ĢENERĀLADVOKĀTA ĪVA BOTA [YVES BOT] SECINĀJUMI,

sniegti 2014. gada 9. aprīlī ( 1 )

Apvienotās lietas no C‑119/13 līdz C‑121/13

eco cosmetics GmbH & Co. KG (C‑119/13)

pret

Virginie Laetitia Barbara Dupuy,

Raiffeisenbank St. Georgen reg. Gen. mbH (C‑120/13)

pret

Tetyana Bonchyk

un

Rechtsanwaltskanzlei CMS Hasche Sigle, Partnerschaftsgesellschaft (C‑121/13)

pret

Xceed Holding Ltd

(Amtsgericht Wedding (Vācija) lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Tiesu iestāžu sadarbība civillietās — Eiropas maksājuma rīkojums — Regula (EK) Nr. 1896/2006 — Spēkā esošas izsniegšanas neesamība — Pārskatīšana — Tiesību uz aizstāvību ievērošana — Hartas 47. pants”

1. Visās šajās prejudiciālā nolēmuma lietās aplūkotais tiesiskais regulējums ir Regula (EK) Nr. 1896/2006, ar ko izveido Eiropas maksājuma rīkojuma procedūru ( 2 ). Tajās tiek vaicāts, vai atbildētājs gadījumā, ja Eiropas maksājuma rīkojums viņam nav izsniegts, var lūgt pēc analoģijas piemērot Regulas Nr. 1896/2006 20. pantu.

2. Šajā tiesību normā ir paredzēta iespēja pēc šīs regulas 16. panta 2. punktā noteiktā termiņa beigām pakārtoti zināmiem nosacījumiem ārkārtas apstākļu dēļ lūgt Eiropas maksājuma rīkojuma pārskatīšanu izcelsmes dalībvalsts kompetentā tiesā (turpmāk tekstā – “izcelsmes tiesa”). Šo rīkojumu pārskatīt atbildētājs ir tiesīgs lūgt tostarp tad, ja tas izsniegts kādā no minētās regulas 14. pantā paredzētajiem veidiem un izsniegšana no atbildētāja neatkarīgu apstākļu dēļ nav notikusi savlaicīgi, lai ļautu viņam sagatavoties savai aizstāvībai.

3. Šajos secinājumos izklāstīšu iemeslus, kādēļ uzskatu, ka Regula Nr. 1896/2006 ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā, ka tās 20. pants tiek pēc analoģijas piemērots gadījumā, kad Eiropas maksājuma rīkojums atbildētājam nav izsniegts vispār vai tā izsniegšana nav veikta pienācīgi. Lai nodrošinātu, ka tiek ievērotas tiesības uz aizstāvību, atbildētāja rīcībā ir jābūt patstāvīgām tiesībām celt prasību izcelsmes tiesā, kas viņam ļautu pierādīt, ka viņam šis rīkojums nav ticis izsniegts, un vajadzības gadījumā panākt šīs izsniegšanas atzīšanu par spēkā neesošu.

I – Atbilstošās tiesību normas

A – Savienības tiesības

4. Regulas Nr. 1896/2006 1. panta 1. punkta a) apakšpunktā ir noteikts, ka tās mērķis ir “vienkāršot, paātrināt un samazināt tiesāšanās izdevumus pārrobežu lietās attiecībā uz neapstrīdētiem finanšu prasījumiem, izveidojot Eiropas maksājuma rīkojuma procedūru”.

5. Šīs regulas 13. pantā ir paredzēts šādi: “Eiropas maksājuma rīkojumu var piegādāt atbildētājam saskaņā ar tās valsts tiesību aktiem, kurā jāveic piegāde, izmantojot vienu no šīm metodēm: a) personīga piegāde ar atbildētāja parakstītu apstiprinājumu par saņemšanu, kurā norādīts saņemšanas datums; b) personīga piegāde ar piegādi veikušās kompetentās personas parakstītu dokumentu, kurā apliecināts, ka atbildētājs ir saņēmis dokumentu vai atteicies to saņemt bez juridiska pamatojuma, norādot piegādes datumu; c) piegāde ar pasta starpniecību, saņemšanu apliecinot ar atbildētāja parakstītu un atpakaļ nosūtītu apstiprinājumu par saņemšanu, kurā norādīts saņemšanas datums; d) elektroniska piegāde, izmantojot faksu vai e‑pastu, saņemšanu apliecinot ar atbildētāja parakstītu un atpakaļ nosūtītu apstiprinājumu par saņemšanu, kurā norādīts saņemšanas datums.”

