ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 239/28

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2017. gada 28. februāra spriedumu lietā T-163/14 Canadian Solar Emea u.c./Padome 2017. gada 8. maijā iesniedza Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power (China), Inc.

(Lieta C-237/17 P)

(2017/C 239/35)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power (China), Inc. (pārstāvji – J. Bourgeois, advokāts, S. De Knop, advokāts, M. Meulenbelt, advokāts, A. Willems, advokāts)

Pārējās lietas dalībnieces: Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija

Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

— atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-163/14;

— apmierināt pirmajā instancē celto prasību un atcelt apstrīdēto regulu tiktāl, ciktāl tā attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzējām;

— piespriest pretējai pusei apelācija tiesvedībā segt savus, kā arī atlīdzināt prasītāju tiesāšanas izdevumus gan pirmajā instance, gan apelācijas tiesvedībā;

— piespriest visām pārējām apelācijas procesā iesaistītām dalībniecēm pašām segt savus tiesāšanas izdevumus;

pakārtoti,

— atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā T-163/14;

— nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai nolēmuma pieņemšanai;

— atlikt lēmuma pieņemšanu par tiesāšanās izdevumiem pirmajā un apelācijas instance līdz Vispārējās tiesas galīgā sprieduma pieņemšanai;

— piespriest visām pārējām apelācijas procesā iesaistītām dalībniecēm pašām segt savus tiesāšanas izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Vispārēja tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, lūdzot apelācijas sūdzības iesniedzējām pierādīt savu interesi attiecībā uz izvirzīto pirmo un otro pamatu; katrā gadījumā Vispārēja tiesa esot pieļāvusi kļūdu, nepareizi juridiski izvērtējot faktus, jo apelācijas sūdzības iesniedzējām ir šāda interese.
3)

Ja uz abiem iepriekš minētajiem jautājumiem tiks sniegta apstiprinoša atbilde, vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 26. oktobra Regulas (EK) Nr. 1889/2005 par skaidras naudas kontroli, kuru ieved Kopienas teritorijā vai izved no tās, 9. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka samērīguma prasība ir izpildīta, ja tiek uzlikts naudas sods līdz 25 % apmēram no nedeklarētās skaidrās naudas summas neatkarīgi no pārvietotās summas apmēra?
1)

Vai 1993. gada 5. aprīļa Direktīvas 93/[1]3/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (1) 4. panta 1. punktu, kas aplūkots kopā ar “in dubio pro consumer” principu, kas izriet no tās pašas direktīvas 5. panta vienīgās daļas otrā teikuma, un kopā ar Savienības judikatūru, var interpretēt tādējādi, ka bankas aizdevuma līguma noteikumi, — ar kuriem aizdevuma ņēmējam tiek piešķirta kādā valūtā (ārvalstu valūtā) izteikta naudas summa un viņam tiek noteikts pienākums atmaksāt to tajā pašā valūtā (ārvalstu valūtā), bet no apstākļiem, kuros līgums noslēgts un tiek pildīts, izriet, ka aizdevums aizdevuma ņēmēja rīcībā faktiski tika nodots pilnīgi citā valūtā un ka norēķinu valūta ir izmantota tikai virtuāli un aprēķinu veikšanai, — ar kuriem viss ārējās un/vai iekšējās virtuāli izmantotās norēķinu valūtas (ārvalstu valūta) vērtības paaugstināšanās risks tiek pārnests uz aizdevuma ņēmēju (patērētāju), lai gan viņš naudu ir saņēmis atšķirīgā maksājumu valūtā, kas reāli tika patērēta, — ar kuriem pārskatāmi netiek izklāstīta virtuāli izmantotās norēķinu valūtas maiņas mehānisma konkrētā darbība, lai patērētājs, pamatojoties uz skaidriem un saprotamiem kritērijiem, varētu izvērtēt no līguma parakstīšanas izrietošās ekonomiskās sekas, — ar kuriem patērētājam tiek noteikts finansiāls pienākums aizdevuma daļu ietvaros maksāt summas, kuras izriet no starpības starp aizdevuma ņēmējam virtuāli piedāvātajā norēķinu valūtā aprēķinātajām [maksājuma] daļām un [maksājuma] daļām, kuras aprēķinātas reāli patērētajā maksājumu valūtā, var potenciāli būt negodīgi?
2)

