Lieta C‑292/02

Meiland Azewijn BV

pret

Hauptzollamt Duisburg

(Finanzgericht Düsseldorf lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Akcīzes nodoklis – Lauksaimniecībā lietotie naftas produkti – Direktīva 92/81/EEK – 8.a pants – Marķēšana dalībvalstī, kurā produkti ir nodoti patēriņam – Marķēšanas aizliegums dalībvalstī, kurā produkti tiek lietoti – Direktīva 95/60/EK

Sprieduma kopsavilkums

Noteikumi par nodokļiem – Dalībvalstu tiesību aktu saskaņošana – Akcīzes nodokļa likmes naftas produktiem – Direktīva 92/81 – Marķēti vai nemarķēti naftas produkti, kas nodoti patēriņam dalībvalstī un kuri atrodas komerciālo mehānisko transportlīdzekļu, tostarp lauksaimniecības vajadzībām izmantojamo transportlīdzekļu, standarta degvielas tvertnēs – Izmantošana par degvielu šiem transportlīdzekļiem dzinējspēkam vai citam mērķim – Akcīzes piemērošana citā dalībvalstī – Aizliegums – Iespēja indivīdiem valsts tiesā atsaukties uz Direktīvas 92/81 8.a pantu

(Padomes Direktīvas 92/81 8.a panta 1. punkts)

8.a panta 1. punkts Direktīvā 92/81 par akcīzes nodokļa likmju saskaņošanu attiecībā uz naftas produktiem ir jāsaprot tādējādi, ka tas aizliedz dalībvalstīm piemērot akcīzi naftas produktam, vienalga, vai tas ir marķēts vai nav, kas atrodas komerciāla mehāniskā transportlīdzekļa, tostarp lauksaimniecības vajadzībām izmantojamā transportlīdzekļa, standarta degvielas tvertnē un ko izmanto kā degvielu ne tikai, lai iekustinātu šo transportlīdzekli, bet arī, lai lietotu to citiem mērķiem, kā, piemēram, lauksaimniecības darbiem, kad šis naftas produkts ir bijis likumīgi nodots patēriņam citā dalībvalstī.

No šī panta, saskaņā ar kuru akcīzes nodokli citā dalībvalstī neattiecina uz patēriņam dalībvalstī nodotiem naftas produktiem, kas atrodas komerciālo mehānisko transportlīdzekļu standarta degvielas tvertnēs un ko ir paredzēts izmantot par degvielu šiem pašiem transportlīdzekļiem, redakcijas izvērtējuma, ņemot vērā šī panta mērķus, proti, personu brīvas pārvietošanās un preču brīvas aprites aizsardzību un izvairīšanos no dubultas nodokļu aplikšanas, izriet, ka šis pants ir interpretējams plaši. Turklāt dalībvalsts, pamatojoties uz savu attiecīgo tiesisko regulējumu, nevar aizliegt tāda marķēta naftas produkta kā degvielas lietošanu tādu komerciālo mehānisko transportlīdzekļu standarta degvielas tvertnēs, kuri brauc no citas dalībvalsts, kas atļauj šādu praksi.

Minētais aizliegums piedevām ir pietiekami nepārprotams, precīzs un beznosacījuma, un uz to indivīdi valsts tiesā var atsaukties, lai iestātos pret valsts tiesisko regulējumu, kas ir pretrunā ar šo aizliegumu.

(sal. ar 41., 54. – 55., 61. – 62. punktu un rezolutīvās daļas 1. – 2. punktu)

TIESAS SPRIEDUMS (pirmā palāta)

2004. gada 9. septembrī( )

Akcīzes nodoklis – Lauksaimniecībā lietotie naftas produkti – Direktīva 92/81/EEK – 8.a pants – Marķēšana dalībvalstī, kurā produkti ir nodoti patēriņam – Marķēšanas aizliegums dalībvalstī, kurā produkti tiek lietoti – Direktīva 95/60/EK

Lieta C‑292/02

par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam,

ko Finanzgericht Düsseldorf (Vācija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2002. gada 6. augustā un kas Tiesā reģistrēts 2002. gada 13. augustā, tiesvedībā

Meiland Azewijn BV

pret

Hauptzollamt Duisburg.

TIESA (pirmā palāta)

šādā sastāvā: pirmās palātas priekšsēdētājs P. Janns [P. Jann], tiesneši S. fon Bārs [S. von Bahr] (referents) un R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta],

ģenerāladvokāts F. Dž. Džeikobss [F. G. Jacobs],

sekretāre M. Muhika Arsamendi [M. Mugica Arzamendi], galvenā administratore,

ņemot vērā rakstveida procesu un tiesas sēdi 2003. gada 20. novembrī,

ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:

– Meiland Azewijn BV vārdā – A. M. Krēmers [A. M. Crämer], Rechtsanwalt, un F. Kuipers [F. Kuiper], advocaat,

– Hauptzollamt Duisburg vārdā – R. Frinds [R. Frind], pārstāvis,

– Nīderlandes valdības vārdā – H. H. Sevenstere [H. G. Sevenster], pārstāve,

– Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – K. Gross [K. Gross], pārstāvis,

noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus tiesas sēdē 2004. gada 15. janvārī,

pasludina šo spriedumu.

Spriedums

1 Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz jautājumu par to, kā interpretēt 8.a pantu Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīvā 92/81/EEK par akcīzes nodokļa struktūru [likmju] saskaņošanu attiecībā uz naftas produktiem (OV L 316, 12. lpp.), ko groza Padomes 1994. gada 22. decembra Direktīva 94/74/EK (OV L 365, 46. lpp., turpmāk tekstā – "Direktīva 92/81").

