Lieta T‑311/04

José Luis Buendía Sierra

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

Ierēdņi − Paaugstināšana amatā − Paaugstināšanas amatā 2003. gada kārta − Priekšrocības punktu piešķiršana

Sprieduma kopsavilkums

1. Ierēdņi – Prasība – Nelabvēlīgs akts

(Civildienesta noteikumu 45., 90. un 91. pants)

2. Ierēdņi – Prasība – Iepriekšēja administratīva sūdzība

(Civildienesta noteikumu 45. pants un 90. panta 2. punkts)

3. Ierēdņi – Paaugstināšana amatā – Salīdzinošs nopelnu izvērtējums

(Civildienesta noteikumu 25. panta 2. daļa, 26., 43., 45. pants un 90. panta 2. punkts)

4. Ierēdņi – Paaugstināšana amatā – Salīdzinošs nopelnu izvērtējums

(Civildienesta noteikumu 45. pants)

5. Ierēdņi – Paaugstināšana amatā – Salīdzinošs nopelnu izvērtējums

(Civildienesta noteikumu 45. pants)

6. Ierēdņi – Paaugstināšana amatā – Salīdzinošs nopelnu izvērtējums

(Civildienesta noteikumu 45. pants)

7. Ierēdņi – Paaugstināšana amatā – Salīdzinošs nopelnu izvērtējums

(Civildienesta noteikumu 45. pants)

8. Ierēdņi – Nelabvēlīgs lēmums – Pieņemšanas noteikumi

(Civildienesta noteikumu 45. pants, 90. panta 2. punkts un 91. pants)

9. Ierēdņi – Paaugstināšana amatā – Salīdzinošs nopelnu izvērtējums

(Civildienesta noteikumu 45. pants)

10. Ierēdņi – Paaugstināšana amatā – Salīdzinošs nopelnu izvērtējums

(Civildienesta noteikumu 45. pants)

11. Ierēdņi – Prasība – Atceļošs spriedums – Sekas

(EKL 233. pants; Civildienesta noteikumu 45. pants)

1. Ar Komisijas iekšējo regulējumu izveidotajā paaugstināšanas amatā sistēmā, kas ir balstīta uz nopelnu kumulatīvu vērtējumu, kas izteikts gadu gaitā uzkrātu punktu izteiksmē un kur paaugstināšana amatā notiek, pieņemot saliktu lēmumu tādā nozīmē, ka to veido divi atsevišķi iecēlējinstitūcijas lēmumi – viens lēmums, ar kuru tiek pieņemts amatā paaugstināto ierēdņu saraksts, un otrs lēmums, ar kuru tiek noteikts kopējais ierēdnim piešķirto punktu skaits un uz kuru balstīts pirmais no minētajiem lēmumiem, un šis lēmums, ar kuru tiek noteikts kopējais punktu skaits, ir patstāvīgs akts, ko iespējams apstrīdēt un vajadzības gadījumā pārsūdzēt tiesā, izmantojot vienu no Civildienesta noteikumos paredzētajām pārsūdzības iespējām. Šādā sistēmā kādā noteiktā gadā piešķirtu punktu sekas sniedzas tālāk par attiecīgo paaugstināšanas amatā kārtu un var ietekmēt vairākas paaugstināšanas kārtas, radot juridiski saistošas sekas, kas var ietekmēt ierēdņa intereses, būtiski mainot tā juridisko statusu.

Tādējādi, ja ierēdnis, kurš iekļauts amatā paaugstināmo ierēdņu sarakstā, apstrīd kopējo punktu skaitu, ko viņam piešķīrusi iecēlējinstitūcija, un līdz ar to arī punktu uzkrājumu turpmākajiem gadiem, viņš ir tiesīgs iesniegt sūdzību vai vajadzības gadījumā pārsūdzēt tiesā tikai lēmumu par punktu piešķiršanu, kas viņam rada saistošas un galīgas tiesiskās sekas.

Līdzīgi iespējams arī, ka šādu procedūru izmanto ierēdnis, kurš nav paaugstināts amatā un vēlas apstrīdēt nevis to, ka nav paaugstināts attiecīgajā kārtā, bet atteikumu piešķirt noteiktu punktu skaitu, kas nebūtu pietiekams, lai sasniegtu paaugstināšanas slieksni.

Turklāt ierēdnis, kurš nav paaugstināts amatā, jo viņam, iespējams, nepamatoti piešķirts nepietiekams punktu skaits, lai sasniegtu paaugstināšanas slieksni, prasību var celt gan par iecēlējinstitūcijas lēmumu, ar ko noteikts kopējais punktu skaits, gan par lēmumu, ar ko pieņemts amatā paaugstināto ierēdņu saraksts. Lai gan abus minētos aktus iespējams juridiski nošķirt un katram no tiem var izvirzīt dažādus prasījumus to atcelšanai, ir skaidrs, ka gadījumos, kad ierēdnim atteikta paaugstināšana amatā, abi minētie akti faktiski ir cieši saistīti, jo paaugstināšanas atteikums ir noteikti un vienīgi saistīts ar ierēdnim kopējā piešķirtā punktu skaita attiecību pret paaugstināšanas slieksni, izņemot gadījumus, kad ierēdnis, piederot pie ex aequo grupas, proti, ierēdņu grupas, kuri ir sasnieguši paaugstināšanas slieksni, bet kuru skaits pārsniedz ierēdņu skaitu, kurus faktiski ir iespējams paaugstināt amatā, nav paaugstināts amatā, pamatojoties uz blakus apsvērumiem, kas saistīti ar darba stāžu pakāpē vai vienlīdzīgām iespējām.

Pēdējā gadījumā attiecīgais ierēdnis var celt prasību vienīgi par iecēlējinstitūcijas galīgo lēmumu, ar kuru pieņemts amatā paaugstināto ierēdņu saraksts, to pamatojot ar iecēlējinstitūcijas kļūdām vērtējumā, sarindojot ex aequo grupā ietilpstošos ierēdņus.

(sal. ar 82. un 88.−94. punktu)

2. Ar Komisijas iekšējo regulējumu izveidotajā paaugstināšanas amatā sistēmā, kas ir balstīta uz nopelnu kumulatīvu vērtējumu, kas izteikts gadu gaitā uzkrātu punktu izteiksmē un kur paaugstināšana amatā notiek, pieņemot saliktu lēmumu tādā nozīmē, ka to veido divi atsevišķi iecēlējinstitūcijas lēmumi – viens lēmums, ar kuru tiek pieņemts amatā paaugstināto ierēdņu saraksts, un otrs lēmums, ar kuru tiek noteikts piešķirto punktu kopējais skaits un uz kuru balstīts pirmais no minētajiem lēmumiem, tiesiskās drošības, vienlīdzīgas attieksmes un labas pārvaldības apsvērumu dēļ tādu sūdzību iesniegšanai par šiem abiem lēmumiem paredzētais trīs mēnešu termiņš skaitāms no dienas, kad ierēdnis faktiski ir iepazinies ar savu atjaunināto personīgo paaugstināšanas lietu iestādes iekšējā informātikas sistēmā, paredzot, ka ierēdnim ar šo lietu ir jāiepazīstas saprātīgā laikā pēc tam, kad ir publicēts kopsavilkuma paziņojums par to, ka dati par piešķirtajiem punktiem ir pieejami šajā sistēmā.

Faktiski šādā paaugstināšanas amatā sistēmā paaugstināto ierēdņu saraksta publikācija, kurā norādīti vienīgi ieinteresēto personu vārdi un amati, neļauj attiecīgajiem ierēdņiem pilnībā iepazīties ar nelabvēlīgo aktu, jo paaugstināšanas amatā procedūra ir sarežģīta, un ierēdnis savu kopējo punktu skaitu un tā sadalījumu var uzzināt, tikai iepazīstoties ar savu individuālo paaugstināšanas lietu.

(sal. ar 105., 111., 112., 115., 118. un 121. punktu)

3. Ar Komisijas iekšējo regulējumu izveidotajā paaugstināšanas amatā sistēmā, kas ir balstīta uz nopelnu novērtējumu un kam raksturīga ikgadēja dažādu punktu piešķiršana ierēdņiem, kur “nopelnu punkti” tiek noteikti, pārveidojot atzīmi, ko ierēdnis ieguvis periodiskā novērtējumā, kas veikts saskaņā ar Civildienesta noteikumu 43. pantu, bet citi “prioritātes punkti” tiek piešķirti papildus un paši par sevi neietekmē paaugstināšanu amatā, lai atlīdzinātu ierēdņiem, kas ir pārsnieguši individuālos mērķus vai ir veiksmīgi izpildījuši papildu uzdevumus iestādes interesēs, nepārkāpj ne vien vienlīdzīgas attieksmes principu, bet arī Civildienesta noteikumu 45. pantu, jo šo abu veidu punkti ir paredzēti, lai atlīdzinātu nopelnus, un to piešķiršanai vienmēr ir jābūt pamatotai ar nopelniem saistītiem apsvērumiem.

Šajā sistēmā, kur paaugstināšana amatā notiek, pieņemot saliktu lēmumu tādā nozīmē, ka to veido divi atsevišķi iecēlējinstitūcijas lēmumi – viens lēmums, ar kuru tiek pieņemts amatā paaugstināto ierēdņu saraksts, un otrs lēmums, ar kuru tiek noteikts piešķirto punktu kopējais skaits un uz kuru balstīts pirmais no minētajiem lēmumiem, tas, ka lēmumā par prioritātes punktu piešķiršanu nav norādīts pamatojums, nav pretrunā Civildienesta noteikumu 25. panta otrajai daļai, kurā nav noteikts, ka ierosinājumi, rekomendācijas vai atzinumi, kas paši par sevi nav nelabvēlīgi akti un sagatavojoši akti, būtu jāpamato, bet pienākums norādīt pamatojumu ir izpildīts, ja iecēlējinstitūcija pamato lēmumu, ar ko tiek noraidīta sūdzība, kas iesniegta saskaņā ar Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktu.

Prioritātes punktu piešķiršana nav pretrunā arī Civildienesta noteikumu 26. pantam, kura mērķis ir nodrošināt ierēdnim tiesības uz aizstāvību, novēršot, ka iecēlējinstitūcija varētu pieņemt lēmumus, kas ietekmē viņa administratīvo statusu un karjeru, pamatojoties uz ziņām par viņa rīcību, kas nav iekļautas viņa personīgajā lietā, jo šī piešķiršana notiek, izvērtējot rezultātus, kas iekļauti karjeras attīstības ziņojumā, ievērojot attiecīgo ierēdņu nopelnus, kas apliecināti minētajos ziņojumos, kas tiek izstrādāti, ievērojot sarežģītu procedūru, kurā ierēdņi tiek cieši iesaistīti saskaņā ar Civildienesta noteikumu 43. pantu, kurā noteikts, ka ierēdnis jāiepazīstina ar periodiskajiem ziņojumiem, sniedzot viņam iespēju “sniegt jebkādas atsauksmes, ko viņš uzskata par vajadzīgām”. Uz tiesību uz aizstāvību pārkāpumu nevar atsaukties saistībā ar lēmumiem piešķirt šos punktus, jo, tā kā tie ir tikai sagatavojoši akti lēmumiem, ar ko nosaka kopējo punktu skaitu un pieņem amatā paaugstināto ierēdņu sarakstu, tiesības uz aizstāvību attiecas nevis uz šādiem aktiem, bet gan uz nelabvēlīgiem aktiem.

(sal. ar 129.−138., 143.−147., 152. un 155.−157. punktu)

4. Ar Komisijas iekšējo regulējumu izveidotajā paaugstināšanas amatā sistēmā, kas ir balstīta uz nopelnu novērtējumu un kam raksturīga ikgadēja dažādu punktu piešķiršana ierēdņiem, kur “nopelnu punkti” tiek noteikti, pārveidojot atzīmi, ko ierēdnis ieguvis periodiskā novērtējumā, kas veikts saskaņā ar Civildienesta noteikumu 43. pantu, bet citi “prioritātes punkti” tiek piešķirti, lai starp ierēdņiem izceltu tos, kuri ir nopelniem bagātākie, lai palielinātu viņu izredzes tikt paaugstinātiem amatā – ne kvotas pastāvēšana pēdējo minēto punktu piešķiršanai katrā ģenerāldirektorātā, ne vidējais mērķlielums pirmā veida punktu piešķiršanai neierobežo vērtētāju rīcības brīvību tiktāl, lai tas būtu pretrunā Civildienesta noteikumu 45. pantam, vienlīdzīgas attieksmes principam vai dienesta interešu principam. Gluži pretēji, šķiet, ka abi minētie mehānismi sekmē ierēdņu nopelnu precīzu vērtējumu, nodrošinot maksimālu visu Komisijas ģenerāldirektorātu vērtējumu salīdzinājumu un tādējādi vienlīdzīgu attieksmi pret minētajiem ierēdņiem. Šajā sakarā salīdzinošs nopelnu izvērtējums praksē ir jāveic uz līdztiesīgiem pamatiem un vadoties no līdzīgiem informācijas avotiem un ziņām.

Prioritātes punktu kvotas noteikšana katrā ģenerāldirektorātā atbilst šāda veida punktu vispārīgajam mērķim izcelt nopelniem bagātākos ierēdņus, lai palielinātu viņu izredzes tikt paaugstinātiem amatā. Ierobežojot pieejamo punktu skaitu, tiek panākts, lai ģenerāldirektorāti veiktu šādu izvēli. Arī pats mērķis atbilst Civildienesta noteikumu 45. pantam, vienlīdzīgas attieksmes principam un dienesta interešu principam.

Runājot par nopelnu punktu vidējo mērķlielumu, ko šī paaugstināšanas amatā sistēma mudina ievērot, bet neuzliek kā absolūtu pienākumu, tas, ka ģenerāldirektorāti to ņem vērā, nebūt nenozīmē, ka to lēmumu pieņemšanas pilnvaras būtu ierobežotas tādā mērā, ka tas būtu pretēji Civildienesta noteikumu 45. pantam, vienlīdzīgas attieksmes principam un dienesta interešu principam. Šis vidējais mērķlielums, kurā ierēdņu snieguma vērtējuma vidējie rādītāji tiek izteikti matemātiski, pat ja to kombinē ar sadalījumu, kam ir ieteikuma raksturs un kas nav saistošs, kā arī izriet no novērojumiem, kā paaugstinājumi amatā tika piešķirti agrāk, nekavē vērtētājus piešķirt atzīmes ļoti plašā amplitūdā. Šāds vidējais mērķlielums neierobežo arī vērtētāju iespējas dažādot katra ierēdņa individuālā snieguma vērtējumu atkarībā no tā, vai attiecīgā ierēdņa sniegums ir labāks vai sliktāks par vidējo, tāpēc vērtētāji var niansēt ierēdņu vērtējumu. Tas ļauj novērst atzīmju vērtības samazināšanās risku, liekot vērtētājiem veikt pamatīgāku visu ierēdņu individuālo nopelnu vērtējumu, un risku, ka vidējie rādītāji par dažādos ģenerāldirektorātos piešķirtajām atzīmēm varētu atšķirties citu iemeslu dēļ, nevis pamatojoties uz objektīviem apsvērumiem, kas saistīti ar vērtēto ierēdņu nopelniem. Visbeidzot, šādā vidējā mērķlielumā tiek ņemta vērā plaši novērotā prakse, proti, ka vērtētie ierēdņi tiek iedalīti viendabīgās grupās abpus nopelnu vidējam līmenim, paredzēta iespēja atkāpties no vidējā mērķlieluma, ja ģenerāldirektorāta īpašā situācija neatbilst parastajiem apstākļiem, un ierēdņu tiesības iesniegt administratīvu sūdzību, pamatojoties uz kuru iecēlējinstitūcija viņiem var piešķirt vienu vai vairākus prioritātes punktus papildus ģenerāldirektorāta kvotai, ar ko pietiek, lai novērstu grūtības, kas var rasties dienestos, kuros koncentrēti izcili ierēdņi.

