ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
29

Tā kā tiesa, kurā tika celta prasība, to apmierināja, Ellinika Nafpigeia iesniedza apelācijas sūdzību Efeteio Athinon (Atēnu apelācijas tiesa, Grieķija). Šī tiesa atstāja negrozītu pirmās instances spriedumu, tostarp uzskatot, ka ETYE nekad nav bijusi neatkarīga organizatoriska vienība. Tā, pirmkārt, atzina, ka ETYE nebija autonoma ražošanas vienība – ar pamatojumu, ka četru Ellinika Nafpigeia ražošanas nodaļu devums bija neaizstājams ritošā sastāva ražošanai un remontam un ka, ja Ellinika Nafpigeia pārtrauktu visu darbību, ETYE būtu neiespējami būvēt un remontēt dzelzceļa aprīkojumu. Otrkārt, ETYE nebija pašai sava administratīvā atbalsta, jo to nodrošināja Ellinika Nafpigeia, un, treškārt, tai nebija finansiālas autonomijas, jo tās finanšu pārvaldība bija jānodrošina Ellinika Nafpigeia. Efeteio Athinon (Atēnu apelācijas tiesa, Grieķija) no tā secināja, ka uzņēmuma, uzņēmējsabiedrības vai uzņēmuma vai uzņēmējsabiedrības daļas īpašumtiesību pāreja nav notikusi un ka līdz ar to Ellinika Nafpigeia joprojām esot attiecīgo darbinieku darba devēja.
23

Šādos apstākļos Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlandes Augstākā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) a) Vai [Hartas] 47. pants, lasot to kopsakarā ar LES 4. panta 3. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ieinteresēta persona, atsaucoties uz būtisku procedūras noteikumu, Līgumu vai kādu to īstenošanai piemērojamu tiesību normu pārkāpumu vai nepareizi izmantotām pilnvarām, drīkst apstrīdēt Savienības iestādes lēmuma, kurš jāīsteno valsts iestādēm, tiesiskumu? b) Vai [Hartas] 47. pants, lasot to kopsakarā ar LES 4. panta 3. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka Savienības iestādēm, kas ir iesaistītas tāda lēmuma pieņemšanā, kura juridiskais spēks tiek apstrīdēts valsts tiesā, pēc šīs tiesas pieprasījuma ir jāsniedz tai visa to rīcībā esošā informācija, ko tās ir ņēmušas vērā vai ko tām būtu bijis jāņem vērā, pieņemot attiecīgo lēmumu? c) Vai [Hartas] 47. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību ietver arī to, ka tiesa visaptveroši pārbauda, vai ir izpildīti [pamatregulas] 13. panta piemērošanas nosacījumi? Vai Hartas 47. pants it īpaši izraisa to, ka tiesa pilnā apjomā drīkst novērtēt, vai lietas apstākļi ir noskaidroti pilnībā un vai ar tiem var būt pietiekami pamatotas attiecīgās tiesiskās sekas? Konkrēti, vai Hartas 47. pants izraisa arī to, ka tiesa pilnā apjomā drīkst novērtēt, vai būtu bijis jāņem vērā apstāklis, kurš, iespējams, nav ņemts vērā lēmuma pieņemšanas procesā, taču kurš būtu ietekmējis ar konstatētajiem lietas apstākļiem saistītās tiesiskās sekas? 2) a) Vai jēdziens “būtiska informācija” [pamatregulas] 15. panta 2. punktā ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ietver arī Eiropas Savienībā reģistrēta neatkarīga preču importētāja apsvērumus par Komisijas secinājumiem, ja par šīm precēm notiek izmeklēšana šīs normas izpratnē, šo importētāju Komisija ir informējusi par šo izmeklēšanu, tas ir nosūtījis Komisijai prasīto informāciju un, tiklīdz tam tika dota iespēja, tas nekavējoties ir iesniedzis apsvērumus par Komisijas secinājumiem? b) Ja atbilde uz otrā jautājuma a) daļu ir apstiprinoša, vai šis importētājs var apgalvot, ka ir pārkāptas [pamatregulas] 15. panta 2. punkta prasības, ja tā apsvērumi šajā normā minētajai Padomdevējai komitejai netiek iesniegti vismaz desmit darbdienas pirms tās sēdes? c) Ja atbilde uz otrā jautājuma b) daļu ir apstiprinoša, vai [pamatregulas] 15. panta 2. punkta prasību pārkāpums izraisa to, ka šis lēmums ir prettiesisks un tas nav jāpiemēro?”
25

