ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Vai ar šo mērķi ir saderīgs tas, ka vilkam tiek nodrošināta atšķirīga aizsardzība atkarībā no tā, vai tas ir sastopams uz ziemeļiem vai dienvidiem no Douru upes, ņemot vērā, (i) ka no zinātniska skatpunkta šī nošķiršana pašlaik tiek uzskatīta par neatbilstīgu, (ii) ka [vilka] aizsardzības statusa novērtējums trīs Spānijas reģionos – Alpu, Atlantijas okeāna un Vidusjūras reģionā – laikposmā no 2013. līdz 2018. gadam bija nelabvēlīgs, (iii) ka šai sugai ir nodrošināta stingra aizsardzība praktiski visās dalībvalstīs, it īpaši ar to kopējā reģionā Portugālē un (iv) ka Eiropas Savienības Tiesas judikatūru par dabisko izplatības areālu un teritoriālo darbības jomu, kas ir jāņem vērā aizsardzības statusa novērtējumā, būtu saderīgāk ar minēto direktīvu – neaizmirstot– arī tās 2. panta 3. punktu –, ka vilks būtu iekļauts II un IV pielikumā, nenošķirot reģionus uz ziemeļiem vai dienvidiem no Douru upes, ka tādējādi tā gūstīšana un nonāvēšana būtu iespējama tikai tad, ja nav cita apmierinoša risinājuma atbilstoši 16. pantā paredzētajiem nosacījumiem un prasībām? Ja šāda nošķiršana tiktu atzīta par pamatotu,
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 20. jūnijā iesniedza Conseil d'État (Francija) – Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance/Bricolage Investissement France SA

(Lieta C-408/22)

(2022/C 340/27)

Tiesvedības valoda – franču

Iesniedzējtiesa

Conseil d'État

Pamatlietas puses

Prasītājs: Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance

Atbildētājs: Bricolage Investissement France SA

Prejudiciālie jautājumi

Vai Līguma par Eiropas Savienības darbību 49. pantam ir pretrunā dalībvalsts tiesību akti par vienotas aplikšanas ar nodokļiem sistēmu, saskaņā ar kuru mātesuzņēmums, kas izmanto šo sistēmu, ir tiesīgs piemērot neitralizāciju attiecībā uz izdevumu un izmaksu proporcijas atkārtotu iekļaušanu, saistībā ar dividendēm, ko šis mātesuzņēmums ir saņēmis no vienotās aplikšanas ar nodokļiem sistēmā iesaistītajiem uzņēmumiem rezidentiem, kā arī, lai ņemtu vērā 2015. gada 2. septembra spriedumu Groupe Steria SCA (C-386/14), saistībā ar dividendēm, kas tikušas saņemtas no meitasuzņēmumiem, kas reģistrēti citā dalībvalstī, uz kuriem, ja tie būtu bijuši rezidenti, objektīvi – pēc to izvēles – attiektos vienotas aplikšanas ar nodokļiem sistēmas piemērošana, bet saskaņā ar kuru nav tiesību uz šo neitralizāciju tādam meitasuzņēmumam rezidentam, kurš, neraugoties uz to, ka pastāv tādas ar kapitālu saistītas saiknes ar citām vienībām, kuras ir rezidentes, kas ļauj izveidot grupu, kas tiek vienoti aplikta ar nodokli, nav izvēlējies piederēt šādai grupai gan saistībā ar dividendēm, kuras tam izmaksā meitasuzņēmumi rezidenti, gan kuras tiek saņemtas no meitasuzņēmumiem, kas reģistrēti citās dalībvalstīs un kuri atbilst citiem vienotās aplikšanas ar nodokļiem sistēmas piemērošanas kritērijiem, kas nav rezidences kritērijs?
—

