ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 45/14

Tiesas (trešā palāta) 2013. gada 12. decembra spriedums (High Court of Justice (Chancery Division) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Eli Lilly and Company Ltd/Human Genome Sciences Inc.

(Lieta C-493/12) (1)

(Cilvēkiem paredzētas zāles - Papildu aizsardzības sertifikāts - Regula (EK) Nr. 469/2009 - 3. pants - Šī sertifikāta saņemšanas nosacījumi - Jēdziens “produkts, kuru aizsargā spēkā esošs pamatpatents” - Kritēriji - Pamatpatenta pretenziju formulējums - Precizitāte un konkrētums - Aktīvās vielas funkcionāla definīcija - Aktīvās vielas strukturāla definīcija - Eiropas Patentu konvencija)

2014/C 45/24

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

High Court of Justice (Chancery Division)

Pamatlietas puses

Prasītāja: Eli Lilly and Company Ltd

Atbildētāja: Human Genome Sciences Inc.

Priekšmets

Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Regulas (EK) Nr. 469/2009 par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm (OV L 152, 1. lpp.) 3. panta a) un c) punkta interpretācija — Sertifikāta saņemšanas nosacījumi — Jēdziens “produkts, kuru aizsargā spēkā esošs pamatpatents” — Vērtējuma kritēriji — Kritēriju piemērošana produktiem, ko neveido zāļu un medicīnas ierīču kombinācija

Rezolutīvā daļa:

Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Regulas (EK) Nr. 469/2009 par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm 3. panta a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai varētu uzskatīt, ka aktīvo vielu “aizsargā spēkā esošs pamatpatents” minētās tiesību normas izpratnē, nav nepieciešams, lai aktīvā viela būtu minēta šā patenta pretenzijās ar strukturālās formulas palīdzību. Ja šī aktīvā viela ir aptverta ar Eiropas patentu biroja piešķirtā patenta pretenzijās norādīto funkcionālo formulu, šis 3. panta a) punkts principā neliedz papildu aizsardzības sertifikāta izsniegšanu attiecībā uz šo aktīvo vielu, tomēr ar nosacījumu, ka, pamatojoties uz šādām pretenzijām, kas interpretētas tostarp saskaņā ar izgudrojuma aprakstu, kā tas paredzēts Konvencijas par Eiropas patentu piešķiršanu 69. pantā un Protokolā par minētā panta interpretāciju, var tikt secināts, ka šīs pretenzijas — netieši, bet noteikti — attiecas konkrēti uz attiecīgo aktīvo vielu, kas jāpārbauda iesniedzējtiesai.

(1) OV C 9, 12.1.2013.
2)

LESD 49. un 56. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka: — vēlme ievērot atsevišķas tiesības, kuras ar iepriekšēju vienošanos valsts organizācijas ir piešķīrušas saimnieciskās darbības subjektam attiecībā uz tām piederošo kabeļtīklu izmantošanu, nevar pamatot to, ka šī vienošanās tiek paplašināta pretēji Savienības tiesībām, tieši piešķirot pakalpojumu koncesiju vai ekskluzīvas tiesības veikt darbību, kam ir noteikta pārrobežu interese, tajā skaitā, lai izbeigtu strīdu, kas radies starp konkrētajām pusēm no to gribas pilnībā neatkarīgu iemeslu dēļ attiecībā uz šīs vienošanās piemērojamību; — tādi ekonomiskas dabas argumenti kā vēlme izvairīties no saimnieciskās darbības vērtības samazināšanās nav primāri vispārējo interešu apsvērumi, kas attaisnotu pakalpojumu koncesijas tiešu piešķiršanu saistībā ar šo darbību vai ekskluzīvu tiesību piešķiršanu veikt šo darbību, kam ir noteikta pārrobežu interese, atkāpjoties no šajos pantos noteiktā vienlīdzīgas attieksmes principa un nediskriminācijas principa.
2)