Šī tiesa uzskata, ka, ciktāl atkritumi bija jānosūta no Vācijas uz Rumāniju, paziņošanas procedūra Regulas Nr. 1013/2006 3. panta 1. punkta izpratnē bija vajadzīga. Tomēr tā vēlas noskaidrot, vai bija piemērojams šīs regulas 1. panta 3. punkta b) apakšpunktā paredzētais atkāpes noteikums, un uzsver, ka, ja tas tā bija, pamatlietā aplūkoto atlieku nosūtīšana bija ārpus minētās regulas piemērošanas jomas. Šajā ziņā minētā tiesa uzskata, ka ne no šī pēdējā minētā noteikuma, kurā ir ietverta frāze “atkritumi, kas radušies [..] uz kuģiem”, formulējuma, ne no sagatavošanas dokumentiem, kuru rezultātā tika pieņemta Regula Nr. 1013/2006, ne no pēdējās minētās apsvērumiem, ne arī no minētās regulas uzbūves neizriet, ka šim atkāpes noteikumam būtu jāattiecas uz atkritumiem un atliekām, kas radušies avārijas dēļ.
11

Saskaņā ar 24. pantu 2018. gada 5. jūnijaLei no 23/2018 – Direito a indemnização por infração ao direito da concorrência, transpõe a Diretiva 2014/104/UE, do Parlamento Europeu e do Conselho, de 26 de novembro de 2014, relativa a certas regras que regem as ações de indemnização no âmbito do direito nacional por infração às disposições do direito da concorrência dos Estados-Membros e da União Europeia, e procede à primeira alteração à Lei no 19/2012, de 8 de maio, que aprova o novo regime jurídico da concorrência, e à quarta alteração à Lei no 62/2013, de 26 de agosto, Lei de Organização do Sistema Judiciário (Likums Nr. 23/2018 – Tiesības uz zaudējumu atlīdzību pēc konkurences tiesību pārkāpuma, ar kuru transponē Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/104/ES (2014. gada 26. novembris) par atsevišķiem noteikumiem, kuri valstu tiesībās reglamentē zaudējumu atlīdzināšanas prasības par dalībvalstu un Eiropas Savienības konkurences tiesību pārkāpumiem, pirmo reizi groza [2012. gada] 8. maija Likumu Nr. 19/2012, ar ko izveido jaunu konkurences tiesisko regulējumu, un ceturto reizi groza [2013. gada] 26. augusta Likumu Nr. 62/2013 par tiesu sistēmas organizāciju) (Diário da República, 1. sērija, Nr. 107, 2018. gada 5. jūnijs), ar kuru Portugāles tiesībās tika transponēta Direktīva 2014/104, šī likuma materiālās normas, tostarp tās, kas attiecas uz pierādīšanas pienākumu, nav piemērojamas ar atpakaļejošu spēku un šī likuma procesuālie noteikumi nav piemērojami prasībām, kas celtas pirms tā stāšanās spēkā.
25

Iesniedzējtiesa uzskata, ka nodokļu administrācijai bija jāpārbauda, vai rēķinu izsniedzēji varēja atmaksāt prasītājai pamatlietā kļūdas pēc samaksātās PVN summas un vai tiem bija tiesības šīs summas atgūt no šīs nodokļu administrācijas. Proti, ņemot vērā to, ka jau bija uzsākta nodokļu pārbaudes procedūra, kas bija šķērslis veikt pašrevīziju, nodokļu administrācijai bija jāveic situācijas korekcija. Šī tiesa arī izvirza jautājumu par to, pamatojoties uz kādu procedūru, proti, tiesvedību tiesā, administratīvu procedūru vai jaunu procedūru nodokļu administrācijā, prasītājai pamatlietā ir jāspēj atgūt nepamatoti samaksāto PVN.
49

Līdz ar to, ņemot vērā iesniedzējtiesas galīgo vērtējumu visiem attiecīgajiem faktoriem, ir jāsecina, ka no ekonomiskā viedokļa SIS, NCC un Asfaltmix, no vienas puses, un Sata‑Asfaltti, Interasfaltti un Asfalttineliö, no otras puses, ir identiskas sabiedrības un ka šīs pēdējās trīs sabiedrības kā juridiskas personas vairs nepastāv.
19

