Lieta C‑566/14 P

Jean‑Charles Marchiani

pret

Eiropas Parlamentu

“Apelācija — Eiropas Parlamenta loceklis — Parlamentārās palīdzības piemaksa — Nepamatotu maksājumu atgūšana — Līdzekļu atgūšana — Parlamenta deputātu nolikuma piemērošanas pasākumi — Tiesību uz aizstāvību ievērošana — Objektivitātes princips — Noilgums — Regula (ES, Euratom) Nr. 966/2012 — 78. 81. pants — Deleģētā regula (ES) Nr. 1268/2012 — 81., 82. un 93. pants — Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips — Saprātīgs termiņš”

Kopsavilkums – Tiesas (virspalāta) 2016. gada 14. jūnija spriedums

Eiropas Savienības budžets – Finanšu noteikumi – Savienības prasījumu atgūšana no trešām personām – Piemērojamība prasījumu piedziņas procedūrās no Eiropas Parlamenta locekļiem

Skat. nolēmuma tekstu. (sal. ar 37., 66. punktu)

Tikai tas vien, ka Regulas Nr. 966/2012 78. – 80. pantos par Savienības budžetam piemērojamiem finanšu noteikumiem nav ietverti konkrēti noteikumi par parādu piedziņas no Eiropas [parlamenta] deputātiem procedūru, bet tie ir par Savienības prasījumu konstatēšanu un atgūšanas pilnvarojumu, nevar padarīt par piemērojamu Eiropas Parlamenta Prezidija lēmumu par pasākumiem Eiropas Parlamenta deputātu nolikuma piemērošanai, ieskaitot tā 68. pantā paredzēto piedziņas procedūru, pārkāpjot tā materiālo piemērošanas jomu. (sal. ar 44. punktu)

Skat. nolēmuma tekstu. (sal. ar 49. punktu)

Skat. nolēmuma tekstu. (sal. ar 51. punktu)

Skat. nolēmuma tekstu. (sal. ar 61. punktu)

Skat. nolēmuma tekstu. (sal. ar 69. punktu)

Skat. nolēmuma tekstu. (sal. ar 72. punktu)

Tiesības atsaukties uz tiesisko paļāvību nozīmē, ka Savienības kompetentās iestādes ieinteresētajai personai ir sniegušas precīzu, beznosacījumu un saskaņotu apliecinājumu no kompetentiem un uzticamiem avotiem. Šajā ziņā gadījumā, kad Eiropas Parlamenta deputātam nepamatoti ir izmaksātas summas kā parlamentārās palīdzības piemaksa, tikai tas vien, ka ir pagājis ilgs laikposms no šo summu izmaksas dienas līdz lēmuma piedzīt šīs summas no ieinteresētās personas pieņemšanas dienai, pats par sevi nav pietiekami – un tā kā nav citu atbilstošu elementu –, lai konkrētajam deputātam varētu rasties tiesiskā paļāvība par to, ka minētās summas vairs netiks atprasītas. (sal. ar 77., 79. punktu)

Uz Regulas Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 1995/2006, 73.a pantu vien, kurā noteikts Savienības prasījumu noilguma termiņš pieci gadi, bez tā īstenošanas noteikumiem nevar lietderīgi atsaukties, lai pierādītu, ka Savienības prasījumam ir iestājies noilgums. Līdz ar to, šajā 73.a pantā, kurš jālasa kopā ar tā īstenošanas noteikumiem, kuri paredzēti Regulas Nr. 2342/2007, ar ko paredz īstenošanas kārtību Padomes Regulai Nr. 1605/2002, ko groza ar Regulu Nr. 478/2007, 85.b pantā, ir paredzēts piecu gadu noilguma termiņš, lai Savienības struktūras varētu atgūt Savienības prasījumus no trešām personām, šī termiņa sākumpunktam sākoties no nākamās dienas pēc tam, kad beidzies ar paziņojumu par parādu parādniekam paziņotais termiņš. Šāda interpretācija ir spēkā arī attiecībā uz Regulas Nr. 966/2012 par Savienības budžetam piemērojamiem finanšu noteikumiem 81. pantu un uz Deleģētās regulas Nr. 1286/2012 par Regulas Nr. 966/2012 piemērošanas noteikumiem 93. pantu, jo šie noteikumi būtībā atbilst attiecīgi Regulas Nr. 1605/2002 73.a pantam un Regulas Nr. 2342/2002 85.b pantam. (sal. ar 86.–88. punktu)