ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Direktīvas 92/50 par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai [publisko pakalpojumu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanai] 1. panta b) punkta pirmajā daļā ir paredzēts, ka “līgumslēdzējas iestādes” ir publisko tiesību subjekti, un tā otrajā daļā — ka “publisko tiesību subjekts” ir jebkura struktūra, kas nodibināta ar konkrētu mērķi apmierināt vispārējas vajadzības un neveic rūpnieciskas vai komerciālas darbības (pirmais ievilkums), kas ir juridiska persona (otrais ievilkums) un ko galvenokārt finansē valsts, reģionālas vai vietējas iestādes vai citi publisko tiesību subjekti; vai ko šie subjekti pārrauga; vai kuru vadībā, pārvaldē vai uzraudzības struktūrā vairāk nekā pusi locekļu ieceļ valsts, reģionālas vai vietējas iestādes vai citi publisko tiesību subjekti (trešais ievilkums).

Atiecībā uz trešo ievilkumu frāze “galvenokārt finansē valsts” ir interpretējama tādējādi, ka šāds finansējums pastāv tad, ja sabiedrisko raidorganizāciju, kuras ir publisko tiesību subjekti, kas ir juridiskas personas un kas rīkojas sabiedrības interesēs, nav atkarīgas no valsts varas, tiek pārvaldītas un organizētas, izslēdzot jebkādu valsts varas ietekmi, un kuras neietilpst nekādā valsts organizācijā, darbības tiek galvenokārt finansētas no nodokļa, kas jāmaksā personai, kuras turējumā ir raiduztvērējs, un kuru ietur, aprēķina un saņem saskaņā ar valsts šajā sakarā noslēgtiem līgumiem un kurš neizriet no tiesiska darījuma starp šīm organizācijām un patērētājiem.

Turklāt sabiedrisko raidorganizāciju finansējuma gadījumā atbilstoši minētajiem noteikumiem nosacījums “finansē valsts” nenozīmē to, ka valstij vai citām valsts iestādēm ir tieši jāietekmē šādas organizācijas pakalpojumu publiskā iepirkuma procedūra, kuriem nav nekāda sakara ar šo subjektu uzdevuma sniegt sabiedriskus pakalpojumus izpildi. Tiktāl, ciktāl, ņemot vērā to finansējuma veidu, sabiedrisko raidorganizāciju pastāvēšana ir atkarīga no valsts, šo subjektu atkarības no valsts nosacījums ir izpildīts, neizvirzot prasību, lai valsts konkrēti ietekmētu dažādu attiecīgo subjektu lēmumus publiskā iepirkuma jomā.

(sal. ar 41., 50., 54., 55., 60. punktu un rezolutīvās daļas 1. un 2. punktu)
Pats par sevi saprotams, ka Komisija zaudē savu kompetenci izskatīt koncentrāciju, ja attiecīgie uzņēmumi pilnībā atsakās no sava koncentrācijas projekta, tomēr citādi ir gadījumā, ja puses piedāvā tikai daļējus projekta grozījumus. Šādi priekšlikumi nerada Komisijai pienākumu pārskatīt savu kompetenci, tādējādi attiecīgajiem uzņēmumiem dodot iespēju būtiski traucēt likumdevēja noteikto procesa gaitu un kontroles efektivitāti, uzliekot Komisijai pienākumu nepārtraukti pārbaudīt savu kompetenci, nevis pārbaudīt lietu pēc būtības. Šādu interpretāciju apstiprina Regulas Nr. 4064/89 8. panta 2. punkta otrā daļa, kurā ir skaidri noteikts, ka uzņēmumu piedāvātās vai veiktās saistības ir elementi, kas Komisijai ir jāņem vērā, pārbaudot lietu pēc būtības, proti, pārbaudot koncentrācijas saderību vai nesaderību ar kopējo tirgu, savukārt šīs saistības nevar atņemt Komisijai kompetenci, jo tā jau ir pārbaudīta procedūras pirmajā stadijā.

