ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
EIROPAS SAVIENĪBAS CIVILDIENESTA TIESAS RĪKOJUMS

(trešā palāta)

2015. gada 17. novembrī

Antonio Ayres de Abreu

pret

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju (EESK)

“Civildienests — Acīmredzama nepieņemamība — Pārstāvība ar advokāta palīdzību — Prasītājs, kurš ir advokāts — Advokāta, kas nav trešā persona, neiespējamība pārstāvēt prasītāju”

Priekšmets

Prasība, kura celta saskaņā ar LESD 270. pantu, kas piemērojams EAEK līgumam atbilstoši tā 106.a pantam, un ar kuru A. Ayres de Abreu būtībā lūdz atcelt 2015. gada 10. februāra lēmumu, ar kuru Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja (EESK) noraidīja viņa pensionēšanās lūgumu

Nolēmums

Prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu. A. Ayres de Abreu sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.

Kopsavilkums

Tiesvedība — Pieteikums par lietas ierosināšanu — Formas prasības — Prasības pieteikums, kas iesniegts bez advokāta starpniecības — Prasītājs, kurš ir advokāts ar tiesībām uzstāties valsts tiesā — Ietekmes neesamība — Nepieņemamība

(Tiesas statūtu 19. panta trešā un ceturtā daļa; Civildienesta tiesas Reglamenta 45. panta 2. punkta pirmā daļa un 50. pants)

No Tiesas statūtu 19. panta trešās daļas un it īpaši no jēdziena “jāpārstāv”, kā arī no Civildienesta tiesas Reglamenta 45. panta 2. punkta pirmās daļas izriet, ka, lai celtu prasību Civildienesta tiesā, lietas dalībniekam šo pantu izpratnē ir jāizmanto trešās personas, kas ir tiesīga kādu pārstāvēt dalībvalsts vai Eiropas Ekonomikas zonas līgumslēdzējas valsts tiesā, pakalpojumi un ka Civildienesta tiesā var likumīgi iesniegt tikai tādu prasības pieteikumu, kuru ir parakstījusi šī trešā persona. Tā kā Tiesas statūtos vai minētajā reglamentā nav paredzēta nekāda atkāpe vai izņēmums no minētā pienākuma, tad tāda prasības pieteikuma iesniegšana, kuru ir parakstījis pats prasītājs, pat ja tas ir advokāts ar tiesībām uzstāties valsts tiesā, prasības celšanai nav pietiekama.

Šādu pārkāpumu nevar labot atbilstoši Civildienesta tiesas Reglamenta 50. pantam un tādējādi tas padara prasību par acīmredzami nepieņemamu.

(skat. 6.–8., 12. un 13. punktu)

Atsauces

Tiesa: rīkojumi, 1996. gada 5. decembris, Lopes/Tiesa,C‑174/96 P, EU:C:1996:473, 8.–11. punkts, un 2007. gada 27. novembris, Diy-Mar Insaat Sanayi ve Ticaret un Akar/Komisija, C‑163/07 P, EU:C:2007:717, 25. un 26. punkts.

Pirmās instances tiesa: rīkojums, 2005. gada 13. janvāris, Sulvida/Komisija, T‑184/04, EU:T:2005:7, 4. un 8. punkts.

Civildienesta tiesa: rīkojumi, 2008. gada 30. oktobris, Ortega Serrano/Komisija,F‑48/08, EU:F:2008:131, 41. punkts, kas apelācijas tiesvedībā apstiprināts ar 2010. gada 9. marta rīkojumu, Ortega Serrano/Komisija,T‑583/08 P, EU:T:2010:79, un 2012. gada 13. februāris, Ayres de Abreu/EESK, F‑123/11, EU:F:2012:17, 11. un 17. punkts.
Lēmums ir atbilstoši paziņots Civildienesta noteikumu 90. un 91. panta izpratnē, ja tas ir ne tikai paziņots adresātam, bet viņam arī ir bijusi iespēja atbilstoši iepazīties ar tā saturu.