2 Šis lūgums tika iesniegts sakarā ar prāvu, kuru ierosinājis Meiland Azewijn BV pret Hauptzollamt Duisbourg par akcīzes maksājumu naftas produktam, kas atrodas lauksaimniecības vajadzībām izmantotā transportlīdzekļa degvielas tvertnē, kas ir piepildīta Nīderlandē un kas pēc tam ir lietota Vācijā.

Atbilstošās tiesību normas

Kopienu tiesiskais regulējums

Direktīva 92/12

3 Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīva 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību (OV L 76, 1. lpp.), ko groza Padomes 1992. gada 14. decembra Direktīva 92/108/EEK (OV L 390, 124. lpp., turpmāk tekstā – "Direktīva 92/12") cita starpā izveido vispārēju režīmu attiecībā uz akcīzes nodokļa iekasēšanas nosacījumiem.

4 Saskaņā ar Direktīvas 92/12 7. panta 1. un 2. punktu:

"1. Ja akcīzes preces, kas jau laistas apgrozībā vienā dalībvalstī, komerciāliem nolūkiem tiek glabātas citā dalībvalstī, akcīzes nodokli uzliek tajā dalībvalstī, kur šīs preces glabā.



2. Tādēļ, neskarot 6. pantu, gadījumos, ja preces, kas vienā dalībvalstī jau ir laistas apgrozībā, kā definēts 6. pantā, tiek otrā dalībvalstī piegādātas, glabātas piegādei vai izmantotas tirgotāja, kas veic patstāvīgu saimniecisku darbību, vai publisko tiesību subjekta vajadzībām, akcīzes nodoklis kļūst iekasējams šajā otrā dalībvalstī."

Direktīva 92/81

5 Direktīva 92/81 nosaka īpašus noteikumus par naftas produktiem piemērojamiem akcīzes nodokļiem.

6 Šīs direktīvas 8. panta 2. punkts nosaka:

"Neietekmējot citas Kopienu tiesību normas, dalībvalstis var piemērot nodokļu kontrolei pakļautiem naftas produktiem vai citiem šādiem pašiem nolūkiem lietotiem produktiem atbrīvojumu vai pilnīgu vai daļēju samazinājumu no akcīzes nodokļa:

[..]

f) tikai attiecībā uz lauksaimniecībā vai dārzkopībā veicamiem darbiem un mežkopībā un zvejniecībā saldūdens ūdenī".

7 Saskaņā ar Direktīvas 92/81 8. panta 8. punktu:

"Dalībvalstīm ir tiesības piešķirt atbrīvojumus no šajā pantā noteiktā akcīzes nodokļa vai to samazināt, atmaksājot samaksāto akcīzi."

8 Direktīvas 92/81 8.a ants, kuram pievienots Direktīvas 94/74 2. pants, nosaka:

"1. Akcīzes nodokli dalībvalstī neattiecina uz patēriņam citā dalībvalstī nodotiem naftas produktiem, kas atrodas komerciālo mehānisko transportlīdzekļu standarta degvielas tvertnēs un ko ir paredzēts izmantot par degvielu šiem pašiem transportlīdzekļiem, kā arī uz tiem naftas produktiem, kas atrodas īpašos konteineros, ir paredzēti šiem konteineriem un pārvadājuma laikā nodrošina ar šiem konteineriem aprīkotu sistēmu darbību.

2. Šajā pantā:

"standarta degvielas tvertnes" ir:

– degvielas tvertnes, kuras ražotājs konstanti uzstāda visiem tādiem pašiem mehāniskajiem transportlīdzekļiem kā konkrētais transportlīdzeklis un kuru pastāvīgais aprīkojums ļauj degvielu tieši izmantot gan virzībai uz priekšu, gan, vajadzības gadījumā, saldēšanas sistēmu un citu sistēmu darbināšanai pārvadājuma laikā.

– Gāzes tvertnes, ar ko aprīkoti mehāniskie transportlīdzekļi, kuri tieši izmanto gāzi par degvielu, kā arī citām sistēmām uzstādītas degvielas tvertnes, kuras var būt transportlīdzekļa aprīkojumā, arī uzskatāmas par standarta degvielas tvertnēm.

[..]"

Direktīva 94/74

9 Direktīvas 94/74 deviņpadsmitais apsvērums uzskaita Direktīvas 92/81 8.a anta mērķus:

"[..] jānosaka, ka patēriņam dalībvalstī nodotos naftas produktus, kuri ir mehānisko transportlīdzekļu degvielas tvertnēs un kurus paredzēts izmantot par degvielu šādiem transportlīdzekļiem, atbrīvo no akcīzes nodokļa citās dalībvalstīs, lai nekavētu personu un preču brīvu apriti un novērstu nodokļu divkāršu uzlikšanu."

Direktīva 95/60

10 Padomes 1995. gada 27. novembra Direktīva 95/60/EK par vieglās dīzeļdegvielas un petrolejas fiskālu marķēšanu (OV L 291, 46. pp.) ir pieņemta saskaņā ar Direktīvas 92/81 9. panta noteikumiem.

11 Direktīvas 95/60 pirmais un trešais apsvērums nosaka:

"[..] šajā direktīvā paredzētie Kopienas pasākumi ir ne vien vajadzīgi, bet arī obligāti, lai sasniegtu iekšējā tirgus mērķus; [..] šos mērķus dalībvalstis nevar sasniegt atsevišķi; [..] šo mērķu sasniegšana Kopienas mērogā jau paredzēta Direktīvā 92/81/EEK un jo īpaši tās 9. pantā;

[..]

