ĢENERĀLADVOKĀTA JEVGENIJA TANČEVA [EVGENI TANCHEV]

SECINĀJUMI,

sniegti 2019. gada 14. novembrī ( 1 )

Lieta C‑454/18

Baltic Cable AB

pret

Energimarknadsinspektionen

(Förvaltningsrätten i Linköping (Administratīvā tiesa Linšēpingā, Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Elektroenerģijas pārrobežu tirdzniecība – Regula (EK) Nr. 714/2009 – Uzņēmums, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu – Pārvades sistēmas operatora jēdziens – Ieņēmumu, kas rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, izmantošana

1. Šī lieta ir par to, kā interpretēt Regulu (EK) Nr. 714/2009 ( 2 ), ar ko regulē elektroenerģijas pārrobežu tirdzniecībai nepieciešamo infrastruktūru un it īpaši nosaka šīs infrastruktūras finansēšanas noteikumus.

2. Strīds radās saistībā ar lēmumu, kurā Zviedrijas pārvaldes iestāde, proti, Energimarknadsinspektionen (Zviedrijas Enerģijas tirgus inspekcija) (turpmāk tekstā – “EI”) ( 3 ), pieprasīja Baltic Cable – augstsprieguma elektrības kabeļa, kas citādi zināms kā starpsavienojums, kas savieno Zviedrijas elektrības pārvades sistēmu ar pārvades sistēmu Vācijas ziemeļrietumos, – operatoram iekļaut tā dēvētos pārslodzes ieņēmumus atsevišķā iekšējā kontā, tādējādi liedzot šim operatoram, proti, Baltic Cable AB (turpmāk tekstā – “BCAB”) brīvi izmantot šos ieņēmumus.

3. Pārslodze ir situācija, kad divu valstu pārvades sistēmu starpsavienojuma jauda nav pietiekama, lai izpildītu visus darījumus, kas izriet no starptautiskās tirdzniecības tirgus dalībnieku starpā ( 4 ). Pārslodze rodas starpsavienojumu un/vai attiecīgo valsts pārvades sistēmu jaudas nepietiekamības dēļ. Nesen veiktā pētījumā atkārtoti tika apstiprināta steidzama vajadzība pēc lielākas starpsavienojumu jaudas ES ( 5 ).

4. Ja rodas pārslodze, problēmas risināšanai ir jāpiemēro nediskriminējoši un uz tirgu balstīti risinājumi ( 6 ). Tāpēc pieejamā jauda ir jāizsola ( 7 ). Izsolītās jaudas cena principā atbilst vairumtirdzniecības elektroenerģijas cenas starpībai starp abām savienotajām pārvades sistēmām. Šī starpība jeb pārslodzes ieņēmumi rodas starpsavienojuma operatoram ( 8 ). Tādējādi pārslodze var radīt lielu peļņu šim operatoram.

5. Starpsavienojuma operators tomēr nevar brīvi izmantot pārslodzes ieņēmumus. Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta pirmajā daļā ir noteikts, ka šie ieņēmumi jāizmanto vai nu, lai garantētu piešķirtās jaudas faktisko pieejamību, vai arī lai uzturētu vai palielinātu starpsavienojumu jaudu, izmantojot ieguldījumus tīklā, it īpaši jaunos starpsavienojumos. Ja pārslodzes ieņēmumus nevar izmantot nevienam no šiem diviem mērķiem, tos var izmantot tīkla tarifu pazemināšanai, nepārsniedzot maksimālo summu, par kuru lemj attiecīgo dalībvalstu pārvaldes iestādes. Atlikušie ieņēmumi jānovirza atsevišķā iekšējā kontā, līdz tos var iztērēt diviem iepriekš minētajiem mērķiem.

6. Šajā gadījumā EI nolēma, ka BCAB nevar izmantot pārslodzes ieņēmumus, lai segtu Baltic Cable ekspluatācijas un uzturēšanas izmaksas, jo šīs izmaksas neradās, lai garantētu piešķirtās jaudas faktisko pieejamību vai saglabātu vai palielinātu starpsavienojumu jaudu, izmantojot ieguldījumus tīklā. Tādējādi BCAB tika lūgts šos ieņēmumus novirzīt atsevišķā iekšējā kontā, līdz tos varēs izmantot šiem mērķiem.

7. Tiesai tiek lūgts pirmo reizi interpretēt Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punktu ( 9 ), izskatot Förvaltningsrätten i Linköping (Administratīvā tiesa Linšēpingā, Zviedrija) iesniegto lūgumu [sniegt prejudiciālu nolēmumu]. Tiek lūgts izlemt, vai pārslodzes ieņēmumus var izmantot, lai segtu izmaksas, kas rodas par starpsavienojuma ekspluatāciju un uzturēšanu, vai lai sadalītu peļņu šī starpsavienojuma operatora akcionāriem. Šis jautājums ir vēl jo svarīgāks, ņemot vērā, ka šajā gadījumā starpsavienojuma ekspluatēšana ir vienīgā BCAB darbība. Šis uzņēmums apgalvo, ka ieņēmumi, kas rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, ir tā vienīgais ieņēmumu avots, līdz ar to, ja Tiesa lemtu, ka pārslodzes ieņēmumus nevar izmantot ekspluatācijas un uzturēšanas izmaksu segšanai, BCAB nevarētu atgūt šīs izmaksas, nemaz nerunājot par peļņas gūšanu. Tas ir licis iesniedzējtiesai arī jautāt Tiesai, vai tad, ja Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas aizliedz pārslodzes ieņēmumus izmantot ekspluatācijas un uzturēšanas izmaksu segšanai un peļņas gūšanai, šis noteikums ir spēkā un vai tas it īpaši atbilst samērīguma principam.

I. Atbilstošās tiesību normas

8. Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punktā ir noteikts: “Visus ieņēmumus, kas rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, izmanto vienam vai vairākiem no turpmāk minētajiem nolūkiem: a) piešķirtās jaudas faktiskās pieejamības nodrošināšanai; un/vai b) starpsavienojumu jaudas saglabāšanai vai uzlabošanai, izmantojot ieguldījumus tīklā, jo īpaši jaunos starpsavienojumos. Ja ieņēmumus nevar efektīvi izmantot pirmās daļas a) un/vai b) apakšpunktā minētajiem nolūkiem, tos var – ņemot vērā attiecīgo dalībvalstu regulatīvo iestāžu apstiprinājumu – līdz maksimālajai vērtībai, par ko lemj minētās regulatīvās iestādes, izmantot kā ieņēmumus, ko valsts regulatīvās iestādes ņem vērā, apstiprinot tīkla tarifu aprēķina metodiku un/vai nosakot tīkla tarifus. Pārējos ieņēmumus deponē atsevišķā iekšējā kontā līdz laikam, kad tos var izmantot šā punkta pirmās daļas a) un/vai b) apakšpunktā minētajiem nolūkiem. Regulatīvā iestāde informē Aģentūru par otrajā daļā minēto apstiprinājumu.”

II. Fakti, pamatlieta un prejudiciālie jautājumi

9. Kā minēts iepriekš, BCAB ir Zviedrijas uzņēmums, kura vienīgā darbība ir tā īpašumā esošā uzņēmuma Baltic Cable darbības nodrošināšana. BCAB nepieprasa maksu par piekļuvi Baltic Cable.

10. Kā noteikts Regulas Nr. 714/2009 I pielikuma 6.5. punktā, EI publicē gada pārskatu par pārslodzes ieņēmumu apmēru un izlietojumu. Šim nolūkam EI ar 2014. gada 27. maija vēstuli lūdza BCAB sniegt informāciju par pārslodzes ieņēmumu summu un izlietojumu laikposmā no 2013. gada 1. jūlija līdz 2014. gada 30. jūnijam. BCAB2014. gada 1. jūlijā norādīja, ka tā pārslodzes ieņēmumi šajā laikposmā bija 159542374 Zviedrijas kronas (SEK) un ka tie galvenokārt tika izlietoti, “lai garantētu pārvades jaudas pieejamību un sadalījumu starpsavienojumā” ( 10 ).

11. EI savā 2014. gada ziņojumā par pārslodzes ieņēmumiem paziņoja, ka BCAB pārslodzes ieņēmumu izlietojums ir jāanalizē sīkāk.

12. EI ar 2015. gada 29. maija vēstuli lūdza BCAB sniegt informāciju par pārslodzes ieņēmumu apmēru un izlietojumu laikposmā no 2014. gada 1. jūlija līdz 2015. gada 30. jūnijam. BCAB2015. gada 1. jūlijā norādīja, ka tā pārslodzes ieņēmumi šajā laikposmā bija 177939624 SEK un ka tie tika izmantoti tiem pašiem mērķiem kā iepriekšējā gadā ( 11 ).

13. EI savā 2015. gada ziņojumā par pārslodzes ieņēmumiem informēja, ka tā ir sākusi izmeklēt BCAB pārslodzes ieņēmumu izlietojumu un ka šī izmeklēšana turpinās.

14. Ar 2016. gada 9. jūnija lēmumu (turpmāk tekstā – “EI2016. gada 9. jūnija lēmums”) EI pieprasīja BCAB daļu no saviem pārslodzes ieņēmumiem laikposmā no 2013. gada 1. jūlija līdz 2014. gada 30. jūnijam un no 2014. gada 1. jūlija līdz 2015. gada 30. jūnijam novirzīt atsevišķā iekšējā kontā.

15. EI uzskata, ka tas, ka BCAB pārslodzes ieņēmumi (61016510 SEK apmērā par laikposmu no 2013. gada 1. jūlija līdz 2014. gada 30. jūnijam un 48995127 SEK apmērā par laikposmu no 2014. gada 1. jūlija līdz 2015. gada 30. jūnijam) tiek izmantoti, lai nodrošinātu fizisku garantēšanu ( 12 ), atbilst Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta pirmās daļas a) apakšpunktam, kas ļauj izmantot pārslodzes ieņēmumus, lai garantētu piešķirtās jaudas faktisko pieejamību.

16. Tomēr saskaņā ar EI teikto tas, ka BCAB pārslodzes ieņēmumi (98480864 SEK apmērā par laikposmu no 2013. gada 1. jūlija līdz 2014. gada 30. jūnijam un 128944497 SEK apmērā par laikposmu no 2014. gada 1. jūlija līdz 2015. gada 30. jūnijam) tiek izmantoti, lai segtu izmaksas, kas saistītas ar Baltic Cable ekspluatāciju un uzturēšanu, neatbilst Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta prasībām. Tas tā ir tāpēc, ka pārslodzes ieņēmumus, ko izmanto esoša starpsavienojuma ekspluatācijai un uzturēšanai, neizmanto starpsavienojumu jaudu saglabāšanai vai palielināšanai, un tādējādi pārslodzes ieņēmumu izmantošana, lai segtu izmaksas, kas rodas par starpsavienojuma ekspluatāciju un uzturēšanu, nav atļauta saskaņā ar Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta pirmās daļas b) apakšpunktu.

