Lieta C‑310/14

Nike European Operations Netherlands BV

pret

Sportland Oy

(Helsingin hovioikeus lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Regula (EK) Nr. 1346/2000 — 4. un 13. pants — Maksātnespējas procedūra — Akti, kas rada kaitējumu — Prasība atlīdzināt maksājumus, kas veikti pirms maksātnespējas procedūras sākšanas dienas — Dalībvalsts, kura sākusi maksātnespējas procedūru, tiesību akti — Citas dalībvalsts tiesību akti, kas reglamentē attiecīgo aktu — Tiesību akti, kas neļauj “šajā gadījumā nekādiem līdzekļiem apstrīdēt attiecīgo aktu” — Pierādīšanas pienākums”

Kopsavilkums – Tiesas (sestā palāta) 2015. gada 15. oktobra spriedums –

Skat. nolēmuma tekstu. (sal. ar 17. punktu)

Regulas Nr. 1346/2000 par maksātnespējas procedūrām 13. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tā piemērošanai ir izvirzīts nosacījums, ka attiecīgais akts nevar tikt apstrīdēts, pamatojoties uz tiesību aktu, kurš šim aktam ir piemērojams (lex causae), ņemot vērā visus attiecīgās lietas apstākļus. Šīs regulas 13. panta mērķis ir aizsargāt tiesisko paļāvību personai, kura guvusi labumu no akta, kas kaitē visiem kreditoriem, – paredzot, ka uz šo aktu pat pēc maksātnespējas procedūras sākšanas turpinās attiekties tiesības, kas tam bija piemērojamas dienā, kad tas tika sagatavots, proti, lex causae. No šī mērķa skaidri izriet, ka minētā panta piemērošanai ir jāņem vērā visi šīs lietas apstākļi. Nevar pastāvēt tiesiska paļāvība uz to, ka pēc maksātnespējas procedūras sākšanas akta spēkā esamība tiks izvērtēta, abstrahējoties no šiem apstākļiem, lai gan, ja šāda procedūra nebūtu sākta, tie būtu jāņem vērā. Turklāt pienākums šauri interpretēt minētās regulas 13. pantā paredzēto izņēmumu liedz paplašināti interpretēt šī panta piemērojamību, kas personai, kura guvusi labumu no akta, kas kaitē visiem kreditoriem, ļauj izvairīties no lex fori concursus piemērošanas, tikai tīri abstrakti norādot uz to, ka attiecīgais akts nav apstrīdams, pamatojoties uz lex causae normu. (sal. ar 19.–22. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

Saistībā ar Regulas Nr. 1346/2000 par maksātnespējas procedūrām 13. panta piemērošanu, ja atbildētājs prasībā par akta spēkā neesamību, atzīšanu par spēkā neesošu vai nepiemērošanu norāda uz tiesību akta, kurš šim aktam ir piemērojams (lex causae), normu, saskaņā ar kuru šis akts ir apstrīdams tikai šajā tiesību normā paredzētajos apstākļos, šim atbildētājam ir jānorāda uz šo apstākļu neesamību un jāsniedz par to pierādījumi. No minētās regulas 13. panta formulējuma izriet, ka atbildētājam prasībā par akta spēkā neesamību, atzīšanu par spēkā neesošu vai nepiemērošanu ir jāsniedz pierādījumi par to, ka šis akts, pamatojoties uz lex causae, nevar tikt apstrīdēts. Turklāt, paredzot, ka šim atbildētājam ir jāsniedz pierādījumi par to, ka aplūkotais akts nevar tikt apstrīdēts nekādiem līdzekļiem, ņemot vērā visus attiecīgās lietas apstākļus, minētais 13. pants šim atbildētājam vismaz netieši arī nosaka pienākumu sniegt pierādījumus gan par tādu faktu esamību, kas ļauj secināt, ka attiecīgais akts nav apstrīdams, gan par to, ka nav nekādu pierādījumu par pretējo. (sal. ar 25., 31. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)

