No LESD 39. un 40. panta, Regulas Nr. 1234/2007, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (Vienotā TKO regula), preambulas 65. un 77. apsvēruma, kā arī šīs regulas 164. panta 3. punkta b) apakšpunkta kopīgas interpretācijas izriet, ka pamatmērķis, ko attiecīgā gadījumā ir paredzēts sasniegt ar eksporta kompensāciju piešķiršanu, ir stabilizēt iekšējo tirgu. Šajā ziņā Regulas Nr. 1234/2007 162. pantā Komisijai ir piešķirta rīcības brīvība ieviest vai neieviest eksporta kompensācijas un tādējādi arī atcelt visas ieviestās kompensācijas.

Visbeidzot, tā kā saskaņā ar Regulas Nr. 1234/2007 164. panta 3. punktu Komisija var noteikt eksporta kompensācijas, pamatojoties uz vienu vai vairākiem no šajā tiesību normā norādītajiem aspektiem, ir jāuzskata, ka regulā, kas ir pieņemta, pamatojoties uz šo tiesību normu, nav pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, ja šis vērtējums pamatoti varēja tikt balstīts uz vismaz vienu no šiem aspektiem.

Tā kā it īpaši Regulas Nr. 1234/2007, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (Vienotā TKO regula),164. panta 3. punktā nav noteikts nekāds konkrēts apmērs vai konkrēta aprēķina metode, saistībā ar eksporta kompensāciju noteikšanu nekas neliedz Komisijai, izvērtējot šajā tiesību normā minētos aspektus, veikt pagaidu noteikšanu nulles apmērā. Turklāt, tā kā šīs regulas 164. panta 2. punktā Komisijai ir atļauts vai nu saglabāt kompensācijas apmēru nemainīgu ilgāk nekā trīs mēnešus vai starplaikā to grozīt, nevar uzskatīt, ka šajā tiesību normā tai ir noteikts pienākums sistemātiski ik pēc trim mēnešiem sasaukt lauksaimniecības tirgu kopīgās organizācijas Pārvaldības komitejas sanāksmes ar vienīgo mērķi formalizēt iepriekš noteikto kompensāciju Šāda interpretācija, kas liktu Komisijai un Pārvaldības komitejai nelietderīgi sasaukt sanāksmes, nebūtu saderīga ar labas pārvaldības principu.

Runājot par procedūru, atbilstoši kurai Komisija pieņem īstenošanas aktus, Regulas Nr. 182/2011, ar ko nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru izmantošanu, 3. panta 3. punktā paredzētā pirmā termiņa mērķis ir ļaut lauksaimniecības tirgu kopīgās organizācijas Pārvaldības komitejas, ko veido dalībvalstu pārstāvji, locekļiem pirms visām sanāksmēm mierīgi izskatīt īstenošanas akta projektu un otrajam termiņam ir jāļauj šiem komitejas locekļiem izteikt savu viedokli par minēto projektu. Turklāt, tā kā LESD 291. panta 3. punktā ir tieši paredzēts, ka dalībvalstis veic kontroli attiecībā uz Komisijas īstenošanas pilnvaru izmantošanu, kas tai ir uzticētas atbilstoši šī panta 2. punktam, ir jāatzīst, ka pirmā termiņa mērķis ir arī nodrošināt informācijas sniegšanu dalībvalstu valdībām ar tās pārstāvošo Pārvaldības komitejas locekļu starpniecību par Komisijas priekšlikumiem, lai šīs valdības, izmantojot iekšējās un ārējās konsultācijas, varētu definēt nostāju ar mērķi nodrošināt katras no tām interešu aizsardzību Pārvaldības komitejā. Kā izriet no Regulas Nr. 182/2011 3. panta 7. punkta, Pārvaldības komitejas locekļi ir minēto valdību pārstāvji, kurām ir jālemj par atbilstošo to pārstāvības līmeni dažādajos procedūras posmos.

Šādos apstākļos ir jākonstatē, ka prakse, saskaņā ar kuru īstenošanas akta projekts tiek iesniegts Pārvaldības komitejai tikai sanāksmē, kas ir sasaukta šī akta izskatīšanai, nav saderīga nedz ar Regulas Nr. 182/2011 3. panta 3. punkta formulējumu, nedz ar tajā izvirzītajiem mērķiem. Būtībā Komisija, šādi rīkojoties, neievēro pirmo minēto četrpadsmit dienu termiņu. Turklāt šāda prakse apdraud Regulas Nr. 182/2011 uzbūvi, kuras 8. pantā Komisijai ir ļauts vajadzības gadījumā pieņemt tieši piemērojamas regulas bez iepriekšējas konsultēšanās ar Pārvaldības komiteju. Visbeidzot, minētā prakse, kuras dēļ Pārvaldības komitejas locekļi nevar izteikt savu viedokli un ierosināt grozījumus ārpus atbilstošās sanāksmes norises laika, ir pretrunā šīs regulas 3. panta 4. punkta pirmajai daļai, saskaņā ar kuru minētajiem komitejas locekļiem ir jābūt iespējai to izdarīt jebkurā brīdī pirms tiesību akta pieņemšanas.

Turklāt, lai arī Komisijas pastāvīgā prakse varēja atbilst pirms Regulas Nr. 182/2011 pieņemšanas pastāvošajam tiesiskajam regulējumam, proti, regulējumam, ko veidoja komitoloģijas lēmumi, primāro tiesību grozījumi, kas izrietēja no Līguma par Eiropas Savienības darbību pieņemšanas, kā arī pēc tam sekojošie atvasināto tiesību grozījumi, kas izrietēja no Regulas Nr. 182/2011 pieņemšanas, liedz turpināt izmantot šādu praksi.

(skat. 102.–107. un 113. punktu)