Lieta T-191/07

Anheuser-Busch, Inc.

pret

Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

“Kopienas preču zīme — Iebildumu process — Kopienas vārdiskas preču zīmes “BUDWEISER” reģistrācijas pieteikums — Starptautiskas agrākas vārdiskās un grafiskās preču zīmes “BUDWEISER” un “Budweiser Budvar” — Relatīvi atteikuma pamatojumi — Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts — Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana — Regulas Nr. 40/94 43. panta 2. un 3. punkts — Tiesību uz aizstāvību pārkāpums — Pamatojums — Regulas Nr. 40/94 73. pants — Dokumentu novēlota iesniegšana — Rīcības brīvība, ko piešķir Regulas (EK) Nr. 40/94 74. panta 2. punkts”

Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2009. gada 25. marta spriedums II ‐ 696

Sprieduma kopsavilkums

Saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 73. panta otro teikumu Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju padome var pamatot savu lēmumu tikai ar faktiskajiem vai tiesību apstākļiem, par kuriem lietas dalībnieki varēja iesniegt savus apsvērumus. Minētā norma Kopienas preču zīmju tiesību ietvaros nostiprina vispārējo tiesību uz aizstāvību aizsardzības principu, saskaņā ar kuru publisko iestāžu lēmumu adresātiem, kuru intereses tie būtiski skar, ir jāsniedz iespēja lietderīgi darīt zināmu savu viedokli. Turklāt tiesības tikt uzklausītam attiecas uz visiem faktiskajiem un tiesību apstākļiem, pamatojoties uz kuriem, tiek pieņemts lēmums, bet ne uz galīgo nostāju, ko iestāde grasās paust. Tādējādi Apelāciju padomei nav pienākuma uzklausīt prasītāju par faktu vērtējumu, kas iekļauts galīgajā nostājā. (sal. ar 33.–35. punktu)

No Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 74. panta 2. punkta redakcijas izriet, ka saskaņā ar vispārēju noteikumu un, ja vien nav noteikts pretējais, faktu un pierādījumu iesniegšana, ko veic lietas dalībnieki, ir iespējama arī pēc Regulas Nr. 40/94 normās noteiktā termiņa beigām un ka Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) nekādā veidā nav aizliegts ņemt vērā faktus un pierādījumus, kas ir izvirzīti vai iesniegti novēloti. Tomēr no minētās normas formulējuma arī noteikti izriet, ka šāda novēlota faktu un pierādījumu izvirzīšana vai iesniegšana nepiešķir beznosacījuma tiesības attiecīgajam lietas dalībniekam pieprasīt Birojam, lai tas šos faktus vai pierādījumus ņemtu vērā. Precizējot, ka Birojs “var” šādā gadījumā izlemt neņemt vērā šādus faktus un pierādījumus, Regulas Nr. 40/94 74. panta 2. punkts piešķir tam plašu rīcības brīvību lemt, motivējot savu lēmumu šajā jautājumā, vai šāda informācija ir vai nav ņemama vērā. Gadījumā, kad Birojam ir jālemj iebildumu procesa kontekstā, tam it īpaši ir jāsniedz pamatojums šādas informācijas ņemšanai vērā, ja tas uzskata, ka, pirmkārt, šī novēloti iesniegtā informācija varētu būt ļoti svarīga attiecībā uz tā izskatāmā iebildumu procesa iznākumu un, otrkārt, ja procesa stadija, kurā šī iesniegšana notikusi, un pārējie apstākļi pieļauj šīs informācijas ņemšanu vērā. (sal. ar 82. punktu)

Interpretējot faktiskas izmantošanas jēdzienu Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 43. panta 2. punkta izpratnē, jāņem vērā fakts, ka prasības, saskaņā ar kuru agrākai preču zīmei ir jābūt faktiski izmantotai, lai to varētu pretstatīt Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumam, ratio legis ir mazināt konfliktus starp divām preču zīmēm, ja vien nav ekonomiski pamatota iemesla, kas izriet no preču zīmes faktiskas izmantošanas tirgū. Turpretī minētā prasība neparedz ne vērtēt uzņēmuma komercdarbības panākumus, ne kontrolēt uzņēmuma ekonomisko stratēģiju, ne arī sniegt aizsardzību preču zīmēm tikai tad, ja to komerciālā izmantošana sasniedz kvantitatīvi nozīmīgu apjomu. Preču zīme ir faktiski izmantota, ja tā izmantota atbilstoši tās pamata funkcijai, t.i., garantēt to preču vai pakalpojumu identitāti, attiecībā uz kuru tā ir reģistrēta, lai radītu vai saglabātu šo preču vai pakalpojumu noietu, izslēdzot simboliska rakstura izmantošanu, kuras vienīgais mērķis ir saglabāt preču zīmes piešķirtās tiesības. Šajā sakarā noteikums attiecībā uz faktisku izmantošanu prasa, ka šai preču zīmei, kas ir aizsargāta konkrētajā teritorijā, jābūt izmantotai publiski un ārēji. (sal. ar 99. un 100. punktu)

Preču zīmes faktiskās izmantošanas rakstura vērtējums Regulas Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi 43. panta 2. punkta izpratnē ir jābalsta kopumā uz visiem faktiem un apstākļiem, kas ir atbilstoši, lai noskaidrotu tās patieso komerciālo izmantošanu, it īpaši izmantošanu, ko attiecīgajā ekonomiskajā sektorā uzskata par pamatotu, lai saglabātu vai radītu tirgus daļas ar preču zīmi aizsargātajām precēm vai pakalpojumiem, šo preču vai pakalpojumu raksturu, tirgus raksturojumu, preču zīmes izmantošanas apjomu un biežumu. Attiecībā uz apjomu, kādā tikusi izmantota agrākā preču zīme, arī jāņem vērā tostarp, pirmkārt, visu izmantošanas darījumu komerciālais apjoms un, otrkārt, izmantošanas laikposma ilgums, kā arī izmantošanas biežums. Jautājums par to, vai izmantošana no kvantitatīvā viedokļa ir pietiekama, lai saglabātu vai radītu tirgus daļu precēm vai pakalpojumiem, kurus aizsargā preču zīme, ir atkarīgs no vairākiem faktoriem un katra atsevišķa gadījuma izvērtēšanas. Šo preču un pakalpojumu iezīmes, preču zīmes izmantošanas biežums vai regularitāte, tas, vai preču zīme ir izmantota visu īpašnieka identisko preču vai pakalpojumu tirdzniecībā vai arī tikai daļā no tiem, vai pierādījumi, kurus var iesniegt īpašnieks, ir faktori, kurus var ņemt vērā. Lai šajā gadījumā pārbaudītu, vai agrākā preču zīme ir faktiski izmantota, ir jāveic visaptverošs vērtējums, ņemot vērā visus faktorus, kam šajā gadījumā ir nozīme. Turklāt preču zīmes faktisko izmantošanu nevar pierādīt, pamatojoties uz varbūtībām vai pieņēmumiem, bet tā ir jāpierāda ar stingriem un objektīviem pierādījumiem par efektīvu un pietiekamu preču zīmes izmantošanu attiecīgajā tirgū. (sal. ar 101.–105. punktu)