(sal. ar 169., 172.−177., 179.−183. un 187. punktu)

5. Grozot tiesisko regulējumu, tajā ir iespējams no noteiktas dienas paredzēt jaunas situācijas, regulējot to, kā ņemamas vērā iepriekš izveidojušās situācijas. Ar Komisijas iekšējo regulējumu izveidotajā paaugstināšanas amatā sistēmā, kas balstīta uz nopelnu novērtēšanu un kam raksturīga ikgadēja dažādu punktu piešķiršana ierēdņiem, iecēlējinstitūcijai ir pagaidu kārtībā jānosaka, kā grozāmi noteikumi par paaugstināšanu amatā, ņemot vērā ierobežojumus, kas ir neizbēgami, pārejot no viena vadības veida uz citu, un kas tai var likt pagaidu kārtībā un zināmās robežās atkāpties no parasti attiecīgajām situācijām strikti piemērojamajiem noteikumiem un principiem. Tomēr šādām atkāpēm jābūt pamatotām ar imperatīvu nepieciešamību, kas saistīta ar pāreju, un tās ne laika, ne apjoma ziņā nevar pārsniegt to, kas nepieciešams kārtīgai pārejai no vienas sistēmas uz otru. Šajā sakarā, lai ņemtu vērā nopelnus, kurus attiecīgajā pakāpē uzkrājuši ierēdņi, kas ieņēma amatu laikā, kad minētā sistēma stājās spēkā, ir paredzēti pārejas noteikumi dažādu pārejas punktu piešķiršanai šiem ierēdņiem.

Runājot par automātisku pārejas prioritātes punktu piešķiršanu atkarībā no noteiktā pakāpē nostrādāto gadu skaita zināmā apmērā, šo gadu skaitu var uzskatīt par objektīvu, taču tikai daļēju ierēdņa uzkrāto nopelnu rādītāju, jo šādā punktu piešķiršanā tiek ņemts vērā darba stāžs pakāpē, kas ir pretēji noteikumiem, kuri parasti regulē paaugstināšanas amatā procesus. Tomēr sistēma, ko raksturo nopelnu novērtēšana un nepieciešamība sasniegt noteiktu paaugstināšanas slieksni, kas atbilst prioritātes un nopelnu punktu summai, lai varētu notikt paaugstināšana amatā, ietver to, ka tiek ņemti vērā ierēdņu nopelni kopš iepriekšējās paaugstināšanas kārtas, piešķirot noteiktu punktu skaitu un saskaņā ar metodi, kurā ievērots vienlīdzīgas attieksmes princips. Automātiska prioritātes punktu piešķiršana atkarībā no darba stāža attiecīgajā pakāpē atbilst ar pāreju saistītai imperatīvai nepieciešamībai un tiesību normas, kas ierobežo tās piemērojamību, tādas, kas to pieļauj tikai pirmajā paaugstināšanas amatā reizē pēc jaunās sistēmas spēkā stāšanās, šo punktu nelielā ietekme uz kopējo punktu skaitu, ko iespējams piešķirt, kā arī paaugstināšanas amatā nosacījums, ka ierēdnim ir jāsavāc zināms skaits citu punktu pēdējā karjeras attīstības ziņojumā, ļauj secināt, ka iecēlējinstitūcija nav pārsniegusi to, kas nepieciešams, lai nodrošinātu organizētu pāreju no vienas sistēmas uz otru.

Lielākais divi pārejas prioritātes punkti, ko iecēlējinstitūcija var piešķirt vienam ierēdnim pēc paaugstināšanas komiteju ierosinājuma, tika paredzēti, lai taisnīgi atrisinātu īpašās problēmas, kas saistītas ar pāreju no vecās sistēmas uz jauno. Šis īpašais mērķis noteikti atbilst visu pārejas punktu, pie kuriem tie pieder, mērķim ņemt vērā ierēdņa nopelnus kopš iepriekšējās paaugstināšanas amatā, tāpēc tiesību norma, kurā paredzēta to piešķiršana, pati par sevi nepārkāpj Civildienesta noteikumu 45. pantu. Tas, ka šādas piešķiršanas rezultātā varētu notikt nepamatota paaugstināšana amatā, varētu būt šīs tiesību normas individuālas piemērošanas, nevis tās prettiesiskuma dēļ.

Pārejas prioritātes punktu piešķiršana ierēdņiem, kuri ir ieteikti paaugstināšanai amatā iepriekšējā paaugstināšanas amatā kārtā, bet nav paaugstināti, arī nepārkāpj Civildienesta noteikumu 45. punktu. Lai gan automātiska to ierēdņu paaugstināšana amatā, kas nav paaugstināti iepriekšējā paaugstināšanas kārtā, pārkāpj uz paaugstināšanu amatā pretendējošo ierēdņu salīdzinoša nopelnu izvērtējuma principu, iecēlējinstitūcijai principā, salīdzinoši izvērtējot nopelnus, ir tiesības ņemt vērā, ka ierēdnis jau agrākā paaugstināšanas kārtā ir bijis ieteikts paaugstināšanai amatā, ar nosacījumu, ka ierēdnis nav zaudējis nopelnus un ka viņa nopelni tiek salīdzināti ar citu uz paaugstinājumu pretendējošo ierēdņu nopelniem, kā tas ir paredzēts Komisijas pieņemtajos pārejas noteikumos.

Visbeidzot, Komisijai nav pienākuma iepriekš sniegto vērtējumu pārvēršanai ieviest tā saukto analītisko vērtējumu vidējā rādītāja metodi vai citās iestādēs izmantoto metodi, kurā it kā tiekot mazāk aizskarts noteikums par paaugstināšanu amatā atkarībā no nopelniem. Faktiski jāpieņem, ka ierēdņu paaugstināšanai amatā spēkā esošo metožu maiņas mērķis ir novērst atsevišķas neērtības, ko radīja iepriekšējo noteikumu piemērošana. Tātad tādām reformām, kuru nepieciešamības izvērtēšanai administrācijai ir plaša rīcības brīvība, ir raksturīgi no zināmas dienas ierēdņu nopelnu vērtēšanu veikt uz jauna pamata. Administrācijai nevar pieprasīt jaunajā sistēmā pilnībā un identiski ņemt vērā vērtējumu, kas ierēdņiem piešķirts saskaņā ar iepriekšējo sistēmu, jo tādējādi paaugstināšanas metodes reformai gandrīz nenovēršami tiktu atņemta jebkāda praktiska nozīme, un turklāt darbiniekiem nav tiesību uz spēkā esošā tiesiskā regulējuma saglabāšanu.

(sal. ar 204.−211., 213.−218. un 220. punktu)





6. Ar Komisijas iekšējo regulējumu izveidota paaugstināšanas amatā sistēma, kurā ierēdņiem var piešķirt prioritātes punktus kā atlīdzību par papildu uzdevumu veikšanu iestādes interesēs, nepārkāpj Civildienesta noteikumu 45. pantu, jo ar šādiem punktiem var izrādīt atzinību tikai par tādiem uzdevumiem, kas ir nošķirami no attiecīgā ierēdņa parastajām darbībām, kas netiek vērtēti ik gadu un par kuriem nav piešķirami citu veidu nopelnu punkti. Turklāt Komisijas pieņemtais tiesiskais regulējums katrā ziņā sniedz iespēju izvairīties no dubultas nopelnu vērā ņemšanas.

(sal. ar 236. un 240. punktu)

7. Ar Komisijas iekšējo regulējumu izveidotajā paaugstināšanas amatā sistēmā, kas ir balstīta uz nopelnu novērtējumu un kam raksturīga ikgadēja dažādu punktu piešķiršana ierēdņiem, ģenerāldirektorātiem, kuros strādā maz noteiktas pakāpes ierēdņu, strikti piemērojot noteikumu, ka katra ģenerāldirektorāta rīcībā sadalīšanai ir prioritātes punktu skaits, kas ir divas ar pusi reizes lielāks par paaugstināmo ierēdņu skaitu, ņemot vērā viņu pakāpi, un ka tie ir sadalāmi starp nopelniem bagātākajiem ierēdņiem un pārējiem ierēdņiem, ievērojami samazinās starp attiecīgajā struktūrvienībā strādājošajiem ierēdņiem sadalāmo prioritātes punktu skaits, kaitējot pēdējo interesēm. Minētie ierēdņi tādējādi objektīvi ir citādākā situācijā nekā viņu kolēģi, kas strādā lielos ģenerāldirektorātos vai dienestos, kas, lai ievērotu vienlīdzīgas attieksmes un dienesta interešu principu, paskaidro un attaisno atšķirīgu attieksmi, kāda paredzēta speciālā tiesību normā, kurā noteikts, ka ģenerāldirektorātā vai dienestā, kur noteiktā pakāpē strādā mazāk nekā četri ierēdņi, kopā ir pieejami desmit pārejas punkti, kuru sadalei nav piemērojams vispārējais citiem ierēdņiem paredzētais sadalījuma kritērijs.

(sal. ar 246.−250. punktu)

8. Civildienesta noteikumos un Komisijas iekšējā regulējumā, ar ko izveidota paaugstināšanas amatā sistēma, kas ir balstīta uz nopelnu novērtējumu un kam ir raksturīga ikgadēja dažādu punktu piešķiršana ierēdņiem, nav noteiktas nekādas prasības tam, kādā formā jāpieņem lēmumi par šo punktu piešķiršanu vai administratīvajām sūdzībām, kas iecēlējinstitūcijā iesniegtas par šo piešķiršanu. Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktā, kurā paredzēts, ka ierēdņi var iecēlējinstitūcijai iesniegt “sūdzību par jebkuru aktu”, nav izslēgta iespēja, ka šāds akts var tikt pieņemts citādi nekā uz papīra. No tā izriet, ka atbildīgā iestāde šādus lēmums var pieņemt, uzliekot elektronisku parakstu uz digitāla dokumenta, kas šajā nolūkā sagatavots informātikas sistēmā, to neizdodot rakstveidā.

(sal. ar 255. un 256. punktu)

9. Ar Komisijas iekšējo regulējumu izveidotajā paaugstināšanas amatā sistēmā, kas ir balstīta uz nopelnu novērtējumu un kam raksturīga ikgadēja dažādu prioritātes punktu piešķiršana, lai piešķirtu atlīdzību tiem ierēdņiem, kuri tiek uzskatīti par to visvairāk pelnījušiem, lai palielinātu viņu izredzes tikt paaugstinātiem amatā, ir jābūt balstītai uz apsvērumiem, kas saistīti ar attiecīgo ierēdņu īpašajiem nopelniem, bet darba stāžs pakāpē nekādā ziņā nevar būt izšķirošs faktors to piešķiršanai. Tādējādi kā galveno kritēriju prioritātes punktu piešķiršanai nevar izmantot nopelnu punktu kopējo skaitu, kas izriet no saskaņā ar Civildienesta noteikumu 43. pantu veiktajā periodiskajā novērtējumā ierēdņa saņemtās atzīmes pārveidošanas un automātiski līdz noteiktam apmēram piešķirtajiem prioritātes punktiem ierēdņiem par katru pakāpē nostrādāto gadu, jo šādam kritērijam var būt objektīvas sekas, ka tas ir izdevīgāks tiem ierēdņiem, kam ir lielāks darba stāžs pakāpē. Šajā sakarā, lai gan administrācija var pagaidu kārtībā, ievērojot zināmus ierobežojumus, atkāpties no striktas tādu tiesību normu un principu piemērošanas, kas parasti attiecas uz paaugstināšanas amatā procedūru, tas ir pieļaujams tikai imperatīvas vajadzības dēļ, kas saistīta ar pāreju no vecās paaugstināšanas amatā sistēmas uz jauno, un lai ņemtu vērā ierobežojumus, ko obligāti ietver pāreja no vienas vadības sistēmas uz citu, prioritātes punkti ir paaugstināšanai amatā piemērojamās jaunās sistēmas pastāvīga, nevis pagaidu sastāvdaļa, un turklāt jaunās sistēmas spēkā stāšanās brīdī Komisijā strādājošo ierēdņu nopelni attiecīgajā pakāpē attaisnoja trīs dažādu kategoriju pārejas punktu piešķiršanu.

(sal. ar 286., 288., 290., 293., 297. un 301. punktu)

10. Lai novērtētu nopelnus, kas jāņem vērā, atbilstoši Civildienesta noteikumu 45. pantam pieņemot lēmumu par paaugstināšanu amatā un līdz ar to arī pieņemot lēmumu par prioritātes punktu piešķiršanu, paaugstināšanas amatā sistēmā, kur ir jāveic šāds novērtējums, administrācijai ir plaša rīcības brīvība, bet Kopienu tiesas kontrolei ir jāattiecas tikai uz to, vai, ņemot vērā veidu un līdzekļus, kurus izmantojot, administrācija nonākusi pie novērtējuma, tā ir rīkojusies pareizi un savas pilnvaras nav izmantojusi acīmredzami nepareizi.

(sal. ar 291. un 320. punktu)

11. Ar Komisijas iekšējo regulējumu izveidotajā paaugstināšanas amatā sistēmā, kas ir balstīta uz nopelnu novērtējumu un kam raksturīga ikgadēja dažādu prioritātes punktu piešķiršana, ja Kopienu tiesa ir atcēlusi iecēlējinstitūcijas lēmumu nepiešķirt prasītājam noteiktu skaitu punktu, ir jāatceļ arī lēmums, kurā atteikts viņu iekļaut amatā paaugstināmo ierēdņu sarakstā, jo pasākumi, kas administrācijai būs jāveic, lai labotu konstatētās nelikumības, var ļaut prasītājam sasniegt paaugstināšanas amatā slieksni. Savukārt amatā paaugstināto ierēdņu saraksta atcelšana pilnā apmērā būtu nesamērīga. Šādu uzskatu neapgāž arī tas, ka paaugstināšanas kārtā pieņemto apstrīdēto lēmumu tiesiskās sekas nebeidzas ar attiecīgo kārtu, jo prasītājam nākotnē varētu būt jākonkurē ar ierēdņiem, kuru paaugstināšana amatā nav tikusi atcelta.

(sal. ar 340.−342. un 349. punktu)

PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

(piektā palāta paplašinātā sastāvā)

2006. gada 19. oktobris ( )

Ierēdņi − Paaugstināšana amatā − Paaugstināšanas amatā 2003. gada kārta − Priekšrocības punktu piešķiršana

Lieta T‑311/04

José Luis Buendía Sierra, Eiropas Kopienu Komisijas ierēdnis, kas dzīvo Briselē (Beļģijā) un ko pārstāv M. van der Vaude [M. van der Woude] un V. Landess [V. Landes], avocats,

prasītājs,

pret

Eiropas Kopienu Komisiju, ko pārstāv G. Beršeids [G. Berscheid] un V. Džoriss [V. Joris], pārstāvji, kam palīdz D. Velbruks [D. Waelbroeck], avocat,

atbildētāja,

par prasību atcelt:

– Komisijas Juridiskā dienesta ģenerāldirektora lēmumu paaugstināšanas amatā 2003. gada kārtā prasītājam piešķirt vienu ģenerāldirektorāta priekšrocības punktu, par ko paziņots 2003. gada 2. jūlijā un kas apstiprināts ar iecēlējinstitūcijas 2003. gada 16. decembrī paziņoto lēmumu;

– iecēlējinstitūcijas lēmumu paaugstināšanas amatā 2003. gada kārtā prasītājam nepiešķirt nevienu īpašo priekšrocības punktu par papildu pienākumu veikšanu iestādes interesēs, kas paziņots ar Sysper 2 sistēmas starpniecību 2003. gada 16. decembrī;

– šādus lēmumus – iecēlējinstitūcijas lēmumu paaugstināšanas amatā 2003. gada kārtā prasītājam piešķirt 20 punktus, A5 kategorijas ierēdņu nopelnu sarakstu paaugstināšanas amatā 2003. gada kārtai, kas publicēts 2003. gada 13. novembra izdevumā Administratīvā Informācija Nr. 69‑2003, un paaugstināšanas amatā 2003. gada kārtā A4 pakāpē paaugstināto ierēdņu sarakstu, kas publicēts 2003. gada 27. novembra izdevumā Administratīvā Informācija Nr. 73‑2003, un katrā ziņā lēmumu minētajos sarakstos neiekļaut prasītāja vārdu;

– ja nepieciešams, iecēlējinstitūcijas 2004. gada 15. jūnija lēmumu, ar ko noraidīta 2004. gada 12. februārī iesniegtā sūdzība.

EIROPAS KOPIENU

PIRMĀS INSTANCES TIESA

(piektā palāta paplašinātā sastāvā)

šādā sastāvā: priekšsēdētājs M. Vilars [M. Vilaras], tiesneši M. E. Martinša Ribeiru [M. E. Martins Ribeiro], F. Deuss [F. Dehousse], D. Švābi [D. Šváby] un K. Jirimēe [K. Jürimäe],

sekretārs I. Nacins [I. Natsinas], administrators,

ņemot vērā rakstveida procesu un tiesas sēdi 2005. gada 29. septembrī,

pasludina šo spriedumu.