Vai Padomes 2008. gada 18. decembra Direktīvas 2008/120/EK, ar kuru nosaka minimālos standartus cūku aizsardzībai (1), 3. panta 1. punkta a) apakšpunkts, aplūkojot to kopsakarā ar tās 12. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir tāda valsts tiesību norma kā Karaļa 2014. gada 10. janvāra Dekrēta Nr. 4/2014, ar ko apstiprina kvalitātes standartu Ibērijas (Ibérico) gaļai, šķiņķim, lāpstiņai un kaltētai filejai, 8. panta 1. punkts, kurā ir noteikts, ka norāde “ibérico” Spānijā pārstrādātiem vai pārdotiem produktiem ir lietojama tad, ja Ibērijas šķirnes cūku audzētāji intensīvās saimniecības sistēmās (barojot cūkas ar rupjo lopbarību) cūkai ar dzīvsvaru vairāk nekā 110 kilogrami palielina minimālo kopējo brīvo grīdas laukumu līdz 2 kvadrātmetriem, lai arī valsts tiesību normas mērķis ir nevis uzlabot cūku aizsardzību, bet produktu kvalitāti? Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir noliedzoša, vai Direktīvas [2008/120/EK] 12. pants, aplūkojot to kopsakarā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 34. un 35. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu tiesību normu kā Karaļa dekrēta Nr. 4/2012 8. panta 1. punkts, saskaņā ar kuru Spānijā pārstrādāto vai pārdoto produktu kvalitātes uzlabošanas – un nevis cūku aizsardzības – nolūkā citiem dalībvalstu ražotājiem ir jāpilda tādi paši cūku audzēšanas nosacījumi, kādi ir noteikti Spānijas ražotājiem, lai produktiem, kas iegūti no to cūkām, varētu tikt piešķirts tirdzniecības nosaukums, kuru reglamentē minētais Karaļa dekrēts?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 161/9

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2016. gada 15. decembra spriedumu lietā T-112/13 Mondelez UK Holdings & Services Ltd/EUIPO2017. gada 22. februārī iesniedza Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs

(Lieta C-95/17)

(2017/C 161/12)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – A. Folliard-Monguiral)

Pārējie lietas dalībnieki: Mondelez UK Holdings & Services Ltd, iepriekš – Cadbury Holdings Ltd; Société des produits Nestlé SA

Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

— atcelt pārsūdzēto spriedumu;

— piespriest Mondelez UK Holdings & Services Ltd atlīdzināt Biroja tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Eiropas Savienības Tiesas statūtu 36. panta pirmā teikuma pārkāpums

Vispārējās tiesas spriedums ir balstīts uz pretrunīgu pamatojumu, atbilstoši kuram ir pieļaujams iesniegt pierādījumus par visām attiecīgajām dalībvalstīm kopumā, no vienas puses un ir nepieciešams, lai atšķirtspējas iegūšana būtu konstatēta katrā dalībvalstī atsevišķi, no otras puses (skat. pārsūdzētā sprieduma 139. punktu).

Regulas Nr. 207/2009 (1) 7. panta 3. punkta un 52. panta 2. punkta pārkāpums

Vispārējā tiesa ir nepareizi piemērojusi Eiropas Savienības tiesas 2012. gada 24. maija sprieduma lietā C-98/11P Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli/ITSB (Šokolādes zaķa ar sarkanu lenti forma) (turpmāk tekstā – “Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli spriedums”; ECLI:EU:C:2012:307) 62. un 63. punktā izklāstītās norādes, atbilstoši kurām atšķirtspējas iegūšana ir jāpierāda katrā dalībvalstī atsevišķi.

Vispārējai tiesai esot bijis jāpārbauda, vai pierādījumi, kurus iesniedza Eiropas Savienības preču zīmes īpašnieks, apliecina atšķirtspējas iegūšanu visā Eiropas Savienībā neatkarīgi no valstu robežām.

Pievēršoties tikai valsts tirgiem, Vispārējā tiesa nepamatoti ignorēja to, ka preču zīmes atpazīstamības teritoriālais apmērs ir tikai viens no būtiskiem faktoriem, lai noteiktu, vai šī preču zīme ir ieguvusi atšķirtspēju izmantošanas rezultātā Eiropas Savienībā. Tādējādi Vispārējā tiesa nav ņēmusi vērā kritērijus, kuri ir būtiski “vienotajā tirgū”, jo īpaši (i) tās sabiedrības daļas, kura pazīst preču zīmi, īpatsvars salīdzinājumā ar Eiropas patērētājiem kopumā; (ii) to ģeogrāfiskā nozīme un teritoriju sadale, kurās tika konstatēta iegūtā atšķirtspēja; un (iii) to teritoriju ekonomiskā nozīme, kurās tika konstatēta iegūtā atšķirtspēja attiecībā uz Eiropas attiecīgo preču un pakalpojumu tirgu.