It īpaši situācijā, kurā ieinteresētā persona ir aktīvi nodarbināta Civildienesta noteikumu 35. panta a) punkta izpratnē, principā ir jāuzskata – ja administrācija atļauj Civildienesta noteikumu 90. panta 1. punktā paredzētu lūgumu iesniegt elektroniskā veidā, proti, šajā gadījumā no darba elektroniskā pasta adreses, ko šai personai ir piešķīrusi administrācija, tad, ņemot vērā pašas ieinteresētās personas izvēlēto saziņas veidu, šai administrācijai saskaņā ar formu paralēlisma principu ir leģitīmas tiesības savu atbildi paziņot ieinteresētajai personai arī e‑pasta vēstulē, kas ir nosūtīta no iecēlējinstitūcijas, ieinteresētās personas lūguma adresāta, elektroniskās pasta adreses uz ierēdņa darba elektronisko pasta adresi.

Iestāde nevar prezumēt, ka iekšējs paziņojums elektroniskā veidā, proti, e‑pasts ar ziņu par iecēlējinstitūcijas lēmuma pastāvēšanu un pieejamību “tiešsaistē”, ir nonācis līdz adresātam, tiklīdz viņš fiziski atrodas savā darba vietā. Savukārt, šādu prezumpciju var izdarīt, ja attiecīgā iestāde pamatojas nevis uz vienkāršām norādēm, bet gan uz tādiem apstākļiem, tostarp pašas ieinteresētās personas norādītiem apstākļiem, kas liecina, ka šī persona kā adresāts savā darba elektroniskajā pasta adresē ir saņēmusi e‑pastu un ka tā, visticamāk, ir varējusi atvērt hipersaiti un pienācīgi iepazīties ar lēmumu, par kura pastāvēšanu ir ticis paziņots e‑pastā.

Apstāklim, ka administrācija ieinteresētajai personai nav prasījusi apliecinājumu par e‑pasta izlasīšanu, nav nozīmes attiecībā uz datumu, kas ir uzskatāms par datumu, kurā ieinteresētajai personai ir bijusi iespēja atbilstoši iepazīties ar iecēlējinstitūcijas lēmumu, jo ieinteresētā persona savas e‑pasta vēstules ir šķirojusi pēc svarīguma un tātad pēc tā, kuru izlasīšanu ir uzskatījusi par noderīgu.

(skat. 39., 42.–59., 46. un 47. punktu)

Tiesa: 1976. gada 15. jūnijs, Jänsch/Komisija, 5/76, 10. punkts.

Civildienesta tiesa: 2007. gada 25. aprīlis, Lebedef‑Caponi/Komisija, F‑71/06, 29.–31. un 34. punkts; 2009. gada 7. oktobris, Pappas/Komisija, F‑101/08, 43. punkts; 2010. gada 16. decembris, AG/Parlaments, F‑25/10, 38. un 39. punkts.
No Civildienesta tiesas Reglamenta 105. panta c) punkta izriet, ka atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi ir ierobežoti, pirmkārt, ar tiesāšanās izdevumiem tiesvedībā Civildienesta tiesā un, otrkārt, ar tiesāšanās izdevumiem, kas ir bijuši nepieciešami šim mērķim.

Nosakot atlīdzināmos tiesāšanās izdevumus, Civildienesta tiesa ņem vērā visus lietas apstākļus līdz rīkojuma par tiesāšanās izdevumu noteikšanu izdošanas brīdim, tostarp nepieciešamos izdevumus saistībā ar tiesāšanās izdevumu noteikšanas procedūru.

Šajā ziņā, kā izriet no Tiesas statūtu 19. panta pirmās daļas, kas ir piemērojama Civildienesta tiesai saskaņā ar minēto statūtu I pielikuma 7. panta 1. punktu, iestādes var izmantot advokāta palīdzību. Tātad atlīdzība advokātam ietilpst saistībā ar tiesvedību radušos nepieciešamo izdevumu jēdzienā un iestādei nav jāpierāda, ka šāda palīdzība ir bijusi objektīvi pamatota. Līdz ar to, lai gan fakts, ka Komisiju pamatlietā un pagaidu noregulējuma tiesvedībā pārstāvēja divi pārstāvji un ārštata advokāts, neietekmē šo tiesāšanās izdevumu potenciāli atlīdzināmo raksturu un principā nekas neparedz to izslēgšanu, tas var ietekmēt in fine atgūstamo tiesāšanās izdevumu, kuri ir radušies lietas izskatīšanā, apmēra noteikšanu.