6. Minētās regulas 14. pants “Piegāde bez atbildētāja apstiprinājuma par saņemšanu” ir izteikts šādā redakcijā: “1. Eiropas maksājuma rīkojumu var arī piegādāt atbildētājam saskaņā ar tās valsts tiesību aktiem, kurā jāveic piegāde, izmantojot vienu no šīm metodēm: a) personīga piegāde uz atbildētāja privāto adresi personām, kas mitinās vienā dzīvesvietā ar atbildētāju vai tur strādā; b) ja atbildētājs ir pašnodarbināta persona vai juridiska persona, personīga piegāde uz atbildētāja uzņēmuma adresi atbildētāja nodarbinātajām personām; c) ieliekot rīkojumu atbildētāja pastkastītē; d) piegādājot rīkojumu pasta nodaļai vai kompetentām valsts iestādēm un ieliekot atbildētāja pastkastītē rakstisku paziņojumu par šo piegādi ar noteikumu, ka paziņojumā skaidri norādīta šā dokumenta kā tiesas dokumenta būtība vai paziņojuma izsniegšanas juridiskais spēks, kā arī tas, ka ir sākta laika skaitīšana attiecībā uz termiņu; e) piegāde ar pasta starpniecību bez 3. punktā minētā pierādījuma, ja atbildētāja adrese ir izcelsmes dalībvalstī; f) piegādājot elektroniski ar automātisku piegādes apstiprinājumu, ja atbildētājs ir iepriekš skaidri apliecinājis savu piekrišanu šādas piegādes metodes izmantošanai. 2. Šajā regulā piegāde saskaņā ar 1. punktu nav pieņemama [pieļaujama], ja atbildētāja adrese nav droši zināma. 3. Piegādi saskaņā ar 1. punkta a), b), c) un d) apakšpunktu apliecina ar: a) ar piegādi veikušās kompetentās personas parakstītu dokumentu, kurā norādīti šādi dati: i) izmantotā piegādes metode; un ii) piegādes datums; un iii) ja rīkojums piegādāts citai personai, kas nav atbildētājs, šīs personas vārds un attiecības ar atbildētāju vai b) apliecinājums par saņemšanu no personas, kam rīkojums piegādāts, piemērojot 1. punkta a) un b) apakšpunktu.”

7. Regulas Nr. 1896/2006 16. pantā ir noteikts šādi: “1. Atbildētājs var iesniegt paziņojumu par iebildumu pret Eiropas maksājuma rīkojumu izcelsmes tiesā, izmantojot F standarta veidlapu, kā noteikts VI pielikumā, ko viņam piegādā kopā ar Eiropas maksājuma rīkojumu. 2. Paziņojumu par iebildumu nosūta 30 dienu laikā pēc rīkojuma piegādes atbildētājam. [..]”

8. Visbeidzot šīs regulas 20. pantā ir paredzēta iespēja atbildētājam lūgt Eiropas maksājuma rīkojuma pārskatīšanu. Proti, šajā tiesību normā ir noteikts: “1. Pēc tam, kad beidzies 16. panta 2. punktā paredzētais termiņš, atbildētājs ir tiesīgs lūgt Eiropas maksājuma rīkojuma pārskatīšanu izcelsmes tiesā, ja: a) i) pavēsti par maksājuma rīkojumu piegādāja, izmantojot vienu no metodēm, kas paredzētas 14. pantā, un ii) pavēstes piegāde nenotika savlaicīgi no atbildētāja neatkarīgu apstākļu dēļ, neļaujot viņam sagatavoties aizstāvībai, vai b) ja atbildētāju no iebilšanas pret prasījumu kavējuši nepārvaramas varas apstākļi vai ārkārtas apstākļi, kas nav radušies viņa vainas dēļ, visos gadījumos ar noteikumu, ka viņš rīkojas nekavējoties. 2. Pēc tam, kad beidzies 16. panta 2. punktā paredzētais termiņš, atbildētājs ir tiesīgs arī lūgt Eiropas maksājuma rīkojuma pārskatīšanu izcelsmes [..] tiesā, ja maksājuma rīkojums ir izdots acīmredzami aplami, ņemot vērā šajā regulā noteiktās prasības, vai citu ārkārtas apstākļu dēļ. 3. Ja tiesa noraida atbildētāja pieteikumu, pamatojoties uz to, ka nav piemērojams neviens no 1. un 2. punktā minētajiem pārskatīšanas iemesliem, Eiropas maksājuma rīkojums paliek spēkā. Ja tiesa nolemj, ka pārskatīšana ir pamatota saskaņā ar vienu no 1. un 2. punktā norādītajiem iemesliem, Eiropas maksājuma rīkojums nav spēkā.”

B – Vācijas tiesiskais regulējums

9. Vācijas tiesībās maksājuma rīkojuma procedūrā ievērojamā kārtība ir noteikta Civilprocesa kodeksā (Zivilprozessordnung, turpmāk tekstā – “ZPO”). Proti, pamatlietās piemērojamās ZPO redakcijas 692. panta 1. punkta 1. apakšpunktā un 700. panta 3. punkta pirmajā teikumā ir paredzēts, ka, līdzko ir celts iebildums – neatkarīgi no tā, vai tas ir vai nav pieņemams, iesniegts termiņā vai pēc termiņa, kā arī ir vai nav skaidrs –, maksājuma rīkojuma procedūra automātiski ir piekritīga tiesai, kuras kompetencē ir izskatīt strīdu.