Iesniedzējtiesa uzskata, ka Falck u.c. apelācijas sūdzība varētu tikt apmierināta, ja nav izpildīts vismaz viens no kumulatīvajiem nosacījumiem, kas paredzēti GWB 107. panta 1. punkta 4. apakšpunktā. Līdz ar to esot jānosaka, pirmkārt, vai strīdīgais iepirkums attiecas uz katastrofu novēršanas pakalpojumiem, otrkārt, no kura brīža ir uzskatāms, ka ir izpildīti nosacījumi, lai iegūtu bezpeļņas organizācijas vai apvienības statusu, un, treškārt, to pakalpojumu būtība, ko ietver šajā tiesību normā izmantotais vārdu salikums “ar pacientu transportēšanu saistīti neatliekamās medicīniskās palīdzības pakalpojumi”.
22

Attiecībā uz iespējamās LESD 45. panta 2. punktam un Regulas Nr. 492/2011 7. panta 1. punktam pretējās diskriminācijas pastāvēšanu jānorāda, kā secinājumu 21. punktā to darījis ģenerāladvokāts, ka tāds tiesiskais regulējums kā pamatlietā rada atšķirīgu attieksmi starp darba ņēmējiem atkarībā no darba stāža pie viņu pašreizējā darba devēja. Saskaņā ar šo tiesisko regulējumu gadi, kas nostrādāti pie viena vai vairākiem iepriekšējiem darba devējiem, tiek ieskaitīti kā augstākais pieci profesionālās darbības gadi, pat ja to faktiskais skaits pārsniedz piecus gadus, un tādējādi darba ņēmējam, kurš nostrādājis 25 profesionālās darbības gadus, no kuriem vismaz 20 ir nostrādāti pie viņa pašreizējā darba devēja, ir tiesības uz sešas nedēļas ilgu apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu, savukārt darba ņēmējam, kurš kopumā nostrādājis 25 profesionālās darbības gadus, bet 20 no tiem nav nostrādājis pie sava pašreizējā darba devēja, ir tiesības tikai uz piecas nedēļas ilgu apmaksātu ikgadējo atvaļinājumu.
23

Ar 2012. gada 13. novembra vēstuli BIRB informēja Komisiju, ka tas uzskata, ka saskaņā ar Regulas Nr. 1290/2005 32. panta 5. punkta ceturto daļu summa, kas tam ir jāsamaksā Saint-Louis Sucre, proti, 10659055,85 EUR, no kuras ir jāatskaita, pirmkārt, summa 1026617,52 EUR, kas atbilst 20 % no summas, ko Beļģijas Karaliste atbilstoši Regulai Nr. 595/91 ieturējusi no summas 5133087,54 EUR apmērā, un, otrkārt, summa, kas attiecas uz tiesāšanās izdevumiem, proti, 30818,48 EUR, ir jāsedz no ELGF. Līdz ar to izdevumus 9601619,85 EUR apmērā ir paredzēts segt no ELGF kā piešķirtos negatīvos ieņēmumus 2012. gada grāmatojumu noskaidrošanas laikā.
“1)

Vai [LESD] 56. un 63. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir tādas Likuma par kredītlīgumiem ar starptautiskiem elementiem, kas [Horvātijā] noslēgti ar nelicencētu kreditoru, spēkā neesamību tiesību normas, it īpaši šī likuma 10. panta noteikumi, saskaņā ar kurām par spēkā neesošiem no to noslēgšanas brīža tiek atzīti kredītlīgumi un citi juridiski darījumi, kas izriet no kredītlīguma starp parādnieku (šī likuma 1. panta un 2. panta pirmā ievilkuma izpratnē) un nelicencētu kreditoru (šī likuma 2. panta otrā ievilkuma izpratnē) vai arī kas ir balstīti uz šo kredītlīgumu, pat ja tie ir noslēgti pirms minētā likuma stāšanās spēkā, līdz ar to katrai līgumslēdzējpusei ir pienākums atdot atpakaļ visu, ko tā ir saņēmusi uz spēkā neesoša līguma pamata, un, ja tas nav iespējams vai ja izpildījuma raksturs ir tāds, kas nav saderīgs ar atdošanu atpakaļ, ir jāizmaksā atbilstoša kompensācija naudā atbilstoši cenām, kādas ir spēkā tiesas nolēmuma pieņemšanas dienā?
27

Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka no REACH regulas 58. panta 8. punkta, kurā tieši Komisijai, nevis ECHA ir piešķirta kompetence no šīs regulas XIV pielikuma svītrot vielas, kuras vairs neatbilst tās 57. pantā paredzētajiem kritērijiem, izriet, ka, ja Savienības likumdevējs būtu vēlējies minētajā regulā paredzēt procedūru, kas ļauj papildināt vai grozīt vielu sarakstu, un to uzticēt tādai aģentūrai kā ECHA, tas to skaidri būtu paredzējis.
143

No tā izriet, kā ģenerāladvokāts ir norādījis secinājumu 87. punktā, ka dalībvalsts nevar pamatoties uz finansēšanas iespējām, kuras var izrietēt no VSIP īstenošanas, lai atteiktos realizēt veselīgu budžeta politiku, galu galā neriskējot ar to, ka tās emitētās obligācijas to novērtējuma pasliktināšanās dēļ tiek izslēgtas no šīs programmas, vai ar to, ka ECBS atkārtoti pārdod šīs dalībvalsts emitētās obligācijas, ko tā iepriekš bija iegādājusies.
Šajā gadījumā no Tiesas rīcībā esošo lietas materiālu elementiem izriet, ka pēc pamatlietā aplūkotās degvielas iegādes no saviem līgumslēdzējiem partneriem Čehijas Republikā, Arex to pārņēma savā turējumā, Austrijā to iepildot savās cisternās pirms tās transportēšanas ar saviem transportlīdzekļiem no Austrijas uz Čehijas Republiku. Turklāt no šiem elementiem izriet, ka Arex, šķiet, šīs iepildīšanas laikā tika nodotas īpašumtiesības uz šīm precēm Čehijas Republikas privāto tiesību izpratnē. Ar nosacījumu, ka iesniedzējtiesa to pārbauda, no minētajiem elementiem tādējādi izriet, ka vienots pārvadājums Kopienas iekšienē tika veikts pēc tiesību rīkoties ar preci kā īpašniekam nodošanas Arex, līdz ar to Arex veiktās iegādes ir jākvalificē kā iegādes Kopienas iekšienē.
11

Zako, pamatojoties uz 1995. gada likumu, pieprasīja Sanidel samaksāt uzteikuma atlīdzību un kompensāciju par līgumattiecību laušanu, kā arī divus rēķinus un to komisijas maksas. Sanidel atteicās veikt šo samaksu, jo līgumattiecības, kas bija starp to un Zako, neizrietot no tirdzniecības pārstāvības līguma, bet gan no uzņēmuma līguma.
87

Visbeidzot prasītāja apgalvo – tā kā principi un tiesības, ko tā ir izvirzījusi sava ceturtā pamata atbalstam, nav tikuši ievēroti, ar tās atkārtoto iekļaušanu strīdīgajos sarakstos esot pārkāptas tās pamattiesības, it īpaši tās tiesības uz īpašumu, kā arī samērīguma princips. Tomēr no iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka prasītājas norādītās tiesības un principi nav pārkāpti. Turklāt prasītāja nav paudusi kritiku par pārsūdzētā sprieduma 147.–165. punktu, kuros Vispārējā tiesa ir noraidījusi tās izvirzīto pamatu par to, ka Padomes lēmums par prasītājas atkārtotu iekļaušanu strīdīgajos sarakstos ir uzskatāms par tās pamattiesību, it īpaši tās tiesību uz īpašumu, un samērīguma principa pārkāpumu.
25