Regulas Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrācijas kontroli pamatnoteikumi, it īpaši tās 2. pants, piešķir Komisijai zināmu diskrecionāru varu, it īpaši attiecībā uz ekonomiskas dabas novērtējumiem. Tā rezultātā šīs varas izmantošana, kas ir būtiska koncentrācijas jomas noteikumu definēšanai, Kopienu tiesai jākontrolē, ņemot vērā izvērtēšanas brīvību, kas ir pamatā ekonomiskas dabas noteikumiem, kuri veido daļu no koncentrāciju regulējuma.

It īpaši to nosacījumu un pienākumu samērīguma kontrole, ko Komisija saskaņā ar Regulas Nr. 4064/89 8. panta 2. punktu var noteikt koncentrācijas dalībniekiem, tiek nevis veikta, lai pārbaudītu, vai pēc īstenošanas koncentrācijai vēl būs Kopienas mērogs, bet gan lai nodrošinātu, ka minētie nosacījumi un pienākumi būtu samērīgi ar identificēto konkurences problēmu un ļautu to pilnībā novērst.

(sal. ar 53. un 54. punktu)
Produktu, kas izplūduši no naftas vada, daļēju zaudējumu sakarā ar to, ka tie ir šķidrā veidā un ka zemes, uz kuras tie izplūda, struktūra neļāva tos atgūt, nevar uzskatīt par “zaudējumiem, kas iespējami preču īpatnību dēļ” Direktīvas 92/12 par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību, kas grozīta ar Direktīvu 94/74, 14. panta 1. punkta otrā teikuma nozīmē. Saskaņā ar šīs pašas normas redakciju tā ir piemērojama tikai attiecībā uz zaudējumiem, kas iespējami preču īpatnību dēļ, kas atgadījušies atsevišķu ierobežoti uzskaitītu darbību, t.sk. pārvietošanas, ietvaros. Lai gan zaudējumu, kas iespējami preču īpatnību dēļ jēdziens var ietvert par “tehniskiem” sauktus zaudējumus, to nevar attiecināt uz nejaušiem zaudējumiem. Turklāt, ņemot vērā, ka atbrīvojums no nodokļa šādiem dabiskiem zaudējumiem atšķiras no tā, kas Direktīvas 92/12 14. panta 1. punkta pirmajā teikumā paredzēts zaudējumiem, kas uzskatāmi par negadījuma vai nepārvaramas varas izraisītiem, pirmo minēto atbrīvojumu no nodokļa nevar interpretēt plaši, attiecinot to uz situācijām, kurās netiek izpildīti nosacījumi, kas ļauj to pieprasīt.

(sal. ar 42.–44. punktu un rezolutīvās daļas 2. punktu)
Likt prasītājam celt Pirmās instances tiesā jaunu prasību par lēmumu, kas attiecas uz to pašu jautājumu, uz kuru attiecas agrāks lēmums, būtu pretēji pareizai tiesvedībai. Prasījums atcelt šo jauno lēmumu, kas iesniegts replikas raksta sniegšanas stadijā, tādējādi ir pieņemams.

No minētā izriet, ka darbinieka prasījums, lai attiecīga iestāde viņam izmaksātu summas, kuras pēc viņa viedokļa nepamatoti tikušas ieturētas no viņa atalgojuma, kā arī likumiskos procentus, ir strīds, kas saistīts ar finansēm Civildienesta noteikumu 91. panta 1. punkta izpratnē.

“Strīdi, kas saistīti ar finansēm” Civildienesta noteikumu 91. panta 1. punkta izpratnē ir ne tikai prasības par atbildību, ko darbinieki ceļ pret kādu iestādi, bet arī visas prasības, kas ir vērstas uz to, lai iestāde darbiniekam izmaksātu summu, kuru viņš uzskata par tādu, uz ko viņam ir tiesības saskaņā ar Civildienesta noteikumiem vai kādu citu to darba attiecības regulējošu aktu.

Civildienesta noteikumu 67. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šīs tiesību normas izpratnē līdzīgi ir tikai pabalsti, kuri ir salīdzināmi un kuriem tāds pats mērķis kā šajos noteikumos paredzētajiem ģimenes pabalstiem.

