Attiecībā uz pārējām prasītājām nevar jau sākotnēji uzskatīt, ka Lēmums 2007/389, kura vienīgās adresātes ir dalībvalstis, tās skar individuāli, jo, tā kā šīs prasītājas nekādā ziņā netiek izceltas individuāli tām specifisku īpašību dēļ, tās tiek skartas tieši tādā pašā sakarā kā visi citi malationa pārdevēji un izmantotāji, kas atrodas tādā pašā situācijā, un šajā lēmumā nav ietverts neviens konkrēts elements, kas ļautu secināt, ka tas tika pieņemts, ņemot vērā šo prasītāju īpašo situāciju. Tāpēc šķiet, ka šīs prasītājas var apgalvot, ka tās skar minētais lēmums, tikai pamatojoties uz to kā uzņēmumu objektīvo statusu, kas ir paredzēts šajā lēmumā. Tomēr ar šādu ietekmi nav pietiekami, lai skartu individuāli EKL 230. panta ceturtās daļas izpratnē. Turklāt bez prasītājām ir vēl daudz citu uzņēmumu, kuri tāpat kā šīs prasītājas pārdod un izmanto malationu un kuriem līdz ar to ir tirdzniecības tiesības. No minētā izriet, ka prasītājas, izņemot pieteikuma attiecībā uz malationu iesniedzēju, nevar atsaukties uz savu situāciju kā īpašu, lai noteiktu steidzamību pagaidu noregulējuma tiesvedībā, un līdz ar to tās nevar iesniegt arī šo pieteikumu par pagaidu noregulējumu.

Attiecībā uz pieteikumu par pagaidu noregulējumu, kurš balstīts uz to prasību atcelt tiesību aktu, kas vērsta pret Lēmumu 2007/389 par malationa neiekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā un tādu augu aizsardzības līdzekļu atļauju atsaukšanu, kuros ir šī viela, nevar jau sākotnēji izslēgt, ka prasītāju, kas kā pieteikuma attiecībā uz malationu iesniedzēja faktiski piedalījās direktīvā paredzētajā aktīvās vielas novērtēšanas procedūrā un uz kuru attiecās atbilstošajā tiesiskajā regulējumā paredzētās procesuālās garantijas, minētais lēmums skar tieši un individuāli EKL 230. panta ceturtās daļas izpratnē un ka tās celtā prasība pamata lietā ir pieņemama.

Saskaņā ar Pirmās instances tiesas reglamenta 104. panta 2. un 3. punktu pieteikumā par pagaidu pasākumu noteikšanu norāda it īpaši faktiskos un tiesību pamatus, kuri sākotnēji šķietami pamato prasīto pagaidu pasākumu, un šo pieteikumu iesniedz kā atsevišķu dokumentu saskaņā ar šī paša reglamenta 43. un 44. pantā paredzētajām prasībām. Šajā sakarā pašam pieteikumam par pagaidu noregulējumu ir jābūt tādam, kas ļauj atbildētājam sagatavot apsvērumus un pagaidu noregulējuma tiesnesim — lemt par pieteikumu, vajadzības gadījumā bez papildu informācijas, un šī pieteikuma pamatā esošajiem galvenajiem faktiskajiem un tiesību apstākļiem ir loģiski un saprotami jāizriet no paša pieteikuma teksta.

Pieteikuma par pagaidu noregulējumu steidzamība ir jāizvērtē saistībā ar nepieciešamību noteikt pagaidu pasākumus, lai izvairītos, ka lietas dalībniekam, kas prasa noteikt pagaidu pasākumus, rodas būtisks un neatgriezenisks kaitējums. Kaitējuma neizbēgamība nav jāpierāda absolūti droši; pietiek ar to, ka tas ir paredzams pietiekamā varbūtības pakāpē, sevišķi, ja kaitējuma iestāšanās ir atkarīga no apstākļu kopuma iestāšanās. Katrā ziņā lietas dalībniekam, kas uz to atsaucas, turpina pastāvēt pienākums pierādīt faktus, kas pamato nākotnē iespējamu būtisku un neatgriezenisku kaitējumu.

Finansiāla rakstura zaudējumi nevar, izņemot īpašus apstākļus, tikt uzskatīti par neatgriezeniskiem vai pat grūti labojamiem, ja tie var būt vēlākas kompensācijas priekšmets. Pagaidu pasākums ir pamatots, ja ir skaidrs, ka, neveicot šādu pasākumu, prasītājs nonāks situācijā, kurā tā pastāvēšana var tikt apdraudēta, pirms stāsies spēkā spriedums, kas noslēdz pamata prāvu. Nenovēršama pazušana no tirgus patiešām ir uzskatāma par neatgriezenisku un arī būtisku kaitējumu, un pagaidu pasākuma noteikšana šādā gadījumā šķiet pamatota.

Tāpat, ja tiktu ņemts vērā, ka, nenosakot prasīto pagaidu pasākumu, neatgriezeniski tiktu izmainītas prasītāja tirgus daļas, tad šādu situāciju var pielīdzināt riskam, kas ir saistīts ar pazušanu no tirgus, un tajā pamatot prasītā pagaidu pasākuma ieviešanu tikai tad, ja šīm neatgriezeniskajām izmaiņām tirgus daļās ir arī būtiska nozīme. Tādējādi nepietiek, ka pastāv risks neatgriezeniski pazaudēt tirgus daļu, kaut arī ļoti nelielu, bet ir svarīgi, lai šī tirgus daļa ir pietiekami nozīmīga. Turklāt prasītājam, kurš atsaucas uz šādas tirgus daļas zaudēšanu, ir jāpierāda, ka strukturālo vai juridisko šķēršļu dēļ nav iespējams atgūt ievērojamu tirgus daļu, it īpaši ar piemērotiem reklāmas pasākumiem. Šādā kontekstā apgalvotais kaitējums ir jānovērtē, it īpaši ņemot vērā uzņēmuma lielumu un apgrozījumu, kā arī raksturojošās pazīmes grupai, pie kuras tas pieder.

(sal. ar 97.–100., 102. un 115. punktu)