Pārsūdzētajā spriedumā izmantotā pieeja nevar tikt attaisnota ar vispārējo interešu apsvērumiem, uz kuriem balstīts attiecīgais absolūta atteikuma pamatojums.

Pastāv aizsargpasākumi, kuri līdzsvaro Eiropas Savienības preču zīmes īpašnieka iespēju panākt savu ekskluzīvo tiesību ievērošanu pat tajās dalībvalstīs, kurās Eiropas Savienības preču zīme nav ieguvusi tādu pašu atšķirtspējas līmeni kā citās dalībvalstīs.

(1) Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).
2)

Vai tādos apstākļos kā pamatlietā Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvai 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (it īpaši tās 213., 214. un 273. pantam) ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums vai nodokļu prakse, atbilstīgi kurai pēc nodokļu maksātāja PVN identifikācijas numura aktivizēšanas no jauna nodokļu maksātājam nav tiesību uz PVN atskaitīšanu, ko īsteno, iesniedzot vairākas PVN deklarācijas, tādēļ, ka, lai gan konkrētais PVN attiecas uz rēķiniem, kas izdoti pēc nodokļu maksātāja PVN identifikācijas numura aktivizēšanas no jauna, šis nodoklis attiecas uz iegādēm, kuras veiktas laikposmā, kad PVN identifikācijas numurs bija neaktīvs?
4)

Vai, no skaidrības un pārskatāmības prasības un no direktīvas pielikuma 1. punkta i) apakšpunkta noteiktā viedokļa raugoties, ir nozīme tam, ka līguma noslēgšanas brīdī kopā ar noteikumu par valūtas maiņas riska uzņemšanos līgumā tika iekļauti noteikumi par iespēju vienpusīgi veikt grozījumus un pirkšanas un pārdošanas cenu starpību – kas dažus gadus vēlāk tika atzīti par negodīgiem, tādējādi, ka šo noteikumu kumulatīvās iedarbības dēļ patērētājs faktiski pilnībā nevarēja paredzēt, kā turpmāk mainīsies maksāšanas pienākumi, nedz to svārstību mehānisms? Vai arī, pārbaudot noteikumu attiecībā uz valūtas maiņas risku negodīgumu, līguma noteikumi, kas vēlāk tika atzīti par spēkā neesošiem, nav jāņem vērā?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 95/6

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2017. gada 12. janvārī iesniedza Conseil d'État (Francija) – Fédération des entreprises de la beauté/Ministre des Affaires sociales et de la Santé, Ministre de l’éducation nationale, de l’enseignement supérieur et de la recherche, Ministre de l’économie et des finances

(Lieta C-13/17)

(2017/C 095/12)

Tiesvedības valoda – franču

Iesniedzējtiesa

Conseil d'État

Pamatlietas puses

Prasītāja: Fédération des entreprises de la beauté

Atbildētāji: Ministre des Affaires sociales et de la Santé, Ministre de l’éducation nationale, de l’enseignement supérieur et de la recherche, Ministre de l’économie et des finances

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai izglītības līdzvērtīguma atzīšana, kuru dalībvalstis var veikt atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 30. novembra Regulas (EK) Nr. 1223/2009 par kosmētikas līdzekļiem (1) 10. panta 2. punktam, attiecas tikai uz trešās valstīs, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis, iegūtu izglītību?

2) Vai atbilstoši šīs regulas 10. panta 2. punkta normām dalībvalsts drīkst noteikt nozares, kas uzskatāmas par “[tam]līdzīgām” medicīnai, farmācijai vai toksikoloģijai regulas izpratnē, un regulas prasībām atbilstošus kvalifikācijas līmeņus?

3) Ja uz otro jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši, atbilstoši kādiem kritērijiem nozares ir uzskatāmas par “līdzīgām” medicīnai, farmācijai vai toksikoloģijai?