Saskaņā ar Civildienesta noteikumu 67. panta 3. punktu apgādājamā bērna pabalstu var divkāršot, ja bērnam ir garīga vai fiziska invaliditāte, kas no ierēdņa prasa lielus izdevumus. No tā izriet, ka salīdzināmu pabalstu var atskaitīt tikai no apgādājamā bērna pabalsta daļas, kas tiek pievienota tās daļas divkāršošanas dēļ, kuru darbinieks jebkurā gadījumā saņem.

Luksemburgas īpašais pabalsts invalīdiem vairākos aspektos skaidri atšķiras no Civildienesta noteikumos paredzētā pabalsta.

Luksemburgas pabalsts, kuru piešķir, pamatojoties tikai uz dzīvesvietu Luksemburgas teritorijā, un kurš nav saistīts ar darba attiecībām, ir paredzēts, lai ar piemērotiem pasākumiem atvieglotu invaliditāti, kas ir precīzi definēta likumā. To piešķir personai, kuras viena vai vairākas fiziskās vai psihiskās funkcijas, neraugoties uz ārstēšanu, piemērotu apmācību vai rehabilitāciju un neraugoties uz piemērotā aprīkojuma izmantošanu, ir samazinātas tādā veidā, ka šī persona nevar iztikt bez trešās personas pastāvīgas palīdzības vai aprūpes. Ir acīmredzams, ka šim pabalstam jāļauj segt izdevumus, kas ir vajadzīgi, lai vismaz uz nepilnu laiku nodarbinātu trešo personu, ko neļauj segt Civildienesta noteikumos paredzētā pabalsta daļa, par kuru tas tiek palielināts un kuras summa var tikt izlietota it īpaši tādiem izdevumiem kā aprūpe, rehabilitācija, aprīkojums, specializētā apmācība vai dzīves telpas piemērošana.

No tā izriet, ka apgādājamā bērna pabalsta daļai, ko piešķir atbilstoši Civildienesta noteikumu 67. panta 3. punktam, un Luksemburgas pabalstam nav nedz viens un tas pats priekšmets, nedz arī mērķis un tādējādi Civildienesta noteikumu 67. panta 2. punkta izpratnē tie nav līdzīgi.

(sal. ar 89.–99. punktu)
Lieta C-526/06

Staatssecretaris van Financiën

pret

Road Air Logistics Customs BV

(Hoge Raad der Nederlanden lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Kopienas Muitas kodekss un īstenošanas noteikumi — Kopienas tranzīts — Pārkāpums — Pierādījums tranzīta darījuma likumībai vai pārkāpuma izdarīšanas vietai — Trīs mēnešu termiņa nepiešķiršana šī pierādījuma iesniegšanai — Muitas nodokļu atmaksa — Jēdziens “pēc likuma maksājams””

Tiesas (septītā palāta) 2007. gada 13. decembra spriedums I - 11339

Sprieduma kopsavilkums

Preču brīva aprite – Kopienas tranzīts – Kopienas ārējais tranzīts – Importa vai eksporta nodokļu atmaksāšana vai atbrīvošana no tiem – Pēc likuma maksājama summa

(Padomes Regulas Nr. 2913/92236. panta 1. punkta pirmā daļa, Komisijas Regulas Nr. 2454/93379. panta 2. punkts)

Regulas Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 236. panta 1. punkta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja valsts muitas iestādes atbilstoši Regulas Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Regulai Nr. 2913/92, 379. pantam nav noteikušas muitas parāda rašanās vietu, tas nenozīmē, ka muitas nodokļa summa pēc likuma nav bijusi maksājama.

Tomēr dalībvalsts, kurai piederīga nosūtītāja muitas iestāde, var uzsākt ievedmuitas nodokļa piedziņu tikai tad, ja atbilstoši Regulas Nr. 2454/93379. panta 2. punktam atbildīgajam principālam iepriekš ir norādīts, ka tam ir trīs mēnešu termiņš, lai iesniegtu pierādījumus par faktisko nodarījuma vai pārkāpuma vietu, un ja šie pierādījumi nav iesniegti šajā termiņā.