Inuit Tapiriit Kanatami, Nattivak Hunters and Trappers Association, Pangnirtung Hunters’ and Trappers’ Association, Jaypootie Moesesie, Allen Kooneeliusie, Toomasie Newkingnak, David Kuptana, Karliin Aariak, Canadian Seal Marketing Group, Ta Ma Su Seal Products Inc., Fur Institute of Canada, NuTan Furs Inc., GC Rieber Skinn AS, Inuit Circumpolar Council Greenland (ICC-Greenland), Johannes Egede un Kalaallit Nunaanni Aalisartut Piniartullu Kattuffiat (KNAPK) sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Parlamenta un Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 174/9

Tiesas (trešā palāta) 2012. gada 3. maija spriedums (First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Lebara Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Lieta C-520/10) (1)

(Nodokļi - Sestā PVN direktīva - 2. pants - Pakalpojumu sniegšana par atlīdzību - Telekomunikāciju pakalpojumi - Telefona priekšapmaksas kartes, kurās ir starptautisku telefona sakaru veikšanai nepieciešamā informācija - Tirdzniecība, izmantojot izplatītāju tīklu)

2012/C 174/11

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Lebara Ltd

Atbildētāja: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — First-tier Tribunal (Tax Chamber) –Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.) 2. panta 1. punkta interpretācija — Telefona kartes, kuras citā dalībvalstī dzīvojošam izplatītājam ir pārdevis dalībvalstī dzīvojošs nodokļa maksātājs un kuras šis izplatītājs ir pārdevis tālāk personām, kuras tās lieto, lai veiktu telefona zvanus — No vairākiem elementiem sastāvošs darījums — Kārtība, kādā uzliek pievienotās vērtības nodokli

Rezolutīvā daļa:

Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2003. gada 7. oktobra Direktīvu 2003/92/EK, 2. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka telefona sakaru operators, kurš piedāvā telekomunikāciju pakalpojumus, ko veido tādu telefona karšu, kuras ietver visu nepieciešamo informāciju starptautiskiem telefona sakariem, izmantojot infrastruktūru, ko darījis pieejamu minētais operators, pārdošana izplatītājiem, kuras izplatītājs pārdod tālāk savā vārdā un savā labā, galalietotājiem vai nu tieši, vai ar citu tādu nodokļa maksātāju kā vairumtirgotāji un mazumtirgotāji starpniecību, izplatītājam sniedz telekomunikāciju pakalpojumus par atlīdzību. Tomēr minētais operators nenodrošina otru pakalpojumu sniegšanu par atlīdzību galalietotājam, kad tas pēc telefona kartes iegādāšanās izmanto savas tiesības zvanīt, lietojot informāciju, kas atrodas uz šīs kartes.

(1) OV C 30, 29.01.2011.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 118/3

Tiesas (otrā palāta) 2012. gada 1. marta spriedums (Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Dermod Patrick O'Brien/Ministry of Justice (iepriekš — Department for Constitutional Affairs)

(Lieta C-393/10) (1)

(Pamatnolīgums par nepilna darba laika darbu - Jēdziens “nepilna darba laika darba ņēmēji, kam ir darba līgums vai darba attiecības” - Tiesneši, kas strādā nepilnu darba laiku un saņem atlīdzību, pamatojoties uz honorāru par dienu - Atteikums piešķirt vecuma pensiju)

2012/C 118/04

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

Supreme Court of the United Kingdom

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Dermod Patrick O'Brien

Atbildētāja: Ministry of Justice (iepriekš — Department for Constitutional Affairs)

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Supreme Court of the United Kingdom — Padomes 1997. gada 15. decembra Direktīvas 97/81/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par nepilna darba laika darbu (OV L 14, 9. lpp.) interpretācija — Jēdziens “nepilna darba laika darba ņēmēji, kam ir darba līgums vai darba attiecības” (Direktīvas 2. klauzulas 1. punkts) — Tiesneši, kas strādā nepilnu darba laiku — Atšķirīga attieksme no vecuma pensiju viedokļa attiecībā pret tiesnešiem, kas strādā pilnu darba laiku, un tiesnešiem, kas strādā nepilnu darba laiku, vai pret dažādām tiesnešu, kas strādā nepilnu darba laiku, kategorijām