[..] iekšējā tirgus pareizai darbībai tagad ir vajadzīgs, lai būtu izstrādāti kopīgi noteikumi par fiskālu marķējumu vieglajai dīzeļdegvielai un petrolejai, uz kuru nav attiecināta nodokļa pamatlikme, kas jāpiemēro tādiem naftas produktiem, kurus izmanto par reaktīvo dzinēju degvielu".

12 Saskaņā ar Direktīvas 95/60 1. panta 1. punktu:

"Neietekmējot valstu noteikumus par fiskālu marķēšanu, dalībvalstis saskaņā ar šīs direktīvas noteikumiem fiskālu marķētāju piemēro:

– visām vieglajām dīzeļdegvielām, uz ko attiecas KN kods 2710 00 69 un kas ir nodotas patēriņam Direktīvas 92/12/EEK 6. panta nozīmē un ir atbrīvotas no akcīzes nodokļa vai arī uz tām attiecas akcīzes nodoklis ar likmi, kas nav Direktīvas 92/82/EEK 5. panta 1. punktā noteiktā likme".

13 Direktīvas 95/60 3. pants nosaka:

"Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai novērstu marķēto ražojumu nepareizu izmantošanu un, jo īpaši, lai minētos naftas produktus nevarētu izmantot par degvielu ceļu mehānisko transportlīdzekļu dzinējos vai glabāt to degvielas tvertnēs, ja vien šāda izmantošana nav atļauta īpašos gadījumos, ko noteikušas dalībvalstu kompetentas iestādes.

Dalībvalstis paredz, ka minēto naftas produktu lietošana panta pirmajā daļā minētajos gadījumos ir jāuzskata par attiecīgās dalībvalsts likumu pārkāpumu. Katra dalībvalsts pieņem vajadzīgās normas, lai pilnīgi īstenotu visus šīs direktīvas noteikumus, un, jo īpaši, nosaka sodus, ko uzliek par šo normu pārkāpumu; šādiem sodiem jābūt samērīgiem ar mērķi un tādiem, kas attur no pārkāpuma izdarīšanas."

Valsts tiesiskais regulējums

Nīderlandes tiesiskais regulējums

14 1991. gada 31. oktobra Wet op de accijns (likums par akcīzes nodokli) (Stbl. 1991, 561. lpp.) 27. panta 3. punkts paredz pazeminātu akcīzes nodokli vieglajai dīzeļdegvielai, kas tiek izmantota citiem mērķiem un nevis kā pa publiskiem ceļiem braucošu mehānisko transportlīdzekļu dzinējspēks, ar nosacījumu, ka vieglā dīzeļdegviela ir aprīkota ar attiecīgo marķējumu.

15 Ar minētā likuma 91. panta 2. punkta a) apakšpunktu aizliegts glabāt marķēto vieglo dīzeļdegvielu mehāniskā transportlīdzekļa degvielas tvertnē, izņemot, ja tas notiek saskaņā ar šī panta 3. punkta a) apakšpunktu gadījumos, kad "mehāniskie transportlīdzekļi nepiedalās satiksmē". Šī paša panta 3. punkta b) apakšpunkts, izmantojot vispārīga rakstura administratīvu pasākumu, papildus dod iespēju pieļaut atkāpi attiecībā uz mehāniskajiem transportlīdzekļiem, kurus parasti nelieto uz publiskajiem ceļiem.

16 1991. gada 20. decembra Uitvoeringsbesluit accijns (lēmums par akcīzes īstenošanu) (Stbl. 1991, 754. lpp.) 40. pants, kas pieņemts, pamatojoties uz augstāk minētā 91. panta 3. punkta b) apakšpunktu, precizē no akcīzes atbrīvoto mehānisko transportlīdzekļu kategoriju, kurā ietilpst mehāniskie transportlīdzekļi, kurus ārpus satiksmes paredzēts lietot lauksaimniecībā vai mežsaimniecībā un kuri piedalās satiksmē tikai tajā gadījumā, kad tie pārbrauc uz citu darbības vietu.

Vācijas tiesiskais regulējums

17 1992. gada 21. decembra Mineralölsteuergesetz (likums par naftas produktu nodokli) (BGBl. 1992 I, 2185. lpp., ar grozījumiem BGBl. 1993 I, 169. lpp.) 19. panta 2. punkts redakcijā, kas ietverta 2000. gada 29. marta Gesetz für den Vorrang Erneuerbarer Energien (likums par atjaunojamām enerģijām) (BGBl. I, 305. lpp., turpmāk tekstā – "MinöStG"), atkāpjoties no vispārīgā noteikuma saistībā ar fiskālā parāda rašanos, paredz, ka laikā, kad komerciālos nolūkos no citas dalībvalsts nākušais naftas produkts ir ievests teritorijā, kurā maksājami nodokļi, nav maksājams nekāds nodoklis par degvielu, kas atrodas nevis kuģu standarta degvielu tvertnēs, bet gan īpašos konteineros un lauksaimniecības un mežsaimniecības vajadzībām domātos transportlīdzekļos.

18 Šis noteikums tomēr neizslēdz nodokļa piemērošanu MinöStG 26. panta 4. – 6. punktā paredzētajos gadījumos.

19 MinöStG 26. panta 4. punkts aizliedz izmantot tādu vieglo dīzeļdegvielu, kas marķēta kā degviela lauksaimniecības vajadzībām lietoto transportlīdzekļu izmantošanā.

