ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Lieta C‑28/17

NN A/S

pret

Skatteministeriet

(Østre Landsret lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LESD 49. pants – Uzņēmumu ienākuma nodoklis – Valsts nodokļu tiesiskais regulējums, kurā citā dalībvalstī reģistrētas sabiedrības pastāvīga uzņēmuma, kurš atrodas valsts teritorijā, zaudējumu nodošanai tam pašam koncernam piederošai sabiedrībai rezidentei ir paredzēts nosacījums, ka zaudējumus nav iespējams izmantot ārvalsts nodokļa vajadzībām

Kopsavilkums – Tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 4. jūlija spriedums

Personu brīva pārvietošanās – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Nodokļu tiesību akti – Uzņēmumu ienākuma nodoklis – Zaudējumu atskaitīšana – Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir atļauta sabiedrību, tostarp valstī esošu pastāvīgo uzņēmumu, revidenšu grupas nodokļu konsolidācija – Zaudējumi, ko cietis pastāvīgais uzņēmums, kas pieder mātesuzņēmuma rezidenta meitasuzņēmumam nerezidentam – Valsts tiesiskais regulējums, kurā grupas sabiedrībām rezidentēm ir atļauts atskaitīt minētos zaudējumus no to kopējās peļņas tikai gadījumā, ja atskaitīšana ir aizliegta meitasuzņēmuma rezidences valstī – Pieļaujamība – Nosacījumi

(LESD 49. pants)

LESD 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas principā neaizliedz tādu valsts tiesisko regulējumu kā pamatlietā aplūkotais, saskaņā ar kuru koncerna sabiedrībām rezidentēm ir atļauts no to kopējiem ienākumiem atskaitīt šī koncerna meitasuzņēmuma nerezidenta pastāvīga uzņēmuma rezidenta zaudējumus tikai gadījumā, ja tās dalībvalsts, kurā ir minētā meitasuzņēmuma juridiskā adrese, tiesiskajā regulējumā nav atļauts šos zaudējumus atskaitīt no pēdējās minētās ienākumiem, ja šo tiesību aktu piemērošana ir apvienota ar nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanas konvencijas piemērošanu, kura šajā pēdējā minētā dalībvalstī atļauj no meitasuzņēmuma maksātā ienākuma nodokļa atskaitīt summu, kas atbilst dalībvalstī, kurā atrodas šis pastāvīgais uzņēmums, saistībā ar tā darbību samaksātajam ienākuma nodoklim. Tomēr LESD 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir šādi valsts tiesību akti, ja to piemērošanas sekas ir tādas, ka minētajam koncernam tiek atņemta jebkāda faktiska iespēja atskaitīt minētos zaudējumus no saviem kopējiem ienākumiem, lai gan šo pašu zaudējumu ieskaitīšana minētā meitasuzņēmuma ienākumos nav iespējama dalībvalstī, kurā tas ir reģistrēts, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

(skat. 57 punktu un rezolutīvo daļu)
Lieta C‑5/17

Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

pret

DPAS Limited

(Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma – Direktīva 2006/112/EK – Atbrīvojums no nodokļa – 135. panta 1. punkta d) apakšpunkts – Darījumi, kas skar maksājumus un pārskaitījumus – Jēdziens – Piemērošanas joma – Plāns zobārstniecības pakalpojumu maksājumiem, izmantojot tiešo debetu

Kopsavilkums – Tiesas (otrā palāta) 2018. gada 25. jūlija spriedums

Nodokļu tiesību aktu saskaņošana – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma – Atbrīvojumi – Direktīvas 2006/112 135. panta 1. punkta d) apakšpunktā minētie darījumi, kas skar maksājumus un pārskaitījumus – Jēdziens – Plāns zobārstniecības pakalpojumu maksājumiem, izmantojot tiešo debetu – Izslēgšana

(Padomes Direktīvas 2006/112 135. panta 1. punkta d) apakšpunkts)

Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 135. panta 1. punkta d) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka atbrīvojums no pievienotās vērtības nodokļa, kurš tajā ir paredzēts attiecībā uz darījumiem, kas skar maksājumus un pārskaitījumus, nav piemērojams pakalpojumu sniegšanai, kāda aplūkota pamatlietā, kas nodokļa maksātājam nozīmē, ka tas attiecīgajām finanšu iestādēm pieprasa, pirmkārt, lai, pamatojoties uz tiešā debeta pilnvarojumu, naudas summa tiktu pārskaitīta no pacienta bankas konta uz nodokļa maksātāja bankas kontu un, otrkārt, lai šī summa, pēc tam, kad ir atskaitīta atlīdzība, kas maksājama šim nodokļa maksātājam, tiktu pārskaitīta no šī pacienta bankas konta uz viņa attiecīgajiem zobārsta un apdrošinātāja bankas kontiem.