(1) OV L 342, 59. lpp.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 104/26

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 7. decembrī iesniedza Verwaltungsgerichtshof (Austrija) – CX

(Lieta C-629/16)

(2017/C 104/38)

Tiesvedības valoda – vācu

Iesniedzējtiesa

Verwaltungsgerichtshof

Pamatlietas puses

Revision sūdzības iesniedzējs: CX

Cita lietas dalībniece: Bezirkshauptmannschaft Schärding

Prejudiciālais jautājums

Vai atbilstoši Savienības tiesībām, un, proti, it īpaši Līgumam par Eiropas Ekonomikas kopienas un Turcijas asociācijas izveidi (64/733/EEK), OV 217, 29.12.1964., 3687/64. lpp., Asociācijas līguma Papildu protokolam, OV L 293, 29.12.1972., 3. lpp., kā arī EK un Turcijas Asociācijas padomes 1995. gada 22. decembra Lēmumam Nr. 1/95 par muitas savienības nobeiguma posma ieviešanu (96/142/EK), OV L 35, 13.2.1996., 1. lpp., nav pieļaujams tāds valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram Turcijas Republikā reģistrēti kravas pārvadājumu uzņēmumi starptautiskos kravas komercpārvadājumus uz Austrijas Republiku vai, šķērsojot to tranzītā, var veikt tikai tādā gadījumā, ja to transportlīdzekļiem ir sertifikāti, kurus izsniedz atbilstoši kvotām, kas noteiktas divpusējā Austrijas un Turcijas nolīgumā, vai arī tiem tiek piešķirtas atļaujas atsevišķiem kravas pārvadājumiem ar nosacījumu, ka atsevišķie kravas pārvadājumi atbilst būtiskām sabiedrības interesēm un pieteicējam ir jāpierāda, ka attiecīgo autopārvadājumu nevar novērst, veicot organizatoriskus pasākumus vai izvēloties citu transporta veidu?
1)

Vai noilguma termiņš, kas piemērojams attiecībā uz pieteikuma par neizpildīto darba samaksas prasījumu izmaksu iesniegšanu garantiju iestādē, ir labvēlīgāks darba ņēmējiem Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 22. oktobra Direktīvas 2008/94/EK (1) par darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā 11. panta izpratnē, ja šo darba samaksas prasījumu izmaksa ir garantēta tikai tad, ja pieteikums par to izmaksu garantijas iestādē tiek iesniegts gada laikā, skaitot no nākamās dienas pēc dienas, kurā ir beidzies darba līgums, vai arī tas ir labvēlīgāks, ja šo termiņu sāk skaitīt no datuma, kurā ir celta prasība tiesā par [darba devēja] maksātnespējas konstatēšanu, ņemot vērā, ka garantijas iestāde garantē tikai to darba ņēmēju prasījumu samaksu, kuri ir radušies sešu mēnešu laikā pirms šīs prasības celšanas?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 38/14

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 29. novembrī iesniedza Upper Tribunal (Apvienotā Karaliste) – Rafal Prefeta/Secretary of State for Work and Pensions

(Lieta C-618/16)

(2017/C 038/18)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

Upper Tribunal

Pamatlietas puses

Prasītājs: Rafal Prefeta

Atbildētājs: Secretary of State for Work and Pensions

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai ar Pievienošanās līguma XII pielikumu dalībvalstīm ir atļauts neattiecināt Darba ņēmēju regulas (1) 7. panta 2. punkta un Pilsonības direktīvas (2) 7. panta 3. punkta pabalstus uz Polijas valstspiederīgajiem, ja darba ņēmējs, kaut arī viņš ar novēlošanos ir izpildījis attiecīgās valsts prasību, lai darba attiecības ar viņu tiktu reģistrētas, vēl nebija nepārtraukti nostrādājis reģistrētu divpadsmit mēnešu termiņu?

2) Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai Polijas valstspiederīgais darba ņēmējs 1. jautājuma apstākļos var atsaukties uz Pilsonības direktīvas 7. panta 3. punktu, kas attiecas uz darba ņēmēja statusa saglabāšanu?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 5. aprīļa Regula (ES) Nr. 492/2011 par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Savienībā (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV 2011, L 141, 1. lpp.).

(2) Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV 2004, L 158, 77. lpp.).
4)

