ĢENERĀLADVOKĀTA ANTONIO TICANO [ANTONIO TIZZANO]

SECINĀJUMI,





sniegti 2005. gada 24. februārī ( )

Lieta C‑199/03

Īrija

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

Eiropas Sociālais fonds – Prasība atcelt tiesību aktu – Kopienas finansiālā atbalsta samazināšana – Kļūda faktu vērtējumā – Samērīgums – Tiesiskā drošība – Tiesiskā paļāvība

I – Ievads

1. Ar 2003. gada 13. maija prasību Īrija atbilstoši EKL 230. pantam lūdza atcelt Komisijas 2003. gada 27. februāra lēmumu C (2003) 99 par atbalsta samazināšanu, kas no Eiropas Sociālā fonda (turpmāk tekstā – “ESF”) piešķirts trīs darbības programmām, kas attiecīgi saistītas ar cilvēkresursu attīstību, tūrismu un ražošanas attīstību (turpmāk tekstā – “Apstrīdētais lēmums”).

II – Atbilstošās tiesību normas

2. 4. panta 1. punkts Padomes 1988. gada 24. jūnija regulā (EEK) Nr. 2052/88 par struktūrfondu uzdevumiem un efektivitāti un par struktūrfondu savstarpējo, kā arī Eiropas Investīciju bankas un citu pastāvošo finansēšanas instrumentu darbības koordināciju ( ), ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 1993. gada 20. jūlija regulu (EEK) Nr. 2081/93 ( ) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 2052/88”), ir formulēts šādi:

“Kopienas pasākumi papildina vai sekmē valsts attiecīgās darbības. Tos, pastāvīgi apspriežoties, nosaka Komisija, attiecīgā dalībvalsts un kompetentās iestādes un organizācijas, ieskaitot ekonomiskos un sociālos partnerus, kurus dalībvalsts saskaņā ar saviem likumiem un pašreizējo praksi iesaista valsts, reģiona, vietējo pašvaldību vai citā līmenī, visām pusēm sadarbojoties kopīga mērķa sasniegšanā. Šīs apspriedes turpmāk saucamas par “partnerattiecībām”. Partnerattiecības aptver darbības sagatavošanu un finansēšanu, kā arī iepriekšēju novērtēšanu, uzraudzību un paveiktā izvērtēšanu.

Partnerattiecības īsteno atbilstoši katra partnera attiecīgajām organizatoriskajām, tiesiskajām un finansiālajām iespējām.” [Neoficiāls tulkojums]

3. Šīs pašas regulas 13. panta 3. punktā ir definēts maksimālais no dažādiem struktūrfondiem piešķiramā Kopienas atbalsta apmērs, kas attiecībā uz pasākumiem reģionos, kuri ir tiesīgi saņemt atbalstu saskaņā ar “mērķi Nr. 1” ( ), nevar pārsniegt 75 % no kopējām publiskā sektora izmaksām. Īrijai bija tiesības saņemt šādu atbalstu par laika posmu no 1994. līdz 1999. gadam.

4. Šajā lietā ir piemērojama arī Padomes 1988. gada 19. decembra regula (EEK) Nr. 4253/88 ( ), ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 1993. gada 20. jūlija regulu (EEK) Nr. 2082/93 ( ) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 4253/88”), ar ko paredz noteikumus par to, kā piemērot Regulu Nr. 2052/88 saistībā ar to, kā koordinēt atbalstus no dažādiem struktūrfondiem, no vienas puses, un atbalstus no struktūrfondiem un Eiropas Investīciju bankas, un citiem pastāvošiem finansēšanas instrumentiem, no otras puses.

5. Šīs regulas 17. panta 2. punktā ir noteikts:

“Fonda finansiālo atbalstu aprēķina vai nu attiecībā pret kopējām pieļaujamām izmaksām par katru pasākumu, vai arī attiecībā pret visiem valsts vai līdzvērtīgiem pieļaujamiem (valsts, reģionāliem vai vietējā mēroga, un Kopienas) izdevumiem, kas var rasties saistībā ar katru pasākumu (darbības programmu, atbalsta shēmu, vispārēju subsīdiju, projektu, tehnisko palīdzību vai izpēti).” [Neoficiāls tulkojums]

6. Šīs regulas VI sadaļā “Finanšu noteikumi” ir noteiktas finanšu kontrolei (23. pants) un finansiālā atbalsta samazināšanai, pārtraukšanai un atcelšanai (24. pants) piemērojamās normas.