(skat. 51. punktu un rezolutīvo daļu)
Lieta C‑475/17

Viking Motors AS u.c.

pret

Tallinna linn

un

Maksu- ja Tolliamet

(Riigikohus lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa (PVN) sistēma – Direktīva 2006/112/EK – 401. pants – Valsts nodokļi, kuriem ir apgrozījuma nodokļu raksturs – Aizliegums – Jēdziens “apgrozījuma nodoklis” – Vietējais tirdzniecības nodoklis – Būtiskās PVN pazīmes – Neesamība

Kopsavilkums – Tiesas (septītā palāta) 2018. gada 7. augusta spriedums

Nodokļu tiesību aktu saskaņošana – Kopēja pievienotās vērtības nodokļa sistēma – Aizliegums iekasēt citus valsts nodokļus, kuriem ir apgrozījuma nodokļu raksturs – Apjoms – Igaunijas vietējais tirdzniecības nodoklis – Pieļaujamība

(Padomes Direktīvas 2006/112 401. pants)

Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 401. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neliedz saglabāt vai ieviest tādu nodokli kā pamatlietā aplūkotais tirdzniecības nodoklis.

Lai novērtētu, vai nodokli vai nodevu var uzskatīt par apgrozījuma nodokli PVN direktīvas 401. panta izpratnē, it īpaši ir jāskatās, vai tā rezultātā netiek apdraudēta kopējās PVN sistēmas darbība, uzliekot nodokli preču un pakalpojumu apritei un apliekot komercdarījumus līdzīgā veidā kā PVN (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2007. gada 11. oktobris, KÖGÁZ u.c., C‑283/06 un C‑312/06, EU:C:2007:598, 34. punkts un tajā minētā judikatūra).

Šajā ziņā, kā tas izriet no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem, būtu jāuzsver, ka pamatlietā aplūkotā tirdzniecības nodokļa regulējuma tekstos nodokļa maksātājiem nav noteikts nedz pienākums šā nodokļa summu pieskaitīt pārdošanas cenai, nedz pircējam izsniegtajā rēķinā atsevišķi norādīt maksājamā nodokļa summu. Tādējādi minētā nodokļa pārnešana uz galapatērētāju bija iespējamība, nevis pienākums mazumtirgotājiem, kuri jebkurā laikā varēja izvēlēties paši apmaksāt šo nodokli, nepaceļot pārdoto preču un piegādāto pakalpojumu cenas. Tiesa jau ir nospriedusi, ka nodoklis, kas gulstas uz ražošanas darbībām tādā veidā, ka nav skaidrs, ka to – tāpat kā tādu patēriņa nodokli kā PVN – galu galā samaksās galapatērētājs, var neietilpt PVN direktīvas 401. panta piemērošanas jomā (spriedums, 2007. gada 11. oktobris, KÖGÁZ u.c., C‑283/06 un C‑312/06, EU:C:2007:598, 50. punkts). Lai gan, pamatojoties uz PVN atskaitīšanas mehānismu, PVN gulstas tikai uz galapatērētāju un ir pilnīgi neitrāls attiecībā uz nodokļa maksātājiem, kas iesaistās ražošanas un izplatīšanas procesā pirms galīgās nodokļu uzlikšanas stadijas neatkarīgi no notikušo darījumu skaita, tas tā nenotiek attiecībā uz tādu nodokli kā tirdzniecības nodoklis (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2007. gada 11. oktobris, KÖGÁZ u.c., C‑283/06 un C‑312/06, EU:C:2007:598, 51. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).

