumus un prasības, ko tai izsaka gan datu subjekti, gan kompetentās iestādes saistībā ar tiesībām uz datu aizsardzības ievērošanu, pat ja minētā sadarbība tiek īstenota labprātīgi? 1.2. Vai Direktīvas 95/46/EK 4. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiek “izmantots aprīkojums, kas atrodas minētās dalībvalsts teritorijā”, ja meklētājprogramma izmanto “zirnekļus” vai robotus, lai lokalizētu un indeksētu informāciju tīmekļa lapās, kas atrodas serveros šajā dalībvalstī, vai ja meklētājprogramma izmanto dalībvalsts domēnvārdu un tajā veiktie meklējumi un rezultāti ir atkarīgi no šīs dalībvalsts valodas? 1.3. Vai tīmekļa meklētājprogrammās indeksētās informācijas pagaidu uzglabāšanu var uzskatīt par aprīkojuma izmantošanu Direktīvas 95/46/EK 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē? Ja atbilde uz šo pēdējo jautājumu ir apstiprinoša, vai var uzskatīt, ka šis piesaistes [valsts tiesībām] kritērijs ir izpildīts, ja uzņēmums atsaka atklāt vietu, kur šīs ziņas tiek uzglabātas, atsaucoties uz ar konkurenci saistītiem apsvērumiem? 1.4. Neatkarīgi no atbildes uz iepriekšējiem jautājumiem un it īpaši gadījumā, ja Eiropas Savienības Tiesa uzskatītu, ka nav izpildīti piesaistes [valsts tiesībām] kritēriji, kas noteikti direktīvas 4. pantā, vai Direktīva 95/46/EK ir piemērojama datu aizsardzības jomā atbilstoši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 8. pantam dalībvalstī, kurā strīds ir radies un kurā būtu iespējama efektīvāka Eiropas Savienības pilsoņu tiesību aizsardzība?
3)

Dokumenti, ko apelācijas sūdzības iesniedzēja iesniedza procesā Apelāciju padomē, neesot bijuši jānoraida kā novēloti. Tas izrietot, pirmkārt, no Preču zīmju regulas sistēmas, it īpaši salīdzinājuma starp atcelšanas procesā piemērojamajām izmantošanas prasībām ar iebildumu un spēkā neesamības absolūtu reģistrācijas atteikuma pamatojumu dēļ procesā piemērojamajām izmantošanas prasībām, un, otrkārt, no vispārējiem pierādīšanas pienākuma sadales principiem. Ņemot vērā iepriekš minēto, esot vajadzīga Regulas, ar ko īsteno Preču zīmju regulu (2), 40. noteikuma 5. punkta teleoloģiskā interpretācija, sašaurinot tā piemērošanas jomu.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 65/6

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 19. decembrī iesniedza Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Apvienotā Karaliste) — Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs/Paul Newey kā Ocean Finance

(Lieta C-653/11)

2012/C 65/13

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāji: Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs

Atbildētājs: Paul Newey kā Ocean Finance

Prejudiciālie jautājumi

1) Tādos apstākļos kā izskatāmajā lietā, kāda nozīme valsts tiesai būtu jāpiešķir līgumiem, lemjot par jautājumu, kura persona sniegusi pakalpojumus no PVN maksāšanas viedokļa? Konkrētāk, vai līgumiskā situācija ir izšķiroša, nosakot, kas ir sniedzis pakalpojumus PVN maksāšanas mērķiem?

2) Tādos apstākļos kā izskatāmajā lietā, ja līgumiskajai situācijai nav izšķirošas nozīmes, kādos apstākļos valsts tiesai būtu jāatkāpjas no līgumiskās situācijas?

3) Tādos apstākļos kā izskatāmajā lietā, kāda nozīme ir tam, a) vai persona, kas saskaņā ar līgumu sniedz pakalpojumus, ir vispārējā citas personas kontrolē; b) vai zināšanas par uzņēmējdarbību, uzņēmējdarbības attiecības un pieredze ir citai personai, nevis personai, kas slēdz līgumu; c) vai visus vai vairumu izšķirošo pakalpojumu sniegšanas elementu nodrošina cita persona, nevis persona, kas slēdz līgumu; d) vai uzņēmējdarbības risku, ka pakalpojumu sniegšanas rezultātā radīsies finansiāli zaudējumi un tiks zaudēta reputācija, uzņemas kāda cita persona, nevis persona, kas slēdz līgumus; e) vai persona, kas sniedz pakalpojumus, saskaņā ar līgumu izšķirošus elementus, kas nepieciešami, lai šādus pakalpojumus sniegtu, ar līgumu nodod personai, kas kontrolē šo pirmo minēto personu, un šādai ar līgumu paredzētas tālākas nodošanas kārtībai trūkst noteiktas komerciālas iezīmes?

