Lieta T‑291/04

Enviro Tech Europe Ltd un Enviro Tech International, Inc.

pret

Eiropas Komisiju

Vide un patērētāju aizsardzība – N‑propilbromīda kā bīstamas vielas klasifikācija, iepakošana un marķēšana – Direktīva 2004/73/EK – Direktīva 67/548/EEK – Regula (EK) Nr. 1272/2008 – Prasība atcelt tiesību aktu – Pieteikuma par prasījumu grozījumiem novēlota iesniegšana – Interese celt prasību – Individuālas skaršanas neesamība – Nepieņemamība – Ārpuslīgumiskā atbildība – Tiesas spriedums par Direktīvas 2004/73 spēkā esamību – Priekšmeta identiskums

Sprieduma kopsavilkums

1. Prasība atcelt tiesību aktu – Interese celt prasību – Interese, ko izvērtē pēc stāvokļa prasības celšanas dienā – Apstrīdētā tiesību akta spēka zaudēšana tiesvedības laikā – Tiesību akts, kas ir bijis pamats pret prasītāju vērstajiem valsts soda pasākumiem – Intereses celt prasību saglabāšana

(EKL 230. panta ceturtā daļa)

2. Tiesvedība – Tiesību akts, ar kuru tiesvedības laikā atceļ un aizstāj apstrīdēto tiesību aktu – Pieteikums par atcelšanas prasījumu pielāgošanu

(EKL 230. panta piektā daļa; Vispārējās tiesas Reglamenta 111. un 113. pants)

3. Prasība atcelt tiesību aktu – Fiziskas vai juridiskas personas – Tiesību akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli – Iespējamība, ka vispārēja rakstura tiesību akts skar individuāli – Nosacījumi – Vielas kā bīstamas vielas klasifikācija Direktīvā 2004/73

(EKL 230. panta ceturtā daļa; Padomes Direktīva 67/548; Komisijas Direktīva 2004/73)

4. Ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Prettiesiskums – Prasība par zaudējumu atlīdzību, kas pamatota ar vielas kā bīstamas vielas klasifikācijas Direktīvā 2004/73 prettiesiskumu

(EKL 288. panta otrā daļa)

1. Prasītāja interesei celt prasību, ņemot vērā prasības priekšmetu, ir jāpastāv prasības celšanas brīdī, pretējā gadījumā šāda prasība ir nepieņemama. Šim strīda priekšmetam, tāpat kā interesei celt prasību ir jāturpina pastāvēt līdz tiesas nolēmuma pasludināšanai – pretējā gadījumā tiesvedība ir jāizbeidz –, līdz ar ko prasības rezultātam ir jāspēj sniegt labumu lietas dalībniekam, kas to ir cēlis. Tādējādi apstrīdētā tiesību akta spēka iespējamā zaudēšana tiesvedības laikā pati par sevi nenosaka pienākumu Savienības tiesai pieņemt lēmumu izbeigt tiesvedību tādēļ, ka sprieduma pasludināšanas dienā vairs nepastāv strīda priekšmets vai nav intereses celt prasību.

Saistībā ar prasību atcelt tiesību aktu – ja tiesību akts, kuru lūdz atcelt, jau ir radījis valsts līmenī juridiski saistošas sekas un tā kā tikai spriedums, ar ko atceļ tiesību aktu, rada ex tunc iedarbību, ar atpakaļejošu spēku izņemot attiecīgo tiesību aktu no Savienības tiesību sistēmas tādējādi, ka tas tiek uzskatīts par nekad neeksistējušu – minētā tiesību akta atcelšanas vai spēka zaudēšanas konstatējums vai pat iespējamais tās prettiesiskuma konstatējums, kas izdarīts saistībā ar prasību atlīdzināt kaitējumu, vien nav pietiekami, lai aizsargātu prasītāju, kas lūdz atcelt attiecīgo tiesību aktu, no pret to vērstajiem valsts soda pasākumiem, kuru juridiskais pamats ir valsts tiesību normas, ko dalībvalstis pieņēmušas, lai izpildītu apstrīdētā tiesību akta transponēšanas pienākumu, jo atšķirībā no sprieduma, ar kuru tiek atcelts tiesību akts, šādiem konstatējumiem principā ir tikai ex nunc iedarbība, tie attiecas tikai uz tiesvedību par kaitējuma atlīdzināšanu un ar tiem netiek likvidēts ar atpakaļejošu spēku minēto pasākumu juridiskais pamats.

(sal. ar 84. un 86.–89. punktu)

2. Ja tiesvedības gaitā tiesību akts tiek aizstāts ar citu tiesību aktu, kuram ir tas pats priekšmets, tas ir jāuzskata par jaunu apstākli, kas ļauj prasītājam pielāgot savus prasījumus un izvirzītos pamatus. Tomēr prasījumu par tiesību akta atcelšanu pielāgošana pēc EKL 230. panta piektajā daļā šajā sakarā paredzētā prasības celšanas termiņa beigām būtu nesaderīga ar šo tiesību normu. Proti, saskaņā ar tiesiskās noteiktības principu un indivīdu vienlīdzības likuma priekšā principu EKL 230. panta piektā daļa attiecas uz absolūta rakstura prasības celšanas termiņu, kas ir stingri noteikts, absolūts un nav pagarināms. Jebkāda atkāpe no šā termiņa vai tā pagarināšana, ko būtu piešķīrusi Savienības tiesa – pat ar visu lietas dalībnieku piekrišanu –, tātad būtu pretrunā šīs normas nepārprotamajam formulējumam un sistēmai, kā arī Līguma autoru gribai. Turklāt absolūta rakstura kritēriji, kas Vispārējās tiesas Reglamenta 111. un 113. panta izpratnē liek tai atzīt par nepieņemamu gan prasību atcelt tiesību aktu, gan pieteikumu par pielāgojumiem prasījumos par tiesību akta atcelšanu, nevar tikt interpretēti šauri, jo citādi – pretēji tiesiskās noteiktības principam un indivīdu vienlīdzības likuma priekšā principam – tiktu radīta iespēja apiet Līgumā paredzētās obligātās prasības, tostarp attiecībā uz prasības celšanas termiņiem.

Tātad tāda prasītāja pieteikums par prasījumu pielāgošanu, kas vai nu apzināti, vai arī aiz neuzmanības nav cēlis prasību atcelt tiesību aktu, kas pieņemts tiesvedības laikā, un nav iesniedzis pieteikumu, lūdzot atļaut atbilstoši pielāgot savus prasījumus par atcelšanu, šim nolūkam paredzētajā prasības celšanas termiņā, lai gan tam acīmredzami ir bijusi iespēja to darīt un lai gan bija pamats sagaidīt, ka tas to izdarīs, ir acīmredzami novēlots un tas ir jānoraida kā nepieņemams. Apstāklim, ka jau uzsāktā tiesvedība tiesību akta, kas pieņemts tiesvedības laikā, publicēšanas brīdī tika apturēta atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 77. panta a) punktam un 79. panta 1. punkta pirmajai daļai, nav nozīmes, jo šī apturēšana nevarēja ietekmēt EKL 230. panta piektajā daļā paredzētā prasības celšanas termiņa skaitīšanu.

(sal. ar 94.–97. punktu)

3. Fakts, ka tiesību akts pēc sava rakstura un piemērojamības ir vispārpiemērojams, jo tas ir piemērojams visiem ieinteresētajiem uzņēmējiem, neizslēdz, ka tas dažus no tiem var skart individuāli EKL 230. panta ceturtās daļas izpratnē. Tādējādi, ja lēmums skar tādu personu grupu, kas ir identificētas vai identificējamas šā akta pieņemšanas brīdī atbilstoši šīs grupas locekļiem raksturīgiem kritērijiem, šis akts var šīs personas skart individuāli, jo tās pieder pie ierobežota uzņēmēju loka. Tomēr iespēja ar lielāku vai mazāku precizitāti noteikt tiesību subjektu, kuriem piemērojams kāds pasākums, skaitu vai pat identitāti nekādā ziņā nenozīmē, ka būtu jāuzskata, ka šis pasākums šos subjektus skar individuāli, ja ir skaidrs, ka šī piemērošana notiek atbilstoši objektīvai juridiskai vai faktiskai situācijai, kas paredzēta attiecīgajā tiesību aktā.

Tātad ar apstākli, ka prasītājs ir piedalījies procesā, kura rezultātā ar Direktīvu 2004/73, ar ko divdesmit devīto reizi tehnikas attīstībai pielāgo Direktīvu 67/548 par to normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu, kas attiecas uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakojumu un marķēšanu, tikusi pieņemta klasifikācija, saskaņā ar kuru n‑propilbromīds ir uzskatāms par viegli uzliesmojošu vielu un reproduktīvajai funkcijai toksisku vielu, nepietiek – ja atbilstošajā tiesiskajā regulējumā prasītājam nav paredzētas procesuālās garantijas –, lai pierādītu, ka tam ir tiesības celt prasību par minēto direktīvu. Šajos apstākļos prasītājs nevar apgalvot, ka tas ir individuāli izcelts saistībā ar apstrīdēto pasākumu, it īpaši tad, ja tas nebija saistīts ne ar minētās vielas sākotnējās klasifikācijas izcelsmi, ne arī ar klasifikācijas, kāda tā izriet no Direktīvas 2004/73, izcelsmi.

Tāpat nosacījumi, kas ļautu konstatēt ierobežotā uzņēmēju loka, ko būtu ietekmējusi minētā klasifikācija, esamību, acīmredzami nav izpildīti gadījumā, ja nav sniegti ticami precizējumi par attiecīgo uzņēmēju identitāti, skaitu un situāciju, it īpaši par to, vai tiem ir pozīcija attiecīgajā tirgū vai iepriekšpastāvošas tiesības, un to, vai šiem uzņēmējiem ir tikušas radītas nelabvēlīgas sekas, kas būtu līdzīgās sekām, kuras radītas prasītājam.

Turklāt ar apstākli, ka kāds vispārpiemērojams tiesību akts dažus uzņēmējus ekonomiski ietekmē vairāk nekā citus, nepietiek, lai tos izceltu individuāli salīdzinājumā ar šiem citiem uzņēmējiem, jo šī tiesību akta piemērošana notiek atbilstoši objektīvi noteiktai situācijai. Tas apstāklis vien, ka prasītājs jaunā tiesiskā regulējuma dēļ var zaudēt būtisku ienākumu avotu, neliecina, ka prasītājs atrodas īpašā situācijā, un ar to nepietiek, lai pierādītu, ka šis regulējums to skar individuāli, jo prasītājam ir jāiesniedz pierādījumi par apstākļiem, kas ļautu uzskatīt, ka apgalvotais kaitējums var to izcelt individuāli salīdzinājumā ar jebkuru citu uzņēmēju, kuru minētais tiesiskais regulējums ietekmē tādā pašā veidā kā prasītāju. Tādēļ pieņēmums, ka sakarā ar apstrīdētās klasifikācijas stāšanos spēkā un īstenošanu prasītājam ir radušies būtiski ekonomiski zaudējumi, vien nevar būt pamats konstatējumam, kas tas ir skarts individuāli. Tāpat tas nevar tikt individuāli izcelts tādēļ vien, ka tas ir sakoncentrējis savu ražošanu uz vienu vielu, kamēr pastāv citi uzņēmēji, kurus skar minētais tiesiskais regulējums un kuru identitāte un skaits nav precizēti, un šo uzņēmēju grupa var tikt grozīta ar apstrīdēto klasifikāciju, kas ietekmē to izstrādājumus tādā pašā veidā kā prasītāja izstrādājumu.

Turklāt iepriekšpastāvošās prasītāja tiesības, kas balstītas uz ekskluzīvo licenci patentētā izgudrojuma attiecībā uz ražojumu, kurā sastāvā ir minētā viela, izmantošanai, tāpat nevar to izcelt individuāli kā apstrīdētās direktīvas adresātu. Proti, iegūtu vai subjektīvu tiesību, tostarp īpašuma tiesību, kuru apjomu vai izmantošanu potenciāli ietekmē minētā klasifikācija, iespējamā pastāvēšana pati par sevi nevar individuāli izcelt minēto tiesību īpašnieku, it īpaši tad, ja citiem uzņēmējiem varētu būt analogas tiesības un tādēļ tie varētu atrasties tādā pašā situācijā kā šis tiesību īpašnieks.

(sal. ar 101., 103., 104., 106., 109.–112., 114. un 116. punktu)

4. Savienības ārpuslīgumiskā atbildība par tās iestāžu prettiesisko rīcību EKL 288. panta otrās daļas izpratnē var iestāties tikai tad, ja ir izpildīts nosacījumu kopums, proti, iestādēm pārmestā rīcība ir prettiesiska, ir ticis nodarīts reāls kaitējums un pastāv cēloņsakarība starp pārmesto rīcību un norādīto kaitējumu. Tā kā šie nosacījumi ir kumulatīvi, prasība ir jānoraida pilnībā, ja kaut viens no šiem nosacījumiem nav izpildīts.

Šajā ziņā saistībā ar prasību par zaudējumu atlīdzību, kas balstīta uz ar Direktīvu 2004/73, ar ko divdesmit devīto reizi tehnikas attīstībai pielāgo Direktīvu 67/548 par to normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu, kas attiecas uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakojumu un marķēšanu, ieviestās klasifikācijas, saskaņā ar kuru n‑propilbromīds ir uzskatāms par viegli uzliesmojošu vielu un reproduktīvajai funkcijai toksisku vielu, prettiesiskumu, ir jānorāda, ka šis prettiesiskums nevar tikt konstatēts, ja kādā agrākā spriedumā Tiesa, izskatot tai iesniegtos prejudiciālos jautājumus, ir noraidījusi iebildumus, ar kuriem apšaubīta minētās klasifikācijas spēkā esamība un kurus prasītājs būtībā atkārto prasībā par zaudējumu atlīdzību. Proti, ja Vispārējā tiesā izskatāmās lietas priekšmets lielā mērā pārklājas ar strīda priekšmetu kādā citā lietā, ko izskatīja Tiesa, ja gan prasītājs, gan atbildētāja iestāde ir piedalījušies abos tiesas procesos, ja tiesību akts, kura spēkā esamība ir apstrīdēta, ir viens un tas pats, ja iebildumi, kas izvirzīti saistībā ar tā atcelšanu vai spēkā neesamības atzīšanu, lielā mērā ir tādi paši un ja Tiesa ir apstiprinājusi apstrīdētā tiesību akta tiesiskumu, Vispārējai tiesai vairs nav jāpārbauda šis vērtējums.

(sal. ar 122., 123., 137. un 138. punktu)

VISPĀRĒJĀS TIESAS SPRIEDUMS (pirmā palāta)

2011. gada 16. decembrī ( )

Vide un patērētāju aizsardzība – N‑propilbromīda kā bīstamas vielas klasifikācija, iepakošana un marķēšana – Direktīva 2004/73/EK – Direktīva 67/548/EEK – Regula (EK) Nr. 1272/2008 – Prasība atcelt tiesību aktu – Pieteikuma par prasījumu grozījumiem novēlota iesniegšana – Interese celt prasību – Individuālas skaršanas neesamība – Nepieņemamība – Ārpuslīgumiskā atbildība – Tiesas spriedums par Direktīvas 2004/73 spēkā esamību – Priekšmeta identiskums

Lieta T‑291/04

Enviro Tech Europe Ltd, Kingstona pie Temzas [Kingston upon Thames] (Apvienotā Karaliste),

Enviro Tech International, Inc., Melrozas Parks [Melrose Park], Ilinoisa (Amerikas Savienotās Valstis),

ko pārstāv K. Merē [C. Mereu] un K. van Maldehems [K. van Maldegem], advokāti,

prasītājas,

pret

Eiropas Komisiju, ko sākotnēji pārstāvēja K. Lūiss [X. Lewis], vēlāk – P. Olivers [P. Oliver] un G. Vilmss [G. Wilms], pārstāvji,

atbildētāja,

pirmkārt, par prasību atcelt Komisijas 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/73/EK, ar ko divdesmit devīto reizi tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Direktīvu 67/548/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu, kas attiecas uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakojumu un marķēšanu (OV L 152, 1. lpp., labojums – OV L 216, 3. lpp.), tiktāl, ciktāl ar Direktīvu 2004/73 n‑propilbromīds ir klasificēts kā viela ar noteiktām bīstamām īpašībām, un, otrkārt, par prasību atlīdzināt kaitējumu.