(skat. 36., 45., 47., 48., 53. punktu un rezolutīvo daļu)
Lieta C‑185/17

Mitnitsa Varna

pret

“SAKSA” OOD,

(Administrativen sad – Varna lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopējais muitas tarifs – Preču klasifikācija – Saskaņotais standarts EN 590:2013 – Kombinētās nomenklatūras apakšpozīcija 27101943 – Kritēriji, kuriem ir nozīme, preci klasificējot kā gāzeļļu

Kopsavilkums – Tiesas (desmitā palāta) 2018. gada 22. februāra spriedums

Muitas savienība – Kopējais muitas tarifs – Tarifu pozīcijas – Minerāleļļa, kas pēc ISO 3405 metodes 250 °C temperatūrā destilējas vairāk par 65 % – Klasifikācija Kombinētās nomenklatūras apakšpozīcija 27101943 – Izslēgšana – Eļļa, kas atbilst Eiropas saskaņotajā standartā EN 590:2013 noteiktajām prasībām – Ietekmes neesamība

(Padomes Regulas Nr. 2658/87 I pielikums, apakšpozīcija 27101943)

Kombinētā nomenklatūra, kas ir ietverta I pielikumā Padomes Regulai (EEK) Nr. 2658/87 (1987. gada 23. jūlijs) par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, tās redakcijā, kas izriet no Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1101/2014 (2014. gada 16. oktobris), ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda minerāleļļa kā pamatlietā aplūkotā, ņemot vērā tās destilācijas pazīmes, nevar tikt klasificēta kā gāzeļļa atbilstoši šīs nomenklatūras apakšpozīcijai 27101943 pat tad, ja šī eļļa atbilst saskaņotajā standartā EN 590, redakcijā, kāda bija spēkā 2013. gada septembrī, noteiktajām prasībām, kas attiecas uz izmantošanai arktiskā klimatā vai klimatā ar bargām ziemām paredzētu gāzeļļu.

Šajā gadījumā ir jānorāda, ka KN apakšpozīcija 27101943, kurā ir minēta gāzeļļa ar sēra saturu, kas nepārsniedz 0,001 % no kopējās masas, ir ietverta KN pozīcijā 2710, kas attiecas uz naftas eļļām un no bitumenminerāliem iegūtām eļļām, izņemot neapstrādātas eļļas Lai piemērotu šo pozīciju, KN 27. nodaļas 2. papildu piezīmes e) apakšpunktā ir definēts jēdziens “gāzeļļa”.

Šajā sakarā no šī e) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar šīs papildu piezīmes d) apakšpunktu, izriet, ka “gāzeļļa” ir eļļas un naftas produkti, no kuru tilpuma, ieskaitot zudumus, mazāk par 65 % destilējas 250 °C temperatūrā un 85 % vai vairāk destilējas 350 °C temperatūrā pēc ISO 3405 metodes.

Turklāt no šo pašu apakšpunktu redakcijas izriet, ka, lai, nosakot precei piemērojamo muitas tarifu, preci varētu klasificēt kā gāzeļļu, KN pozīcijas 2710 ietvaros izšķirošs ir vienīgi destilācijas līmenis minētajās temperatūrās pēc ISO 3405 metodes.

Līdz ar to, tā kā šajā gadījumā pamatlietā nav strīda par to, ka pēc ISO 3405 metodes aplūkojamā minerāleļļa 250 °C temperatūrā destilējas vairāk par 65 %, uz to nevar tikt attiecināta jēdziena “gāzeļļa” definīcija saskaņā ar KN 27. nodaļas 2. papildu piezīmes e) apakšpunktu un tā nevar tikt klasificēta apakšpozīcijās, kuras attiecas uz produktiem, kas ietilpst šajā definīcijā.

(skat. 32.–35. un 43. punktu un rezolutīvo daļu)
Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesa, kurai saskaņā ar šo tiesību normu ir jurisdikcija, lai izskatītu atlīdzinājuma prasību saistībā ar tāda tirdzniecības koncesijas līguma izbeigšanu, kas noslēgts starp divām sabiedrībām, katras no kurām juridiskā adrese un darbība ir dažādās dalībvalstīs, par preču tirdzniecību trešās dalībvalsts tirgū, kuras teritorijā nevienai no šīm sabiedrībām nav filiāles vai uzņēmuma, ir tās dalībvalsts tiesa, kurā atrodas galvenā pakalpojumu sniegšanas vieta, kā tas izriet no līguma noteikumiem, kā arī šādu noteikumu neesamības gadījumā – šī līguma faktiskās izpildes vieta un, ja vietu šādi nav iespējams noteikt – pakalpojumu sniedzēja domicila vieta.

