Konkurences jomā konfidenciālas komercinformācijas nodošanai, piemēram, informācijas apmaiņai par cenu paaugstinājumiem nākotnē, ja šī informācija ir adresēta vienam vai vairākiem konkurējošiem uzņēmumiem, ir pret konkurenci vērsta ietekme, jo attiecīgo uzņēmumu rīcības tirgū patstāvīgais raksturs tiek grozīts. Ja konkurentu starpā pastāv šādas darbības, Komisijai nav jāpierāda to pret konkurenci vērstas sekas attiecībā uz konkrētu tirgu, ja šīs darbības ir konkrēti piemērotas – ņemot vērā to juridisko un ekonomisko kontekstu –, lai nepieļautu, ierobežotu vai izkropļotu konkurenci iekšējā tirgū.

Konkurences jomā Komisija Paziņojumā par atbrīvojumu no sodanaudas [naudas soda] un sodanaudas [naudas soda] samazināšanu karteļu gadījumos ir definējusi apstākļus, kādos uzņēmumi, kuri ar to sadarbojas izmeklēšanā par aizliegtu vienošanos, var tikt atbrīvoti no naudas soda vai tiem var tikt samazināts naudas sods, kas tiem būtu jāmaksā.

No pašas minētā paziņojuma loģikas izriet, ka vēlamais efekts ir radīt nenoteiktības klimatu aizliegtās vienošanās iekšienē, veicinot ziņošanu par to Komisijai. Šī nenoteiktība izriet tieši no tā, ka aizliegtās vienošanās dalībnieki zina, ka tikai viens no tiem varēs iegūt pilnīgu atbrīvojumu no naudas soda, paziņojot par citiem pārkāpuma dalībniekiem, tādējādi pakļaujot tos naudas sodu piemērošanas riskam. Šīs sistēmas ietvaros un saskaņā ar to pašu loģiku ir uzskatāms, ka uzņēmumi, kuri visātrāk sniedz savu ieguldījumu sadarbībā, ir pelnījuši saņemt lielākus naudas sodu, kas tiem pretējā gadījumā tiktu uzlikti, samazinājumus nekā tie uzņēmumi, kuri ir mazāk naski uz sadarbību. Tātad karteļa dalībnieku piedāvātās sadarbības hronoloģiskā secība un ātrums ir ar minēto paziņojumu par sadarbību ieviestās sistēmas pamatelementi.

Šajā ziņā, lai gan Komisijai ir pienākums pamatot iemeslus, kuru dēļ tā uzskata, ka pierādījumi, ko uzņēmumi ir iesnieguši atbilstoši paziņojumam par sadarbību, ir ieguldījums, kas pamato vai nepamato uzliktā naudas soda samazinājumu, uzņēmumiem, kuri vēlas apstrīdēt šajā ziņā Komisijas lēmumu, savukārt ir pienākums pierādīt, ka šo uzņēmumu brīvprātīgi sniegtai informācijai ir bijusi izšķiroša nozīme, lai Komisija varētu pierādīt pārkāpuma galvenos elementus un līdz ar to pieņemt lēmumu, ar kuru uzliek naudas sodus. Ņemot vērā samazināšanas jēgu, Komisija nevar neņemt vērā iesniegtās informācijas noderīgumu, kas noteikti ir atkarīgs no tiem pierādījumiem, kuri jau ir tās rīcībā.

Ja uzņēmums sadarbības ietvaros tikai apstiprina, turklāt mazāk precīzi un skaidri, daļu no informācijas, kuru sadarbības ietvaros jau ir sniedzis kāds cits uzņēmums, šī uzņēmuma sadarbības pakāpi, kaut arī tā zināmā mērā var būt Komisijai noderīga, nevar uzskatīt par līdzīgu tai, kādā ir sadarbojies pirmais uzņēmums, kurš sniedza minēto informāciju. Paziņojums, kurš zināmā mērā tikai apstiprina Komisijas rīcībā jau esošo paziņojumu, būtiski neatvieglo Komisijas uzdevumu. Tādējādi šī sadarbība nevar būt pietiekama, lai pamatotu naudas soda apmēra samazināšanu par sadarbību. Turklāt uzņēmuma sadarbība izmeklēšanā nedod tiesības ne uz kādu naudas soda samazinājumu, ja šī sadarbība nepārsniedz to, kas izriet no uzņēmuma pienākumiem saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 18. pantu.

Visbeidzot, lai gan ir jāatzīst, ka, izvērtējot Komisijai atbilstoši paziņojumam par sadarbību iesniegtās informācijas pievienotās vērtības būtiskumu, tai ir zināma rīcības brīvība, tomēr Vispārējā tiesa nevar atsaukties uz minēto rīcības brīvību, lai atteiktos veikt šajā ziņā faktisko un tiesisko Komisijas vērtējuma elementu detalizētu pārbaudi.

(sal. ar 142. un 147.–153. punktu)