VISPĀRĒJĀ TIESA (pirmā palāta)

šādā sastāvā: priekšsēdētājs J. Azizi [J. Azizi] (referents), tiesneši S. Frimods Nilsens [S. Frimodt Nielsen] un D. Gracijs [D. Gratsias],

sekretārs N. Rozners [N. Rosner], administrators,

ņemot vērā rakstveida procesu un 2011. gada 5. maija tiesas sēdi,

pasludina šo spriedumu.

Spriedums

Atbilstošās tiesību normas

Līguma noteikumi

1 EKL 95. pantā ir noteikts:

“1. Atkāpjoties no [EKL] 94. panta un ja vien šis Līgums neparedz ko citu, turpmāk norādītos noteikumus piemēro, lai sasniegtu [EKL] 14. pantā noteiktos mērķus. Padome saskaņā ar [EKL] 251. pantā minēto procedūru, apspriedusies ar Ekonomikas un sociālo lietu komiteju, paredz pasākumus, lai tuvinātu dalībvalstu normatīvos un administratīvos aktus, kuri attiecas uz iekšējā tirgus izveidi un darbību.

[..]

3. Šā panta 1. punktā paredzētajos priekšlikumos, kas attiecas uz veselības aizsardzību, drošību, vides aizsardzību un patērētāju tiesību aizsardzību, Komisija par galveno uzskata augstu aizsardzības līmeni, īpašu uzmanību pievēršot visiem atklājumiem, kas pamatojas uz zinātnes faktiem. Saskaņā ar attiecīgām pilnvarām arī Eiropas Parlaments un Padome tiecas sasniegt šo mērķi.”

Klasifikācija par bīstamu vielu

2 Padomes 1967. gada 27. jūnija Direktīvā 67/548/EEK par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu (OV 196, 1. lpp.), kurā grozījumi citstarp ir izdarīti ar Padomes 1992. gada 30. aprīļa Direktīvu 92/32/EEK (OV L 154, 1. lpp.) un ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Direktīvu 2006/121/EK (OV L 396, 850. lpp.), ir ietvertas tiesību normas par tādu noteiktu “vielu” tirdzniecību, kas ir definētas kā “ķīmiskie elementi un to savienojumi, kas ir dabā sastopamā veidā vai iegūti kādā ražošanas procesā, ietverot visas piedevas, kas vajadzīgas produktu stabilizēšanai, kā arī izmantotajos procesos radušos piemaisījumus, bet izņemot šķīdinātājus, kuru atdalīšana neietekmē vielas stabilitāti un nemaina tās ķīmisko sastāvu”.

3 Šim nolūkam Direktīvā 67/548 saskaņā ar tās 4. panta 1. punktu ir sniegta vielu klasifikācija atkarībā no to raksturīgajām īpašībām atbilstoši tās 2. panta 2. punktā noteiktajām kategorijām. Ja šīs direktīvas I pielikumā viela ir klasificēta kā “bīstama”, tad priekšnosacījums tās tirdzniecībai ir prasība uz tās iepakojuma piestiprināt atbilstošu marķējumu, tostarp bīstamības simbolus un standartfrāzes, kas, pirmkārt, norāda uz konkrētiem riska faktoriem, kuri saistīti ar vielas lietošanas bīstamību, un, otrkārt, ietver drošības uzrakstus attiecībā uz šīs vielas lietošanu.

4 Saskaņā ar Direktīvas 67/548 2. panta 2. punktu:

“Šajā direktīvā par “bīstamām” uzskata:

[..]

c) ārkārtīgi viegli uzliesmojošas vielas un preparātus: vielas un preparātus, kas ir šķidrumi ar ļoti zemu uzliesmošanas temperatūru un zemu viršanas temperatūru, kā arī gāzveida vielas un preparātus, kuri atmosfēras spiedienā apkārtējā temperatūrā viegli uzliesmo kontaktā ar gaisu;

d) ļoti viegli uzliesmojošas vielas un preparātus:

– vielas un preparātus, kas var sakarst un rezultātā aizdegties, nonākot saskarē ar gaisu, apkārtējās vides temperatūrā bez enerģijas pielikšanas,

vai

– cietas vielas un preparātus, kas var viegli aizdegties pēc īsas saskares ar aizdegšanās avotu un kas turpina degt vai gruzdēt pēc aizdegšanās avota likvidācijas,

vai

– vielas un preparātus, kas ir šķidrumi ar ļoti zemu uzliesmošanas temperatūru,

vai

– vielas un preparātus, kas saskarē ar ūdeni vai mitru gaisu izdala [ārkārtīgi] viegli uzliesmojošas gāzes bīstamā daudzumā;

e) uzliesmojošas vielas un preparātus: vielas un preparātus, kas ir šķidrumi ar zemu uzliesmošanas temperatūru;

[..]

n) reproduktīvajai funkcijai toksiskas vielas un preparātus: vielas un preparātus, kurus ieelpojot, uzņemot caur muti vai kuriem uzsūcoties caur ādu, var rasties ģenētiski nepārmantojami defekti pēcnācējiem un/vai var tikt nelabvēlīgi ietekmēta vīrišķā vai sievišķā reproduktīvā funkcija vai spējas.”

5 Attiecībā uz testiem, kas var tikt veikti vielu klasificēšanas nolūkā, Direktīvas 67/548 3. panta 1. punktā ir paredzēts:

“Saskaņā ar šo direktīvu veiktos ķīmisko vielu testus parasti veic, izmantojot V pielikumā norādītās metodes. Vielu fizikāli ķīmiskās īpašības nosaka ar V pielikuma A daļā precizētajām metodēm [..].”

6 Direktīvas 67/548 V pielikuma A.9. daļā ir paredzētas metodes uzliesmošanas temperatūras noteikšanai. Šajā nolūkā tā identificē divas metodes, kas sauktas par līdzsvara metodi un nelīdzsvara metodi, katrai no kurām tiek izvēlēti attiecīgi materiāli un mērīšanas aparatūra un atbilstošie ISO standarti. Tātad līdzsvara metode ir balstīta uz ISO standartiem 1516, 3680, 1523 un 3679. Nelīdzsvara metode piemēro noteiktas uzliesmošanas temperatūras mērīšanas iekārtas, no kurām viena tiek saukta par Pensky‑Martens iekārtu, kuras lietošana notiek saskaņā ar šādām normām: ISO 2719, EN 11, DIN 51758, ASTM D 93, BS 2000‑34 un NF M07‑019.

7 Direktīvas 67/548 4. panta 2. punktā ir paredzēts, ka “vielu un preparātu klasifikācijai un marķēšanai izmanto vispārējos principus saskaņā ar VI pielikumā noteiktajiem kritērijiem, izņemot gadījumus, kad attiecībā uz bīstamajiem preparātiem atsevišķās direktīvās ir noteiktas citādas prasības”.

8 Direktīvas 67/548 VI pielikuma 1.1. iedaļā ir paredzēts:

“Klasifikācijas mērķis ir identificēt visas vielu un preparātu fizikāli ķīmiskās, toksikoloģiskās un ekotoksikoloģiskās īpašības, kas var radīt risku, normāli rīkojoties [ar tiem] vai [tos] lietojot. Kad ir identificētas bīstamas īpašības, viela vai preparāts pēc tam ir jāmarķē, lai norādītu briesmas un lai aizsargātu lietotāju, plašu sabiedrību un vidi.”

9 Direktīvas 67/548 VI pielikuma 1.2. iedaļā ir noteikts:

“Šajā pielikumā ir izklāstīti vispārīgie principi, kas regulē klasifikāciju un marķēšanu vielām un preparātiem, kuri minēti šīs direktīvas 4. pantā un Direktīvas 1999/45/EK 4. pantā, un citās attiecīgās direktīvās par bīstamiem preparātiem.

Tas ir adresēts visiem (ražotājiem, importētājiem, valstu iestādēm), uz ko attiecas bīstamu vielu un preparātu klasificēšana un marķēšana.”

10 Direktīvas 67/548 VI pielikuma 1.3. iedaļā ir paredzēts:

“Šīs direktīvas un Direktīvas 1999/45/EK prasības ir paredzētas, lai nodrošinātu primāro līdzekli, ar ko plašai sabiedrībai un cilvēkiem darbā sniegt būtisku informāciju par bīstamām vielām un preparātiem. Marķējums vērš to personu uzmanību, kas rīkojas ar vielām un preparātiem vai tos lieto, uz dažiem šādiem materiāliem piemītošo apdraudējumu.

Marķējums var būt noderīgs, arī lai norādītu uz citā veidā pieejamu pilnīgāku informāciju par ražojumu attiecībā uz drošību un lietošanu.”

11 Direktīvas 67/548 VI pielikuma 1.4. iedaļā citstarp ir noteikts:

“Marķējumā ņem vērā visus iespējamos apdraudējumus, ar ko varētu sastapties, normāli rīkojoties un lietojot bīstamas vielas un preparātus tādā veidā, kādā tie laisti tirgū, bet ne obligāti kādā atšķirīgā galīgā lietošanas veidā, piemēram, atšķaidītus. Visnopietnākos apdraudējumus apzīmē ar simboliem, tādus apdraudējumus un apdraudējumus, kas rodas no citām bīstamām īpašībām, norāda standarta brīdinājumos par risku un drošības frāzēs dod ieteikumus par vajadzīgo piesardzību.

[..]”

12 Direktīvas 67/548 VI pielikuma 1.6. iedaļa attiecas uz “datiem, kas vajadzīgi klasificēšanai un marķēšanai”. Šā pielikuma 1.6.1. iedaļas b) apakšpunktā ir precizēts, ka vielu klasificēšanai un marķēšanai vajadzīgos datus var iegūt citstarp no iepriekšējo testu rezultātiem un no informācijas, kas iegūta no uzziņu literatūras vai praktiskā pieredzē. Šajā apakšpunktā – vispārīgākā veidā – ir arī minēts, ka “attiecīgos gadījumos var ņemt vērā arī [..] ekspertu atzinumus”.

13 Direktīvas 67/548 VI pielikuma 1.7.2. iedaļā ar virsrakstu “Vielu vērtēšanas kritēriju piemērošana” ir noteikts:

“Šajā pielikumā izklāstītie vērtēšanas kritēriji ir tieši piemērojami gadījumos, kad attiecīgie dati iegūti ar testu metodēm, kas salīdzināmas ar V pielikumā aprakstītajām. Pārējos gadījumos pieejamie dati jāizvērtē, salīdzinot lietotās metodes ar V pielikumā norādītajām metodēm un šajā pielikumā izklāstītajiem klasifikācijas un marķēšanas noteikumiem.

Dažos gadījumos var rasties šaubas par attiecīgo kritēriju izmantošanu, īpaši tad, ja ir vajadzīgs eksperta vērtējums. Tādos gadījumos ražotājs, izplatītājs vai importētājs veic vielas pagaidu klasificēšanu un marķēšanu, pamatojoties uz kompetentas personas veikto datu novērtējumu.

Neskarot 6. pantu, ja ir ievērota iepriekšminētā procedūra un ja ir bažas par iespējamām pretrunām, tad var iesniegt priekšlikumu par pagaidu klasifikācijas ierakstu I pielikumā. Priekšlikums ir jāiesniedz vienā no dalībvalstīm, un ar to kopā jābūt attiecīgiem zinātniskiem datiem (sk. arī 4.1. iedaļu).

Līdzīgu procedūru var izmantot arī tad, ja iegūta informācija, kas rada pamatu šaubām par I pielikumā jau iekļauta ieraksta pareizību.”

14 Direktīvas 67/548 VI pielikuma 2.2.4. iedaļā ar virsrakstu “Viegli uzliesmojošs” ir paredzēts:

“Vielas un preparātus klasificē kā viegli uzliesmojošus un apzīmē ar simbolu “F” un ar briesmu norādi “viegli uzliesmojošs” saskaņā ar V pielikuma testu rezultātiem. Ar brīdinājumu par risku apzīmē saskaņā ar šādiem kritērijiem:

R 11 Viegli uzliesmojošs

– Cietas vielas un preparāti, kas var viegli aizdegties pēc īsas saskares ar aizdegšanās avotu un kas turpina degt vai gruzdēt pēc aizdegšanās avota aizvākšanas.

– Šķidras vielas un preparāti, kuru uzliesmošanas temperatūra ir mazāka par 21°C, bet kas nav īpaši [ārkārtīgi] viegli uzliesmojoš[i].

– [..]”

15 Direktīvas 67/548 VI pielikuma 2.2.5. iedaļā ar virsrakstu “Uzliesmojošs” ir noteikts:

“Vielas un preparātus klasificē kā uzliesmojošus saskaņā ar V pielikumā doto testu rezultātiem. Ar brīdinājumu par risku apzīmē saskaņā ar šādiem kritērijiem:

R 10 Uzliesmojošs

– Šķidras vielas un preparāti, kuru uzliesmošanas temperatūra ir vienāda vai lielāka par 21°C un mazāka vai vienāda ar 55°C.

Tomēr praksē ir parādīts, ka preparāts, kura uzliesmošanas temperatūra ir vienāda ar vai lielāka par 21°C un mazāka par vai vienāda ar 55°C, nav jāklasificē kā uzliesmojošs, ja preparāts nekādā ziņā nevar uzturēt degšanu, un tikai tad, ja nav iemesla baidīties par risku tiem, kas rīkojas ar šiem preparātiem, vai citām personām.”

16 Direktīvas 67/548 VI pielikuma 2.2.6. iedaļā ar virsrakstu “Citas fizikāli ķīmiskās īpašības” citstarp ir noteikts:

“Ar papildu brīdinājumiem par risku apzīmē vielas un preparātus, kas ir klasificēti, pamatojoties uz 2.2.1. līdz 2.2.5. iedaļu vai 3., 4. un 5. iedaļu [nodaļu] saskaņā ar šādiem kritērijiem (pamatojoties uz pieredzi, kas iegūta, apkopojot I pielikumu):

[..]

R 18 Izmantojot var veidot uzliesmojošu vai sprādzienbīstamu tvaiku un gaisa maisījumu

Preparāti, kas paši nav klasificēti kā uzliesmojoši un kas satur gaistošas sastāvdaļas, kuras gaisā ir uzliesmojošas.

[..]”

17 Direktīvas 67/548 VI pielikuma 4.1.2. iedaļā ir paredzēts:

“Ja ražotājam, izplatītājam vai importētājam ir pieejama informācija, kas norāda uz to, ka viela būtu klasificējama un marķējama saskaņā ar 4.2.1., 4.2.2. vai 4.2.3. iedaļā izklāstītajiem kritērijiem, viņš, pamatojoties uz kompetentas personas veiktu datu novērtējumu, saskaņā ar šiem kritērijiem veic vielas pagaidu marķēšanu.”

18 Saskaņā ar Direktīvas 67/548 VI pielikuma 4.1.3. iedaļu “ražotājs, izplatītājs vai importētājs, cik vien ātri iespējams, iesniedz dalībvalstij, kurā šī viela laista tirgū, dokumentu, kurā apkopota visa attiecīgā informācija [..]”.

19 Direktīvas 67/548 VI pielikuma 4.1.4. iedaļā ir precizēts:

“Turklāt ražotājs, izplatītājs vai importētājs, kura rīcībā ir jauni dati, kas attiecas uz vielas klasificēšanu un marķēšanu saskaņā ar 4.2.1., 4.2.2. vai 4.2.3. iedaļā norādītajiem kritērijiem, iespējami drīz iesniedz šos datus dalībvalstij, kurā viela laista tirgū.”