10. ZPO 690. panta 1. punkta 5. apakšpunktā ir noteikts, ka, iesniedzot pieteikumu par maksājuma rīkojuma izdošanu, kreditoram ir jānorāda, kuras tiesas piekritībā ir izskatīt strīdu iebilduma gadījumā.

11. Citādi ir ar Eiropas maksājuma rīkojuma pieteikumu, kura gadījumā atbilstoši Amtsgericht Wedding (Vācija) [tiesa, kuras piekritībā ir izdot Eiropas maksājuma rīkojumus Vācijā] teiktajam tiesu, kuras piekritībā ir izskatīt strīdu, nav paredzēts norādīt. Lietas nodošana tiesai, kuras piekritībā ir izskatīt strīdu, pēc iebilduma atbilstoši Regulas Nr. 1896/2006 17. panta 1. un 2. punktā noteiktajam notiek vienīgi saskaņā ar izcelsmes dalībvalsts, proti, tās dalībvalsts, kurā Eiropas maksājuma rīkojums ir izdots, tiesību aktiem.

12. Iesniedzējtiesa norāda, ka atbilstoši ZPO 1090. panta 1. punkta pirmajā teikumā un 2. punkta pirmajā teikumā noteiktajam tas nozīmē, ka attiecīgā dalībvalsts tiesa, kuras piekritībā ir Eiropas maksājuma rīkojums, liek kreditoram norādīt tiesu, kuras piekritībā ir izskatīt strīdu. Ja vien kreditors šādi nerīkojas vai nenorāda nevienu tiesu, lietas nodošana citai tiesai nenotiek. No tā iesniedzējtiesa secina, ka pieteicējam ir Eiropas maksājuma rīkojums ar paziņojumu par tā izpildāmību, taču atbildētājam nav nekādas iespējas lūgt tiesnesim pārbaudīt, vai ir ievērots iebildumu celšanas termiņš un vai šis termiņš vispār nav sācies, jo tiesnesim saskaņā ar vispārīgajiem procesuālajiem noteikumiem nav nodoti lietas materiāli, un ka Regulas Nr. 1896/2006 20. pants nav tieši piemērojams.

II – Pamatlietu fakti

A – Lieta C ‑ 119/13

13. Eco cosmetics GmbH & Co. KG (turpmāk tekstā – “eco cosmetics”), kuras domicils atrodas Vācijā, lūdza Amtsgericht Wedding izdot Eiropas maksājuma rīkojumu pret Francijā dzīvojošo V. L. B. Dupuy. Tālab tā norādīja kādu adresi Francijā kā atbildētājas dzīvesvietu. 2010. gada 22. martāAmtsgericht Wedding apmierināja eco cosmetics pieteikumu un izdeva Eiropas maksājuma rīkojumu. Tas tika izsniegts ierakstītā vēstulē ar apstiprinājums par saņemšanu uz norādīto adresi, apstiprinājumā par saņemšanu kā izsniegšanas dienu norādot 2010. gada 31. martu.

14. Tā kā V. L. B. Dupuy necēla iebildumus, 2010. gada 20. maijāAmtsgericht Wedding atbilstoši Regulas Nr. 1896/2006 18. panta 1. punktam atzina šo rīkojumu par izpildāmu.

15. Iebildumu pret Eiropas maksājuma rīkojumu V. L. B. Dupuy cēla tikai 2010. gada 28. jūlija vēstulē, kuru Amtsgericht Wedding saņēma 2010. gada 3. augustā. 2010. gada 5. augusta vēstulē Amtsgericht Wedding darīja zināmu V. L. B. Dupuy, ka iebildums ir iesniegts pēc termiņa un viņa tikai var lūgt pārskatīt šo rīkojumu saskaņā ar Regulas Nr. 1896/2006 20. pantu. Tādējādi 2010. gada 7. oktobra vēstulē V. L. B. Dupuy lūdza minētā rīkojuma pārskatīšanu un 2011. gada 13. aprīļa vēstulē izklāstīja šā pārskatīšanas pieteikuma pamatojumu.

16. V. L. B. Dupuy ieskatā, Eiropas maksājuma rīkojums viņai nav nekad izsniegts, jo dzīvesvietā, kas atrodas eco cosmetics norādītajā adresē, viņa nedzīvo kopš 2009. gada oktobra. Viņa arī norāda, ka par šo rīkojumu esot uzzinājusi tikai ar 2010. gada 23. jūlija vēstuli, ko viņa saņēmusi no savas bankas. Šos apgalvojumus eco cosmetics apstrīd.