17. Līdz ar to EI2016. gada 9. jūnija lēmumā BCAB tika pieprasīts atsevišķā iekšējā kontā iekļaut pārslodzes ieņēmumu daļu, kas laikposmā no 2013. gada 1. jūlija līdz 2014. gada 30. jūnijam un no 2014. gada 1. jūlija līdz 2015. gada 30. jūnijam tika izmantota, lai segtu izmaksas, kas saistītas ar Baltic Cable ekspluatāciju un uzturēšanu, līdz brīdim, kad uzņēmums šos ieņēmumus varētu izmantot mērķiem, kuri uzskaitīti Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta pirmās daļas a) un b) apakšpunktā. Tajā pašā lēmumā EI pieprasīja BCAB iesniegt kontu izrakstu un revidenta apliecinājumu kā pierādījumu tam, ka attiecīgie ieņēmumi ir novirzīti atsevišķā iekšējā kontā. Par šī lēmuma neizpildi ir paredzēts arī naudas sods 5 miljonu SEK apmērā par katru mēnesi vai attiecīgu tā daļu, kurā lēmums nav ticis pildīts, sākot ar trešo mēnesi no tā mēneša, kurā BCAB tika paziņots pieņemtais lēmums.

18. BCAB cēla prasību Förvaltningsrätten i Linköping (Administratīvā tiesa Linšēpingā), prasot atcelt EI2016. gada 9. jūnija lēmumu.

19. Ar 2017. gada 2. novembra lēmumu EI noraidīja BCAB lūgumu atļaut uzņēmuma pārslodzes ieņēmumus izmantot kā ieņēmumus, ko EI ņem vērā, apstiprinot tīkla tarifu aprēķina metodiku un/vai nosakot tīkla tarifus.

20. BCAB cēla prasību Förvaltningsrätten i Linköping (Administratīvā tiesa Linšēpingā), apgalvojot, ka tā pārslodzes ieņēmumus var izmantot saskaņā ar iepriekšējā punktā minēto lūgumu.

21. Förvaltningsrätten i Linköping (Administratīvā tiesa Linšēpingā) uzskata, ka Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkts, iespējams, ir piemērojams ne tikai uzņēmumiem, kas ekspluatē pārvades sistēmu, bet arī uzņēmumiem, kuri tāpat kā BCAB ekspluatē tikai starpsavienojumu. Pēc šīs tiesas domām, no šī noteikuma izriet, ka BCAB nevar izmantot pārslodzes ieņēmumus, lai gūtu peļņu. Turklāt, pēc šīs tiesas domām, tikai plaša šīs tiesību normas interpretācija ļautu pārslodzes ieņēmumus izmantot ekspluatācijas un uzturēšanas izmaksu segšanai. Vēl šī tiesa uzskata, ka BCAB nevar izmantot pārslodzes ieņēmumus, lai pazeminātu tarifus, jo tam nav klientu, kas maksā tarifus.

22. Pēc iesniedzējtiesas domām, Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta interpretācija, kā aprakstīts iepriekšējā punktā, radītu sekas, kuras var uzskatīt par nesamērīgām. Tādēļ šī tiesa apšauba šīs tiesību normas spēkā esamību, it īpaši saistībā ar samērīguma principu.

23. Līdz ar to Förvaltningsrätten i Linköping (Administratīvā tiesa Linšēpingā) apturēja tiesvedību un uzdeva Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai [Regulas Nr. 714/2009] 16. panta 6. punkts ir piemērojams visos gadījumos, kad persona gūst ieņēmumus, kas rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, neatkarīgi no šīs personas apstākļiem, vai arī tas ir piemērojams tikai tādos gadījumos, kad persona, kas gūst ieņēmumus, ir pārvades sistēmas operators atbilstoši [Direktīvas 2009/72] 2. panta 4. punktā norādītajai definīcijai? 2) Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir tāda, ka [Regulas Nr. 714/2009] 16. panta 6. punkts ir piemērojams tikai pārvades sistēmas operatoriem – vai uzņēmums, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, ir uzskatāms par pārvades sistēmas operatoru? 3) Ja atbilde uz pirmo vai otro jautājumu ir tāda, ka [Regulas Nr. 714/2009] 16. panta 6. punkts ir piemērojams uzņēmumam, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, – vai izmaksas, kuras saistītas ar starpsavienojuma ekspluatāciju un uzturēšanu, visos gadījumos var tikt uzskatītas par ieguldījumiem tīklā pārvades jaudas saglabāšanai vai uzlabošanai saskaņā ar 16. panta 6. punkta pirmās daļas b) apakšpunktā minēto? 4) Ja atbilde uz pirmo vai otro jautājumu ir tāda, ka [Regulas Nr. 714/2009] 16. panta 6. punkts ir piemērojams uzņēmumam, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, – vai regulatīvā iestāde, pamatojoties uz [Regulas Nr. 714/2009] 16. panta 6. punkta otro daļu, var apstiprināt, ka uzņēmums, kurš tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu un kuram ir tarifu noteikšanas metodika, bet kuram nav klientu, kas veiktu tiešus maksājumus, pamatojoties uz tīkla maksām (tarifiem), kuras var tikt samazinātas, var izmantot ieņēmumus, kas rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, tam, lai gūtu peļņu, vai – ja atbilde uz trešo jautājumu ir noliedzoša – ekspluatācijas un uzturēšanas nodrošināšanai? 5) Ja atbilde uz pirmo vai otro jautājumu ir tāda, ka [Regulas Nr. 714/2009] 16. panta 6. punkts ir piemērojams uzņēmumam, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, un atbilde uz trešo un ceturto jautājumu ir tāda, ka uzņēmums vai nu nedrīkst izmantot ieņēmumus, kas rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, ekspluatācijas vai uzturēšanas nodrošināšanai vai peļņas gūšanai, vai arī uzņēmums var izmantot ieņēmumus ekspluatācijas vai uzturēšanas nodrošināšanai, bet ne peļņas gūšanai, – vai [Regulas Nr. 714/2009] 16. panta 6. punkta piemērošana uzņēmumam, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, ir pretrunā Savienības tiesībās noteiktajam samērīguma principam vai jebkuram citam piemērojamam tiesību principam?”

24. Rakstiskus apsvērumus iesniedza BCAB, EI, Spānijas Karaliste, Somijas Republika, Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome un Eiropas Komisija. Šīs puses, izņemot Somijas Republiku, sniedza mutvārdu argumentus tiesas sēdē 2019. gada 20. jūnijā.

III. Vērtējums

A. Par pirmo prejudiciālo jautājumu

25. Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa jautā Tiesai, vai Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkts ir piemērojams visos gadījumos, kad persona gūst ieņēmumus, kas rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, vai arī tas ir piemērojams tikai tādos gadījumos, kad persona, kas gūst šos ieņēmumus, ir pārvades sistēmas operators atbilstoši Direktīvas 2009/72 2. panta 4. punktam.

26. Sākumā jānorāda, ka Regulas Nr. 714/2009 2. panta 1. punktā ir noteikts, ka (izņemot “starpsavienojuma” definīciju) piemēro Direktīvas 2009/72 2. pantā ietvertās definīcijas. Saskaņā ar šīs direktīvas 2. panta 4. punktu pārvades sistēmas operators (turpmāk tekstā – “PSO”) ir persona, kas ir atbildīga par pārvades sistēmas darbību, nodrošināšanu, uzturēšanu un attīstību, kā arī par šīs sistēmas spēju izpildīt pamatotas prasības attiecībā uz elektrības pārvadi. Saskaņā ar judikatūru ( 13 ) pārvades sistēma ir savstarpēji savienota sistēma, ko izmanto ļoti augsta sprieguma un augsta sprieguma elektroenerģijas transportēšanai, lai to pārdotu tiešajiem lietotājiem vai izplatītājiem.

27. Jāmin arī fakts, ka PSO norīko un sertificē valstu pārvaldes iestādes ( 14 ) un ka tiem saskaņā ar ES tiesību aktiem tiek uzlikti pienākumi. Saskaņā ar Direktīvas 2009/72 9. pantu tiem it īpaši ir jānodala pārvade un ražošana vai piegāde. Saskaņā ar tās pašas direktīvas 32. pantu tiem ir pienākums nodrošināt trešajām personām piekļuvi to pārvades sistēmām, pamatojoties uz publicētiem, objektīviem un nediskriminējošiem tarifiem, kurus iepriekš apstiprina valsts pārvaldes iestādes.

28. Tiesas dokumentos nav norāžu, ka BCAB, kas uzbūvēja ( 15 ), kam pieder un kas ekspluatē Baltic Cable, Zviedrijas pārvaldes iestāde, proti, EI, būtu sertificējusi kā PSO. To nav sertificējusi Vācijas pārvaldes iestāde, proti, Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen (Federālā elektrības, gāzes, telekomunikāciju, pasta un dzelzceļa tīkla aģentūra, Vācija) (turpmāk tekstā – “BNetzA”). Šajā ziņā ir jāpiemin, ka Bundesgerichtshof (Federālā Augstākā tiesa, Vācija) ar 2017. gada 7. marta ( 16 ) spriedumu nolēma, ka BCAB ir pienākums iegūt PSO sertifikātu, bet tomēr atteicās to sertificēt kā PSO tāpēc, ka uzņēmums nav pierādījis, ka tas atbilst nodalīšanas prasībai ( 17 ).

29. BCAB uzskata, ka Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkts attiecas tikai uz PSO un ka uzņēmumus, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, nevar uzskatīt par PSO, kā rezultātā uz pēdējiem minētajiem šis noteikums neattiecas ( 18 ). BCAB apgalvo, ka uzņēmumi, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, neatrodas tādā pašā situācijā kā PSO. Uzņēmumi, kas ekspluatē ne tikai starpsavienojumu, bet arī ar pārvades sistēmu, var segt starpsavienojuma ekspluatācijas un uzturēšanas izmaksas, izmantojot tarifus, ko maksā pārvades sistēmas lietotāji. Turpretī uzņēmumi, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, tarifus nesaņem. Pēc BCAB domām, no tā izriet, ka tad, ja šādiem uzņēmumiem piemēro Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punktu, tie nevar segt savas izmaksas un nevarēs veikt savu uzdevumu, tas ir, ekspluatēt starpsavienojumu.

30. EI, Spānijas un Somijas valdībām, Parlamentam, Padomei un Komisijai ir pretējs viedoklis.

31. EI apgalvo, ka Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkts ir piemērojams visos gadījumos, kad persona gūst ieņēmumus no starpsavienojuma jaudu piešķiršanas. Pēc tās domām, tas izriet no šī noteikuma formulējuma, Regulas Nr. 714/2009 likumdošanas vēstures un fakta, ka šīs regulas 17. pantā ir paredzēta iespēja atbrīvot jaunus starpsavienojumus no tās 16. panta 6. punkta piemērošanas, kas nozīmē, ka pēdējais no noteikumiem attiecas uz esošajiem starpsavienojumiem. EI turklāt apgalvo, ka uzņēmums, kurš tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, katrā ziņā ir PSO.