20 Direktīvas 67/548 VI pielikuma 4.1.5. iedaļa ir formulēta šādi:

“Lai iespējami drīz ar šīs direktīvas 28. pantā noteikto procedūru iegūtu saskaņotu Kopienas klasifikāciju, dalībvalstīm, kurām ir pieejama attiecīga informācija, kas pamato vielas klasifikāciju vienā no šīm kategorijām, iespējami drīz šāda informācija jānosūta Komisijai kopā ar priekšlikumiem par klasificēšanu un marķēšanu, neatkarīgi no tā, vai informāciju ir vai nav iesniedzis ražotājs.

Komisija saņemto klasificēšanas un marķēšanas priekšlikumu nosūtīs pārējām dalībvalstīm. Dalībvalstis var lūgt Komisijai informāciju, ko tā saņēmusi.

[..]”

21 Direktīvas 67/548 VI pielikuma 4.2.1. iedaļā “Kancerogēnas vielas”, 4.2.2. iedaļā “Mutagēnas vielas” un 4.2.3. iedaļā “Reproduktīvajai funkcijai toksiskas vielas” ir izklāstītas attiecīgo bīstamo vielu kaitīgās īpašības minētās direktīvas 2. panta 2. punkta l)–n) apakšpunkta izpratnē, kā arī šīs bīstamās vielas ir iedalītas trijās kategorijās pēc to faktiskās vai iespējamās bīstamības pakāpes.

22 Tādējādi Direktīvas 67/548 VI pielikuma 4.2.3.1. iedaļā, kas attiecas uz “reproduktīvajai funkcijai toksiskajām vielām”, vielas ar minēto iedarbību ir iedalītas šādi:

“1. kategorija

Vielas, par kurām ir zināms, ka tās negatīvi ietekmē cilvēku auglību

Ir pietiekami daudz datu, lai konstatētu cēloņsakarību starp vielas iedarbību uz cilvēku un negatīvu ietekmi uz auglību.

Vielas, par kurām zināms, ka tās izraisa toksisku ietekmi uz cilvēka attīstību

Ir pietiekami daudz datu, lai konstatētu cēloņsakarību starp vielas iedarbību uz cilvēku un vēlāku toksisku ietekmi uz pēcnācēju attīstību.

2. kategorija

Vielas, kuras jāuzskata par tādām, kas negatīvi ietekmē cilvēku auglību

Ir pietiekami daudz datu, lai stingri pamatotu pieņēmumu, ka vielas iedarbība uz cilvēku var negatīvi ietekmēt auglību, parasti pamatojoties uz:

– skaidriem pierādījumiem pētījumos ar dzīvniekiem par negatīvu ietekmi uz auglību, nepastāvot toksiskām ietekmēm, vai pierādījumiem par negatīvu ietekmi uz auglību, kas rodas aptuveni ar tiem pašiem devu līmeņiem kā pārējās toksiskās ietekmes, bet kas nav citu toksisku ietekmju sekundāras nespecifiskas sekas,

– citu attiecīgu informāciju.

Vielas, kuras jāuzskata par tādām, kas izraisa toksisku ietekmi uz cilvēka attīstību

Ir pietiekami daudz datu, lai stingri pamatotu pieņēmumu, ka vielas iedarbība uz cilvēku var radīt toksisku ietekmi uz cilvēka attīstību, parasti pamatojoties uz:

– skaidriem pierādījumiem attiecīgos pētījumos ar dzīvniekiem, ka ietekmes ir novērotas, nepastāvot izteiktām grūsnības toksicitātes pazīmēm, vai aptuveni pie tiem pašiem devu līmeņiem kā pārējās toksiskās ietekmes, bet kas nav citu toksisku ietekmju sekundāras nespecifiskas sekas,

– citu attiecīgu informāciju.

3. kategorija

Vielas, kas rada bažas attiecībā uz cilvēku auglību

Parasti pamatojoties uz:

– rezultātiem attiecīgos dzīvnieku pētījumos, kas sniedz pietiekami daudz datu, lai radītu stingras aizdomas par negatīvu ietekmi uz auglību, nepastāvot toksiskām ietekmēm, vai dati par negatīvu ietekmi uz auglību, kas rodas aptuveni ar tiem pašiem devu līmeņiem kā citas toksiskas ietekmes, bet kas nav citu toksisku ietekmju nespecifiskas sekas, bet ja dati nav pietiekami, lai vielu klasificētu 2. kategorijā,

– citu attiecīgu informāciju.

Vielas, kas rada bažas attiecībā uz cilvēku sakarā ar iespējamo toksisko ietekmi uz attīstību

Parasti pamatojoties uz:

– rezultātiem attiecīgos dzīvnieku pētījumos, kas sniedz pietiekami daudz datu, lai radītu stingras aizdomas par toksisku ietekmi uz attīstību, nepastāvot izteiktām grūsnības toksicitātes pazīmēm, vai aptuveni ar tiem pašiem devu līmeņiem kā citas toksiskas ietekmes, bet kas nav citu toksisku ietekmju nespecifiskas sekas, ja dati nav pietiekami, lai vielu klasificētu 2. kategorijā,

– citu attiecīgu informāciju.”

23 Direktīvas 67/548 VI pielikuma 4.2.3.3. iedaļā ar virsrakstu “Komentāri par reproduktīvai funkcijai kaitīgu [toksisku] vielu iedalīšanu kategorijās” citstarp ir noteikts

“[..] 2. vai 3. kategorijā galvenokārt klasificē, pamatojoties uz datiem par dzīvniekiem. Pētījumu in vitro vai pētījumu ar putnu olām datus uzskata par “apstiprinošiem datiem”, un tie tikai izņēmuma gadījumā ir pamats klasificēšanai, ja nav in vivo datu.

Tāpat kā tas ir ar vairākumu citu veidu toksisko ietekmju, vielām, kas uzrāda reproduktīvo toksicitāti, ir sagaidāms robežlielums, zem kura negatīvās ietekmes neparādās. Pat ja pētījumos ar dzīvniekiem ir parādītas skaidri redzamas ietekmes, to attiecināšanai uz cilvēkiem jāpieiet kritiski sakarā ar ievadītajām devām, piemēram, ja ietekmes ir parādītas tikai pie lielām devām vai ja pastāv izteiktas toksikokinētiskas atšķirības, vai ja ievadīšanas ceļš nav piemērots. Šo vai līdzīgu iemeslu dēļ var būt, ka attaisnojama ir klasificēšana 3. kategorijā vai pat neklasificēšana.

[..]

Lai vielu klasificētu 2. kategorijā attiecībā uz negatīvu ietekmi uz auglību, parasti būtu jābūt nepārprotamiem datiem par vienu dzīvnieku sugu ar apstiprinošiem datiem par iedarbības mehānismu vai iedarbības vietu, vai par ķīmiskām sakarībām ar citām zināmām auglību negatīvi ietekmējošām vielām, vai citai informācijai par cilvēkiem, kura ļauj izdarīt secinājumu, ka ietekme varētu parādīties attiecībā uz cilvēkiem. Ja pētījumi ir izdarīti tikai ar vienu sugu bez citiem attiecīgiem apstiprinošiem datiem, tad piemērota varētu būt klasificēšana 3. kategorijā.”

24 Saskaņā ar Direktīvas 67/548 4. panta 3. punktu “I pielikumā ietverts to vielu saraksts, kuras klasificētas saskaņā ar [šā] panta 1. un 2. punktā noteiktajiem principiem, un norādīta saskaņotā klasifikācija un marķējums. Lēmumu par konkrētas vielas iekļaušanu I pielikumā, norādot tās saskaņoto klasifikāciju un marķējumu, pieņem saskaņā ar [minētās direktīvas] 29. pantā noteikto procedūru”.

25 Ja viela ir klasificēta kā “bīstama”, tad saskaņā ar Direktīvas 67/548 23. panta 2. punkta d) un e) apakšpunktu priekšnosacījums tās tirdzniecībai ir prasība uz tās iepakojuma piestiprināt atbilstošu marķējumu, kas cita starpā ietver bīstamības simbolus, kā arī standartfrāzes, kas norāda uz īpašiem riska faktoriem, kuri saistīti ar apdraudējumu, ko rada vielas lietošana (“R‑frāzes”), un standartfrāzes, kas attiecas uz vielas drošu lietošanu (“S‑frāzes”). Konkrētāk attiecībā uz R‑frāzēm minētās direktīvas 23. panta 2. punktā ir noteikts:

“Uz katra iepakojuma skaidri un neizdzēšami jābūt:

[..]

d) standartfrāzēm (R‑frāzes), kas norāda uz īpašiem riska faktoriem, kuri saistīti ar bīstamās vielas lietošanu [ar apdraudējumu, ko rada vielas lietošana]. Šo R‑frāžu formulējums atbilst III pielikumā noteiktajam. Konkrētajām vielām izmanto I pielikumā noteiktās R‑frāzes [..].”

Direktīvas 67/548 pielāgošanas tehnikas attīstībai procedūra

26 Saskaņā ar Direktīvas 67/548 28. pantu grozījumus, kas vajadzīgi, lai šīs direktīvas pielikumus pielāgotu tehnikas attīstībai, pieņem saskaņā ar tās 29. pantā noteikto procedūru. Šīs procedūras ietvaros saskaņā ar Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmuma 1999/468/EK, ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (OV L 184, 23. lpp.), 5. panta 1. punktu, to aplūkojot kopsakarā ar Padomes 2003. gada 14. aprīļa Regulas (EK) Nr. 807/2003, ar ko Lēmumam 1999/468 pielāgo noteikumus par komitejām, kuras palīdz Komisijai īstenot tai piešķirtās ieviešanas pilnvaras, kas noteiktas Padomes dokumentos, kuri pieņemti atbilstīgi konsultēšanās procedūrai (vienprātība) (OV L 122, 36. lpp.), III pielikuma 1. punktu, Eiropas Kopienu Komisijai palīdz komiteja, kurā ir dalībvalstu pārstāvji un kuras priekšsēdētājs ir Komisijas pārstāvis. Saskaņā ar minētā lēmuma 5. panta 3. punktu Komisija veic paredzētos pasākumus, ja tie atbilst komitejas atzinumam. Savukārt šā lēmuma 5. panta 4. punktā ir noteikts, ka, ja paredzētie pasākumi nesaskan ar šīs komitejas atzinumu vai atzinums nav sniegts, Komisija vēršas pie Eiropas Savienības Padomes un par to informē Eiropas Parlamentu.

27 Praksē procedūra, ko izmanto Komisija, lai pieņemtu Direktīvas 67/548 pielāgojumus, ir strukturēta turpmāk norādītajā veidā.

28 Dalībvalsts vai nozares pārstāvis var piedāvāt Eiropas Ķīmisko vielu birojam (turpmāk tekstā – “EĶVB”), kas ir Komisijas struktūra ar mītni Isprā (Itālijā), uzsākt apspriedi par kādas vielas vai preparāta klasifikāciju. Šī apspriede vispirms notiek Tehniskajā klasifikācijas un marķējuma komitejā (turpmāk tekstā – “TKMK”), kuras priekšsēdētājs ir EĶVB loceklis un kuru veido dalībvalstu kompetento iestāžu norīkotie eksperti. Šī komiteja rīko sanāksmes divreiz gadā un sagatavo ziņojumu, kurā vajadzības gadījumā tiek ierosināta kādas vielas vai preparāta klasificēšana.

29 Pamatojoties uz TKMK ziņojumu, Komisija uzsāk apspriedes par pasākumiem, kas paredzēti iesniegšanai Direktīvas 67/548 29. pantā, to aplūkojot kopsakarā ar Lēmuma 1999/468 (skat. šā sprieduma 26. punktu) 5. pantu, minētajā regulatīvajā komitejā un vēlākai pieņemšanai atbilstoši minētās direktīvas 28. pantā noteiktajai procedūrai. Ja Komisija uzskata, ka TKMK ziņojums ir pamats bažām, ka aplūkojamajai vielai vai preparātam ir kancerogēnas, mutagēnas vai reproduktīvajai funkcijai toksiskas īpašības, vai ka minētais ziņojums ir jāpārskata vai jāpapildina, jo tajā nav izdarīts atbilstošs secinājums par klasifikāciju, tā var nodot jautājumu darba grupai “CMR” (saīsinājums no “kancerogēns [cancérigène], mutagēns vai reproduktīvajai funkcijai toksisks”), kas kļuvusi par specializēto ekspertu komiteju (turpmāk tekstā – “SEK”). SEK ir pagaidu rakstura ad hoc komiteja, kurā ir dalībvalstu norīkotie eksperti toksikoloģijas un klasifikācijas jomā un kuras priekšsēdētājs ir EĶVB loceklis. Turklāt SEK sastāvā ir nozares, uz ko attiecas konkrētie produkti, pārstāvji, kuri var izteikt apsvērumus sanāksmes sākumā, kam seko jautājumu un atbilžu daļa. Pēc tam eksperti apspriežas bez nozares pārstāvju klātbūtnes.

30 Gan TKMK, gan CMR/SEK ir struktūras, kas nav paredzētas kādā juridiski saistošajā aktā. To uzdevums ir palīdzēt Komisijai, līdz tā iesniedz Direktīvas 67/548 29. pantā, to aplūkojot kopsakarā ar Lēmuma 1999/468 5. pantu, paredzētajai regulatīvajai komitejai pielāgošanas pasākumu projektus.

31 Tomēr šajā sakarā Direktīvas 67/548 VI pielikumam pievienotajā “Komisijas paziņojumā” ir paredzēts:

“Ņemot vērā 4.1.5. iedaļu un jo īpaši 4.1.5. iedaļas pēdējo daļu, Komisija paziņo – ja tai vajadzētu izmantot 28. panta procedūru, Komisija ir gatava iepriekš apspriesties ar attiecīgiem ekspertiem, kurus iecēlušas dalībvalstis un kuriem ir īpaša kvalifikācija attiecībā uz kancerogenitāti, mutagenitāti vai reproduktīvo toksicitāti.

Šī apspriešanās notiks parastā apspriežu procedūrā ar valstu ekspertiem un/vai esošajās komitejās. Tāpat notiks gadījumā, ja vielas, kas jau ir iekļautas I pielikumā, būs jāpārklasificē attiecībā uz to kancerogēno vai mutagēno ietekmi vai toksisko ietekmi uz reproduktīvo funkciju.”

Direktīvas 67/548 daļēja atcelšana, grozīšana un aizstāšana ar Regulu (EK) Nr. 1272/2008

32 Direktīva 67/548 tika daļēji atcelta, grozīta un aizstāta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Regulu (EK) Nr. 1272/2008 par vielu un maisījumu klasificēšanu, marķēšanu un iepakošanu (OV L 353, 1. lpp.), šīm izmaiņām stājoties spēkā 2009. gada 20. janvārī. Šajā regulā citstarp ir paredzēts īstenot Ķimikāliju klasificēšanas un marķēšanas globāli harmonizēto sistēmu, kādu to ir izstrādājusi Apvienoto Nāciju Organizācija (Regulas Nr. 1272/2008 preambulas 5.–8. apsvērums).

33 Šajā sakarā Regulas Nr. 1272/2008 preambulas 53. apsvērumā ir paredzēts:

“Lai pilnībā ņemtu vērā, īstenojot Direktīvu 67/548/EEK, paveikto un gūto pieredzi, tostarp konkrētu vielu, kas minētas Direktīvas 67/548/EEK I pielikumā, klasificēšanu un marķēšanu, visa pašreizējā harmonizētā klasifikācija būtu jāpārveido jaunā harmonizētā klasifikācijā, kurā izmantotu jaunos kritērijus. Turklāt, ņemot vērā to, ka regulas piemērošana ir atlikta un saskaņotā klasifikācija atbilstīgi Direktīvas 67/548/EEK kritērijiem ir būtiska vielu un maisījumu klasificēšanai turpmākajā pārejas laikā, visa pašreizējā harmonizētā klasifikācija nemainītā veidā būtu jāiekļauj šīs regulas pielikumā. Ja visu turpmāko klasifikāciju harmonizēšanu veic atbilstīgi šai regulai, varētu izvairīties no neatbilstībām vienas un tās pašas vielas harmonizētā klasifikācijā saskaņā ar pašreizējiem un jaunajiem kritērijiem.”