B – Lieta C ‑ 120/13

17. Raiffeisenbank St. Georgen reg. Gen. mbH (turpmāk tekstā – “Raiffeisenbank”), kuras domicils atrodas Austrijā, lūdza izdot Eiropas maksājuma rīkojumu pret Vācijā dzīvojošo T. Bonchyk. 2010. gada 2. septembrīAmtsgericht Wedding, apmierinot šo pieteikumu, izsniedza rīkojumu. Šī tiesa divreiz mēģināja pa pastu izsniegt minēto rīkojumu uz Raiffeisenbank norādītajām adresēm, taču nesekmīgi. Pēc tam minētā banka norādīja jaunu adresi. Tad Eiropas maksājuma rīkojums tika izsniegts šajā jaunajā adresē, 2011. gada 1. februārī to ieliekot pastkastītē.

18. Tā kā T. Bonchyk necēla iebildumus, 2011. gada 10. martāAmtsgericht Wedding šo rīkojumu atzina par izpildāmu. Ar 2011. gada 1. jūnija faksu T. Bonchyk cēla iebildumu pret minēto rīkojumu. Viņa piebilda, ka par šā rīkojuma esamību viņa esot uzzinājusi tikai sagadīšanās pēc. Viņa turklāt paskaidroja, ka kopš 2009. gada viņa vairs nedzīvo adresē, kurā tika izsniegts Eiropas maksājuma rīkojums. Visbeidzot viņa norādīja, ka šis rīkojums viņai nekad neesot izsniegts.

19. 2011. gada 17. jūnija vēstulē Amtsgericht Wedding darīja zināmu T. Bonchyk, ka viņas iebildums ir celts pēc termiņa un ka viņa tikai var iesniegt pieteikumu to pārskatīt atbilstoši Regulas Nr. 1896/2006 20. pantam. Pēc tam 2011. gada 24. jūnija vēstulē T. Bonchyk iesniedza pieteikumu Eiropas maksājuma rīkojuma pārskatīšanai.

C – Lieta C ‑ 121/13

20. Rechtsanwaltskanzlei CMS Hasche Sigle, Partnerschaftsgesellschaft (turpmāk tekstā – “CMS Hasche Sigle”) ar domicilu Vācijā lūdza izdot Eiropas maksājuma rīkojumu pret Xceed Holding Ltd, kuras domicils atrodas Kiprā. Tālab šis advokātu birojs norādīja adresi Nikosijā (Kipra). 2010. gada 4. jūnijāAmtsgericht Wedding apmierināja šo pieteikumu un pēc tam ierakstītā vēstulē ar apstiprinājumu par saņemšanu izsniedza Eiropas maksājuma rīkojumu uz adresi, ko bija norādījis CMS Hasche Sigle. Apstiprinājumā par saņemšanu ir redzams, ka šis rīkojums ticis izsniegts šajā adresē 2010. gada 30. jūnijā, jo šajā apstiprinājumā par saņemšanu ir kāda advokātu biroja paraksts un zīmogs, taču nav krustiņa atzīmes nedz lodziņā “izsniegts”, nedz kādā citā lodziņā. 2010. gada 10. augustāAmtsgericht Wedding atzina minēto rīkojumu par izpildāmu.

21. 2010. gada 19. oktobra vēstulē, kuru Amtsgericht Wedding saņēma 2010. gada 20. oktobrī, Xceed Holding Ltd iesniedza pieteikumu Eiropas maksājuma rīkojuma pārskatīšanai un drošības labad cēla iebildumu pret šo rīkojumu.

22. Xceed Holding Ltd izsaka neatspēkotu apgalvojumu, ka minētais rīkojums tai neesot nekad izsniegts. Tā norāda, ka līdz 2010. gada 18. maijam tās sēdeklis esot atradies Larnakā (Kipra), pēc tam Limasolā (Kipra) un ka tā nekad neesot bijusi saskarē ar advokātu biroju, kam tika veikta izsniegšana un kas parakstījis apstiprinājumu par saņemšanu. Par Eiropas maksājuma rīkojumu tā esot uzzinājusi tikai 2010. gada 7. oktobrī, saņemdama CMS Hasche Sigle brīdinājumu.

23. Šajās trijās lietās Amtsgericht Wedding ir šaubas par to, kā interpretējama Regula Nr. 1896/2006. Iesniedzējtiesa prāto konkrēti par to, vai trīs atbildētāju pamatlietās iesniegtie pārskatīšanas pieteikumi ir pienācīgs tiesību aizsardzības līdzeklis.