No Tiesas judikatūras izriet, ka gadījumā, kad pakalpojumu sniegšanas līgumam ir vairākas tā raksturīgās saistības izpildes vietas, par šīs raksturīgās saistības izpildes vietu Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta otrā ievilkuma izpratnē ir jāuzskata vieta, kura nodrošina visciešāko sasaistes saikni starp līgumu un kompetento tiesu, un šī visciešākā sasaistes saikne parasti ir galvenajā pakalpojumu sniegšanas vietā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2010. gada 11. marts, Wood Floor Solutions Andreas Domberger, C‑19/09, EU:C:2010:137, 33. un 34. punkts).

Līdz ar to tiesa, kurai saskaņā ar šo tiesību normu ir jurisdikcija, lai izskatītu prasības, kas balstītas uz pakalpojumu sniegšanas līgumu gadījumā, kad pakalpojumu piegāde notiek vairākās dalībvalstīs, ir tās dalībvalsts tiesa, kurā atrodas galvenā pakalpojumu sniegšanas vieta, kā tas izriet no līguma noteikumiem, kā arī šādu noteikumu neesamības gadījumā – šī līguma faktiskās izpildes vieta un, ja vietu šādi nav iespējams noteikt, tā ir pakalpojumu sniedzēja domicila vieta (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2010. gada 11. marts, Wood Floor Solutions Andreas Domberger, C‑19/09, EU:C:2010:137, 43. punkts).

(skat. 44., 45. un 47. punktu un rezolutīvās daļas 2. punktu)
Iesniedzējtiesa nav atzinusi par nederīgu šo interpretāciju, saskaņā ar kuru pamatlietā aplūkotā norma var tikt uztverta tādējādi, ka ar to ir atļauta atkāpe no principa par darba līguma automātisku izbeigšanu, darba ņēmējam sasniedzot parasto pensionēšanās vecumu. Pretēji jaunākiem darba ņēmējiem, darba ņēmējs, kas sasniedz parasto pensionēšanās vecumu, var vai nu šīs darba attiecības pagarināt vai arī pilnīgi izstāties no darba dzīves.

Padomes Direktīvas 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku pielikumā pievienotā 1999. gada 18. martā noslēgtā Pamatnolīguma par darba līgumiem uz noteiktu laiku 5. klauzulas 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā nav tāda valsts tiesību norma kā pamatlietā aplūkotā, ciktāl tajā ir atļauts darba līguma pusēm, savstarpēji vienojoties darba attiecību laikā, bez ierobežojuma laikā vai jebkāda cita nosacījuma un, iespējams, vairākkārt, atlikt līgumā noteikto izbeigšanas datumu, kas ir saistīts ar parastā pensionēšanās vecuma sasniegšanu, un darīt to tikai tāpēc, ka darba ņēmējam, sasniedzot parasto pensionēšanās vecumu, ir tiesības saņemt vecuma pensiju.

Šajā gadījumā ir jānorāda, ka jēdziens “objektīvi iemesli” pamatnolīguma 5. klauzulas 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē ir saistīts ar precīziem un konkrētiem apstākļiem, kas raksturo noteiktu darbību un kas līdz ar to konkrētajā kontekstā var pamatot secīgu uz noteiktu laiku noslēgtu darba līgumu izmantošanu. Šos apstākļus cita starpā var radīt to uzdevumu īpašais raksturs, kuru izpildei ir noslēgti šādi līgumi, un to raksturīgās iezīmes vai attiecīgos gadījumos likumīgais mērķis, ko dalībvalsts tiecas sasniegt sociālās politikas jomā (spriedums, 2012. gada 26. janvāris, Kücük, C‑586/10, EU:C:2012:39, 27. punkts).

Šajā ziņā ir jānorāda, ka, iesniedzējtiesas ieskatā, darba ņēmējs, kas sasniedz likumā noteikto parasto vecumu, lai iegūtu vecuma pensiju, atšķiras no citiem darba ņēmējiem ne tikai ar to, ka tas ir sociāli nodrošināts, bet arī ar to, ka viņš principā atrodas savas darba dzīves noslēgumā un tātad, ņemot vērā to, ka viņa līgums ir noslēgts uz noteiktu laiku, viņam nav alternatīvas iespējas noslēgt līgumu uz nenoteiktu laiku.