20 MinöStG 26. panta 5. punkta otrais teikums paredz izņēmumu šādas marķētās vieglās dīzeļdegvielas aplikšanai ar nodokli, bet tikai īpašos gadījumos, kas neietver šīs degvielas regulāru lietošanu.

21 Saskaņā ar MinöStG 26. panta 6. punktu nodoklis piemērojams marķētai vieglajai dīzeļdegvielai, kas tiek izmantota, pārkāpjot šī panta 4. punktu. Nodoklis ir piemērojams vismaz attiecībā uz daudzumu, kas līdzvērtīgs degvielas tvertnes tilpumam vai transportlīdzekļa vai dzinējspēka standarta degvielas tvertnes tilpumam. Nodoklis ir samaksājams nekavējoties.

Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi

22 Bod Giesen VOF uzņēmums, kas 2002. gada maijā apvienojās ar Meiland Azewijn BV (abi uzņēmumi pirms un pēc apvienošanās turpmāk tekstā ir saukti – "Meiland"), kopš 1991. gada Nīderlandē pārvaldīja uzņēmumu, kas bija noslēdzis darba līgumus lauksaimniecības darbu veikšanai, nodarbinot aptuveni desmit personas. Divas trešdaļas no šī uzņēmuma klientiem atradās Nīderlandē un viena trešdaļa – Vācijā.

23 Visi Meiland lauksaimniecības vajadzībām izmantojamie transportlīdzekļi to darbības ietvaros tika apgādāti ar degvielu vakarā – brīdī, kad transportlīdzekļu galamērķis nākošajā dienā bieži vēl nebija zināms. Faktiski klienti varēja pēdējā brīdī atteikties laika apstākļu dēļ, vai arī uzņēmumam varēja rasties nepieciešamība nomainīt salūzušos transportlīdzekļus.

24 Faktiski, jo īpaši ražas laikā, kad uzņēmums strādāja intensīvi, nebija iespējams veikt marķētās vieglās dīzeļdegvielas, kas likumīgi ir lietojama kā degviela Nīderlandē, nomaiņu uz nemarķētu vieglo dīzeļdegvielu, kas ir izmantojama tikai un vienīgi Vācijā, jo degvielu tvertņu izsūknēšana un degvielas apmaiņa paņemtu daudz laika. Pie tam izsūknēšanas gadījumā varēja palikt marķējuma pēdas. Šīs grūtības vēl jo vairāk palielinājās sakarā ar to, ka atsevišķi transportlīdzekļi dažreiz vienā un tajā pašā dienā tika izmantoti vienā un pēc tam otrā no abām dalībvalstīm.

25 Uzņēmuma lieluma dēļ Meiland arī nevarēja savus lauksaimniecības vajadzībām izmantojamos transportlīdzekļus novirzīt vienīgi uz Vācijas tirgu.

26 2000. gada 29. septembrī Kleinas Neterdenas [Klein-Netterden] (Vācija) apvidū, tuvu Vācijas robežai ar Nīderlandi, Hauptzollamt Duisburg ierēdņi veica divu traktoru un vienas pļaujmašīnas kuļmašīnas pārbaudi, kuras Meiland bija nolīdzis kukurūzas raža novākšanai. Transportlīdzekļi darbojās ar tajos iepildīto marķēto vieglo dīzeļdegvielu. To degvielu tvertņu tilpumi attiecīgi bija 135, 165 un 850 litri.

27 Tajā pašā dienā Hauptzollamt Duisburg izdeva brīdinājumu, pieprasot Meiland samaksāt naftas produktu nodokli DEM 851 apmērā. Šis nodoklis tika noteikts, ņemot vērā degvielas tvertņu tilpumu un tajā laikā piemērojamo nodokļa likmi, t. i., DEM 740 uz 1000 litriem saskaņā ar MinöStG 26. panta 6. punktu.

28 Meiland iesniedza sūdzību par brīdinājumu, uzskatot, ka šis brīdinājums bija pretrunā ar Kopienu tiesībām.

29 Ar 2001. gada 18. janvāra lēmumu Hauptzollamt Duisburg noraidīja sūdzību kā nepamatotu, pamatojoties uz to, ka Vācijas fiskālajā teritorijā saskaņā ar MinöStG 26. panta 5. punktu marķētā vieglā dīzeļdegviela ir izmantojama tikai apkurei. Tādējādi atbilstoši šī likuma 26. panta 5. punktam principā pastāvēja aizliegums izmantot no citām dalībvalstīm nākušu marķēto vieglo dīzeļdegvielu lauksaimniecībā izmantojamo transportlīdzekļu lietošanā.

30 Meiland iesniedza prasību Finanzgericht Düsseldorf, uzsverot, ka uzliktais pienākums samaksāt nodokli Vācijā ir tās dubulta aplikšana ar nodokli, jo Finanzgericht Düsseldorf neņēma vērā jau Nīderlandē samaksāto nodokli.

31 Saskaņā ar iesniedzējtiesas teikto pamata lietā piemērojamais Vācijas tiesiskais regulējums ir atbilstošs Direktīvas 95/60 kopā piemērojamiem 1. un 3. pantam, bet varētu būt pretrunā ar citiem atvasināto tiesību vai EK līguma pantiem, jo īpaši ar Direktīvas 92/81 8.a panta 1. punktu.