Spriedums

Atbilstošās tiesību normas

1 Faktu notikumu laikā spēkā esošo Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Noteikumi”) 26. panta pirmā un otrā daļa bija formulētas šādi:

“Ierēdņa personīgajā lietā jābūt:

a) visiem dokumentiem, kas apliecina viņa administratīvo statusu un visiem ziņojumiem, kas attiecas uz viņa spējām, efektivitāti un uzvedību darbā;

b) ierēdņa atsauksmēm par minētajiem dokumentiem.

Dokumentiem jābūt reģistrētiem, numurētiem un iešūtiem lietā kārtas numuru secībā; a) apakšpunktā minētos dokumentus iestāde nedrīkst izmantot vai citēt pret ierēdni, ja par tiem ierēdnim nav zināms pirms reģistrēšanas.”

2 Noteikumu 43. panta pirmajā daļā noteikts:

“Par katra ierēdņa, izņemot A1 un A2 pakāpes ierēdņus, spējām, efektivitāti un uzvedību darbā vismaz reizi divos gados raksta periodisku ziņojumu, kā to noteikusi katra iestāde saskaņā ar 110. pantu.”

3 Noteikumu 45. panta 1. punkta pirmajā daļā noteikts:

“Iecēlējinstitūcija pieņem lēmumu par paaugstināšanu amatā. To īsteno, norīkojot ierēdni nākamajā augstākajā pakāpē viņam atbilstošajā kategorijā vai dienestā. Paaugstināšanu amatā veic, izvēloties vienīgi no to ierēdņu vidus, kuri ir nostrādājuši minimālu laika posmu savā pakāpē, ņemot vērā uz paaugstinājumu pretendējošo ierēdņu salīdzinošās īpašības un ziņojumus par tiem.”

4 Komisija 2001. gada 30. oktobrī pieņēma Paziņojumu SEC(2001) 1697 par “karjeras attīstības ziņojumu” (darbinieku vērtējumu) un paaugstināšanu amatā. Komisija tajā izklāsta personāla politikas pamatnostādnes, lai “karjeras attīstību saistītu ar darbinieka sniegumu un potenciālu”. Komisija īpaši norāda, ka “[jaunās paaugstināšanas amatā sistēmas] galvenā iezīme būšot tāda, ka tā būs balstīta uz nopelniem”. Komisija turklāt piebilst, ka “nopelni ir dinamisks un kumulatīvs jēdziens (“uzkrājums”) [..], tos skaitliski izsaka, izmantojot punktu sistēmu. Pēc noteikta laika (atkarībā no nopelniem) punktu “uzkrājums” ierēdnim dod tiesības tikt izvirzītam paaugstināšanai augstākā pakāpē”. Komisija precizē, ka “karjeras attīstības ziņojumos [..] saņemtās atzīmes un novērtējums atbilst nopelnu punktiem (turpmāk tekstā – “NP”)”, kam pieskaitāmi priekšrocības punkti (turpmāk tekstā – “PP”). Komisija uzsver, ka “[šādu PP] piešķiršana vienmēr jāpamato, rakstveidā izklāstot argumentus par nopelniem”. Tie ir “paredzēti, lai izrādītu atzinību nopelniem bagātākajiem ierēdņiem, palielinot viņu izredzes tikt paaugstinātiem amatā vai dodot iespēju nekavējoties tikt paaugstinātiem amatā attiecīgajā paaugstināšanas kārtā”. Komisija precizē, ka “[PP] piešķiršana jāpamato ar sīki izklāstītiem apsvērumiem”. Tā piebilst, ka “[PP] tiek piešķirti, ievērojot virkni dažāda svarīguma kritēriju, kas paredzēti, lai izvirzītu nopelniem bagātākos darbiniekus”. Pēc Komisijas ieskatiem, “būtiskākais kritērijs ir nopelnu salīdzinājums visā [ģenerāldirektorātā], ņemot vērā personas potenciālu (pamatojoties uz objektīvu personas paveiktā darba un apliecināto spēju novērtējumu)”. Komisija uzsver, ka “sistēmas mērķis ir nodrošināt vislabāko saskaņotību dažādu Komisijas dienestu vērtējumos”. Visbeidzot, Komisija precizē, ka “turklāt, protams, [sistēmai] jānodrošina, lai dažādu ģenerāldirektorātu darbinieku paaugstināšana amatā notiktu līdzīgā ritmā”.

5 Komisija 2002. gada 26. aprīlī pieņēma lēmumu par Noteikumu 43. panta vispārīgajiem piemērošanas noteikumiem un lēmumu par Noteikumu 45. panta vispārīgajiem piemērošanas noteikumiem (turpmāk tekstā attiecīgi – “VPN 43” un “VPN 45”).

6 Saskaņā ar VPN 43 1. panta 1. punktu periodisks ziņojums, saukts par Karjeras attīstības ziņojumu (turpmāk tekstā – “KAZ”), “tiek izstrādāts katru gadu par katra pastāvīgā darbinieka spējām, efektivitāti un uzvedību darbā”.

7 VPN 43 2. panta 1. punktā VPN 43 un VPN 45 piemērošanas mērķiem definēti NP un PP jēdzieni. Atbilstoši VPN 43 2. panta 1. punkta no otrās līdz piektajai daļai:

“[NP] un [PP] mērķis ir izrādīt atzinību par nopelniem, un [PP] piešķiršana vienmēr jāpamato ar apsvērumiem, kas saistīti ar nopelniem.

[NP] ir punkti, ko piešķir atbilstoši karjeras attīstības ziņojumā sniegtajām atzīmēm un novērtējumam.

[PP] ir punkti, ko var piešķirt:

a) ģenerāldirektori (A/LA kategorijas darbiniekiem) [..] – nopelniem bagātiem darbiniekiem pēc [ģenerāldirektorātā] vai attiecīgajā dienestā izstrādātiem karjeras attīstības ziņojumiem. [Punktu] piešķiršanas kritēriji noteikti [VPN 45] 6. pantā;

b) iecēlējinstitūcija, pamatojoties uz paaugstināšanas komiteju ieteikumiem, – nopelniem bagātiem darbiniekiem, kas piekrituši iestādes interesēs veikt papildu pienākumus. [Punktu] piešķiršanas kritēriji noteikti [VPN 45] 9. pantā;

c) iecēlējinstitūcija, pamatojoties uz paaugstināšanas komiteju ieteikumiem, – kā atbildi uz prasībām, kas celtas par [PP] piešķiršanu saskaņā ar [VPN 45] 13. panta 2. punktu.

[NP] un [PP] uzkrājas gadu gaitā. Pēc paaugstināšanas amatā no uzkrājuma atņem paaugstinājumam nepieciešamo punktu skaitu; iespējamais punktu atlikums tiek saglabāts turpmākām kārtām.”

8 Saskaņā ar 2002. gada 3. decembra izdevumu Administratīvā Informācija Nr. 99‑2002 par darbinieku vērtējumu 2001.–2002. gadā (pārejas periodā) “katrs ierēdnis vērtējumā saņem vispārējo atzīmi no [0] līdz lielākais [20]”. Pēc tam minētā atzīme tiek pārvērsta NP, kas izmantojami paaugstināšanai amatā. No tā paša izdevuma Administratīvā Informācija izriet, ka NP skaits, izņemot īpašus gadījumus, atbilst vērtējuma vispārējai atzīmei.

9 VPN 45 3. pantā noteikts, ka ierēdņus var paaugstināt amatā tikai, ja “ņemti vērā paaugstināmo ierēdņu salīdzinošie nopelni”. No minētā panta izriet, ka “galvenais apstāklis, kas jāņem vērā, ir [NP] un [PP] skaits, ko katrs ierēdnis uzkrājis iepriekšējā gada vai vairāku gadu laikā”. Komisija piebilst, ka, “lai sarindotu ierēdņus, kas uzkrājuši vienādu [NP] un [PP] skaitu, atbilstoši [VPN 45] 10. panta 1. punktā izklāstītajiem nosacījumiem vērā var tikt ņemti arī citi papildu apsvērumi”.

10 VPN 45 4. pantā noteikts:

“Paaugstināšana amatā notiek divos posmos:

a) [PP] piešķiršana, ko atbilstoši 6., 7. un 9. punktā noteiktajai kārtībai veic ģenerāldirektorāti un pēc tam – 14. pantā norādītās paaugstināšanas komitejas;

b) pati paaugstināšanas procedūra, kas aprakstīta 10. pantā.”

11 Saskaņā ar VPN 45 6. pantu ģenerāldirektori vai direktori katram ģenerāldirektorātam iedalīto PP skaitu (turpmāk tekstā – “ĢDPP”) sadala, konsultējoties ar paritārajām vērtējuma komitejām.

12 No VPN 45 6. panta 1. punkta izriet, ka šādas punktu sadales rezultātā “katra ģenerāldirektorāta rīcībā [..] ir [PP] skaits, kas ir 2,5 reizes lielāks par attiecīgajā ģenerāldirektorātā strādājošo paaugstināmo ierēdņu skaitu, ņemot vērā viņu pakāpi”. No minētās normas un izdevuma Administratīvā Informācija Nr. 99‑2002 gan izriet, ka ģenerāldirektorātiem, kuru vidējais NP skaits konkrētai pakāpei par vairāk nekā vienu punktu pārsniedz vidējo mērķlielumu 14 (no 20), PP skaits tiek samazināts tieši par pārsniegto punktu skaitu. Ģenerāldirektorāti tomēr var šādu pārsniegšanu pamatot, un paaugstināšanas komitejas var izņēmuma kārtā nolemt samazināšanu pilnīgi vai daļēji nepiemērot.

13 VPN 45 6. panta 2. punktā noteikts, ka, “sākot jaunu paaugstināšanas kārtu ģenerāldirektorātā, lai piešķirtu [PP], ģenerāldirektori un direktori sanāk kopā, lai vienotos par kritērijiem, kā direktorātu starpā sadalāms [PP] skaits”.

14 Saskaņā ar VPN 45 6. panta 3. punktu:

“Izvērtējuši [KAZ] uzrādītos rezultātus, ģenerāldirektori pēc direktoru ieteikumiem attiecībā uz A kategorijas ierēdņiem [..] [PP] piešķir ierēdņiem, kas atzīti par nopelniem bagātākajiem, it īpaši tiem:

i) kas snieguši ieguldījumu tādu rezultātu sasniegšanā, kas direktorāta/ģenerāldirektorāta darba plānā pārsniedz viņu individuālos uzdevumus, ieskaitot ieguldījumu citu nodaļu darbā;

ii) kas ieguldījuši īpašas pūles un sasnieguši izcilus rezultātus savu pienākumu izpildē, kā tas apliecināts viņu [KAZ].”

15 VPN 45 6. panta 4. punktā noteikts, ka “darbinieku sarindošanai”:

“a) 50 % no ģenerāldirektorātam iedalītajiem [PP] jāsadala starp darbā veiksmīgākajiem ierēdņiem, kas apliecinājuši īpašus nopelnus atbilstoši 3. punkta i) un ii) apakšpunktā izvirzītajiem kritērijiem. Minētie ierēdņi ir aptuveni 15 % no ģenerāldirektorāta darbiniekiem katrā pakāpē. Katram šādam ierēdnim var piešķirt no 6 līdz 10 punktiem;

b) atlikušos 50 % punktu sadala starp pārējiem ierēdņiem, kas to pelnījuši, ņemot vērā 3. punkta i) un ii) apakšpunktā izvirzītos kritērijus; katram var piešķirt no 0 līdz 4 punktiem.

Ierēdnis [PP] var saņemt tikai vienā no abiem iepriekš minētajiem variantiem. Tādējādi maksimālais [PP] skaits, ko vienas paaugstināšanas amatā kārtā var piešķirt vienam ierēdnim, ir 10.”

16 VPN 45 8. pantā paredzēts, ka, tiklīdz PP piešķirti saskaņā ar 6. pantā norādīto procedūru, Personāla un vadības ģenerāldirektorāts, ņemot vērā punktu skaitu, izveido katras pakāpes ierēdņu nopelnu sarakstus, ko publicē iekšējā tīmeklī (intranet) un paziņo visiem darbiniekiem. Sarakstos norādīti tie ierēdņi, kuriem pietrūkst mazāk nekā 5 punktu, lai sasniegtu paaugstināšanai amatā nepieciešamo punktu skaitu, kā arī tie, kas šo punktu skaitu jau sasnieguši vai pārsnieguši.

17 Saskaņā ar VPN 45 13. panta 1. punktu piecu darba dienu laikā pēc nopelnu saraksta publicēšanas, kas paredzēta VPN 45 8. pantā, ierēdņiem ir tiesības paaugstināšanas komitejā apstrīdēt lēmumus par PP piešķiršanu (turpmāk tekstā – “administratīvā sūdzība”). Saskaņā ar VPN 45 13. panta 2. punktu, “izvērtējot katru gadījumu, paaugstināšanas komiteja var ieteikt piešķirt noteiktu [PP] skaitu, ja tā to uzskata par piemērotu. Paaugstināšanas komiteja motivētā atzinumā izsaka ieteikumu [iecēlējinstitūcijai]”, kura izlemj par iespējamu papildu PP (turpmāk tekstā – “apelācijas PP”) piešķiršanu, kā skaits tiek paziņots.

18 Saskaņā ar VPN 45 9. panta 1. punktu paaugstināšanas komitejām ieteikumi iecēlējinstitūcijai (turpmāk tekstā – “iecēlējinstitūcija”) jāsniedz arī par PP piešķiršanu par papildu pienākumu veikšanu iestādes interesēs (turpmāk tekstā – “papildu pienākumu PP”). Šādi pienākumi ir uzskaitīti VPN 45 I pielikumā.

19 VPN 45 12. pantā paredzēti pārejas noteikumi paaugstināšanas amatā 2003. gada kārtai, lai “varētu pienācīgi ņemt vērā noteiktā laika periodā gūtos nopelnus”. Minētā panta 3. punktā noteiktas trīs pārejas prioritātes punktu (turpmāk tekstā – “pārejas PP”) kategorijas:

“a) [pārejas PP] ierēdņiem piešķir, dodot 1 punktu par katru pakāpē nostrādāto gadu līdz 7 punktiem. Turklāt paaugstināšanas komiteju rīcībā ir [pārejas PP skaits], kas vienāds ar 0,25 punktiem par katru ierēdni, un katram ierēdnim komitejas var piešķirt līdz 2 šādiem punktiem;

b) ģenerāldirektorāti var piešķirt īpašus papildu PP, lai tā izrādītu atzinību ierēdņiem, kurus ieteikts paaugstināt amatā iepriekšējā kārtā, bet kuri nav tikuši paaugstināti” (turpmāk tekstā – “no iepriekšējās paaugstināšanas kārtas atlikušie ierēdņi”).

20 Saskaņā ar 2003. gada 17. februāra izdevuma Administratīvā Informācija Nr. 18‑2003 (Paaugstināšanas amatā 2003. gada kārta – A, LA, B, C un D kategorija – Darbības budžets – No paaugstināšanas amatā 2002. gada kārtas atlikušie ierēdņi) un 2003. gada 2. maija izdevuma Administratīvā Informācija Nr. 34‑2003 (Paaugstināšanas amatā 2003. gada kārta) III punktu iespējams piešķirt līdz 4 īpašajiem papildu PP (turpmāk tekstā – “īpašie papildu PP”).

21 VPN 45 10. pantā ir noteikts:

“1. Kad pabeigta 9. pantā noteiktā procedūra, 14. pantā norādītās paaugstināšanas komitejas sanāk kopā, lai izvērtētu nopelnu sarakstu un formulētu ieteikumus, [izvēloties] starp tiem ierēdņiem, kas uzkrājuši paaugstināšanai amatā nepieciešamo punktu skaitu, taču kuru ir vairāk nekā faktiski iespējams paaugstināt amatā (ex aequo grupa). Izvēloties starp ierēdņiem, kam ir vienāds punktu skaits, komitejas īpaši ņem vērā darba stāžu attiecīgajā pakāpē un ar vienlīdzīgām iespējām saistītos apsvērumus. Izvēli sāk vēlākais 15. maijā. Komitejām ir jāpamato savi ieteikumi un tie jāiesniedz iecēlējinstitūcijai. Nopelnu sarakstu, kurā ietverti minētie ieteikumi, publicē iekšējā tīmeklī. Nopelnu sarakstā starp ierēdņiem, kuri uzkrājuši paaugstināšanai amatā nepieciešamo punktu skaitu, izcelti tie ierēdņi, kurus ieteikusi paaugstināšanas komiteja.

2. Ierēdni var paaugstināt amatā tikai ar nosacījumu, ka iepriekšējā vērtējumā sniegtajā karjeras attīstības ziņojumā uzkrāti vismaz 10 NP [..].