Šādos apstākļos Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (Arnemas-Leuvardenas apelācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) a) Vai Savienības tiesību normas pieļauj pārtikas produkta garšas – kā autora intelektuālās jaunrades – autortiesību aizsardzību? It īpaši: b) Vai autortiesību aizsardzību nepieļauj situācija, ka Bernes konvencijas, kura ir saistoša visām dalībvalstīm, 2. panta 1. punktā norādītais jēdziens “literatūras [literārie] un mākslas darbi” aptver “visus darbus literatūras, zinātnes un mākslas jomā neatkarīgi no to izpausmes veida un formas”, tomēr šajā noteikumā minētie piemēri attiecas tikai uz darbiem, kurus var uztvert vizuāli un/vai akustiski? c) Vai pārtikas produkta (iespējams) nepastāvīgums un/vai garšas izjūtu subjektīvais raksturs liedz kvalificēt pārtikas produkta garšu kā ar autortiesībām aizsargātu darbu? d) Vai Direktīvas [2001/29] 2.–5. pantā paredzētās ekskluzīvās tiesības un ierobežojumi pieļauj pārtikas produkta garšu atzīt par autortiesību aizsardzības objektu? 2) Ja atbilde uz pirmā jautājuma a) daļu ir apstiprinoša: a) Kādām prasībām jābūt izpildītām, lai pārtikas produkta garšu varētu atzīt par autortiesību aizsardzības objektu? b) Vai garšas autortiesību aizsardzība ir balstīta tikai un vienīgi uz pašu garšu vai (arī) uz pārtikas produkta recepti? c) Cik tālu sniedzas puses pierādīšanas pienākums, kura (pārkāpuma) tiesvedībā apgalvo, ka ir radījusi ar autortiesībām aizsargātu pārtikas produkta garšu? Vai šī puse var aprobežoties tikai ar pārtikas produkta iesniegšanu valsts tiesai procesā, lai tiesa, pagaršojot un pasmaržojot, pati pieņemtu spriedumu, vai pārtikas produkta garša atbilst autortiesību aizsardzības prasībām? Vai arī prasītājam (vajadzības gadījumā arī) ir jāiesniedz garšas kompozīcijas un/vai receptes jaunrades risinājumu apraksts, uz kuriem pamatojoties garša ir jāuzskata par autora intelektuālo jaunradi? d) Kā valsts tiesai pārkāpuma tiesvedībā ir jākonstatē, vai atbildētāja pārtikas produkta garša ir līdzīga prasītāja pārtikas produkta garšai tādējādi, ka ir noticis autortiesību pārkāpums? Vai šajā kontekstā nozīme ir (arī) tam, vai abu garšu kopējais iespaids ir vienāds?”
33

Proti, kā būtībā uzsvēris ģenerāladvokāts secinājumu 32. punktā, tas, ka, sākot no 1999. gada 1. janvāra, ar ECU tika pārstāts apzīmēt Eiropas valūtas vienību un tā tika aizvietota ar euro, tieši izriet, no vienas puses, no Padomes Regulas (EK) Nr. 1103/97 (1997. gada 17. jūnijs) par dažiem noteikumiem attiecībā uz eiro ieviešanu (OV 1997, L 162, 1. lpp.) 2. un 6. apsvēruma, kā arī 2. panta un, no otras puses, no Padomes Regulas (EK) Nr. 974/98 (1998. gada 3. maijs) par eiro ieviešanu (OV 1998, L 139, 1. lpp.) 2. apsvēruma un 2. panta.
36

Šajā ziņā jāatgādina, kā Tiesa to daudzkārt ir norādījusi, ka Savienības tiesības raksturo tas, ka tās ir radušās no autonoma avota, kas ticis izveidots ar Līgumiem, to pārākums salīdzinājumā ar dalībvalstu tiesībām (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1964. gada 15. jūlijs, Costa, 6/64, EU:C:1964:66, un 1970. gada 17. decembris, Internationale Handelsgesellschaft, 11/70, EU:C:1970:114, 3. punkts; atzinumus 1/91 (EEZ līgums – I), 1991. gada 14. decembris, EU:C:1991:490, 21. punkts, un 1/09, 2011. gada 8. marts, EU:C:2011:123, 65. punkts, un spriedumu, 2013. gada 26. februāris, Melloni, C‑399/11, EU:C:2013:107, 59. punkts), kā arī daudzu to pilsoņiem un pašām dalībvalstīm piemērojamo noteikumu tiešā iedarbība (šajā nozīmē skat. spriedumu, 1963. gada 5. februāris, van Gend & Loos, 26/62, EU:C:1963:1, 23. lpp., atzinumus 1/09, 2011. gada 8. marts, EU:C:2011:123, 65. punkts, un 2/13(Eiropas Savienības pievienošanās ECPAK), 2014. gada 18. decembris, EU:C:2014:2454, 166. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
15