4) Tādos apstākļos kā izskatāmajā lietā, vai valsts tiesai būtu jāatkāpjas no līguma vērtējuma?

5) Ja atbilde uz ceturto jautājumu ir noraidoša, vai fiskālais iznākums tādai norunai kā izskatāmajā lietā ir uzskatāms par fiskālu priekšrocību, kuras piešķiršana būtu pretrunā Sestās direktīvas (1) mērķim [2006. gada 21. februāra] sprieduma lietā C-255/02 Halifax Plc u.c. 74.–86. punkta izpratnē?

6) Ja atbilde uz piekto jautājumu ir apstiprinoša, kā būtu no jauna jāraksturo tādas norunas kā izskatāmajā lietā?

(1) Padomes 1977. gada 17. maija Sestā direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 49/16

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 30. novembrī iesniedza Tribunal du travail de Bruxelles (Beļģija) — Patricia Dumont de Chassart/Onafts — Office national d'allocations familiales pour travailleurs salariés

(Lieta C-619/11)

2012/C 49/27

Tiesvedības valoda — franču

Iesniedzējtiesa

Tribunal du travail de Bruxelles

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Patricia Dumont de Chassart

Atbildētājs: Onafts — Office national d'allocations familiales pour travailleurs salariés

Prejudiciālais jautājums

Vai ar Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (1), 79. panta 1. punktu, ja to interpretē tādējādi, ka tas ļauj tikai attiecībā uz mirušo vecāku piemērot 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, 72. pantā paredzētos apdrošināšanas, nodarbinātības vai pašnodarbinātības laikposmu pielīdzināšanas noteikumus, kā rezultātā ar 1939. gada 19. decembra Konsolidēto likumu par ģimenes pabalstiem 56.a panta 1. punktu pārdzīvojušajam vecākam — neatkarīgi no viņa pilsonības, ja vien viņš ir kādas dalībvalsts pilsonis vai uz viņu attiecas 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā piemērojamība personām —, kurš ir sniedzis pakalpojumus citā Eiropas Savienības dalībvalstī divpadsmit mēnešu laikposmā, par ko ir runa 1939. gada 19. decembra Konsolidēto likumu par ģimenes pabalstiem 56.a panta 1. punktā, līdz ar to tiek liegta iespēja sniegt pierādījumu, ka viņš atbilst nosacījumam, saskaņā ar kuru, būdams pabalsta saņēmējs 1939. gada 19. decembra Konsolidēto likumu par ģimenes pabalstiem 51. panta 3. punkta 1. apakšpunkta izpratnē, viņš būtu varējis pretendēt uz sešiem vienotas likmes ikmēneša pabalstiem par divpadsmit mēnešiem pirms nāves gadījuma, kurpretim pārdzīvojušajam vecākam — neatkarīgi no tā, vai viņš ir Beļģijas vai citas Eiropas Savienības dalībvalsts pilsonis —, kurš divpadsmit mēnešu laikposmā, par ko ir runa 1939. gada 19. decembra Konsolidēto likumu par ģimenes pabalstiem 56.a panta 1. punktā, ir strādājis tikai Beļģijā attiecīgi tādēļ, ka viņš nav atstājis Beļģijas teritoriju, ir atļauts šādu pierādījumu sniegt, ir pārkāpti vispārējie vienlīdzības un nedriskriminācijas principi, kas ir nostiprināti tostarp 1950. gadā Romā parakstītās Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību konvencijas 14. pantā, kas vajadzības gadījumā skatīts kopā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma konsolidētās versijas 17., 39. un/vai 43. pantu?

(1) OV L 149, 2. lpp.
1)

Vai “taisnīga atlīdzība” Direktīvas 2001/29/EK 5. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē pastāv, ja a) tiesību subjektiem Direktīvas 2001/29/EK 2. punkta izpratnē ir tiesības, kuras var īstenot tikai kolektīvā pārvaldījuma organizācija, prasīt pienācīgu samaksu no personām, kas vietējā tirgū veic minēto tiesību subjektu darbu reproducēšanai piemērotu materiālo nesēju pirmo pārdošanu komerciālos nolūkos, b) šīs prasījuma tiesības nav atkarīgas no tā, vai materiālie nesēji tiek pārdoti tirdzniecības starpniekiem, fiziskām vai juridiskām personām lietošanai, kas nav paredzēta privātām vajadzībām, vai arī tos pārdod fiziskām personām privātām vajadzībām, c) bet personai, kura izmanto materiālos nesējus reproducēšanai ar tiesību subjekta atļauju vai kura pirms pārdošanas galalietotājam materiālos nesējus no valsts atkal izved, ir tiesības pieprasīt kolektīvā pārvaldījuma organizācijai atmaksāt atlīdzību?