32. Spānijas un Somijas valdības uzskata, ka uzņēmums, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, ir jāuzskata par PSO, uz kuru attiecas Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkts. Tās atsaucas uz PSO jēdziena definīciju, kas noteikta Direktīvas 2009/72 2. panta 4. punktā, un uz Regulas Nr. 714/2009 17. pantu.

33. Parlaments uzskata ( 19 ), ka Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkts attiecas uz esošajiem starpsavienojumiem.

34. Padome apgalvo, ka Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkts attiecas uz uzņēmumiem, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, jo pretējā gadījumā pastāvētu tiesisks vakuums un stimuls uzņēmumiem darboties tikai kā starpsavienojuma nodrošinātājiem.

35. Komisija apgalvo, ka Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkts ir piemērojams visos gadījumos, kad persona gūst ieņēmumus no starpsavienojuma jaudu piešķiršanas. Tas izriet: no paša noteikuma formulējuma, no tā mērķa, kas ir nodrošināt, ka pārslodzes ieņēmumi tiek izmantoti, lai palielinātu ieguldījumus starpsavienojumu jaudās un tādējādi veicinātu piegādes drošību, un no tā, ka saskaņā ar Regulas Nr. 714/2009 17. panta 1. punkta c) apakšpunktu atbrīvojumu var piešķirt starpsavienojumam, kurš pieder personai, kas ir likumīgi nošķirta no PSO, kuru sistēmās starpsavienojums ir uzbūvēts, kas nozīmē, ka uz šādu starpsavienojumu attiecas tās pašas regulas 16. panta 6. punkts. Komisija turklāt apgalvo, ka uzņēmums, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, katrā ziņā ir jāuzskata par PSO, jo, pirmkārt, šis uzņēmums atbilst Direktīvas 2009/72 2. panta 4. punktā noteiktajiem kritērijiem un, otrkārt, pretējā gadījumā pastāvētu tiesisks vakuums un būtu iespējams apiet juridiskās saistības, kuras PSO uzliek šī direktīva.

36. Es uzskatu, ka Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkts ir piemērojams visos gadījumos, kad uzņēmums gūst ieņēmumus no starpsavienojuma jaudu piešķiršanas, neatkarīgi no tā, vai šis uzņēmums ir PSO. Turpmāk izklāstīšu iemeslus, kāpēc esmu nonācis pie šāda secinājuma.

37. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, lai interpretētu kādu ES tiesību normu, ir jāņem vērā ne tikai tās teksts un mērķi, bet arī tās konteksts un ES tiesību normas kopumā. ES tiesību normu izcelsme var sniegt arī informāciju, kas ir būtiska to interpretācijai ( 20 ).

38. Pirmkārt, Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta pirmajā daļā ir noteikts, ka “visus ieņēmumus, kas rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, izmanto” mērķiem, kas norādīti tās a) un/vai b) apakšpunktā. Nepastāv nosacījumi attiecībā uz personu, kas gūst šos ieņēmumus. Konkrēti, PSO nav minēts Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punktā. Tādēļ, lai šo noteikumu piemērotu, pietiek, ka ieņēmumi tiek gūti starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā. Tas attiecas uz pārslodzes ieņēmumiem, kas, kā paskaidrots iepriekš 4. punktā, rodas izsolēs, kuras tiek organizētas pārslodzes gadījumā. Nav nozīmes tam, vai šos ieņēmumus gūst PSO vai citas personas.

39. Es atzīstu, ka Regulas Nr. 714/2009 16. panta 1., 2., 4. un 5. punkts attiecas uz PSO. Tomēr šie punkti ir attiecīgi par: prasību pārslodzes problēmu risināšanai izmantot uz tirgus principiem balstītus risinājumus (kuriem vajadzētu dot efektīvus ekonomiskos signālus PSO) (1. punkts); atļauju (ko piešķir PSO) ārkārtas situācijās izmantot darījumu samazināšanas procedūras (2. punkts); tirgus dalībnieku pienākumu iepriekš informēt PSO par to, vai viņi plāno izmantot piešķirto jaudu (4. punkts), un prasību PSO pēc iespējas vairāk izmantot starpsavienojuma līniju līdz tās maksimālajai jaudai (5. punkts). Šie punkti neattiecas uz to ieņēmumu izlietojumu, kas rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā. Turpretim Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punktā, kas īpaši attiecas uz šo jautājumu, nav atsauces uz PSO.

40. Otrkārt, attiecībā uz kontekstu ir jāatsaucas uz Regulas Nr. 714/2009 17. pantu. Šis pants paredz iespēju atbrīvot jaunus starpsavienojumus no šīs regulas 16. panta 6. punkta piemērošanas. Tas nozīmē, ka gadījumos, kad netiek piešķirts atbrīvojums, starpsavienojumiem piemēro Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punktu. It īpaši, ņemot vērā, ka saskaņā ar šīs regulas 17. panta 1. punktu atbrīvojumu var piešķirt tikai “jauniem” starpsavienojumiem, tas ir, starpsavienojumiem, kas nav pabeigti līdz 2003. gada 4. augustam ( 21 ), Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkts attiecas uz visiem starpsavienojumiem, kas pabeigti pirms 2003. gada 4. augusta (turpmāk tekstā – “esošie starpsavienojumi”). Tas attiecas uz Baltic Cable, kura izbūve tika pabeigta pirms šī datuma.

41. Treškārt, attiecībā uz Regulas Nr. 714/2009 mērķi man jānorāda, ka šīs regulas mērķis ir attīstīt pārrobežu elektroenerģijas tirdzniecību, lai panāktu efektivitātes pieaugumu, konkurētspējīgas cenas, augstākus pakalpojumu standartus un veicinātu energoapgādes drošību un ilgtspējību ( 22 ). Šajā nolūkā būtu jāveicina ieguldījumi nozīmīgās jaunās infrastruktūrās ( 23 ). Tas it īpaši attiecas uz starpsavienojumiem, ņemot vērā, ka starpsavienojumu jauda ir nepietiekama ( 24 ).

42. Šajā kontekstā Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkts nodrošina, ka noteikti ieņēmumi, proti, tie, kas rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, tiek izmantoti esošās starpsavienojuma jaudas saglabāšanai vai ieguldīšanai jaunā jaudā. Patiešām, ar Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta pirmās daļas a) un b) apakšpunktu tiek nodrošināts, ka šos ieņēmumus starpsavienojuma operators nevis lieto brīvi, bet gan izmanto vai nu “piešķirtās jaudas faktiskās pieejamības nodrošināšanai”, vai arī “starpsavienojumu jaudas saglabāšanai vai uzlabošanai, izmantojot ieguldījumus tīklā, jo īpaši jaunos starpsavienojumos”. Tikai tad, ja tos nevar “efektīvi izmantot” šiem mērķiem, saskaņā ar Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta otro daļu šos ieņēmumus var izmantot tīkla tarifu pazemināšanai, ja to apstiprina attiecīgo dalībvalstu pārvaldes iestādes un tie nepārsniedz maksimālo summu. Turklāt ieņēmumi, kas pārsniedz šo maksimālo summu, saskaņā ar šī noteikuma trešo daļu ir jānovirza atsevišķā iekšējā kontā, līdz tos var izlietot mērķiem, kas norādīti Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta pirmās daļas a) vai b) apakšpunktā.

43. Iemesls, kāpēc Savienības likumdevējs nolēma, ka ieņēmumiem, ko izmanto esošās starpsavienojuma jaudas uzturēšanai vai ieguldīšanai jaunā jaudā, vajadzētu būt ieņēmumiem, kuri rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, ir tāds, ka pēdējie no minētajiem ieņēmumiem ir nomas maksa nepietiekamības apstākļos. Proti, starpsavienojuma operators saņem pārslodzes ieņēmumus, ja rodas pārslodze un pieejamo jaudu izsola izsolē, iegūstot peļņu, kas atbilst vairumtirdzniecības cenu starpībai starp abām attiecīgajām pārvades sistēmām. Ja nav pārslodzes, vairumtirdzniecības cenas savstarpēji savienotajās pārvades sistēmās ir tuvas un starpsavienojuma operators nesaņem pārslodzes ieņēmumus vai gūst tos mazākā apmērā. No tā izriet, ka starpsavienojuma operatoram nav stimula attīstīt starpsavienojuma jaudu ( 25 ). Tādējādi bija jānosaka pienākums izmantot pārslodzes ieņēmumus mērķiem, kas norādīti Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta pirmās daļas a) un b) apakšpunktā.

44. Es neredzu iemeslu, kāpēc šo pienākumu vajadzētu uzlikt tikai PSO. Tieši pretēji, man šķiet, ka Regulas Nr. 714/2009 mērķis un tās 16. panta 6. punkta pamatojums liek piemērot pēdējo no minētajām normām visām personām, kuras saņem pārslodzes ieņēmumus.

45. Ceturtkārt, attiecībā uz likumdošanas vēsturi jāmin, ka Regulas Nr. 1228/2003 ( 26 ) sagatavošanas darbi parāda, ka Parlaments ( 27 ) ir ierosinājis iespēju atbrīvot starpsavienojumus no ierobežojumiem attiecībā uz pārslodzes ieņēmumu izlietojumu, lai “atļautu finansēt starpsavienojumu projektus uz uzņēmējdarbības principu pamata” un “lai ņemtu vērā faktu, ka šos projektus varētu attīstīt kāda puse, kas nav PSO” ( 28 ).

46. Šajā ziņā man jāuzsver, ka starpsavienojumus būvē vai nu to pārvades sistēmu, kuras viņi savieno, operatori, un tādā gadījumā ieguldījumu izmaksas tiek segtas, izmantojot regulētus pārvades tarifus, ko iekasē šie PSO saskaņā ar Direktīvas 2009/72 32. pantu un Regulas Nr. 714/2009 14. pantu, vai tirgus dalībnieki, kuri nevar atgūt ieguldījumu izmaksas, izmantojot regulētus pārvades tarifus, jo tie nedarbojas pārvades sistēmā, bet tomēr ir ieinteresēti ieguldīt starpsavienojumos, lai iegūtu pārslodzes ieņēmumus (kā minēts iepriekš 4. punktā, ieņēmumi var būt ievērojami un tādējādi ļauj viņiem atgūt savas izmaksas un gūt lielu peļņu). Pēdējos no minētajiem starpsavienojumiem bieži sauc par “komersantu” starpsavienojumiem ( 29 ). Šķiet, ka BCAB pieder šai kategorijai, ņemot vērā, ka nav apgalvots, ka tam būtu kāda saistība ar Zviedrijas vai Vācijas PSO.