III – Prejudiciālie jautājumi

24. Visās trijās pamatlietās Amtsgericht Wedding nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai prejudiciālus jautājumus. Turpinājumā izklāstīti lietā C‑119/13 uzdotie jautājumi, no kuriem pirmais un trešais ir tādi paši kā lietās C‑120/13 un C‑121/13 uzdotie: “1) Vai [..] Regula [..] Nr. 1896/2006 [..] ir jāinterpretē tādējādi, ka atbildētājs var lūgt pārskatīt tiesā Eiropas maksājuma rīkojumu arī tad, ja maksājuma rīkojums tam nav izsniegts vispār vai tā izsniegšana nav veikta pienācīgi? Vai tālab var pēc analoģijas pamatoties konkrēti uz Regulas Nr. 1896/2006 20. panta 1. punktu vai 20. panta 2. punktu? 2) Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: vai atbildētājam tad, ja maksājuma rīkojums tam nav izsniegts vispār vai tā izsniegšana nav veikta pienācīgi, attiecībā uz tā pārskatīšanas pieteikumu ir jāievēro termiņi? Vai tālab var pēc analoģijas pamatoties konkrēti uz Regulas Nr. 1896/2006 20. panta 3. punktu? 3) Arī ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: kādas ir procesuālās tiesiskās sekas, ja tiek apmierināts pārskatīšanas pieteikums; vai šajā ziņā var pēc analoģijas pamatoties konkrēti uz Regulas Nr. 1896/2006 20. panta 3. punktu vai 17. panta 1. punktu?”

IV – Vērtējums

25. Pirmajā jautājumā iesniedzējtiesa būtībā prāto, vai Regula Nr. 1896/2006 ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja Eiropas maksājuma rīkojums atbildētājam nav izsniegts vispār vai tā izsniegšana nav veikta pienācīgi, šis atbildētājs var lūgt šā rīkojuma pārskatīšanu, pamatojoties pēc analoģijas uz šīs regulas 20. panta 1. vai 2. punktu.

26. Visās trijās pamatlietās iesniedzējtiesa balstās uz to, ka Eiropas maksājuma rīkojuma izsniegšana vai nu nav notikusi, vai arī nav spēkā, jo nav veikta atbilstoši minētajā regulā izklāstīto noteikumu minimumam.

27. Šajās lietās jautājums patiesībā rodas par to, kāds tiesību aizsardzības līdzeklis ir atbildētāja rīcībā pret Eiropas maksājuma rīkojumu, kas tam vai nu nav izsniegts vispār, vai arī nav izsniegts pienācīgā veidā, tomēr kļuvis izpildāms. Proti, Regulā Nr. 1896/2006 nav nekas teikts par tiesību aizsardzības līdzekļiem, kas atbildētājam iespējami varētu būt šādos apstākļos, un tādējādi tiek radīts juridiskais vakuums. Tātad visa problemātika ir par to, kādas tiesiskās sekas ir neizsniegšanai vai nepienācīgai izsniegšanai.

28. Iesniedzējtiesa un vairākums lietās esošo pušu šķiet uzskatām, ka vienīgais tiesību aizsardzības līdzeklis ir Eiropas maksājuma rīkojuma pārskatīšana, pamatojoties uz šīs regulas 20. pantu. Šim viedoklim nepiekrītu.

29. Minētās regulas mērķis, kā teikts tās 1. panta 1. punkta a) apakšpunktā, ir vienkāršot, paātrināt un palētināt pārrobežu lietu izskatīšanu attiecībā uz neapstrīdētiem naudas prasījumiem, izveidojot Eiropas maksājuma rīkojuma procedūru. Šī procedūra varētu tikt kvalificēta kā “vienpusēja procedūra”, jo izcelsmes tiesā nenotiek nekādas debates un atbildētājs parādās tikai vēlākā posmā, proti, pēc tam, kad Eiropas maksājuma rīkojums šajā tiesā ir izdots un viņam izsniegts.

30. Šajā ziņā Regulā Nr. 1896/2006 ir noteikts divējāds noteikumu minimums par izsniegšanas kārtību.

31. Pirmkārt, šīs regulas 13. pantā ir paredzēti veidi, kā izsniegšana veicama ar atbildētāja apstiprinājumu par saņemšanu. Proti, ir apstiprināts, ka līdz atbildētājam esot nonācis pret viņu izdotais Eiropas maksājuma rīkojums – tātad, ka viņam par to esot ir zināms, – un ka minētajā regulā paredzētais mehānisms varot radīt savas sekas.

32. Tādējādi, ja atbildētājs nolemj iesniegt paziņojumu par iebildumu pret Eiropas maksājuma rīkojumu atbilstoši Regulas Nr. 1896/2006 16. pantam, procedūra izcelsmes tiesā noris parastajā civilprocesuālajā kārtībā, ja vien pieteicējs nav skaidri lūdzis tādā gadījumā izbeigt tiesvedību ( 3 ). Ja turpretim atbildētājs pret šo rīkojumu neko neiebilst, līdzko minētās regulas 16. panta 2. punktā paredzētais termiņš ir beidzies, izcelsmes tiesai minētais rīkojums ir uzreiz jāatzīst par izpildāmu atbilstoši Regulas Nr. 1896/2006 18. panta 1. punktam, savukārt tās 19. pantā, sīkāk paskaidrojot, ir tostarp noteikts, ka Eiropas maksājuma rīkojumu, kas izpildāms izcelsmes dalībvalstī, atzīst un izpilda citās dalībvalstīs.