7. 23. pants noteic, ka:

“1. Lai nodrošinātu veiksmīgu valsts vai privāto ieguldītāju darbību izpildi, dalībvalstis [..] veic pasākumus, kas ir nepieciešami:

– lai regulāri pārbaudītu, vai Kopienas finansētās darbības tiek izpildītas pareizi,

– lai novērstu pārkāpumus un saistībā ar tiem vērstos tiesā,

– lai atgūtu līdzekļus, kas zaudēti pārkāpuma vai nolaidības rezultātā. Ja vien dalībvalsts un/vai starpnieks, un/vai ieguldītājs nepierāda, ka nav vainīgs pārkāpumā vai nolaidībā, dalībvalsts ir subsidiāri atbildīga par nelikumīgi izmaksāto summu atmaksāšanu [..].

Dalībvalstis informē Komisiju par šajā nolūkā veiktajiem pasākumiem un it īpaši nodod Komisijai tās kontroles un pārvaldības sistēmas aprakstu, kas izveidota, lai nodrošinātu efektīvu darbību izpildi. Dalībvalstis regulāri informē Komisiju par administratīvo un tiesas procesu gaitu.

Komisijai ir pieejami visi attiecīgie dalībvalstu veikto pārbaužu ziņojumi par pasākumiem, kas ir iekļauti konkrētajās programmās vai darbībās.

[..]

2. Neierobežojot kontroli, ko ir veikušas dalībvalstis atbilstoši valsts normatīviem un administratīviem aktiem, un neierobežojot Līguma 206. panta noteikumus un jebkāda veida pārbaudi, kas veikta saskaņā ar Līguma 209. panta c) punktu, Komisijas ierēdņi vai darbinieki izlases kārtībā var veikt pārbaudi uz vietas saistībā ar darbībām, kas tiek finansētas no struktūrfondiem, un saistībā ar pārvaldības un kontroles sistēmu.

Pirms pārbaudes uz vietas veikšanas Komisija par to informē attiecīgo dalībvalsti, lai no tās varētu saņemt visu nepieciešamo palīdzību. Gadījumus, kad Komisija var veikt pārbaudi uz vietas bez iepriekšējas brīdināšanas, reglamentē nolīgumi, kas noslēgti atbilstoši finanšu regulas noteikumiem, ievērojot partnerattiecības. Pārbaudēs var piedalīties dalībvalsts ierēdņi vai darbinieki.

Komisija var pieprasīt attiecīgajai dalībvalstij veikt pārbaudi uz vietas, lai pārbaudītu, vai lūgums veikt maksājumu ir likumīgs. Pārbaudēs var piedalīties Komisijas ierēdņi vai darbinieki, un viņiem ir pienākums tajās piedalīties, ja attiecīgā dalībvalsts to pieprasa.

Komisija nodrošina, lai pārbaudes tiktu veiktas saskaņoti, tādējādi izvairoties no divkāršas viena un tā paša veida pārbaudes veikšanas vienā un tajā pašā laika posmā. Attiecīgā dalībvalsts un Komisija nekavējoties apmainās ar attiecīgu informāciju, kas attiecas uz veikto pārbaužu rezultātiem.

3. Trīs gadu laikā pēc pēdējā maksājuma, kas ir saistīts ar kādu darbību, atbildīgās institūcijas vai iestādes nodod Komisijas rīcībā visus attaisnojošos dokumentus, kas attiecas uz izdevumiem un darbības pārbaudēm.” [Neoficiāls tulkojums]

8. Savukārt 24. pantā ir norādīts šādi:

“1. Ja šķiet, ka darbības vai pasākuma īstenošana neattaisno ne daļu, ne visu tai piešķirto finansiālo atbalstu, Komisija, īstenojot partnerattiecības, gadījumu atbilstoši pārbauda, pieprasot dalībvalstij vai iestādēm, ko tā izraudzījusies darbības īstenošanai, noteiktā termiņā iesniegt savus apsvērumus.

2. Pēc šīs pārbaudes Komisija var samazināt vai pārtraukt atbalsta izmaksu konkrētai darbībai vai pasākumam, ja pārbaudē apstiprinās, ka pastāv pārkāpums vai būtisks grozījums, kas ietekmē darbības vai pasākuma īstenošanas veidu vai nosacījumus un kura izdarīšanai Komisijai nav lūgta piekrišana.

3. Visas nepamatoti izmaksātās un atgūstamās summas jāatmaksā Komisijai [..].” [Neoficiāls tulkojums]

9. Vēl ir jāatgādina Komisijas 1997. gada 15. oktobra regula (EK) Nr. 2064/97, ar ko ievieš sīki izstrādātus noteikumus Padomes regulas (EEK) Nr. 4253/88 īstenošanai attiecībā uz to, kā dalībvalstis veic kopīgi ar struktūrfondiem finansēto darbību finanšu kontroli ( ) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 2064/97”).