Rezolutīvā daļa:

1. Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka 1997. gada 6. jūnijā noslēgtā pamatnolīguma par nepilna darba laika darbu, kurš ir pievienots Padomes 1997. gada 15. decembra Direktīvai 97/81/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par nepilna darba laika darbu, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1998. gada 7. aprīļa Direktīvu 98/23/EK, 2. klauzulas 1. punktā ietvertais jēdziens “darba ņēmēji, kam ir darba līgums vai darba attiecības” ir jādefinē dalībvalstīm un tostarp arī jānosaka, vai šis jēdziens ir attiecināms uz tiesnešiem, ar nosacījumu, ka tā rezultātā šai personu kategorijai netiek patvaļīgi liegta Direktīvā 97/81, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 98/23, un šajā pamatnolīgumā paredzētā aizsardzība. Šīs aizsardzības liegšana ir pieļaujama tikai tad, ja starp tiesnešiem un Ministry of Justice pastāvošās tiesiskās attiecības to rakstura dēļ būtiski atšķiras no to tiesisko attiecību rakstura, kas darba devējus saista ar darba ņēmējiem, kuri atbilstoši valsts tiesībām ietilpst darba ņēmēju kategorijā;

2. 1997. gada 6. jūnijā noslēgtais pamatnolīgums par nepilna darba laika darbu, kurš ir pievienots Direktīvas 97/81, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 98/23, pielikumā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj to, ka valsts tiesībās attiecībā uz pieeju vecuma pensiju sistēmai tiek nošķirti pilnu darba laiku strādājoši tiesneši un tiesneši, kas strādā nepilnu darba laiku un saņem atlīdzību, pamatojoties uz honorāru par dienu, ja vien šāda atšķirīga attieksme nav attaisnojama ar objektīviem iemesliem, kas ir jānovērtē iesniedzējtiesai.

(1) OV C 274, 09.10.2010.
2.

Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka tādam produktam kā pamatlietā aplūkojamais, kurā etilspirta daudzums pārsniedz 98,5 % un kas nav denaturēts saskaņā īpaši paredzētu denaturēšanas procedūru, ir jāpiemēro Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīvas 92/83/EEK par to, kā saskaņojams akcīzes nodoklis spirtam un alkoholiskajiem dzērieniem, 19. panta 1. punktā paredzētais akcīzes nodoklis, pat ja tas ir iegūts no biomasas atbilstoši tehnoloģijai, kas atšķiras no tās, kāda tiek izmantota lauksaimniecības izcelsmes etilspirta ražošanai, ietver vielas, kas to padara nepiemērotu patēriņam, atbilst Eiropas standarta projektā pr EN 15376 paredzētajām prasībām attiecībā uz bioetanolu, kas tiek izmantots kā degviela, un eventuāli atbilst Direktīvas 2003/30 2. panta 2. punkta a) apakšpunktā ietvertajai bioetanola definīcijai.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 32/8

Tiesas (pirmā palāta) 2011. gada 8. decembra spriedums (Tribunal Supremo (Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA/Administración General del Estado

(Lieta C-157/10) (1)

(Kapitāla brīva aprite - Sabiedrību ienākuma nodoklis - Konvencija par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu - Aizliegums atskaitīt nodokli, kas ir maksājams, bet nav samaksāts citās dalībvalstīs)

2012/C 32/12

Tiesvedības valoda — spāņu

Iesniedzējtiesa

Tribunal Supremo

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA

Atbildētāja: Administración General del Estado

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tribunal Supremo — LESD 63. un 65. panta interpretācija — Sabiedrību ienākuma nodoklis — Valsts tiesību akti un konvencija par nodokļu dubultu uzlikšanu, kuri aizliedz atskaitīt nodokli, kas ir maksājams, bet nav samaksāts citās dalībvalstīs par to teritorijā gūtajiem ienākumiem