33. Lūgt Eiropas maksājuma rīkojuma pārskatīšanu atbildētājs drīkst tikai izņēmuma kārtā, vai nu tāpēc, ka apstrīdēt prasījumu viņu ir kavējuši kādi nepārvaramas varas apstākļi vai no viņa gribas neatkarīgi ārkārtas apstākļi ( 4 ), vai arī tāpēc, ka Eiropas maksājuma rīkojums ir izdots acīmredzami aplami, ņemot vērā šajā regulā noteiktās prasības, vai citu ārkārtas apstākļu dēļ ( 5 ).

34. Otrkārt, Regulas Nr. 1896/2006 14. pantā ir izklāstīti izsniegšanas veidi, atbildētājam neapstiprinot saņemšanu, ja Eiropas maksājuma rīkojums ir nodots kādai trešajai personai. Šajā gadījumā Savienības likumdevējs balstās uz pieņēmumu, ka tiesu izpildītāja vai pastnieka veiktā apmeklējuma brīdī atbildētājs ir īslaicīgā prombūtnē. Tas nozīmē, ka, izmantojot šos izsniegšanas veidus, tiek vienīgi prezumēts, ka līdz atbildētājam patiešām ir nonācis pret viņu izdotais Eiropas maksājuma rīkojums un ka tātad viņam parasti ir zināmas savas tiesības, kā arī tiesiskās sekas, kas izrietētu no iebilduma vai neatbildēšanas atvēlētajā termiņā, proti, šā rīkojuma atzīšana par izpildāmu atbilstoši šīs regulas 18. pantam.

35. Tomēr arī šeit Savienības likumdevējs ir paredzējis ņemt vērā iespējamu kavēšanos, dodot atbildētājam iespēju atbilstoši minētās regulas 20. panta 1. un 2. punktam lūgt Eiropas maksājuma rīkojuma pārskatīšanu.

36. Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, konstatēju, ka Eiropas maksājuma rīkojuma procedūrā ir ļoti svarīgi, vai izsniegšana ir veikta pienācīgi. Ar izsniegšanu tiek nodrošināts, ka atbildētājam būs pieejama visa viņam savai aizstāvībai vajadzīgā informācija un ar to vien jau garantēta tiesību uz aizstāvību ievērošana ( 6 ). Jau savos travaux préparatoires Eiropas Komisija ir pievērsusi īpašu uzmanību šim jautājumam, norādīdama, ka, “lai nodrošinātu lietas taisnīgu izskatīšanu, atbildētājam ir jābūt pilnībā informētam par savām procesuālajām tiesībām un pienākumiem saistībā ar maksājuma rīkojumu. [..] Tāpēc lakoniska, taču pilnīga informācija ir obligāts nosacījums, lai nodrošinātu, ka termiņi joprojām ir īsi un ka atbildētājs var pa to laiku izlemt, vai viņš vēlas vai nevēlas apstrīdēt prasījumu, pilnībā apzinoties iesaistītās sekas bez vajadzības saņemt juridiskas konsultācijas” [Neoficiāls tulkojums] ( 7 ).

37. Regulā Nr. 1896/2006 paredzētajai kārtībai rūp tieši tas, proti, tiesvedības ātrumu un iedarbīgumu saskaņot ar tiesību uz aizstāvību ievērošanu pārrobežu strīdos attiecībā uz neapstrīdētiem naudas prasījumiem. Atbildētājs, uzzinājis par izsniegšanā noteikti pievienojamajos dokumentos norādīto informāciju un iepazinies ar to, var izmantot savas tiesības, pilnībā apzinoties lietas būtību. Tieši tāpēc vēlāk viņam ir tikai ierobežotas iespējas iebilst pret Eiropas maksājuma rīkojuma izpildi.

38. Tomēr, tā kā viņam ir personiski darīts zināms par šā rīkojuma izdošanu, viņa tiesības, tostarp arī tiesības aizstāvēties, ir pilnībā ievērotas.

39. Vai tāpat ir tad, ja minētā, Regulas Nr. 1896/2006 14. panta kārtībā izdotā rīkojuma izpildē izrādās, ka prezumētais parādnieks patiesībā un ne savas vainas dēļ par to nav uzzinājis?

40. Noteikti ne.

41. Kā redzējām, ar izsniegšanu šajā regulā paredzētajā sistēmā ir gribēts nodrošināt tiesības uz aizstāvību. Tiek pieņemts, ka Eiropas maksājuma rīkojumu atbildētājs ir saņēmis, jo šī saņemšana ir ārkārtīgi svarīgs posms šajā sistēmā. Šo nosacījumu ievērošana Eiropas maksājuma rīkojuma procedūrā ir primāri svarīga, vēloties saglabāt līdzsvaru starp dažādajiem ar šo regulu sasniegt gribētajiem mērķiem.