34 Regulas Nr. 1272/2008 1. pantā ar virsrakstu “Mērķis un darbības joma” citstarp ir noteikts:

“1. Šīs regulas mērķis ir nodrošināt augstu cilvēku veselības un vides aizsardzības līmeni, kā arī vielu, maisījumu un izstrādājumu brīvu apriti iekšējā tirgū, kā noteikts 4. panta 8. punktā, to veicot šādi:

a) harmonizējot vielu un maisījumu klasifikācijas kritērijus un noteikumus par bīstamu vielu [un maisījumu] marķēšanu un iepakošanu;

b) nosakot pienākumu:

i) ražotājiem, importētājiem un pakārtotiem lietotājiem klasificēt tirgū laistas vielas un maisījumus;

ii) piegādātājiem marķēt un iepakot tirgū laistas vielas un maisījumus;

iii) ražotājiem, izstrādājumu ražotājiem un importētājiem klasificēt vielas, kas nav laistas tirgū un attiecībā uz kurām [Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra] Regulā (EK) Nr. 1907/2006, [kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (OV L 396, 1. lpp., labojums – OV 2007, L 136, 3. lpp.)], ir noteikts pienākums reģistrēt vai paziņot;

c) paredzot, ka vielu ražotāju un importētāju pienākums ir paziņot [Eiropas Ķimikāliju aģentūrai (EĶA)] par šo klasificēšanu un marķējuma elementiem, ja tie Aģentūrai nav iesniegti, veicot reģistrāciju, kā noteikts Regulā (EK) Nr. 1907/2006;

d) VI pielikuma 3. daļā izveidojot vielu sarakstu, kurā norādīta Kopienas līmenī harmonizētā klasifikācija un marķējuma elementi;

e) izveidojot vielu klasifikācijas un marķējuma sarakstu, kurā ietverti visi c) un d) apakšpunktā minētie paziņojumi, iesniegumi un harmonizētā klasifikācija un marķējuma elementi.

[..]”

35 Saskaņā ar Regulas Nr. 1272/2008 3. pantu ar virsrakstu “Bīstamas vielas un maisījumi un bīstamības klašu apraksts”:

“Viela vai maisījums, kas atbilst fizikālas, veselības vai vides bīstamības kritērijiem, kuri izklāstīti I pielikuma 2. līdz 5. daļā, ir bīstams, un to klasificē atbilstīgi minētajā pielikumā aprakstītajām attiecīgām bīstamības klasēm.

Ja I pielikumā minēto bīstamības klašu gadījumā šīs klases ir diferencētas, pamatojoties uz iedarbības vai ietekmes veidu, vielu vai maisījumu klasificē saskaņā ar šo diferenciāciju.”

36 Regulas Nr. 1272/2008 36. pantā ar virsrakstu “Vielu klasificēšanas un marķēšanas harmonizēšana” citstarp ir paredzēts:

“1. Vielai, kas atbilst I pielikumā minētajiem kritērijiem, parasti piemēro harmonizēto klasificēšanu un marķēšanu saskaņā ar 37. pantu pēc šādiem kritērijiem:

a) sensibilizācija ieelpojot, 1. kategorija (I pielikuma 3.4. iedaļa);

b) cilmes šūnu mutācijas, 1.A, 1.B vai 2. kategorija (I pielikuma 3.5. iedaļa);

c) kancerogenitāte, 1.A, 1.B vai 2. kategorija (I pielikuma 3.6. iedaļa);

d) toksisks reproduktīvajai sistēmai, 1.A, 1.B vai 2. kategorija (I pielikuma 3.7. iedaļa).

[..]

3. Ja viela atbilst citu bīstamības klašu vai diferenciāciju[, kas nav minēti 1. punktā,] kritērijiem [..] un uz to nevar attiecināt 2. punkta kritērijus, VI pielikumā atsevišķos gadījumos var arī pievienot harmonizētu klasificēšanu un marķēšanu atbilstīgi 37. pantam, ja ir pamatoti pierādījumi, kas liecina par šādas rīcības nepieciešamību Kopienas līmenī.”

37 Saskaņā ar Regulas Nr. 1272/2008 37. pantu ar virsrakstu “Vielu klasificēšanas un marķēšanas harmonizēšanas procedūra”:

“1. Dalībvalsts kompetentā iestāde var iesniegt [EĶA] priekšlikumu vielu harmonizētai klasificēšanai un marķēšanai un, vajadzības gadījumā, specifiskās robežkoncentrācijas vai m koeficientus vai priekšlikumu tos pārskatīt.

Priekšlikumu noformē VI pielikuma 2. daļā paredzētajā veidā, un tajā ietver attiecīgo informāciju, kas minēta VI pielikuma 1. daļā.

2. Vielas ražotājs, importētājs vai pakārtots lietotājs [EĶA] var iesniegt šīs vielas harmonizētās klasificēšanas un marķēšanas priekšlikumu un, vajadzības gadījumā, specifiskās robežkoncentrācijas un m koeficientus ar noteikumu, ka VI pielikuma 3. daļā nav ieraksta par šādu vielu attiecībā uz priekšlikumā minēto bīstamības klasi vai diferenciāciju.

Priekšlikumu izstrādā saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1907/2006 I pielikuma 1., 2. un 3. iedaļu [attiecīgajām daļām], un tam jābūt formātā, kas aprakstīts minētā pielikuma 7. iedaļā ietvertā Ķīmiskās drošības pārskata B daļā. Priekšlikumā norāda svarīgāko informāciju, kas minēta šīs regulas VI pielikuma 1. daļā. Piemēro Regulas (EK) Nr. 1907/2006 111. pantu.

3. Ja ražotāja, importētāja vai pakārtota lietotāja priekšlikums attiecas uz vielas harmonizēto klasificēšanu un marķēšanu saskaņā ar 36. panta 3. punktu, par tā izskatīšanu paredz atlīdzību, kuras apmēru nosaka Komisija saskaņā ar 54. panta 2. punktā minēto procedūru.

4. [EĶA] riska novērtēšanas komiteja, kas izveidota saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1907/2006 76. panta 1. punkta c) apakšpunktu, 18 mēnešu laikā no priekšlikuma saņemšanas dienas pieņem atzinumu par visiem priekšlikumiem, kas iesniegti saskaņā ar 1. vai 2. punktu, dodot iespēju iesaistītajām personām sniegt komentārus. [EĶA] šo atzinumu un komentārus nodod Komisijai.

5. Ja Komisija konstatē, ka attiecīgās vielas klasificēšanas un marķēšanas harmonizēšana ir lietderīga, tā bez liekas kavēšanās iesniedz priekšlikumu lēmumam par to, ka šo vielu kopā ar attiecīgiem klasificēšanas un marķējuma elementiem iekļauj VI pielikuma 3. daļas 3.1. tabulā un vajadzības gadījumā norāda specifiskās robežkoncentrācijas vai m koeficientus.

Līdz 2015. gada 31. maijam VI pielikuma 3. daļas 3.2. tabulā iekļauj attiecīgu ierakstu, pamatojoties uz tiem pašiem nosacījumiem.

Šo pasākumu, kas paredzēts, lai grozītu nebūtiskus šīs regulas elementus, pieņem saskaņā ar 54. panta 3. punktā minēto regulatīvo kontroles procedūru. Nenovēršamu steidzamu iemeslu dēļ Komisija var izmantot 54. panta 4. punktā minēto steidzamības procedūru.

6. Ražotāji, importētāji un pakārtoti lietotāji, kam ir jauna informācija, kas var likt mainīt harmonizētos vielas klasificēšanas un marķējuma elementus VI pielikuma 3. daļā, saskaņā ar 2. punkta otro daļu iesniedz priekšlikumu kompetentajai iestādei vienā no dalībvalstīm, kurā viela ir laista tirgū.”

38 Saskaņā ar Regulas Nr. 1272/2008 53. panta, kuram ir virsraksts “Pielāgojumi tehnikas un zinātnes attīstībai”, 1. punktu:

“Komisija var pielāgot [..] 6. panta 5. punktu, 11. panta 3. punktu, 12. pantu, 14. pantu, 18. panta 3. punkta b) apakšpunktu, 23. pantu, 25. līdz 29. pantu, 35. panta 2. punkta otro un trešo daļu un I–VII pielikumu tehnikas un zinātnes attīstībai, tostarp pienācīgi ņemot vērā [Ķimikāliju klasificēšanas un marķēšanas globāli harmonizētās sistēmas] turpmāku attīstību Apvienoto Nāciju Organizācijas līmenī, jo īpaši ANO grozījumus, kas attiecas uz tādas informācijas lietojumu, kura attiecas uz līdzīgiem maisījumiem, un ņemot vērā starptautiski atzītu ķimikāliju programmu un negadījumu datubāzu attīstību. Šos pasākumus, kas ir paredzēti, lai grozītu nebūtiskus šīs regulas elementus, pieņem saskaņā ar 54. panta 3. punktā minēto regulatīvo kontroles procedūru. Nenovēršamu steidzamu iemeslu dēļ Komisija var izmantot 54. panta 4. punktā minēto steidzamības procedūru.”

39 Saskaņā ar Regulas Nr. 1272/2008 54. pantu ar virsrakstu “Komiteju procedūra”:

“1. Komisijai palīdz komiteja, kas izveidota saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1907/2006 133. pantu.

2. Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK 5. pantu un 7. pantu, ņemot vērā tā 8. pantu. Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā paredzētais termiņš ir trīs mēneši.

3. Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK 5.a panta 1. līdz 4. punktu un 7. pantu, ņemot vērā tā 8. pantu.

4. Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK 5.a panta 1., 2., 4. un 6. punktu un 7. pantu, ņemot vērā tā 8. pantu.”

40 Saskaņā ar Regulas Nr. 1272/2008 55. panta, kuram ir virsraksts “Grozījumi Direktīvā 67/548/EEK”, 11. punktu “[minētās direktīvas] I pielikumu svītro”.

41 Saskaņā ar Regulas Nr. 1272/2008 61. pantu ar virsrakstu “Pārejas noteikumi”:

“1. Līdz 2010. gada 1. decembrim vielas klasificē, marķē un iepako saskaņā ar Direktīvu 67/548/EEK. Līdz 2015. gada 1. jūnijam maisījumus klasificē, marķē un iepako saskaņā ar Direktīvu 1999/45/EK.

2. Atkāpjoties no šīs regulas 62. panta otrās daļas un papildus šā panta 1. punktā noteiktajām prasībām, vielas un maisījumus attiecīgi līdz 2010. gada 1. decembrim un 2015. gada 1. jūnijam var klasificēt, marķēt un iepakot atbilstīgi šai regulai. Tādā gadījumā nepiemēro Direktīvā 67/548/EEK un Direktīvā 1999/45/EK minētos marķēšanas un iepakošanas noteikumus.

3. No 2010. gada 1. decembra līdz 2015. gada 1. jūnijam vielas klasificē gan saskaņā ar Direktīvu 67/548/EEK, gan saskaņā ar šo regulu. Vielas marķē un iepako saskaņā ar šo regulu.

4. Atkāpjoties no šīs regulas 62. panta otrās daļas, maisījumiem, kas klasificēti, marķēti un iepakoti saskaņā ar Direktīvu 67/548/EEK un laisti tirgū jau pirms 2010. gada 1. decembra, līdz 2012. gada 1. decembrim nav jānomaina marķējums un iepakojums saskaņā ar šo regulu.

Atkāpjoties no šīs regulas 62. panta otrās daļas, maisījumiem, kas klasificēti, marķēti un iepakoti saskaņā ar Direktīvu 1999/45/EEK un laisti tirgū jau pirms 2015. gada 1. jūnija, līdz 2017. gada 1. jūnijam nav jānomaina marķējums un iepakojums saskaņā ar šo regulu.

5. Ja viela vai maisījums pirms 2010. gada 1. decembra vai 2015. gada 1. jūnija jau ir klasificēts attiecīgi saskaņā ar Direktīvu 67/548/EEK vai Direktīvu 1999/45/EK, ražotāji, importētāji un pakārtoti lietotāji no minētā datuma var grozīt šīs vielas vai maisījuma klasifikāciju, izmantojot šīs regulas VII pielikumā iekļauto pārklasificēšanas tabulu.”

42 Regulas Nr. 1272/2008 62. pantā ar virsrakstu “Stāšanās spēkā” ir noteikts:

“Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

No 2010. gada 1. decembra II, III un IV sadaļu piemēro vielām un no 2015. gada 1. jūnija – maisījumiem.”

Tiesvedības rašanās fakti

43 N‑propilbromīds (turpmāk tekstā – “nPB”) ir gaistošs organisks šķīdinātājs, ko cita starpā izmanto rūpnieciskā tīrīšanā un attaukošanā, it īpaši metāla detaļu tīrīšanā un attaukošanā.

44 Prasītāju Enviro Tech Europe Ltd un Enviro Tech International, Inc. vienīgais darbības veids ir izstrādājuma “EnSolv”, kas tiek izgatavots uz patentēta preparāta, kurā galvenā sastāvdaļa ir nPB, bāzes, ražošana un izplatīšana. Pirmā prasītāja ir saskaņā ar Apvienotās Karalistes tiesībām reģistrētā sabiedrība, kuru pilnībā kontrolē otrā prasītāja, kas ir atbilstoši ASV tiesībām reģistrēta sabiedrība. Tai ir ekskluzīvā licence attiecībā uz izstrādājuma EnSolv tirdzniecību Eiropā., tostarp ar to saistīto precīzijas tvaika tīrīšanas tehnoloģiju. Šī licence tai ir tikusi piešķirta, pamatojoties uz 2001. gada 16. oktobra līgumu par cesiju, ko veicis 1999. gada 29. septembra Eiropas patenta EP 0 781 842 B1 īpašnieks attiecībā uz izgudrojuma ar nosaukumu “Detaļu tīrīšana ar šķīdinātāju videi nekaitīgā veidā” izmantošanu. Minētā Eiropas patenta 0001. punktā ir norādīts:

“Šis izgudrojums vispārīgā veidā attiecas uz detaļu molekulāro tīrīšanu, izmantojot attaukošanu ar tvaiku. Konkrēti, tas attiecas uz [nPB] ietverošo šķīdinātāju maisījumu, terpīnhidrātu maisījumu un šķīdinātāju ar zemu viršanas temperatūru maisījumu, kā arī uz detaļu tīrīšanas, kas veicama attaukošanas ar tvaiku iekārtā, izmantojot šo šķīdinātāju maisījumu, metodi. Šķīdinātāju maisījums, uz kuru attiecas šis izgudrojums, nav uzliesmojošs, nav kodīgs un nav bīstams un tā ozona noārdīšanas potenciāls (ONP) ir starp 0,001 un 0,046.”

45 Ar Komisijas 1991. gada 1. marta Direktīvu 91/325/EEK, ar ko divpadsmito reizi tehnikas attīstībai pielāgo Direktīvu 67/548 (OV L 180, 1. lpp.), nPB Direktīvas 67/548 I pielikumā tika klasificēts kā “kairinoša Xn” viela, pievienojot citstarp frāzes R 10 “Uzliesmojošs” un R 20 “Kaitīgs ieelpojot”.