10. Iepriekš minētās regulas 2. panta 1. punkta c) apakšpunktā ir noteikts, ka dalībvalstu vadības un kontroles sistēmām ir jānodrošina “pietiekamas revīzijas liecības”, proti, skaidras un precīzas liecības, kas “ļauj izsekot datiem no to ievadīšanas brīža iekšējās vadības un kontroles sistēmā līdz to izslēgšanai no tās” ( ).

11. Atbilstoši šīs pašas regulas 2. panta 2. punktam revīzijas liecības uzskata par pietiekamām, ja tās ļauj:

“a) saskaņot kopējās summas, kas apliecinātas un paziņotas Komisijai, ar atsevišķiem izdevumu pārskatiem un attaisnojošiem dokumentiem, kas atrodas dažādos administratīvos līmeņos un arī pie galīgajiem saņēmējiem;

b) pārbaudīt pieejamos Kopienas un dalībvalstu resursus un pārvedumus.”

12. Visbeidzot, jāmin Komisijas 1990. gada 2. jūlija regula (EEK) Nr. 1866/90 ( ), ar ko paredz noteikumus, kuri attiecas uz ECU izmantošanas kārtību struktūrfondu budžeta pārvaldībā (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 1866/90”). Saistībā ar to, kas attiecas uz šo lietu, Regulas 5. panta 2. punktā ir paredzēts, ka:

“Dalībvalstīm, kuras iesniedz savas izdevumu deklarācijas ECU, ir jākonvertē valsts valūtā veikto izmaksu summas EUR, izmantojot tā mēneša valūtas apmaiņas kursu, kurā šie izdevumi tika reģistrēti to organizāciju, kas atbild par programmas finanšu vadību, grāmatvedībā. Tādēļ Komisijai katru mēnesi dalībvalstīm ir jāpaziņo piemērojamais kurss.” [Neoficiāls tulkojums]

III – Fakti un process

13. Ar 1994. gada 13. jūlija lēmumu 94/626/EK Komisija izveidoja Kopienas atbalsta sistēmu Kopienas struktūrpalīdzības sniegšanai Īrijas reģioniem, uz kuriem attiecas mērķis Nr. 1, proti, visai tās teritorijai ( ), uz laika posmu no 1994. gada 1. janvāra līdz 1999. gada 31. decembrim.

14. Piemērojot šo lēmumu un trīs citus lēmumus, Komisija 1994. gadā attiecībā uz šo lietu no ESF piešķīra finansiālu atbalstu EUR 1 897 206 226 apmērā darbības programmām, kas attiecīgi saistītas ar cilvēkresursu attīstību ( ), tūrismu ( ) un ražošanas attīstību ( ).

15. Īrijā ieceltā pārvaldības iestāde ESF līdzfinansēto projektu īstenošanai bija Departement of Enterprise, Trade and Employement (turpmāk tekstā – “DETE”).

16. No 2000. gada 6. līdz 10. novembrim un no 4. līdz 6. decembrim Komisijas dienestu pārstāvji devās uz Dublinu, lai atbilstoši Regulas Nr. 4253/88 23. panta 2. punktam veiktu pārbaudes uz vietas un izmeklēšanu saistībā ar darbībām, ko no 1994. līdz 1998. gadam līdzfinansējis ESF. Šīs pārbaudes tika galvenokārt veiktas par darbībām, ko National Rehabilitation Board uzraudzībā veica NationalTraining and Development Institute (turpmāk tekstā – “NTDI”) un CentralRemedialClinic 1998. gadā. Šo pārbaužu laikā Komisijas dienesti pārbaudīja arī DETE nodotās revīzijas liecības, lai pārbaudītu, vai savstarpēji atbilst Komisijas izmaksātās summas un summas, ko pieprasījuši dažādi atbalsta galīgie saņēmēji, kuri piedalījās minētajās darbības programmās.

17. Šajās pārbaudēs Komisija konstatēja atsevišķus pārkāpumus lūgumos par ESF līdzfinansēto finanšu atbalstu attiecībā uz trim darbības programmām.

18. Komisija īpaši konstatēja, ka:

a) attiecībā uz darbības programmu cilvēkresursu attīstībai – NTDI deklarēja nevis visus projektu finansēšanai paredzētos valsts līdzekļus, bet tikai 25 % no kopējām izmaksām, proti, minimālo procentuālo daļu no valsts finansējuma, kas nepieciešams, lai varētu saņemt ESF līdzfinansējumu atbilstoši “mērķim Nr. 1”. Šie pārkāpumi izraisīja lūgumu šī projekta pārmērīgai finansēšanai;

b) pēc pareizas ECU konvertēšanas mehānisma piemērošanas, kas paredzēts Regulas Nr. 1866/90 5. panta 2. punktā, DETE koriģēja summas, kas iegūtas pēc konvertēšanas – daļu no valsts izdevumiem, kam nebija piešķirts līdzfinansējums, pārskaitot pie līdzfinansētajiem izdevumiem. Tādējādi ESF sākotnēji paredzētā līdzdalība trijās darbības programmās tika būtiski palielināta, iesniedzot lūgumus pārmērīgam līdzfinansējumam;

c) NTDI un DETE veikto darījumu līmenī abi iepriekš minētie pārkāpumi grozīja “revīzijas liecības”, jo ar tām nevarēja pārbaudīt atbilstību starp veiktajiem izdevumiem un pieprasīto finansējumu.