47. Parlamenta atsauce iepriekš 45. punkta citātā uz starpsavienojumiem, kurus “finansē uz uzņēmējdarbības principu pamata” un “ko izstrādājusi puse, kas nav PSO”, ir atsauce uz komersantu starpsavienojumiem. No tā izriet, ka, pēc Parlamenta domām, ierobežojumi pārslodzes ieņēmumu izmantošanai bija jāpiemēro starpsavienojumiem, kurus izstrādājuši PSO, savukārt “uzņēmējdarbības” jeb komersantu starpsavienojumus, ko izstrādājušas citas puses, nevis PSO, vajadzētu atbrīvot no noteikumiem par pārslodzes ieņēmumu izlietojumu ( 30 ).

48. Tomēr Regulas Nr. 1228/2003 7. panta galīgajā versijā, kas tagad ir Regulas Nr. 714/2009 17. pants, atbrīvojuma darbības joma attiecās tikai uz jauniem starpsavienojumiem, nevis uz esošajiem ( 31 ). No tā izriet, ka robežšķirtne ir starp jauniem un jau esošiem starpsavienojumiem un ka atbrīvojumu var piešķirt tikai pirmajiem no minētajiem veidiem. Citiem vārdiem sakot, robeža nav starp starpsavienojumiem, ko finansē un pārvalda PSO, un starpsavienojumiem, kurus izstrādājušas citas puses, nevis PSO, kā tas bija Parlamenta nodoms. No tā izriet, ka esošie starpsavienojumi, neatkarīgi no tā, vai tos izstrādā un ekspluatē PSO vai citas personas, kas nav PSO, neietilpst Regulas Nr. 714/2009 17. panta darbības jomā un tāpēc uz tiem attiecas šīs regulas 16. panta 6. punkts.

49. Tāpēc uz pirmo prejudiciālo jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkts ir piemērojams visos gadījumos, kad persona gūst ieņēmumus, kas rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, neatkarīgi no tā, vai šī persona ir pārvades sistēmas operators Direktīvas 2009/72 2. panta 4. punkta izpratnē.

B. Par otro prejudiciālo jautājumu

50. Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa Tiesai jautā, vai gadījumā, ja Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkts tiek interpretēts tādējādi, ka to piemēro tikai tad, ja persona, kas gūst ieņēmumus starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, ir PSO, uzņēmums, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, ir jāuzskata par PSO Direktīvas 2009/72 2. panta 4. punkta izpratnē.

51. No šī sprieduma 49. punkta izriet, ka uz otro jautājumu nav jāatbild. Tomēr gadījumā, ja Tiesai būtu jānolemj, ka Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkts ir piemērojams tikai tad, ja persona, kas gūst ieņēmumus, kuri rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, ir PSO, es to izskatīšu.

52. Kā minēts iepriekš ( 32 ), BCAB apgalvo, ka uzņēmumu, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, nevar uzskatīt par PSO. Turpretī Spānijas un Somijas valdības un Komisija apgalvo, ka šis uzņēmums ir jāuzskata par PSO. Parlaments un Padome nepauda nostāju šajā jautājumā.

53. Manuprāt, uzņēmums, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, būtu jāuzskata par PSO Direktīvas 2009/72 2. panta 4. punkta izpratnē.

54. Pirmkārt, tā ir taisnība, ka Regulas Nr. 714/2009 2. panta 1. punktā jēdziens “starpsavienojums” ir definēts kā “pārvades līnija”, kas savieno valstu pārvades sistēmas, nevis kā “pārvades sistēma”. Tomēr man jāpiebilst, ka Direktīvas 2009/72 2. panta 3. punktā “pārvades” jēdziens ir definēts kā “elektroenerģijas transportēšana ļoti augsta sprieguma un augsta sprieguma starpsavienotā sistēmā, lai to piegādātu tiešajiem lietotājiem” (bet neietverot piegādi). Kā minēts iepriekš 26. punktā, tas ir licis Tiesai lemt, ka pārvades sistēma ir “savstarpēji savienota sistēma, ko izmanto ļoti augsta un augsta sprieguma elektroenerģijas transportēšanai, lai to pārdotu tiešajiem lietotājiem vai izplatītājiem” ( 33 ). Es neredzu iemeslu, kāpēc elektrības “transportēšana” starpsavienojumam nebūtu jāuzskata par elektroenerģijas “pārvadi” Direktīvas 2009/72 2. panta 3. punkta izpratnē un kāpēc šis starpsavienojums nebūtu jāuzskata par pārvades sistēmu judikatūras izpratnē.

55. Otrkārt, saskaņā ar Direktīvas 2009/72 2. panta 4. punktu PSO ir “fiziska vai juridiska persona, kas ir atbildīga par pārvades sistēmas darbību, uzturēšanas nodrošināšanu un, attiecīgā gadījumā, attīstību noteiktā teritorijā un – attiecīgā gadījumā – par tās starpsavienošanu ar citām sistēmām un par sistēmas spēju ilgtermiņā atbilst pamatotām elektroenerģijas pārvades prasībām” ( 34 ). Tā ir taisnība, ka ar šo normu tiek nošķirtas, no vienas puses, pārvades sistēmas un, no otras puses, šo sistēmu savstarpējie savienojumi. Tomēr, ciktāl ar Direktīvas 2009/72 2. panta 4. punktu PSO tiek uzticēta starpsavienojumu darbība, man šķiet, ka starpsavienojumi ir jāuzskata par pārvades sistēmām.

56. Treškārt, ir jānorāda, kā minēts iepriekš 39. punktā, ka ar Regulas Nr. 714/2009 16. panta 2. un 5. punktu PSO tiek uzticēti pārslodzes vadības uzdevumi (attiecīgi, darījumu samazināšanas procedūru izmantošana ārkārtas situācijās un pārslogotas starpsavienojuma līnijas izmantošana līdz tās maksimālajai jaudai) un ka šajā punktā nav atsauces uz citiem operatoriem.

57. Ceturtkārt, jāuzsver, ka Regulas Nr. 714/2009 17. pants paredz iespēju atbrīvot jaunus starpsavienojumu nodrošinātājus ne tikai no šīs regulas 16. panta 6. punkta, bet arī no Direktīvas 2009/72 9. un 32. panta un 37. panta 6. un 10. punkta piemērošanas. Tā kā Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punktu piemēro visos gadījumos, kad persona saņem pārslodzes ieņēmumus, iepriekš minētie Direktīvas 2009/72 noteikumi attiecas tikai uz PSO. Šīs direktīvas 9. pantā ir noteiktas nodalīšanas prasības, kas PSO jāizpilda. Saskaņā ar šīs pašas direktīvas 32. pantu un 37. panta 6. un 10. punktu tiem ir pienākums dot trešajām personām piekļuvi to pārvades sistēmām, pamatojoties uz publicētiem, objektīviem un nediskriminējošiem tarifiem, kurus iepriekš apstiprina valsts pārvaldes iestāde. Tas nozīmē, ka starpsavienojumiem, attiecībā uz kuriem nav piešķirts atbrīvojums saskaņā ar Regulas Nr. 714/2009 7. pantu (vai Regulas Nr. 1228/2003 7. pantu), it īpaši uz esošajiem starpsavienojumiem, attiecas Direktīvas 2009/72 9. un 32. pants un 37. panta 6. un 10. punkts. Ņemot vērā, ka šie noteikumi attiecas tikai uz PSO, tas nozīmē, ka šie starpsavienojumi jāekspluatē PSO.

58. Piektkārt, iepriekš 53. punktā ierosinātais risinājums atbilst Regulas Nr. 714/2009 mērķim.

59. Patiešām, ja starpsavienojumu operatori ir PSO, viņiem ir pienākums dot trešajām personām piekļuvi starpsavienojumam, kas ļauj attīstīt pārrobežu tirdzniecību un veicina elektroenerģijas iekšējā tirgus izveidi saskaņā ar Regulas Nr. 714/2009 1. panta b) punktu.

60. Turklāt, ja starpsavienojumu operatori ir PSO, viņiem jāievēro nodalīšanas prasības, kas noteiktas Direktīvas 2009/72 9. pantā. Tam būtu jāveicina arī pārrobežu tirdzniecība, jo, kā norādīts Regulas Nr. 714/2009 ietekmes novērtējumā, “vertikāli integrēti uzņēmumi atturas veikt ieguldījumus savos tīklos”. Tas notiek tāpēc, ka “pārslodzes ieņēmumi bieži ir lielāki nekā gaidītā peļņa no jaunu savienojumu veidošanas”, kas “ir šķērslis Eiropas tirgus integrācijai, attīstot pārrobežu savienojumus” ( 35 ).

61. Tāpēc, ja Tiesa Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punktu interpretē tādējādi, ka tas attiecas tikai uz PSO, uz otro prejudiciālo jautājumu ir jāatbild, ka uzņēmums, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, ir jāuzskata par PSO.

C. Par trešo un ceturto prejudiciālo jautājumu

62. Ar trešo jautājumu iesniedzējtiesa Tiesai būtībā jautā, vai gadījumā, ja Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkts tiek interpretēts tādējādi, ka tas attiecas uz uzņēmumu, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, izmaksas, kuras radušās no šī starpsavienojuma ekspluatācijas un uzturēšanas, var uzskatīt par ieguldījumiem tīklā, lai saglabātu vai palielinātu starpsavienojuma jaudu Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta pirmās daļas b) apakšpunkta izpratnē.

63. Ar ceturto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā Tiesai, vai gadījumā, ja Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punktu interpretē tādējādi, ka tas attiecas uz uzņēmumu, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, tad šī noteikuma otrā daļa ļauj šim uzņēmumam izmantot ieņēmumus, kuri rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, lai gūtu peļņu, ņemot vērā, ka tas nevar šos ieņēmumus izmantot tīkla tarifu pazemināšanai, jo tas nepiemēro tarifu. Iesniedzējtiesa Tiesai arī jautā, vai gadījumā, ja uz trešo jautājumu tiek sniegta noraidoša atbilde, tad Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta otrajā daļā ir atļauts ieņēmumus, kas rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, izmantot, lai segtu izmaksas, kuras saistītas ar starpsavienojuma ekspluatāciju un uzturēšanu.

64. Šos jautājumus es izskatīšu kopā.

65. BCAB apgalvo, ka ieņēmumi, kas tiek izmantoti starpsavienojuma darbības izmaksu segšanai, tiek izmantoti mērķiem, kuri norādīti Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta pirmās daļas b) apakšpunktā, savukārt ieņēmumus, kas izmantoti uzturēšanas izmaksu segšanai, izmanto mērķim, kurš noteikts šīs daļas a) apakšpunktā. BCAB turklāt norāda, ka Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta otrā daļa katrā ziņā ļauj ienākumus, kas rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, izmantot, lai segtu jebkādas izmaksas, kuras rodas uzņēmumam, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu. Visbeidzot, BCAB uzsver, ka šādam uzņēmumam nav citu ieņēmumu kā vien tie, kas rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā. It īpaši tas nevar iekasēt maksu par pārvades sistēmas izmantošanu, jo tas neekspluatē pārvades sistēmu, un tas nevar iekasēt maksu par starpsavienojuma izmantošanu, jo tas būtu pretrunā Regulas Nr. 714/2009 14. pantam.

