Keywords

Summary



Keywords

1. Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi — Strīda priekšmets — Noteikšana pirmstiesas procedūras laikā

(EKL 226. un 228. pants)

2. Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi — Tiesas spriedums, ar ko konstatē pienākumu neizpildi — Pienākuma izpildīt spriedumu neizpilde — Finansiālas sankcijas

(EKL 228. panta 2. punkts)

3. Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi — Tiesas spriedums, ar ko konstatē pienākumu neizpildi — Pienākuma izpildīt spriedumu neizpilde — Finansiālas sankcijas — Kavējuma nauda

(EKL 228. panta 2. punkts)

4. Prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi — Tiesas spriedums, ar ko konstatē pienākumu neizpildi — Pienākuma izpildīt spriedumu neizpilde — Finansiālas sankcijas — Kavējuma nauda

(EKL 228. panta 2. punkts)

Summary

1. Nosacījums, ka saskaņā ar EKL 226. pantu celtas prasības priekšmetam ir jāaprobežojas ar to, kāds tas bijis minētajā normā paredzētajā pirmstiesas procedūrā, nevar būt tik stingrs, ka jebkurā gadījumā paredz pilnīgu argumentētā atzinuma rezolutīvās daļas un prasībā norādīto prasījumu sakritību, ja strīda priekšmets netiek paplašināts vai grozīts, bet, gluži pretēji, tikai ierobežots. Ja pirmstiesas procesa laikā ir veikti tiesību aktu grozījumi, prasība var attiekties uz valsts tiesību normām, kas nav identiskas argumentētajā atzinumā minētajām. Nekas nav pretrunā tam, lai tas tāpat nebūtu gadījumā, kad tiesību akti ir grozīti pēc prasības celšanas un Komisijas iebildums attiecībā uz minēto tiesību aktu grozījumu ir bijis ietverts iebildumā par pilnīgu Tiesas sprieduma neizpildi. Tādējādi Komisija var ierobežot pienākumu neizpildes apjomu, ko tā lūdz atzīt atbilstoši EKL 228. pantam, ņemot vērā pasākumus daļējai izpildei, kas veikti otrās tiesvedības Tiesā laikā.

(sal. ar 35., 37. un 38. punktu)

2. EKL 228. panta 2. punktā paredzētās procedūras mērķis ir mudināt pienākumus neizpildošo dalībvalsti izpildīt spriedumu par pienākumu neizpildi un līdz ar to nodrošināt, lai šī dalībvalsts efektīvi piemērotu Kopienu tiesības. Šim mērķim kalpo abi šajā tiesību normā paredzētie pasākumi, proti, naudas sods un kavējuma nauda. Kavējuma naudas un/vai naudas soda piespriešana nav paredzēta, lai atlīdzinātu attiecīgās dalībvalsts nodarītos zaudējumus, bet lai izdarītu uz to ekonomisku spiedienu, kas to mudinātu izbeigt konstatēto pienākumu neizpildi. Tādējādi finansiālās sankcijas ir jānosaka atkarībā no pārliecināšanas pakāpes, kas nepieciešama, lai attiecīgā dalībvalsts mainītu savu rīcību.

(sal. ar 59. un 60. punktu)

3. Ja dalībvalstij kā sods par to, ka tā nav izpildījusi spriedumu, kurā atzīta valsts pienākumu neizpilde, tiek piespriests maksāt kavējuma naudu, Tiesai, īstenojot savu diskrecionāro varu, kavējuma nauda ir jānosaka tā, lai tā būtu, pirmkārt, piemērota apstākļiem un, otrkārt, samērīga ar konstatēto pienākuma neizpildi un attiecīgās dalībvalsts maksātspēju. Šajā sakarā pamata kritēriji, kas jāņem vērā, lai nodrošinātu kavējuma naudas piespiedu iedarbību nolūkā panākt vienotu un efektīvu Kopienu tiesību piemērošanu, principā ir pārkāpuma ilgums, tā smagums un attiecīgās dalībvalsts maksātspēja. Piemērojot šos kritērijus, īpaši ir jāņem vērā tas, kā pienākumu neizpilde ietekmē privātās un sabiedrības intereses, un tas, cik steidzami ir mudināt attiecīgo dalībvalsti izpildīt tās pienākumus.

(sal. ar 61. un 62. punktu)

4. Pārkāpuma ilguma kritērijam piemērojamais koeficients ir jānosaka, ņemot vērā brīdi, kad Tiesa izvērtē faktus, nevis brīdi, kad Komisija vēršas Tiesā, un saskaņā ar skalu, kas nav ierobežota Komisijas ieteiktās skalas no 1 līdz 3 ietvaros.

(sal. ar 71. punktu)