ĢENERĀLADVOKĀTA HENRIKA SAUGMANDSGORA ĒES

[HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE]

SECINĀJUMI,

sniegti 2020. gada 3. septembrī ( 1 )

Lieta C‑404/19 P

Francijas Republika

pret

Eiropas Komisiju

Apelācija – ELGF un ELFLA – No Eiropas Savienības finansējuma izslēgti izdevumi – Augškorsikā piešķirts platībatkarīgs tiešais atbalsts – Būtiski trūkumi kontroles sistēmā – Vienotas likmes finanšu korekcijas 100 % apmērā piemērošanas nosacījumi – 100 % likme – Regula (ES) Nr. 1306/2013 – 52. panta 2. punkts – Deleģētā regula (ES) Nr. 907/2014 – 12. panta 7. punkta c) apakšpunkts – Pamatnostādnes par to, kā aprēķināmas finanšu korekcijas grāmatojumu atbilstības noskaidrošanas un finansiālās noskaidrošanas procedūrā – 3.2.5. punkts

I. Ievads

1. Ar šo apelācijas sūdzību Francijas Republika lūdz daļēji atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2019. gada 12. marta spriedumu lietā Francija/Komisija ( 2 ), ar kuru tā noraidīja šīs dalībvalsts celto prasību par Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2017/2014 ( 3 ). Ar šo lēmumu Komisija it īpaši piemēroja minētajai dalībvalstij vienotas likmes finanšu korekciju 100 % apmērā par Augškorsikā piešķirto platībatkarīgo tiešo atbalstu attiecībā uz 2013. un 2014. pieprasījumu gadu sakarā ar minētā atbalsta kontroles sistēmā konstatētiem būtiskiem trūkumiem. 100 % likme atbilst piešķirtā atbalsta kopējai summai.

2. Nosacījumi, lai piemērotu vienotas likmes korekciju 100 % apmērā, ir paredzēti Komisijas pamatnostādņu par to, kā aprēķināmas finanšu korekcijas ( 4 ), 3.2.5. punktā. Šajā punktā ir paredzēts, ka šādu likmi var piemērot tad, ja kādas dalībvalsts kontroles sistēmas trūkumi ir tik būtiski, ka tie rada pilnīgu Savienības tiesību normu neievērošanu, tādējādi visus maksājumus padarot nelikumīgus.

3. Apelācijas sūdzības atbalstam Francijas Republika apgalvo, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā esot pieļāvusi tiesību kļūdu, lemjot, ka Komisijas noteiktā vienotas likmes korekcija 100 % apmērā bija pamatota. Šī dalībvalsts neapstrīd, ka Augškorsikas kontroles sistēma bija nepilnīga, un tāpēc Komisija varēja noteikt vienotas likmes korekciju, bet pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir kļūdaini interpretējusi un piemērojusi pamatnostādņu 3.2.5. punktu, lemjot, ka bija izpildīti tajā minētie nosacījumi 100 % likmes piemērošanai. Šī apelācijas sūdzība tātad mudina Tiesu pievērsties – cik man zināms, pirmo reizi – nosacījumiem, kas ir jāizpilda vienotas likmes finanšu korekcijas 100 % apmērā noteikšanai, kāda ir paredzēta pamatnostādņu 3.2.5. punktā.

4. Savas analīzes noslēgumā es ieteikšu Tiesai apelācijas sūdzību apmierināt.

II. Atbilstošās tiesību normas

A. Regula (ES) Nr. 1306/2013

5. Regulas (ES) Nr. 1306/2013 ( 5 ) 52. panta “Atbilstīguma noskaidrošana” 1. punktā ir paredzēts, ka Komisija pieņem īstenošanas aktus, nosakot summas, par kurām nav tiesību saņemt Savienības finansējumu, ja tā konstatē, ka ELGF un ELFLA izdevumi nav veikti atbilstīgi Savienības tiesību aktiem. Saskaņā ar šīs regulas 52. panta 2. punktu Komisija novērtē summas, kas izslēdzamas no finansējuma, pamatojoties it īpaši uz reģistrētās neatbilstības nopietnību, un ņem vērā pārkāpuma būtību un Savienībai nodarīto finansiālo kaitējumu.

B. Īstenošanas regula (ES) Nr. 907/2014

6. Kritēriji un metodes korekciju piemērošanai atbilstoši Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 1. punktam ir paredzēti Īstenošanas regulas (ES) Nr. 907/2014 ( 6 ) 12. pantā. No šīs regulas 12. panta 6. punkta izriet, ka tad, ja summas, kas ir izslēdzamas no Savienības finansējuma, nevar noteikt, pamatojoties uz šā panta 2. un 3. punktā minēto aprēķinu vai ekstrapolēšanu ( 7 ), Komisija piemēro attiecīgās vienotās likmes korekcijas, ņemot vērā pārkāpuma raksturu un smagumu un pašas novērtējumu par to, kāds ir Savienībai nodarītā finansiālā kaitējuma risks.

7. Īstenošanas regulas (ES) Nr. 907/2014 12. panta 7. punkta c) apakšpunktā ir paredzēts: “Komisija, nosakot vienotas likmes korekciju līmeni, jo īpaši ņem vērā šādus apstākļus, kas liecina par nopietnākiem trūkumiem, kuri rada lielāku risku tam, ka Savienības budžetam tiks nodarīti zaudējumi: [..] c) atklājies, ka dalībvalsts pieteikumu kontroles sistēmas vai nu trūkst, vai arī tajā ir būtiski trūkumi, un ir pierādījumi par plaši izplatītiem pārkāpumiem un nolaidību nelikumību vai krāpšanas gadījumu novēršanā; [..].”

C. Pamatnostādnes

8. Pamatnostādnēs Komisija ir izklāstījusi vispārējos principus un vienotas likmes korekcijas līmeni, ko Komisija var ieteikt atbilstoši Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 1. punktam un Īstenošanas regulas Nr. 907/2014 12. panta 6. un 7. punktam ( 8 ).

9. Attiecībā uz vispārējiem principiem no pamatnostādnēm izriet, ka vienotas likmes korekciju gadījumā iespējamais Savienībai nodarītais finansiālais kaitējums ir jānosaka, novērtējot risku, kas izriet no trūkumiem kontrolē, kuri var attiekties gan uz veikto kontroļu raksturu vai kvalitāti, gan uz šo kontroļu skaitu. Pamatā esošais samērīguma princips, kas izklāstīts Regulas (ES) Nr. 1306/2013 52. panta 2. punktā, nosaka, ka korekcijas likmei ir jābūt nepārprotami saistītai ar Savienībai radīto finansiālo kaitējumu ( 9 ).

10. Attiecībā uz vienotas likmes korekcijas līmeni pamatnostādnēs atkarībā no tajās minētajiem apstākļiem ir paredzēts, ka tiek piemērota korekcija 2 %, 3 %, 5 %, 7 % vai 10 % apmērā ( 10 ). Turklāt no pamatnostādnēm izriet, ka izņēmuma gadījumos var tikt piemērotas augstākas korekcijas likmes, līdz 100 % ( 11 ). Šāda augstāka likme ir paredzēta gadījumos, kas minēti Īstenošanas regulas Nr. 907/2014 12. panta 7. punkta c) apakšpunktā. Tādējādi pamatnostādņu 3.2.5. punktā, kas attiecas uz šo normu, ir paredzēts: “Ja “dalībvalsts pieteikumu kontroles sistēmas vai nu trūkst, vai arī tajā ir būtiski trūkumi, un ir pierādījumi par plaši izplatītiem pārkāpumiem un nolaidību nelikumību vai krāpšanas gadījumu novēršanā[ ( 12 )]”, ir piemērojama korekcija 25 % apmērā, jo var pamatoti pieņemt, ka nepareizu pieprasījumu nesodīta iesniegšana ik pa laikam nodarīs īpaši lielu finansiālo kaitējumu Savienības budžetam. Vajadzības gadījumā var noteikt arī augstāku korekcijas likmi. Tas varētu būt gadījums, kad dalībvalsts sniegtajā informācijā riskam pakļautā datu kopa ir (ļoti) sašaurināta. Var arī atteikties finansēt visus izdevumus, ja trūkumi ir tik nopietni, ka tos var uzskatīt par Savienības noteikumu pilnīgu neievērošanu, kas visus maksājumus padara par nepareiziem.”

III. Tiesvedības priekšvēsture, prasība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums

A. Tiesvedības rašanās fakti

11. Tiesvedības priekšvēsturi, ko Vispārējā tiesa ir izklāstījusi pārsūdzētā sprieduma 1.–37. punktā, šo secinājumu vajadzībām var rezumēt šādi.

12. No 2014. gada 24. līdz 28. novembrim Komisija Francijā veica izmeklēšanu par platībatkarīgo atbalstu, kas tika lūgts attiecībā uz 2013. un 2014. pieprasījumu gadu. Pēc šīs izmeklēšanas Komisija Francijas Republikai paziņoja tās rezultātus un starp šo iestādi un šo dalībvalsti notika sarakste par minēto izmeklēšanu.