Neviens no Muitas kodeksa VII sadaļas 2. nodaļas noteikumiem, nedz arī tā struktūra neļauj secināt, ka, nenosakot muitas parāda rašanās vietu, tiktu izslēgta muitas parāda rašanās. Attiecībā uz jēdzienu “pēc likuma maksājams”, šis jēdziens attiecas uz to precēm piemērojamo ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summu, ko nosaka, pamatojoties uz muitošanas elementiem, kas šīm precēm piemērojami ar preci saistītā muitas parāda rašanās brīdī. Līdz ar to, ja pastāv apstāklis, kas rada muitas parādu, pēc likuma maksājamo nodokļa summu var noteikt, piemērojot Kopienu muitas tarifu.

Tomēr trīs mēnešu termiņa, kas ir paredzēts īstenošanas regulas 379. panta 2. punktā, lai iesniegtu pierādījumus par faktisko nodarījuma vai pārkāpuma vietu, paziņošana atbildīgajam principālam ir priekšnosacījums tam, lai muitas iestādes varētu iekasēt šo parādu.

(sal. ar 25., 27., 30., 35. un 36. punktu un rezolutīvo daļu)
Gadījumā, ja, noslēdzot darbību, kas veikta procedūrā “ievešana pārstrādei” (neuzlikšanas sistēma), veicot līdzvērtīgas kompensācijas preces ievešanu un iepriekšēju izvešanu, kompetentās iestādes, pamatojoties uz 216. pantu Regulā Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 2700/2000, nav iebildušas pret atbrīvojuma no ievedmuitas nodokļa piemērošanas ārpuskopienas izcelsmes preces ievešanai, tām ir jāatsakās no minētā ievedmuitas nodokļa vēlākas iegrāmatošanas atbilstoši minētās regulas 220. panta 2. punkta b) apakšpunktam, ja ir izpildīti trīs kumulatīvi nosacījumi. Pirmkārt, nodoklis nav iekasēts pašu kompetento iestāžu kļūdas dēļ, otrkārt, kompetento iestāžu pieļautā kļūda ir tāda rakstura, ka nebija iespējams saprātīgi sagaidīt, ka persona, kas ir atbildīga par samaksu un kas darbojas labā ticībā, to atklās, un, visbeidzot, ka persona, kas ir atbildīga par samaksu, ir ievērojusi visus spēkā esošajā tiesiskajā regulējumā ietvertos noteikumus par muitas deklarāciju. Valsts tiesai, ņemot vērā visus tajā izskatāmās lietas konkrētos apstākļus un it īpaši attiecīgās personas, kas ir atbildīga par samaksu, iesniegtos pierādījumus šajā sakarā, ir jāizvērtē, vai tas tā ir konkrētajā lietā.

(sal. ar 35. punktu un rezolutīvās daļas 2. punktu)
Lieta C-240/06

Tiesvedība, ko ierosinājusi

Fortum Project Finance SA

(Korkein hallinto-oikeus lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“EKL 56. panta 1. punkts — Direktīva 69/335/EEK — 12. panta 1. punkta a) un c) apakšpunkts — Atkāpe no kapitāla dubultas aplikšanas ar nodokli aizlieguma — Kapitāla ieguldījums akciju veidā sabiedrībā, kas nodibināta citā dalībvalstī — Apmaiņa ar akcijām — Pārveduma nodoklis”

Ģenerāladvokāta Īva Bota [Yves Bot] secinājumi, sniegti 2007. gada 5. jūlijā I - 9415

Tiesas (pirmā palāta) 2007. gada 25. oktobra spriedums I - 9433

Sprieduma kopsavilkums

Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Netiešie nodokļi, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai – Kapitāla nodoklis, ko iekasē no kapitāla sabiedrībām

(Padomes Direktīvas 69/335 12. panta 1. punkta a) un c) apakšpunkts)

Direktīva 69/335 par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai, ir interpretējama tādā veidā, ka tās 12. panta 1. punkta c) apakšpunkts nav piemērojams tāda nodokļa uzlikšanai kā Somijas pārveduma nodoklis, ja vērtspapīri tiek nodoti kā kapitāla ieguldījums kapitāla sabiedrībā, kas kā atlīdzību par to no jauna emitē savas akcijas. Šāda nodokļa iekasēšana ir atļauta saskaņā ar minētās direktīvas 12. panta 1. punkta a) apakšpunktu.