Turklāt , kā jau ir norādīts šī sprieduma 29. punktā, pamatlietā aplūkotā norma var tikt uztverta tādējādi, ka ar to ir atļauta atkāpe no principa par darba līguma automātisku izbeigšanos, darba ņēmējam sasniedzot parasto pensionēšanās vecumu.

Turklāt no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka atbilstoši šai tiesību normai darba attiecību izbeigšanas datuma atlikšana nozīmē, ka faktiski tiek noslēgta šo darba attiecību laikā panākta vienošanās, saskaņā ar kuru pastāvošās darba attiecības tiek turpinātas bez jebkāda pārtraukuma laikā un atbilstoši kurai līgumiskie nosacījumi attiecībā uz pārējo nekādi netiek grozīti. Šādi ierobežojumi sniedz attiecīgajam darba ņēmējam garantiju, ka tiek saglabāti sākotnējie līguma nosacījumi, saglabājot tiesības saņemt vecuma pensiju.

(skat. 53.–57. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
14

P. Dzivev, G. Angelova, G. Dimov un M. Velkov tiek apsūdzēti par to, ka no 2011. gada 1. jūnija līdz 2012. gada 31. martam viņi esot izdarījuši noziedzīgus nodarījumus nodokļu jomā ar komercsabiedrības Karoli Kepital EOOD starpniecību. P. Dzivev tiek apsūdzēts par to, ka viņš tostarp ir vadījis, iesaistot trīs citus apsūdzētos, kriminālu organizāciju, kuras mērķis šajā gadījumā bija iedzīvoties, izvairoties no nodokļa maksāšanas, kurš ir jāmaksā atbilstoši Zakon za danak varhu dobavenata stoynost (Likums par pievienotās vērtības nodokli) (DV Nr. 63, 2006. gada 4. augusts) pamatlietas faktu norises laikā spēkā esošajā redakcijā.
113

Growth Energy un Renewable Fuels Association piebilst, ka Vispārējā tiesa arī neesot izskatījusi jautājumu par to individuālo skārumu. Tomēr tās esot piedalījušās procesā kā visu savu biedru pārstāves, iesniedzot pierādījumus, ka imports no Amerikas nenodara būtiskus zaudējumus Eiropas Savienības ražošanas nozarei. Šīs lietas specifiskums tādējādi slēpjoties faktā, ka strīdīgā regula esot pieņemta, pamatojoties uz to sniegtiem apsvērumiem, kuros ir pausts to biedru viedoklis un pozīcija. Neatzīstot šo apvienību locus standi, Padomei tiktu ļauts izvairīties no jebkādas faktiskas tiesiskuma pārbaudes. Šajā ziņā pārsūdzētā sprieduma 161. punktā paustais Vispārējās tiesas apgalvojums esot nepareizs un pārspīlēts.
49

No šīs judikatūras izriet, ka nevar tik uzskatīts, ka regula, ar ko tiek noteikts antidempinga maksājums, uzņēmumu skar tieši tāpēc vien, ka tas ir ražojuma, kuram ir piemērots minētais maksājums, ražotājs, jo šajā ziņā būtisks ir eksportētāja statuss. No paša šī sprieduma iepriekšējā punktā minētās judikatūras formulējuma izriet, ka pamats tam, ka regula, ar ko tiek noteikti antidempinga maksājumi, noteiktus attiecīgā ražojuma ražotājus un eksportētājus skar tieši, ir it īpaši fakts, ka tie ir tikuši apsūdzēti dempinga prakses īstenošanā. Taču ražotājs, kas neeksportē savu produkciju uz Savienības tirgu, bet gan to realizē tikai savas valsts tirgū, nevar tikt apsūdzēts dempinga prakses īstenošanā.
6

2007. gada 19. decembrī un 2008. gada 2. septembrī saistībā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 1982/2006/EK (2006. gada 18. decembris) par Eiropas Kopienas Septīto pamatprogrammu pētniecībai, tehnoloģiju attīstībai un demonstrējumu pasākumiem (2007. līdz 2013. gads) (OV 2006, L 412, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Septītā pamatprogramma”) Eiropas Kopienu Komisija noslēdza ar IAE attiecīgi dotācijas līgumu ar nosaukumu Senior – Social Ethical and Privacy Needs in ICT for Older People: a dialogue roadmap (turpmāk tekstā – “Senior līgums”) un dotācijas līgumu ar nosaukumu Market Requirements, Barriers and Cost‑Benefits Aspects of Assistive Technologies (turpmāk tekstā – “MARE līgums”).
33