13. Ar 2016. gada 20. maija vēstuli (turpmāk tekstā – “2016. gada 20. maija paziņojums”) Komisija paziņoja Francijas Republikai savu priekšlikumu izslēgt no Savienības finansējuma kopējo summu 117439017,55 EUR sakarā ar neatbilstību Savienības tiesību normām, kāda ir pieļauta, īstenojot Francijā platībatkarīgā atbalsta shēmu 2013. un 2014. pieprasījumu gadā. Šo summu veidoja četras korekciju priekšlikumu grupas, no kurām viena attiecās uz Augškorsikā piešķirtu tiešo platībatkarīgo atbalstu. Šī korekcija bija vienotas likmes korekcija 100 % apmērā un atbilda summai 28973945,46 EUR.

14. Minētā vienotās likmes korekcija 100 % apmērā bija pamatota ar vairākiem trūkumu konstatējumiem attiecībā it īpaši uz problēmām saistībā ar atbilstīgo platību noteikšanu.

15. Pirmkārt, Francijas tiesiskais regulējums tam, kā lauksaimniecības zemē tiek ņemtas vērā ainavas īpašības, ļāva izmantot iepriekš noteiktus rādītājus, kas nav atbilstoši Savienības tiesiskajam regulējumam attiecībā uz “labu lauksaimniecības un vides stāvokli” (turpmāk tekstā – “LLVS”), kā rezultātā Francijas iestādes ne vienmēr noraidīja neatbilstīgas platības. It īpaši Francijas tiesiskais regulējums neesot nodrošinājis kontroli attiecībā uz to, vai lauksaimniecības zemēs tiek “uzturēts” LLVS atbilstoši Regulas (EK) Nr. 73/2009 ( 13 ) 6. pantam.

16. Otrkārt, korekcijas priekšlikums bija pamatots ar problēmām, kas saistītas ar atbilstīgo platību noteikšanu un kas izrietēja no tā, ka Francijas iestādes bija kļūdaini interpretējušas Regulas (EK) Nr. 1122/2009 ( 14 ) 34. pantu. Būtībā Francijas iestādes bija uzskatījušas par atbilstīgām galvenokārt meža platības ar ļoti nelielu zālāja veģetāciju vai dzīvniekiem nepieejamas platības, kas tika atzītas par “noganāmu virsāju”, lai arī šīs platības neatbilda Savienības tiesiskajā regulējumā noteiktajiem nosacījumiem.

17. Turklāt 2016. gada 20. maija paziņojumā Komisija norādīja, ka šie trūkumi tika konstatēti jau atbilstības procedūrā attiecībā uz 2008.–2012. pieprasījumu gadu, bet Francijas iestādes šajā ziņā nebija veikušas grozījumus izmantotajā pieejā. Tā kā grozījumi izmantotajā pieejā nebija veikti līdz pat attiecīgajam brīdim un tam bija faktiskas sekas aplūkojamajā teritorijā, iepriekšējo izmeklēšanu laikā šim departamentam piemērotās korekcijas – vienotu likmi 100 % apmērā – turpināja piemērot attiecībā uz 2013.–2014. pieprasījumu gadu.

18. Ar 2016. gada 22. jūnija vēstuli Francijas iestādes vērsās saskaņošanas struktūrā par Komisijas noteikto finanšu korekciju attiecībā uz Augškorsikas departamentu. Šīs iestādes būtībā apgalvoja, ka Komisijas arguments, ar kuru tā pamatoja šo iestāžu šajā ziņā piedāvātā aprēķina noraidījumu, nebija pietiekams, ņemot vērā Savienības tiesisko regulējumu, un ka priekšlikums par vienotas likmes korekciju 100 % apmērā attiecībā uz Augškorsiku neatbilda šajā tiesiskajā regulējumā paredzētajām zaudējumu aprēķināšanas procedūrām.

19. 2016. gada 19. decembrī saskaņošanas struktūra sniedza savu atzinumu. Tā būtībā konstatēja, ka saskaņošana šajā stadijā nav iespējama, un uzskatīja, ka korekcija 100 % apmērā, iespējams, varētu būt nesamērīga attiecībā pret faktisko risku ELGF. Līdz ar to tā aicināja Komisijas dienestus apsvērt zemāku korekciju.

20. 2017. gada 21. februārī Komisija noformulēja savu galīgo nostāju. Tā saglabāja sākotnējo nostāju, kas bija izklāstīta 2016. gada 20. maija paziņojumā, precizējot, ka vienotas likmes korekcija 100 % apmērā ir pamatota, ciktāl pieejamā informācija rāda, ka trūkumi saistībā ar atbalsta kontroli Augškorsikai bija tik būtiski, ka radīja pilnīgu neatbilstību Savienības tiesību normām un radīja ļoti lielu risku ELGF.

21. 2017. gada 8. novembrī Komisija atbilstoši Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 1. punktam pieņēma apstrīdēto lēmumu, ar kuru tā noteica četras korekciju grupas, tostarp vienotas likmes korekciju 100 % apmērā, kas atbilda summai 28973945,46 EUR, attiecībā uz izdevumiem, kas saistīti ar tiešo platībatkarīgo atbalstu Korsikai attiecībā uz 2013. un 2014. pieprasījumu gadu, sakarā ar minētā atbalsta kontroles sistēmā konstatētiem būtiskiem trūkumiem (ar nosaukumu “Būtiski nepilnīga kontroles sistēma, Korsika”). Apstrīdētajam lēmumam pievienotajā kopsavilkuma ziņojumā Komisija pamatoja šīs korekcijas noteikšanu ar tiem pašiem iemesliem, ko tā bija izklāstījusi 2016. gada 20. maija ziņojumā.

B. Prasība Vispārējā tiesā

22. Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā tika iesniegts 2018. gada 19. janvārī, Francijas Republika cēla prasību, lūdzot daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu; tā izvirzīja vairākus pamatus, kas bija vērsti pret visām četrām finanšu korekciju grupām, tostarp finanšu korekciju 100 % apmērā attiecībā uz Augškorsiku. Vispārējā tiesa ar pārsūdzēto spriedumu šo prasību noraidīja.

C. Tiesvedība Tiesā un lietas dalībnieku prasījumi

23. Ar 2019. gada 23. maija procesuālo rakstu Francijas Republika iesniedza šo apelācijas sūdzību par pārsūdzēto spriedumu. Šajā apelācijas sūdzībā šī dalībvalsts vienīgi apstrīd pamatojumu vienai no četrām finanšu korekciju grupām, kas Vispārējai tiesai bija jāizskata pārsūdzētajā spriedumā, proti, vienotas likmes korekcijai 100 % apmērā attiecībā uz Augškorsikā piešķirto tiešo platībatkarīgo atbalstu attiecībā uz 2013. un 2014. pieprasījumu gadu.

24. Tādējādi savā apelācijas sūdzībā Francijas Republika izvirza Tiesai šādus prasījumus: – daļēji atcelt pārsūdzēto spriedumu, ciktāl ar to tika noraidīti Francijas Republikas izvirzītie prasījumi, kas attiecās uz samērīguma principa pārkāpumu un ar ko lūdza atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to Francijas Republikai bija noteikta vienotas likmes korekcija 100 % apmērā sakarā ar trūkumiem platībatkarīgā atbalsta kontroles sistēmā Augškorsikā attiecībā uz 2013. un 2014. pieprasījumu gadu, – pieņemt galīgo nolēmumu lietā, atceļot apstrīdēto lēmumu, ciktāl ar to Francijas Republikai ir noteiktas vienotas likmes korekcijas 100 % apmērā sakarā ar trūkumiem platībatkarīgā atbalsta kontroles sistēmā Augškorsikā attiecībā uz 2013. un 2014. pieprasījumu gadu, – piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

25. Atbildes rakstā uz apelācijas sūdzību Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi: – noraidīt apelācijas sūdzību, – piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

26. 2020. gada 27. februāra tiesas sēdē Francijas Republika un Komisija sniedza mutvārdu apsvērumus.

IV. Analīze

27. Ar vienīgo pamatu Francijas Republika apgalvo, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā ir pieļāvusi tiesību kļūdu, nospriežot, ka Komisija bija tiesīga noteikt vienotas likmes korekciju 100 % apmērā attiecībā uz Augškorsikā piešķirto tiešo platībatkarīgo atbalstu par 2013. un 2014. pieprasījumu gadu.

