Keywords

Summary



Keywords

1. Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Pakalpojumi – Jēdziens

(EKL 50. pants)

2. Pakalpojumu sniegšanas brīvība – Ierobežojumi – Nodokļu tiesību akti

(EKL 49. pants)

3. Personu brīva pārvietošanās – Darba ņēmēji – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Nodokļu tiesību akti

(EKL 39. un 43. pants)

4. Eiropas Savienības pilsonība – Tiesības uz brīvu pārvietošanos un uzturēšanos dalībvalstu teritorijā – Nodokļu tiesību akti

(EKL 18. pants)

Summary

1. Mācības, ko sniedz iestādes, kas ir valsts izglītības sistēmas daļa un ko pilnībā vai galvenokārt finansē no valsts līdzekļiem, ir izslēgtas no pakalpojumu jēdziena EKL 50. panta nozīmē. Izveidojot un uzturot šādu valsts izglītības sistēmu, kas finansējumu galvenokārt saņem no valsts budžeta, nevis skolēniem vai viņu vecākiem, valsts nevēlas iesaistīties darījumos par atlīdzību, bet īsteno savus pienākumus pret iedzīvotājiem sociālajā, kultūras un izglītības jomā.

Turpretim mācības, ko sniedz izglītības iestādes, kas galvenokārt ir finansētas no privātiem līdzekļiem, it īpaši skolēnu un viņu vecāku līdzekļiem, ir pakalpojumi EKL 50. panta nozīmē, un šo iestāžu mērķis ir piedāvāt pakalpojumu par atlīdzību. Šajā sakarā nav nepieciešams, lai šo privāto finansējumu galvenokārt nodrošinātu skolēni vai viņu vecāki. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru EKL 50. pantā nav noteikts, ka par pakalpojumu jāmaksā tā saņēmējiem.

(sal. ar 68.–70. punktu)

2. Dalībvalsts nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 49. pants, vispārīgi izslēdzot iespēju kā speciālos izdevumus, kuri dod tiesības uz ienākuma nodokļa samazinājumu, atskaitīt mācību maksu, ko nodokļu maksātāji, kas maksā ienākuma nodokli Vācijā un kuru bērni apmeklē izglītības iestādi, kas atrodas citā dalībvalstī un kas ir galvenokārt finansēta no privātiem līdzekļiem, maksā saistībā ar šādas izglītības iestādes apmeklēšanu.

Šāds tiesiskais regulējums rada šķēršļus pakalpojumu sniegšanas brīvībai, kas garantēta EKL 49. pantā, jo tas attur nodokļu maksātājus, kas dzīvo Vācijā, laist savus bērnus skolās, kas atrodas citā dalībvalstī. Cita starpā tas kavē arī privātām izglītības iestādēm, kas atrodas citās dalībvalstīs un paredzētas to nodokļu maksātāju bērniem, kuri dzīvo pirmajā dalībvalstī, piedāvāt izglītību.

Atteikumu piešķirt attiecīgo nodokļa samazinājumu attiecībā uz mācību maksu, kas samaksāta izglītības iestādēm, kuras reģistrētas citā dalībvalstī, nevar pamatot ar mērķi nodrošināt privāto izglītības iestāžu darbības izmaksu segšanu, tam nekļūstot par nesaprātīgu apgrūtinājumu valstij, jo šo mērķi varēja sasniegt ar mazāk ierobežojošiem līdzekļiem. Lai novērstu pārmērīgu finanšu apgrūtinājumu, dalībvalsts ir tiesīga noteiktā apmērā ierobežot summas, ko var atskaitīt kā mācību maksu, atbilstoši šīs valsts piešķirtajam nodokļu atvieglojumam, ņemot vērā tās teritorijā esošo izglītības iestāžu apmeklēšanai raksturīgās summas; tas būtu mazāk ierobežojošs līdzeklis nekā atteikums piešķirt attiecīgo nodokļu atvieglojumu. Šķiet, ka mācību maksas, kas ir samaksāta izglītības iestādēm, kas atrodas citā dalībvalstī, pilnīga izslēgšana no šī atvieglojuma būtu katrā ziņā nesamērīga neatkarīgi no tā, vai šīs izglītības iestādes atbilst objektīviem kritērijiem, kas noteikti, pamatojoties uz katrai dalībvalstij raksturīgajiem principiem, un ļauj noteikt, kāda veida mācību maksa rada tiesības uz minēto nodokļu atvieglojumu.

(sal. ar 80., 81., 97.–100. un 139. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

3. Dalībvalsts nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 39. un 49. pants, vispārīgi izslēdzot iespēju kā speciālos izdevumus, kuri dod tiesības uz ienākuma nodokļa samazinājumu, atskaitīt mācību maksu, ko maksā saistībā ar izglītības iestādes, kas atrodas citā dalībvalstī, apmeklēšanu.

Šāds tiesiskais regulējums īpaši nelabvēlīgā situācijā nostāda algotus darba ņēmējus un pašnodarbinātās personas, kuri ir pārcēlušies uz attiecīgo dalībvalsti vai kuriem tur ir darba vietas un kuru bērni turpina apmeklēt maksas izglītības iestādi, kas atrodas citā dalībvalstī. Tas var nostādīt nelabvēlīgā situācijā arī valsts pilsoņus, ja viņi pārceļas uz dzīvi citā dalībvalstī, kurā viņu bērni apmeklē maksas izglītības iestādi.

(sal. ar 116., 118., 121. un 139. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

4. Ja dalībvalsts nodokļu maksātāju bērni apmeklē izglītības iestādi, kas atrodas citā dalībvalstī un kuras sniegtie pakalpojumiem neietilpst EKL 49. panta piemērošanas jomā, dalībvalsts nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 18. pants, vispārīgi izslēdzot iespēju kā speciālos izdevumus, kuri dod tiesības uz ienākuma nodokļa samazinājumu, atskaitīt mācību maksu, ko maksā saistībā ar šādas izglītības iestādes apmeklēšanu.

Ar šādu tiesisko regulējumu minētajiem bērniem nepamatoti tiek liegtas priekšrocības salīdzinājumā ar tiem bērniem, kas nav izmantojuši savas tiesības brīvi pārvietoties un nav devušies uz izglītības iestādi, kas reģistrēta citā dalībvalstī, lai tur iegūtu izglītību, un tiek apdraudētas tiesības, kas viņiem ir piešķirtas ar EKL 18. panta 1. punktu.

(sal. ar 137. un 139. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)