32 Pastāvot šādiem apstākļiem, Finanzgericht Düsseldorf nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus piecus prejudiciālus jautājumus:

"1) Vai Direktīvas 92/81/EEK 8.a panta 1. punkts ir jāsaprot tādējādi, ka tas nepārprotami un pilnībā atbrīvo no akcīzes nodokļa naftas produktu, kuru izmanto kā degvielu vienā dalībvalstī un kuru pārvadā komerciālā transportlīdzekļa standarta degvielas tvertnē pēc tam, kad tā tikusi nodota patēriņam citā dalībvalstī?

2) Apstiprinošas atbildes gadījumā uz pirmo jautājumu un, ņemot vērā [MinöStG] 19. panta 2. punktu, vai Direktīvas 92/81 8.a panta 1. punkts ir tieši piemērojams prasītājas gadījumā?

3) Vai administratīvās un pārbaudes procedūras par iespēju pazemināt Direktīvas 92/81/EEK 8. panta 2. punkta f) apakšpunktā noteikto akcīzes nodokli ir šīs direktīvas 8. panta 8. punktā noteiktās procedūras, nepiemērojot marķējumu, vai arī procedūras, kas noteiktas Direktīvas 95/60/EK 1. panta 1. punktā?

4) Ja atbilde uz trešo jautājumu ir tādējāda, ka dalībvalstīm, kuras izmanto Direktīvas 92/81/EEK 8. panta 2. punkta f) apakšpunktā noteiktās tiesības, pamata lietai analogā situācijā ir jāpiešķir pazeminājums, pat kompensējot jau samaksātu nodokli, vai attiecībā uz lauksaimniecības darbiem piemērojamā akcīzes nodokļa pazemināšana pārkāpj pakalpojumu brīvu apriti gadījumā, kad tā ir saistīta ar marķēšanu Direktīvas 95/60/EK 1. panta 1. punkta izpratnē un kad citas dalībvalstis to nav piemērojušas, bet kuras paredz sankcijas par tiesību aktos neparedzēta marķējuma esamību?

5) Apstiprinošas atbildes gadījumā uz ceturto jautājumu, vai pakalpojumu brīvas aprites pārkāpuma mērķis ir padarīt nodokļa parādu par neesošu, vai arī, lai saņemtu nodokļa atbrīvojumu, prasītājai bija jāprasa nemarķēta vieglā dīzeļdegviela un jāpieprasa atmaksāt samaksāto akcīzi dalībvalstī, kurā tā iegādājās tādu degvielu marķētas vieglās dīzeļdegvielas vietā, kurai bija piemērots samazināts nodoklis?"

Par prejudiciālajiem jautājumiem

Ievada apsvērums

33 Pēdējie trīs jautājumi ir uzdoti attiecībā uz gadījumu, ja uz vienu no pirmajiem diviem jautājumiem atbilde būtu negatīva. Tie jo īpaši attiecas uz atvasināto tiesību normām naftas produktu marķējuma jomā, un to mērķis ir noskaidrot, vai atsevišķi Direktīvu 95/60 un 92/81 panti ir prioritāri gadījumos, kad dalībvalstu pieņemtie transponēšanas noteikumi rada pretrunīgas situācijas un pakalpojumu brīvas aprites pārkāpumu. Tāpat šie jautājumi attiecas uz sekām, kādas rada pieprasītās akcīzes samaksa vai samaksātās akcīzes atmaksa attiecīgajām personām.

Par pirmo jautājumu

34 Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa pēc būtības jautā, vai Direktīvas 92/81 8.a panta 1. punkts ir jāsaprot tādējādi, ka dalībvalstīm ir aizliegts piemērot akcīzi naftas produktam, kas atrodas komerciāla mehāniskā transportlīdzekļa standarta degvielas tvertnē un kas tiek izmantots kā degviela, un kurš ir likumīgi nodots patēriņam citā dalībvalstī.

35 Šajā sakarā jāatgādina, ka ar Direktīvas 92/12 7. panta 1. un 2. punktu ir ieviests vispārīgs noteikums, saskaņā ar kuru akcīzei pakļautais produkts, kas nodots patēriņam vienā dalībvalstī un komerciāliem nolūkiem turēts citā dalībvalstī, ir apliekams ar nodokli šajā citā dalībvalstī. Tādējādi nodokļa uzlikšanas vieta ir produkta galamērķa dalībvalsts, nevis tā dalībvalsts, kurā produkts nodots patēriņam.

36 Tomēr Direktīva 92/81 paredz īpašu noteikumu, kas piemērojams naftas produktiem attiecināmai akcīzei. Šīs direktīvas 8.a panta 1. punkts noteic, ka akcīzes nodokļus dalībvalstī neattiecina uz patēriņam citā dalībvalstī nodotiem naftas produktiem, kas atrodas komerciālo mehānisko transportlīdzekļu standarta degvielas tvertnēs un ko paredzēts izmantot par degvielu šiem pašiem transportlīdzekļiem. No tā izriet, ka gadījumā, kad šāds transportlīdzeklis pārvietojas un tiek izmantots citā dalībvalstī, akcīzes piemērošanas vieta ir dalībvalsts, kurā naftas produkts ir nodots patēriņam, nevis tā dalībvalsts, kurā tiek izmantots transportlīdzeklis, kas satur šo naftas produktu.

37 Tomēr, jo īpaši no iesniedzējtiesas un Hauptzollamt Duisburg sniegtajām piezīmēm izriet, ka tām ir radušās dažas neskaidrības par Direktīvas 92/81 8.a panta precīzu saturu.