19. Pamatojoties uz šiem konstatējumiem, Komisija uzrakstīja revīzijas ziņojumu – kura vienu eksemplāru 2001. gada 13. februārī tā nosūtīja Īrijas iestādēm – un uzaicināja DETE iesniegt savus apsvērumus par šo ziņojumu.

20. Pēc ziņojumā norādīto pārkāpumu izmeklēšanas 2001. gada 20. decembra vēstulē DETE sniedza atbildi uz Komisijas pretenzijām.

21. Tā kā, pēc Komisijas domām, šīs izmeklēšanas gaitā netika atklāts neviens jauns fakts, tā uzsāka Regulas Nr. 4253/88 24. pantā paredzēto procedūru un ar 2002. gada 28. februāra vēstuli uzaicināja Īrijas iestādes iesniegt savus apsvērumus.

22. 2002. gada 18. jūnija vēstulē, kas tika papildināta ar 2002. gada 25. jūlija vēstuli, DETE norādīja, ka:

a) NTDI sākotnēji iesniegtie lūgumi par līdzfinansējumu no ESF nebija atbilstoši ESF labas pārvaldības praksei un tādēļ pēc konkrētajām pārbaudēm tie tika pārformulēti vismaz attiecībā uz 1997.–1998. gadu. Šādus grozījumus savukārt nevarēja tikpat precīzi izdarīt attiecībā uz gadiem pirms 1997. gada, tādēļ ka pēc izmaiņām NTDI budžeta datorsistēmā daudzi dati bija pazaudēti. Lai atjaunotu 1994.–1996. gada finanšu ietvarus, Īrija izmantoja ekstrapolācijas metodi, kas tai katrā ziņā ļāva konstatēt, ka atļautajos finansējumos pārkāpumu nebija;

b) lai arī veids, kā DETE veica grozījumus lūgumos par līdzfinansējumu no ESF, nebija atbilstošs, tas tomēr neizraisīja Kopienas nepamatotu vai pārmērīgu līdzfinansējumu;

c) Īrijas iestāžu veiktajās pārbaudās atklājās, ka visi lūgumi par līdzfinansējumu pilnībā atbilda atļautajām izmaksām, tādējādi novēršot Komisijas konstatētos trūkumus “revīzijas liecībās”.

23. Visbeidzot, pēc Īrijas iestāžu atbildes pārbaudīšanas Komisija 2003. gada 27. februārī pieņēma Apstrīdēto lēmumu, par EUR 15 614 261 samazinot kopējo ESF piešķirtā finansiālā atbalsta summu trim darbības programmām to pārkāpumu dēļ, kas tika konstatēti attiecīgo projektu un ar to saistīto finansējuma lūgumu īstenošanā.

24. Ar 2003. gada 13. maijā celto prasību Īrija lūdza atcelt Apstrīdēto lēmumu un piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Protams, Komisija apstrīdēja šādus prasījumus un savukārt lūdza noraidīt prasību kā pilnībā nepamatotu un piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

25. Pēc rakstveida procesa pabeigšanas, kura laikā tika iesniegts arī iebildumu raksts un atbildes uz repliku raksts, lietas dalībnieki tika uzklausīti tiesas sēdē 2005. gada 13. janvārī.

IV – Juridiskā analīze

A – Par acīmredzamu kļūdu vērtējumā

26. Izvirzot pirmo pamatu, Īrijas valdība apgalvo, ka, veicot minētās finanšu korekcijas, Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu faktisko un tiesisko apstākļu vērtējumā.

27. It īpaši tā norāda, ka Komisijas konstatētie pārkāpumi patiesībā ir tikai “tehniska” vai “procesuāla” rakstura pārkāpumi, kuriem nebija būtiskas ietekmes uz Kopienas budžetu. Citiem vārdiem sakot, šī “nolaidība” nebūtu jāpielīdzina īstiem “pārkāpumiem”, kas varētu pamatot Kopienas finansējuma samazināšanu.

28. Visbeidzot, Īrijas iestādes apgalvo, ka Komisija nepamatoti nav ņēmusi vērā tās iesniegtos paskaidrojumus un grozījumus ietverošos aprēķinus, kuru mērķis bija pierādīt, ka apstrīdētie pārkāpumi neizraisīja ESF nepamatotu vai pārmērīgu finansējumu.