Pēc C iesniegtās sūdzības valsts sekretārs ar 2015. gada 24. jūlija lēmumu no 2015. gada 16. februāra piešķīra C patstāvīgu uzturēšanas atļauju. Šis lēmums bija pamatots ar to, ka C valsts sekretāram bija nosūtījusi Dienst Uitvoering Onderwijs (Izglītības īstenošanas dienests, Nīderlande) 2015. gada 15. februāra atzinumu, kurā ir konstatēts, ka viņa ir atbrīvota no integrācijas pienākuma. Tomēr valsts sekretārs saglabāja uzturēšanās atļaujas, kas C bija izsniegta, lai viņa varētu uzturēties pie sava laulātā, atsaukumu ar atpakaļejošu spēku no 2014. gada 10. februāra.
28

Kā izriet no Direktīvas 2009/28 17. panta, lasot to kopā ar tā 65. un 67. apsvērumu, Savienības likumdevējs, tostarp pamatojoties uz LESD 114. pantu, ir paredzējis saskaņot ilgtspējības kritērijus, kuriem ir obligāti jāatbilst biodegvielām un bioloģiskajiem šķidrajiem kurināmajiem, lai ar tiem saražotā enerģija varētu tikt ņemta vērā katrā dalībvalstī saistībā ar trim kritērijiem, kas attiecīgi ir norādīti minētā 17. panta 1. punkta a), b) un c) punktā. Šie kritēriji ir pārbaudes par atbilstību šajā direktīvā noteiktajām prasībām par valstu mērķiem, kas paredzēti šīs direktīvas 3. pantā, no vienas puses, un to pienākumiem atjaunojamo energoresursu jomā, no otras puses, kā arī atbilstībai finanšu atbalstam par biodegvielu un bioloģisko šķidro kurināmo patēriņu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 22. jūnijs, E.ON Biofor Sverige, C‑549/15, EU:C:2017:490, 28. punkts).
43

Līdz ar to uz otro jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 2004/18 1. panta 2. punkta a) apakšpunkts un 2. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā, atbilstoši kuram, “klasificētas” privātās slimnīcas pielīdzinot valsts slimnīcām, ņemot vērā to integrāciju valsts veselības aprūpes plānošanas sistēmā, ko reglamentē ad hoc vienošanās, kas atšķiras no parastajām akreditācijas attiecībām ar citiem privātajiem saimnieciskās darbības subjektiem, kuri piedalās veselības aprūpes pakalpojumu sniegšanas sistēmā, tās tiek izslēgtas no valsts un Savienības tiesiskā regulējuma publiskā iepirkuma jomā, tostarp gadījumā, ja tām ir bez maksas jāizgatavo un jāpiegādā valsts veselības aprūpes struktūrām īpaši izstrādājumi, kas vajadzīgi veselības aprūpes pakalpojuma sniegšanai, kā atlīdzību par to saņemot šo izstrādājumu izgatavošanai un piegādei paredzētu valsts finansējumu.
16

Šā likuma 10. pantā ir noteikts: “Attiecībā uz hipotekārā aizdevuma līgumiem, kuri ar patērētājiem noslēgti ārvalstu valūtā vai pamatojoties uz ārvalstu valūtu, finanšu iestādei kreditorei ir pienākums termiņā, kas noteikts, lai veiktu norēķinus saskaņā ar Likumu [DH 2], pārvērst par Ungārijas forintos izteiktu aizdevumu to parāda summu, kas izriet no hipotekārā aizdevuma līguma, kurš ar patērētāju noslēgts ārvalstu valūtā vai pamatojoties uz ārvalstu valūtu, vai visu no šādiem līgumiem izrietošo parāda summu (tostarp procentus, izmaksas, komisijas maksas un maksājumus, kuri veicami ārvalstu valūtā), un tās abas ir jāaprēķina, pamatojoties uz norēķiniem, kas veikti saskaņā ar [Likumu DH 2]. Šādas konvertācijas veikšanai tiks piemērots viens no minētajiem valūtas maiņas kursiem, proti, vai nu a) vidējais no ārvalstu valūtas maiņas kursiem, kurus Ungārijas Nacionālā banka oficiāli noteikusi laikposmā no 2014. gada 16. jūnija līdz 7. novembrim, vai b) ārvalstu valūtas maiņas kurss, kuru Ungārijas Nacionālā banka oficiāli ir noteikusi 2014. gada 7. novembrī, kurš no tiem ir labvēlīgākais patērētājam.”
5