3. Pamatojoties uz paaugstināšanas komiteju ieteikumiem, [iecēlējinstitūcija] jūnijā izlemj, kurus ierēdņus katrā pakāpē paaugstināt amatā. Paaugstinot amatā, no paaugstināto ierēdņu uzkrātajiem punktiem tiek atņemts paaugstināšanai nepieciešamais punktu skaits, bet atlikums saglabāts turpmākajiem gadiem.

4. Personāla un vadības ģenerāldirektorāts jūlijā publicē amatā paaugstināto darbinieku sarakstu.”

22 VPN 45 14. panta 1. un 2. punktā noteikts:

“1. Pastāv piecas paaugstināšanas komitejas, proti, A, LA, B, C un D kategorijas darbiniekiem.

2. Komiteju sastāvs ir šāds:

– A kategorijas darbiniekiem: priekšsēdētājs, kas ir Personāla un vadības ģenerāldirektorāta ģenerāldirektors, locekļi, kuru skaits atbilst ģenerāldirektoru un dienestu vadītāju skaitam, un vēl 15 locekļi, kurus iecēlusi Personāla centrālā komiteja un kuriem ir vismaz A4/LA4 pakāpe.

– [..]”

Fakti un procedūra

23 Prasītājs ir Eiropas Kopienu ierēdnis kopš 1991. gada aprīļa. Komisijas Juridiskajā dienestā viņš strādā kopš 2001. gada 1. jūlija.

24 2003. gada 15. martā prasītājam KAZ par laikposmu no 2001. gada jūlija līdz 2002. gada decembrim piešķirta atzīme 16 no 20. Šī atzīme pārvērsta 16 NP.

25 Ar lēmumu, kas prasītājam paziņots 2003. gada 3. jūlijā, Juridiskā dienesta ģenerāldirektors, pamatojoties uz VPN 45 6. pantu, prasītājam piešķīris arī 1 ĢDPP.

26 Atbilstoši VPN 45 12. panta 3. punkta a) apakšpunkta pirmajam teikumam Juridiskais dienests prasītājam turklāt piešķīra 3 [pārejas PP], tas ir, 1 pārejas PP par katru attiecīgajā pakāpē nostrādāto gadu (turpmāk tekstā – “pakāpē nostrādāto gadu PP”), proti, par trīs gadu darba stāžu A5 pakāpē.

27 VPN 45 8. pantā norādītais nopelnu saraksts A5 pakāpes ierēdņu – kāds bija arī prasītājs – paaugstināšanas amatā 2003. gada kārtai tika publicēts 2003. gada 7. jūlija izdevumā Administratīvā Informācija Nr. 48‑2003. Nopelnu sarakstā norādīts katra attiecīgā ierēdņa uzkrāto NP un ĢDPP skaits, kā arī pakāpē nostrādāto gadu PP un īpašie papildu PP. Prasītāja vārds šajā sarakstā nav minēts.

28 Pamatojoties uz VPN 45 13. pantu, prasītājs 2003. gada 14. jūlijā iesniedza administratīvo sūdzību par to, ka viņam bija piešķirts tikai viens ĢDPP. Prasītājs arī pieprasīja viņam piešķirt papildu pienākumu PP. A kategorijas ierēdņu paaugstināšanas komiteja sanāca [2003. gada] 17. oktobrī un 24. oktobrī, lai izskatītu šo sūdzību.

29 Minētā paaugstināšanas komiteja 2003. gada 13. novembrī apstiprināja VPN 45 10. pantā norādīto A5 pakāpes ierēdņu nopelnu sarakstu. Šis saraksts tika publicēts tās pašas dienas izdevumā Administratīvā Informācija Nr. 69‑2003. Prasītāja vārds šajā sarakstā nav minēts.

30 Iecēlējinstitūcija 2003. gada 20. novembrī pieņēma to ierēdņu sarakstu, kuri paaugstināti amatā 2003. gada kārtā, bet prasītāja vārds tajā nav minēts. Saraksts tika publicēts 2003. gada 27. novembra izdevumā Administratīvā Informācija Nr. 73‑2003.

31 Komisijas iekšējā tīmekļa vietnē Sysper 2 pārbaudījis savu personīgo lietu par paaugstināšanu amatā, prasītājs 2003. gada 16. decembrī uzzināja, ka paaugstināšanas amatā 2003. gada kārtā viņam kopā bija piešķirti 20 punkti.

32 2003. gada 19. decembra izdevumā Administratīvā Informācija Nr. 82‑2003 Komisija publicēja paziņojumu kopsavilkuma veidā par paaugstināšanas amatā attiecīgās kārtas noslēgšanos.

33 Ar 2004. gada 12. februāra paziņojumu prasītājs cēla sūdzību, pamatojoties uz Noteikumu 90. panta 2. punktu.

34 Sūdzība tika noraidīta ar iecēlējinstitūcijas 2004. gada 15. jūnija lēmumu, kas prasītājam paziņots nākamajā dienā.

35 Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2004. gada 22. jūlijā, prasītājs cēla šo prasību.

36 Iebildumu raksts tika iesniegts 2004. gada 19. novembrī.

37 Vēstulē, kas Pirmās instances tiesas kancelejā saņemta 2005. gada 14. janvārī, prasītājs atteicās iesniegt repliku.

38 Atbilstoši Pirmās instances tiesas reglamenta 14. pantam un pēc piektās palātas priekšlikuma Pirmās instances tiesa pēc lietas dalībnieku uzklausīšanas saskaņā ar Reglamenta 51. pantu nolēma nodot lietu izskatīšanai paplašinātā sastāvā.

39 Pēc tiesneša referenta ziņojuma Pirmās instances tiesa (piektā palāta paplašinātā sastāvā) nolēma sākt mutvārdu procesu un Reglamenta 64. pantā paredzēto procesa organizatorisko pasākumu ietvaros rakstveidā lūdza prasītāju un Komisiju līdz 2005. gada 31. augustam atbildēt uz noteiktiem jautājumiem. Lietas dalībnieki šo lūgumu izpildīja noteiktajā termiņā.

40 Pirmās instances tiesas kancelejas 2005. gada 15. septembra vēstulē lietas dalībniekiem tika lūgts līdz 2005. gada 23. septembrim iesniegt savus apsvērumus par atbildēm, ko pretējā puse sniegusi uz Pirmās instances tiesas rakstveida jautājumiem. Prasītājs un Komisija savus apsvērumus iesniedza Pirmās instances tiesas kancelejā attiecīgi 2005. gada 23. un 22. septembrī.

41 Pirmās instances tiesa lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumus un to atbildes uz Pirmās instances tiesas uzdotajiem mutvārdu jautājumiem uzklausīja 2005. gada 29. septembra tiesas sēdē.

Lietas dalībnieku prasījumi

42 Prasītāja prasības pieteikumā norādītie prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

– kā procesa organizatorisko pasākumu pieprasīt iesniegt dokumentus;

– atcelt šādus tiesību aktus:

– [Komisijas] Juridiskā dienesta ģenerāldirektora lēmumu paaugstināšanas amatā 2003. gada kārtā prasītājam piešķirt tikai vienu ģenerāldirektorāta priekšrocības punktu, kas paziņots 2003. gada 2. jūlijā un apstiprināts iecēlējinstitūcijas 2003. gada 16. decembra lēmumā;

– iecēlējinstitūcijas lēmumu paaugstināšanas amatā 2003. gada kārtā prasītājam nepiešķirt nevienu papildu pienākumu PP, kas paziņots 2003. gada 16. decembrī sistēmā Sysper 2;

– šādus lēmumus: iecēlējinstitūcijas lēmumu, ar kuru paaugstināšanas amatā 2003. gada kārtā prasītājam piešķirti kopā 20 punkti; paaugstināšanas amatā 2003. gada kārtas A5 pakāpes ierēdņu nopelnu sarakstu, kas publicēts 2003. gada 13. novembra izdevumā Administratīvā Informācija Nr. 69‑2003, un to A4 pakāpes ierēdņu sarakstu, kuri paaugstināti amatā 2003. gadā, publicētu 2003. gada 27. novembra izdevumā Administratīvā Informācija Nr. 73‑2003, un katrā ziņā lēmumu minētajos sarakstos neiekļaut prasītāju;

– ja nepieciešams, iecēlējinstitūcijas 2004. gada 15. jūnija lēmumu, ar ko noraidīta 2004. gada 12. februārī iesniegtā sūdzība;

– piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

43 Atbildētājas iebildumu rakstā norādītie prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

– atzīt par nepieņemamiem un nepamatotiem prasītāja argumentus, kuru mērķis ir panākt lēmuma prasītājam kopā piešķirt 20 punktus atcelšanu;

– atzīt prasītāja sūdzību par nepamatotu pārējā daļā;

– par tiesāšanās izdevumiem lemt atbilstoši tiesību normām.

44 Tiesas sēdē Komisija atsauca savus argumentus par prasības nepieņemamību daļā, kas vērsta pret lēmumu prasītājam kopā piešķirt 20 priekšrocības punktus. Pirmās instances tiesa to reģistrēja tiesas sēdes protokolā.

45 Pēc minētā paziņojuma prasītājs paziņoja, ka atsauc savus prasījumus atcelt individuālos lēmumus, ar kuriem viņam ir vai nav piešķirti dažādu kategoriju PP; prasītājs minētos prasījumus gan atsauca tikai tiktāl, lai joprojām varētu apstrīdēt konkrēto punktu piešķiršanas kritēriju likumību prasībā atcelt lēmumu par priekšrocības kopējo punktu skaitu. Pirmās instances tiesa to reģistrēja tiesas sēdes protokolā.

Par pieņemamību

46 Kā izklāstīts iepriekš 44. punktā, Komisija tiesas sēdē atsauca iebildi par prasības nepieņemamību, ciktāl tā celta par lēmumu paaugstināšanas amatā 2003. gada kārtā prasītājam kopā piešķirt 20 punktus.

47 Tomēr jāatgādina, ka prasībās par imperatīvām tiesību normām Pirmās instances tiesa pieņemamības nosacījumus var pārbaudīt pēc savas ierosmes un tās kontroli neierobežo lietas dalībnieku izvirzītās iebildes par nepieņemamību. Lai kāda nebūtu lietas dalībnieku nostāja, tikai Pirmās instances tiesas ziņā ir izpētīt un noteikt, vai katrā attiecīgajā gadījumā prasītājam nelabvēlīgs akts ir tiesisks (skat. Pirmās instances tiesas 2005. gada 8. marta spriedumu lietā T‑275/02 D/EIB, Krājums‑CDL, I‑A‑51. lpp., un II‑211. lpp., 42. punkts un tajā minētā judikatūra).

48 Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru akti vai lēmumi, par kuru atcelšanu var tikt celta prasība, ir tikai juridiski saistoši pasākumi, kas var ietekmēt prasītāja intereses, būtiski mainot tā juridisko stāvokli (Tiesas 1981. gada 11. novembra spriedums lietā 60/81 IBM/Komisija, Recueil, 2639. lpp., 9. punkts; Pirmās instances tiesas 1990. gada 22. jūnija spriedums apvienotajās lietās T‑32/89 un T‑39/89 Marcopoulos/Eiropas Kopienu Tiesa, Recueil, II‑281. lpp., 21. punkts, un Pirmās instances tiesas 2003. gada 17. decembra spriedums lietā T‑324/02 McAuley/Padome, Recueil FP, I‑A‑337. un II‑1657. lpp., 28. punkts).

49 No judikatūras izriet arī tas, ka, ja lēmums tiek izstrādāts vairākos posmos, apstrīdēt var tikai tos pasākumus, ar kuriem tiek galīgi formulēta lēmuma autora nostāja, izņemot pagaidu pasākumus, ar kuriem tiek sagatavots galīgais lēmums (iepriekš 48. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās Marcopoulos/Eiropas Kopienu Tiesa, 21. punkts, un iepriekš 48. punktā minētais spriedums lietā McAuley/Padome, 28. punkts).

50 Šajā lietā prasītājs apstrīd dažādu paaugstināšanas amatā 2003. gada kārtā – kas ir pirmā šāda paaugstināšanas amatā kārta, kuru regulē jaunie VPN 43 un VPN 45, – pieņemtu aktu tiesiskumu, īpaši apgalvojot, ka atsevišķi šie akti nepastāv.

51 Šādos apstākļos Pirmās instances tiesa uzskata, ka ir jāapraksta paaugstināšanai amatā piemērojamās sistēmas jaunās būtība un paaugstināšanas amatā norise kopumā, lai varētu atbilstoši noteikt nelabvēlīgo aktu un termiņus, kurā tas jāpārsūdz.

1. Paaugstināšanas amatā sistēma

52 Jānorāda, ka saskaņā ar piemērojamajiem tiesību aktiem paaugstināšana amatā ir balstīta uz ierēdņa nopelniem un darba sasniegumiem, ko ierēdnis apliecinājis gadu gaitā un kas izteikti punktos, kurus piešķir, veicot ikgadēju vērtējumu un paaugstināšanu amatā.

53 Tādējādi VPN 45 3. pantā ar nosaukumu “Pamats paaugstināšanai amatā” norādīts, ka “galvenais apstāklis, kas jāņem vērā, ir [NP] un [PP] skaits, ko katrs ierēdnis uzkrājis iepriekšējā gada vai vairāku gadu laikā”.

54 Turklāt no VPN 45 5. panta izriet, ka ierēdni var paaugstināt amatā tikai tad, kad viņš ir uzkrājis tādu kopējo punktu skaitu, kas atbilst vismaz noteiktam atskaites apjomam jeb “paaugstināšanas slieksnim”, kuru katrā paaugstināšanas amatā kārtā nosaka paaugstināšanas komitejas.

55 VPN 45 5. panta 3. punkta saturs ir šāds:

“Paaugstināšanas slieksnis ir (nopelnu un priekšrocības) punktu skaits, kas nepieciešams, lai ierēdni varētu paaugstināt amatā kādā pakāpē; budžeta iespēju robežās ierēdņi, kuri uzkrājuši punktu skaitu, kas pārsniedz noteikto slieksni, tiek paaugstināti amatā. Ierēdņi, kuru uzkrātais punktu skaits ir vienāds ar paaugstināšanas slieksni, var tikt paaugstināti amatā, bet viņiem var arī nākties gaidīt nākamo paaugstināšanas amatā kārtu atkarībā no paaugstināšanas kvotas.”

56 VPN 45 10. panta 3. punkts papildina minēto normu, paredzot, ka “katrā paaugstināšanas reizē paaugstināšanai nepieciešamo punktu skaitu atņem no amatā paaugstināto ierēdņu uzkrātā punktu skaita, bet atlikums tiek saglabāts turpmākajiem gadiem”.

57 Kopējais punktu skaits, ko ierēdnis saņēmis, noritot paaugstināšanai amatā, ir sarežģīta procesa rezultāts; šajā procesā ierēdnis saņem NP, ko veido KAZ sniegtās atzīmes un vērtējums, tad PP, ko saskaņā ar VPN 43 2. panta 1. punktu var piešķirt vai nu ģenerāldirektori un ģenerāldirektorātu direktori (ĢDPP) vai arī iecēlējinstitūcija, pamatojoties uz ieteikumiem, ko sniegušas paaugstināšanas komitejas (papildu pienākumu PP un apelācijas PP).

58 Turklāt paaugstināšanas amatā 2003. gada kārtā, proti, pirmajā gadā, kad paaugstināšanai amatā bija piemērojama jaunā kārtība, VPN 45 12. panta 3. punktā tika paredzēti pārejas noteikumi, “lai varētu pienācīgi ņemt vērā noteiktā laika periodā gūtos nopelnus”. Šie noteikumi attiecas, pirmkārt, uz pārejas PP, ko ierēdņiem piešķir pēc iestādes iniciatīvas, pa 1 punktam par katru darba stāža gadu, nepārsniedzot kopā 7 punktus [pakāpē nostrādāto gadu PP, VPN 45 12. panta 3. punkta a) apakšpunkta pirmais teikums] vai pamatojoties uz paaugstināšanas komitejas ieteikumu gadījumos, kad ierēdņa stāvoklis to attaisno, nepārsniedzot 2 punktus vienam ierēdnim [pārejas PP, VPN 45 12. panta 3. punkta a) apakšpunkta otrais teikums], vai arī lielākais 4 īpašos papildu PP ierēdņiem, kurus ieteikts paaugstināt 2002. gada kārtā, bet kuri nav paaugstināti [VPN 45 12. panta 3. punkta b) apakšpunkts un izdevuma Administratīvā Informācija Nr. 18‑2003 un Nr. 34‑2003].

2. Paaugstināšanas amatā norise

59 Paaugstināšanu amatā katru gadu uzsāk, tiklīdz pabeigts ierēdņu novērtējums, un tās pirmais posms pēc NP sadales ir PP piešķiršana katram ģenerāldirektorātam.