(skat. 23., 26. un 27. punktu)

Atsauces

Vispārējā tiesa: rīkojumi, 2012. gada 23. marts, Kerstens/Komisija, T‑498/09 P‑DEP, EU:T:2012:147, 15. un 20. punkts, un 2013. gada 28. maijs, Marcuccio/Komisija, T‑278/07 P‑DEP, EU:T:2013:269, 14. punkts.

Civildienesta tiesa: rīkojums, 2010. gada 26. aprīlis, Schönberger/Parlaments, F‑7/08 DEP, EU:F:2010:32, 23. punkts.
EIROPAS SAVIENĪBAS CIVILDIENESTA TIESAS RĪKOJUMS (pirmā palāta)

2013. gada 16. decembrī

CL

pret

Eiropas Vides aģentūru (EVA)

“Civildienests — Pagaidu darbinieks — Slimības atvaļinājums — Atjaunošana darbā — Rūpības pienākums — Psiholoģiska vardarbība”

Priekšmets

Prasība, kas celta saskaņā ar LESD 270. pantu un ar kuru CL būtībā lūdz atcelt 2012. gada 21. februāra vēstuli par viņa atjaunošanu darbā pēc ilgstoša slimības atvaļinājuma, atcelt 2012. gada 20. septembra lēmumu, ar kuru noraidīta viņa 2012. gada 21. maija sūdzība, kas iesniegta par minēto vēstuli, kā arī piespriest Eiropas Vides aģentūrai (EVA) samaksāt viņam summu, kas atbilst viena gada darba samaksai, kā atlīdzību par viņam nodarītajiem zaudējumiem

Nolēmums

Prasību noraidīt. CL sedz savus un atlīdzina Eiropas Vides aģentūras tiesāšanās izdevumus.

Kopsavilkums

Ierēdņi – Administrācijas pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses – Apjoms – Pastiprināts pienākums gadījumā, ja tiek ietekmēta ierēdņa garīgā veselība

(Civildienesta noteikumu 24. pants)

Administrācijas pienākuma ņemt vērā ierēdņu intereses jēdziens atspoguļo savstarpējo tiesību un pienākumu līdzsvaru, kurš ar Civildienesta noteikumiem izveidots attiecībās starp publiskas iestādes administrāciju un publiskā dienesta darbiniekiem. Šis līdzsvars tostarp nozīmē, ka, administrācijai lemjot par ierēdņa situāciju, tā ņem vērā visus apstākļus, kas var ietekmēt tās lēmumu, un ka tādējādi tā ņem vērā ne tikai dienesta intereses, bet arī attiecīgā ierēdņa intereses.

Pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses gadījumos, kad pastāv aizdomas par to, ka grūtībām, ar kurām ierēdnis sastopas savu uzdevumu izpildē, ir medicīnisks iemesls, liek administrācijai pielikt visas pūles, lai novērstu šīs aizdomas. Turklāt administrācijas pienākumi, kas izriet no pienākuma ņemt vērā ierēdņu intereses, ir ievērojami pastiprināti īpašajā gadījumā, kad ir šaubas par ierēdņa garīgo veselību un tādējādi viņa spējām pienācīgi aizstāvēt savas intereses. Tātad šajos īpašajos apstākļos administrācijai ir jāuzstāj, lai ierēdnis piekristu veikt papildu medicīnisku pārbaudi, it īpaši izmantojot iestādes tiesības likt ierēdni izmeklēt ārstam konsultantam, pamatojoties uz Civildienesta noteikumu 59. panta 1. punkta trešo daļu.

(skat. 45. un 46. punktu)

Atsauces

Tiesa: 1980. gada 28. maijs, 33/79 un 75/79 Kuhner/Komisija, 22. punkts; 1994. gada 29. jūnijs, C‑298/93 P Klinke/Tiesa, 38. punkts.

Civildienesta tiesa: 2006. gada 13. decembris, F‑17/05 De Brito Sequeira Carvalho/Komisija, 72. punkts; 2010. gada 28. oktobris, F‑92/09 U/Parlaments, 65. un 85. punkts.
Procedūrā par pensijas tiesību pārskaitīšanu, kas paredzēta Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punktā, lēmums, kuru atkarībā no gadījuma pieņem iecēlējinstitūcija vai institūcija, kas ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, un ar kuru faktiski īsteno līdzekļu, kas atspoguļo ieinteresētās personas uzkrātās pensijas tiesības pirms tās stāšanās darbā Savienības dienestā, pārskaitīšanu, ir nelabvēlīgs akts, par kuru var iesniegt prasību saskaņā ar LESD 270. pantu un Civildienesta noteikumu 91. panta 1. punktu. Savukārt priekšlikums par pensijas tiesību noteikšanu, pat ja ieinteresētā persona to ir akceptējusi, nav nelabvēlīgs akts, par kuru varētu iesniegt prasību atbilstoši LESD 270. pantam un Civildienesta noteikumu 91. panta 1. punktam.