38 To neskaidrības skar trīs aspektus. Pirmais attiecas uz jēdziena "komerciāli mehāniski transportlīdzekļi" nozīmi, otrais – degvielas lietošana dalībvalstī, kurā transportlīdzeklis pārvietojas; un trešais skar iespējamās pretrunas attiecībā uz to, ka dalībvalstis ir pieņēmušas atšķirīgus noteikumus, lai izpildītu augstāk minētā 8.a pantā un atvasināto tiesību citos pantos paredzētās prasības.

39 Attiecībā uz pirmo aspektu par jēdziena "komerciāli mehāniski transportlīdzekļi" nozīmi jautājums ir par to, vai šis jēdziens sevī ietver noteiktus lauksaimniecības vajadzībām izmantojamus transportlīdzekļus. Hauptzollamt, atsaucoties uz atvasināto tiesību citos pantos iekļautajām "komerciālo transportlīdzekļu" definīcijām, no savas puses uzsver, ka ir iekļauti tikai pa ceļiem braucoši transportlīdzekļi, kuri pārvadā personas un preces, un tādējādi pamata lietā minētie transportlīdzekļi, proti, divi traktori un pļaujmašīna kuļmašīna, nav iekļauti. Attiecīgās atvasinātās tiesības tostarp ir Padomes 1968. gada 19. jūlija Direktīva 68/297/EEK par noteikumu standartizāciju attiecībā uz komerciālo mehānisko transportlīdzekļu degvielas tvertnēs esošās degvielas ievešanu bez muitas nodokļa (OV L 175, 15. lpp.) un Padomes 1983. gada 28. marta Regula Nr. 918/83, ar kuru izveido Kopienas sistēmu atbrīvojumiem no muitas nodokļiem (OV L 105, 1. lpp.).

40 Šajā sakarā ir jākonstatē, ka, ja 8.a pants nesatur "komerciālo mehānisko transportlīdzekļu" jēdziena definīciju, no tā neizriet, ka ir piemērotas atvasināto tiesību citos pantos ietvertās definīcijas. Kā to atzīmēja ģenerāladvokāts savu secinājumu 44. punktā, abas definīcijas, uz kurām atsaucās Hauptzollamt Duisburg, nepārklājas, un pantiem, kuros tās ir ietvertas, ir no Direktīvas 92/81 atšķirīgi mērķi. Šādos apstākļos nav jāatsaucas uz šiem pantiem, lai noteiktu jēdziena "komerciālie mehāniskie transportlīdzekļi" nozīmi, bet drīzāk jāatsaucas uz tās tiesību normas sistēmu un mērķi, kurā tas parādās.

41 Taču no Direktīvas 92/81 8.a panta teksta, kas izvērtēts, ņemot vērā Direktīvas 94/74 deviņpadsmitajā apsvērumā noteiktos mērķus, proti, personu brīvas pārvietošanās un preču brīvas aprites aizsardzību un izvairīšanos no dubultas nodokļu aplikšanas, izriet, ka šī tiesību norma ir jāinterpretē plaši.

42 No tā izriet, ka Hauptzollamt Duisburg piedāvātā "komerciālā mehāniskā transportlīdzekļa" jēdziena šaurā interpretācija nav atbalstāma. Turpretī jākonstatē, ka ar minēto pantu aptverti lauksaimniecības vajadzībām lietojamie transportlīdzekļi, kuros izmantojams tāds naftas produkts kā degviela.

43 Attiecībā uz otro aspektu par degvielas izmantošanu dalībvalstī, kurā transportlīdzeklis pārvietojas, tas vairāk attiecas uz jautājumu par to, vai Direktīvas 92/81 8.a pantā ietvertais noteikums attiecas tikai un vienīgi uz gadījumu, kad naftas produktu degvielas veidā lieto vienīgi, lai iekustinātu transportlīdzekli un pārvietotu to citā dalībvalstī, vai tas ir izmantojams arī gadījumā, kad naftas produkts vēl papildus tiek lietots citām vajadzībām, kā piemēram, lauksaimniecības darbu izpildei šajā citā dalībvalstī.

44 Kā to atzina ģenerāladvokāts savu secinājumu 36. un 37. punktā, Hauptzollamt Duisburg atbalstītā interpretācija, saskaņā ar kuru degvielu var lietot tikai, lai iekustinātu komerciālo mehānisko transportlīdzekli un ievestu to citā dalībvalstī, nepieļaujot nekādas citas darbības šajā valstī, ir nepamatoti ierobežojoša un acīmredzami ir pretrunā ar šī sprieduma 41. punktā atgādinātajiem mērķiem.

45 Tādejādi jāuzskata, ka Direktīvas 92/81 8.a panta 1. punktā ietvertais noteikums neaprobežojas ar gadījumiem, kad transportlīdzeklis ir vienkārši ievests citā dalībvalstī, bet ka tās mērķis ir attiekties arī uz gadījumiem, kad degviela tiek lietota citām vajadzībām, nevis lauksaimniecības darbiem.

46 Trešais aspekts skar jautājumu par to, vai minētā 8.a panta plašā interpretācija ir iespējama, pat ja šāda interpretācija praksē nonāktu pretrunā ar šīs direktīvas, kā arī Direktīvas 95/60 citu tiesību normu izpildi.

47 Finanzgericht Düsseldorf savā iesniegtajā rīkojumā atzīmē, ka arī saskaņā ar Nīderlandes tiesisko regulējumu attiecībā uz lauksaimniecības vajadzībām izmantotajiem transportlīdzekļiem lietoto vieglo dīzeļdegvielu tiek piešķirts akcīzes nodokļa pazeminājums un tā ir obligāti marķējama, kamēr saskaņā ar Vācijas tiesisko regulējumu šiem pašiem nolūkiem lietotās vieglās dīzeļdegvielas, kurai piemērojama akcīzes apmaksas sistēma, marķēšana ir tieši aizliegta.