60 Šajā lietā Juridiskā dienesta ģenerāldirektors ar lēmumu, kas prasītājam paziņots 2003. gada 3. jūlijā, pamatojoties uz VPN 45 6. pantu, viņam piešķīra 1 ĢDPP, kas bija pieskaitāms jau iegūtajiem 16 NP. Atbilstoši VPN 45 12. panta 3. punkta a) apakšpunkta pirmajam teikumam Juridiskais dienests prasītājam piešķīra arī 3 pakāpē nostrādāto gadu PP par trim darba stāža gadiem A5 pakāpē. Prasītājs gan nesaņēma nevienu īpašo papildu PP atbilstoši VPN 45 12. panta 3. punkta b) apakšpunktam.

61 Papildus personiskajai un konfidenciālajai informācijai, ko katram ierēdnim par viņa uzkrāto NP un PP skaitu sniedz tā ģenerāldirektorāts (VPN 45 6. panta 8. punkts), Komisijas Personāla un vadības ģenerāldirektorāts pēc ĢDPP piešķiršanas izstrādā un publicē nopelnu sarakstu katrai pakāpei, kurā norādīti to ierēdņu vārdi, kam pietrūkst mazāk nekā 5 punktu, lai sasniegtu paaugstināšanai amatā nepieciešamo punktu skaitu, kā arī to ierēdņu vārdi, kas attiecīgo punktu skaitu jau sasnieguši vai pārsnieguši, ar norādi par katra ierēdņa uzkrāto NP un ĢDPP skaitu (VPN 45 8. pants).

62 Paaugstināšanas amatā 2003. gada kārtā A5 pakāpes ierēdņu, ieskaitot prasītāja, nopelnu saraksts tika publicēts 2003. gada 7. jūlija izdevuma Administratīvā Informācija Nr. 48‑2003. Tajā norādīts katra minētā ierēdņa uzkrāto NP un ĢDPP skaits, kā arī, piemērojot pārejas noteikumus, viņiem piešķirto pakāpē nostrādāto gadu PP un īpašo papildu PP skaits.

63 Ar VPN 45 8. pantā minēto sarakstu ierēdņu – gan to, kuru vārds sarakstā minēts, gan to, kuru vārds nav minēts, – stāvoklis paaugstināšanas amatā kārtā netiek noteikts galīgi.

64 Pirmkārt, ierēdņiem, kas nav apmierināti ar viņiem piešķirto ĢDPP skaitu, ir iespēja piecu darba dienu laikā pēc minētā nopelnu saraksta publicēšanas iesniegt administratīvu sūdzību kompetentajā paaugstināšanas komitejā, kura vajadzības gadījumā var ieteikt iecēlējinstitūcijai attiecīgajam ierēdnim piešķirt apelācijas PP (VPN 45 13. pants). Prasītājs atbilstoši tiesību normām 2003. gada 14. jūlijā iesniedza šādu sūdzību.

65 Otrkārt, ierēdņi arī pēc VPN 45 8. pantā minētā saraksta publicēšanas var saņemt papildu pienākumu PP (VPN 45 9. pants) vai pārejas PP, ko, piemērojot pārejas noteikumus, saskaņā ar paaugstināšanas komitejas ieteikumiem piešķir iecēlējinstitūcija (turpmāk tekstā – “PKPP”) [VPN 45 12. panta 3. punkta a) apakšpunkta otrais teikums].

66 Paaugstināšanas amatā otrais posms ir paaugstināšanas komiteju sēdes sasaukšana un šo komiteju kompetencē ietilpstošo ieteikumu sniegšana iecēlējinstitūcijai.

67 Paaugstināšanas komitejām pamatā ir divas kompetences jomas. Pirmkārt, tās sniedz ieteikumus iecēlējinstitūcijai par noteiktu PP piešķiršanu (VPN 45 9., 12. un 13. pants), jo šīs komitejas parasti izsaka viedokli par apelācijas PP piešķiršanu, pirms ieteikumiem par papildu pienākumu PP individuālu piešķiršanu (VPN 45 13. pants). Otrkārt, šīs komitejas iecēlējinstitūcijai sniedz ieteikumus, kā sarindot ierēdņus, kuri ietilpst ex aequo grupā, tas ir, tādu ierēdņu grupā, kas uzkrājuši paaugstināšanai amatā nepieciešamo punktu skaitu, taču kuru ir vairāk nekā faktiski iespējams paaugstināt (VPN 45 10. pants).

68 VPN 45 teksta neprecīzā formulējuma dēļ tomēr ir samērā sarežģīti noteikt paaugstināšanas komiteju darbības uzsākšanas laiku ratione temporis.

69 Proti, VPN 45 10. pantā paredzēts, ka paaugstināšanas komitejas sasauc sēdi, lai izvērtētu nopelnu sarakstu un formulētu ieteikumus, izvēloties no ex aequo grupas, “kad pabeigta 9. pantā noteiktā procedūra”. Pēdējā norāde kopā ar VPN 45 13. pantu varētu likt domāt, ka saskaņā ar VPN 45 10. pantu paaugstināšanas komitejām un iecēlējinstitūcijai saistībā ar ieteikumiem un vēlāk lēmumu par PP piešķiršanu jāsāk rīkoties pēc tam, kad publicēts VPN 45 8. pantā norādītais nopelnu saraksts.

70 Šādas rīcības mērķis būtu galīgi noteikt paaugstināšanas amatā attiecīgajā kārtā ierēdņiem piešķirto kopējo punktu skaitu, bet pēc tam paaugstināšanas komitejām būtu noteikti jāsasauc vēl viena sēde, lai izstrādātu ieteikumus par ex aequo grupā ietilpstošo ierēdņu sarindošanu.

71 Šāda pieeja tomēr neatbilst ne VPN 45 tekstam, ne sistēmai.

72 Pirmkārt, jānorāda, ka jēdziena “procedūra” izmantošana nešķiet piemērota, jo VPN 45 9. pantā ir nevis aprakstīta visaptveroša procedūra ar precīzi noteiktu dažādu darbību veikšanas laiku, bet gan sadalīta kompetence starp iecēlējinstitūciju un paaugstināšanas komitejām papildu pienākumu PP piešķiršanā.

73 Otrkārt, iepriekš 69. un 70. punktā minētā interpretācija liecina, ka pastāv iecēlējinstitūcijas starplēmums par punktu kopējā skaita noteikšanu. VPN 45 9. pantā tomēr nav norādīts uz šādu iecēlējinstitūcijas lēmumu, bet tikai vispārīgi aprakstīta iecēlējinstitūcijas kompetence PP piešķiršanā, neprecizējot, kurā brīdī šī kompetence ir īstenojama.

74 Tas pats izriet no VPN 45 13. panta par apelācijas PP piešķiršanu, kurā tikai noteikts, ka iecēlējinstitūcijai ir pilnvaras pieņemt lēmumu šajā jautājumā, tuvāk neprecizējot, kurā paaugstināšanas kārtas brīdī šīs pilnvaras izmantojamas. Turklāt, lai arī VPN 45 13. panta 2. punktā paredzēts, ka iecēlējinstitūcijas tādējādi piešķirto apelācijas PP skaits ir jāpublicē, nav noteikts, kurā brīdī tas darāms, un jāpiebilst, ka paaugstināšanas amatā 2003. gada kārtā piešķirto apelācijas PP skaits tika precizēts kopsavilkuma paziņojumā par attiecīgās paaugstināšanas amatā kārtas noslēgšanos, kas publicēts izdevumā Administratīvā Informācija Nr. 82‑2003.

75 Ir skaidrs, ka nevienā no VPN 45 pantiem nav ne minēts, ne precīzi noteikts brīdis, kurā iecēlējinstitūcija pieņem atsevišķu pagaidu lēmumu, kurā nosaka kopējo punktu skaitu.

76 Treškārt, VPN 45 10. pantā noteikts, ka paaugstināšanas komitejas sasauc sēdi, lai “izvērtētu nopelnu sarakstu”, apzīmējumu, kas minēts VPN 45 8. pantā un kas nozīmē to ierēdņu sarakstu, kuriem pietrūkst mazāk nekā 5 punktu, lai sasniegtu paaugstināšanai amatā nepieciešamo punktu skaitu, un to ierēdņu vārdus, kuri attiecīgo punktu skaitu jau sasnieguši vai pārsnieguši; turklāt sarakstā norādīts arī katra tajā iekļautā ierēdņa uzkrāto NP un ĢDPP skaits, kā arī, piemērojot pārejas noteikumus, saņemto pakāpē nostrādāto gadu PP un īpašo papildu PP skaits. Jēga ņemt vērā šādu sarakstu ir tikai tad, ja tam šajā stadijā vēl ir kāda nozīme, bet tas tā nebūtu, ja iecēlējinstitūcijas lēmums, ar ko nosaka kopējo punktu skaitu, tiktu pieņemts pēc minētā saraksta publicēšanas.

77 Attiecībā uz VPN 45 sistēmu jānorāda, ka saskaņā ar VPN 45 10. panta 3. punktu, “pamatojoties uz ieteikumiem, ko sniegušas paaugstināšanas komitejas, [iecēlējinstitūcija] jūnijā izlemj, kuri ierēdņi katrā pakāpē paaugstināmi amatā”.

78 Tādējādi acīmredzamu labas pārvaldības un tiesiskās drošības apsvērumu dēļ, šķiet, laika ziņā paredzēts iecēlējinstitūcijas formālā lēmuma pieņemšanu atlikt līdz paaugstināšanas amatā procedūras parastajam noslēgumam, un tādā veidā ierēdņu tiesiskais stāvoklis tiek noteikti un galīgi noteikts attiecīgās paaugstināšanas amatā kārtas beigās.

79 Ja VPN 45 interpretētu tā, ka paaugstināšanas komiteju un iecēlējinstitūcijas darbības nošķiramas no iecēlējinstitūcijas pienākuma pieņemt pagaidu tiesību aktu par kopējo punktu skaitu, tiktu pārmērīgi sarežģīts potenciāli amatā paaugstināmo ierēdņu stāvoklis – gan attiecībā uz viņiem nelabvēlīgā akta noteikšanu, gan pārsūdzības termiņiem, kas būtu pretrunā tiesiskās drošības prasībām.

80 Šajos apstākļos jāsecina, ka pēc tam, kad publicēts VPN 45 8. pantā norādītais nopelnu saraksts, paaugstināšanas komitejas sasauc sēdi, lai izstrādātu ieteikumus par to kompetencē ietilpstošo PP piešķiršanu un par ex aequo grupā ietilpstošo ierēdņu sarindošanu. Visi minētie ieteikumi tiek iekļauti VPN 45 10. panta 1. punktā minētajā nopelnu sarakstā.

81 Šajā lietā jānorāda, ka VPN 45 10. pantā norādītais nopelnu saraksts 2003. gada 13. novembra izdevumā Administratīvā Informācija Nr. 69‑2003 tika publicēts tad, kad A kategorijas ierēdņu paaugstināšanas komiteja, kuras sēdes notika 2003. gada 17. un 24. oktobrī, beidza darbu.

82 Minētajā sarakstā ietverti to ierēdņu vārdi un amati, kas sasnieguši vai pārsnieguši paaugstināšanai amatā nepieciešamo punktu skaitu vai kuriem pietrūkst mazāk nekā 5 punktu, lai sasniegtu attiecīgo punktu skaitu:

– kopējais punktu skaits, ko ieteikts piešķirt katram no minētajiem ierēdņiem un kas atsevišķiem ierēdņiem var būt lielāks nekā norādīts 2003. gada 7. jūlijā publicētajā nopelnu sarakstā, pateicoties paaugstināšanas komiteju ieteikumiem attiecīgajiem ierēdņiem piešķirt papildu pienākumu PP, apelācijas PP vai PKPP;

– atzīme “p” iepretim to ierēdņu vārdiem, kuru paaugstināšanu iesaka komiteja, ir atzīme, kuras juridiskā prasība un jēga attiecas vienīgi uz ex aequo grupu, tas ir, ierēdņiem, kuri uzkrājuši paaugstināšanai amatā nepieciešamo punktu skaitu, taču kuru ir vairāk nekā faktiski iespējams paaugstināt amatā; šādā situācijā attiecīgie ierēdņi jāsarindo, ņemot vērā viņu darba stāžu pakāpē un apsvērumus, kas saistīti ar vienlīdzīgām iespējām;

83 VPN 45 10. pantā norādītajā sarakstā turklāt netiek galīgi noteikts ierēdņu stāvoklis attiecīgajā paaugstināšanas amatā kārtā, neņemot vērā, vai viņi minētajā sarakstā ir ietverti vai nē.

84 Kā jau izklāstīts, gan attiecībā uz PP piešķiršanu, gan uz ex aequo grupā ietilpstošo ierēdņu sarindošanu paaugstināšanas komiteja var tikai sniegt ieteikumus iecēlējinstitūcijai, kurai vienīgajai ir pilnvaras pieņemt lēmumu, kā tas izriet no VPN 43 2. panta un VPN 45 10. panta un 14. panta 4. punkta. Šajā sakarā jānorāda uz atsevišķām neprecizitātēm VPN 45 tekstā, kas var radīt pārpratumus par paaugstināšanas komitejas lomu, piemēram, 9. panta nosaukums ir “Paaugstināšanas komiteju veiktā [PP] piešķiršana”, lai gan minētā panta 3. punktā skaidri paredzēts, ka runa ir par individuāliem “ieteikumiem” par PP piešķiršanu iecēlējinstitūcijai, kura “lemj par [PP] piešķiršanu”. Kā tiesas sēdē atzinusi Komisija, to pašu var teikt arī par VPN 45 12. panta 3. punkta a) apakšpunkta otrā teikuma formulējumu par PKPP piešķiršanu.

85 VPN 45 10. panta 3. punktā turklāt skaidri noteikts, ka iecēlējinstitūcija “izlemj”, kuri ierēdņi katrā pakāpē paaugstināmi amatā, pamatojoties uz “ieteikumiem”, ko sniegušas paaugstināšanas komitejas, bet kuri iecēlējinstitūcijai nav saistoši, jo tai vispirms ir jālemj par punktu piešķiršanu un pēc tam – par ex aequo grupā ietilpstošo ierēdņu sarindošanu. Tātad, iecēlējinstitūcija var vai nu ņemt vai neņemt vērā paaugstināšanas komiteju sniegtos ieteikumus, kas pēdējā variantā attiecībā uz konkrēto ierēdni var izpausties kā viņam piešķirto punktu kopējā skaita samazināšana vai palielināšana, tādējādi ierēdņa uzkrāto punktu skaits var pārsniegt, būt vienāds vai mazāks par paaugstināšanas slieksni.

86 Trešais un pēdējais posms, īstenojot paaugstināšanu amatā, ir amatā paaugstināto ierēdņu saraksta pieņemšana. Šajā lietā iecēlējinstitūcija amatā paaugstināto A4 pakāpes ierēdņu sarakstu pieņēma 2003. gada 20. novembrī un tas tika publicēts 2003. gada 27. novembra izdevumā Administratīvā Informācija Nr. 73‑2003 un tādējādi paziņots visiem ieinteresētajiem ierēdņiem, arī prasītājam. No minētā saraksta izriet, ka iecēlējinstitūcija ievērojusi visus paaugstināšanas komitejas sniegtos ieteikumus par punktu piešķiršanu un par ex aequo grupā ietilpstošo ierēdņu sarindošanu.

3. Nelabvēlīgais akts

87 No iepriekš izklāstītā izriet, ka paaugstināšanas amatā procedūra noslēdzas ar paaugstināto ierēdņu saraksta pieņemšanu. Minētajā galīgajā lēmumā norādīti ierēdņi, kuri paaugstināti attiecīgajā paaugstināšanas amatā kārtā. Tātad minētā saraksta publicēšanas brīdī ierēdņi, kuri uzskatījuši, ka viņi varētu tikt paaugstināti, droši un galīgi uzzina savu nopelnu novērtējumu un to, kā tas ietekmējis viņu tiesisko stāvokli (Pirmās instances tiesas 1996. gada 21. novembra spriedums lietā T‑144/95 Michaël/Komisija, Recueil FP, I‑A‑529. lpp. un II‑1429. lpp., 30. punkts, un 2003. gada 19. marta spriedums apvienotajās lietās no T‑188/01 līdz T‑190/01 Tsarnavas/Komisija, Recueil FP, I‑A‑95. lpp. un II‑495. lpp., 73. punkts).