Ieskaitāmos izdienas gadus var atzīt tikai tad, ja ierēdnis piekrīt procedūras par līdzekļu, kas atspoguļo šīs ieinteresētās personas attiecīgajā ārējā pensiju fondā iegūtās pensijas tiesības, pārskaitīšanu uz Savienības pensiju sistēmu, turpināšanai, šo piekrišanu paskaidrojot ar iesniegto priekšlikumu par izdienas gadu noteikšanu, kuru ir sniegusi iecēlējinstitūcija vai institūcija, kas ir pilnvarota noslēgt darba līgumus, pamatojoties uz attiecīgā valsts pensiju fonda paziņoto pagaidu līdzekļu apmēru.

Šajā ziņā priekšlikuma par pensijas tiesību noteikšanu stadijā attiecīgā iestāde tikai apņemas pareizi piemērot ieinteresētās personas situācijā Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punktu un vispārējos īstenošanas noteikumus. Šis attiecīgās iestādes pienākums izriet tieši no aplūkojamām Civildienesta noteikumu normām pat tad, ja iestādei nav tiešu saistību.

Tādējādi no šādām saistībām, kas izteiktas priekšlikumā par izdienas gadu noteikšanu, neizriet nedz jauns minētās iestādes pienākums, nedz līdz ar to ieinteresētās personas juridiskā stāvokļa izmaiņas, it īpaši tāpēc, ka, pat ja ieinteresētā persona piekrīt tās citā shēmā iegūto pensijas tiesību pārskaitīšanai uz Savienības pensiju sistēmu, priekšlikuma autorei iestādei tomēr, nododot valsts [pensiju] fonda paziņoto kapitāla summu, nav atbilstoša pienākuma automātiski atzīt ieinteresētajai personai to izdienas gadu skaitu, kas norādīts sākotnējā priekšlikumā, atbilstoši kuram ierēdnis ir apstiprinājis savu vēlmi pārskaitīt šo kapitālu uz Savienības pensiju sistēmu.

(skat. 32.–36. punktu)