66. EI apgalvo, ka ieņēmumi, kas tiek izmantoti starpsavienojuma ekspluatācijas un uzturēšanas izmaksu segšanai, netiek izmantoti mērķim, kas noteikts Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta pirmās daļas b) apakšpunktā. EI uzskata, ka ieņēmumus, kas rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, nevar izmantot tīkla tarifu samazināšanai, jo BCAB nepiemēro tarifu. Tos nevar izmantot, lai gūtu peļņu, jo tas būtu pretrunā Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta formulējumam. Turklāt saskaņā ar EI teikto uzņēmumam, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, nevar būt citi ieņēmumi kā vien tie, kas rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, ņemot vērā, ka maksas iekasēšana par starpsavienojuma izmantošanu būtu pretrunā šīs regulas 14. pantam.

67. Spānijas valdība uzskata, ka uzņēmums, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, var gūt citus ieņēmumus ne tikai tos, kas rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā.

68. Somijas valdība uzskata, ka ieņēmumi, kas izmantoti starpsavienojuma ekspluatācijas un uzturēšanas izmaksu segšanai, netiek izmantoti ieguldījumiem tīklā, kā tas tiek prasīts Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta pirmās daļas b) apakšpunktā. Tomēr, pēc Somijas valdības domām, valsts pārvaldes iestāde, pamatojoties uz Direktīvas 2009/72 37. panta 6. punktu un Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta otro daļu, var atļaut BCAB izmantot ieņēmumus, kas rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, lai segtu ekspluatācijas un uzturēšanas izmaksas un gūtu peļņu, nepārsniedzot šīs iestādes noteikto maksimālo summu. Ieņēmumi, kas pārsniedz šo summu, jānovirza atsevišķā iekšējā kontā.

69. Parlaments ( 36 ) uzskata, ka, pamatojoties uz Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta pirmās daļas a) un b) apakšpunkta gramatisko interpretāciju, ieņēmumus, kas izmantoti starpsavienojuma ekspluatācijas un uzturēšanas izmaksu segšanai, var uzskatīt par izmantotiem minētajā daļā noteiktajiem mērķiem. Tomēr Parlaments norāda, ka Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta pirmo daļu valsts pārvaldes iestādes parasti interpretē šaurāk. Pēc Parlamenta domām, starpsavienojuma ekspluatācijas un uzturēšanas izmaksas prioritārā kārtībā būtu jāatgūst nevis no ieņēmumiem, kas rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, bet no citiem ieņēmumiem, kurus var iegūt uzņēmums, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu. Pēdējos no minētajiem ieņēmumiem var gūt no: i) kompensācijas par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistību izpildi saskaņā ar Direktīvas 2009/72 3. panta 6. punktu; ii) pārvades vai sadales tarifiem, ko apstiprinājušas valsts pārvaldes iestādes saskaņā ar tās pašas direktīvas 37. pantu, vai iii) citiem atbilstošiem mehānismiem, kā minēts Regulas 2015/1222 75. pantā.

70. Padome uzskata, ka uzņēmumam, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, var būt citi ieņēmumi, ne tikai tie, kuri rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā.

71. Komisija apgalvo, ka ieņēmumi, kas izmantoti starpsavienojuma ekspluatācijas un uzturēšanas izmaksu segšanai, netiek izmantoti mērķim, kurš noteikts Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta pirmās daļas b) apakšpunktā, un ka nekas šī noteikuma otrajā daļā neliek domāt, ka ieņēmumus, kas rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, var izmantot peļņas gūšanai. Komisija turklāt uzskata, ka uzņēmumam, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, var būt citi ieņēmumi, ne tikai tie, kuri rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā. Patiešām, valsts pārvaldes iestāde var nolemt, ka vispārējie tarifi, ko maksā visi valsts pārvades sistēmas lietotāji, segs daļu izmaksu, kas rodas starpsavienojuma nodrošinātājiem. Tā tas ir vācu “Offshore‑Umlage” gadījumā. Šīs izmaksas var segt arī ar subsīdijām, ja vien tās atbilst valsts atbalsta noteikumiem.

72. Manuprāt, ieņēmumus, kurus izmanto, lai segtu izmaksas, kas rodas saistībā ar starpsavienojuma ekspluatāciju un uzturēšanu, un lai gūtu samērīgu peļņu, var uzskatīt par izlietotiem mērķiem, kuri norādīti Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta pirmās daļas a) un b) apakšpunktā. Tomēr, ja uzņēmums, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, gūst citus ieņēmumus, kā aprakstīts turpmāk, starpsavienojuma ekspluatācijas un uzturēšanas izmaksas būtu prioritārā kārtībā jāsedz no šiem ieņēmumiem.

73. Pirmkārt, man šķiet, ka ieņēmumi, kas tiek izmantoti starpsavienojuma uzturēšanas izmaksu segšanai, tiek izmantoti mērķim, kas noteikts Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta pirmās daļas b) apakšpunktā, proti, “starpsavienojumu jaudas saglabāšanai vai uzlabošanai, izmantojot ieguldījumus tīklā, jo īpaši jaunos starpsavienojumos”. Patiesi, ņemot vērā, ka b) punkts attiecas “it īpaši” uz ieguldījumiem jaunos starpsavienojumos, tas attiecas arī uz ieguldījumiem esošajos starpsavienojumos. Turklāt b) apakšpunkts attiecas uz ieguldījumiem, kas veikti ne tikai starpsavienojuma jaudas “palielināšanai”, bet arī starpsavienojuma jaudas saglabāšanai, tādējādi ļaujot šim starpsavienojumam pareizi darboties.

74. Šajā ziņā būtu jāatsaucas uz Regulas (ES) 2019/943 ( 37 ), ar kuru no 2020. gada 1. janvāra tiks atcelta un aizstāta Regula Nr. 714/2009, 19. panta 2. punktu. Lai gan Regula 2019/943 nav piemērojama pamatlietā, var būt interesanti norādīt, ka tās 19. panta 2. punkta b) apakšpunkts, kas atbilst Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta pirmās daļas b) apakšpunktam, it īpaši attiecas uz “izmaksām, kas radušās, veicot ieguldījumus tīklā, un attiecas uz starpsavienotāju pārslodzes samazināšanu”. Izmaksas, kas rodas par starpsavienojuma uzturēšanu, palīdz novērst pārslodzi, jo pārslodze bieži rodas slikti uzturētā starpsavienojumā.

75. Otrkārt, starpsavienojuma ekspluatācijas izmaksas, manuprāt, nav radušās, lai saglabātu vai palielinātu starpsavienojumu jaudas, kā noteikts Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta pirmās daļas b) apakšpunktā. Tomēr var uzskatīt, ka tās ir radušās tās pašas daļas a) apakšpunktā noteiktajam mērķim, tas ir, “piešķirtās jaudas faktiskās pieejamības nodrošināšanai”.

76. Šajā ziņā man jāpiebilst, ka, lai gan iesniedzējtiesa jautāja tikai par Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta pirmās daļas b) apakšpunkta interpretāciju, ir jāņem vērā arī šīs daļas a) apakšpunkts, lai atbildētu uz trešo un ceturto prejudiciālo jautājumu. Tas ir nepieciešams, jo abi punkti ir saistīti. Tas ir nepieciešams arī tāpēc, ka ceturtais jautājums attiecas uz Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta otrās daļas interpretāciju, kas ir piemērojama tikai tad, ja ieņēmumus, kas rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, nevar izmantot pirmās daļas a) un/vai b) apakšpunktā noteiktajiem mērķiem.

77. Šķiet, ka ekspluatācijas izmaksas rodas no jaudas piešķiršanas starpsavienojumā un no darbībām, kas veiktas, lai nodrošinātu šīs jaudas pieejamību. No tā izriet, ka uz šīm izmaksām attiecas mērķis, kas noteikts Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta pirmās daļas a) apakšpunktā. To apstiprina Regulas 2019/943 19. panta 2. punkts, kurā ir noteikts, ka a) apakšpunktā noteiktais mērķis “ietver”, tātad neaprobežojas ar garantijas kompensāciju ( 38 ).

78. Man arī šķiet, ka izmaksās, kas radušās saistībā ar mērķiem, kuri norādīti Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta pirmās daļas a) un b) apakšpunktā, jāietver saprātīga peļņa. Šajā ziņā man jāpiebilst, ka Komisijas priekšlikuma Regulai Nr. 1228/2003 ( 39 ) 6. panta 6. punktā minētais, ka ieņēmumi, kas rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, “nav papildu peļņas avots [PSO]”, neparādās nedz šīs normas galīgajā versijā, nedz Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punktā. Jānorāda arī, ka saskaņā ar Regulas Nr. 714/2009 I pielikuma 6.4. punktu valsts pārvaldes iestādēm ir jāpārbauda, vai starpsavienojumu operatoru gūtie pārslodzes ieņēmumi tiek izmantoti atbilstoši šīs regulas 16. panta 6. punktam. Tādēļ šīs iestādes var nodrošināt, ka šo operatoru gūtā peļņas summa nav tāda, kas apdraud starpsavienojuma ekspluatāciju un uzturēšanu vai liedz veikt ieguldījumus jaunās starpsavienojumu jaudās ( 40 ).

79. Treškārt, iepriekš 72. punktā ierosinātais risinājums atbilst Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta mērķim, kas ir, kā minēts šo secinājumu 42. punktā, ne tikai palielināt starpsavienojuma jaudu, bet arī saglabāt esošo jaudu. Turklāt, ja Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punktu interpretētu tādējādi, ka tas aizliedz ieņēmumus, kas rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, izmantot esoša starpsavienojuma ekspluatācijai un uzturēšanai un gūt samērīgu peļņu, tas varētu apdraudēt ieguldījumus jaunos starpsavienojumos. Kā minēts iepriekš 46. punktā, tirgus puses var ieguldīt jaunos starpsavienojumos, lai gūtu pārslodzes ieņēmumus. Tomēr, ja Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punktu interpretē tādējādi, ka tas aizliedz pārslodzes ieņēmumus izmantot peļņas gūšanai, tirgus puses var zaudēt interesi par ieguldījumiem. Tā ir taisnība, ka tās saskaņā ar Regulas Nr. 714/2009 17. pantu var saņemt atbrīvojumu no šīs regulas 16. panta 6. punkta piemērošanas, kas tām ļaus brīvi izmantot pārslodzes ieņēmumus. Tomēr atbrīvojumus piešķir tikai uz ierobežotu laiku ( 41 ).