88 Tomēr jāatgādina, ka punktu piešķiršanai noteiktā gadā ir sekas, kuru apmērs neaprobežojas vienīgi ar attiecīgo paaugstināšanas amatā kārtu. Paaugstināšanas amatā jaunā sistēma balstīta uz nopelnu kumulatīvu vērtējumu, kas izteikts gadu gaitā uzkrātu punktu izteiksmē. Tādējādi punkti, kas piešķirti kādā noteiktā gadā, var ietekmēt vairākas paaugstināšanas kārtas.

89 Līdzīgā situācijā Pirmās instances tiesa 2003. gada 11. decembra spriedumā lietā T‑323/02 Breton/Eiropas Kopienu Tiesa (Recueil FP, I‑A‑325. lpp. un II‑1587. lpp., 52.–54. punkts) noteikusi, ka punktu skaita noteikšana kādā paaugstināšanas amatā kārtā ir pastāvīgs tiesisks akts, kas rada saistošas juridiskas sekas, kas var ietekmēt ierēdņa intereses, būtiski grozot viņa tiesisko stāvokli, lai gan tā ir tikai viens solis paaugstināšanas amatā procedūrā.

90 Lai gan minētais spriedums attiecas uz tādu sistēmu paaugstināšanai amatā, kurā ir tikai viena punktu kategorija, šī judikatūra ir attiecināma arī uz šo lietu. Proti, var uzskatīt, ka galīgais akts, ar ko tiek noslēgta paaugstināšanas procedūra, ir salikts, tas ir, to veido divi atsevišķi lēmumi – iecēlējinstitūcijas lēmums, ar kuru tiek pieņemts amatā paaugstināto ierēdņu saraksts, un iecēlējinstitūcijas lēmums, ar kuru tiek noteikts kopējais piešķirto punktu skaits, uz kuru balstīts pirmais no šeit minētajiem lēmumiem. Iecēlējinstitūcijas lēmums, ar kuru tiek noteikts kopējais punktu skaits, ir patstāvīgs akts, ko, pamatojoties uz šī sprieduma iepriekšējā punktā minēto spriedumu, iespējams apstrīdēt un vajadzības gadījumā pārsūdzēt tiesā, ceļot vienu no Noteikumos minētajam prasībām.

91 Tādējādi, ja ierēdnis, kurš iekļauts lēmumā par amatā paaugstinātajiem ierēdņiem, apstrīd kopējo punktu skaitu, ko viņam piešķīrusi iecēlējinstitūcija, un līdz ar to arī punktu uzkrājumu turpmākajiem gadiem, viņš ir tiesīgs iesniegt sūdzību vai vajadzības gadījumā pārsūdzēt tiesā tikai lēmumu par punktu piešķiršanu, kas viņam rada saistošas un galīgas tiesiskās sekas.

92 Līdzīgi iespējams arī, ka šādu procedūru izmanto ierēdņi, kuri nav paaugstināti amatā, taču vēlas apstrīdēt nevis to, ka nav saņēmuši paaugstinājumu attiecīgajā kārtā, bet atteikumu viņiem piešķirt noteiktu punktu skaitu, kas nebūtu pietiekams, lai sasniegtu paaugstināšanas slieksni.

93 Ierēdnis, kurš nav paaugstināts amatā, jo viņam, iespējams, nepamatoti piešķirts nepietiekams punktu skaits un līdz ar to nav sasniegts paaugstināšanas slieksnis, prasību var celt gan par iecēlējinstitūcijas lēmumu, ar ko noteikts kopējais punktu skaits, gan par lēmumu, ar ko pieņemts amatā paaugstināto ierēdņu saraksts. Lai gan abus minētos aktus iespējams juridiski nošķirt un katram no tiem var izvirzīt dažādus prasījumus to atcelšanai, ir skaidrs, ka gadījumos, kad ierēdnim atteikta paaugstināšana amatā, abi minētie akti faktiski ir cieši saistīti, jo paaugstināšanas atteikums vienmēr ir noteikti un vienīgi saistīts ar ierēdnim kopējā piešķirtā punktu skaita attiecību pret paaugstināšanas slieksni, izņemot gadījumus, kad ierēdnis pieder pie ex aequo grupas un lai arī viņa uzkrāto punktu skaits atbilst paaugstināšanas slieksnim, viņš nav paaugstināts amatā, pamatojoties uz blakus apsvērumiem, kas saistīti ar darba stāžu attiecīgajā pakāpē vai vienlīdzīgām iespējām.

94 Pēdējā variantā attiecīgais ierēdnis var celt prasību vienīgi par iecēlējinstitūcijas galīgo lēmumu, ar kuru pieņemts amatā paaugstināto ierēdņu saraksts, to pamatojot ar iecēlējinstitūcijas kļūdām vērtējumā, sarindojot ex aequo grupā ietilpstošos ierēdņus.

95 Šajā lietā prasītājs, kurš netika paaugstināts amatā 2003. gada paaugstināšanas kārtā, iesniedzis sūdzību un pēc tam arī cēlis prasību Pirmās instances tiesā par iecēlējinstitūcijas lēmumu, ar kuru viņam kopā piešķirti 20 punkti, 2003. gada paaugstināšanas kārtā amatā paaugstināto A4 pakāpes ierēdņu sarakstu, kā arī iecēlējinstitūcijas lēmumu, ar ko pieņemts minētais saraksts, ciktāl ar to viņam atteikta paaugstināšana amatā.

96 Šajā prasībā prasītājs apstrīd arī to individuālo lēmumu likumību, ar kuriem viņam piešķirts tikai viens ĢDPP un atteikts piešķirt papildu pienākumu PP, kā arī iekļaut A5 pakāpes ierēdņu nopelnu sarakstā, kas publicēts 2003. gada 13. novembra izdevumā Administratīvā Informācija Nr. 69‑2003, kā arī minētā nopelnu saraksta likumību.

97 Minētie lēmumi ir sagatavojoši, pagaidu tiesību akti, kas nepieciešami, lai varētu pieņemt galīgo lēmumu par paaugstināšanu amatā un to veidojošo, bet no tā nošķiramo un patstāvīgo lēmumu, ar ko noteikts kopējais punktu skaits, kura atcelšanu prasītājs lūdz šajā tiesvedībā. Tas attiecas uz lēmumu par ĢDPP piešķiršanu, neņemot vērā, vai pret to celta administratīva sūdzība saskaņā ar VPN 45 13. pantu. Ja tāda sūdzība nav celta un līdz ar to iecēlējinstitūcija ĢDPP skaitu nevar grozīt, piešķirot apelācijas PP, lēmums par ĢDPP piešķiršanu tik un tā ir tikai sagatavojošs akts, ja ar maksimālo skaitu ĢDPP, ko iespējams piešķirt, nepietiek, lai sasniegtu paaugstināšanas slieksni.

98 Atbilstoši judikatūrai minēto tiesību aktu atcelšanu nevar prasīt, ceļot atsevišķu prasību, taču to likumību var apstrīdēt prasībā, ar ko apstrīdēts galīgais lēmums (Pirmās instances tiesas 2003. gada 9. aprīļa spriedums lietā T‑134/02 Tejada Fernández/Komisija, Recueil FP, I‑A‑125. lpp. un II‑609. lpp., 18. punkts).

99 Tiesas sēdē prasītājs gan atsauca prasījumus atcelt individuālos lēmumus, ar kuriem viņam piešķirts tikai viens ĢDPP un atteikts piešķirt papildu pienākumu PP, taču ar nosacījumu, ka viņam juridiski būs iespējams apstrīdēt minēto punktu piešķiršanas kritēriju pamatotību prasībā, kas celta par lēmumu, ar ko noteikts punktu kopējais skaits.

100 Pirmās instances tiesas skatījumā tāds atsaukums nav pieņemams. Pirmās instances tiesa var pieņemt tikai skaidri un bez nosacījumiem formulētu prasības pieteikumā ietilpstošo prasījumu atsaukumu (Pirmās instances tiesas 1992. gada 12. marta rīkojums lietā T‑73/91 Gavilan/Parlaments, Recueil, II‑1555. lpp., 26. punkts).

101 Visbeidzot, jānorāda, ka prasītājs šajā tiesvedībā turklāt lūdz, ciktāl nepieciešams, atcelt iecēlējinstitūcijas 2004. gada 15. jūnija lēmumu noraidīt viņa sūdzību. Šajā sakarā jāatgādina, ka saskaņā ar judikatūru administratīva sūdzība un iecēlējinstitūcijas tiešs vai netiešs lēmums par minētās sūdzības noraidīšanu ir saliktas procedūras neatņemamas sastāvdaļas. Tādējādi ar Pirmās instances tiesā celtu prasību, pat ja tā formāli celta vienīgi par lēmumu noraidīt sūdzību, Pirmās instances tiesā tiek apstrīdēts arī nelabvēlīgais akts, par kuru celta minētā sūdzība (Tiesas 1989. gada 17. janvāra spriedums lietā 293/87 Vainker/Parlaments, Recueil, 23. lpp., 8. punkts; Tiesas 1990. gada 7. februāra spriedums lietā 343/87 Culin/Komisija, Recueil, 225. lpp., 7. punkts; Pirmās instances tiesas 1996. gada 16. oktobra spriedums lietā T‑36/94 Capitanio/Komisija, Recueil FP, I‑A‑449. lpp. un II‑1279. lpp., 33. punkts, un Pirmās instances tiesas 2005. gada 7. jūnija spriedums lietā T‑375/02 Cavallaro/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑151. lpp., un II‑673. lpp., 59. punkts).

4. Termiņš prasības celšanai

102 Jāatgādina, ka Noteikumu 90. un 91. punktā darbiniekiem vispārīgi paredzētas tiesības celt prasību par viņiem nelabvēlīgiem administrācijas izdotiem aktiem. No šīm normām izriet, ka šāds strīdu risināšanas tiesiskais regulējums pamatots ar prasību, ka izlietot pārsūdzēšanas tiesības iespējams tikai, stingri ievērojot noteiktos termiņus (Tiesas 1980. gada 10. decembra spriedums lietā 23/80 Graselli/Komisija, Recueil, 3709. lpp., 25. punkts, un Pirmās instances tiesas 1993. gada 11. marta spriedums lietā T‑87/91 Boessen/CES, Recueil, II‑235. lpp., 27. punkts).

103 Lai varētu ievērot Noteikumu 90. un 91. pantā noteiktos tiesiskās aizsardzības līdzekļu izmantošanas termiņus, ierēdnim jābūt skaidri un pilnīgi informētam par viņam nelabvēlīgo aktu.

104 Saskaņā ar Noteikumu 90. panta 2. punktu trīs mēnešu termiņu, kas ierēdnim paredzēts sūdzības iesniegšanai par viņam nelabvēlīgu aktu, skaita:

– “no akta publicēšanas dienas, ja tas ir vispārējs pasākums;

– no dienas, kurā par lēmumu ziņots attiecīgajai personai, taču nekādā ziņā ne vēlāk kā no dienas, kurā tāda persona par attiecīgo lēmumu uzzina, ja pasākums attiecas uz noteiktu personu; tomēr, ja akts, kas attiecas uz noteiktu personu, ietver sūdzību arī pret kādu citu personu, tad termiņu attiecībā uz tādu citu personu skaita no dienas, kurā tā saņem paziņojumu par pasākumu, bet nekādā gadījumā ne vēlāk kā no publicēšanas dienas [..].”

105 Šīs normas, kurās trīs mēnešu termiņa skaitīšanas sākums saistīts ar apstrīdētā tiesību akta juridisko raksturu, šajā lietā jāinterpretē, ņemot vērā paaugstināšanas procedūras raksturu, proti, to, ka galīgais akts, ar ko tiek noslēgta paaugstināšanas kārta, ir salikts, jo sastāv no diviem atsevišķiem lēmumiem, tas ir, no iecēlējinstitūcijas lēmuma, ar ko tiek pieņemts amatā paaugstināto ierēdņu saraksts, un iecēlējinstitūcijas lēmuma, ar ko paaugstināšanas noslēgumā tiek noteikts ierēdnim piešķirto punktu kopējais skaits un ar kuru ir pamatots pirmais no minētajiem lēmumiem. Šāds iecēlējinstitūcijas lēmums, ar ko tā paaugstināšanas kārtas noslēgumā nosaka punktu skaitu, ir patstāvīgs akts, ko iespējams apstrīdēt pašu par sevi, iesniedzot sūdzību un vajadzības gadījumā ceļot prasību tiesā atbilstoši Noteikumos paredzētajām tiesvedības iespējām.

106 No norādītā secinājuma izriet, ka, noslēdzoties paaugstināšanas kārtai, iespējams celt vismaz trīs veidu prasības par tiesību akta atcelšanu:

– prasību tikai par iecēlējinstitūcijas lēmumu, ar ko noteikts kopējais punktu skaits, ko var celt amatā paaugstināts ierēdnis, kurš vēlas apstrīdēt viņam atlikušo punktu skaitu, vai amatā nepaaugstināts ierēdnis, kas nav apmierināts ar viņam piešķirto punktu skaitu, bet neapstrīd, ka nav ticis paaugstināts amatā;

– prasību par abiem iecēlējinstitūcijas lēmumiem – lēmumu, ar ko noteikts kopējais punktu skaits, un lēmumu, ar ko pieņemts amatā paaugstināto ierēdņu saraksts, ko var celt amatā nepaaugstināts ierēdnis tāpēc, ka viņam, iespējams, nepamatoti piešķirts tāds punktu skaits, kas nav pietiekams, lai kopā uzkrātais punktu skaits sasniegtu paaugstināšanas slieksni, vai amatā nepaaugstināts ierēdnis, kuram piešķirto punktu skaits ir pietiekams paaugstināšanai amatā, taču kurš apstrīd nepamatoti mazo punktu skaitu un iecēlējinstitūcijas uz blakus apsvērumu pamata veikto izvēli no ex aequo grupā ietilpstošajiem ierēdņiem;

– prasību tikai par iecēlējinstitūcijas lēmumu, ar ko pieņemts amatā paaugstināto ierēdņu saraksts, ko var celt amatā nepaaugstināts ierēdnis, kura punktu skaits ir pietiekams paaugstināšanai amatā un kurš apstrīd tikai iepriekš norādīto iecēlējinstitūcijas veikto izvēli.

107 Iecēlējinstitūcijas lēmums par kopējā punktu skaita noteikšanu neapšaubāmi ir individuāls tiesību akts, par kuru sūdzību var iesniegt trīs mēnešu laikā no dienas, kurā lēmums paziņots attiecīgajai personai, taču nekādā ziņā ne vēlāk kā no dienas, kurā tāda persona par attiecīgo lēmumu uzzinājusi, bet iecēlējinstitūcijas lēmums, ar kuru pieņem amatā paaugstināto ierēdņu sarakstu, ir uz noteiktas pakāpes amatā paaugstinātajiem ierēdņiem attiecināmu individuālu lēmumu apkopojums. Šāds lēmumu apkopojums tomēr var būt nelabvēlīgs arī ierēdnim, kura vārds sarakstā nav iekļauts, jo uzskatāms par netieši izteiktu atteikumu konkrēto ierēdni paaugstināt amatā.

108 Tādējādi iecēlējinstitūcijas lēmums, ar ko pieņemts amatā paaugstināto ierēdņu saraksts, attiecībā uz amatā nepaaugstinātu ierēdni jāuzskata par individuālu tiesību aktu, kas Noteikumu 90. panta 2. punkta otrā ievilkuma izpratnē ir nelabvēlīgs nevis tā adresātam, bet citai personai (šajā sakarā skat. Tiesas 1981. gada 19. februāra spriedumu apvienotajās lietās 122/79 un 123/79 Schiavo/Padome, Recueil, 473. lpp., 21.–23. punkts, un Pirmās instances tiesas 2005. gada 2. jūnija rīkojumu lietā T‑326/03 Vounakis/Komisija, Krājumā nav publicēts, 24. punkts). Šādā gadījumā atbilstoši tai pašai tiesību normai tiesiskās aizsardzības līdzekļu izmantošanas termiņu amatā nepaaugstinātajam ierēdnim sāk skaitīt no dienas, kad viņš par attiecīgo aktu uzzinājis, bet nekādā ziņā ne vēlāk kā no akta publicēšanas dienas.

109 Ņemot vērā VPN 45 10. punktā paredzēto Komisijas pienākumu amatā paaugstināto ierēdņu sarakstu publicēt izdevumā Administratīvā Informācija, iepriekš 106. punkta otrajā ievilkumā minētajā gadījumā ierēdņa sūdzības iesniegšanai piemērojami divi dažādi termiņa skaitīšanas sākuma brīži atkarībā no apstrīdētā akta rakstura. Iepriekš 106. punkta trešajā ievilkumā minētajā gadījumā parasti par sūdzības iesniegšanas termiņa skaitīšanas sākuma brīdi būtu jāuzskata akta publicēšana.