Direktīvas 69/335 12. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts attiecas uz īpašām aktīvu kategorijām, proti, pirmkārt, vērtspapīriem un, otrkārt, nekustamo īpašumu un komerclīdzekļiem, bet šī paša 12. panta 1. punkta c) apakšpunkts attiecas uz aktīviem kopumā, proti, “dažādiem aktīviem”, un turklāt pārveduma nodokļa iekasēšanai paredz nosacījumu, ka aktīvus pārved par “tādu atlīdzību, kas nav uzņēmējsabiedrības kapitāla daļas”. Šajos apstākļos saskaņā ar principu par lietderīgo iedarbību “dažādu aktīvu” jēdziens, kas ir iekļauts Direktīvas 69/335 12. panta 1. punkta c) apakšpunktā, var attiekties tikai uz cita veida aktīviem, nevis tiem, kas ir minēti šī 12. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā, proti, attiecīgi “vērtspapīriem” un “nekustamu īpašumu vai komerclīdzekļiem”. Ja Direktīvas 69/335 12. panta 1. punkta c) apakšpunktu interpretētu tā, ka tas attiecas uz “dažādiem aktīviem”, to skaitā tā paša 12. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā paredzētajiem aktīviem, c) apakšpunkta saturs tā rezultātā pilnībā aptvertu minēto apakšpunktu saturu, kā rezultātā to esamībai nebūtu ne nozīmes, ne arī lietderības.

(sal. ar 37.–39. un 43. punktu un rezolutīvo daļu)
15. panta 5. punkts Sestajā direktīvā 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 92/111, kas paredz kuģu, kas tiek izmantoti kuģošanai atklātā jūrā, fraktēšanas atbrīvojumu no nodokļa, ir interpretējams tādā veidā, ka tas attiecas gan uz šo kuģu pilnīgu, gan daļēju fraktēšanu. Tādējādi šī norma nepieļauj tādus valsts tiesību aktus, kas atbrīvojumu no pievienotās vērtības nodokļa piešķir tikai kuģu pilnīgas fraktēšanas gadījumā.

Starptautiskajā tirdzniecībā Sestās direktīvas 15. pantā iekļautais atbrīvojums no pievienotās vērtības nodokļa par eksportu ārpus Kopienas, līdzīgiem darījumiem un starptautiskiem pārvadājumiem ir paredzēts, lai būtu ievērots princips par attiecīgo preču vai pakalpojumu aplikšanu ar nodokļiem tā galamērķa valstī. Jebkurai eksporta darbībai, kā arī jebkurai darbībai, kas ir pielīdzināta eksportam, ir jābūt atbrīvotai no minētā nodokļa, lai nodrošinātu, ka attiecīgā darbība tiek aplikta ar nodokļiem tikai vietā, kur attiecīgās preces tiks patērētas.

Valsts tiesību akti, kas paredz atbrīvojumu no pievienotās vērtības nodokļa piemērot tikai attiecībā uz pilnīgu fraktēšanu, tā piešķiršanu padara atkarīgu no fraktēšanai izmantotā kuģa izmēra, līdz ar to viena un tā paša lieluma krava var tikt aplikta ar nodokli vai atbrīvota no tā atkarībā no tā, vai krava aizņem visu vai tikai daļu no šī kuģa platības, kas ir paredzēta kravai. Jāsecina, ka šāda apstākļa rezultātā Sestās direktīvas 15. panta 5. punktā paredzētais fraktēšanas atbrīvojums no nodokļa zaudē savu lietderību.

Kaut arī noteikumi, kas izmantoti, lai aprakstītu Sestās direktīvas 15. panta 5. punktā paredzēto atbrīvojumu no nodokļa, šajos apstākļos ir jāinterpretē šauri, pārāk šauras fraktēšanas jēdziena interpretācijas rezultātā netiktu ņemts vērā ne šīs normas saturs, ne tās mērķis.