80. Ceturtkārt, pretēji tam, ko apgalvo BCAB un EI, uzņēmumam, kurš tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, var būt citi ieņēmumi, ne tikai tie, kas rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā. Kā minēts iepriekš 72. punktā, man šķiet, ka šādā gadījumā starpsavienojuma ekspluatācijas un uzturēšanas izmaksas prioritārā kārtībā jāsedz no šiem citiem ieņēmumiem.

81. Šajā ziņā es piekrītu BCAB un EI attiecībā uz to, ka uzņēmums, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, nevar atgūt izmaksas, kuras rodas par starpsavienojuma ekspluatāciju un uzturēšanu, iekasējot tīkla tarifus. Tas tā ir tāpēc, ka šāds uzņēmums neiekasē tarifu par piekļuvi kādai no starpsavienojuma savienotajām pārvades sistēmām, ņemot vērā to, ka tas neekspluatē nevienu no šīm sistēmām. Tas tā ir arī tāpēc, ka šāds uzņēmums nevar iekasēt tarifu par piekļuvi pašam starpsavienojumam, jo tas palielinātu pārrobežu elektroenerģijas tirdzniecības cenu salīdzinājumā ar cenu vietējā tirgū, un tas apdraudētu elektroenerģijas iekšējā tirgus izveidi. Tas būtu pretrunā arī Regulas Nr. 714/2009 14. panta 5. punktam, kurā ir noteikts, ka nepastāv “īpaša tīkla maksa par atsevišķiem darījumiem deklarēto elektroenerģijas tranzītu gadījumā”. Kā izskaidrots šīs regulas 15. apsvērumā, “nebūtu vēlams piemērot [..] īpašu tarifu, kas jāmaksā tikai eksportētājiem vai importētājiem papildus vispārējai maksai par piekļuvi valsts elektrotīklam”.

82. Tomēr pretēji tam, ko apgalvo BCAB un EI, uzņēmums, kas tikai un vienīgi tikai ekspluatē starpsavienojumu, tomēr var gūt ieņēmumus, kas nav tie, kuri rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā.

83. Šajā ziņā no Regulas Nr. 714/2009 29. apsvēruma izriet, ka šī regula pilnībā nesaskaņo pārrobežu elektroenerģijas tirdzniecības sistēmu. It īpaši tās 18. pants pilnvaro Komisiju pieņemt pamatnostādnes, kas var attiekties uz “ziņām par elektroenerģijas tirdzniecības noteikumiem” ( 42 ) vai arī uz ziņām par trešo personu piekļuvi, pārslodzes pārvaldību un pārvades tarifu struktūrām ( 43 ). Turklāt šīm pamatnostādnēm vajadzētu sasniegt tikai “minimālo saskaņošanas pakāpi”, kas paredzēta Regulas Nr. 714/2009 mērķu sasniegšanai ( 44 ).

84. Turklāt Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punktā ir aizliegts ieņēmumus, kas rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, izmantot citiem mērķiem, kuri nav minēti tās pirmajā un otrajā daļā. Tas noteikti neliedz starpsavienojumu operatoriem gūt citus ieņēmumus; tāpat tajā nav aizliegts šos citus ieņēmumus izmantot citiem mērķiem, nevis lai garantētu piešķirtās jaudas faktisko pieejamību vai saglabātu vai palielinātu starpsavienojumu jaudu, izmantojot ieguldījumus tīklā.

85. Jānorāda, ka Direktīvas 2009/72 37. panta 6. punkta c) apakšpunktā ir paredzēts, ka valsts pārvaldes iestādes ir atbildīgas par metodoloģiju vai noteikumu un nosacījumu noteikšanu vai apstiprināšanu attiecībā uz piekļuvi pārrobežu infrastruktūrai, tostarp pārslodzes vadību. Pamatojoties uz to, šīs iestādes, kā apgalvo Komisija, varētu nolemt, ka tarifs, kas tiek iekasēts no visiem valsts pārvades sistēmas lietotājiem, daļēji jāizmanto, lai segtu izmaksas, kuras rodas saistībā ar starpsavienojuma ekspluatāciju un uzturēšanu. Tas būtu saskaņā ar Regulas Nr. 714/2009 15. apsvērumu, 14. panta 5. punktu un tās mērķi, jo visiem valsts pārvades sistēmas lietotājiem, nevis tikai starpsavienojuma lietotājiem, būtu jāsedz izmaksas, kas radušās saistībā ar šī starpsavienojuma ekspluatāciju un uzturēšanu. Kā norāda Komisija, šāda mehānisma piemērs ir Vācijas “Offshore–Umlage” (ārzonas maksa), kuru tīkla operatori iekasē kā papildinājumu vispārējai tīkla maksai un iekasē no visiem galapatērētājiem, kas pieslēgti publiskajam tīklam. Šī “Offshore–Umlage” sedz līniju, kas savieno atklātā jūrā esošās vēja enerģijas iekārtas ar galveno elektrotīklu, plānošanas, būvniecības un ekspluatācijas izmaksas ( 45 ).

86. Man šķiet, kā arī Parlaments tiesas sēdē apgalvoja, ka gadījumā, ja ir spēkā tiesiskais regulējums, kas paredz maksu, kura sedz izmaksas, kas rodas saistībā ar starpsavienojumu ekspluatāciju un uzturēšanu, šīs izmaksas prioritārā kārtībā jāsedz no šīs maksas. Tādēļ šajā situācijā uzņēmumam, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, ieņēmumi, kuri rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, prioritārā kārtībā jāizmanto citiem mērķiem, nevis starpsavienojuma ekspluatācijai un uzturēšanai, piemēram, lai palielinātu esoša starpsavienojuma jaudu vai ieguldītu jaunā starpsavienojumā. Manuprāt, tas tiek prasīts ar Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta pamatojumu, kā aprakstīts iepriekš 43. punktā.

87. Līdz ar to uz trešo un ceturto jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta pirmās daļas a) un b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ieņēmumus, kas rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, var izmantot, lai segtu izmaksas, kuras saistītas ar starpsavienojuma ekspluatāciju un uzturēšanu, un gūtu samērīgu peļņu, ja to apstiprina attiecīgo dalībvalstu pārvaldes iestādes, kurām ir jāpārbauda, vai šīs peļņas apmērs nav tāds, kas apdraud starpsavienojuma ekspluatāciju un uzturēšanu vai ieguldījumus jaunās starpsavienojumu jaudās. Tomēr, ja ir spēkā tiesiskais regulējums, kas paredz maksu, kura sedz starpsavienojumu ekspluatācijas un uzturēšanas izmaksas, Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta pirmās daļas a) un b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka uzņēmumam, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, ieņēmumi, kuri rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, prioritārā kārtībā ir jāizmanto citiem mērķiem, nevis starpsavienojuma ekspluatācijai un uzturēšanai, piemēram, lai palielinātu esošā starpsavienojuma jaudu vai ieguldītu jaunā starpsavienojumā.

D. Par piekto prejudiciālo jautājumu

88. Ar piekto jautājumu iesniedzējtiesa jautā Tiesai, vai gadījumā, ja Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkts tiek interpretēts tādējādi, ka tas attiecas uz uzņēmumu, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, un ka tas aizliedz izmantot ieņēmumus, kuri rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, lai segtu starpsavienojuma ekspluatācijas un uzturēšanas izmaksas un gūtu peļņu, šis noteikums atbilst samērīguma principam vai jebkuram citam piemērojamam principam. Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir atsauce uz tiesībām uz īpašumu.

89. BCAB apgalvo, ka Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkts, ja to interpretē tādējādi, ka tas aizliedz uzņēmumam, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, izmantot ieņēmumus, kuri rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, lai ekspluatētu un uzturētu starpsavienojumu un lai gūtu peļņu, ir pretrunā samērīguma principam, ņemot vērā, ka šis uzņēmums nevar darboties ar šādiem nosacījumiem un tas nevar palikt tirgū. EI piekrīt BCAB. Spānijas un Somijas valdības, Parlaments, Padome un Komisija apgalvo, ka Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkts atbilst samērīguma principam.

90. Turklāt BCAB apgalvo, ka Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkts ir pretrunā tā tiesībām uz īpašumu, jo tas aizliedz brīvi izmantot pārslodzes ieņēmumus ( 46 ). Parlaments un Padome apgalvo, ka šis noteikums atbilst tiesībām uz īpašumu. EI, Spānijas un Somijas valdības, kā arī Komisija neieņem nostāju.

91. Pirmkārt, es uzskatu, ka Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkts atbilst samērīguma principam.

92. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru samērīguma princips, kas ir viens no vispārējiem ES tiesību principiem, prasa, lai ES iestāžu tiesību akti nepārsniegtu to, kas ir atbilstošs un vajadzīgs, lai sasniegtu attiecīgajā tiesiskajā regulējumā noteiktos mērķus; ja ir iespēja izvēlēties starp vairākiem piemērotiem pasākumiem, ir jāizvēlas vismazāk apgrūtinošais, un tā radītie traucējumi nedrīkst būt nesamērīgi ar sasniedzamajiem mērķiem ( 47 ).

93. Ar Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punktu var sasniegt šajā regulā noteikto mērķi, proti, attīstīt pārrobežu elektroenerģijas tirdzniecību, lai sasniegtu efektivitātes pieaugumu, konkurētspējīgas cenas un augstākus pakalpojumu standartus, kā aprakstīts iepriekš 41. punktā. Nodrošinot, ka atsevišķi ieņēmumi, proti, tie, kas rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, tiek izmantoti esošās starpsavienojuma jaudas saglabāšanai vai ieguldīšanai jaunā jaudā, ar šo noteikumu tiek mēģināts attīstīt pārrobežu tirdzniecību.

94. Attiecībā uz Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta stingro nepieciešamību man jānorāda, kā jau paskaidrots iepriekš, ka šis noteikums neliedz uzņēmumam, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, izmantot ieņēmumus, kuri rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, lai ekspluatētu un uzturētu starpsavienojumu (ja vien šim nolūkam nav pieejami regulēti ieņēmumi, un tādā gadījumā pēdējie no minētajiem ieņēmumiem būtu jāizmanto prioritārā kārtībā). Tas neizslēdz iespēju uzņēmumam gūt saprātīgu peļņu. Ņemot vērā ES likumdevēja plašo rīcības brīvību jomās, kurās tā rīcība ir saistīta ar politisku, ekonomisku un sociālu izvēli un kurās tas tiek aicināts veikt sarežģītus novērtējumus ( 48 ), Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkts, manuprāt, nepārsniedz to, kas ir vajadzīgs izvirzītā mērķa sasniegšanai.

95. Otrkārt, es uzskatu, ka Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkts atbilst tiesībām uz īpašumu, kas nostiprinātas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 17. panta 1. punktā.