110 Tas tomēr neatbilst jaunās paaugstināšanas procedūras īpašajam raksturam, nelabvēlīgais tiesību akts var būt salikts.

111 Publicējot amatā paaugstināto ierēdņu sarakstu, kurā norādīti vienīgi ierēdņu vārdi un amati, paaugstināšanas kārtas noslēgumā tiek droši un galīgi noteikts visu ieinteresēto ierēdņu statuss, taču tādējādi nav iespējams uzzināt to iecēlējinstitūcijas lēmumu saturu, kuros noteikts kopējais punktu skaits.

112 Amatā paaugstinātais vai nepaaugstinātais ierēdnis savu kopējo punktu skaitu un tā sadalījumu var uzzināt, tikai iepazīstoties ar savu individuālo paaugstināšanas lietu Komisijas iekšējā tīmeklī un tīmekļa vietnē Sysper 2.

113 Ieinteresētais ierēdnis tādējādi var uzzināt, vai viņa uzkrātais punktu skaits ir sasniedzis paaugstināšanas slieksni un vai atteikums viņu paaugstināt amatā pamatots ar blakus apsvērumiem, kas minēti VPN 45 10. pantā, un noskaidrot, pirmkārt, iespējamās administratīvās sūdzības par viņam piešķirto ĢDPP skaitu rezultātu, otrkārt, iespējami piešķirto papildu pienākumu PP skaitu un, treškārt, attiecībā uz paaugstināšanas amatā 2003. gada kārtu – pārejas noteikumu piemērošanas rezultātā iespējami piešķirto PKPP skaitu.

114 Minētās ziņas attiecīgajam ierēdnim ļauj pieņemt lēmumu par to, vai iesniegt sūdzību, viņš, ņemot vērā saņemto punktu skaitu un sadalījumu pa kategorijām, administrācijas noteikto galīgo paaugstināšanas slieksni un attiecīgajā paaugstināšanas kārtā amatā paaugstinātos ierēdņus, visbeidzot var nolemt, ka nav vērts uzsākt šādu procedūru vai ka labāk apstrīdēt vienīgi iecēlējinstitūcijas lēmumu par kopējo punktu skaitu vai arī to, ar ko pieņemts amatā paaugstināto ierēdņu saraksts.

115 Kā jau izklāstīts, iecēlējinstitūcijas lēmums par kopējo punktu skaitu faktiski ir cieši saistīts ar lēmumu, ar ko pieņemts amatā paaugstināto ierēdņu saraksts, lai gan abus minētos lēmumus var juridiski nošķirt un tiem izvirzīt atšķirīgus prasījumus to atcelšanai. Minētā saraksta publicēšana ieinteresētajiem ierēdņiem nesniedz iespēju pilnībā uzzināt viņiem nelabvēlīgo saliktā rakstura tiesību aktu, ar ko noslēdzas paaugstināšanas procedūra.

116 Turklāt paaugstināšanas amatā 2003. gada kārtā varēja novērot, ka no amatā paaugstināto ierēdņu saraksta publicēšanas var paiet ievērojams dienu skaits, kamēr ierēdnis savā personīgajā paaugstināšanas lietā sistēmā Sysper 2 faktiski var iepazīties ar paaugstināšanas kārtas rezultātiem. Šāda nobīde laikā ir izskaidrojama ar attiecīgajam dienestam nepieciešamo laiku tīmekļa vietnes satura atjaunināšanai, ņemot vērā, ka 2003. gadā sistēmā bija jāievada pavisam 14 000 paaugstināšanas kārtā iesaistīto ierēdņu dati. Protams, datu atjaunināšanai nepieciešamo laiku nav iespējams precīzi zināt tad, kad saraksts tiek publicēts izdevumā Administratīvā Informācija, kura 2003. gada izdevumā nav nekādu norāžu šajā sakarā.

117 Lai gan saprātīgi varētu pieņemt, ka sūdzības iesniegšanai paredzētajā trīs mēnešu termiņā ieinteresētajam ierēdnim (kā prasītājam šajā lietā) vajadzētu būt iespējai uzzināt viņam piešķirto kopējo punktu skaitu un to sadalījumu pa kategorijām, laiks, kas nepieciešams individuālo paaugstināšanas lietu atjaunināšanai tīmekļa vietnē Sysper 2, tomēr saīsina šo termiņu, kas ierēdnim ir, lai lietderīgi sagatavotu un iesniegtu sūdzību, ciktāl tiek sekots pieņēmumam, ka gadījumos, kad ieinteresētais ierēdnis apstrīd gan iecēlējinstitūcijas lēmumu, ar ko pieņemts amatā paaugstināto ierēdņu saraksts, gan lēmumu, kurā noteikts kopējais punktu skaits, minētajam termiņam ir divi sākuma brīži.

118 Šādos apstākļos jāuzskata, ka tiesiskās drošības, vienlīdzīgas attieksmes un labas pārvaldības apsvērumu dēļ tādu sūdzību, ar ko tiek apstrīdēts gan iecēlējinstitūcijas lēmums, ar ko pieņemts amatā paaugstināto ierēdņu saraksts, gan lēmums, kurā noteikts kopējais punktu skaits, iesniegšanai paredzētais trīs mēnešu termiņš skaitāms no dienas, kad ierēdnis faktiski spējis tīmekļa vietnē Sysper 2 iepazīties ar viņa personīgajā paaugstināšanas lietā atjauninātajiem datiem.

119 Šajā sakarā jānorāda, ka Komisija atbildē uz Pirmās instances tiesas jautājumiem ir precizējusi, ka minētās tīmekļa vietnes izmantošana drošības apsvērumu dēļ tiek elektroniski “pārraudzīta” un ar “pieejas protokola” palīdzību iespējams reģistrēt personas, kas tīmekļa vietni izmantojušas, un laiku, kad tas darīts.

120 Turklāt no lietas materiāliem izriet, ka Komisija izdevumā Administratīvā Informācija Nr. 82‑2003 publicējusi paziņojumu par paaugstināšanas amatā 2003. gada kārtas noslēgšanos, kura 4. punkts ir formulēts šādi:

“Lietu atjaunināšana sistēmā Sysper 2

Visu ierēdņu personīgajās lietās tagad ir pieejami paaugstināšanas komiteju sniegtie un iecēlējinstitūcijas apstiprinātie ieteikumi par punktu piešķiršanu.

Atbilstoši Noteikumu 25. pantam, kurā paredzēts, ka visi individuālie lēmumi jāpaziņo ieinteresētajiem ierēdņiem, visi ierēdņi tiek aicināti iepazīties ar savām personīgajām lietām sistēmā Sysper 2.”

121 Lai gan šādu pieeju nevar pielīdzināt pilnvērtīgam paziņojumam Noteikumu 90. panta 2. punkta izpratnē, lai novērstu iespēju novēloti apstrīdēt paaugstināšanas kārtas rezultātā izveidojušās juridiskās situācijas, jāuzskata, ka ierēdnim ar savu personīgo paaugstināšanas lietu sistēmā Sysper 2 ir jāiepazīstas saprātīgā laikā pēc kopsavilkuma paziņojuma publicēšanas par paaugstināšanas kārtas noslēgšanos, kas atbilst Komisijas praksei paaugstināšanas procedūrā.

122 Šajā lietā ir skaidrs, ka prasītājs par viņam piešķirto kopējo punktu skaitu un to iedalījumu kategorijās uzzināja, 2003. gada 16. decembrī iepazīstoties ar atjauninātajiem datiem viņa personīgajā paaugstināšanas lietā sistēmā Sysper 2, tas ir, pēc dienas, kad publicēts kopsavilkuma paziņojums par paaugstināšanas kārtas noslēgšanos, un sūdzību, kurā apstrīdēts gan iecēlējinstitūcijas lēmums, ar ko pieņemts amatā paaugstināto ierēdņu saraksts, gan lēmums, ar ko noteikts kopējais punktu skaits, iesniedza 2004. gada 12. februārī, tādējādi ievērojot tam paredzēto termiņu.

123 Iecēlējinstitūcija minēto sūdzību noraidīja 2004. gada 15. jūnija lēmumā un nākamajā dienā to paziņoja prasītājam. Prasītājs šo prasību cēla 2004. gada 22. jūlijā, tas ir, Noteikumu 91. panta 3. punktā paredzētajā trīs mēnešu termiņā.

124 No visiem izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka šī prasība jāatzīst par pieņemamu.

Par lietas būtību

1. Par iebildēm par atsevišķu VPN 43 un VPN 45 normu prettiesiskumu

125 Prasītājs apstrīd, pirmkārt, VPN 43 2. panta un VPN 45 3., 6., 7., 9., 10., 12. un 13. panta tiesiskumu. Viņš būtībā kritizē to, ka NP nav nozīmes, to, ka nepastāv pienākums pamatot PP piešķiršanu un netiek nodrošinātas tiesības uz aizstāvību, kā arī, pamatojoties uz VPN 45 13. pantu, celto prasību neefektivitāti. Otrkārt, prasītājs ceļ iebildi par prettiesiskumu attiecībā uz VPN 45 6. un 7. pantu, tos interpretējot kontekstā ar izdevumu Administratīvā Informācija Nr. 99‑2002. Prasītājs uzskata, ka šajās normās ierobežota ģenerāldirektorātu rīcības brīvība ĢDPP piešķiršanā un apgrūtināta iespēja faktiski salīdzināt ierēdņu nopelnus. Treškārt, prasītājs norāda uz VPN 45 12. panta prettiesiskumu. Pretēji tā tekstam minētais pants neesot pagaidu rakstura, tajā esot piešķita pārāk liela nozīme darba stāžam noteiktā pakāpē, tajā neesot noteikti PKPP piešķiršanas kritēriji un to piešķiršana nepamatoti uzticēta paaugstināšanas komitejām. Ceturtkārt, prasītājs ceļ iebildi par prettiesiskumu attiecībā uz VPN 45 9. pantu un I pielikuma 1., 2., 3., 5. un 6. punktu. Minētajās normās tiekot par augstu novērtēti atsevišķi darbi un pārkāpts ierēdņu vienlīdzīgas attieksmes princips. Piektkārt, prasītājs apstrīd VPN 45 7. panta 2. punkta tiesiskumu, jo tajā tiekot piešķirtas priekšrocības mazos ģenerāldirektorātos strādājošajiem ierēdņiem.

Par pirmo iebildi par prettiesiskumu attiecībā uz VPN 43 2. pantu un VPN 45 3., 6., 7., 9., 10., 12. un 13. pantu

126 Prasītājs iebildi par prettiesiskumu pret VPN 43 2. pantu un VPN 45 3., 6., 7., 9., 10., 12. un 13. pantu ceļ, pamatojoties uz Noteikumu 25. un 26. pantu, kā arī Noteikumu 45. pantu, kurā nodrošināta vienlīdzīga attieksme, paaugstināšana amatā uz nopelnu, dienesta interešu un salīdzinoša nopelnu izvērtējuma pamata. Prasītājs atsaucas arī uz tiesībām uz labu pārvaldību, tiesībām uz lietas objektīvu un taisnīgu izskatīšanu un tiesībām tikt uzklausītam.

Par apgalvoto NP nenozīmīgumu

– Lietas dalībnieku argumenti

127 Prasītājs norāda, ka vairums Juridiskā dienesta ierēdņu saņēmuši no 13 līdz 16 NP. Tādējādi paaugstināšana amatā neesot saistīta ar nopelniem, kas izvērtēti Noteikumu 45. pantā norādītajos ziņojumos. Paaugstināšana amatā esot atkarīga no PP skaita, kas var būt lielākais 21. Taču šos punktus piešķirot neatkarīgi no nopelniem. Tas esot pretrunā vienlīdzīgas attieksmes principam, kā arī Noteikumu 45. pantā paredzētajiem principiem par paaugstināšanu amatā, pamatojoties uz nopelniem, dienesta interesēm un salīdzinošu nopelnu izvērtējumu.

128 Komisija atbild, ka PP esot atlīdzība par nopelniem un ļaujot Komisijai vieglāk izšķirt ierēdņus pēc viņu spējām.

– Pirmās instances tiesas vērtējums

129 Saskaņā ar Noteikumu 45. panta 1. punkta pirmo daļu iecēlējinstitūcija paaugstina amatā, salīdzinot ierēdņu nopelnus un ņemot vērā par viņiem izstrādātos periodiskos ziņojumus.

130 Nopelni tādējādi ir būtiskākais kritērijs paaugstināšanai amatā, bet citus kritērijus, piemēram, vecumu un darba stāžu noteiktā pakāpē vai dienestā, var ņemt vērā tikai pakārtoti (Tiesas 1983. gada 14. jūlija spriedums lietā 9/82 Ohrgaard un Delvaux/Komisija, Recueil, 2379. lpp., 19. punkts; iepriekš 101. punktā minētais spriedums lietā Vainker/Parlaments, 16. un 17. punkts; Pirmās instances tiesas 2003. gada 18. septembra spriedums lietā T‑241/02 Callebaut/Komisija, Recueil FP, I‑A‑215. lpp. un II‑1061. lpp., 44. punkts, un Pirmās instances tiesas 2004. gada 10. jūnija spriedums lietā T‑330/03 Liakoura/Padome, Krājums‑CDL, I‑A‑191. lpp. un II‑859. lpp., 49. punkts). Turklāt iecēlējinstitūcijai iepriekš minētais salīdzinošais izvērtējums jāveic objektīvi, dienesta interesēs un atbilstoši ierēdņu vienlīdzīgas attieksmes principam (Pirmās instances tiesas 1993. gada 30. novembra spriedums lietā T‑76/92 Tsirimokos/Parlaments, Recueil, II‑1281. lpp., 21. punkts; 1993. gada 30. novembra spriedums lietā T‑78/92 Perakis/Parlaments, Recueil, II‑1299. lpp., 16. punkts; 2003. gada 5. novembra spriedums lietā T‑240/01 Cougnon/Eiropas Kopienu Tiesa, Recueil FP, I‑A‑263. lpp. un II‑1283. lpp., 70. punkts; 2004. gada 28. septembra spriedums lietā T‑216/03 Tenreiro/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑245. lpp. un II‑1087. lpp., 68. punkts, un 2005. gada 15. septembra spriedums lietā T‑132/03 Casini/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑253. lpp., un II‑1169. lpp., 53. punkts).

131 Tādējādi noteiktajos ietvaros iecēlējinstitūcijai ir plaša rīcības brīvība. Iecēlējinstitūcija nopelnu vērtējumu var veikt tādā kārtībā vai, izmantojot tādu metodi, ko tā uzskata par piemērotāko (iepriekš 130. punktā minētais spriedums lietā Tsirimokos/Parlaments, 16. punkts; iepriekš 130. punktā minētais spriedums lietā Perakis/Parlaments, 14. punkts; iepriekš 130. punktā minētais spriedums lietā Cougnon/Eiropas Kopienu Tiesa, 62. punkts, un iepriekš 130. punktā minētais spriedums lietā Tenreiro/Komisija, 68. punkts).

132 Sākot no paaugstināšanas amatā 2003. gada kārtas, lai varētu veikt objektīvāku un vienkāršāku paaugstināmo ierēdņu nopelnu salīdzinājumu, VPN 43 un VPN 45 paredzēta paaugstināšanas sistēma, kas balstīta uz nopelnu novērtējumu un kam raksturīga ikgadēja NP un PP piešķiršana ierēdņiem.

133 Vispirms jāuzsver, ka šajā jaunajā sistēmā nostiprināta Noteikumu 45. pantā iedibinātā saikne starp ierēdņu periodisku vērtējumu un paaugstināšanu amatā. Atbilstoši VPN 43 2. panta 1. punkta trešajai daļai, lasot to kopā ar izdevumu Administratīvā Informācija Nr. 99‑2002, katrs ierēdnis saņem vispārīgu atzīmi amplitūdā no 0 līdz 20, kas pēc tam principā tiek pārvērsta NP, ko izmanto paaugstināšanai amatā. Turklāt VPN 45 10. panta 2. punktā paredzēts, ka ierēdņa paaugstināšana amatā pakļauta nosacījumam, ka viņam iepriekšējā KAZ jābūt uzkrātiem vismaz 10 NP. Saskaņā ar VPN 45 6. panta 4. punkta b) apakšpunkta trešo daļu ierēdņi, kuri KAZ saņēmuši vērtējumu “vāji” vai “neapmierinoši”, nevar saņemt PP.