48 Jākonstatē, ka no Vācijas Federatīvās Republikas un Nīderlandes Karalistes izdarītajām atšķirīgajām izvēlēm attiecībā uz Direktīvu 92/81 un 95/60 pamatiem izriet, ka marķētais naftas produkts tiek likumīgi pārdots Nīderlandē, lai to lietotu kā degvielu lauksaimniecības vajadzībām izmantotajos transportlīdzekļos, kamēr Vācijā šo produktu šādiem mērķiem ir aizliegts lietot, ja tas ir marķēts, un ikvienai nelikumīgai lietošanai tiek piemērota sankcija, uzliekot akcīzi.

49 Šī atšķirība ir izskaidrojama ar to, ka Nīderlandes Karaliste atbilstoši Direktīvas 92/81 8. panta 2. punkta f) apakšpunktam attiecīgajiem naftas produktiem ir izvēlējusies samazināt piemērojamo akcīzes nodokli un kontrolēt lietošanu, veicot marķēšanu saskaņā ar Direktīvas 95/60 1. panta noteikumiem. Savukārt Vācijas Federatīvajā Republikā, kas saskaņā ar minēto Direktīvas 92/81 8. panta 2. punkta f) apakšpunktu un 8. panta 8. punktu ir noteikusi akcīzes atmaksas sistēmu, uz attiecīgo naftas produktu neattiecas īpašs samazinājums brīdī, kad naftas produkts ir nodots patēriņam, un tādējādi produkts nav jāmarķē. Turpretī tiktāl, ciktāl Vācijas Federatīvā Republika piemēro atmaksas sistēmu, tai ir jānodrošina, ka naftas produkts nav ticis nopirkts ar samazinātu nodokļa likmi. Tādēļ tā aizliedz lietot marķētu naftas produktu, kurš ir ticis nopirkts ar samazinātu nodokļa likmi, paredzot sankcijas piemērošanu atbilstoši Direktīvas 95/60 3. pantam.

50 Lai atrisinātu pretrunas, kuras var radīt atvasināto tiesību transponēšanas pasākumi, jo īpaši pamata lietā esošajā gadījumā, kad attiecīgajam uzņēmumam Meiland ir aizliegts Vācijā savu lauksaimniecības vajadzībām izmantojamo transportlīdzekļu degvielas tvertnēs kā degvielu lietot marķētu naftas produktu, kas ir likumīgi nopirkts Nīderlandē, Direktīvas 95/60 noteikumi par marķēšanas un kontroles kārtību jāinterpretē atbilstoši šīs direktīvas, kā arī Direktīvas 92/81 mērķiem un atbilstoši šo noteikumu sistēmai.

51 Šajā sakarā jāuzsver, ka Direktīva 95/60 par fiskālo marķējumu tika pieņemta saskaņā ar Direktīvas 92/81 9. panta noteikumiem. Direktīvas 95/60 mērķis, kā tas izriet no tās pirmā un trešā apsvēruma un kas nav pretrunā ar Direktīvas 92/81 mērķi, ir papildināt Direktīvas 92/81 mērķi, atbalstot iekšējā tirgus īstenošanu un atbilstošu funkcionēšanu.

52 Direktīvas 95/60 3. pants arī paredz, ka dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka marķēto produktu nepareiza izmantošana tiek izskausta un, jo īpaši, ka marķētie naftas produkti netiek izmantoti kā degviela ceļu mehānisko transportlīdzekļu dzinējos. Tomēr aizliegums, kuram seko iespējamā sankcija, nav piemērojams, ja šāda izmantošana ir atļauta īpašos gadījumos, kurus noteikušas dalībvalstu kompetentas valsts iestādes.

53 Kā ģenerāladvokāts to ir atzīmējis savu secinājumu 40. punktā, tādu dalībvalsts atbilstoši Kopienu tiesībām atzītu praksi kā Nīderlandes tiesiskajā regulējumā noteiktā marķētā naftas produkta lietošanu cita dalībvalsts nevar uzskatīt par nepareizu Direktīvas 95/60 3. panta izpratnē.

54 No tā izriet, ka tāda dalībvalsts kā Vācijas Federatīvā Republika, pamatojoties uz savu attiecīgo tiesisko regulējumu, nevar aizliegt tāda marķēta naftas produkta kā degvielas lietošanu tādu komerciālo mehānisko transportlīdzekļu standarta degvielas tvertnēs, kuri brauc no citas dalībvalsts, kā, piemēram, Nīderlandes Karalistes, kas atļauj šādu praksi.

55 Ņemot vērā augstāk minētos apsvērumus, uz pirmo uzdoto jautājumu jāatbild tā, ka Direktīvas 92/81 8.a panta 1. punkts ir jāsaprot tādējādi, ka tas aizliedz dalībvalstīm piemērot akcīzi naftas produktam, vienalga, vai tas ir marķēts vai nav, kas atrodas komerciāla mehāniskā transportlīdzekļa, kā, piemēram, lauksaimniecības vajadzībām izmantojamā transportlīdzekļa, standarta degvielas tvertnē un ko izmanto kā degvielu ne tikai, lai iekustinātu šo transportlīdzekli, bet arī, lai lietotu to citiem mērķiem, kā, piemēram, lauksaimniecības darbiem, kad šis naftas produkts ir likumīgi nodots patēriņam citā dalībvalstī.