Vai no Direktīvas 2013/32 46. panta 3. punkta tiesību normām attiecībā uz tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību kopsakarā ar prasību par “faktiskā un juridiskā pamatojuma pilnīgu un ex nunc pārbaudi”, interpretējot tās kopā ar šīs direktīvas 33. un 34. pantu, kā arī 35. panta otro daļu un Direktīvas 2011/95 21. panta 1. punktu apvienojumā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 18., 19. un 47. pantu, izriet, ka atbilstoši tām pārsūdzības procedūrā tiesā par saskaņā ar Direktīvas 2013/32 10. panta 2. punktu pieņemtu lēmumu par atteikumu piešķirt starptautisko aizsardzību ir pieļaujams, ka: A) pirmās instances tiesa pirmā lemj par starptautiskās aizsardzības pieteikuma pieņemamību un par bezvalstnieka izraidīšanu uz valsti, kurā viņš dzīvoja pirms starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniegšanas, pēc tam, kad tā atbildīgajai iestādei bija noteikusi pienākumu iesniegt šajā ziņā nepieciešamos pierādījumus un bija sniegusi personai iespēju paust viedokli par pieteikuma pieņemamību; vai B) pirmās instances tiesa būtiska procesuāla pārkāpuma dēļ lēmumu atceļ un nosaka attiecīgajai iestādei pienākumu, ņemot vērā norādījumus par likuma interpretāciju un piemērojamību, no lemt par starptautiskās aizsardzības pieteikumu no jauna, veicot arī Direktīvas 2013/32 34. pantā paredzēto interviju par pieņemamību un izlemjot jautājumu, vai ir iespējams bezvalstnieku atgriezt valstī, kur viņš dzīvoja pirms starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniegšanas? C) pirmās instances tiesa novērtē drošību valstī, kurā persona dzīvoja tiesas sēdes brīdī vai, ja būtiski ir mainījusies situācija, uz kuru ir jābalstās lēmumā par labu personai, sprieduma pasludināšanas brīdī?
2)

Vai Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 16. pants ir interpretējams tādējādi, ka patērētājs vienā dalībvalstī vienlaikus ar saviem prasījumiem no patērētāju darījumiem forum actoris var izvirzīt arī citus tādus pašus citu patērētāju prasījumus, kuru dzīvesvieta ir a) tajā pašā dalībvalstī, b) citā dalībvalstī vai c) trešajā valstī ja šie prasījumi, kas ir cēlušies no patērētāju tiesiskām attiecībām ar to pašu atbildētāju, ir viņam cedēti un ja cesijas darījumu slēgšana neietilpst prasītāja komercdarbībā vai profesionālajā darbībā, bet gan tiek izmantota kopīgai prasījumu apmierināšanas panākšanai?
I.4.

Ja uz I.1., I.2. vai I.3. prejudiciālo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši: vai Padomes 2007. gada 22. oktobra Regula (EK) Nr. 1234/2007, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (“Vienotā TKO regula”), it īpaši tās I pielikuma IX daļa (“Augļi un dārzeņi”, it īpaši “KN kods [..] ex 0709 [..] Svaigi vai atdzesēti citi dārzeņi [..]”) un X daļa (“Augļu un dārzeņu pārstrādes produkti”, “KN kods ex 0710 Saldēti dārzeņi”) ir jāinterpretē tādējādi, ka dārzeņu produkti, kas rodas pēc ražas novākšanas veikto darbību, kas ietver tīrīšanu, griešanu, blanšēšanu un sasaldēšanu, kopuma, ir jāuzskata nevis par produktiem I pielikuma IX daļas izpratnē, bet gan par produktiem I pielikuma X daļas izpratnē?
2.

Pirmajā apelācijas sūdzības pamatā apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka Vispārējā tiesa lēma ultra petita, pārkāpjot Tiesas statūtu 21. pantu un Vispārējās tiesas Reglamenta 76. panta 1. punktu un 84. panta 1. punktu, vai, pakārtoti, ka tā pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka vienlīdzīgas attieksmes un pienācīgās rūpības principu pārkāpums varētu būt pamats apstrīdētā lēmuma atcelšanai, norādot, ka apstrīdētais lēmums ir atceļams, jo EUIPO nebija nedz pieprasījis, nedz ieguvis izrakstus no sodāmības reģistra attiecībā uz Siemens SA un Siemens SL, kas liecinātu, ka nepastāv neviens no Finanšu regulas 93. un 94. pantā uzskaitītajiem izslēgšanas pamatiem. Pirmā apelācijas sūdzības pamata otrajā daļā apelācijas sūdzības iesniedzējs arī norāda, ka Vispārējā tiesa esot sagrozījusi faktus, apgalvojot, ka EUIPO nebija nedz pieprasījis, nedz sniedzis pierādījumus, kas atbilstoši Īstenošanas kārtības 134.b pantam būtu pietiekami, lai liecinātu par izslēgšanas pamatu neesamību attiecībā uz Siemens SL, jo lietas materiālos esot ietverts izraksts no Registro mercantil, kas esot izrakstam no sodāmības reģistra līdzvērtīgs dokuments Īstenošanas kārtības 134.b panta izpratnē.
3)