28. Apstrīdētajā lēmumā šī korekcija bija pamatota, ņemot vērā īpašo situāciju Augškorsikas departamentā, kurā Komisija bija konstatējusi trūkumus, kas it īpaši izpaudās kā problēmas saistībā ar atbilstīgo platību noteikšanu ( 15 ). Komisija arī norādīja, ka šie trūkumi jau bija konstatēti atbilstības procedūrā par 2008.–2012. gadu un, ņemot vērā to, ka Francijas iestādes nebija veikušas izmaiņas izmantotajā pieejā, vienotas likmes korekcija 100 % apmērā bija jāpiemēro arī attiecībā uz 2013. un 2014. pieprasījumu gadu ( 16 ).

29. Francijas Republika Vispārējā tiesā apstrīdēja šī lēmuma pamatotību, it īpaši apgalvojot, ka nebija izpildīti pamatnostādņu 3.2.5. punktā paredzētie nosacījumi vienotas likmes korekcijas 100 % apmērā piemērošanai un ka līdz ar to apstrīdētā korekcija bija nesamērīga.

30. Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa šo pamatu noraidīja kā nepamatotu ( 17 ). It īpaši Vispārējā tiesa būtībā vispirms pārsūdzētā sprieduma 117. un 118. punktā interpretēja pamatnostādņu 3.2.5. punktā paredzētos nosacījumus likmes 100 % apmērā piemērošanai un pēc tam pārsūdzētā sprieduma 134.–136. punktā piemēroja šo interpretāciju lietas apstākļiem. Šajā ziņā tā lēma, pirmām kārtām, ka kontroles sistēmas Augškorsikā pamatā ir kļūdaina atbilstīgo platību noteikšana, kā rezultātā ir pārkāpts viens no platībatkarīgā atbalsta shēmas pamatnosacījumiem, un, otrām kārtām, ka šāds pārkāpums ir tik nopietns, ka atbilstoši pamatnostādņu 3.2.5. punktam tas rada pilnīgu Savienības tiesību normu neievērošanu, tādējādi visus maksājumus padarot nelikumīgus. No tā Vispārējā tiesa secināja, ka Komisija apstrīdēto korekciju bija noteikusi pamatoti.

31. Savas apelācijas sūdzības atbalstam Francijas Republika apgalvo, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 118. punktā ir pieļāvusi tiesību kļūdu, interpretējot pamatnostādņu 3.2.5. punktu, kā rezultātā vēlāk šīs pašas pamatnostādnes ir tikušas kļūdaini piemērotas pārsūdzētā sprieduma 134.–136. punktā. Šī dalībvalsts it īpaši apgalvo – ar to vien, ka kontroles sistēmā ir pārkāpts viens no platībatkarīgā atbalsta shēmas pamatnosacījumiem, nav pietiekami, lai pamatotu likmes 100 % apmērā piemērošanu. Citiem vārdiem, Francijas Republika neapstrīd trūkumus kā tādus, ko Komisija bija konstatējusi kontroles sistēmā Augškorsikā, bet vienīgi apgalvo, ka šādu trūkumu dēļ nevar piemērot vienotu likmi 100 % apmērā.

32. Savukārt Komisija nepiekrīt Francijas Republikas argumentiem un prasa noraidīt pamatu kā nepamatotu.

33. Lai vērtētu Francijas Republikas pamatu, iesākumā ir jānosaka Komisijas minētais pamatojums apstrīdētās korekcijas noteikšanai, ņemot vērā to, ka šo punktu lietas dalībnieki ir apstrīdējuši Tiesā (A sadaļa). Pēc tam ir jāpārbauda Vispārējās tiesas sniegtā pamatnostādņu 3.2.5. punkta interpretācija, kā tā izklāstīta pārsūdzētā sprieduma 117. un 118. punktā (B sadaļa). Visbeidzot, ņemot vērā šo analīzi, ir jāpārbauda, vai Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 134.–136. punktā pamatoti apstiprināja to, ka Komisija bija noteikusi apstrīdēto korekciju (C sadaļa).

A. Komisijas minētais pamatojums apstrīdētās korekcijas noteikšanai

34. Vispirms uzsvēršu, ka finanšu korekcijas likmes 100 % apmērā piemērošana var būt pamatota divās atšķirīgās situācijās: gadījumā, ja visas izmaksas ir tikušas piešķirtas, neesot nekādam juridiskajam pamatojumam Savienības tiesībās (“pirmā situācija”), vai arī – ja Savienības tiesībās ir finansējuma juridiskais pamatojums – gadījumā, ja dalībvalsts kontroles sistēmā ir būtiski trūkumi, tādējādi padarot visus maksājumus nelikumīgus (otrā situācija”) ( 18 ). Uz otro situāciju attiecas pamatnostādņu 3.2.5. punkts.

35. Komisija Tiesā apstiprināja, ka apstrīdētās korekcijas noteikšanas pamatā bija otrā situācija. Tomēr Komisija apgalvoja, ka šīs noteikšanas pamatā bija arī pirmā situācija. Tādējādi savā atbildes rakstā Komisija apgalvoja, ka “bija gan veikts maksājums, kuram nebija nekāda juridiskā pamatojuma, gan raksturīgi Augškorsikas kontroles sistēmas traucējumi”, un tā to apstiprināja arī tiesas sēdē ( 19 ).

36. Šajā ziņā es norādu, ka ir svarīgi noteikt, vai apstrīdētās korekcijas noteikšanas pamatā bija vienīgi otrā situācija, kā apgalvo Francijas Republika, vai arī tās pamatā bija gan otrā situācija, gan pirmā situācija, kā apgalvo Komisija; proti, pirmām kārtām, pamatojums un līdz ar to pārbaude tiesā nebūs tie paši abās situācijās, un, otrām kārtām, Francijas Republika Vispārējai tiesai pārmet, ka tā pārsūdzētajā spriedumā ir saplūdinājusi nosacījumus, kas attiecīgi piemērojami pirmajā un otrajā situācijā, lai noteiktu finanšu korekcijas likmi 100 % apmērā.

37. Lai vērtētu Francijas Republikas pamatu, līdz ar to uzreiz ir jānosaka, kādā(s) situācijā(s) Komisija noteica apstrīdēto korekciju. Šajā ziņā es uzskatu par lietderīgu vispirms atgādināt abu situāciju atšķirības.

1. Abu situāciju atšķirības

38. Pirmkārt, attiecībā uz pamatojumu likmes 100 % apmērā noteikšanai, ir jākonstatē, ka pirmajā situācijā tas ir tiesiskā regulējuma līmenī.

39. Proti, no Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka ELGF finansē tikai intervences, kas ir veiktas atbilstoši Kopienu tiesību normām lauksaimniecības tirgu kopīgās organizācijas ietvaros. Tādējādi ELGF sedz vienīgi tās summas, kas samaksātas saskaņā ar noteikumiem, kuri noteikti lauksaimniecības tirgu kopīgās organizācijas ietvaros. Līdz ar to uz dalībvalstīm turpina attiekties visas pārējās samaksātās summas, it īpaši summas, par kurām valsts iestādes ir kļūdaini uzskatījušas, ka tās ir atļauts maksāt šīs kopīgās organizācijas ietvaros ( 20 ).

40. Šajā situācijā atbalsts, kas piešķirts ar neesošu juridisko pamatojumu, tiek izslēgts no Savienības finansējuma, neatkarīgi no valsts iestāžu konstatētajiem pārkāpumiem vai nolaidības. Komisijai šajā ziņā nav nekādas rīcības brīvības pieņemt vai noraidīt Savienības finansējuma izdevumus ( 21 ). Šādā situācijā noteikta korekcija līdz ar to ir noteikta kā precīza korekcija, un tas nozīmē, ka Savienībai radīto zaudējumu – un tātad izslēdzamo summu – var precīzi noteikt.

41. Otrajā situācijā pamatojums 100 % likmes piemērošanai it īpaši pastāv tajā, ka dalībvalsts ir piemērojusi būtiski nepilnīgu kontroles sistēmu, kā tā minēta Regulas Nr. 907/2014 12. panta 7. punkta c) apakšpunktā. Tādējādi pamatnostādņu 3.2.5. punktā attiecībā uz šo normu Komisija ir precizējusi, ka gadījumā, ja kontroles sistēmas trūkumi ir tik būtiski, ka tie rada pilnīgu Savienības tiesību normu neievērošanu, tādējādi visus maksājumus padarot nelikumīgus, ir jāpiemēro korekcija 100 % apmērā ( 22 ).

42. Es uzsveru, ka atšķirībā no situācijas, kurā atbalstu piešķir, neesot nekādam juridiskajam pamatojumam (pirmā situācija), pamatnostādņu 3.2.5. punktā minētā 100 % likme ir vienota likme, un tas nozīmē, ka Savienības budžetam nodarītie zaudējumi nav precīzi nosakāmi. Tādējādi saskaņā ar Regulas Nr. 907/2014 12. panta 6. punktu šī panta 7. punktā paredzētās vienotas likmes korekcijas piemēro tad, ja izslēdzamās summas nevar noteikt ar šī panta 2. un 3. punktā minēto aprēķinu vai ekstrapolēšanu ( 23 ).