(sal. ar 29. un 31.–33. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)
Keywords

Subject of the case

Rezolutīvā daļa



Keywords

Kopējais muitas tarifs

–

Tarifu pozīcijas (sal. ar 27. un 35. punktu un rezolutīvās daļas 1) un 2) punktu)

Subject of the case

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Hoge Raad der Nederlanden – I pielikuma interpretācija Komisijas 1996. gada 9. septembra Regulā (EK) Nr. 1734/96, ar ko groza I pielikumu Padomes Regulā (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV L 238, 1. lpp.) – Produkts, kas tiek iegūts piena saraudzēšanas rezultātā un, ekstrahējot ievērojamu daudzumu sūkalu, un kas satur 2 % piena proteīnu, kuri 24 līdz 36 stundu ilgā žāvēšanas procesa laikā, pateicoties pievienotā enzīma ietekmei, ir sadalīti

Rezolutīvā daļa

Rezolutīvā daļa:

1) Kombinētās nomenklatūras pozīcija 0406, kas ietverta I pielikumā Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulā (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 1996. gada 9. septembra Regulu (EK) Nr. 1734/96, ir interpretējama tādējādi, ka tajā var tikt klasificēts tāds produkts kā pamata lietā, kas tiek iegūts no rūgušpiena, no kura ir ekstrahēta liela daļa sūkalu un kurā 24 līdz 36 stundu ilgā žāvēšanas procesa laikā, pateicoties pievienotā enzīma ietekmei, piena proteīnu daudzums ir samazināts līdz 2 % no kopējā proteīnu daudzuma, un kura sastāvā ir kazeīns un vairāk nekā 50 % mitruma;

2) Kombinētās nomenklatūras apakšpozīcija 0406 20 90 ir interpretējama tādējādi, ka tajā var tikt klasificēts tāds produkts kā pamata lietā, kas satur vairāk nekā 50 % mitruma un mazāk nekā 1 % taukvielu un kas ir samalts vienādos 2 līdz 4 mm lielos graudos, un kas paredzēts izmantošanai picu garnējuma ražošanā un siera mērču pagatavošanā.
Keywords

Summary



Keywords

1. Noteikumi par nodokļiem – Iekšējie nodokļi – Ievestu lietotu automašīnu reģistrācijas nodeva

(EKL 90. panta pirmā daļa)

2. Noteikumi par nodokļiem – Iekšējie nodokļi – Ievestu lietotu automašīnu reģistrācijas nodeva

(EKL 90. panta pirmā daļa)

Summary

1. Piemērojot vienīgi vērtības samazināšanās kritēriju, kas balstīts uz transportlīdzekļu vecumu, lai noteiktu ar nodokli apliekamo vērtību reģistrācijas nodevas noteikšanai lietotiem transportlīdzekļiem, kas valsts teritorijā ievesti no citas dalībvalsts, un piemērojot vērtības samazinājumu sešus līdz divpadsmit mēnešus veciem transportlīdzekļiem 7 % apmērā vai transportlīdzekļiem, kuru vecums ir viens gads – samazinājumu 14 % apmērā, – kas negarantē, ka maksājamais nodoklis, pat ja tas tā ir tikai atsevišķos gadījumos, nepārsniedz atlikušo nodokļa summu, kas iekļauta līdzīgu lietotu valsts teritorijā jau reģistrētu transportlīdzekļu vērtībā, dalībvalsts neizpilda pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar EKL 90. pantu.