Rezolutīvā daļa:

EEK līguma 67. pants un Padomes 1988. gada 24. jūnija Direktīvas 88/361/EEK par Līguma 67. panta īstenošanu [pants atcelts ar Amsterdamas līgumu] 1. pants neaizliedz tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu kā pamata lietā, kurā paredzēts, ka saistībā ar sabiedrību ienākuma nodokli un tiesību aktiem par nodokļu dubultas uzlikšanas novēršanu ir aizliegts atskaitīt citās Eiropas Savienības dalībvalstīs maksājamo nodokli par to teritorijā gūto un ar šo nodokli apliekamo peļņu, ja, neraugoties uz to, ka šis nodoklis bija jāmaksā, tas nav samaksāts nodokļu atbrīvojuma, atlaižu vai citu nodokļu atvieglojumu dēļ, tiktāl, ciktāl šis tiesiskais regulējums nav diskriminējošs salīdzinājumā ar attieksmi pret šajā dalībvalstī saņemtiem procentiem, un par to ir jāpārliecinās iesniedzējtiesai.

(1) OV C 179, 03.07.2010.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 298/7

Tiesas (septītā palāta) 2011. gada 28. jūlija spriedums (First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Pacific World Limited, FDD International Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Lieta C-215/10) (1)

(Kopējais muitas tarifs - Tarifu klasifikācija - Kombinētā nomenklatūra - Mākslīgo plastmasas lējuma nagu komplekti - Regulas (EK) Nr. 1417/2007 spēkā esamība - Citādi plastmasas izstrādājumi (pozīcija 3926) - Manikīra vai pedikīra līdzekļi (pozīcija 3304) - Manikīra vai pedikīra komplekti un instrumenti (pozīcija 8214)

2011/C 298/12

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājas: Pacific World Limited un FDD International Limited

Atbildētājs: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — First-tier Tribunal (Tax Chamber) — Komisijas 2007. gada 28. novembra Regulas (EK) Nr. 1417/2007 par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā interpretācija — Spēkā esamība saistībā ar mākslīgo plastmasas lējuma nagu klasifikāciju pozīcijā 3926 90 97 (citi plastmasas izstrādājumi)

Rezolutīvā daļa:

Komisijas 2007. gada 28. novembra Regula (EK) Nr. 1417/2007 par atsevišķu preču klasifikāciju kombinētajā nomenklatūrā ir spēkā tiktāl, ciktāl tās pielikumā aprakstītie mākslīgie nagi un tādējādi arī mākslīgo nagu komplekti tajā ir klasificēti apakšpozīcijā 3926 90 97, kas ir paredzēta kombinētajā nomenklatūrā, kura ir iekļauta Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2006. gada 17. oktobra Regulu (EK) Nr. 1549/2006, I pielikumā.

(1) OV C 209, 31.07.2010.
6)

Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvas 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (“Direktīva par elektronisko tirdzniecību”) 14. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams interneta tirdzniecības vietas operatoram, ja tam nav bijusi aktīva loma, kas tam ļāva zināt par uzglabāto informāciju vai kontrolēt to. Minētajam operatoram ir šāda loma, ja viņš sniedz palīdzību, ko veido tostarp pārdošanas piedāvājumu optimizācija un to reklamēšana. Ja interneta tirdzniecības vietas operatoram nav bijusi aktīva loma iepriekšējā daļā minētajā nozīmē un tā pakalpojuma sniegšana tādējādi ietilpst Direktīvas 2000/31 14. panta 1. punkta piemērošanas jomā, lietā, kuras rezultātā var tikt piespriests atlīdzināt zaudējumus, tas tomēr nevar atsaukties uz šajā tiesību normā paredzēto atbrīvojumu no atbildības, ja viņam ir bijis zināms par faktiem vai apstākļiem, pamatojoties uz kuriem rūpīgam saimnieciskās darbības subjektam būtu bijis jāatklāj attiecīgo pārdošanas piedāvājumu prettiesiskums, un šādu zināšanu gadījumā viņš nav rīkojies ātri minētā 14. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē;
2)

Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 12. jūlija Direktīvas 2002/58/EK par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē (direktīva par privāto dzīvi un elektronisko komunikāciju) 12. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kas nosaka pienākumu uzņēmumam, kurš izdod publiski pieejamus abonentu sarakstus, nodot tā rīcībā esošus citu telefonijas pakalpojumu sniedzēju abonentu personas datus trešajam uzņēmumam, kurš nodarbojas ar publiski pieejamu iespiestu vai elektronisku abonentu sarakstu publicēšanu vai ar šādu abonentu sarakstu padarīšanu pieejamu ar uzziņas dienestu starpniecību, neprasot jaunu abonentu piekrišanu šādai nodošanai, ja vien, pirmkārt, pēdējie pirms to datu pirmās iekļaušanas publiski pieejamā abonentu sarakstā tomēr tiek informēti par tā nolūku, kā arī to, ka šie dati var tikt paziņoti citam telefonijas pakalpojumu sniedzējam, un ja, otrkārt, tiek nodrošināts, ka šie dati pēc to tālāknodošanas netiek izmantoti citiem nolūkiem kā tie, kuriem tie tika savākti, ievērojot pirmo publicēšanu.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 63/9

Tiesas (sestā palāta) 2010. gada 22. decembra spriedums (Collège d'autorisation et de contrôle du Conseil supérieur de l'audiovisuel (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — tiesvedībā, kas saistīta ar RTL Belgium SA, agrāk — TVi SA

(Lieta C-517/09) (1)

(Direktīva 89/552/EEK - Televīzijas apraides pakalpojumi - Collège d’autorisation et de contrôle du Conseil supérieur de l’audiovisuel - Valsts tiesas jēdziens LESD 267. panta izpratnē - Tiesas kompetences neesamība)

2011/C 63/17

Tiesvedības valoda — franču

Iesniedzējtiesa

Collège d'autorisation et de contrôle du Conseil supérieur de l'audiovisuel

Lietas dalībnieks pamata procesā

RTL Belgium SA, agrāk — TVi SA

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Collège d'autorisation et de contrôle du Conseil supérieur de l'audiovisuel (Beļģija) — Padomes 1989. gada 3. oktobra Direktīvas 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos (OV L 298, 23. lpp.), 1. panta c) punkta interpretācija — Pakalpojumu sniegšanas brīvība — Televīzijas apraides pakalpojumi — Audiovizuālā pakalpojuma “sniedzēja” un “efektīvas kontroles gan attiecībā uz raidījumu izvēli, gan uz to organizāciju” jēdzieni — Valsts tiesas jēdziens LESD 267. panta izpratnē

Rezolutīvā daļa:

Tiesai nav kompetences atbildēt uz Collège d’autorisation et de contrôle du Conseil supérieur de l’audiovisuel 2009. gada 3. decembra lēmumā uzdoto jautājumu.

(1) OV C 51, 27.02.2010.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 13/14

Tiesas (otrā palāta) 2010. gada 18. novembra spriedums (Oberster Gerichtshof (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Pensionsversicherungsanstalt/Christine Kleist

(Lieta C-356/09) (1)

(Sociālā politika - Vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un darba jautājumos - Direktīva 76/207/EEK - 3. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Valsts tiesiskais regulējums, kas veicina tādu darbinieku atlaišanu, kuri ir ieguvuši tiesības uz vecuma pensiju - Gados jaunāku personu nodarbinātības veicināšanas mērķis - Valsts tiesiskais regulējums, kurā tiesības uz šādu pensiju sievietēm rodas 60 gadu, bet vīriešiem - 65 gadu vecumā)