Atsauces

Vispārējā tiesa: spriedumi, 2015. gada 13. oktobris, Komisija/Verile un Gjergji, T‑104/14 P, EU:T:2015:776, 50., 52., 53. un 74. punkts; Komisija/Cocchi un Falcione, T‑103/13 P, EU:T:2015:777, 66. punkts, un Teughels/Komisija, T‑131/14 P, EU:T:2015:778, 37., 46., 48., 49., 58. un 70. punkts.
LV
Jud ikatūr askrājums
ECLI:EU:F:2010 :171 1CIVILDIENESTA TIESAS R ĪKOJUMS
(pirmā palāta)
2010 . gada 16 . decembrī
Lieta F-25/10
AG
pret
Eiropas Parlamentu
Civildienests — Ierēdņi — Atlaišana pārbaudes laika b eigās — Acīmredzama nepieņemamība — 
Novēlota prasība — Paziņošana ierakstītā vēstulē ar p aziņojumu par izsniegšanu
PriekšmetsPrasība, ka s celta saskaņā ar L ESD 270 . pantu, ku rš atbilstoši tā 106 .a pantam ir 
piemērojams EAEK līgumam, ar ku ru A G p rasa it īpaši atcelt Parlamenta 2009 . gada 
14. maija lēmumu, ar ku ru viņš ir a tlaists no dar ba pārbaudes laika b eigās, un Parlamenta 
2009 . gada 21 . decembra lēmumu, ar ku ru no raidīta viņa sūdzība par m inēto lēmumu, kā 
arī piespriest Parlamentam atlīdzināt zaudējumus, ko v iņa ir c ietusi šo lēmumu dēļ
NolēmumsPrasību no raidīt kā acīmredzami nepieņemamu. Prasītāja sedz visus tiesāšanās izdevumus.
Kopsavilkums
Ierēdņi — Prasība — Termiņi — Atskaites datums — Paziņošana — Jēdziens
(Civildienesta noteikumu 90 . panta 2. punkts)
Ja lēmums tiek paziņots ierakstītā vēstulē ar p aziņojumu par izsniegšanu pastā, ir u zskatāms, ka t ā 
adresāts ir ar t o iepazinies, ko a pliecina tā uz paziņojuma par saņemšanu pastā uzliktais paraksts. 
Gadījumā, ja ierakstīto vēstuli nevar p arakstīt tās adr esāts, jo tas, neatrodoties savā dzīvesvietā brīdī, 
kad t ur ierodas pasta ierēdnis, atturas ve ikt jebkādas dar bības vai neizņem v ēstuli termiņā, kurā tā 
parasti tiek saglabāta pasta iestādē, ir j āuzskata, ka l ēmums ir p ienācīgi paziņots tā adr esātam š ī 
termiņa beigu da tumā.
Tomēr prezumpcija, ka l ēmums ir t icis paziņots adr esātam, beidzoties ierakstītas vēstules glabāšanas 
pasta iestādēs parastajam termiņam, nav absolūta. Tās piemērošana ir a tkarīga no t ā, vai ad ministrācija 
pierāda p aziņošanas ierakstītā vēstulē likumību, it īpaši izsniedzot paziņojumu par ierašanos pastā 
adresāta pēdējā no rādītajā adr esē. Turklāt šī prezumpcija ir a tspēkojama. Adresāts var m ēģināt 
pierādīt, ka v iņš tika ka vēts, it īpaši slimības dēļ vai no v iņa gribas neatkarīga force majeure gadījuma 
dēļ, lietderīgi iepazīties ar p aziņojumu par ierašanos pastā.
Tomēr prombūtne, kas pamatota tikai ar b rīvdienām, nevar tikt u zskatīta par leģitīmu iemeslu, kas 
būtu šķērslis šādai p aziņošanas prezumpcijai. Ja tīri pe rsoniski iemesli varētu atspēkot šo prezumpciju, 
tiesību akta adr esāts varētu zināmā mērā izvēlēties brīdi, kad v iņš faktiski vēlas ar t o iepazīties.
2 ECLI:EU:F:2010 :171KOPSAVILKUMS—LIETAF-25/10
AG/PARLAMENTS
Paziņošanas prezumpcija nekādi neaizskar t iesības uz efektīvu tiesību aizsardzību, it īpaši noteikumu, 
kas regulē piekļuvi Savienības tiesai, paredzamību. Trīs mēnešu un desmit dienu termiņš prasības 
celšanai ir p ietiekami ilgs, lai pamatotas prombūtnes brīvdienu dēļ situācija netraucētu iespējai celt 
prasību.
(skat. 41 .–44., 48 . un 50 . punktu)
EIROPAS SAVIENĪBAS CIVILDIENESTA TIESAS RĪKOJUMS

(pirmā palāta)

2014. gada 10. septembrī

Maria Teresa Visser‑Fornt Raya

pret

Eiropas Policijas biroju (Eiropolu)

“Civildienests — Tiesvedība — Tiesāšanās izdevumu noteikšana”

Priekšmets

Prasības pieteikums par tiesāšanās izdevumu apmēra noteikšanu, ko M. T. Visser‑Fornt Raya iesniegusi pēc sprieduma Visser‑Fornt Raya/Eiropols (F‑35/09, EU:F:2010:61).

Nolēmums

Tiesāšanās izdevumu, kas Eiropas policijas birojam ir jāatmaksā M. T. Visser‑Fornt Raya, kopējā summa tiek noteikta EUR 1343,18 apmērā; minētajai summai tiek pieskaitīti nokavējuma procenti no šī rīkojuma izsniegšanas dienas līdz samaksas dienai, kuri tiks maksāti atbilstoši procentu likmei, kura tiek aprēķināta, pamatojoties uz procentu likmi, ko Eiropas Centrālā banka noteikusi par galvenajām refinansēšanas operācijām, kura ir piemērojama iepriekš minētajā laika posmā, pieskaitot šai likmei divus punktus.