Lai arī Regulas Nr. 1346/2000 par maksātnespējas procedūrām 13. pants skaidri reglamentē pierādīšanas pienākuma noteikšanu, tajā nav normu par sīkākiem procesuālajiem aspektiem. Tā šajā pantā nav ietvertas normas konkrēti par pierādījumu sniegšanas noteikumiem, pierādīšanas līdzekļiem, kas ir pieņemami kompetentajā valsts tiesā, vai principiem, kas reglamentē to, kā šī tiesa izvērtē tai iesniegtajiem pierādījumiem piemītošo pierādījumu spēku. Ja Savienības tiesībās šie noteikumi nav saskaņoti, šādi noteikumi ir jāparedz katras dalībvalsts tiesību sistēmā saskaņā ar procesuālās autonomijas principu, bet ar nosacījumu, ka tie nav mazāk labvēlīgi par noteikumiem, kas reglamentē līdzīgas situācijas, uz kurām attiecas valsts tiesības (līdzvērtības princips), un ka tie nepadara praktiski neiespējamu vai pārmērīgi neapgrūtina to tiesību īstenošanu, kas piešķirtas Savienības tiesībās. Šis iepriekš minētais princips liedz, pirmkārt, piemērot tādas valstu procesuālās normas, kas padarītu praktiski neiespējamu vai pārmērīgi apgrūtinātu atsaukšanos uz Regulas Nr. 1346/2000 13. pantu, paredzot pārāk stingras normas, it īpaši attiecībā uz negatīvajiem pierādījumiem par atsevišķu apstākļu neesamību. Otrkārt, šis princips nepieļauj tādas valsts tiesību normas par pierādīšanu, kurās ir pārmērīgi zemas prasības un kuras piemērojot praksē tiktu mainīts minētās regulas 13. pantā paredzētais pierādīšanas pienākums. Tomēr tas vien, ka ir grūti sniegt pierādījumus par tādu apstākļu esamību, kuru gadījumā lex causae liedz apstrīdēt minēto aktu, vai attiecīgi par lex causae paredzēto apstākļu neesamību, kuru gadījumā šis akts var tikt apstrīdēts, pats par sevi nav efektivitātes principa aizskārums, bet drīzāk atbilst prasībai minēto pantu interpretēt šauri. (sal. ar 27.–30. punktu)

Regulas Nr. 1346/2000 par maksātnespējas procedūrām 13. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka formulējums “[..] nekādiem līdzekļiem neļauj apstrīdēt attiecīgo lietu [attiecīgo aktu]” papildus tiesību akta, kurš šim aktam ir piemērojams (lex causae), normām, kas piemērojamas maksātnespējas jomā, attiecas uz visām šī tiesību akta normām un vispārējiem principiem. Šajā ziņā minētās regulas 13. panta mērķis ir aizsargāt tiesisko paļāvību personai, kura guvusi labumu no akta, kas kaitē visiem kreditoriem, – paredzot, ka uz šo aktu pat pēc maksātnespējas procedūras sākšanas turpinās attiekties lex causae. Turklāt, piemērojot šo 13. pantu par labu šādam labuma guvējam, ir jāņem vērā visi šīs lietas apstākļi. Mērķis aizsargāt tiesisko paļāvību, kā arī nepieciešamība ņemt vērā visus šīs lietas apstākļus liek minētās regulas 13. pantu interpretēt tādējādi, ka minētajam labuma guvējam ir jāsniedz pierādījumi, ka attiecīgais akts nav apstrīdams, nedz pamatojoties uz lex causae normām, kas piemērojamas maksātnespējas jomā, nedz arī uz lex causae normām kopumā. Pirmkārt, Regulas Nr. 1346/2000 13. panta formulējums skaidri apstiprina šādu interpretāciju, ņemot vērā, ka tajā personai, kura guvusi labumu no akta, kas rada kaitējumu, ir noteikts pienākums sniegt pierādījumus par to, ka šis akts nav apstrīdams “nekādiem līdzekļiem”. Otrkārt, nevar pastāvēt tiesiskā paļāvība uz to, ka akts, kas ir apstrīdams, pamatojoties uz lex causae normu vai vispārēju principu, pēc maksātnespējas procedūras sākšanas tiks izvērtēts vienīgi attiecībā uz lex causae normām, kas piemērojamas maksātnespējas jomā. (sal. ar 33.–36. punktu un rezolutīvās daļas 3) punktu)