Trešām kārtām gadījumā, ja noteiktos apstākļos apliecībām A 1 ir vienīgi ierobežots saistošs spēks, iesniedzējtiesa jautā, vai Regulas Nr. 883/2004 12. panta 1. punktā paredzētais nosacījums, saskaņā ar kuru darbā norīkotā persona turpina būt pakļauta dalībvalsts tiesiskajam regulējumam, kurā ir reģistrēts tās darba devējs, ja tā nav norīkota citas personas aizstāšanai, ir jāinterpretē tādējādi, ka darba ņēmējs nevar tikt uzreiz aizvietots ar citu jaunu darbā norīkotu darba ņēmēju neatkarīgi no uzņēmuma vai dalībvalsts, no kura ir šis jaunais darbā norīkotais darba ņēmējs. Lai gan šī stingrā interpretācija varētu ļaut izvairīties no ļaunprātīgas izmantošanas, tā tomēr obligāti neizrietot no Regulas Nr. 883/2004 12. panta 1. punkta.
10

Direktīvas 2004/39 54. pantā “Dienesta noslēpums” ir noteikts: “1. Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentajām iestādēm, visām personām, kas strādā vai ir strādājušas to kompetento iestāžu vai to vienību labā, kurām uzdevumi ir deleģēti atbilstoši 48. panta 2. punktam, kā arī revidentiem un speciālistiem, ko instruējušas kompetentās iestādes, ir saistošs pienākums glabāt dienesta noslēpumu. Konfidenciālu informāciju, ko tās var saņemt, pildot savus pienākumus, nevar izpaust nevienai personai vai iestādei, izņemot pārskata vai apkopojuma veidā tā, lai nevar identificēt atsevišķas ieguldījumu sabiedrības, tirgus dalībniekus, regulētus tirgus vai jebkuru citu personu, izņemot gadījumus, uz kuriem attiecas krimināltiesības vai pārējie šīs direktīvas noteikumi. 2. Ja ieguldījumu sabiedrība, tirgus dalībnieks vai regulēts tirgus ir atzīts par maksātnespējīgu vai obligāti likvidējamu, konfidenciālu informāciju, kas neattiecas uz trešām personām, var izpaust civillietās vai komerciālā tiesvedībā, ja tas ir vajadzīgs tiesvedības veikšanai. 3. Neskarot gadījumus, uz ko attiecas krimināltiesības, kompetentās iestādes, struktūras vai fiziskas vai juridiskas personas, kas nav kompetentās iestādes un kas saņem konfidenciālu informāciju atbilstoši šai direktīvai, to var izmantot tikai, veicot savus pienākumus un funkcijas, attiecībā uz kompetentajām iestādēm, ievērojot šīs direktīvas darbības jomu, vai – attiecībā uz citām iestādēm, struktūrām vai fiziskām vai juridiskām personām – mērķim, kādam šī informācija tām sniegta, un/vai saistībā ar administratīvo tiesvedību vai tiesvedību, kas ir īpaši saistīta ar minēto funkciju veikšanu. Tomēr, ja kompetentā iestāde vai cita iestāde, struktūra vai persona, kas sniedz informāciju, piekrīt, tad kompetentā iestāde, kas saņem informāciju, var izmantot to citiem mērķiem. 4. Uz visu konfidenciālu informāciju, kas saņemta, ar ko veikta apmaiņa vai kas nosūtīta atbilstoši šai direktīvai, attiecas dienesta noslēpuma nosacījumi, kas noteikti šajā pantā. Tomēr šis pants neliedz kompetentajām iestādēm apmainīties ar konfidenciālu informāciju vai nosūtīt to saskaņā ar šo direktīvu un citām direktīvām, kas piemērojamas ieguldījumu sabiedrībām, kredītiestādēm, pensiju fondiem, [Pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem (PVKIU)], apdrošināšanas un pārapdrošināšanas starpniekiem, apdrošināšanas uzņēmumiem, regulētiem tirgiem vai tirgus dalībniekiem, vai citādi, saņemot piekrišanu no kompetentās iestādes vai citas iestādes vai struktūras vai fiziskas vai juridiskas personas, kas darījusi zināmu attiecīgo informāciju. 5. Šis pants neliedz kompetentajām iestādēm saskaņā ar valsts tiesību aktiem apmainīties ar konfidenciālu informāciju vai nosūtīt konfidenciālu informāciju, kas nav saņemta no citas dalībvalsts kompetentās iestādes.”
12