43. Citiem vārdiem, saskaņā ar Regulas Nr. 907/2014 12. panta 6. punktu, piemērojot vienotas likmes korekcijas, Komisijai izslēdzamā summa ir jānosaka atkarībā no Savienības budžetam radīto zaudējumu riska apmēra, ņemot vērā pārkāpuma raksturu un smagumu ( 24 ).

44. Otrkārt, attiecībā uz pārbaudi tiesā no iepriekš minētā izriet, ka pirmajā situācijā Vispārējai tiesai ir jāpārbauda, vai valsts iestādes atbalstu ir piešķīrušas bez jebkāda juridiskā pamatojuma Savienības tiesībās. Šajā pārbaudē ir jāvērtē, vai ar piešķirto atbalstu ir pārkāpti attiecīgās atbalsta shēmas pamatnosacījumi, kas ir būtiski, lai noteiktu atbalsta pieteikuma pieņemamību, un tāpēc šis atbalsts atrodas ārpus atbalsta shēmas ( 25 ).

45. Turpretī otrajā situācijā Vispārējai tiesai ir jāpārbauda, vai Komisijai bija tiesības uzskatīt, ka kontroles sistēmas trūkumi bija tik būtiski, ka tie radīja pilnīgu Savienības tiesību normu neievērošanu, tādējādi visus maksājumus padarot nelikumīgus saskaņā ar pamatnostādņu 3.2.5. punktu. Citiem vārdiem, Vispārējai tiesai ir jāpārbauda pamatojums Komisijas veiktajam novērtējumam attiecībā uz Savienības budžetam nodarīto faktisko zaudējumu ( 26 ).

2. Apstrīdētās korekcijas pamatojums

46. Attiecībā uz apstrīdēto korekciju man šķiet, ka Komisijas pamats attiecībā uz to, ka šīs korekcijas pamatā esot bijusi arī pirmā situācija, ir nepieņemams. Proti, es secinu, ka šis pamats netika izvirzīts Vispārējā tiesā un ka pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa vienīgi pārbauda, vai apstrīdētā korekcija bija pamatota, ņemot vērā pamatnostādņu 3.2.5. punktu ( 27 ). Es atgādinu, ka šis punkts attiecas uz otro situāciju.

47. Ņemot vērā šos precizējumus, pat ja pamats bija izvirzīts Vispārējā tiesā, es uzskatu, ka tas katrā ziņā bija pamatoti, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā pārbaudīja vienīgi to, vai apstrīdētās korekcijas noteikšana bija pamatota, ņemot vērā otro situāciju. Jākonstatē, ka lietas procesuālajos dokumentos ir norādīts, ka apstrīdētās korekcijas noteikšanu Komisija pamatoja ar kontroles sistēmā konstatētajiem trūkumiem ( 28 ), kas būtu bijis nevajadzīgi, ja viss izmaksātais atbalsts jau būtu nelikumīgs sakarā ar jebkāda juridiskā pamatojuma neesamību Savienības tiesībās ( 29 ). Turklāt nav strīda par to, ka apstrīdēto korekciju 100 % apmērā Komisija piemēroja kā vienotas likmes korekciju ( 30 ).

48. No iepriekš minētā izriet, ka šajā apelācijas tiesvedībā ir vienīgi jāpārbauda, vai Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, nepilnīgas kontroles sistēmas dēļ uzskatot par pamatotu korekcijas 100 % apmērā noteikšanu saskaņā ar pamatnostādņu 3.2.5. punktu ( 31 ).

B. Vispārējās tiesas sniegtā pamatnostādņu 3.2.5. punkta interpretācija

49. Vispārējās tiesas sniegtā pamatnostādņu 3.2.5. punkta interpretācija atrodas pārsūdzētā sprieduma 117. un 118. punktā. Minētajā 117. un 118. punktā Vispārējā tiesa atsaucas uz jau izstrādātu interpretāciju tās judikatūrā par šo pamatnostādņu punktu ( 32 ).

50. Jāpiemin, ka Francijas Republika ir apstrīdējusi vienīgi Vispārējās tiesas pārsūdzētā sprieduma 118. punktā sniegto interpretāciju. Tomēr šis 118. punkts atsaucas uz iepriekšējo, 117. punktu. Lai pārbaudītu minētā 118. punkta pamatojumu, tātad vispirms ir jāvērtē minētais 117. punkts. Kā to paskaidrošu, uzskatu, ka pārsūdzētā sprieduma 117. punktā atgādinātā judikatūra sniedz saprātīgu šī pamatnostādņu punkta interpretāciju (1. sadaļa), savukārt man šķiet, ka Vispārējā tiesa 118. punktā (2. sadaļa) ir pieļāvusi tiesību kļūdu.

1. Pārsūdzētā sprieduma 117. punktā atgādinātā judikatūra

51. Runājot par pārsūdzētā sprieduma 117. punktā atgādināto judikatūru, no tās izriet, ka korekcijas likme 100 % apmērā tiek piemērota, pamatojoties uz pamatnostādņu 3.2.5. punktu, tad “ja esošā kontroles sistēma pilnīgi nav saderīga ar atbilstošo Savienības tiesisko regulējumu, ja tā abstrahējas no aplūkojamās atbalsta shēmas pamatelementiem un no tās mērķiem un, visbeidzot, ja tā savas būtības dēļ liedz atklāt praksi, ar kuru attiecīgie saimnieciskās darbības veicēji apiet būtiskos elementus vai manipulē ar tiem. Proti, šie kontroles trūkumi rada risku, ka visi aplūkojamās atbalsta shēmas ietvaros veiktie maksājumi ir nelikumīgi. Tādējādi, ņemot vērā to finansiālās sekas attiecībā uz [fondiem], šos trūkumus var pielīdzināt intervencei ārpus atbalsta shēmas”.

52. Manuprāt, šī judikatūra sniedz saprātīgu pamatnostādņu 3.2.5. punkta interpretāciju, jo 117. punktā atgādinātās trīs kumulatīvās norādes, aplūkotas kopā, ļauj pārbaudīt, vai kontroles sistēmas trūkumi ir tik būtiski, ka tie rada pilnīgu Savienības tiesību normu neievērošanu, tādējādi visus maksājumus padarot nelikumīgus pamatnostādņu izpratnē.

53. Pirmais rādītājs (ka kontroles sistēma ir pilnībā neatbilstoša attiecīgajam Savienības tiesiskajam regulējumam) vispirms nodrošina to, ka tiek ievērots pamatnostādņu 3.2.5. punktā minētais būtiskais nosacījums likmes 100 % apmērā piemērošanai, proti, ka kontroles sistēmas trūkumi ir tik būtiski, ka tie rada pilnīgu Savienības tiesību normu neievērošanu. Šajā ziņā es vēlos uzsvērt, ka tad, ja kontroles sistēmu atzīst par neesošu vai ar būtiskiem trūkumiem Regulas Nr. 907/2014 12. panta 7. punkta c) apakšpunkta izpratnē, taču tā nav uzskatāma par tādu, ar kuru pilnībā netiek ievērotas Savienības tiesību normas, saskaņā ar pamatnostādnēm parasti ir jāpiemēro likme 25 % apmērā.

54. Turpinot, otrā norāde (kontroles sistēma abstrahējas no aplūkojamās atbalsta shēmas pamatelementiem un no tās mērķiem) nosaka tādu trūkumu veidu, kuri visus maksājumus var darīt nelikumīgus. Es atgādinu, ka atbalsta pamatelementi ir pamatnosacījumi atbalsta piešķiršanai ( 33 ), un apstāklis, ka kontroles sistēma abstrahējas no viena vai vairākiem no tiem, tātad var visus maksājumus padarīt nelikumīgus ( 34 ). Tas pats attiecas uz atbalsta shēmas mērķiem. Proti, lai arī formāli pamatnosacījumi ir izpildīti, ir iespējams, ka tirgu kopīgās organizācijas mērķi nav izpildīti un tādēļ visi maksājumi ir nelikumīgi ( 35 ).

55. Visbeidzot, trešās norādes (kontroles sistēma savas būtības dēļ liedz atklāt attiecīgo uzņēmēju prakses, ar kurām tiek pārkāpti pamatelementi vai ar tiem tiek manipulēts) pamatā ir Regulas Nr. 907/2014 12. panta 7. punkta c) apakšpunktā minētais gadījums, kurā ir pierādījumi par plaši izplatītiem pārkāpumiem un nolaidību nelikumību vai krāpšanas gadījumu novēršanā.

56. Kā izriet no šīm trim kumulatīvajām norādēm, vienotas likmes 100 % apmērā piemērošana ir stingri noteikta, un, manuprāt, tas ir pamatoti.