Kopsavilkums

Tiesvedība – Tiesāšanās izdevumi – Apmēra noteikšana – Atlīdzināmie tiesāšanās izdevumi – Vērā ņemami elementi – Starp lietas dalībnieku un tā advokātu noslēgta vienošanās par honorāriem – Izslēgšana

(Civildienesta tiesas Reglamenta 91. panta b) punkts)

Savienības tiesa nav tiesīga noteikt apmēru honorāriem, kas lietas dalībniekiem ir jāmaksā saviem advokātiem, bet tā ir tiesīga noteikt to atlīdzības apmēru, kādā šī atlīdzība var tikt atgūta no lietas dalībnieka, kuram ir piespriests segt tiesāšanās izdevumus. No tā izriet, ka pierādījumi par tiesāšanās izdevumu, kurus prasīts atlīdzināt, samaksu nav nepieciešami, lai Civildienesta tiesa noteiktu atlīdzināmo tiesāšanās izdevumu apmēru.

Lemjot par prasību par tiesāšanās izdevumu apmēra noteikšanu, Savienības tiesai nav jāņem vērā par tiem noslēgta iespējamā vienošanās starp attiecīgo lietas dalībnieku un tā pārstāvjiem vai padomdevējiem.

Tādējādi fakts, ka saskaņā ar vienošanos, kas noslēgta starp prasītāju un tā advokātiem, ir nolemts, ka prasītājs nemaksās honorāru saviem advokātiem, neietekmē prasītāja tiesības piedzīt tiesāšanās izdevumus, kas radušies pamata tiesvedībā.

(skat. 14., 19. un 20. punktu)

Atsauces

Tiesa: rīkojumi Leeuwarder Papierwarenfabriek/Komisija, 318/82, EU:C:1985:468, 2. punkts; C. A. S./Komisija, C‑204/07 P‑DEP, EU:C:2009:526, 13. punkts, un Kronofrance/Vācija u.c., C‑75/05 P‑DEP, EU:C:2013:458, 30. punkts.
Iestādes lēmums noraidīt lūgumu par zaudējumu atlīdzību veido neatņemamu sastāvdaļu administratīvajā procesā pirms Civildienesta tiesā iesniegtās prasības par atbildības noteikšanu, un tātad pret to vērstie prasījumi to atcelt nevar tikt izvērtēti atsevišķi no prasījumiem par kompensāciju.

(skat. 23. punktu)

Pirmās instances tiesa: 1997. gada 18. decembris, T-90/95 Gill/Komisija, Recueil FP, I-A-471. un II-1231. lpp., 45. punkts; 2001. gada 6. marts, T-77/99 Ojha/Komisija, Recueil FP, I-A-61. un II-293. lpp., 68. punkts; 2002. gada 5. decembris, T-209/99 Hoyer/Komisija, Recueil FP, I-A-243. un II-1211. lpp., 32. punkts.
CIVILDIENESTA TIESAS RĪKOJUMS (pirmā palāta)

2009. gada 7. oktobrī

Lieta F‑122/07

Luigi Marcuccio

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

Civildienests – Ierēdņi – Lūgums veikt izmeklēšanu – Iestādes atteikums pārtulkot lēmumu prasītāja izvēlētajā valodā – Acīmredzama nepieņemamība – Acīmredzami juridiski nepamatota prasība

Priekšmets Prasība, kas celta saskaņā ar EKL 236. pantu un EAEKL 152. pantu un ar kuru L. Marcuccio galvenokārt lūdz atcelt Komisijas lēmumu, ar kuru ticis noraidīts viņa pieteikums veikt izmeklēšanu par konkrētiem notikumiem 2001. un 2003. gadā, kā arī prasība piespriest Komisijai samaksāt viņam zaudējumu atlīdzību

Nolēmums Prasītāja prasību noraidīt kā daļēji acīmredzami nepieņemamu un daļēji kā acīmredzami juridiski nepamatotu. Prasītājs atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

Kopsavilkums

Ierēdņi – Administrācijas pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses – Pienākums adresēt ierēdnim individuāla lēmuma tekstu valodā, kuru viņš padziļināti pārvalda (EKL 21. pants; Pamattiesību hartas 41. panta 4. punkts; Komisijas iekšējā reglamenta pielikuma 4. punkts)





Saskaņā ar iestāžu pienākumu ņemt vērā ierēdņu intereses tām ir jāadresē ierēdnim individuāls lēmums tādā valodā, kuru viņš pārvalda padziļināti.