46 Saistībā ar frāzi R 10 “Uzliesmojošs” prasītājas precizē – un Komisija pret to nav iebildusi –, ka līdz šim saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 31. maija Direktīvas 1999/45/EK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu jautājumos, kas attiecas uz bīstamu preparātu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu (OV L 200, 1. lpp.), 5. pantu 1. punktu, to aplūkojot kopsakarā ar Direktīvas 67/548 VI pielikuma 2.2.5. iedaļu, tām bija atļauts – pēc testiem, kas veikti atbilstoši minētās direktīvas V pielikumam – nemarķēt izstrādājumu EnSolv kā uzliesmojošu izstrādājumu. Pirmkārt, saskaņā ar Direktīvas 1999/45 5. panta 1. punktu “preparātu bīstamību, kas izriet no to fizikāli ķīmiskajām īpašībām, novērtē pēc metodēm, kuras norādītas Direktīvas 67/548 V pielikuma A daļā, nosakot fizikāli ķīmiskās īpašības, kas nepieciešamas preparāta klasificēšanai un marķēšanai saskaņā ar kritērijiem, kas noteikti minētās direktīvas VI pielikumā”. Otrkārt, Direktīvas 67/548 VI pielikuma 2.2.5. iedaļā ir noteikts, ka “tomēr praksē ir parādīts, ka preparāts, kura uzliesmošanas temperatūra ir vienāda ar vai lielāka par 21°C un mazāka par vai vienāda ar 55°C, nav jāklasificē kā uzliesmojošs, ja preparāts nekādā ziņā nevar uzturēt degšanu, un tikai tad, ja nav iemesla baidīties par risku tiem, kas rīkojas ar šiem preparātiem, vai citām personām”.

47 No 2002. gada 16. līdz 18. janvārim rīkotajā darba grupas CMR (kļuvusi par SEK) sanāksmē Health & Safety Executive (Apvienotās Karalistes Veselības un drošības birojs, turpmāk tekstā – “HSE”) direktors kā Apvienotās Karalistes pārstāvis un minētās darba grupas referents lietā par nPB klasifikāciju ierosināja klasificēt nPB arī kā reproduktīvajai funkcijai toksisku vielu 2. kategorijas (R 60) un 3. kategorijas (R 63) izpratnē. Darba grupa CMR ir provizoriski apstiprinājusi šo priekšlikumu un turklāt atstājusi spēkā R 10 klasifikāciju līdz brīdim, kad HSE iesniegs papildu informāciju par nPB uzliesmojamību.

48 2002. gada martā un aprīlī, HSE, pamatojoties uz jauna zinātniska pētījuma, kas saukts par “1996. un 2002. gada [B.] pētījumu” un kurā nPB uzliesmošanas temperatūra tika noteikta kā –10°C, rezultātiem, ierosināja klasificēt nPB kā viegli uzliesmojošu vielu (R 11).

49 Starptautiskā bromēto šķīdinātāju asociācija (International Brominated Solvent Association, turpmāk tekstā – “IBSA”), kas pārstāv lielāko daļu nPB ražotāju un izplatītāju, tostarp patentu, kas attiecas uz izstrādājumiem uz nPB bāzes, īpašniekus, tādus kā prasītājas, ir vairākkārt izvirzījusi iebildumus pret šo klasifikācijas priekšlikumu attiecībās ar HSE, EĶVB un darba grupu CMR un tiem iesniegusi zinātniskus datus un argumentus, lai pamatotu savu nostāju. IBSA turklāt norādīja, ka pašlaik tiek veikti zinātniski pētījumi, kas var sniegt papildu atbilstošu informāciju par nPB īpašībām, tostarp par tā darbības mehānismu.

50 No 2002. gada 15. līdz 17. maijam rīkotajā darba grupas CMR sanāksmē, ņemot vērā dažu ekspertu, tostarp eksperta no Apvienotās Karalistes, paustās šaubas saistībā ar problēmām, kas attiecas uz nPB uzliesmojamības testēšanu un tā klasificēšanu par vai nu R 10, vai R 11, vai arī R 18, tika secināts, ka provizoriski ir jāatstāj spēkā R 10 klasifikācija un ka ir jāsasauc specializēto ekspertu grupa, lai apspriestos par nPB uzliesmojamības jautājumiem. Turklāt darba grupa CMR ir nolēmusi, ka nPB ir jāturpina klasificēt citstarp kā reproduktīvajai funkcijai toksiska viela 2. kategorijas (R 60) un 3. kategorijas (R 63) izpratnē.

51 2002. gada 4. decembrī tika rīkota specializēto ekspertu grupas sanāksme. Šīs sanāksmes protokola 4. punkts ir formulēts šādi:

“Eksperti uzskata, ka uzliesmojamība ir vielas spēja attiecīgajos apkārtējās vides apstākļos veidot gaisā maisījumu, ar kuru aizdegšanās avota klātbūtnē var sākties spontānās izplatīšanās reakcija. Apkārtējās vides apstākļi ir tie, kas var pastāvēt parastajos klimatiskajos vides apstākļos, piemēram, no –20°C līdz +40°C.”

52 Konkrēti attiecībā uz nPB uzliesmojamību minētā protokola 23.–30. punktā ir precizēts:

“23. Eksperti iekļauj [protokolā] tabulu, kurā uzskaitīti visi pieejamie dati par nPB uzliesmojamību (skat. 1. pielikumu). Šo tabulu pirms sanāksmes ir sagatavojis HSE [..].

24. Eksperti vienprātīgi uzskata, ka nPB ir [noteikta] uzliesmošanas temperatūra un sprāgšanas diapazons un ka tādējādi tam ir raksturīgs uzliesmošanas risks.

25. Eksperti atzīmē, ka uzliesmošanas temperatūra ir tikusi parādīta tikai viena veida testā un ka šajā testā tika izmantots temperatūras diapazons, kas pārsniedz testu vadlīnijās norādīto. Tomēr eksperti uzskata, ka šie rezultāti ir derīgi, jo:

– nav nekāda būtiska iemesla noliegt secinājumus, kas izdarīti, piemērojot testa metodi izmantotajā temperatūras režīmā;

– rezultātu ir apstiprinājušas divas neatkarīgās laboratorijas, izmantojot dažādus nPB paraugus;

– eksperimentāli iegūtā uzliesmošanas temperatūras vērtība ir līdzīga aprēķinātajai (skat. 2. pielikumu).

26. Nekāda cita uzliesmošanas temperatūras vērtība nav tikusi noteikta attiecībā uz nPB citu veidu testos.

27. Pamatojoties uz šiem pierādījumiem, vairākums ekspertu uzskata, ka nPB ir klasificē kā F; R 11.

28. Viens no ekspertiem norāda, ka šī klasifikācija varētu izrādīties neatbilstoša, jo grupa uzskata, ka nPB radītie riski ir mazāki nekā tie, ko rada daži citi šķidrumi, kuri ir klasificēti kā F; R 11. nPB nevar turpināt degt pēc aizdegšanās avota aizvākšanas.

29. Attiecībā uz citu vielu klasifikāciju eksperti uzskata, ka vielas, kurām piemīt tādas pašas uzliesmojamības īpašības, ir jāklasificē atbilstoši tādiem pašiem klasifikācijas kritērijiem kā tie, kas iepriekš tikuši piemēroti nPB. Tomēr klasifikācijas lēmumiem ir vienmēr jābalstās uz datu, kas pieejami attiecībā uz katru atsevišķi izskatāmo ķīmisko vielu, pārbaudi; nav nekāda pamata attiecināt vienu un to pašu klasifikāciju uz visām vienā grupā ietilpstošām ķīmiskām vielām, piemēram, automātiski klasificējot visus [halogenētos ogļūdeņražus] kā F ; R 11.

30. Grupa iesaka attiecībā uz [halogenētajiem ogļūdeņražiem], kuriem ir sprāgšanas diapazons, bet nav eksperimentāli noteikta uzliesmošanas temperatūra, piemērot attiecībā uz nPB izmantoto aprēķina metodi (2. pielikums), lai izvērtētu uzliesmošanas temperatūru un pieņemtu lēmumu par klasifikāciju.”

53 No 2003. gada 15. līdz 17. janvārim rīkotajā sanāksmē darba grupa CMR pieņēma zināšanai, pirmkārt, specializēto ekspertu grupas secinājumus par nPB uzliesmojamību un, otrkārt, apstākli, ka pastāv nozares sagatavotais memorands par pašlaik veikto pētījumu attiecībā uz nPB reproduktīvo toksicitāti. Ar balsu vairākumu darba grupa CMR nolēma klasificēt nPB kā reproduktīvajai funkcijai toksisku vielu 3. kategorijas (R 63) izpratnē. Visbeidzot, minētā grupa nolēma ieteikt klasificēt nPB – divdesmit devītās pielāgošanas tehnikas attīstībai ietvaros – citstarp kā viegli uzliesmojošu vielu (R 11) un reproduktīvajai funkcijai toksisku vielu 2. kategorijas (R 60) un 3. kategorijas (R 63) izpratnē.

54 Pēc šā ieteikuma pieņemšanas IBSA ir vairākkārt mēģinājusi pārliecināt darba grupu CMR atkārtoti sākt tās apspriedes par nPB.

55 No 2003. gada 14. līdz 16. maijam rīkotajā sanāksmē darba grupa CMR nolēma, ka nav atkārtoti jāsāk apspriedes par nPB, un, neraugoties uz Itālijas Republikas pārstāvja lūgumu par atsaukšanu, apstiprināja savu ieteikumu par nPB klasificēšanu divdesmit devītās pielāgošanas tehnikas attīstībai ietvaros.

56 Ar 2003. gada 29. augusta un 29. septembra vēstulēm IBSA lūdza Komisiju veikt vajadzīgos pasākumus, lai izlabotu kļūdas, kas esot bijušas ar nPB saistīto darba grupas CMR ieteikumu pamatā.

57 Ar divām 2003. gada 3. novembra vēstulēm Komisija paziņoja IBSA likumīgajiem pārstāvjiem, kas ir prasītāju padomdevēji šajā tiesvedībā, ka viņu 2003. gada 29. augusta un 29. septembra vēstulēs izklāstītie argumenti neattaisno darba grupas CMR ieteiktās nPB klasifikācijas grozīšanu.

58 Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā reģistrēts 2003. gada 23. decembrī, prasītājas cēla prasību atcelt minētās vēstules, kura tika reģistrēta ar numuru T‑422/03.

59 Ar Komisijas 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/73/EK, ar ko divdesmit devīto reizi tehnikas attīstībai pielāgo Direktīvu 67/548 (OV L 152, 1. lpp., labojums – OV L 216, 3. lpp.; turpmāk tekstā – “apstrīdētā direktīva”), kas publicēta Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī 2004. gada 30. aprīlī, nPB tika klasificēts ar indeksa numuru 602‑019‑00‑5 1.B pielikuma 32. lappusē, kā norādīts turpmāk (tukšās iedaļas vai iedaļas, kurām nav nozīmes, ir izlaistas):

Indeksa nr. Ķīmiskais nosaukums Klasifikācija Marķēšana 602-019-00-5 1–brompropāns n–propilbromīds F; R 11 2. kl., repr.; R 60 3. kl., repr.; R 63 Xn; R48/20 Xi; R36/37/38 R67 T; F R: 60–11– 36/37/38–48/20–63–67 S: 53–45





60 Apstrīdētās direktīvas preambulas 1. apsvērumā ir citstarp paredzēts:

“Direktīvas 67/548/EEK I pielikumā ietverts bīstamo vielu saraksts [..]. Norādītais saraksts ir jāatjaunina, lai iekļautu papildu paziņotās jaunas vielas un papildu esošās vielas, kā arī pielāgotu esošos ierakstus tehnikas attīstībai [..].”

61 Saskaņā ar apstrīdētās direktīvas 1. panta 1. punktu Direktīvas 67/548 I pielikums tika grozīts citstarp šādi:

“[..]

b) [Direktīvas 67/548 I pielikuma] ierakstus, kas atbilst šīs direktīvas 1.B pielikumā izklāstītajiem, aizstāj ar [pēdējā] minētajā pielikumā izklāstīto tekstu;

[..]”.

62 Saskaņā ar apstrīdētās direktīvas 2. panta 1. punktu dalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai vēlākais līdz 2005. gada 31. oktobrim nodrošinātu atbilstību šai direktīvai.

63 Saskaņā ar tās 3. pantu apstrīdētā direktīva stājās spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Oficiālajā Vēstnesī, proti, 2004. gada 20. maijā.

Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi

64 Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējas tiesas [tolaik – Pirmās instances tiesa] kancelejā reģistrēts 2004. gada 22. jūlijā, prasītājas ir cēlušas šo prasību.

65 Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

– atcelt apstrīdēto direktīvu tiktāl, ciktāl ar to nPB ir klasificēta kā viegli uzliesmojoša viela (R 11) un 2. kategorijas reproduktīvajai funkcijai toksiska viela (R 60) (turpmāk tekstā – “apstrīdētā klasifikācija”);

– atzīt Komisiju par atbildīgu par kaitējumu, kas tām esot nodarīts ar Komisijas prettiesisko rīcību, un piespriest izmaksāt tām provizorisku atlīdzību EUR 350 000 apmērā;

– atzīt Komisiju par atbildīgu par nenovēršamiem zaudējumiem un par pietiekami droši paredzamiem zaudējumiem, pat ja šis kaitējums vēl nevar tikt precīzi noteikts;

– piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

66 Ar atsevišķu dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā reģistrēts 2004. gada 13. septembrī, Komisija saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 114. pantu izvirzīja iebildi par nepieņemamību, kas vērsta pret prasību atcelt tiesību aktu un pret prasību atlīdzināt kaitējumu. Prasītājas iesniedza savus apsvērumus par šo iebildi 2004. gada 25. oktobrī.

67 Ar atsevišķu dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā reģistrēts 2004. gada 4. novembrī, prasītājas atbilstoši EKL 242. un 243. pantam iesniedza pieteikumu par pagaidu pasākumu noteikšanu, lūdzot pagaidu noregulējuma tiesnesi izdot rīkojumu apturēt “nPB iekļaušanu [apstrīdētajā] direktīvā, līdz tiks pieņemts nolēmums par pamatprasību”. Ar 2005. gada 10. februāra rīkojumu lietā T‑291/04 R Enviro Tech Europe un Enviro Tech International/Komisija (Krājums, II‑475. lpp.) Vispārējās tiesas priekšsēdētājs noraidīja šo pieteikumu un atlika lēmumu par tiesāšanās izdevumiem.

68 Ar Vispārējās tiesas 2005. gada 30. jūnija rīkojumu lēmuma par iebildi par nepieņemamību un lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšana tika atlikta līdz galīgajam nolēmumam.

69 Komisijas iebildumu rakstā izvirzītie prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:

– noraidīt prasību;

– piespriest prasītājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

70 Ar Vispārējās tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 2005. gada 15. jūlija rīkojumu pēc lietas dalībnieku uzklausīšanas šī lieta rakstveida, mutvārdu procesā un galīgā sprieduma taisīšanai tika apvienota ar lietu T‑422/03 atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 50. pantam.

71 Ar Vispārējās tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 2007. gada 1. marta rīkojumu tiesvedība tika apturēta, to atjaunojot pēc Tiesas 2008. gada 13. marta sprieduma lietā C‑125/06 P Komisija/Infront WM (Krājums, I‑1451. lpp.) pasludināšanas.

72 Ar Vispārējās tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 2008. gada 18. decembra rīkojumu tiesvedība tika apturēta, to atjaunojot pēc Tiesas 2009. gada 15. oktobra sprieduma lietā C‑425/08 Enviro Tech (Europe) (Krājums, I‑10035. lpp.) pasludināšanas.

73 Ar atsevišķu dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2009. gada 27. novembrī, prasītājas ir atteikušās no savas prasības lietā T‑422/03.

74 Ar Vispārējās tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 2009. gada 18. decembra rīkojumu lieta T‑422/03 tika izslēgta no Vispārējās tiesas reģistra.

75 Atbilstoši Reglamenta 64. pantam procesa organizatoriskā pasākuma ietvaros Vispārējā tiesa informēja lietas dalībniekus par Regulas Nr. 1272/2008 pieņemšanu un stāšanos spēkā un lūdza tos iesniegt savus rakstveida apsvērumus par iespējamām sekām, kurām jāizriet no minētā apstākļa saistībā ar šīs tiesvedības turpināšanu. Atbildot uz šo lūgumu, Komisija ar atsevišķu dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2010. gada 15. janvārī, lūdza Vispārējo tiesu saskaņā ar Reglamenta 113. un 114. pantu konstatēt, ka šā strīda priekšmets vairs nepastāv un ka tiesvedība ir jāizbeidz, jo Direktīvas 67/548 I pielikums, tostarp apstrīdētā klasifikācija, ir ticis atcelts ar Regulu Nr. 1272/2008 no 2009. gada 20. janvāra.