Par otro jautājumu

56 Ar savu otro jautājumu iesniedzējtiesa pēc būtības jautā, vai Direktīvas 92/81 8.a panta 1. punktam ir tieša iedarbība tādējādi, lai Meiland uz to varētu atsaukties valsts tiesā attiecībā uz pretrunīgu valsts noteikumu.

57 Saskaņā ar Tiesas judikatūru jāatgādina, ka visos gadījumos, kad kādas direktīvas noteikumi pēc to satura šķiet esam beznosacījuma un pietiekami precīzi, uz šiem noteikumiem var atsaukties, ja termiņā nav veikti transponēšanas pasākumi, lai atspēkotu ikvienu valsts tiesību normu, kas ir pretrunā ar direktīvu, vai ja šie noteikumi paredz tiesības, kuras indivīdi ir tiesīgi prasīt no valsts (1999. gada 10. jūnija spriedums lietā C‑346/97 Braathens, Recueil 1999, I‑3419. lpp., 29. punkts).

58 Augstāk minētajā spriedumā Braathens Tiesa izvērtēja, vai Direktīvas 92/81 8. panta 1. punkta b) apakšpunktam ir tieša iedarbība. Šis pants noteic, ka dalībvalstīm saskaņā ar to noteiktajiem nosacījumiem, lai nodrošinātu pareizu un nepārprotamu šāda atbrīvojuma piemērošanu un lai novērstu jebkādu krāpšanos, izvairīšanos no nodokļu maksāšanas vai nepareizu nodokļu samaksāšanu, no vienotā akcīzes nodokļa ir jāatbrīvo naftas produkti, kuri piegādāti, lai tos lietotu kā degvielu gaisa navigācijā, kas nav privāts izklaides lidojums.

59 Tiesa minētā sprieduma 30. punktā uzskatīja, ka, ja Direktīva 92/81 dod dalībvalstīm lielāku vai mazāku rīcības brīvību, lai ieviestu dažus no tās noteikumiem, šī iemesla dēļ nevar atteikt indivīdiem tiesības atsaukties uz tiem noteikumiem, kuri, ņemot vērā to mērķi, ir nošķirti no kopuma un piemērojami paši par sevi.

60 Tiesa nolēma, ka Direktīvas 92/81 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir šāds noteikums un ka pienākums atbrīvot gaisa navigācijā izmantoto degvielu, kas nav izmantota privātā izklaides lidojumā, no vienotās akcīzes ir pietiekami nepārprotams, precīzs un beznosacījuma noteikums, lai indivīdiem piešķirtu tiesības valsts tiesā atsaukties uz šo direktīvu nolūkā iestāties pret valsts tiesisko regulējumu, kas ir pretrunā ar šo direktīvu (skat. iepriekš minēto spriedumu Braathens, 31. un 32. punkts).

61 Jākonstatē, ka arī Direktīvas 92/81 8.a panta 1. punkts uzliek dalībvalstīm nepārprotamu, precīzu un beznosacījuma pienākumu aizlieguma veidā piemērot akcīzi atsevišķiem naftas produktiem, kuri ir nodoti patēriņam citā dalībvalstī. Šim aizliegumam atbilst indivīdiem piešķirtās tiesības nebūt pakļautiem akcīzes maksājumam gadījumā, kad viņi izmanto tādu naftas produktu kā degviela viņu komerciāla mehāniska transportlīdzekļa standarta degvielas tvertnē, lai iedarbinātu savu transportlīdzekli, kad šī nafta ir bijusi nodota patēriņam citā dalībvalstī.

62 Tāpēc uz otro uzdoto jautājumu jāatbild tādējādi, ka indivīdi valsts tiesā var atsaukties uz Direktīvas 92/81 8.a panta 1. punktā ietverto aizliegumu, lai iestātos pret valsts tiesisko regulējumu, kas ir pretrunā ar šo aizliegumu.

63 Ņemot vērā uz diviem pirmajiem jautājumiem dotās atbildes, nav jāatbild uz pārējiem iesniedzējtiesas uzdotajiem trim jautājumiem.

Par tiesāšanās izdevumiem

64 Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata prāvā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies sakarā ar apsvērumu iesniegšanu Tiesai, izņemot tos, kuri radušies minētajiem lietas dalībniekiem, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:

1) 8.a panta 1. punkts Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīvā 92/81/EEK par akcīzes nodokļa likmju saskaņošanu attiecībā uz naftas produktiem, ko groza Padomes 1994. gada 22. decembra Direktīva 94/74/EK, ir jāsaprot tādējādi, ka tas aizliedz dalībvalstīm piemērot akcīzi naftas produktam, vienalga, vai tas ir marķēts vai nav, kas atrodas komerciāla mehāniskā transportlīdzekļa, kā, piemēram, lauksaimniecības vajadzībām izmantojamā transportlīdzekļa, standarta degvielas tvertnē un ko izmanto kā degvielu ne tikai, lai iekustinātu šo transportlīdzekli, bet arī, lai lietotu to citiem mērķiem, kā, piemēram, lauksaimniecības darbiem, kad šis naftas produkts ir bijis likumīgi nodots patēriņam citā dalībvalstī;

2) indivīdi valsts tiesā var atsaukties uz grozītās Direktīvas 92/81 8.a panta 1. punktā ietverto aizliegumu, lai iestātos pret valsts tiesisko regulējumu, kas ir pretrunā ar šo aizliegumu.

[Paraksti]