Ne no EKL 21. panta trešās daļas, ne no Labas administratīvās prakses kodeksa 4. punkta, ne arī no Pamattiesību hartas 41. panta 4. punkta nevar secināt, ka jebkuram Kopienu iestādes lēmumam, kas ir adresēts kādam no tās ierēdņiem, ir jābūt rakstītam sākotnējās sarakstes valodā. Šīs normas ir piemērojamas iestāžu un to darbinieku attiecībām vienīgi tad, ja viņi nosūta iestādēm tekstu tikai kā Savienības pilsoņi, nevis kā Kopienu ierēdņi vai citi darbinieki. Ja iestādēm katrā gadījumā būtu pienākums atbildēt uz ierēdņa pieteikumu tajā pašā valodā, kādu viņš izmantojis pieteikumā, tas iestādēm radītu nepārvaramas grūtības.

(skat. 60.–65. punktu)

Atsauces

Pirmās instances tiesa: 2000. gada 23. marts, T‑197/98 Rudolph/Komisija, Recueil FP, I‑A‑55. un II‑241. lpp., 46. punkts; 2001. gada 7. februāris, T‑118/99 Bonaiti Brighina/Komisija, Recueil FP, I‑A‑25. un II‑97. lpp., 13. punkts; 2006. gada 17. maijs, T‑95/04 Lavagnoli/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑2‑121. un II‑A‑2‑569. lpp., 48. punkts.

Civildienesta tiesa: 2007. gada 13. decembris, F‑51/05 un F‑18/06 Duyster/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑1‑0000. un II‑A‑1‑0000. lpp., 58. un 59. punkts.
Saskaņā ar Komisijā piemērojamo procedūru disciplinārlietu jomā prasība veikt administratīvu izmeklēšanu pirms disciplinārlietas uzsākšanas izriet no tās pieņemtajiem vispārīgiem īstenošanas noteikumiem saistībā ar administratīvo izmeklēšanu un disciplinārlietu norisi. Līdz ar to, tiklīdz Komisija uzsāk disciplinārlietu, neveicot administratīvo izmeklēšanu par apsūdzošiem vai attaisnojošiem faktiem un no tās izdarot secinājumus attiecībā uz ieinteresēto personu, tai nesniedzot iespēju izteikt savu viedokli, tā pārkāpj pienākumus, kuri tai ir noteikti minēto vispārīgo īstenošanas noteikumu 3. panta 2. punktā un 4. panta 4. punktā.

(skat. 65. un 82. punktu)
Eiropas Investīciju bankas izveidotās Pārsūdzību izskatīšanas komitejas personāla novērtēšanas jomā iespēja atzīt par spēkā neesošu jebkuru apgalvojumu, kas ietverts Bankas darbinieka novērtējuma ziņojumā, nozīmē, ka minētā komiteja ir pilnvarota katram no šiem apgalvojumiem no jauna izvērtēt pamatotību, pirms tos aizliegt. Tādējādi šīs kompetences apjoms skaidri pārsniedz vienkāršu tiesiskuma kontroles pilnvaru un tiesību akta rezolutīvās daļas atcelšanas pilnvaru apjomu tiktāl, ciktāl tās ietver iespēju atzīt par spēkā neesošu pat tādu pamatojumu, kurš attaisno tā rezolutīvās daļas pieņemšanu, neatkarīgi no šī pamatojuma svarīguma minētā tiesību akta pamatojuma sistēmā.

Šīs Pārsūdzību izskatīšanas komitejas pilnīgas kontroles pilnvaras ir apstiprinātas ar tai skaidri atzīto kompetenci grozīt nopelnu galīgo vērtējumu, kas izriet no iekšējās pārsūdzības autora snieguma kopējā novērtējuma. Proti, ieinteresētās personas nopelnu galīgā novērtējuma grozīšana nozīmē, ka šī komiteja sīki pārbauda visus apstrīdētajā ziņojumā iekļautos nopelnu vērtējumus attiecībā uz to, vai pastāv iespējamas kļūdas faktu novērtēšanā vai tiesību piemērošanā, un ka tā attiecīgā gadījumā var vērtētāja vietā no jauna izvērtēt šos nopelnus.

(skat. 37. un 38. punktu)

Vispārējā tiesa: spriedumi, 2012. gada 27. aprīlis, De Nicola/EIB, T‑37/10 P, EU:T:2012:205, 41. punkts, un 2013. gada 16. septembris, De Nicola/EIB, T‑618/11 P, EU:T:2013:479, 37. punkts.