29. Uzreiz norādu, ka Īrijas valdības argumenti mani nepārliecina.

30. Komisija nolēma samazināt ESF finansiālo atbalstu, pamatojoties uz revīzijas ziņojumu ( ), kurš, kā es norādīju iepriekš, atklāja trīs veida pārkāpumus darbības programmu īstenošanā (skat. šo secinājumu 17. punktu). Tomēr pirmstiesas procedūrā un arī Tiesā Īrijas iestādes neapstrīdēja ne šo pārkāpumu esamību, ne to sistemātisko raksturu, bet tikai centās pierādīt, ka tiem bija ierobežota finansiālā ietekme.

31. Līdz ar to var uzskatīt, ka prasītājas valdība piekrita Komisijas veikto pārbaužu rezultātiem. Katrā ziņā ir skaidrs, ka Komisija nepieļāva kļūdas, konstatējot sistemātiskas nepilnības attiecīgo programmu īstenošanas stadijā, jo Īrijas iestādes šīs kļūdas – es atkārtoju – skaidri akceptēja.

32. Kā Tiesa vairākas reizes ir apstiprinājusi – tiklīdz Komisija konstatē Kopienu tiesību noteikumu pārkāpumu dalībvalsts veiktajos maksājumos, Komisijai “šīs dalībvalsts iesniegtie rēķini ir jālabo” ( ). Turklāt šo labošanu skaidri pieprasa “labas finanšu vadības” princips, kas ir noteikts EKL 274. pantā un it īpaši Regulas Nr. 4253/88 24. pantā, kas reglamentē finanšu atbalsta “samazināšanu, pārtraukšanu un atcelšanu” pārkāpuma gadījumā.

33. Tomēr Īrijas valdības aizstāvības galvenais punkts ir minētās bezdarbības “tehniskais” raksturs. Pēc tās domām, tā kā šī bezdarbība neizraisīja ESF finansiālus zaudējumus, šajā sakarā nav iespējams runāt par “pārkāpumiem” Regulas Nr. 4253/88 24. panta nozīmē.

34. Tomēr, nepastāvot nepieciešamībai analizēt Īrijas sniegtos argumentus par ierobežoto tās pieļautās “nolaidības” apjomu – šie argumenti turklāt būtībā ir tikai faktisko apstākļu vērtējums – man šķiet, ka ir pietiekami norādīt, ka Īrijas piedāvātā 24. panta interpretācija nav pamatota ar šī panta tekstu vai tā mērķi.

35. Minētie noteikumi paredz, ka Komisija var samazināt, pārtraukt vai atcelt Kopienas finansiālā atbalsta izmaksu, ja ir konstatēts, ka pastāv “pārkāpums vai būtisks grozījums, kas ietekmē darbības vai pasākuma īstenošanas veidu vai nosacījumus un kura izdarīšanai Komisijai nav lūgta piekrišana”. Tomēr šis pants nenošķir minētos pārkāpumus vai grozījumus atkarībā no “finansiālās vērtības”.

36. Turklāt ir labi zināms, ka ar nozīmīgu Kopienu judikatūru šajā jautājumā ( ) ir apstiprināts, ka pat bezdarbība vai neprecizitātes (piemēram, jautājumā par fondu vadību un kontroli) bez precīzām finansiālām sekām var būtiski ietekmēt Savienības finanšu intereses, kā arī Kopienu tiesību ievērošanu; tādēļ tās var pamatot Komisijas veikto finanšu korekciju piemērošanu. It īpaši, ja runa, kā tas ir pamata lietā, ir par sistemātiskiem piemērojamo normu pārkāpumiem, starp kuriem ir arī neprecīzas deklarācijas un a posteriori līdzfinansēto un tādu izdevumu, par kuriem līdzfinansējums netiek piešķirts, grozījumi, kas ir tādi pārkāpumi, kuri pēc to rakstura var kaitēt finanšu līdzekļu plūsmas pārskatāmībai un darījumu regularitātei, un tādēļ, galu galā, visas sistēmas pareizai finansēšanai kopumā.

37. Visbeidzot, prasītāja valdība norāda, ka Komisija nepamatoti atteicās ņemt vērā grozījumus, ko 2001. gadā Īrijas iestādes iesniedza lūgumiem par finansiālo atbalstu trīs darbības programmām, atbildot uz pret tām vērstajām pretenzijām revīzijas ziņojumā. Šie grozījumi principā bija paredzēti, lai pierādītu, ka Komisijas konstatētie pārkāpumi neradīja nevienu lūgumu par neesošu vai pārmērīgu finansējumu, jo to summa nepārsniedza līdzfinansējuma no ESF maksimālo apmēru (šajā lietā – 75 %).