57. Proti, pirmām kārtām, es atgādinu, ka likmes 100 % apmērā piemērošana ir ierobežota tikai attiecībā uz izņēmuma gadījumiem, kuros fondiem radīto finansiālo seku dēļ šie trūkumi ir pielīdzināmi intervencēm, kas atrodas ārpus atbalsta shēmas (pirmā situācija) ( 36 ). Tomēr tādu kontroles sistēmas trūkumu rakstura dēļ, kuri neļauj pārbaudīt piešķirtā atbalsta likumību ( 37 ), Komisijai nav iespējams noteikt, vai visi apstrīdētie atbalsti faktiski ir tikuši piešķirti, pārkāpjot Savienības tiesības, kā tas ir tad, ja atbalsti ir piešķirti, neesot nekādam juridiskajam pamatojumam. Pārsūdzētā sprieduma 117. punktā atgādinātās trīs norādes šajā ziņā ļauj pārbaudīt, vai pastāv pietiekami būtiski trūkumi kontroles sistēmas līmenī, lai uzskatītu, ka visi maksājumi ir nelikumīgi.

58. Otrām kārtām, jāatgādina, ka saskaņā ar pamatnostādņu 3.2.5. punktu likme 25 % apmērā parasti ir jāpiemēro tad, ja dalībvalsts piemērotā kontroles sistēma ir atzīta par neesošu vai tādu, kurai ir būtiski trūkumi, un ir pierādījumi par plaši izplatītiem pārkāpumiem un nolaidību nelikumību vai krāpšanas gadījumu novēršanā. Citiem vārdiem, tādas korekcijas piemērošana, kuras likme pārsniedz 25 %, un, a fortiori, kuras likme ir 100 %, prasa, lai būtu pierādīts, ka pastāv vēl nopietnāki apstākļi attiecībā uz situāciju, kurā ir pamatota korekcijas 25 % apmērā piemērošana, un attiecībā uz likmi 100 % apmērā – ka situācija ir ārkārtēji nopietna ( 38 ). Tikai visu pierādījumu kopums ļauj pierādīt šādas vēl nopietnākas situācijas esamību.

2. Pārsūdzētā sprieduma 118. punktā atgādinātā judikatūra

59. Turpinājumā pārsūdzētā sprieduma 118. punktā ir paredzēts “tādējādi no šīs judikatūras [kas atgādināta pārsūdzētā sprieduma 117. punktā] izriet, ka korekcijas 100 % apmērā piemērošanu pamato ne tik daudz galveno kontroļu trūkumi kontroles sistēmā, cik aplūkojamās atbalsta shēmas pamatelementu un tās mērķu neievērošana. Tas, ka netiek izpildīti viens vai vairāki pamatnosacījumi atbalsta piešķiršanai, pamato visu izdevumu izslēgšanu (spriedums, 2014. gada 10. jūlijs, Grieķija/Komisija, T‑376/12, EU:T:2014:623, 123. punkts (nav publicēts))”.

60. Manuprāt, tas, kā šis punkts ir jāsaprot, un it īpaši, kādā veidā tas saskan ar trim pārsūdzētā sprieduma 117. punktā minētajām norādēm, nav skaidrs. Līdz ar to šī punkta apjoms raisīja diskusijas tiesas sēdē, un, manuprāt, pamatoti. Proti, šim 118. punktam trūkst skaidrības divos līmeņos.

61. Pirmām kārtām, es konstatēju, ka 118. punkts atsaucas uz 123. punktu spriedumā Grieķija/Komisija ( 39 ), bet šis punkts tiek citēts daļēji. Otrām kārtām, arī pašam minētajam 123. punktam trūkst skaidrības, un, manuprāt, tas neļauj viest skaidrību par pārsūdzētā sprieduma 118. punkta apjomu.

62. Pēc šī precizējuma man tomēr ir jākonstatē, ka pārsūdzētā sprieduma 135. punktā Vispārējā tiesa vēlreiz atsaucas uz iepriekš minēto 118. punktu, paziņojot, ka “saskaņā ar [pārsūdzētā sprieduma] 117. un 118. punktā minēto judikatūru [..] aplūkojamās atbalsta shēmas pamatnosacījumu neievērošana pamato visu izdevumu izslēgšanu”.

63. Ņemot vērā šo konstatējumu, man šķiet – kā to tiesas sēdē norādīja Francijas Republika –, ka iepriekš minētajā 118. punktā Vispārējā tiesa ir kļūdaini saplūdinājusi pamatojumu vienotas likmes 100 % apmērā noteikšanai, kā tas ļoti pamatoti izriet no pārsūdzētā sprieduma 117. punkta triju kumulatīvo norāžu veidā, un pamatojumu finanšu korekcijas 100 % apmērā noteikšanai gadījumos, kuros atbalsts piešķirts, neesot nekādam juridiskajam pamatojumam. Atgādināšu, ka tikai šajā pēdējā gadījumā ar pamatnosacījumu neievērošanu – un pietiek tikai ar to – var pamatot korekciju 100 % apmērā.

64. Šajā ziņā Komisija tiesas sēdē precizēja, ka pamatnostādņu 3.2.5. punkts attiecas uz situāciju, kurā valsts tiesiskais regulējums atbilst pamatnosacījumiem, kas izriet no Savienības tiesībām, un kurā vienīgais dalībvalsts izdarītais pārkāpums izpaužas tajā, ka kontroles sistēma nenodrošina to, ka faktiski tiek izpildīti pamatnosacījumi. Šajā lietā pārkāpums ir meklējams gan valsts tiesiskā regulējuma līmenī, jo tas neatbilstot Savienības tiesībām, gan kontroles sistēmas līmenī. Tādējādi kļūdaina definīcija valsts tiesiskajā regulējumā esot izraisījusi kļūdas kontroles sistēmā ( 40 ).

65. Komisijas ieskatā, 117. un 118. punkts esot jāsaprot šajā kontekstā. Tādējādi minētie punkti – skatīti kopā – nozīmējot, ka tad, ja vienotas likmes korekcijas kontekstā saskaras gan ar pārkāpumu valsts tiesiskā regulējuma līmenī, gan ar trūkumiem kontroles sistēmā, un šie trūkumi neļauj noteikt, kuram ir tiesības uz atbalstu un līdz kādai summai, esot pamatota vienotas likmes korekcija 100 % apmērā. Šādā situācijā pastāvot risks, ka visi izdevumi var būt kļūdaini.

66. Uzskatu, ka šī Komisijas piedāvātā interpretācija, papildus tam, ka tā nedaudz attālinās no pārsūdzētā sprieduma, ņemot vērā iepriekš minēto, katrā ziņā būtu pretrunā tiesiskajam regulējumam, kā arī pamatnostādnēm.

67. Proti, attiecībā uz tiesisko regulējumu ir jāatgādina, ka, pirmām kārtām, vienotas likmes noteikšana – lai kāda būtu šī likme – pēc savas būtības nozīmē to, ka nav iespējams precīzi noteikt faktiskos zaudējumus. Neskaidrība attiecībā uz Savienībai nodarīto kaitējumu tātad pamato vienotas likmes noteikšanu, bet ar to vien nepietiek, lai pamatotu to, ka šī likme sasniedz 100 %.

68. Otrām kārtām, lai arī ir saprātīgi uzskatīt, ka vispārīgi apstāklis, ka valsts tiesiskais regulējums – cits, nevis kontroles sistēma – pārkāpj pamatnosacījumus, palielina Savienībai nodarītā kaitējuma risku, šis apstāklis vien nenozīmē, ka faktiskais risks pieaug līdz 100 %. Šajā ziņā atgādinu, ka ne visi pamatnosacījumu pārkāpumi ir tādi, kas visus maksājumus var padarīt nelikumīgus ( 41 ), un līdz ar to nevar uzskatīt, ka faktiskais risks sasniedz 100 %, vismaz ne tad, ja neveic šādu iepriekšēju analīzi.

69. Attiecībā uz pamatnostādnēm es uzskatu, ka Komisijas izmantotās interpretācijas pamatā ir fakts, ka ir tikuši sajaukti nosacījumi korekcijas likmju 25 % apmērā un 100 % apmērā piemērošanai. Tādējādi nespēja pārbaudīt, vai atbalstu ir saņēmušas personas, kurām uz to ir tiesības, arī ir sekas tam, ka dalībvalsts pilnībā neīsteno kontroles sistēmu, un ar to tiek pamatota korekcijas likmes 25 % apmērā piemērošana. Faktiski jebkurš kontroles trūkums, kas attiecas uz kādu pamatelementu, kurš ir nosacījums atbalsta piešķiršanas likumībai, rada neskaidrību par to, vai atbalstu ir saņēmušas personas, kurām uz to ir tiesības. Līdz ar to ar šiem apstākļiem vien nevar pamatot korekcijas likmes 100 % apmērā piemērošanu, pamatojoties uz pamatnostādnēm ( 42 ). Kopumā tas, ka pastāv neskaidrība par katra piešķirtā atbalsta likumību atsevišķi, nenozīmē, ka visi piešķirtie atbalsti ir nelikumīgi pamatnostādņu 3.2.5. punkta izpratnē.