Komisija nolēma nodalīt jautājuma par to, vai IFPEN pārveide par EPIC varētu būt valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, izskatīšanu no jautājuma par IFPEN valsts finansējumu izskatīšanas. Tādējādi, pirmkārt, 2008. gada 16. jūlijā tā slēdza IFPEN piešķirtā valsts finansējuma pārbaudi, pieņemot Lēmumu 2009/157/EK par atbalstu, ko Francija sniegusi grupai IFP (C 51/05 (ex NN 84/05)) (OV 2009, L 53, 13. lpp.). Otrkārt, tajā pašā dienā ar lēmumu, kas publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (OV 2008, C 259, 12. lpp.), tā nolēma uzsākt formālu izmeklēšanas procedūru par neierobežoto Francijas valsts garantiju par labu IFPEN un aicināja ieinteresētās puses iesniegt apsvērumus.
15

Saskaņā ar VII pielikuma A [daļu] par īpašiem administratīviem noteikumiem, kas reglamentē publiskā iepirkuma procedūru, līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas kritēriji ir šādi: “a) “Projekta iesniegšana un apraksts” – salīdzinošajā novērtējumā ir 50 no 100 punktiem, kurus piešķir par sekundārajiem apakškritērijiem, kas ir atšķirīgi katrai no piecām līguma daļām. Turklāt attiecībā uz visām daļām ir noteikts šādi: “Minimālais punktu skaits, kas ir jāsaņem, lai turpinātu dalību atlases procedūrā: pretendenti, kas nesaņem 35 punktus par tehnisko piedāvājumu, netiek pielaisti dalībai saimnieciskajā posmā.” b) Visām daļām piedāvātais iepirkuma cenas samazinājums salīdzinošajā novērtējumā ir 50 no 100 punktiem saskaņā ar šādu skalu: “Maksimālais punktu skaits ir 50 punkti. Piedāvājumu, kura summa ir vienāda ar iepirkuma summu, novērtē ar 0 punktiem. Par samazinājumu par katru 1 % no iepirkuma cenas piešķir 5 punktus, tādējādi: par samazinājumu par 1 % no iepirkuma summas piešķir 5 punktus par samazinājumu par 5 % no iepirkuma summas piešķir 25 punktus par samazinājumu par 10 % no iepirkuma summas piešķir 50 punktus”.”
–

ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2006/40/EK (2006. gada 17. maijs) par emisijām no mehānisko transportlīdzekļu gaisa kondicionēšanas sistēmām un par grozījumiem Padomes Direktīvā 70/156/EEK, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2007/46/EK (2007. gada 5. septembris), ar ko izveido sistēmu mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju, kā arī tādiem transportlīdzekļiem paredzētu sistēmu, sastāvdaļu un atsevišķu tehnisku vienību apstiprināšanai (pamatdirektīva), kurā grozījumi ir izdarīti ar Komisijas Regulu (ES) Nr. 371/2010 (2010. gada 16. aprīlis), 12. un 30. pantu, argumentētajā atzinumā noteiktajā termiņā neveicot nepieciešamos pasākumus, kas vajadzīgi, lai atjaunotu 133713 transportlīdzekļu – kuru tipi ir 246, 176 un 117 un kurus Daimler AG ir laidusi tirdzniecībā no 2013. gada 1. janvāra līdz 26. jūnijam, lai gan tie ir bijuši aprīkoti nevis ar šiem apstiprinātajiem tipiem deklarēto dzesētājvielu R1234yf, bet ar dzesētājvielu, kuras globālās sasilšanas potenciāls ir augstāks par 150, pārkāpjot Direktīvas 2006/40 5. panta 4. punktā paredzēto maksimālo apmēru, – atbilstību to apstiprinātajiem tipiem, un