27

Šādos apstākļos Fővárosi Törvényszék (Galvaspilsētas Budapeštas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai šādas Savienības tiesību normas, proti, [LESD 169. panta] 1. un 2. punkts, aplūkojot minētā panta 3. punkta gaismā, [Hartas] 38. pants, [Direktīvas 93/13] 7. panta 1. un 2. punkts kopsakarā ar šīs pašas direktīvas 8. pantu, kā arī [Direktīvas 2008/48] preambulas 47. apsvērums, ir jāinterpretē tādējādi, ka minētās Savienības tiesību normas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, izslēdzot tā piemērošanu, ar kuru nosaka papildu prasības, kaitējot tiesvedības dalībniekam (prasītājam vai atbildētājam), kas kā patērētājs laikposmā no 2004. gada 1. maija līdz 2014. gada 26. jūlijam ir noslēdzis kredītlīgumu, kurā ir negodīgs līguma noteikums, kas paredz [vienpusēju līguma noteikumu grozīšanas iespēju] vai [negodīgs līguma noteikums, paredzot valūtas maiņas pirkšanas un pārdošanas cenu starpību], pamatojoties uz to, ka saskaņā ar šādām papildu prasībām, lai tiesā atsauktos uz tiesībām, kas izriet no šādu ar patērētājiem noslēgtu līgumu spēkā neesamības, un it īpaši lai tiesā varētu izskatīt lietu pēc būtības, ir jāiesniedz civilprocesuāls dokuments (primāri – prasības pieteikums, prasības pieteikuma grozījums vai iebilde par spēkā neesamību, uz ko atsaucas aizstāvībā lietā, kurā patērētājs ir atbildētājs (iebilstot pret patērētājam nelabvēlīgu rīkojumu), šīs iebildes grozījums, atbildētāja pretprasība vai šīs pretprasības grozījums) un tam ir jāatbilst obligātajām satura prasībām, lai gan tiesvedības dalībniekam, kurš nav noslēdzis kredītlīgumu kā patērētājs vai kurš tajā pašā laikposmā kā patērētājs ir noslēdzis cita (ne iepriekšminētā) veida kredītlīgumu, nav jāiesniedz šāds obligāta satura dokuments? 2) Neatkarīgi no tā, vai Tiesa atbildēs apstiprinoši vai noraidoši uz [pirmo] jautājumu, kas ir izteikts plašāk nekā šis [..] jautājums, vai [pirmajā] jautājumā minētās Savienības tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka tās nepieļauj piemērot šādas obligātās papildu prasības [a) līdz c) daļa] tiesvedības dalībniekam, kas ir noslēdzis kredītlīgumu kā patērētājs [pirmā] jautājuma nozīmē: a) tiesvedībā prasības pieteikums, prasības pieteikuma grozījums vai iebilde par spēkā neesamību, uz ko norāda aizstāvībā lietā (iebilstot pret patērētājam nelabvēlīgu rīkojumu), kurā patērētājs ir atbildētājs, vai šīs iebildes grozījums, atbildētāja pretprasība vai šīs pretprasības grozījums, kas ir jāiesniedz tiesvedības dalībniekam (prasītājam vai atbildētājam), kurš ir noslēdzis kredītlīgumu kā patērētājs [pirmā] jautājuma izpratnē, ir pieņemams un tiks izskatīts pēc būtības – vienīgi tad, ja šajā dokumentā šis lietas dalībnieks lūdz tiesu ne tikai atzīt ar patērētāju noslēgto kredītlīgumu pirmā jautājuma izpratnē par pilnībā vai daļēji spēkā neesošu, bet arī lūdz tiesu piemērot tiesiskās sekas, kas izriet no līguma pilnīgas spēkā neesamības, lai gan tiesvedības dalībniekam, kurš nav noslēdzis kredītlīgumu kā patērētājs vai kurš tajā pašā laikposmā kā patērētājs ir noslēdzis cita (ne iepriekšminētā) veida kredītlīgumu, nav jāiesniedz šāds dokuments ar obligāto saturu? b) tiesvedībā prasības pieteikums, prasības pieteikuma grozījums vai iebilde par spēkā neesamību, uz