70. No visa iepriekš minētā izriet, ka pārsūdzētā sprieduma 117. punkts sniedz pamatnostādņu 3.2.5. punkta saprātīgu interpretāciju. Es iesaku Tiesai to piemērot šajā apelācijas tiesvedībā. Attiecībā uz pārsūdzētā sprieduma 118. punktu, šķiet, ka Vispārējā tiesa ir nepareizi interpretējusi pamatnostādņu 3.2.5. punktu, un atbilstoši tam, ko es paskaidrošu turpmāk šajos secinājumos, šķiet, ka tieši šī kļūda ir izraisījusi kļūdainu šī punkta piemērošanu.

C. Veids, kā Vispārējā tiesa pamatnostādņu 3.2.5. punktu ir piemērojusi šajā lietā

71. Veids, kā Vispārējā tiesa pamatnostādņu 3.2.5. punktu ir piemērojusi šīs lietas apstākļos (pārsūdzētā sprieduma 134.–136. punkts), būtībā ir balstīts uz trim elementiem, kas izklāstīti iepriekš apstrīdētajā spriedumā un kas saistīti ar kontroles sistēmā Augškorsikā konstatētajiem trūkumiem. Pat ja Francijas Republika šos elementus nav apstrīdējusi, tie tomēr ir atbilstīgi, lai pārbaudītu tos elementus, kuri ir tikuši apstrīdēti.

72. Vispārējā tiesa vispirms konstatēja, ka saimniecībā esošas lauksaimniecības zemes noteikšana ir pamatnosacījums platībatkarīgā atbalsta piešķiršanai. Proti, ja minētā platība ir noteikta nepareizi, pamatojoties uz tādu viena vai vairāku to veidojošo elementu definīciju (aramzemes, pastāvīgās ganības un ilggadīgās kultūras), kura neatbilst Savienības tiesībām, ir runa par kļūdu, kas ietekmē vienu no platībatkarīgā atbalsta shēmas pamatnosacījumiem, proti, lauksaimniecības zemes teritorijas noteikšanu, kuru ņemot par pamatu tiek aprēķinātas tiesības uz maksājumu ( 43 ).

73. Turpinot Vispārējā tiesa nosprieda, ka atbalsta shēmas Augškorsikā pamatā bija kļūdainas definīcijas attiecībā uz saimniecībā esošas lauksaimniecības zemes noteikšanu. Bija divas šādas kļūdas, un tās attiecās uz to, ka Francijas iestādes bija pieņēmušas, pirmām kārtām, tādus ainavas elementus kā dīķi, akmens atsegumi un birztalas un, otrām kārtām, tādus ainavas elementus kā “noganāmi virsāji”, kas neatbilst Savienības tiesībās paredzētajiem noteikumiem ( 44 ).

74. Visbeidzot Vispārējā tiesa uzskatīja, ka kļūdas, nosakot platības, kas ir atbilstīgas platībatkarīgā atbalsta shēmai Augškorsikā, ietekmē Augškorsikā ieviesto IAKS, kas pieņemts, pamatojoties uz šīm kļūdām, un tādējādi minētā kontroles sistēma nespēja atklāt ar lauksaimniecības zemju noteikšanu saistītās kļūdas, un tas lauksaimniekiem daudzos gadījumos ļāva deklarēt zemes gabalus, par kuriem nav tiesību uz atbalstu ( 45 ).

75. Pārsūdzētā sprieduma 134.–136. punktā Vispārējā tiesa, pamatojoties uz šo kļūdaino definīciju, lēma, ka gandrīz sistemātiski tika pieņemtas neatbilstīgas platības, un tas apliecina pietiekami būtisku kontroles sistēmas traucējumu esamību. Vispārējās tiesas ieskatā, ar minēto definīciju tādējādi nebija ievērots būtisks pamatnosacījums. No tā Vispārējā tiesa secināja, ka saskaņā ar pārsūdzētā sprieduma 117. un 118. punktā minēto judikatūru aplūkojamā atbalsta shēmas pamatnosacījumu neievērošana pamato visu izdevumu izslēgšanu, un no tā secināja, ka aplūkojamie trūkumi bija tik būtiski ka tie radīja pilnīgu Savienības tiesību normu neievērošanu, tādējādi visus maksājumus padarot nelikumīgus.

76. Tāpat kā Francijas Republika uzskatu, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 134.–136. punktā lemjot, ka aplūkojamās atbalsta shēmas pamatnosacījumu neievērošana pamatoja visu izdevumu izslēgšanu saskaņā ar pamatnostādņu 3.2.5. punktu. Šai kļūdai būtībā ir divas daļas.

77. Vispirms, kā es jau izklāstīju iepriekš šo secinājumu 63. punktā, ar to vien, ka kontroles sistēmā nav ievēroti atbalsta shēmas pamatnosacījumi, nepietiek, lai pamatotu vienotas likmes korekcijas 100 % apmērā piemērošanu atbilstoši pamatnostādņu 3.2.5. punktam ( 46 ). Līdz ar to pārsūdzētā sprieduma 136. punktā Vispārējā tiesa kļūdaini nosprieda, ka “ar aplūkojamajiem [kontroles sistēmas] trūkumiem nav ievēroti [atbalsta shēmas pamatnosacījumi] un tāpēc tie ir tik būtiski, ka rada pilnīgu Savienības tiesību normu neievērošanu, padarot visus maksājumus par nelikumīgiem” ( 47 ).

78. Pēc šiem precizējumiem turpinājumā man ir jākonstatē, ka aplūkojamā pamatnosacījuma neievērošana pēc savas būtības pat nav tāda, kas var padarīt visus maksājumus par nelikumīgiem.

79. Proti, šajā lietā neievērotā definīcija attiecas uz dažiem platību veidiem (lopbarības platības ar ļoti nelieliem zāles resursiem, kā arī ainavas elementi, piemēram, akmens atsegumi, dīķi un birztalas), kas nenozīmē, ka visas par atbilstīgām atzītās platības nebūtu bijis jāatzīst par tādām. Kā Vispārējā tiesa būtībā pati ir pamatoti konstatējusi pārsūdzētā sprieduma 127. punktā, kļūdainās definīcijas sekas bija vien tādas, ka platībatkarīgā atbalsta summa bija augstāka par to, uz ko attiecīgajiem lauksaimniekiem būtu bijušas tiesības, ja viņu saimniecību lauksaimniecības zeme būtu pareizi novērtēta. Citiem vārdiem, Francijas Republika izmantoja atbilstīgo platību pārāk plašu interpretāciju, un šāda lauksaimniecības zemes definīcijas neievērošana nevar padarīt visus maksājumus par nelikumīgiem. Tas, ka valsts tiesiskajā regulējumā – kas nav kontroles sistēma – nav ievērots šis nosacījums, kā rezultātā lauksaimnieki daudzos gadījumos deklarēja zemes gabalus, par kuriem nav tiesību uz atbalstu, šajā ziņā neko nemaina.

80. No visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka šajā ziņā ir jāpieņem Francijas Republikas pamats un tādējādi ir daļēji jāatceļ pārsūdzētais spriedums.

D. Par prasību Vispārējā tiesā

81. Atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 61. panta pirmās daļas otrajam teikumam Vispārējās tiesas nolēmuma atcelšanas gadījumā Tiesa pati var pieņemt galīgo spriedumu šajā lietā, ja to ļauj tiesvedības stadija.

82. Uzskatu, ka tā tas ir šajā lietā. Proti, tas, ka Komisija piemēroja apstrīdēto korekciju, būtībā bija pamatots ar tiem pašiem diviem kontroles sistēmas trūkumiem, kurus ir izklāstījusi Vispārējā tiesa ( 48 ). No analīzes, kas veikta šajos secinājumos, izriet, ka ar šādiem trūkumiem nevar pamatot vienotu likmi 100 % apmērā. Līdz ar to šajā ziņā apstrīdētais lēmums būtu jāatceļ.

E. Par tiesāšanās izdevumiem

83. Atbilstoši Tiesas Reglamenta 184. panta 2. punktam tad, ja apelācija ir pamatota un Tiesa lietā taisa galīgo spriedumu, tā lemj par tiesāšanās izdevumiem.

84. Atbilstoši šī reglamenta 138. panta 1. punktam, kas ir piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz tā 184. panta 1. punktu, lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.

85. Tā kā Komisijai spriedums ir nelabvēlīgs, tai ir jāpiespriež segt savus, kā arī atlīdzināt Francijas Republikas tiesāšanās izdevumus.