96. Jānorāda, ka Hartas 17. panta 1. punktā garantētās tiesības uz īpašumu nav absolūtas. Kā izriet no Hartas 52. panta 1. punkta, Hartā paredzētajām tiesībām var tikt noteikti izmantošanas ierobežojumi, ciktāl šie ierobežojumi ir paredzēti tiesību aktos, tajos ir ievērota šo tiesību būtība un, ievērojot samērīguma principu, tie ir nepieciešami un patiešām atbilst vispārējo interešu mērķiem, ko ir atzinusi Eiropas Savienība, vai arī vajadzībai aizsargāt citu personu tiesības vai brīvības ( 49 ).

97. Ieņēmumu, kas rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, izmantošanas ierobežojums ir jāuzskata par tādu, kas paredzēts likumā Hartas 52. panta 1. punkta izpratnē, jo tas izriet no Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta ( 50 ). Turklāt, kā norāda Padome, šī norma neizslēdz tādu izmaksu atlīdzināšanu, kas radušās saistībā ar starpsavienojuma ekspluatāciju un uzturēšanu. Tas neizslēdz saprātīgas peļņas gūšanu. Tāpēc tajā ir ņemta vērā tiesību uz īpašumu būtību. Turklāt no šī sprieduma 93. un 94. punkta izriet, ka Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta mērķis ir vispārējas nozīmes mērķis, proti, attīstīt pārrobežu elektroenerģijas tirdzniecību, un tas ir nepieciešams.

98. Tāpēc uz piekto jautājumu jāatbild, ka tā izskatīšanas gaitā netika atklāti apstākļi, kas varētu ietekmēt Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta spēkā esamību.

IV. Secinājumi

99. Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, iesaku Tiesai uz Förvaltningsrätten i Linköping (Administratīvā tiesa Linšēpingā, Zviedrija) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi: 1) Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 714/2009 (2009. gada 13. jūlijs) par nosacījumiem attiecībā uz piekļuvi tīklam elektroenerģijas pārrobežu tirdzniecībā un par Regulas (EK) Nr. 1228/2003 atcelšanu 16. panta 6. punkts attiecas uz visiem gadījumiem, kad persona gūst ieņēmumus no starpsavienojuma jaudu piešķiršanas, neatkarīgi no tā, vai šī persona ir pārvades sistēmas operators Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu 2. panta 4. punkta izpratnē. 2) Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta pirmās daļas a) un b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ieņēmumus, kas rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, var izmantot, lai segtu izmaksas, kuras saistītas ar starpsavienojuma ekspluatāciju un uzturēšanu, un lai gūtu samērīgu peļņu, ja to apstiprina attiecīgo dalībvalstu pārvaldes iestādes, kurām ir jāpārbauda, vai šīs peļņas apmērs nav tāds, kas apdraud starpsavienojuma ekspluatāciju un uzturēšanu vai ieguldījumus jaunās starpsavienojumu jaudās. Tomēr, ja ir spēkā tiesiskais regulējums, kas paredz maksu, kura sedz starpsavienojuma ekspluatācijas un uzturēšanas izmaksas, Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta pirmās daļas a) un b) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka uzņēmumam, kas tikai un vienīgi ekspluatē starpsavienojumu, ieņēmumi, kuri rodas starpsavienojuma jaudu piešķiršanas rezultātā, prioritārā kārtībā jāizmanto citiem mērķiem, nevis starpsavienojuma ekspluatācijai un uzturēšanai, piemēram, lai palielinātu esošā starpsavienojuma jaudu vai ieguldītu jaunā starpsavienojumā. 3) Izskatot piekto prejudiciālo jautājumu, netika atklāti apstākļi, kas varētu ietekmēt Regulas Nr. 714/2009 16. panta 6. punkta spēkā esamību.

( 1 ) Oriģinālvaloda – angļu.

( 2 ) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2009. gada 13. jūlijs) par nosacījumiem attiecībā uz piekļuvi tīklam elektroenerģijas pārrobežu tirdzniecībā un par Regulas (EK) Nr. 1228/2003 atcelšanu (OV 2009, L 211, 15. lpp.). Regula Nr. 714/2009 ir daļa no tā dēvētās “tiesību aktu priekšlikumu trešās paketes”, kuru veido arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/72/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV 2009, L 211, 55. lpp.) un Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 713/2009 (2009. gada 13. jūlijs), ar ko izveido Energoregulatoru sadarbības aģentūru (OV 2009, L 211, 1. lpp.).

( 3 ) Direktīvas 2009/72 35. panta 1. punktā, uz kuru ir sniegta atsauce Regulas Nr. 714/2009 2. panta 2. punkta a) apakšpunktā, ir noteikts, ka katrai dalībvalstij ir jāieceļ valsts pārvaldes iestāde. Šīs iestādes pilnvaras un pienākumi ir noteikti Direktīvas 2009/72 37. pantā.

( 4 ) Skat. Paskaidrojuma raksta III sadaļas 4. punktu priekšlikumā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai par nosacījumiem attiecībā uz piekļuvi tīklam elektroenerģijas pārrobežu tirdzniecībā, ko Komisija iesniedza 2001. gada 13. martā (turpmāk tekstā – “Komisijas priekšlikums”) (COM(2001) 125, galīgā redakcija). Priekšlikuma rezultātā tika pieņemta Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1228/2003 (2003. gada 26. jūnijs) par nosacījumiem attiecībā uz piekļuvi tīklam elektroenerģijas pārrobežu tirdzniecībā (OV 2003, L 176, 1. lpp.). Regula Nr. 1228/2003 tika atcelta un aizstāta ar Regulu Nr. 714/2009.

( 5 ) Skat. Study supporting the Impact Assessment concerning Transmission Tariffs and Congestion Income Policies – Final Report [Pētījums, ar kuru tiek pamatots ietekmes novērtējums attiecībā uz pārvades tarifiem un pārslodzes ieņēmumu politiku – nobeiguma ziņojums], 2017. gada maijs (turpmāk tekstā – “2017. gada pētījums”), 5.2.1. punkts. Šis pētījums ir pieejams Komisijas Enerģētikas ģenerāldirektorāta tīmekļvietnē.

( 6 ) Skat. Regulas Nr. 714/2009 16. panta 1. punktu.

( 7 ) Skat. Regulas Nr. 714/2009 I pielikuma 2.1. punktu.

( 8 ) Skat. Schoser, C., “Chapter 8. The regulation on cross‑border electricity exchanges: substantive rules”, no: Jones, C. (izd.), EU Energy Law. Volume I: The Internal Energy Market, Claeys & Casteels, 2016 (8.45. un 8.63. punkts). Skat. arī Bernaerts, I., “Chapter 1. The third internal market package and its implications for electricity and gas infrastructure in the EU and beyond”, no: Vinois, J.‑A. (izd.), EU Energy Law. Volume VIII: The Energy Infrastructure Policy of the European Union, Claeys & Casteels, 2014 (3.2.1. punkts).

( 9 ) Jāprecizē, ka Tiesai nav bijusi iespēja lemt par attiecīgā Regulas Nr. 1228/2003 noteikuma, tas ir, tās 6. panta 6. punkta, interpretāciju.

( 10 ) Saskaņā ar EI2014. gada 11. jūlija ziņojumu “Congestion revenues according to [Regulation No 714/2009]” [“Pārslodzes ieņēmumi saskaņā ar Regulu Nr. 714/2009]”) (turpmāk tekstā – “EI 2014. gada ziņojums par pārslodzes ieņēmumiem”).

( 11 ) Saskaņā ar EI2015. gada 10. jūlija ziņojumu “Congestion revenues according to [Regulation No 714/2009]” (turpmāk tekstā – “EI 2015. gada ziņojums par pārslodzes ieņēmumiem”).

( 12 ) Komisijas Regulas (ES) 2015/1222 (2015. gada 24. jūlijs), ar ko izveido jaudas piešķiršanas un pārslodzes vadības vadlīnijas (OV 2015, L 197, 24. lpp.), 2. panta 44. punkta izpratnē “garantēšana”“nozīmē sniegt garantiju, ka tiesības uz starpzonu jaudu nemainīsies un ka tiks izmaksāta kompensācija, ja tās tomēr tiks mainītas”. “Fiziskā” garantēšana attiecas uz pirmo alternatīvu, proti, tiesībām fiziski pārvadīt elektroenerģiju caur starpsavienojumu (pretstatā tiesībām saņemt finansiālu kompensāciju – cenu starpības apmērā starp abām zonām, ja netiek fiziski pārvadīta elektrība).

( 13 ) Spriedums, 2008. gada 22. maijs, citiworks (C‑439/06, EU:C:2008:298, 46. punkts).

( 14 ) Skat. Direktīvas 2009/72 10. pantu.

( 15 ) Saskaņā ar BCAB rakstiskajiem apsvērumiem.

( 16 ) Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa, Vācija) 2017. gada 7. maija spriedums (EnVR 21/16) (DE:2017:070317BENVR21.16.0).

( 17 ) Jāmin, ka VRI ir jāpaziņo Komisijai par saviem lēmumiem par PSO sertificēšanu un ka Komisija sniedz atzinumu par šo lēmumu saderību ar it īpaši Direktīvas 2009/72 9. pantu, kurā ir paredzētas nodalīšanas saistības. Attiecīgajai VRI ir maksimāli jāņem vērā Komisijas atzinums (skat. Direktīvas 2009/72 10. panta 6. punktu un Regulas Nr. 714/2009 3. pantu). Šajā gadījumā BNetzA paziņoja Komisijai par negatīva lēmuma projektu par BCAB sertificēšanu kā PSO. Komisija 2014. gada 23. janvārī sniedza atzinumu, kurā tā paziņoja, ka ir vienojusies ar BNetzA, ka, pirmkārt, “Baltic Cable, kas ir augstsprieguma pārvades līnija, kas savieno Zviedrijas un Vācijas pārvades tīklus, būtu jāekspluatē neatkarīgam PSO saskaņā ar vienu no nodalīšanas modeļiem, kas noteikti [Direktīvā 2009/72]”, un, otrkārt, “[BCAB] šobrīd nevar sertificēt kā Baltic Cable operatoru, jo tas nav pierādījis, ka tas atbilst kādam no nodalīšanas modeļiem” (Opinion pursuant to Article 3(1) of [Regulation No 714/2009] and Article 10 of [Directive 2009/72] – Baltic Cable AB, C(2014) 424) [Atzinums saskaņā ar Regulas Nr. 714/2009 3. panta 1. punktu un Direktīvas 2009/72 10. pantu – Baltic Cable AB, C(2014) 424) (turpmāk tekstā – “Komisijas atzinums par BCAB sertifikāciju”). Jānorāda, ka šis atzinums liecina, ka “Baltic Cable pieder un to pārvalda Statkraft Energie AS, vertikāli integrēts enerģijas uzņēmums, kas darbojas elektroenerģijas ražošanas, pārvades un piegādes jomā”. Šis atzinums ir pieejams Komisijas Enerģētikas ģenerāldirektorāta tīmekļvietnē.