(sal. ar 40., 59. un 61. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

2. Dalībvalsts, kura no citām dalībvalstīm ievestiem lietotiem transportlīdzekļiem piemēro aplikšanas ar nodokli sistēmu, kurā transportlīdzekļu faktiskā vērtības samazināšanās, balstoties uz valsts tiesībās noteiktiem kritērijiem, ir definēta vispārējā un abstraktā veidā, pienākumus, kas šai dalībvalstij uzlikti saskaņā ar EKL 90. pantu, izpilda tiktāl, ciktāl, no vienas puses, kritēriji, uz kuriem ir balstīta iepriekš noteiktā transportlīdzekļu vērtības samazināšanās aprēķina kārtība, ir nodoti atklātībā un, no otras puses, no citas dalībvalsts ievesta lietota transportlīdzekļa īpašniekam ir iespēja apstrīdēt šādas iepriekš noteiktās aprēķina kārtības piemērošanu šim transportlīdzeklim, lai pierādītu, ka tās rezultātā tiek piemērots nodoklis, kas pārsniedz atlikušo nodokļa summu, kura iekļauta līdzīgu lietotu valsts teritorijā jau reģistrētu transportlīdzekļu vērtībā.

(sal. ar 46., 50. un 60. punktu)
Keywords

Summary



Keywords

1. Sociālā politika – Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm sociālā nodrošinājuma jomā – Direktīva 79/7

(Padomes Direktīva 79/7)

2. Dalībvalstis – Pienākumi – Kopienu tiesību izpilde

(EKL 10. pants)

Summary

1. Direktīvā 79/7 par pakāpenisku vienlīdzīgas attieksmes principa pret vīriešiem un sievietēm īstenošanu sociālā nodrošinājuma jautājumos ir pieļauts, ka dalībvalsts, pieņemot tiesisko regulējumu, kas paredz, ka kāda sākotnēji diskriminēta konkrēta dzimuma personu kategorija var piedalīties pensiju sistēmā, ko piemēro pretējā dzimuma personu kategorijai visā to pensijas saņemšanas laikā, šādu atļauju pakārto nosacījumam, ka tiek veiktas korekcijas iemaksas, kas veido starpību starp [sociālajām] iemaksām, kuras veikušas sākotnēji diskriminētās personas laikposmā, kurā ir notikusi diskriminēšana, un lielākām [sociālajām] iemaksām, kuras ir veikušas citas personas tajā pašā laikposmā, pieskaitot procentus, lai kompensētu naudas vērtības krišanos.

Tomēr ikvienam dalībvalsts veiktajam pasākumam, lai izpildītu Kopienu tiesību normas, kā, piemēram, principu par vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm, ir jābūt iedarbīgam. Šajā sakarā ar minēto direktīvu netiek pieļauts, ka minētā dalībvalsts prasa, lai minētajām korekcijas iemaksām tiktu pieskaitīti citi procenti, nevis tie, kas kalpo naudas vērtības krišanās kompensēšanai. Šajā direktīvā netiek pieļauts arī, ka tiek prasīts, lai šī samaksa tiktu veikta vienreizēja maksājuma veidā, jo šāda nosacījuma rezultātā minētā koriģēšana kļūst praktiski neiespējama vai tiek pārmērīgi apgrūtināta. Tā tas ir it īpaši gadījumā, ja maksājamā summa pārsniedz ieinteresētās personas gada pensiju.

(sal. ar 27., 28. un 35. punktu, kā arī rezolutīvās daļas 1) punktu)

2. Pēc sprieduma, kas pasludināts, pamatojoties uz lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, un no kura izriet minēto tiesību aktu nesaderība ar Kopienu tiesībām, attiecīgajām dalībvalsts iestādēm ir jāveic visi vispārējie vai īpašie pasākumi, lai nodrošinātu Kopienu tiesību izpildi, it īpaši uzraugot, lai pēc iespējas īsākā termiņā valsts tiesības tiktu saskaņotas ar Kopienu tiesībām un lai pilnībā būtu spēkā no Kopienu tiesībām izrietošās privātpersonu tiesības.

Ja ir tikusi konstatēta diskriminācija, kas ir pretrunā ar Kopienu tiesībām, un kamēr nav veikti pasākumi, kas atjauno vienlīdzīgu attieksmi, valsts tiesai ir pienākums nepiemērot nevienu diskriminējošu valsts tiesību normu, neprasot vai negaidot no likumdevēja tās iepriekšēju atcelšanu, un piemērot personām nelabvēlīgā stāvoklī tādu pašu kārtību, kāda tiek piemērota citām personām.

(sal. ar 41. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)