V. Secinājumi

86. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, es iesaku Tiesai: – daļēji atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2019. gada 12. marta spriedumu Francija/Komisija, T‑26/18, nav publicēts, EU:T:2019:153, ciktāl ar to tika noraidīti Francijas Republikas izvirzītie prasījumi, kas attiecās uz samērīguma principa pārkāpumu un ar kuriem tika lūgts atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2017/2014 (2017. gada 8. novembris), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), ciktāl ar to Francijas Republikai tika noteikta vienotas likmes korekcija 100 % apmērā sakarā ar trūkumiem platībatkarīgā atbalsta kontroles sistēmā Augškorsikā attiecībā uz 2013. un 2014. pieprasījumu gadu; – atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2017/2014 (2017. gada 8. novembris), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), ciktāl ar to Francijas Republikai tika piemērotas vienotas likmes korekcijas 100 % apmērā sakarā ar trūkumiem platībatkarīgā atbalsta kontroles sistēmā Augškorsikā attiecībā uz 2013. un 2014. pieprasījumu gadu; – piespriest Eiropas Komisijai segt savus, kā arī atlīdzināt Francijas Republikas tiesāšanās izdevumus.

( 1 ) Oriģinālvaloda – franču.

( 2 ) T‑26/18, nav publicēts, EU:T:2019:153; turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”.

( 3 ) Lēmums (2017. gada 8. novembris), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV 2017, L 292, 61. lpp.; turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums).

( 4 ) Pamatnostādnes (2015. gada 8. jūnijs) par to, kā aprēķināmas finanšu korekcijas grāmatojumu atbilstības noskaidrošanas un finansiālās noskaidrošanas procedūrā, Paziņojums (C(2015) 3675 final, turpmāk tekstā – “pamatnostādnes”).

( 5 ) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2013. gada 17. decembris) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1200/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu (OV 2013, L 347, 549. lpp.).

( 6 ) Komisijas Deleģētā regula (2014. gada 11. marts), ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1306/2013 attiecībā uz maksājumu aģentūrām un citām iestādēm, finanšu pārvaldību, grāmatojumu noskaidrošanu, nodrošinājumu un euro izmantošanu (OV 2014, L 255, 18. lpp.).

( 7 ) Ar aprēķināto korekciju, kas minēta Regulas Nr. 907/2014 12. panta 2. punktā, Komisija, veicot izslēgšanu, pamatojas uz nepareizi iztērēto summu identificēšanu. Ar ekstrapolēto korekciju, kas minēta Regulas Nr. 907/2014 12. panta 3. punktā, summa, kas izslēdzama no Savienības finansējuma pēc ekstrapolācijas veikšanas ar statistikas metodēm, ir rezultāts pārbaudēm, kuras veiktas, izmantojot reprezentatīvu paraugu no datu kopas, no kā paraugs ir ņemts un kas nepārsniedz zonu, kurā tāda pati neatbilstība ir pamatoti sagaidāma (pamatnostādņu 1.2. punkts).

( 8 ) Skat. pamatnostādņu 11. nodaļas 11.3.2. punktu, kurā ir atsauce ir 3. nodaļu.

( 9 ) Pamatnostādņu 1.3.2. un 3.1. punkts.

( 10 ) Pamatnostādņu 3.2. punkts.

( 11 ) Pamatnostādņu 3. punkts.

( 12 ) Šis fragments būtībā atbilst Īstenošanas regulas Nr. 907/2014 12. panta 7. punkta c) apakšpunkta formulējumam.

( 13 ) Padomes Regula (2009. gada 19. janvāris), ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003 (OV 2009, L 30, 16. lpp.).

( 14 ) Komisijas Regula (2009. gada 30. novembris), ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009 attiecībā uz savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu saskaņā ar minētajā regulā paredzētajām tiešā atbalsta shēmām lauksaimniekiem, kā arī lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 1234/2007 attiecībā uz savstarpēju atbilstību saskaņā ar vīna nozarē paredzēto atbalsta shēmu (OV 2009, L 316, 65. lpp.).

( 15 ) Šajā nozīmē skat. šo secinājumu 14.–16. punktu.

( 16 ) Šajā nozīmē skat. šo secinājumu 17. punktu. Lietā, kurā tika pieņemts 2019. gada 12. marta spriedums Francija/Komisija (T‑156/15, nav publicēts, EU:T:2019:157), Francijas Republika apstrīdēja šīs likmes 100 % apmērā noteikšanas attiecībā uz 2011. un 2012. pieprasījumu gadu pamatotību to pašu iemeslu dēļ kā pārsūdzētajā spriedumā minētie. Spriedumā T–156/15 Vispārējā tiesa atcēla šo korekciju tiesību uz aizstāvību pārkāpuma dēļ, un līdz ar to tai nebija iespējas vērtēt jautājumu par to, vai, nosakot šo likmi, bija pārkāpts arī samērīguma princips (sprieduma 120.–138. punkts).

( 17 ) Skat. pārsūdzētā sprieduma 111.–139. punktu.

( 18 ) Šajā pašā nozīmē skat. ģenerāladvokātes K. Štiksas‑Haklas [C. Stix‑Hackl] secinājumus lietā Beļģija/Komisija (C‑332/00, EU:C:2001:653, 68.–71. punkts un tajos minētā judikatūra).

( 19 ) Francijas Republika šajā ziņā norādīja, ka Komisija vienīgi apelācijas sūdzībā apgalvoja, ka apstrīdētās korekcijas pamatā bija gan atbalsta maksājums, kuram nav nekāda juridiskā pamatojuma, gan raksturīgi kontroles sistēmas traucējumi.

( 20 ) Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2002. gada 18. aprīlis, Beļģija/Komisija (C‑332/00, EU:C:2002:235, 44. punkts).

( 21 ) Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2002. gada 18. aprīlis, Beļģija/Komisija (C‑332/00, EU:C:2002:235, 36. un 45. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).

( 22 ) Īstenojot pilnvaras lemt par izdevumiem, kas jāizslēdz no Savienības finansējuma sakarā ar trūkumiem dalībvalstu īstenotajās kontrolēs, Komisija ar šīm pamatnostādnēm ir ierobežojusi savu rīcību tādējādi, ka nevar no tām atkāpties (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2014. gada 10. jūlijs, Grieķija/Komisija (T‑376/12, EU:T:2014:623, 108. punkts un tajā minētā judikatūra)).

( 23 ) Šo aprēķinu veidu noteikšanai skat. šo secinājumu 7. zemsvītras piezīmi.

( 24 ) Parasti tas, ka būtiski nepilnīgas kontroles sistēmas gadījumā izslēdzamo summu nevar precīzi noteikt, izriet no šāda veida trūkumu būtības. Proti, ciktāl, piemēram, nav veiktas vairākas galvenās kontroles, kontroles sistēma pēc savas būtības ir nederīga, lai noteiktu atbalsta pieteikuma pieņemamību.

( 25 ) Skat. it īpaši spriedumu, 2002. gada 18. aprīlis, Beļģija/Komisija (C‑332/00, EU:C:2002:235, 36. punkts); šajā lietā atbalsts tika piešķirts ar kļūdainu juridisko pamatojumu, kā rezultātā tas tika pilnībā izslēgts no Savienības finansējuma, neatkarīgi no kompetento iestāžu pārkāpumu vai nolaidības konstatējuma. Skat, arī spriedumu, 2000. gada 6. jūlijs, Spānija/Komisija (C‑45/97, EU:C:2000:362, 40.–43. punkts), kurā Tiesa uzskatīja, ka Savienības tiesību aktu attiecībā uz olīveļļas tīrību pārkāpums bija pierādīts, ciktāl ķīmiskas vielas esamība nebija saderīga ar olīveļļas definīciju, un līdz ar to lēma, ka izdevumu korekcija 100 % apmērā bija pamatota. Tāpat 2008. gada 9. aprīļa spriedumā Grieķija/Komisija (T‑364/04, nav publicēts, EU:T:2008:97, 39. punkts) Vispārējā tiesa uzskatīja, ka visu izdevumu finansējuma atteikums bija pamatots, ciktāl visas persiku piegādes bija notikušas ārpus Kopienas shēmas, jo tās nebija saderīgas ar prasībām attiecībā uz minimālo cenu.

( 26 ) Kā izriet no šo secinājumu IV.B sadaļas, šim nolūkam Vispārējā tiesa savā judikatūrā ir izstrādājusi interpretāciju, lai pārbaudītu šāda novērtējuma pamatojumu.

( 27 ) Šajā nozīmē skat. šo secinājumu IV.B un IV.C sadaļu. Es atgādinu, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru Tiesas kompetencē ir vienīgi izvērtēt juridisko risinājumu, kas Vispārējā tiesā rasts attiecībā uz izskatītajiem pamatiem un argumentiem; skat. it īpaši spriedumu, 2011. gada 24. marts, ISD Polska u.c./Komisija (C‑369/09 P, EU:C:2011:175, 83. punkts) un tajā minēto judikatūru.