2011/C 13/23

Tiesvedības valoda — vācu

Iesniedzējtiesa

Oberster Gerichtshof

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Pensionsversicherungsanstalt

Atbildētāja: Christine Kleist

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Oberster Gerichtshof — 3. panta 1. punkta c) apakšpunkta interpretācija Padomes 1976. gada 9. februāra Direktīvā 76/207/EEK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba, profesionālās izglītības un izaugsmes iespējām un darba apstākļiem (OV L 39, 40. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2002/73/EK — Valsts tiesiskais regulējums, kurā pensijas vecums sievietēm noteikts 60 gadi, bet vīriešiem 65 gadi un kas atvieglo šādu vecumu sasniegušu darbinieku atlaišanu — Situācija, kurā publisks darba devējs atlaiž no darba 60 gadus vecu sievieti, kurai ir tiesības pensionēties, pamatojot to ar vēlmi veicināt gados jaunāku personu nodarbināšanu

Rezolutīvā daļa:

3. panta 1. punkta c) apakšpunkts Padomes 1976. gada 9. februāra Direktīvā 76/207/EEK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba, profesionālās izglītības un izaugsmes iespējām un darba apstākļiem, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 23. septembra Direktīvu 2002/73/EK, ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesiskais regulējums, kas, lai veicinātu gados jaunāku personu piekļuvi darbam, atļauj darba devējam atlaist darbiniekus, kas ir ieguvuši tiesības uz vecuma pensiju, lai gan sievietes šādas tiesības iegūst piecus gadus agrāk nekā vīrieši, rada tiešu diskrimināciju dzimuma dēļ, kas ar šo direktīvu ir aizliegta.

(1) OV C 282, 21.11.2009.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 234/13

Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 1. jūlija spriedums (Hof van beroep te Antwerpen (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Gerhard Dijkman un Maria Dijkman-Lavaleije/Belgische Staat

(Lieta C-233/09) (1)

(Pakalpojumu sniegšanas brīvība - Kapitāla brīva aprite - Tiešie nodokļi - Atšķirīga attieksme atkarībā no ieguldījumu vai noguldījumu veikšanas vietas)

2010/C 234/18

Tiesvedības valoda — holandiešu

Iesniedzējtiesa

Hof van beroep te Antwerpen

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāji: Gerhard Dijkman un Maria Dijkman-Lavaleije

Atbildētāja: Belgische Staat

Priekšmets

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Hof van beroep te Antwerpen (Beļģija) — Valsts pienākumu tiesiskais regulējums par ienākuma nodokli — Pašvaldības papildu nodokļa aprēķins, pamatojoties uz ienākuma nodokļa summu — Atbrīvojošs vērtspapīru priekšnodoklis — Atšķirība attieksmē atkarībā no ieguldījumu vai noguldījumu vietas — Saderīgums ar EK:L 56. panta 1. punktu

Rezolutīvā daļa:

EKL 56. pants nepieļauj tādus dalībvalsts tiesību aktus, saskaņā ar kuriem nodokļu maksātājiem, kas ir rezidenti šajā dalībvalstī un kas saņem procentus vai dividendes no citā dalībvalstī veiktiem noguldījumiem vai ieguldījumiem, ir jāmaksā pašvaldības papildu nodoklis, ja tie nav izvēlējušies, lai šie ienākumi no vērtspapīriem tiem tiktu izmaksāti ar to dzīvesvietas dalībvalstī reģistrēta starpnieka palīdzību, lai gan šāda paša veida ienākumus no to dzīvesvietas dalībvalstī veiktiem noguldījumiem vai ieguldījumiem tādēļ, ka par tiem tiek ieturēts nodoklis ienākumu gūšanas vietā, var nedeklarēt un tādā gadījumā tie netiek aplikti ar šo nodokli.

(1) OV C 220, 12.09.2009.