Vai, lai atrisinātu [iepriekšējā] punktā minēto jautājumu, ir jābalstās arī uz to tiesību normu ekskluzīvās piekritības jomā interpretāciju, kas ir paredzētas Regulā Nr. 44/2001, it īpaši 22. pantā, kur ir noteikti šādas piekritības gadījumi, kuru vidū ir iekļauta piekritība jautājumos par patentu, preču zīmju un dizainparaugu reģistrāciju un spēkā neesamību, bet ne strīdi jautājumos par negatīva fakta konstatēšanu, kā arī uz 24. pantā, kas paredz iespēju atbildētājam akceptēt atšķirīgu tiesu, papildus gadījumiem, kad piekritība izriet no citiem šīs regulas noteikumiem, pēc tam attiecīgi fiksējot tās tiesas piekritību, kurā prasītājs ir cēlis prasību?
1)

vai Direktīvas 75/363/EEK (1), kas grozīta ar Direktīvu 82/76/EEK (2), 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts un tajā minētais pielikums ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesību normu kā tā, kas ir piemērojama pamatlietā un kas rezidentiem paredzētās atlīdzības izmaksu pakļauj nosacījumam, ka ārstam, kas saņem atlīdzību, ir jāiesniedz saistību raksts par to, ka viņš/viņa apņemas desmit gadu laikā pēc specializēto studiju diploma iegūšanas vismaz piecus gadus sniegt pakalpojumus Bolcāno autonomās provinces Valsts veselības aprūpes dienestā (Servizio sanitario pubblico della Provincia Autonoma di Bolzano), un kas minētā pienākuma pilnīgas neievērošanas gadījumā skaidri ļauj Bolcāno autonomajai provincei – administrācijai, kura finansē atlīdzību – saņemt atpakaļ summu līdz 70 % no izmaksātās stipendijas, kam pieskaitīti likumiskie procenti, kuri aprēķināti no brīža, kad iestāde izmaksāja atsevišķos maksājumus?
3)

Ja šādai personai (pēc analoģijas) nav piemērojams ne Dublinas III regulas 23. pants, ne 24. pants (otrā jautājuma c) apakšjautājums): vai, pamatojoties uz apstrīdēto pārsūtīšanas lēmumu, līdz par to uzsāktas apelācijas tiesvedības beigām ir iespējams veikt turpmākas pārsūtīšanas uz sākotnēji atbildīgo dalībvalsti (šajā gadījumā – Itālija), un vai šai dalībvalstij saglabājas pienākums uzņemt trešās valsts valstspiederīgo neatkarīgi no vēl citu atpakaļuzņemšanas pieprasījumu iesniegšanas, neievērojot Dublinas III regulas 23. panta 3. punktā vai 24. panta 2. punktā paredzētos termiņus, un neatkarīgi no Dublinas III regulas 29. panta 1. un 2. punktā paredzētajiem pārsūtīšanas termiņiem?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 326/16

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 22. jūnijā iesniedza Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) – MP/Secretary of State for the Home Department

(Lieta C-353/16)

(2016/C 326/28)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

Supreme Court of the United Kingdom

Pamatlietas puses

Prasītājs: MP

Atbildētāja: Secretary of State for the Home Department

Prejudiciālais jautājums

Vai Padomes Direktīvas 2004/83/EK (1) 2. panta e) punkts, skatot to kopsakarā ar tās 15. panta b) punktu, attiecas uz reālu smaga kaitējuma risku prasītāja fiziskajai vai garīgajai veselībai, kas rastos, ja viņš atgrieztos izcelsmes valstī, un kurš izriet no spīdzināšanas vai necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās, no kā prasītājs cietis pagātnē un par ko ir atbildīga izcelsmes valsts?

(1) 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/83/EK par minimālajiem standartiem un statusu, lai trešo valstu pilsoņus vai bezvalstniekus atzītu par bēgļiem vai personām, kam kādā citā veidā vajadzīga starptautiska aizsardzība, un par sniegtās aizsardzības apjomu OV L 304, 12. lpp.
B)

Ja minētā direktīva ir piemērojama, vai no Dekrētlikuma 242-B/2006 5. un 6. panta izriet līdzdalības līguma pastāvēšana, kas varētu ietilpt minētās direktīvas 3. panta 1. punkta b) apakšpunkta piemērošanas jomā, ņemot vērā iespēju pievienoties līgumam vai no tā izstāties atkarībā no tā, vai tiek vai netiek izsniegtas zāles?