134 Jāatgādina, ka VPN 45 3. pantā ar nosaukumu “Pamats paaugstināšanai amatā” precizēts, ka “galvenais apstāklis, kas jāņem vērā, ir [..] [NP] un [PP] skaits, ko katrs ierēdnis uzkrājis iepriekšējā gada vai vairāku gadu laikā”. Sasniegt vai pat pārsniegt paaugstināšanai nepieciešamo punktu skaitu ierēdņiem ļauj NP un PP summēšana. Ierēdņa paaugstināšanu amatā nenosaka tikai PP.

135 Visbeidzot un noteikti jānorāda uz VPN 43 2. panta 1. punkta otrajā daļā skaidri minēto, ka “[NP] un [PP] mērķis ir izrādīt atzinību par nopelniem, un [PP] piešķiršana vienmēr jāpamato ar apsvērumiem, kas saistīti ar nopelniem”.

136 Runājot par PP, saskaņā ar VPN 45 6. panta 4. punkta a) un b) apakšpunktu ierēdņiem var piešķirt ĢDPP, kuru skaits nevar pārsniegt 10. Atbilstoši VPN 45 6. panta 3. punktam šādus punktus piešķir, lai ierēdņiem, kas pārsnieguši individuālos mērķus, izrādītu atzinību par īpašajām pūlēm un izcilajiem rezultātiem, kas apliecināti viņu KAZ. Turklāt, kā jau izklāstīts (skat. iepriekš 133. punktu), vērtējums “vāji” vai “neapmierinoši” KAZ attiecīgajam ierēdnim liedz jebkādu iespēju saņemt PP.

137 VPN 45 9. pantā un I pielikumā paredzēta iespēja piešķirt 1 vai 2 papildu pienākumu PP. To mērķis ir izcelt tos darbiniekus, kas sekmīgi veikuši papildu pienākumus iestādes interesēs. Šādi pienākumi var būt “pasniedzēja/lekciju vadītāja” darbība vai dažāda palīdzība konkursu organizēšanā, vai līdzdalība paritārās struktūrās. Jānorāda, ka KAZ ir īpaša sadaļa šādu pienākumu pārskatam.

138 Tādējādi, tā kā arī ĢDPP un papildu pienākumu PP ir pamatoti ar ierēdņa nopelniem, to piešķiršana papildus NP nav pretrunā Noteikumu 45. pantam un iepriekš minētajiem principiem.

139 Visbeidzot, runājot par paaugstināšanas amatā 2003. gada kārtu, kas ir pirmā, kurai piemērojama jaunā paaugstināšanas procedūra, VPN 45 12. panta 3. punktā paredzēti pārejas noteikumi, lai “būtu iespējams pienācīgi ņemt vērā nopelnus noteiktā laika periodā”, kuros paredzēta arī pārejas PP piešķiršana (skat. iepriekš 58. punktu). Prasītājs iebildi par prettiesiskumu cēlis tieši par šo normu, norādot, ka ar to tiekot pārkāpts Noteikumu 45. pants. Tomēr, pamatojoties uz iepriekš 191. un turpmākajos punktos izklāstītajiem apsvērumiem, minēto iebildi nevar uzskatīt par pamatotu.

140 Ņemot vērā iepriekš minēto, minētais iebildums ir jānoraida.

Par pamatojuma trūkumu

– Lietas dalībnieku argumenti

141 Prasītājs apgalvo, ka pretēji Noteikumu 25. panta otrajai daļai VPN 45 nav paredzēts pienākums pamatot ieteikumus un lēmumus par ĢDPP, papildu pienākumu PP un pārejas PP piešķiršanu. Prasītājs uzskata, ka šāds pamatojuma trūkums ir iemesls patvaļībai.

142 Komisija norāda, ka pienākums norādīt pamatojumu ir vispārīgs Kopienu tiesību princips. Komisija no tā secina, ka būtu lieki VPN 45 ietvert īpašu normu. Turklāt atbilstoši minētajam principam jāpamato ir tikai nelabvēlīgi akti, bet VPN 45 šī prasība ir ievērota.

– Pirmās instances tiesas vērtējums

143 Pirmās instances tiesa atgādina, ka saskaņā ar Noteikumu 25. panta otro daļu jebkurš nelabvēlīgs lēmums ir jāpamato. Minētajā normā nav paredzēts pienākums pamatot ierosinājumus, ieteikumus vai atzinumus, kas paši par sevi nav nelabvēlīgi akti.

144 Tādējādi, runājot par ĢDPP, VPN 45 6. panta 6. punkts, saskaņā ar kuru paritārajām vērtējuma komitejām savi ieteikumi jāpamato tikai tad, ja tie atšķiras no ģenerāldirektorātu ieteikumiem, nav pretrunā Noteikumu 25. panta otrajai daļai. Minēto Noteikumu pantu nepārkāpj arī VPN 45 9. pants, saskaņā ar kuru paaugstināšanas komitejām nav jāpamato ieteikumi par papildu pienākumu PP piešķiršanu. Tas pats attiecas arī uz paaugstināšanas komiteju ieteikumiem par PKPP piešķiršanu atbilstoši VPN 45 12. panta 3. punkta a) apakšpunktam un uz VPN 45 13. panta 2. punktu, saskaņā ar kuru paaugstināšanas komitejas pamatotu atzinumu sniedz tikai gadījumos, kad tās iesaka piešķirt apelācijas PP.

145 Turklāt Noteikumu 25. panta otrā daļa neattiecas uz ģenerāldirektorātu lēmumiem par ĢDPP, pakāpē nostrādāto gadu PP un īpašo papildu PP piešķiršanu, kā arī iecēlējinstitūcijas lēmumiem par papildu pienākumu PP, PKPP un apelācijas PP piešķiršanu, ciktāl tie uzskatāmi par sagatavojošiem aktiem (skat. iepriekš 90. un turpmākos punktus).

146 Kā jau izklāstīts (skat. iepriekš 90. un turpmākos punktus), galīgais akts, ar ko noslēdzas paaugstināšanas procedūra, ir salikts, jo sastāv no diviem atsevišķiem lēmumiem, tas ir, no iecēlējinstitūcijas lēmuma, ar ko pieņemts amatā paaugstināto ierēdņu saraksts, un iecēlējinstitūcijas lēmuma, ar ko nosaka kopējo punktu skaitu un uz kura balstīts pirmais no abiem lēmumiem. Ieinteresētie ierēdņi atkarībā no apstākļiem var iesniegt sūdzību vai nu par vienu vai par otru no minētajiem lēmumiem, vai arī par abiem.

147 Šādā sakarā jāatgādina, ka paaugstināšanas jomā pienākums sniegt pamatojumu uzskatāms par izpildītu, ja iecēlējinstitūcija pamato lēmumu, ar ko tiek noraidīta sūdzība, kas iesniegta saskaņā ar Noteikumu 90. panta 2. punktu (šajā sakarā skat. Tiesas 1974. gada 30. oktobra spriedumu lietā 188/73 Grassi/Padome, Recueil, 1099. lpp., 11.–13. punkts, un Pirmās instances tiesas 2005. gada 29. septembra spriedumu lietā T‑218/02 Napoli Buzzanca/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑267. lpp., un II‑1221. lpp., 59. punkts).

148 No minētā izriet, ka šis pamats šajā daļā ir noraidāms kā nepamatots.

Par to, vai VPN 45 pārkāpj Noteikumu 26. pantu un tiesības uz aizstāvību

– Lietas dalībnieku argumenti

149 Prasītājs apgalvo, ka lēmumi par PP piešķiršanu uzskatāmi par noslēgumu procedūrai, kura varētu tikt pamatota ar apsvērumiem, kas neizriet no ierēdņu personīgajām lietām, un kuras gaitā ieinteresētajām personām netiek nodrošinātas tiesības tikt uzklausītām, pirms administrācija pieņēmusi nelabvēlīgu aktu. It īpaši iecēlējinstitūcija administratīvās sūdzības izlemjot procedūrā, kurā netiekot ievērots sacīkstes princips. Tādējādi PP piešķiršanā esot pārkāptas tiesības uz aizstāvību un Noteikumu 26. panta pirmās daļas a) apakšpunkts.

150 Komisija nepiekrīt, ka VPN 45 pārkāptu tiesības uz aizstāvību un aizliegumu ņemt vērā apsvērumus, kas neietilpst ierēdņa personīgajā lietā. Šādus apsvērumus nevarot ņemt vērā saskaņā ar VPN 45. Turklāt ierēdņiem esot iespēja tikt uzklausītiem paaugstināšanas procedūrā. VPN 45 13. pantā paredzēta iespēja pirms paaugstināšanas procedūras beigām celt prasību par lēmumu piešķirt PP. Turklāt procedūru, ko piemēro paaugstināšanai amatā, nevarot salīdzināt ar procedūrām, kas “ierosinātas pret personu”. Tādējādi šajā sakarā nevarot piemērot judikatūru par tiesībām tikt uzklausītam pirms nelabvēlīgā akta pieņemšanas.

– Pirmās instances tiesas vērtējums

151 Noteikumu 26. pantā paredzēts, ka ierēdņa personīgajā lietā jābūt “a) visiem dokumentiem, kas apliecina viņa administratīvo statusu, un visiem ziņojumiem, kas attiecas uz viņa spējām, efektivitāti un uzvedību darbā,” un “b) ierēdņa atsauksmēm par minētajiem dokumentiem”. Tajā pašā pantā norādīts, ka “a) apakšpunktā minētos dokumentus iestāde nedrīkst izmantot vai citēt pret ierēdni, ja par tiem ierēdnim nav zināms pirms reģistrēšanas”.

152 Noteikumu 26. panta mērķis ir nodrošināt ierēdņiem tiesības uz aizstāvību, novēršot, ka iecēlējinstitūcija varētu pieņemt lēmumus, kas ietekmē ierēdņa administratīvo statusu un karjeru, pamatojoties uz ziņām par viņa rīcību, kas nav iekļautas viņa personīgajā lietā (iepriekš 130. punktā minētais Pirmās instances tiesas spriedums lietā Perakis/Parlaments, 27. punkts; Pirmās instances tiesas 1995. gada 8. jūnija spriedums lietā T‑496/93 Allo/Komisija, Recueil FP, I‑A‑127. lpp. un II‑405. lpp., 75. punkts; Pirmās instances tiesas 2003. gada 30. septembra spriedums lietā T‑302/02 Kenny/Eiropas Kopienu Tiesa, Recueil FP, I‑A‑235. lpp. un II‑1137. lpp., 32. punkts, un Pirmās instances tiesas 2005. gada 4. maija spriedums lietā T‑144/03 Schmit/Komisija, Krājums‑CDL, I‑A‑101. lpp., un II‑465. lpp., 133. punkts). Tas attiecas uz paaugstināšanu amatā, jo minētais jēdziens “administratīvais statuss” ietver galvenos karjeras notikumus (iepriekš 134. punktā minētais spriedums lietā Schmit/Komisija, 134. punkts).

153 Šajā gadījumā jānorāda, ka celtais iebildums ir pamatots vienīgi ar prasītāja apgalvojumiem, bet prasītājs nav pierādījis, ka lēmumi par PP piešķiršanu, no kuriem ne visus pieņem iecēlējinstitūcija, būtu pamatoti nevis ar vērtējuma ziņojumiem, bet gan ar citiem apsvērumiem, kas neatrodas ierēdņu personīgajās lietās.

154 VPN 45 neietver nevienu tiesību normu, kurā Komisijai būtu atļauts atkāpties no Noteikumu 26. panta judikatūrā sniegtās interpretācijas. Šķiet, ka gluži pretēji atsevišķās VPN 45 tiesību normās nodibināta tieša saikne starp PP piešķiršanu un KAZ.

155 Tā, piemēram, saskaņā ar VPN 45 6. pantu ģenerāldirektori vai direktori ĢDPP piešķir, izvērtējuši KAZ rezultātus un ņemot vērā attiecīgo ierēdņu nopelnus, kas apliecināti KAZ. Turklāt KAZ ir atsevišķa sadaļa Komisijas interesēs vērtējuma periodā veikto papildu pienākumu pārskatam, uz kuras pamata ierēdņiem tiek piešķirti papildu pienākumu PP.

156 Jāuzsver, ka KAZ tiek izstrādāti, ievērojot sarežģītu procedūru, kurā ierēdņi tiek cieši iesaistīti saskaņā ar Noteikumu 43. pantu, kurā noteikts, ka ierēdnis jāiepazīstina ar periodiskajiem ziņojumiem, sniedzot viņam iespēju “sniegt jebkādas atsauksmes, ko viņš uzskata par vajadzīgām”.

157 Visbeidzot, prasītājs nevar pamatoti apgalvot, ka, pieņemot lēmumus par PP piešķiršanu, ieskaitot iecēlējinstitūcijas lēmumu par VPN 45 13. pantā norādīto administratīvo sūdzību, būtu pārkāptas tiesības uz aizstāvību, jo minētie lēmumi ir tikai sagatavojoši akti lēmumiem, ar ko nosaka kopējo punktu skaitu un pieņem amatā paaugstināto ierēdņu sarakstu. Taču tiesības uz aizstāvību attiecas nevis uz šādiem aktiem, bet gan uz nelabvēlīgiem aktiem (šajā sakarā skat. Pirmās instances tiesas 2000. gada 15. jūnija spriedumu lietā T‑211/98 F/Komisija, Recueil FP, I‑A‑107. lpp. un II‑471. lpp., 28. un 29. punkts un tajos minētā judikatūra).

158 Tādējādi šis pamats šajā daļā ir jānoraida kā nepamatots.

Par saskaņā ar VPN 45 13. pantu celtu prasību efektivitāti

– Lietas dalībnieku argumenti

159 Prasītājs apgalvo, ka iecēlējinstitūcija faktiski neizvērtējot prasības, kas celtas atbilstoši VPN 45 13. pantam. Iecēlējinstitūcija faktiski ievērojot paaugstināšanas komiteju ieteikumus.

160 Komisija to apstrīd un norāda, ka tās kompetence atbilstoši VPN 45 13. pantam tai neliedz ievērot paaugstināšanas komiteju ieteikumus.

– Pirmās instances tiesas vērtējums

161 Pieņemot, ka ar minēto iebildumu tiek apstrīdēts VPN 45 13. panta tiesiskums, jākonstatē, ka tas ir pamatots ar vienkāršu prasītāja apgalvojumu un bez juridiskas argumentācijas. Turklāt minēto pantu nevar interpretēt tā, ka ar to iecēlējinstitūcija tiktu atbrīvota no pienākuma faktiski izskatīt attiecīgās prasības, jo tas gluži pretēji tai piešķir lēmumu pieņemšanas pilnvaras. Uz jautājumu, vai iecēlējinstitūcija faktiski izskatīja prasītāja administratīvo sūdzību, attiecas cits pamats (skat. turpmāk 304. punktu).

Par labas pārvaldības principa un tiesību uz lietas objektīvu un taisnīgu izskatīšanu pārkāpumu

162 Visbeidzot, prasītājs atsaucas uz labas pārvaldības principa un tiesību uz lietas objektīvu un taisnīgu izskatīšanu pārkāpumu.

163 Prasītājs tomēr šajā sakarā nemin nevienu argumentu, kas atšķirtos no iepriekš izklāstītajiem. Tādējādi iebildums nav pamatots. Katrā ziņā Pirmās instances tiesa šajā sakarā norāda uz iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem.

164 Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, iebilde par VPN 43 2. panta, VPN 45 3., 6., 7., 9., 10., 12. un 13. panta prettiesiskumu ir noraidāma.

Par otro iebildi par prettiesiskumu, kas attiecas uz VPN 45 6. un 7. pantu kopā ar izdevumu Administratīvā Informācija Nr. 99‑2002, kuros noteikts vidējais mērķlielums, ierobežojot ģenerāldirektorātu rīcības brīvību

Lietas dalībnieku argumenti

165 Prasītājs ceļ iebildi par prettiesiskumu par VPN 45 6. un 7. pantu kopā ar izdevumu Administratīvā Informācija Nr. 99‑2002. Prasītājs pamatu balsta uz Noteikumu 45. panta, vienlīdzīgas attieksmes principa un dienesta interešu principa pārkāpumu.

166 Prasītājs uzskata, ka minētajās tiesību normās noteikts ģenerāldirektorātiem iedalīto NP un ĢDPP skaits. Pirmkārt, ģenerāldirektorātiem tiekot ieteikts nepārsniegt “vidējo mērķlielumu” 14 NP apmērā katrā pakāpē, bet ja minētais vidējais mērķielums tiek pārsniegts par vairāk nekā vienu punktu, attiecīgi samazināms ģenerāldirektorātam iedalīto ĢDPP skaits. Otrkārt, nepastāvot nekāda