ko norāda aizstāvībā lietā (iebilstot pret patērētājam nelabvēlīgu rīkojumu), kurā patērētājs ir atbildētājs, vai šīs iebildes grozījums, atbildētāja pretprasība vai šīs pretprasības grozījums, kas ir jāiesniedz tiesvedības dalībniekam (prasītājam vai atbildētājam), kurš ir noslēdzis kredītlīgumu kā patērētājs [pirmā] jautājuma izpratnē, ir pieņemams un tiks izskatīts pēc būtības – vienīgi tad, ja šajā dokumentā lietas dalībnieks, lūdzot tiesu atzīt par pilnībā spēkā neesošu kredītlīgumu, kas noslēgts ar patērētāju pirmā jautājuma izpratnē, attiecībā uz no pilnīgas spēkā neesamības izrietošajām tiesiskajām sekām neprasa atjaunot tiesisko situāciju pirms kredītlīguma noslēgšanas, lai gan tiesvedības dalībniekam, kurš nav noslēdzis kredītlīgumu kā patērētājs vai kurš tajā pašā laikposmā kā patērētājs ir noslēdzis cita (ne iepriekšminētā) veida kredītlīgumu, nav jāiesniedz šāds dokuments ar obligāto saturu? c) tiesvedībā prasības pieteikums, prasības pieteikuma grozījums vai iebilde par spēkā neesamību, uz ko norāda aizstāvībā (iebilstot pret patērētājam nelabvēlīgu rīkojumu) lietā, kurā patērētājs ir atbildētājs, vai šīs iebildes grozījums, atbildētāja pretprasība vai šīs pretprasības grozījums, kas ir jāiesniedz tiesvedības dalībniekam (prasītājam vai atbildētājam), kurš ir noslēdzis kredītlīgumu kā patērētājs [pirmā] jautājuma izpratnē, ir pieņemams un tiks izskatīts pēc būtības – vienīgi tad, ja šajā dokumentā attiecībā uz laikposmu no līgumisko attiecību sākuma līdz prasības iesniegšanai ir iekļauts aprēķins, kas veikts, izmantojot ļoti sarežģītu matemātisko metodi (kāda tā noteikta valsts tiesiskajā regulējumā), kurā jāņem vērā arī normas, kurās noteikta valūtas konvertācija Ungārijas forintos, tostarp ar detalizētu informāciju matemātiski pārbaudāmā veidā, norādot maksājumus, kas veicami atbilstoši kredītlīgumam, prasītāja veiktos maksājumus, maksājumus, kas veicami, ja netiek ņemts vērā spēkā neesošais noteikums, un šo lielumu atšķirību, kā arī precizējot kopējo summu, kuru lietas dalībnieks, kurš ir noslēdzis kredītlīgumu kā patērētājs pirmā jautājuma izpratnē, vēl ir parādā kredītiestādei vai ko viņš ir pārmaksājis, lai gan tiesvedības dalībniekam, kurš nav noslēdzis kredītlīgumu kā patērētājs vai kurš tajā pašā laikposmā kā patērētājs ir noslēdzis cita (ne iepriekšminētā) veida kredītlīgumu, nav jāiesniedz šāds dokuments ar obligāto saturu? 3) Vai [pirmajā] jautājumā minētās Savienības tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka šādu normu pārkāpums, nosakot [pirmajā un otrajā] jautājumā uzskaitītās papildu prasības, ir arī [Hartas] 20., 21. un 47. panta pārkāpums, ņemot vērā arī to, ka atbilstoši [2000. gada 5. decembra sprieduma Guimont (C‑448/98, EU:C:2000:663) 23. punktam un 2012. gada 10. maija sprieduma Duomo Gpa u.c. (no C‑357/10 līdz C‑359/10, EU:C:2012:283), 28. punktam, kā arī 2014. gada 3. jūlija rīkojuma Tudoran (C‑92/14, EU:C:2014:2051) 39. punktam] dalībvalstu tiesām ir jāpiemēro Savienības tiesības patērētāju aizsardzības jomā arī lietās bez pārrobežu elementa, proti, pilnībā iekšējās situācijās, vai arī situācija ir jāuzskata par pārrobežu situāciju tādēļ vien, ka [pirmajā] jautājumā norādītie kredītlīgumi ir kredītlīgumi, “kuri balstīti uz ārvalstu valūtu”?”