38. Neatkarīgi no jautājuma par Īrijas iestāžu ( ) veikto aprēķinu uzticamību, šķiet, ka Komisija pareizi atbildēja, ka šie grozījumi nebija pieņemami, jo tie tika iesniegti pēc termiņa. Tā kā tika norādīti agrāk nedeklarētie izdevumi vai līdzfinansējuma valsts avoti, šie grozījumi nozīmēja arī to, ka tiek izstrādāts jauns ESF saistību plānojums, šīs saistības nosakot, pamatojoties uz Īrijas iestāžu ikgadējām deklarācijām par 1994.–1999. gada plānošanas periodu. Tomēr, kā skaidri izriet no piemērojamiem noteikumiem ( ), pēc 1999. gada 31. decembra finanšu plānu grozīšana nav pieļaujama, jo tas ir pēdējais paredzētais termiņš, lai šo trīs darbības programmu ietvaros izmantotu Kopienas finansējumu. Citiem vārdiem sakot, pēc šī datuma finanšu plāni bija galīgi noslēgti un tos vairs nevarēja grozīt, lai vajadzības gadījumā ņemtu vērā Īrijas iesniegtos grozījumus.

39. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, šķiet, var secināt, ka Komisija, samazinot finansiālo atbalstu no ESF, acīmredzamu kļūdu vērtējumā nav pieļāvusi un ka tādēļ prasības pirmais pamats ir jānoraida.

B – Par to tiesību normu pārkāpumu, kuras attiecas uz Līguma piemērošanu

40. Izvirzot otro prasības pamatu, Īrijas valdība apstrīd, ka tika pārkāpti trīs atvasināto tiesību noteikumi struktūrfondu jomā.

41. a) Pirmkārt, tā apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi Regulas Nr. 4253/88 23. panta 1. punktu, jo:

– pretēji tam, ko paredz šis pants, tā neveica vajadzīgos īstenošanas pasākumus finanšu kontroles jomā pirms iepriekš minētās regulas spēkā stāšanās (1993. gada 3. augusta), bet tikai 1997. gada aprīlī ar Regulu Nr. 2064/97;

– ar Apstrīdēto lēmumu piemēro Regulu Nr. 2064/97, it īpaši jēdzienu “revīzijas liecības”, kas ir ietverts tās 2. pantā, ar atpakaļejošu spēku attiecībā uz no ESF līdzfinansētajiem projektiem 1994.–1997. gadā, lai gan faktisko apstākļu rašanās brīdī šis jēdziens vēl nebija skaidri definēts (skat. šo secinājumu 10. punktu).

42. Tomēr attiecībā uz pirmo punktu es piekrītu Komisijas viedoklim, jo tā apgalvo, ka novēlotu noteikumu pieņemšanu, ar ko īsteno Regulu Nr. 4253/88, var apstrīdēt tikai ar prasību par bezdarbību atbilstoši EKL 232. pantam vai, varbūt, apstrīdot Regulu Nr. 2064/97 divu mēnešu laikā pēc tās pieņemšanas, ar prasību to atcelt atbilstoši EKL 230. pantam. Savukārt iepriekš minēto nokavējumu nevar apstrīdēt ar tiešu prasību, kuras mērķis ir – tāpat kā šajā lietā – atcelt lēmumu par Kopienas finansējuma samazināšanu.

43. Attiecībā uz iespējamo Regulas Nr. 2064/97 piemērošanu ar atpakaļejošu spēku vispirms ir jānorāda, ka Apstrīdētais lēmums neatsaucas ne uz vienu no šīs regulas noteikumiem.

44. It īpaši attiecībā uz jēdzienu “pietiekamas revīzijas liecības” ir jānorāda, ka, lai gan šis jēdziens tika formalizēts tikai 1997. gadā, tas nenozīmē, ka pirms šī datuma dalībvalsts varēja īstenot darbības programmas, kuras bija līdzfinansētas no struktūrfondiem, nesniedzot skaidras un precīzas liecības, kas ļauj “izsekot datiem no to ievadīšanas brīža iekšējās vadības un kontroles sistēmā līdz to izslēgšanai no tās” ( ) un līdz ar to ļauj novērtēt, vai minētie projekti tiek vadīti pareizi. Kā izriet no Apstrīdētā lēmuma 16. punkta, pirms 1997. gada aprīļa jebkurš mehānisms, kas neļāva pārbaudīt atbilstību starp visām no Komisijas pieprasītājām summām un dažādiem pamatojošiem dokumentiem, kā arī kontrolēt finanšu plūsmu attiecībā uz Kopienas finansiālā atbalsta izmaksu, tika uzskatīts par esošu pretrunā ar Regulas Nr. 2052/88 4. panta 1. punktu un 13. panta 3. punktu, kā arī Regulas Nr. 4253/88 17. panta 2. punktu.