42. Tiesību uz aizstāvību ievērošana nevar tikt nodrošināta ar prezumpciju, ja šā rīkojuma izpildē izrādās, ka šī prezumpcija ir maldīga. Tad to vajadzētu pārvērst neatspēkojamā prezumpcijā, kas, savukārt, tiesību uz aizstāvību ziņā būtu bezjēdzīgi.

43. Vēloties pārmērīgi vienkāršot Regulā Nr. 1896/2006 paredzēto mehānismu, tiktu aizskartas tieši tiesības uz aizstāvību un tātad Eiropas Savienības pamattiesības hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. pants.

44. Proti, pirmkārt, ja pieļautu, ka šīs regulas 20. pants ir piemērojams pēc analoģijas, tad labticīgam atbildētajam, kuram obligāto noteikumu minimumam atbilstošā kārtībā nav izsniegts Eiropas maksājuma rīkojums un līdz ar to nav darīts zināms par apstrīdēšanas iespēju, kas viņam būtu pavērusies, tiktu atņemtas būtiskākās pamattiesības, ja turpretim persona, kurai šis rīkojums ir pareizi un pienācīgi izsniegts, būtu varējusi izmantot šīs tiesības. Šāda interpretācija ne tikai būtu pretrunā Hartas 47. pantā garantēto tiesību uz aizstāvību ievērošanai, bet arī radītu nevienlīdzīgu attieksmi pret abiem šiem labticīgajiem atbildētājiem.

45. Turklāt, neizsniedzot Eiropas maksājuma rīkojumu atbildētājam, nav iespējams pieņemt, ka attiecīgais prasījums patiešām ir neapstrīdēts prasījums, jo šādas izsniegšanas neesamības gadījumā atbildētājam tiešām nekad nav bijis iespējas to apstrīdēt. Tāpēc tas ne tikai būtu pretrunā pašam mērķim, kam domāta Regula Nr. 1896/2006, ar kuru, atminēsimies, ir izveidota Eiropas maksājuma rīkojuma procedūra “neapstrīdēto prasījumu” piedziņai, bet gan arī pirmām kārtām tas atkal būtu tiesību uz aizstāvību klajš pārkāpums, kam turklāt būtu nopietnas tiesiskas sekas attiecībā uz atbildētāju. Proti, pēc analoģijas piemērojot šīs regulas 20. pantu šeit izskatāmajās lietās, pārskatīšana tiek noraidīta, Eiropas maksājuma rīkojums joprojām ir izpildāms, jo atbilstoši minētās regulas 20. panta 3. punktam tas joprojām ir spēkā.

46. Jānorāda arī, ka Savienības likumdevējs ir parūpējies norādīt, ka izcelsmes tiesai ir pienākums kopš Eiropas maksājuma rīkojuma izdošanas brīža rūpēties, lai atbildētājam to izsniegtu saskaņā ar valsts tiesībām Regulas Nr. 1896/2006 13.–15. pantā izklāstītajam noteikumu minimumam atbilstošā kārtībā ( 8 ). Minētās regulas 14. pants, kurā ir paredzēti veidi, kādos Eiropas maksājuma rīkojums izsniedzams bez atbildētāja apstiprinājuma par saņemšanu, šajā ziņā ir vēl uzskatāmāks, jo tā 2. punktā ir teikts, ka “piegāde saskaņā ar 1. punktu nav pieņemama [pieļaujama], ja atbildētāja adrese nav droši zināma”.

47. Uzstājot uz izcelsmes tiesas pienākumu rūpēties, lai patiešām tiktu ievērots izsniegšanā ievērojamo noteikumu minimums, Savienības likumdevējs ir skaidri paudis savu gribu garantēt, ka tiesības uz aizstāvību tiek ievērotas vienpusējā procedūrā, kurā atbildētājam galu galā tikai vēlīnā posmā ir iespēja aizstāvēt savas tiesības.

48. Kāds tad ir Regulas Nr. 1896/2006 14. panta procedūras lietderīgums? Tas, manuprāt, ir skaidri redzams. Tajā tiek radīta prezumpcija, kas ļauj procedūrai ritēt savu gaitu un iebildumu neesamības gadījumā atzīt Eiropas maksājuma rīkojumu par izpildāmu. Tas ir loģiski, kamēr vien ar izsniegšanas veidu tiek radīta ticama varbūtība, ka rīkojums nonāks pie sava adresāta. Efektivitātes labad šī varbūtība attaisno iespēju sākt nākamos procedūras posmus, jo ļoti lielā skaitā gadījumu prezumpcija īstenojas. Turpretim statistiski ne tik bieži sastopamā gadījumā, kad īstenība ir citāda, izsniegšana ir uzskatāma par nenotikušu. Vispusīgā skatījumā tiek nodrošināta sistēmas efektivitāte, un individuālā skatījumā – tiek saglabātas individuālās brīvības.