Saskaņā ar Direktīvas 93/42 8. pantu “Noteikums par drošību”: “1. Ja kāda dalībvalsts konstatē, ka 4. panta 1. punktā un 2. punkta otrajā ievilkumā minētās ierīces, pat pareizi uzstādītas, uzturētas un lietotas tām paredzētajā nolūkā, var kaitēt slimnieku, lietotāju un attiecīgos gadījumos arī citu cilvēku veselībai un/vai drošībai, tā veic visus atbilstīgos pagaidu pasākumus, lai šādas ierīces izņemtu no apgrozības vai aizliegtu, vai arī ierobežotu to laišanu tirgū vai ieviešanu. Dalībvalstis nekavējoties informē Komisiju par visiem šādiem pasākumiem, pamatojot savu lēmumu un jo īpaši norādot, vai neatbilstība šai direktīvai ir saistīta ar: a) 3. pantā minēto pamatprasību nepildīšanu; b) 5. pantā minēto standartu nepareizu piemērošanu, ja ir apgalvots, ka standarti ir piemēroti; c) pašu standartu nepilnībām. 2. Komisija apspriežas ar ieinteresētajām personām, tiklīdz tas iespējams. Ja pēc šādām apspriedēm Komisija konstatē, ka: – pasākumi ir pamatoti, tā tūlīt par to informē dalībvalsti, kas tos ierosinājusi, kā arī pārējās dalībvalstis; ja 1. punktā minētais lēmums attiecas uz standartu nepilnībām, Komisija, apspriedusies ar ieinteresētajām personām, divu mēnešu laikā nodod lietu 6. pantā minētajai komitejai, ja dalībvalsts, kas pieņēmusi šādu lēmumu, ir nolēmusi uzturēt to spēkā, un sāk 6. pantā minētās procedūras; – pasākumi nav pamatoti, tā tūlīt informē par to dalībvalsti, kas tos ierosinājusi, kā arī ražotāju vai viņa [Eiropas Savienībā] reģistrēto pilnvaroto pārstāvi. 3. Ja kādai prasībām neatbilstošai ierīcei ir CE zīme, kompetentā dalībvalsts attiecīgi vēršas pret marķētāju un informē par to Komisiju un pārējās dalībvalstis. 4. Komisija nodrošina to, ka dalībvalstis ir pastāvīgi informētas par šīs procedūras gaitu un iznākumu.”
35

Konkrētāk, šajā ziņā ir jānorāda, gluži kā to secinājumu 40. punktā ir norādījis ģenerāladvokāts, ka, lai gan Direktīvas 2011/7 20. apsvēruma angļu un franču valodas redakcijās šķiet, ka tiesības uz fiksētās summas atlīdzināšanu ir paredzētas vienīgi saistībā ar iekšējās atgūšanas izmaksām (fixed sum to cover internal recovery costs) atšķirībā no “citām” atgūšanas izmaksām (other recovery costs they incur), šāda formāla nošķiršana starp iekšējām izmaksām un “citām” izmaksām neparādās šī paša apsvēruma citās valodu redakcijās, piemēram, itāļu valodas redakcijā (diritto al pagamento di un importo forfettario per coprire i costi intern [..] esigere anche il risarcimento delle restanti spese di recupero sostenute) vai holandiešu valodas redakcijā (het recht op betaling van een vast bedrag ter dekking van interne invorderingskosten [..] recht hebben op terugbetaling van de overige invorderingskosten die ontstaan).
34

Līdz ar to Direktīvas 2004/48 4. panta c) punkts, interpretējot to šīs direktīvas 18. apsvēruma gaismā, ir jāsaprot tādējādi, ka, ja organizācija, kas atbild par intelektuālo tiesību kolektīvo pārvaldījumu un ir atzīta par tiesīgu pārstāvēt šo tiesību īpašniekus, saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir uzskatāma par tādu, kura ir tieši ieinteresēta minēto tiesību aizstāvībā, no vienas puses, un ja šie tiesību akti tai ļauj celt prasību tiesā, no otras puses, dalībvalstīm ir jāatzīst, ka šī organizācija ir tiesīga prasīt šajā direktīvā paredzēto pasākumu, kārtības un aizsardzības līdzekļu piemērošanu, kā arī vērsties tiesā šādu tiesību īstenošanai.