45. Citiem vārdiem sakot, visi noteikumi, kas bija spēkā līdz 1997. gadam, noteica, ka dalībvalstij ir jānodrošina precīza atbilstība starp faktiski veiktajiem izdevumiem no struktūrfondiem līdzfinansēto projektu ietvaros un attiecīgajiem lūgumiem par Kopienu finansiālo atbalstu, un tie paši par sevi bija pietiekami, lai sodītu Īrijas iestādes par to veiktajiem pārkāpumiem.

46. b) Otrkārt, pēc Īrijas valdības domām, Komisija ir pārkāpusi Regulas Nr. 4253/88 24. panta 1. un 2. punktu, jo:

– tā nav pareizi novērtējusi visus lietas aspektus un it īpaši nav ņēmusi vērā grozījumus, kas veikti lūgumos par Kopienas atbalstu;

– konstatētie pārkāpumi nebija tik smagi, lai tie varētu pamatot finansiālā atbalsta samazināšanu.

47. Tomēr šķiet, ka šis arguments tikai atkārto argumentu, ko prasītājas valdība minēja attiecībā uz pirmo prasības pamatu saistībā ar tai pārmesto pārkāpumu sekām. Šī iemesla dēļ es norādu uz apsvērumiem, kas jau ir izteikti attiecībā uz šo punktu (skat. šo secinājumu 29.–32. punktu).

48. c) Visbeidzot, Īrija apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi Regulas Nr. 2052/88 4. panta 1. punktā paredzēto partnerattiecību principu.

49. Tomēr jāuzsver, ka prasītāja šo secinājumu nekādi nav pamatojusi. Līdz ar to es tāpat kā Komisija uzskatu, ka arguments nav pieņemams, jo tas neizpilda Tiesas Statūtu 21. panta un Tiesas Reglamenta 40. panta prasības, kas noteic, ka prasības pieteikumam vienmēr ir jāietver kopsavilkums par izvirzītajiem pamatiem, lai atbildētājs varētu sagatavot savu aizstāvības rakstu un Kopienas Tiesa varētu veikt kontroli ( ).

50. Līdz ar to, ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, secinu, ka otrais pamats ir daļēji nepamatots un daļēji nepieņemams.

C – Par samērīguma principa pārkāpumu

51. Izvirzot trešo prasības pamatu, Īrija norāda, ka Komisija ir pārkāpusi samērīguma principu, samazinot ESF finansiālo atbalstu, lai gan tā varēja veikt ne tik stingru rīcību, piemēram, pieņemt paskaidrojumus un grozījumus, ko Īrijas iestādes iesniedza, lai pierādītu, ka minētās bezdarbības raksturs bija tikai “tehnisks” un tās ietekme – ierobežota. Turklāt Komisijai bija jāņem vērā finansējuma saņēmēju raksturs, jo NTDI ir bezpeļņas organizācija, un tas, ka trīs darbības programmas vienmēr tika īstenotas efektīvi un, pilnībā ievērojot visus pamatnosacījumus, ko nosaka Kopienu tiesības.

52. Šajā sakarā vispirms ir jānorāda, ka arī šajā gadījumā prasītājas valdība lielākoties tikai pārņem prasības pirmā pamata ietvaros jau minētos argumentus saistībā ar tās pieļauto “kļūdu” programmu vadībā un īstenošanā raksturu un apjomu. Tomēr es jau esmu izteicis savu viedokli par šo jautājumu (skat. šo secinājumu 28.–32. punktu).

53. Precīzāk, attiecībā uz samērīguma principu – man šķiet lietderīgi atgādināt, ka atbilstoši konsolidētai judikatūrai Kopienas finansiālā atbalsta samazinājums, ko veic Komisija un kas ir “tieši saistīts ar pierādītajiem pārkāpumiem, un ar kuru tiek izslēgta tikai nelikumīgu vai nelietderīgu izdevumu atmaksa” ( ), ir saderīgs ar šo principu.

54. Tomēr no Apstrīdētā lēmuma skaidri izriet, ka šajā lietā piemērotais samazinājums tieši atbilst Kopienas finansējuma summai, par kādu saskaņā ar Komisijas veiktajiem aprēķiniem tika veikti pārkāpumi ar konkrētu ietekmi un, es atkārtoju vēlreiz, ko Īrijas valdība nav apstrīdējusi.