49. Turklāt tikai atbilstoši šai interpretācijai Regulas Nr. 1896/2006 14. panta procedūra man šķiet izvairāmies no kritikas, kas izteikta tostarp arī juridiskajā literatūrā ( 9 ).

50. Tāpēc domāju, ka Regulas Nr. 1896/2006 20. panta piemērošana pēc analoģijas tādos gadījumos kā šajās lietās aplūkotie neatbilst ne šīs regulas formulējumam, ne tās garam un ir pretrunā Hartas 47. pantam. Manuprāt, minētajā regulā nav pieciešama šāda nelīdzsvarotība tiesībās, kuras ar to domāts aizsargāt.

51. Turklāt uzskatu, ka atbildētājam nav liedzams tiesību aizsardzības līdzeklis tāpēc vien, ka ir gluži vienkārši bijis iespējams, ka izsniegšana ir notikusi, lai gan savā atbildē viņš pierāda, ka viņam par Eiropas maksājuma rīkojumu nav bijis zināms. Viņa rīcībā tātad jābūt tādam tiesību aizsardzības līdzeklim, ar ko iespējams izcelsmes tiesā patiešām pierādīt, ka šis rīkojums nav līdz viņam nonācis. Gadījumā, ja šī tiesa konstatētu, ka nekāda izsniegšana nav bijusi, vienīgās, manuprāt, no tā izrietošās tiesiskās sekas ir minētā rīkojuma spēkā neesamības atzīšana.

52. Tāpēc, ievērojot iepriekš izklāstīto, uzskatu, ka Regula Nr. 1896/2006 ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā, ka tās 20. pants tiek pēc analoģijas piemērots gadījumā, kad Eiropas maksājuma rīkojums atbildētājam nav izsniegts vispār vai tā izsniegšana nav veikta pienācīgi. Lai nodrošinātu, ka tiek ievērotas tiesības uz aizstāvību, atbildētāja rīcībā ir jābūt patstāvīgām tiesībām celt prasību izcelsmes tiesā, kas viņam ļautu pierādīt, ka viņam šis rīkojums nav ticis izsniegts, un vajadzības gadījumā panākt šīs izsniegšanas atzīšanu par spēkā neesošu.

53. Ievērojot, kā ierosinu atbildēt uz pirmo jautājumu, manuprāt, uz otro un trešo jautājumu nav vajadzības atbildēt.

V – Secinājumi

54. Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz Amtsgericht Wedding uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi: Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Regula (EK) Nr. 1896/2006, ar ko izveido Eiropas maksājuma rīkojuma procedūru, ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā, ka tās 20. pants tiek pēc analoģijas piemērots gadījumā, kad Eiropas maksājuma rīkojums atbildētājam nav izsniegts vispār vai tā izsniegšana nav veikta pienācīgi. Lai nodrošinātu, ka tiek ievērotas tiesības uz aizstāvību, atbildētāja rīcībā ir jābūt patstāvīgām tiesībām celt prasību izcelsmes dalībvalsts kompetentā tiesā, kas viņam ļautu pierādīt, ka viņam šis rīkojums nav ticis izsniegts, un vajadzības gadījumā panākt šīs izsniegšanas atzīšanu par spēkā neesošu.

( 1 ) Oriģinālvaloda – franču.

( 2 ) Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra regula, ar ko izveido Eiropas maksājuma rīkojuma procedūru (OV L 399, 1. lpp.).

( 3 ) Skat. šīs regulas 17. panta 1. punktu.

( 4 ) Skat. Regulas Nr. 1896/2006 20. panta 1. punkta b) apakšpunktu.

( 5 ) Skat. minētās regulas 20. panta 2. punktu.

( 6 ) Jautājumā par dokumenta par lietas ierosināšanu izsniegšanu skat. spriedumu Trade Agency (C-619/10, EU:C:2012:531, 32. un 33. punkts). Tāpat skat. spriedumu Alder (C-325/11, EU:C:2012:824, 34.–36. punkts).

( 7 ) Skat. Zaļās grāmatas par Eiropas maksājuma rīkojuma procedūru un par pasākumiem maza apmēra prasību tiesvedības vienkāršošanai un paātrināšanai (COM(2002) 746, galīgā redakcija) 38. lpp.

( 8 ) Skat. šīs regulas 12. panta 5. punktu.

( 9 ) Juridiskajā literatūrā nav palaista garām izdevība norādīt uz šo minētās regulas vājo punktu. Šajā ziņā skat. Guinchard, E., “L’Europe, la procédure civile et le créancier: l’injonction de payer européenne et la procédure européenne de règlement des petits litiges”, no: Revue trimestrielle de droit commercial et de droit économique, 2008, 465. lpp., un Miguet, J., “Procédure d’injonction européenne”, no: Jurisclasseur commercial, 185. brošūra, 2008. Tāpat skat. Lopez de Tejada, M., un d’Avout, L., “Les non-dits de la procédure européenne d’injonction de payer”, no: Revue critique de droit international privé, 2007, 717. lpp.