( 18 ) Skaidrības labad šo secinājumu 29.–35. punktā es apkopošu lietas dalībnieku apsvērumus par pirmo un otro uzdoto jautājumu, jo šie jautājumi ir saistīti.

( 19 ) Jāprecizē, ka, lai gan Parlaments un Padome iesniedza apsvērumus tikai par piekto uzdoto jautājumu, viņu nostāju attiecībā uz pirmo un otro jautājumu var secināt no šiem apsvērumiem.

( 20 ) Spriedums, 2018. gada 10. decembris, Wightman u.c. (C‑621/18, EU:C:2018:999, 47. punkts).

( 21 ) Skat. Regulas Nr. 714/2009 2. panta 2. punkta g) apakšpunktu. Jāprecizē, ka Regula Nr. 1228/2003 stājās spēkā 2003. gada 4. augustā (skat. pēdējās no minētajām regulām 2. panta 2. punkta g) apakšpunktu un 15. pantu).

( 22 ) Skat. Regulas Nr. 714/2009 1. apsvērumu.

( 23 ) Skat. Regulas Nr. 714/2009 23. apsvērumu.

( 24 ) Saskaņā ar Konkurences ģenerāldirektorāta 2007. gada 10. janvāra ziņojumu par enerģijas nozares izmeklēšanu “visur, kur pašreizējā jauda ir nepietiekama, ir nepieciešama rīcība, lai attīstītu starpsavienojumu jaudu kā nepieciešamu nosacījumu konkurences attīstībai un tirgu integrācijai” (skat. šī ziņojuma, kas ir pieejams Komisijas Konkurences ģenerāldirektorāta tīmekļvietnē, 1049. punktu). Eiropadome 2014. gadā aicināja dalībvalstis līdz 2020. gadam panākt savstarpēju savienojumu 10 % apjomā no to ražošanas jaudas (Eiropadomes 2014. gada 23. un 24. oktobra secinājumi “Klimata un enerģētikas politikas satvars laikposmam līdz 2030. gadam”, 4. punkts). Ir panākts progress, jo 17 dalībvalstis ir sasniegušas šo mērķi, un tika izvirzīts jauns mērķis – līdz 2030. gadam sasniegt 15 % mērķi (2017. gada 23. novembra paziņojums par Eiropas enerģētikas tīklu nostiprināšanu, COM(2017) 718 final, 4. punkts). Citiem vārdiem sakot, kā jau minēts iepriekš 3. punktā, joprojām ir steidzami vajadzīga lielāka starpsavienojumu jauda.

( 25 ) Šajā ziņā ir jāatsaucas uz 2017. gada pētījumu (minēts iepriekš 5. zemsvītras piezīmē), kurā teikts: “Pārslodzes ieņēmumi ir nomas maksa nepietiekamības apstākļos. Šī nomas maksa nav “normālas” uzņēmējdarbības rezultāts, t.i., pārvades tīkla izmantošanas rezultāts, bet tā tiek uzkrāta pārvades jaudas nepietiekamības dēļ. Tādēļ šiem ieņēmumiem ir īpašs statuss, un ir vēlama norobežošana vai īpaša attieksme (kā to jau ir norādījis Eiropas likumdevējs).” (96. lpp.)

( 26 ) To, kā minēts iepriekš 4. zemsvītras piezīmē, atcēla un aizstāja ar Regulu Nr. 714/2009.

( 27 ) Skat. Eiropas Parlamenta nostājas, kas pieņemta pirmajā lasījumā 2002. gada 13. martā, lai pieņemtu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. [..]/2002 par nosacījumiem piekļuvei tīklam pārrobežu elektroenerģijas tirdzniecībā (turpmāk tekstā – “Parlamenta grozījums”) (OV 2003, C 47 E, 380. lpp.), 6. panta 7. punktu. Komisijas priekšlikumā (minēts iepriekš 4. zemsvītras piezīmē) nebija paredzēts izņēmums.

( 28 ) Skat. pamatojumu grozījumam Nr. 18 Parlamenta 2002. gada 28. februāra ziņojumā par priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par nosacījumiem piekļuvei tīklam pārrobežu elektroenerģijas tirdzniecībā. Šis ziņojums ir pieejams Parlamenta tīmekļvietnē.

( 29 ) Skat. Knops, H., un De Jong, H., “Merchant Interconnectors in the European Electricity System”, Journal of Network Industries, 2005, Nr. 4, 261. – 291. lpp. (262. un 263. lpp.).

( 30 ) Skat. arī Paskaidrojuma rakstu grozītajam priekšlikumam Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par nosacījumiem piekļuvei tīklam pārrobežu elektroenerģijas tirdzniecībā, ko Komisija iesniedza 2006. gada 7. jūnijā, 54. lpp. (COM(2002) 304, galīgā redakcija).

( 31 ) Skat. iepriekš 40. punktu. Šo atbrīvojuma darbības jomas ierobežojumu ieviesa Padome (skat. Padomes 2002. gada 18. septembra dokumentu Nr. 11915/02).

( 32 ) Ir sniegta atsauce uz 29., 31., 32. un 35. punktu.

( 33 ) Spriedums, 2008. gada 22. maijs, citiworks (C‑439/06, EU:C:2008:298, 46. punkts).

( 34 ) Mans izcēlums.

( 35 ) Skat. 2009. gada 19. septembra Komisijas dienestu darba dokumenta, kas pievienots tiesību aktu paketei par elektroenerģijas un gāzes iekšējo tirgu – ietekmes novērtējums (SEC(2007) 1179), 2.2. punktu.

( 36 ) Lai gan Parlaments iesniedza apsvērumus tikai par piekto uzdoto jautājumu, tā nostāju attiecībā uz trešo un ceturto jautājumu var secināt no šiem apsvērumiem.

( 37 ) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2019. gada 5. jūnijs) par elektroenerģijas iekšējo tirgu (OV 2019, L 158, 54. lpp.).

( 38 ) Skat. iepriekš 12. zemsvītras piezīmi.

( 39 ) Citēts iepriekš 4. zemsvītras piezīmē.

( 40 ) Piemēram, var atsaukties uz Lielbritānijas “maksimālā un minimālā līmeņa” režīmu, ko BCAB pieminēja tiesas sēdē. Saskaņā ar šo režīmu starpsavienojuma izstrādātājs nevar nopelnīt vairāk par maksimālajiem ieņēmumiem (“maksimālais līmenis”), bet nevar nopelnīt arī mazāk par minimālajiem ieņēmumiem (“minimālais līmenis”). Gan maksimālo, gan minimālo līmeni nosaka Lielbritānijas pārvaldes iestāde, proti, Office of Gas and Electricity Markets [Gāzes un elektrības tirgu birojs]. Visus ieņēmumus, kas pārsniedz maksimālo līmeni, starpsavienojuma nodrošinātājs pārskaita valsts PSO, proti, National Grid Electricity Transmission plc, kas savukārt samazina tīkla maksu par šīs sistēmas izmantošanu. Un otrādi, ja starpsavienojuma gūtie ienākumi nokrīt zem minimālā līmeņa, starpību PSO pārskaita starpsavienojuma nodrošinātājam, kas šīs izmaksas atgūst, palielinot pārvades sistēmas lietotāju veicamos maksājumus. Starp maksimālo un minimālo līmeni ir josla, kas ļauj starpsavienojuma nodrošinātājam saglabāt pārslodzes ieņēmumus un gūt peļņu (skat. Niedospial, L., “Cap and Floor Regime: The New Approach to Electricity Interconnector Regulation in Great Britain”, no: Roggenkamp, M., un Banet, C., (izd.), European Energy Law Report XI, Intersentia, 2017, 165. – 190. lpp.). Līdzīgu pieeju ir pieņēmusi Beļģijas pārvaldes iestāde, proti, Commission de Régulation de l’Électricité et du Gaz (turpmāk tekstā – “CREG”) (skat. Arrêté fixant la méthodologie tarifaire pour le réseau de transport d’électricité et pour les réseaux d’électricité ayant une fonction de transport pour la période régulatoire 2020–2030 (Dekrēts, ar ko nosaka tarifa metodiku elektrības pārvades sistēmai un elektroenerģijas sistēmai ar pārvades funkciju regulēšanas periodam no 2020. līdz 2030. gadam), 2018. gada 28. jūnijs, (Z)1109/10, kurš pieejams CREG vietnē) 32. – 37. lpp. un 80. – 84. lpp.).

( 41 ) Skat. Regulas Nr. 714/2009 17. panta 1. punktu.

( 42 ) Skat. Regulas Nr. 714/2009 18. panta 3. punkta b) apakšpunktu.

( 43 ) Skat. Regulas Nr. 714/2009 18. panta 3. punkta d) apakšpunktu, kurā ir atsauce uz šīs regulas 8. panta 6. punkta c), g) un k) apakšpunktu.

( 44 ) Skat. Regulas Nr. 714/2009 29. apsvērumu un 18. panta 3. punktu.

( 45 ) “Offshore–Umlage” ir aprakstīta Komisijas 2018. gada 27. marta lēmumā par valsts atbalstu SA.49416 – Vācija – Ārzonas piemaksas samazināšana elektroietilpīgiem uzņēmumiem un koģenerācijas piemaksas samazināšana par elektrību, kas ražota no izplūdes gāzēm.

( 46 ) Vēlos norādīt, ka ES pasākumi, kas ir pretrunā Hartā aizsargātajām pamattiesībām, nav derīgi. Skat. spriedumus, 2014. gada 8. aprīlis, Digital Rights Ireland u.c. (C‑293/12 un C‑594/12, EU:C:2014:238), un 2015. gada 6. oktobris, Schrems (C‑362/14, EU:C:2015:650). Skat. arī Lenaerts, K., un Gutiérrez‑Fons, J. A., “The Place of the Charter in the European Legal Space”, no: Peers, S., Hervey, T., Kenner, J. un Ward, A. (izd.), The EU Charter of Fundamental Rights. A Commentary, Hart Publishing, otrais izdevums, 2020.

( 47 ) Spriedums, 2017. gada 11. janvāris, Spānija/Padome (C‑128/15, EU:C:2017:3, 71. punkts).

( 48 ) Spriedums, 2010. gada 8. jūnijs, Vodafone u.c. (C‑58/08, EU:C:2010:321, 52. punkts).

( 49 ) Spriedums, 2019. gada 21. maijs, Komisija/Ungārija (Lauksaimniecības zemes lietojums) (C‑235/17, EU:C:2019:432, 88. punkts).

( 50 ) Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2017. gada 5. jūlijs, Fries (C‑190/16, EU:C:2017:513, 37. punkts).