76 Prasītājas iesniedza savus apsvērumus par šo lūgumu 2010. gada 11. martā. Šo apsvērumu ietvaros prasītājas lūdza Vispārējo tiesu akceptēt grozījumus to prasījumos un to prasības pamatos par atcelšanu tādējādi, ka tie tagad attiektos arī uz apstrīdēto klasifikāciju, kāda tā pārņemta Regulas Nr. 1272/2008 VI pielikuma 3. daļas 3.2. tabulā.

77 Ar atsevišķu dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2010. gada 9. aprīlī, Komisija lūdza noraidīt minēto lūgumu.

78 Tā kā viens no palātas locekļiem nevarēja piedalīties lietas izskatīšanā, Vispārējās tiesas priekšsēdētājs atbilstoši Reglamenta 32. panta 3. punktam norīkoja citu tiesnesi, lai palātu papildinātu.

79 Pēc tiesneša referenta ziņojuma Vispārējā tiesa (pirmā palāta) nolēma uzsākt mutvārdu procesu.

80 2011. gada 5. maija tiesas sēdē tika uzklausīti lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumi un atbildes uz Vispārējās tiesas uzdotajiem mutvārdu jautājumiem.

Juridiskais pamatojums

Par prasību atcelt tiesību aktu

Par pieteikumu par tiesvedības izbeigšanu

81 Vispirms ir jākonstatē – kā tam piekritusi Komisija tiesas sēdē, par ko izdarīta atzīme tiesas sēdes protokolā – , ka pieteikums par tiesvedības izbeigšanu attiecas tikai uz prasību atcelt apstrīdēto direktīvu, nevis uz prasību atlīdzināt kaitējumu.

82 Komisija uzskata, ka sakarā ar to, ka ar Regulu Nr. 1272/2008 tikusi atcelta apstrīdētā klasifikācija, prasība atcelt tiesību aktu ir jānoraida atbilstoši Reglamenta 113. un 114. pantam, jo strīda priekšmets vairs nepastāv. Regulas Nr. 1272/2008 55. panta 11. punktā esot paredzēts, ka Direktīvas 67/548 I pielikums, tostarp tajā ietvertā apstrīdētā klasifikācija, ir “svītrots” – kas esot sinonīms vārdam “atcelts” – no minētās regulas spēkā stāšanās datuma, t.i., no 2009. gada 20. janvāra. Turklāt tās pašas regulas preambulas 53. apsvērums apstiprinot, ka minētās direktīvas I pielikumā paredzētā klasifikācija tikusi iekļauta nemainītā veidā šīs regulas VI pielikumā. Tāpat prasītājas nevarot apgalvot, ka tām ir saglabājusies interese celt prasību par apstrīdēto direktīvu, pamatojoties uz judikatūrā atzītajiem izņēmuma kritērijiem.

83 Prasītājas norāda, ka tām ir saglabājusies interese šīs tiesvedības turpināšanā.

84 Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru prasītāja interesei celt prasību, ņemot vērā prasības priekšmetu, ir jāpastāv prasības celšanas brīdī, pretējā gadījumā šāda prasība ir nepieņemama. Šim strīda priekšmetam, tāpat kā interesei celt prasību ir jāturpina pastāvēt līdz tiesas nolēmuma pasludināšanai – pretējā gadījumā tiesvedība ir jāizbeidz –, līdz ar ko prasības rezultātam ir jāspēj sniegt labumu lietas dalībniekam, kas to ir cēlis (Tiesas 2007. gada 7. jūnija spriedums lietā C‑362/05 P Wunenburger/Komisija, Krājums, I‑4333. lpp., 42. punkts; skat. Vispārējās tiesas 2008. gada 24. septembra spriedumu lietā T‑45/06 Reliance Industries/Padome un Komisija, Krājums, II‑2399. lpp., 35. punkts, un 2009. gada 18. marta spriedumu lietā T‑299/05 Shanghai Excell M&E Enterprise un Shanghai Adeptech Precision/Padome, Krājums, II‑565. lpp., 43. punkts un tajā minētā judikatūra).

85 Aplūkojamajā lietā nav strīda par to, ka prasītājām bija interese celt prasību pret apstrīdēto klasifikāciju šīs prasības iesniegšanas brīdī.

86 Turklāt, nepastāvot nepieciešamībai izlemt jautājumu, vai pēc tam, kad saskaņā ar Regulas Nr. 1272/2008 55. panta 11. punktu tika svītrots Direktīvas 67/548 I pielikums, apstrīdētā klasifikācija vairs nerada juridiski saistošas sekas, ir jāatgādina, ka apstrīdētā tiesību akta spēka iespējamā zaudēšana pirms galīgā nolēmuma pieņemšanas pati par sevi nenosaka pienākumu Savienības tiesai pieņemt lēmumu izbeigt tiesvedību tādēļ, ka sprieduma pasludināšanas dienā vairs nepastāv strīda priekšmets vai nav intereses celt prasību (šajā ziņā skat. iepriekš 84. punktā minētos spriedumus lietā Wunenburger/Komisija, 47. punkts, un lietā Shanghai Excell M&E Enterprise un Shanghai Adeptech Precision/Padome, 46. punkts).

87 Šajā sakarā – kā to tiesas sēdē atzinusi Komisija, par ko izdarīta atzīme tiesas sēdes protokolā – ir jākonstatē, ka valsts līmenī pret prasītājām ir tikušas ierosinātas lietas un uzlikti sodi par to, ka, tirgojot izstrādājumu EnSolv, tikušas pārkāptas prasības, kas izriet no apstrīdētās klasifikācijas, kāda tā ir transponēta attiecīgajā valsts tiesiskajā regulējumā. Minētās lietas un sodi ir pamatā tiesvedībai, kas 2007. gada 12. jūlijā uzsākta High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) (lieta CO/5860/2007) un kas pašlaik ir apturēta, gaidot galīgo spriedumu šajā tiesvedībā (skat. arī iepriekš 72. punktā minēto spriedumu lietā Enviro Tech (Europe), 25. punkts). Šajā kontekstā ir jāprecizē, ka apstrīdētā direktīva ir juridisks pamats valsts tiesību normām, ko dalībvalstis pieņēmušas, lai izpildītu minētās direktīvas 2. panta 1. punktā, to aplūkojot kopsakarā ar EKL 249. panta trešo daļu, paredzēto transponēšanas pienākumu, un ka jebkādi valsts administratīvie kontroles un sodīšanas pasākumi, ko veic šajā kontekstā, tostarp saistībā ar šo normu pārkāpšanu, joprojām ir attaisnojami ar apstrīdēto klasifikāciju, kāda tā ir ieviesta ar to pašu direktīvu.

88 Kā norādījušas prasītājas, no minētā izriet, pirmkārt, ka apstrīdētā direktīva jau ir radījusi valsts līmenī juridiski saistošas sekas attiecībā uz prasītājām tādā ziņā, ka pret tām, citstarp Apvienotajā Karalistē, ir tikušas ierosinātas lietas un uzlikti sodi – kas ir High Court of Justice izskatāmās lietas pamatā – par to, ka tās nebija ievērojušas ar apstrīdēto klasifikāciju noteiktos ierobežojumus, un, otrkārt, vienīgi spriedums, ar ko atceļ tiesību aktu, rada ex tunc iedarbību, ar atpakaļejošu spēku izņemot apstrīdēto klasifikāciju no Savienības tiesību sistēmas tādējādi, ka tā tiek uzskatīta par nekad neeksistējošu (šajā ziņā skat. Vispārējās tiesas 2006. gada 12. decembra spriedumu lietā T‑228/02 Organisation des Modjahedines du peuple d’Iran/Padome, Krājums, II‑4665. lpp., 35. punkts).

89 Savukārt apstrīdētās klasifikācijas atcelšanas vai spēka zaudēšanas konstatējums vai pat iespējamais tās prettiesiskuma konstatējums, kas izdarīts saistībā ar prasību atlīdzināt kaitējumu (Vispārējās tiesas 2000. gada 24. oktobra spriedums lietā T‑178/98 Fresh Marine/Komisija, Recueil, II‑3331. lpp., 45. punkts), vien nav pietiekams, lai aizsargātu prasītājas no pret tām vērstajiem valsts soda pasākumiem, jo atšķirībā no sprieduma, ar kuru tiek atcelts tiesību akts, šādiem konstatējumiem principā ir tikai ex nunc iedarbība, tie attiecas tikai uz tiesvedību par kaitējuma atlīdzināšanu un ar tiem netiek likvidēts ar atpakaļejošu spēku minēto pasākumu juridiskais pamats.

90 Šajos apstākļos, ņemot vērā soda pasākumus, kas veikti attiecībā pret prasītājām, pamatojoties uz apstrīdēto klasifikāciju, kura tikusi ieviesta vispirms ar apstrīdēto direktīvu un pēc tam – ar direktīvas īstenošanai paredzētajām valsts tiesību normām, prasītājām ir pamats apgalvot, ka tās gūtu labumu no šīs apstrīdētās klasifikācijas atcelšanas un ka tādēļ tām joprojām ir interese celt šādu prasību.

91 Līdz ar to Komisijas pieteikums par tiesvedības izbeigšanu ir jānoraida.

Par pieteikumu attiecībā uz grozījumiem prasījumos un prasības pamatos par atcelšanu

92 Atbalstot savu pieteikumu atļaut grozīt to prasījumus un prasības pamatus par atcelšanu tādējādi, ka tie tiktu attiecināti uz apstrīdēto klasifikāciju, kāda tā ir pārņemta Regulas Nr. 1272/2008 VI pielikuma 3. daļā, prasītājas norāda, ka tādēļ, ka šī tiesvedība ir bijusi apturēta, līdz Tiesa pasludina savu spriedumu lietā C‑425/08, un tādēļ, ka Regula Nr. 1272/2008 tikusi publicēta 2008. gada 31. decembrī, tām neesot bijusi iespējas lūgt Vispārējo tiesu atļaut grozīt to prasījumus un prasības pamatus par atcelšanu sakarā ar minētās regulas stāšanos spēkā. Galvenais iemesls, kādēļ tās nav cēlušas atsevišķu prasību par šo jauno klasifikāciju, esot tas, ka tiesvedība lietā C‑425/08 šajā stadijā vēl nebija pabeigta. Ja minētās tiesvedības iznākums izrādītos labvēlīgs prasītājām, vairs nebūtu jēgas celt atsevišķu prasību par Regulu Nr. 1272/2008. Katrā ziņā aplūkojamajā lietā pieteikums par grozījumiem prasījumos un prasības pamatos par atcelšanu esot pieņemams, ņemot vērā kritērijus, kurus atzinusi Vispārējā tiesa savā 2010. gada 9. septembra spriedumā lietā T‑348/07 Al‑Aqsa/Padome (Krājums, II‑4575. lpp., 30.–36. punkts).

93 Komisija lūdz noraidīt pieteikumu par grozījumiem prasījumos un prasības pamatos par atcelšanu kā novēlotu un tātad nepieņemamu.

94 Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai, ja tiesvedības gaitā tiesību akts tiek aizstāts ar citu tiesību aktu, kuram ir tas pats priekšmets, tas ir jāuzskata par jaunu apstākli, kas ļauj prasītājam pielāgot savus prasījumus un izvirzītos pamatus. Šādā gadījumā, ja prasītājam tiktu noteikts pienākums no jauna iesniegt prasības pieteikumu, tiktu pārkāpts pareizas tiesvedības princips un netiktu ievērotas procesuālās ekonomijas prasības. Turklāt būtu netaisnīgi, ja attiecīgā iestāde, lai vērstos pret kritiku, kas ietverta attiecīgajā prasības pieteikumā, kurš Savienības tiesā iesniegts par kādu tiesību aktu, varētu pielāgot apstrīdēto tiesību aktu vai to aizstāt ar citu tiesību aktu un attiecīgajā tiesvedībā balstīties uz šiem grozījumiem vai šo aizstāšanu, lai atņemtu otram lietas dalībniekam iespēju attiecināt savus sākotnējos prasījumus un izvirzītos pamatus uz vēlāku tiesību aktu vai iesniegt papildu prasījumus un izvirzīt pret to papildu pamatus (šajā ziņā skat. iepriekš 88. punktā minēto spriedumu lietā Organisation des Modjahedines du peuple d’Iran/Padome, 28. punkts un tajā minētā judikatūra; skat. arī Vispārējās tiesas 2009. gada 7. oktobra spriedumu lietā T‑420/05 Vischim/Komisija, Krājums, II‑3841. lpp., 53. punkts).

95 Tomēr aplūkojamajā lietā, lai gan apstrīdētā klasifikācija, kas ieviesta ar apstrīdēto direktīvu, tiesvedības laikā tika aizstāta ar analogu klasifikāciju, kas ietverta Regulas Nr. 1272/2008 VI pielikuma 3. daļas 3.2. tabulā, ir jākonstatē, ka prasītājas – kā tās pašas atzīst – nav ne iesniegušas atsevišķu prasību atcelt šo regulu, ne arī lūgušas šīs tiesvedības ietvaros atļaut grozīt to prasījumus par atcelšanu prasības celšanas termiņā, kas noteikts EKL 230. panta piektajā daļā. Tādu iemeslu dēļ, kas ir analogi tiem, kuri minēti judikatūrā, saskaņā ar kuru novērst trūkumus saistībā ar prasības atcelt tiesību aktu pieņemamības nosacījumiem ir atļauts tikai pirms prasības celšanas termiņa beigām (Tiesas 1984. gada 27. novembra spriedums lietā 50/84 Bensider u.c./Komisija, Recueil, 3991. lpp., 8. punkts), prasījumu par tiesību akta atcelšanu grozīšana pēc šā termiņa beigām būtu nesaderīga ar EKL 230. panta piekto daļu. Saskaņā ar tiesiskās drošības principu un indivīdu vienlīdzības likuma priekšā principu (šajā ziņā skat. Tiesas 2007. gada 18. janvāra spriedumu lietā C‑229/05 P PKK un KNK/Padome, Krājums, I‑439. lpp., 101. punkts) minētā tiesību norma attiecas uz absolūta rakstura prasības celšanas termiņu, kas ir stingri noteikts, absolūts un nav pagarināms. Jebkāda atkāpe no šā termiņa vai tā pagarināšana, ko būtu piešķīrusi Savienības tiesa – pat ar visu lietas dalībnieku piekrišanu –, tātad būtu pretrunā šīs normas nepārprotamajam formulējumam un struktūrai, kā arī Līguma autoru gribai. Turklāt absolūta rakstura kritēriji, kas Reglamenta 111. un 113. panta izpratnē liek Vispārējai tiesai atzīt par nepieņemamu gan prasību atcelt tiesību aktu, gan pieteikumu par grozījumiem prasījumos par tiesību akta atcelšanu, nevar tikt interpretēti šauri, jo savādāk – pretēji tiesiskās drošības principam un indivīdu vienlīdzības likuma priekšā principam – tiktu radīta iespēja apiet Līgumā paredzētās obligātās prasības, tostarp attiecībā uz prasības celšanas termiņiem.

96 Šajā kontekstā prasītājas nevar atsaukties uz izņēmuma pieeju, ko Vispārējā tiesa izmantojusi savā iepriekš 92. punktā minētajā spriedumā lietā Al‑Aqsa/Padome, kas turklāt attiecās uz ļoti īpatnēju faktisko un juridisko situāciju, kas nav salīdzināma ar situāciju šajā lietā. Aplūkojamajā lietā prasītājas vai nu apzināti, vai arī aiz neuzmanības nav cēlušas prasību atcelt analogu apstrīdēto klasifikāciju, kas ietverta Regulas Nr. 1272/2008 VI pielikuma 3. daļas 3.2. tabulā, un nav iesniegušas pieteikumu, lūdzot atļaut atbilstoši grozīt to prasījumus par atcelšanu šīs tiesvedības ietvaros, šim nolūkam paredzētajā prasības celšanas termiņā, lai gan tām acīmredzami ir bijusi iespēja to darīt un lai gan bija pamats sagaidīt, ka tās to izdarīs. Šajā ziņā vienīgajam argumentam, kas balstīts uz apstākli, ka Regulas Nr. 1272/2008 publicēšanas Oficiālajā Vēstnesī brīdī, proti, 2008. gada 31. decembrī, šī tiesvedība bija apturēta atbilstoši Reglamenta 77. panta a) punktam un 79. panta 1. punkta pirmajai daļai, nav nozīmes, jo šī apturēšana nevarēja ietekmēt EKL 230. panta piektajā daļā paredzētā prasības celšanas termiņa skaitīšanu.