( 28 ) It īpaši vienotas likmes korekcijas pamatojuma nosaukums apstrīdētajam lēmumam pievienotajā tabulā ir “būtiski nepilnīga kontroles sistēma”. Turklāt no Komisijas 2017. gada 21. februāra galīgās nostājas izriet – “ciktāl pieejamā informācija rāda, ka trūkumi saistībā ar atbalsta kontroli Augškorsikai ir tik nopietni, ka rada pilnīgu neatbilstību ES tiesību normām [..] un rada ļoti lielu risku fondiem, korekcija 100 % apmērā ir pamatota”.

( 29 ) Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2002. gada 18. aprīlis, Beļģija/Komisija (C‑332/00, EU:C:2002:235, 36. punkts).

( 30 ) Tādējādi no apstrīdētajam lēmumam pievienotās tabulas izriet, ka izslēgto izdevumu veids ir “vienotas likmes korekcija”.

( 31 ) Ņemot vērā šos precizējumus, šajā apelācijas tiesvedībā un attiecībā uz vienotas likmes korekcijām ir jāuzdod vēl viens jautājums, atšķirīgs un vienlaikus saistīts, proti: vai – un attiecīgā gadījumā, cik lielā mērā – atbalsts, kas piešķirts ar kļūdainu juridisko pamatojumu (bet nevis ar neesošu pamatojumu), var pamatot vienotas likmes 100 % apmērā noteikšanu, ja šis kļūdainais juridiskais pamatojums padara kontroles sistēmu nepilnīgu, liedzot noteikt, kuram ir tiesības uz atbalstu un kuram šādu tiesību nav (skat. turpmāk tekstā šo secinājumu 64.–69. punktu).

( 32 ) Šī judikatūra interpretē Komisijas dokumentu Nr. VI/5330/97 (1997. gada 23. decembris) “Pamatnostādnes attiecībā uz finansiālo seku aprēķinu ELVGF Garantiju nodaļas grāmatojumu noskaidrošanas lēmuma sagatavošanas ietvaros”, ko vēlāk aizvietoja ar pamatnostādnēm. Minēto pamatnostādņu 3.2.5. punkts ir izteikts tādā pašā formulējumā kā dokumenta Nr. VI/5330/97 attiecīgais formulējums; šī dokumenta II pielikumā bija minēts, ka “izdevumus var pat pilnībā noraidīt, ja trūkumi ir pietiekami nopietni, lai radītu to, ka pilnībā nav ievērotas [Savienības] tiesības, un tādējādi visi maksājumi ir kļuvuši nelikumīgi”. Līdz ar to Vispārējās tiesas interpretācija attiecībā uz šo dokumentu ir derīga arī attiecībā uz pamatnostādņu 3.2.5. punktu, kā to norāda arī Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 116. punktā.

( 33 ) Šajā ziņā skat. šo secinājumu 44. punktu un 25. zemsvītras piezīmi.

( 34 ) Tādējādi otrā norāde būtībā atbilst nosacījumam, kas ir izvirzīts attiecībā uz pirmo situāciju, bet kontroles līmenī – saistībā ar pirmo situāciju visi piešķirtie atbalsti ir nelikumīgi tādēļ, ka ar valsts tiesisko regulējumu nav izpildīti Savienības tiesībās paredzētie atbalsta shēmas pamatnosacījumi. Turpretī otrās situācijas pamatā ir premisa, ka valsts tiesiskais regulējums atbilst šiem Savienības tiesībās paredzētajiem nosacījumiem, bet kontroles sistēma tomēr no tiem abstrahējas. Tādējādi jautājums par to, vai atbalsta shēmas pamatnosacījumu neievērošana (lai kāda arī nebūtu viena vai vairāku pamatnosacījumu neievērošana) saistībā ar otro situāciju ir tāda, kas visus maksājumus var padarīt nelikumīgus, ir atkarīgs no attiecīgā nosacījuma vai nosacījumu pārkāpuma rakstura, tāpat kā saistībā ar pirmo situāciju. Skat. it īpaši spriedumu, 2002. gada 18. aprīlis, Beļģija/Komisija (C‑332/00, EU:C:2002:235), kas minēts šo secinājumu 25. zemsvītras piezīmē, kā arī spriedumu, 2009. gada 1. jūlijs, Spānija/Komisija (T‑259/05, nav publicēts, EU:T:2009:232), kas minēts šo secinājumu 35. zemsvītras piezīmē, attiecībā uz lietām, kurās pamatnosacījumu neievērošana bija tāda, ka visus maksājumus var padarīt nelikumīgus. Skat., a contrario, šo secinājumu 78.–79. punktu kā piemēru tam, ka pamatnosacījuma neievērošana nav tāda, kas visus maksājumus var padarīt nelikumīgus.

( 35 ) Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2009. gada 1. jūlijs, Spānija/Komisija (T‑259/05, nav publicēts, EU:T:2009:232, 90.–114. punkts); šajā lietā visi atbalsta piešķiršanas nosacījumi formāli bija izpildīti. Tomēr aplūkojamo darbību (šķiedras linu ražošana) galvenais mērķis nebija komerciālais, un šis apstāklis bija pretrunā vienam no tirgu kopīgās organizācijas mērķiem attiecīgajā nozarē un līdz ar to visus maksājumus padarīja nelikumīgus.

( 36 ) Šajā nozīmē skat. pamatnostādņu 3. un 3.2.5. punktu, kā tie atgādināti šo secinājumu 10. punktā.

( 37 ) Šajā nozīmē skat. šo secinājumu 24. zemsvītras piezīmi.

( 38 ) Šajā pašā nozīmē skat. spriedumu, 2014. gada 10. jūlijs, Grieķija/Komisija (T‑376/12, EU:T:2014:623, 111. punkts), un 2011. gada 9. septembris, Grieķija/Komisija (T‑344/05, nav publicēts, EU:T:2011:440, 197. punkts).

( 39 ) Spriedums, 2014. gada 10. jūlijs (T‑376/12, EU:T:2014:623). Šis 123. punkts ir formulēts šādi: “Tādējādi no šīs judikatūras izriet, ka finanšu korekcijas 100 % apmērā piemērošanu pamato ne tik daudz trūkumi dažu galveno kontroļu piemērošanā, cik aplūkojamās atbalsta shēmas pamatelementu un tās mērķu neievērošana. Tā tas bija lietā, kurā tika pieņemts Vispārējās tiesas 2009. gada 1. jūlija spriedums Spānija/Komisija (T‑259/05, Krājumā nav publicēts, 181.–185. punkts); šajā spriedumā tika konstatēts, ka Spānijas iestādes nebija īstenojušas atbalsta šķiedras linu ražošanai kontroles sistēmu kontekstā, kurā pastāvēja krāpšana lielā apmērā, kas izpaudās galvenokārt kā sistemātiski veiktas šķiedras linu izmainītā daudzuma pārdeklarēšanas, un kā ļaunprātīga izmantošana, kas izpaudās kā linu ražošana bez komerciāla mērķa. Tā tas bija arī lietā, kurā tika pieņemts Vispārējās tiesas 2008. gada 9. aprīļa spriedums Grieķija/Komisija (T‑364/04, Krājumā nav publicēts, 31.–39. punkts); šajā spriedumā tika konstatēts, ka persiku ražotāji pārkāpa prasību veikt piegādi par minimālo cenu, protams, piegādājot apstrādātājiem zināmu daudzumu par šādu cenu, bet veicot arī piegādes par zemāku cenu vai pat bez maksas ārpus tiesiskā regulējuma. Tas, ka netiek izpildīti viens vai vairāki pamatnosacījumi atbalsta piešķiršanai, pamato visu izdevumu izslēgšanu (spriedums, 2011. gada 9. septembris, Grieķija/Komisija, iepriekš 105. punkts, 203. punkts).”

( 40 ) Šajā nozīmē skat. šo secinājumu 72.–74. punktu.

( 41 ) Skat. šo secinājumu 54. punktu un šo secinājumu 34. zemsvītras piezīmi.

( 42 ) Šajā pašā nozīmē skat. spriedumu, 2011. gada 9. septembris, Grieķija/Komisija (T‑344/05, nav publicēts, EU:T:2011:440, 202. punkts).

( 43 ) Pārsūdzētā sprieduma 111.–133. punkts.

( 44 ) Pārsūdzētā sprieduma 120. un 121. punkts, kas attiecas uz Vispārējās tiesas vērtējumu, kurš izklāstīts, pirmām kārtām, pārsūdzētā sprieduma 50.–74. punktā un, otrām kārtām, pārsūdzētā sprieduma 75.–106. punktā. Šī kļūdainā definīcija ir minēta šo secinājumu 15. un 16. punktā.

( 45 ) Pārsūdzētā sprieduma 130.–132. punkts.

( 46 ) Šajā nozīmē skat. šo secinājumu 52.–58. punktu.

( 47 ) Mans izcēlums.

( 48 ) Šajā nozīmē skat. šo secinājumu 28. punktu.