55. Līdz ar to es secinu, ka arī trešais prasības pamats ir jānoraida.

D – Par tiesiskās paļāvības un tiesiskās drošības principa pārkāpumu

56. Izvirzot ceturto, proti, pēdējo prasības pamatu, prasītāja valdība apgalvo, ka sarakstes laikā, kas notika 2001. un 2002. gadā pēc Komisijas dienestu veiktajām pārbaudēm, šie dienesti lūdza Īrijas iestādēm pārbaudīt lūgumus par finansējumu, ko skāra iepriekš minētās pārbaudes. Šādas darbības rezultātā, pēc Īrijas valdības domām, radās tiesiska paļāvība par to, ka Komisija piekritīs paskaidrojumiem un precizējošiem aprēķiniem, ko tā pati lūdza iesniegt, un nesamazinās ESF sniegto finansiālo atbalstu. Turklāt šo tiesisko paļāvību pastiprina tas, ka iepriekšējo pārbaužu laikā par ESF finansēto programmu īstenošanu Īrijā, Komisija grāmatvedības prakses novērtēšanā izvēlējās citādu, ne tik stingru pieeju.

57. Prasītāja valdība piebilst, ka, neizpildot sagaidāmo, Komisija pārkāpa arī tiesiskās drošības principu. Šis princips tika pārkāpts arī ar to, ka ar Apstrīdēto lēmumu tika piemērotas normas, kuras faktisko apstākļu rašanās brīdī spēkā esošajos tiesību aktos paredzētas nebija, it īpaši pieņemot, ka 1999. gada 31. decembrī ESF rēķini bija galīgi noslēgti un ka pēc šī datuma nekādi grozījumi vairs nevarēja tikt veikti.

58. Savukārt es atgādinu, ka atbilstoši Kopienu judikatūrai uz tiesiskās paļāvības principu var atsaukties jebkura privātpersona, kas “atrodas tādā situācijā, no kuras izriet, ka Kopienas administrācija, šai personai sniedzot precīzus solījumus, rada tai pamatotas cerības” ( ).

59. Tomēr no pašas Īrijas valdības iesniegtajiem dokumentiem nevar secināt, ka Komisija tai būtu sniegusi jebkādus solījumus par to, ka šajā lietā pārkāpumu finanšu un grāmatvedības praksē nav bijuši un/vai ka tā nesamazinās Kopienas finansējumu. Tādējādi iepriekš minētajā revīzijas ziņojumā Komisijas dienesti nepārprotami secināja, ka konstatētie pārkāpumi izraisīja lūgumu par pārmērīgu līdzfinansējumu no ESF un tajā bija jāveic finanšu korekcijas.

60. Pretēji tam, ko iesaka Īrijas valdība, es izslēdzu iespēju, ka jebkāda tiesiska paļāvība varētu tikt pamatota ar to, ka iepriekšējo pārbaužu Īrijā laikā Komisijas dienesti nekonstatēja pārkāpumus ESF piešķirtā Kopienas finansiālā atbalsta pārvaldībā. Tiesa vairākas reizes jau ir nospriedusi, ka, “ja Komisija ir bijusi iecietīga pret pārkāpumiem taisnīguma iemeslu dēļ, attiecīgai dalībvalstij nerodas nekādas tiesības pieprasīt tādu pašu attieksmi attiecībā uz pārkāpumiem, kas tiks izdarīti nākamā finanšu gada laikā, atsaucoties uz tiesiskās drošības vai tiesiskās paļāvības aizsardzības principu” ( ). Tādējādi gadījumos, kad Komisija iepriekšējās pārbaudēs šādus pārkāpumus nav atklājusi ( ), ir jāpastāv būtiskākam iemeslam.

61. Līdz ar to no tā es secinu, ka, pieņemot Apstrīdēto lēmumu, Komisija tiesiskās paļāvības principu nav pārkāpusi.

62. Visbeidzot, attiecībā uz tiesiskās drošības principu es atgādinu, ka tā piemērošana paredz, ka “tiesību normas ir skaidras un precīzas”, un tā mērķis ir “garantēt situāciju un tiesisko attiecību, uz ko attiecas Kopienu tiesības, paredzamību” ( ). Tomēr es nesaskatu, kā šajā lietā šis princips varēja tikt pārkāpts, jo – kā es to norādīju iepriekš – spēkā esošās normas skaidri paredzēja, pirmkārt, iespēju samazināt finansiālo atbalstu tādu struktūrfondu pārvaldības pārkāpumu gadījumā, kādus Komisija konstatēja šajā lietā (skat. šo secinājumu 30.–36. punktu un 44. un 45. punktu), un, otrkārt, ka pēc 1999. gada 31. decembra finansiālajos plānos nevarēja veikt nekādus grozījumus, jo – kā es jau norādīju 38. punktā – šie plāni bija galīgi noslēgti.

63. Līdz ar to no tā es secinu, ka arī ceturtais pamats nav pamatots un tas ir jānoraida, noraidot visu prasību kopumā.

V – Par tiesāšanās izdevumiem

64. Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un, ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus par šo prasību, secinu, ka Komisijas prasījumi ir jāapmierina.

VI – Secinājumi

65. Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, iesaku Tiesai prasību noraidīt un piespriest Īrijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.