97 Līdz ar to prasītāju pieteikums par grozījumiem prasījumos, kas iesniegts 2010. gada 11. martā – t.i., gandrīz vienu gadu pēc prasības par Regulu Nr. 1272/2008 celšanas termiņa beigām un gandrīz piecus mēnešus pēc šīs tiesvedības atjaunošanas sakarā ar iepriekš 72. punktā minētā sprieduma lietā Enviro Tech (Europe) pasludināšanu – ir acīmredzami novēlots un tas ir jānoraida kā nepieņemams.

Par prasības atcelt tiesību aktu pieņemamību no EKL 230. panta ceturtās daļas viedokļa

98 Vispirms ir jānorāda, ka, lai gan šīs tiesvedības laikā, konkrēti, 2009. gada 1. decembrī, stājās spēkā LESD 263. pants, jautājums par prasības atcelt tiesību aktu pieņemamību ir jāatrisina, pamatojoties vienīgi uz EKL 230. panta ceturto daļu (Vispārējās tiesas 2010. gada 7. septembra rīkojumi lietā T‑532/08 Norilsk Nickel Harjavalta un Umicore/Komisija, Krājums, II‑3959. lpp., 68.–75. punkts, un lietā T‑539/08 Etimine un Etiproducts/Komisija, Krājums, II‑4017. lpp., 74.–81. punkts), un lietas dalībnieki to neapstrīd.

99 Komisija uzskata, ka prasība atcelt tiesību aktu ir jāatzīst par nepieņemamu, jo apstrīdētā klasifikācija neskar prasītājas individuāli EKL 230. panta ceturtās daļas izpratnē. Pirmkārt, prasītājām neesot bijušas procesuālās tiesības Direktīvas 67/548 pielāgošanas tehnikas attīstībai procedūras ietvaros; otrkārt, tās nevarot atsaukties uz iepriekšpastāvošām tiesībām, kas tās individuāli izceltu kā [tiesību akta] adresātu. Proti, ekskluzīvā licence attiecībā uz Eiropas patenta EP 0 781 842 B1, kurš nepiederot prasītājām, izmantošanu attiecoties nevis uz nPB kā tādu, bet gan uz šķīdinātāju maisījumu, kā arī tīrīšanas metodi. Tāpat šis patents pats par sevi nezaudējot spēku apstrīdētās klasifikācijas dēļ. Turklāt prasītājas neesot daļa no kādas uzņēmēju kategorijas, kuras dalībnieku skaits apstrīdētas direktīvas pieņemšanas brīdī būtu identificējams un ierobežots.

100 Prasītājas uzskata, ka apstrīdētā klasifikācija tās skar individuāli EKL 230. panta ceturtās daļas izpratnē un ka tātad to prasība atcelt tiesību aktu ir pieņemama. Šajā sakarā prasītājas būtībā norāda, pirmkārt, ka tās ir aktīvi piedalījušās “administratīvajā” procedūrā, kuras rezultātā tikusi pieņemta apstrīdētā klasifikācija, t.i., procedūrā, kuras ietvaros Komisija prasītājām ir adresējusi “individuālos lēmumus”, un ka tām ir bijušas procesuālās garantijas. Otrkārt, apstrīdētā klasifikācija padarot par spēkā neesošām prasītāju iepriekšpastāvošās intelektuālā īpašuma tiesības, proti, ekskluzīvo licenci, kas balstīta uz Eiropas patentu EP 0 781 842 B1 attiecībā uz izstrādājumu EnSolv, kurš par 95 % sastāv no nPB, kā arī attiecībā uz precīzijas tvaika tīrīšanas tehnoloģiju, kuras īpašības esot atkarīgas no tā, cik efektīvs, neuzliesmojošs un nekaitīgs ir nPB, tādējādi izraisot to pozīcijas tirgū zaudēšanu. Treškārt, prasītājas apgalvo, ka, ņemot vērā to īpašo pozīciju tirgū un apstākli, ka tām pieder šādas iepriekšpastāvošās tiesības, tās ietilpst skarto uzņēmēju “slēgtā kategorijā”. Ceturtkārt, Vispārējai tiesai to prasība atcelt tiesību aktu esot jāatzīst par pieņemamu, lai realizētu prasītāju tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.

101 Saistībā ar jautājumu, vai apstrīdētā klasifikācija skar prasītājas individuāli, ir jāatgādina, ka apstrīdētā direktīva, kas ietver minēto klasifikāciju, ir vispārpiemērojams akts, jo tā ir piemērojama objektīvi noteiktām situācijām un rada juridiskas sekas vispārīgā un abstraktā veidā noteiktai personu kategorijai, proti, jebkurai fiziskai vai juridiskai personai, kas ražo un/vai tirgo nPB vai izstrādājumus uz nPB bāzes. Tomēr fakts, ka tiesību akts pēc sava rakstura un piemērojamības ir vispārpiemērojams, jo tas ir piemērojams visiem ieinteresētajiem uzņēmējiem, neizslēdz, ka tas dažus no tiem var skart individuāli (Tiesas 2009. gada 23. aprīļa spriedums lietā C‑362/06 P Sahlstedt u.c./Komisija, Krājums, I‑2903. lpp., 29. punkts; Vispārējās tiesas 2002. gada 10. septembra rīkojums lietā T‑223/01 Japan Tobacco un JT International/Parlaments un Padome, Recueil, II‑3259. lpp., 29. punkts, un 2003. gada 30. aprīļa rīkojums lietā T‑154/02 Villiger Söhne/Padome, Recueil, II‑1921. lpp., 40. punkts).

102 Šajā ziņā ir jāatgādina, ka EKL 230. panta ceturtās daļas izpratnē persona, kas nav tiesību akta adresāts, var būt uzskatāma par individuāli skartu vienīgi tad, ja šis akts to ietekmē zināmu šai personai raksturīgu īpašu pazīmju dēļ vai tādas faktiskas situācijas dēļ, kas šo personu atšķir no visām citām personām un līdz ar to individuāli izceļ līdzīgi tam, kā būtu izcelts akta adresāts (Tiesas 1963. gada 15. jūlija spriedums lietā 25/62 Plaumann/Komisija, Recueil, 197., 223. lpp., un Tiesas 2009. gada 26. novembra rīkojums lietā C‑444/08 P Região autónoma dos Açores/Padome, Krājumā nav publicēts, 36. punkts).

103 Turklāt, ja lēmums skar tādu personu grupu, kas ir identificētas vai identificējamas šā akta pieņemšanas brīdī atbilstoši šīs grupas locekļiem raksturīgiem kritērijiem, šis akts var šīs personas skart individuāli, jo tās pieder pie ierobežota uzņēmēju loka (Tiesas 2006. gada 22. jūnija spriedums apvienotajās lietās C‑182/03 un C‑217/03 Beļģija un Forum 187/Komisija, Krājums, I‑5479. lpp., 60. punkts; iepriekš 71. punktā minētais spriedums lietā Komisija/Infront WM, 71. punkts, un iepriekš 101. punktā minētais spriedums lietā Sahlstedt u.c./Komisija, 30. punkts).

104 Tomēr iespēja ar lielāku vai mazāku precizitāti noteikt tiesību subjektu, kuriem piemērojams kāds pasākums, skaitu vai pat identitāti nekādā ziņā nenozīmē, ka būtu jāuzskata, ka šis pasākums šos subjektus skar individuāli, ja ir skaidrs, ka šī piemērošana notiek atbilstoši objektīvai juridiskai vai faktiskai situācijai, kas paredzēta attiecīgajā tiesību aktā (Tiesas 2008. gada 8. aprīļa rīkojums lietā C‑503/07 P Saint‑Gobain Glass Deutschland/Komisija, Krājums, I‑2217. lpp., 70. punkts, un iepriekš 101. punktā minētais spriedums lietā Sahlstedt u.c./Komisija, 31. punkts).

105 Jautājums, vai apstrīdētā klasifikācija skar prasītājas individuāli, ir jāizvērtē, ņemot vērā iepriekš minētos principus.

106 Pirmkārt, saistībā ar prasītāju piedalīšanos procedūrā, kuras rezultātā tikusi pieņemta apstrīdētā klasifikācija, un iespējamo procesuālo garantiju pastāvēšanu par labu prasītājām ir jākonstatē, ka attiecīgajā tiesiskajā regulējumā nav paredzētas procesuālas garantijas, kas aizsargātu prasītājas un uz kurām tās varētu atsaukties, lai pierādītu, ka tās var celt prasību par apstrīdēto direktīvu (šajā ziņā skat. Vispārējās tiesas 2005. gada 14. decembra rīkojumu lietā T‑369/03 Arizona Chemical u.c./Komisija, Krājums, II‑5839. lpp., 58.–90. punkts). Ja nav procesuālo tiesību, kas aizsargātu prasītājas, tās nevar apgalvot, ka šis apstāklis [procesuālo tiesību esamība] tās individuāli izceļ saistībā ar apstrīdēto klasifikāciju (šajā ziņā skat. iepriekš 98. punktā minētos rīkojumus lietā Norilsk Nickel Harjavalta un Umicore/Komisija, 103.–106. punkts, un lietā Etimine un Etiproducts/Komisija, 109.–112. punkts; šajā ziņā un pēc analoģijas skat. arī Tiesas 2009. gada 17. februāra rīkojumu lietā C‑483/07 P Galileo Lebensmittel/Komisija, Krājums, I‑959. lpp., 53. punkts). Turklāt ir skaidrs, ka prasītājas ir iestājušās Direktīvas 67/548 pielāgošanas tehnikas attīstībai procedūrā, kuras rezultātā tikusi pieņemta apstrīdētā klasifikācija, tikai pēc tam, kad šīs procedūra jau bija uzsākta darba grupā CMR, 2003. gadā sazinoties citstarp ar HSE kā referentu attiecīgajā lietā un tam iesniedzot jaunu informāciju, lai panāktu ar šo jautājumu saistīto apspriežu atkārtotu sākšanu, un ka tātad prasītājas nebija saistītas ne ar nPB sākotnējās klasifikācijas, kas grozīta ar apstrīdēto direktīvu, izcelsmi, ne arī ar apstrīdētās klasifikācijas, kāda tā izriet no šīs direktīvas, izcelsmi.

107 Otrkārt, saistībā ar apgalvojumu par prasītāju īpašo pozīciju konkrētajā tirgū tādā ziņā, ka tās esot “vienīgā izstrādājuma” uzņēmēji un tām piederot īpašas iepriekšpastāvošas tiesības, kā arī saistībā ar apstākli, ka tās, iespējams, ietilpst slēgtā uzņēmēju kategorijā, ir jānorāda, ka no informācijas, ko snieguši lietas dalībnieki, atbildot uz Vispārējās tiesas uzdotajiem rakstveida jautājumiem, par izstrādājumu uz nPB bāzes ražošanu un tirdzniecību izriet, pirmām kārtām, ka nPB ir sastāvdaļa daudzos izstrādājumos – ja neņemtu vērā tīrīšanai paredzētos šķīdinātājus –, kas attiecas uz dažādiem tirgiem, tādos kā aerosoli, tekstilizstrādājumi, līmvielas, tintes un pārklājumi, un ka to izmanto kā ķīmiskās pamatsintēzes produktu, lai ražotu farmaceitiskus produktus un citus organiskus savienojumus, tādus kā insekticīdi, četraizvietotā amonija savienojumi, aromātiskas vielas un smaržas. Otrām kārtām, saistībā ar attiecīgā augstas precīzijas tvaika tīrīšanai paredzēto šķīdinātāju uz nPB bāzes ražošanas un pārdošanas tirgus, kurā darbojas prasītājas, struktūru – no minētās informācijas izriet, ka prasītājas nav vienīgie uzņēmēji, kas izmanto nPB kā galveno sastāvdaļu šādā tīrīšanas izstrādājumā, bet gan pastāv vairāki tiešie konkurenti, kas darbojas tajā pašā tirgū. Piemēram, kamēr šajā saistībā Komisija ir identificējusi trīs sabiedrības (visas šīs sabiedrības ir reģistrētas Amerikas Savienotajās Valstīs), prasītājas sākumā saskaitīja četrus konkurējošus šķīdinātāju uz nPB bāzes ražotājus, kurus apstrīdētā klasifikācija esot “teorētiski ietekmējusi”, un vēlāk – tiesas sēdē – precizēja, kas daži no šiem ražotājiem, iespējams, esot aizgājuši no Eiropas tirgus. Turklāt no 2002. gada 13. novembra vēstules, ko prasītāju padomdevēji ir adresējuši Komisijai IBSA vārdā, izriet, ka “IBSA locekļi pārstāv 90 % no šķīdinātāju uz nPB bāzes nozares un šo ražotāju skaits ir [pieci]” un ka “IBSA locekļiem pieder seši amerikāņu patenti uz izstrādājumiem uz nPB bāzes, kā arī Eiropas patenti un citi ārvalstu patenti”.

108 Šajos apstākļos, pat ja pieņemtu – lai gan tas neatbilst patiesībai –, ka apstrīdētā klasifikācija ietekmē nPB tikai tiktāl, ciktāl to tirgo augstas precīzijas tvaika tīrīšanai paredzētu šķīdinātāju uz nPB bāzes ražošanas un pārdošanas tirgū, ir jākonstatē, ka, ņemot vērā šā sprieduma 107. punktā minētos apstākļus, prasītājām nav izdevies pierādīt ne apgalvojumu, ka tās atrodas īpašā situācijā kā “vienīgā izstrādājuma” uzņēmējs un īpašu iepriekšpastāvošu tiesību īpašnieks, ne arī to, ka tās, iespējams, ietilpst slēgtā uzņēmēju kategorijā.

109 Proti, pat pēc tam, kad Komisija bija izvirzījusi sīki izstrādātus iebildumus, prasītājas joprojām nav sniegušas no tiesību viedokļa pietiekamus precizējumus attiecībā uz apgalvotās uzņēmēju, kas tirgo izstrādājumam EnSolv analogu izstrādājumu uz nPB bāzes un attiecībā uz kuriem prasītājas atzīst, ka tos arī ietekmē apstrīdētā klasifikācija, slēgtās kategorijas īpatnībām un struktūru. Piemēram, no prasītāju procesuālajiem rakstiem nav skaidrs, vai būtu jāuzskata, ka šī uzņēmēju kategorija aptver uzņēmējus, kas ražo un/vai tirgo tīrīšanas šķīdinātājus uz nPB bāzes, un/vai uzņēmējus, kuriem ir prasītāju tiesībām analogas intelektuālā īpašuma tiesības, ko var izsecināt no IBSA vēstules. Turklāt prasītājām nav izdevies pierādīt, ka šajā uzņēmēju kategorijā nevarēja notikt izmaiņas pēc apstrīdētās klasifikācijas stāšanās spēkā. Ņemot vērā, ka nav sniegti ticami precizējumi par attiecīgo uzņēmēju identitāti, skaitu un situāciju, it īpaši par to, vai tiem ir analoga pozīcija tirgū vai analogas iepriekšpastāvošas tiesības, un to, vai šiem uzņēmējiem ar apstrīdēto klasifikāciju ir tikušas radītas līdzīgas nelabvēlīgas sekas, nosacījumi, kas ļauj konstatēt ierobežotā uzņēmēju loka, ko būtu ietekmējusi šāda klasifikācija, esamību (iepriekš 71. punktā minētais spriedums Komisija/Infront WM, 73.–76. punkts), acīmredzami nav izpildīti.

110 Turklāt ir jāatgādina, ka iespēja apstrīdēta tiesību akta pieņemšanas brīdī ar lielāku vai mazāku precizitāti noteikt tiesību subjektu, kuriem piemērojams šis tiesību akts, skaitu vai pat identitāti nekādā ziņā nenozīmē, ka būtu jāuzskata, ka šis tiesību akts šos subjektus skar individuāli, ja ir skaidrs, ka šī piemērošana notiek atbilstoši objektīvai juridiskai vai faktiskai situācijai, kas paredzēta attiecīgajā tiesību aktā (skat. šā sprieduma 104. punktā minēto judikatūru). Turklāt ar apstākli, ka kāds vispārpiemērojams tiesību akts dažus uzņēmējus ekonomiski ietekmē vairāk nekā citus, nepietiek, lai tos izceltu individuāli salīdzinājumā ar šiem citiem uzņēmējiem, jo šī tiesību akta piemērošana notiek atbilstoši objektīvi noteiktai situācijai (skat. Vispārējās tiesas 2010. gada 2. marta spriedumu lietā T‑16/04 Arcelor/Parlaments un Padome, Krājums, II‑211. lpp., 106. punkts un tajā minētā judikatūra). Turklāt judikatūrā ir atzīts, ka tas apstāklis vien, ka prasītājs jaunā tiesiskā regulējuma dēļ var zaudēt būtisku ienākumu avotu, neliecina, ka prasītājs atrodas īpašā situācijā, un ar to nepietiek, lai pierādītu, ka šis regulējums to skar individuāli, jo prasītājam ir jāiesniedz pierādījumi par apstākļiem, kas ļautu uzskatīt, ka apgalvotais kaitējums var to izcelt individuāli salīdzinājumā ar jebkuru citu uzņēmēju, kuru minētais tiesiskais regulējums ietekmē tādā pašā veidā kā prasītāju (šajā ziņā skat. Vispārējās tiesas 2006. gada 29. jūnija rīkojumu lietā T‑311/03 Nürburgring/Parlaments un Padome, Krājumā nav publicēts, 65. un 66. punkts un tajos minētā judikatūra).

111 Tādēļ pieņēmums, ka sakarā ar apstrīdētās klasifikācijas stāšanos spēkā un īstenošanu prasītājām ir radušies būtiski ekonomiski zaudējumi, vien nevar būt pamats konstatējumam, kas tās ir skartas individuāli.

112 Tāpat apstāklis – pat ja tas tiktu pierādīts –, ka prasītājas ir vienīgie uzņēmēji, kas sakoncentrējuši savu saimniecisko darbību uz tīrīšanas šķīdinātāja uz nPB bāzes, kuru apstrīdētā klasifikācija skar īpaši tādēļ, ka tas par 95 % sastāv no minētās vielas, tirgošanu, arī nav pietiekams, lai prasītājas izceltu individuāli, kamēr pastāv citi uzņēmēji, kas ražo un/vai tirgo analogus šķīdinātājus vai citus izstrādājumus uz nPB bāzes un šo uzņēmēju skaits un identitāte nav precizēti, vai arī šo uzņēmēju grupa var tikt grozīta pēc minētās klasifikācijas stāšanās spēkā (šajā ziņā skat. Tiesas 1990. gada 26. jūnija spriedumu lietā C‑152/88 Sofrimport/Komisija, Recueil, I‑2477. lpp., 11. punkts, un Vispārējās tiesas 2004. gada 6. septembra rīkojumu lietā T‑213/02 SNF/Komisija, Recueil, II‑3047. lpp., 62. un 63. punkts), un kamēr šī klasifikācija ietekmē to izstrādājumus tādā pašā veidā kā prasītāju izstrādājumu.

113 Šajos apstākļos ir jākonstatē, ka prasītājas nav pierādījušas no tiesību viedokļa pietiekamā veidā – pat pēc tam, kad Komisija bija izvirzījusi sīki izstrādātus iebildumus un Vispārējā tiesa bija veikusi vairākus procesa organizatoriskos pasākumus –, ka apstrīdētās direktīvas pieņemšanas brīdī tās vai nu bija daļa no slēgtas uzņēmēju kategorijas, kas individuāli izcelta saistībā ar apstrīdēto klasifikāciju, vai arī to īpašā pozīcija augstas precīzijas tvaika tīrīšanai paredzēto šķīdinātāju uz nPB bāzes ražošanas un pārdošanas tirgū tās izceltu individuāli salīdzinājumā ar jebkuru citu uzņēmēju. Tā kā apstrīdētā klasifikācija attiecas vienīgi uz nPB kā tādu, nevis uz kādu izstrādājumu uz šīs vielas bāzes, tādu kā izstrādājums EnSolv, šī klasifikācija abstraktā un vispārīgā veidā rada juridiski saistošās sekas visiem uzņēmējiem, kas izmanto nPB dažādiem mērķiem un darbojas dažādos tirgos. Tādējādi apstrīdētā klasifikācija ir piemērojama objektīvi noteiktām situācijām un rada juridiskās sekas vispārīgā un abstraktā veidā noteiktām personu kategorijām, proti, visiem nPB ražotājiem un izmantotājiem.

114 Treškārt, ņemot vērā izklāstītos apsvērumus, iepriekšpastāvošās prasītāju tiesības, kas balstītas uz ekskluzīvo licenci patentētā izgudrojuma, kura pamatā ir nPB un ko sauc EnSolv, izmantošanai, tāpat nevar tās izcelt individuāli kā [tiesību akta] adresātu.

115 Nepastāvot nepieciešamībai izlemt jautājumu, vai apstāklis, ka vispārpiemērojamā tiesību akta pieņemšanas brīdī pastāv īpašas vai ekskluzīvas intelektuālā īpašuma tiesības, noteiktos apstākļos var šādu tiesību īpašniekam piešķirt tiesības celt prasību EKL 230. panta ceturtās daļās izpratnē (Tiesas 1994. gada 18. maija spriedums lietā C‑309/89 Codorníu/Padome, Recueil, I‑1853. lpp., 21. un 22. punkts, un Vispārējās tiesas 2005. gada 15. decembra spriedums lietā T‑33/01 Infront WM/Komisija, Krājums, II‑5897. lpp., 160. un 165.–167. punkts), no lietas materiāliem izriet, ka apstrīdētās direktīvas spēkā stāšanās brīdī vairākiem prasītāju konkurentiem, kas darbojas tīrīšanas šķīdinātāju uz nPB bāzes tirgū, arī bija intelektuālā īpašuma tiesības, tostarp patenti, kas saistīti ar minēto šķīdinātāju ražošanu un tirgošanu (skat. šā sprieduma 107. punktu), kuru izmantošanu varētu ietekmēt apstrīdētā klasifikācija. Tomēr pat pēc tam, kad tām šajā sakarā tika uzdots precīzs rakstveida jautājums, prasītājas nav sniegušas sīki izstrādātu informāciju par to, vai un kādā mērā šo citu uzņēmēju situācija bija analoga prasītāju situācijai, bet tikai atkārtojušas, ka tām piederošā ekskluzīvā licence ir īpaši ietekmēta tādēļ, ka patentētā izstrādājuma aprakstā ir norādīts, ka tas nav ne uzliesmojošs, ne arī bīstams.

116 Tomēr, no vienas puses, pastāvīgajā judikatūrā ir atzīts, ka iegūtu vai subjektīvu tiesību, tostarp īpašuma tiesību, kuru apjomu vai izmantošanu potenciāli ietekmē apstrīdētais akts, pastāvēšana pati par sevi nevar individuāli izcelt minēto tiesību īpašnieku, it īpaši tad, ja citiem uzņēmējiem varētu būt analogas tiesības un tādēļ tie varētu atrasties tādā pašā situācijā kā šīs tiesību īpašnieks (šajā ziņā skat. iepriekš 101. punktā minēto spriedumu lietā Sahlstedt u.c./Komisija, 32. punkts, un iepriekš 98. punktā minēto rīkojumu lietā Etimine un Etiproducts/Komisija, 104. punkts un tajā minētā judikatūra), kā tas acīmredzami ir aplūkojamajā gadījumā. No otras puses, pat pēc tam, kad Vispārējā tiesa bija uzdevusi rakstveida un mutvārdu jautājumu, prasītājām nav izdevies paskaidrot, vai un kādā mērā apstrīdētā klasifikācija varēja tām liegt turpināt to ekskluzīvās licences izmantošanu, atņemt tām attiecīgas tiesības vai pat padarīt par spēkā neesošu Eiropas patentu EP 0 781 842 B1 (šajā ziņā skat. iepriekš 115. punktā minēto spriedumu lietā Codorníu/Padome, 21. punkts; Tiesas 2005. gada 21. novembra rīkojumu lietā C‑482/04 P SNF/Komisija, Krājumā nav publicēts, 41. punkts, un iepriekš 106. punktā minēto Tiesas rīkojumu lietā Galileo Lebensmittel/Komisija, 45. punkts). Lai gan prasītājas ir norādījušas, ka apstrīdētā klasifikācija ietekmēja izstrādājuma EnSolv tirdzniecību un to konkurētspējas stāvokli, tās tomēr nav apgalvojušas, kas pēc šīs klasifikācijas stāšanās spēkā – vēlākais valsts līmenī – tām ir nācies pārtraukt tām piederošās ekskluzīvās licences komerciālo izmantošanu.

117 Ceturtkārt, saistībā ar tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pietiek konstatēt, ka, lai gan ir jānodrošina privātpersonām šāda no Savienības tiesību sistēmas izrietošu tiesību aizsardzība, atsaukšanās uz šādām tiesībām nevar likt apšaubīt EKL 230. pantā paredzētos nosacījumus. To fizisko vai juridisko personu aizsardzība tiesā, kuras EKL 230. panta ceturtajā daļā uzskaitīto pieņemamības nosacījumu dēļ nevar tiešā veidā apstrīdēt Savienības tiesību aktus, it īpaši vispārpiemērojamus tiesību aktus, ir efektīvi jānodrošina ar tiesību aizsardzības līdzekļiem valsts tiesās. Tām saskaņā ar EKL 10. pantā paredzēto lojālas sadarbības principu ir pēc iespējas jāinterpretē un jāpiemēro valsts procesuālās normas par prasības celšanu tā, lai minētās personas varētu tiesā apstrīdēt jebkura lēmuma vai cita valsts pasākuma, ar ko tām piemēro Savienības tiesību aktu, tiesiskumu, norādot uz Savienības tiesību akta spēkā neesamību un tādējādi panākot to, ka šīs tiesas vēršas šajā sakarā Tiesā, uzdodot prejudiciālus jautājumus (šajā ziņā skat. Tiesas 2002. gada 25. jūlija spriedumu lietā C‑50/00 P Unión de Pequeños Agricultores/Padome, Recueil, I‑6677. lpp., 43. un 44. punkts, un 2009. gada 10. septembra spriedumu apvienotajās lietās C‑445/07 P un C‑455/07 P Komisija/Ente per le Ville vesuviane un Ente per le Ville Vesuviane/Komisija, Krājums, I‑7993. lpp., 65. un 66. punkts).

118 Šajos apstākļos nevar piekrist prasītāju argumentam, ka gadījumā, ja prasība atcelt tiesību aktu tiks atzīta par nepieņemamu, tām paliek tikai iespēja pārkāpt valsts tiesību aktus par vielu klasifikāciju un tirdzniecību un tikt sodītām, tostarp ar kriminālsodiem, lai tām būtu iespēja vērsties valsts tiesās. Katrā ziņā ir jānorāda, ka prasītājām ir acīmredzami bijusi iespēja celt prasības valsts tiesās par šādiem valsts pasākumiem, ar kuriem tiek īstenota apstrīdētā klasifikācija. Turklāt pirmās no šīm prasībām rezultātā – pamatojoties uz lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu – tika pasludināts iepriekš 72. punktā minētais spriedums lietā Enviro Tech (Europe), un otrās prasības dēļ tikusi ierosināta lieta High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) (lieta CO/5860/2007), kurā tiesvedība pašlaik ir apturēta, gaidot galīgo spriedumu šajā tiesvedībā.

119 Līdz ar to prasītāju arguments, kas balstīts uz tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, ir jānoraida.

120 Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, ir jāsecina, ka prasītājas nav pierādījušas, ka apstrīdētā klasifikācija tās skar individuāli EKL 230. panta ceturtās daļas izpratnē un ka tādēļ to prasība atcelt tiesību aktu ir jāatzīst par nepieņemamu.

Par prasību atlīdzināt kaitējumu

Ievada piezīme

121 Tā kā tiesas sēdes laikā Komisija atteicās no iebildes par prasības atlīdzināt kaitējumu nepieņemamību, par ko izdarīta atzīme tiesas sēdes protokolā, un tā kā nav nekāda cita apstākļa, kas varētu likt apšaubīt minētās prasības pieņemamību, ir jāizvērtē šīs prasības pamatotība.

Par Savienības ārpuslīgumiskās atbildības iestāšanās nosacījumiem

122 Savienības ārpuslīgumiskā atbildība par tās iestāžu prettiesisko rīcību EKL 288. panta otrās daļas izpratnē var iestāties tikai tad, ja ir izpildīts nosacījumu kopums, proti, iestādēm pārmestā rīcība ir prettiesiska, ir ticis nodarīts reāls kaitējums un pastāv cēloņsakarība starp pārmesto rīcību un norādīto kaitējumu (skat. Tiesas 2006. gada 9. novembra spriedumu lietā C‑243/05 P Agraz u.c./Komisija, Krājums, I‑10833. lpp., 26. punkts un tajā minētā judikatūra, un iepriekš 110. punktā minēto spriedumu lietā Arcelor/Parlaments un Padome, 139. punkts un tajā minētā judikatūra).

123 Tā kā šie nosacījumi ir kumulatīvi, prasība ir jānoraida pilnībā, ja kaut viens no šiem nosacījumiem nav izpildīts (skat. iepriekš 110. punktā minēto spriedumu lietā Arcelor/Parlaments un Padome, 140. punkts un tajā minētā judikatūra).

124 Pirmais no šiem nosacījumiem pieprasa, lai tiktu pierādīts pietiekami būtisks tiesību normas, kuras mērķis ir piešķirt tiesības privātpersonām, pārkāpums (Tiesas 2000. gada 4. jūlija spriedums lietā C‑352/98 P Bergaderm un Goupil/Komisija, Recueil, I‑5291. lpp., 42. punkts). Runājot par prasību, saskaņā ar kuru pārkāpumam ir jābūt pietiekami būtiskam, noteicošais kritērijs, kas ļauj uzskatīt, ka tā ir izpildīta, ir tas, ka attiecīgā Savienības iestāde ir acīmredzami un smagi pārkāpusi savas rīcības brīvības robežas. Vienīgi tad, ja šai iestādei ir ļoti ierobežota rīcības brīvība vai pat tās nav, vienkāršs Savienības tiesību pārkāpums var būt pietiekams, lai pierādītu pietiekami būtiska pārkāpuma esamību (Tiesas 2002. gada 10. decembra spriedums lietā C‑312/00 P Komisija/Camar un Tico, Recueil, I‑11355. lpp., 54. punkts; skat. iepriekš 110. punktā minēto spriedumu lietā Arcelor/Parlaments un Padome, 141. punkts un tajā minētā judikatūra).

125 Prasītāju izvirzīto pamatu par prettiesiskumu pamatotība ir jāizvērtē atbilstoši šiem kritērijiem. Šajā sakarā ir jāprecizē, ka apstrīdēto klasifikāciju, ko prasītājas uzskata par prettiesisku, Komisija ir pieņēmusi tādas direktīvas formā, kas attiecas uz patērētāju veselības aizsardzību, izmantojot plašu rīcības brīvību, kura tai piešķirta šajā sarežģītajā tehniskajā un juridiskajā kontekstā, kas pēc būtības ir tāds,