atcelt Komisijas Lēmumu C(2017) 1742, final, (2017. gada 17. marts), par LESD 101. panta, EEZ līguma 53. panta un Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas Nolīguma par gaisa transportu 8. panta piemērošanu (Lieta COMP/39258 – Kravu aviopārvadājumi) (turpmāk tekstā – “lēmums”), pilnībā, ciktāl tas attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzējām, vai, pakārtoti, atcelt lēmumu daļēji tiktāl, ciktāl: — lēmuma 1. pant 2. punkta (q)/(r) un 1. panta 3. punkta (q)/(r) apakšpunkti ir balstīti uz to, ka Komisijas kompetencē ietilpst LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošana Savienībā/EEZ ienākošajiem kravu aviopārvadājumu pakalpojumiem un līdz ar to – samazināt apelācijas sūdzības iesniedzējām piemēroto naudas sodu līdz 64 600 000 EUR apmēram vai apmēram, kādu Tiesa uzskata par atbilstošu; — lēmumā ir atzīts, ka WOW aliansē īstenotā rīcība ir vienota un turpināta pārkāpuma daļa, un līdz ar to – samazināt apelācijas sūdzības iesniedzējām piemēroto naudas sodu vēl par 15 %, pamatojoties uz Vispārējās tiesas analīzi par ierobežoto dalību pārkāpumā, vai kāda cita iemesla dēļ, ko Tiesa atzīst par atbilstošu; — lēmumā ir atzīts, ka rīcība saistībā ar komisiju papildmaksām ir vienota un turpināta pārkāpuma daļa, un līdz ar to – samazināt apelācijas sūdzības iesniedzējām piemēroto naudas sodu vēl par 15 % atbilstoši ierobežotas dalības pārkāpumā pieejai, kas izmantota lēmumā un pārsūdzētajā spriedumā, vai par jebkādu citu summu, ko Tiesa atzīst par atbilstošu;
2)

Vai novērtējot, vai kompleksā ceļojuma līguma izbeigšanas brīdī galamērķa vietā vai tās tiešā tuvumā pastāv nenovēršami un ārkārtas apstākļi un vai tie būtiski ietekmē kompleksā ceļojuma izpildi: i) jāņem vērā tikai objektīvi apstākļi, proti, būtiska ietekme uz kompleksā ceļojuma izpildi, kas saistīta tikai ar objektīvu neiespējamību, un tā ir jāinterpretē tādējādi, ka tā attiecas tikai uz gadījumiem, kad līguma izpilde kļūst gan fiziski un juridiski neiespējami, vai tomēr tas attiecas arī uz gadījumiem, kad līguma izpilde nav neiespējama, bet (šajā gadījumā pamatotu baiļu dēļ inficēties ar Covid-19) kļūst sarežģīta un/vai ekonomiski neefektīva (attiecībā uz ceļotāju drošību, risku viņu veselībai un/vai dzīvībai, iespēju sasniegt brīvdienu ceļojuma mērķus); ii) vai arī ir svarīgi subjektīvi faktori, piemēram, tas, ka pieaugušie ceļo kopā ar bērniem, kas jaunāki par 14 gadiem, vai piederība paaugstināta riska grupai ceļotāja vecuma vai veselības stāvokļa dēļ un tā tālāk? Vai ceļotājam ir tiesības izbeigt kompleksā ceļojuma līgumu, ja pandēmijas un ar to saistīto apstākļu rezultātā, pēc vidusmēra ceļotāja domām, ceļojums uz galamērķi un no tā kļūst nedrošs, rada ceļotājam neērtības vai rada viņam vai viņai ir pamatotas bailes no apdraudējuma veselībai vai inficēšanās ar bīstamu vīrusu?
2)

ja atbilde uz šo pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai Pamatlēmuma 2002/584/TI 1. panta 2. un 3. punkts un 3. un 4. pants – ciktāl tie uzliek pienākumu nodot māti, saraujot saikni ar nepilngadīgiem bērniem, kas dzīvo kopā ar viņu, un neņemot vērā best interest of the child [bērna intereses] – ir saderīgi ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. pantu un 24. panta 3. punktu, ņemot vērā arī Eiropas Cilvēktiesību Tiesas judikatūru par ECTK 8. pantu un dalībvalstu kopīgas konstitucionālās tradīcijas?
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 16. maijā iesniedza High Court (Īrija) – Friends of the Irish Environment CLG/Minister for Agriculture, Food and the Marine, Īrija un Attorney General

(Lieta C-330/22)

(2022/C 284/22)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

High Court (Īrija)

Pamatlietas puses

Prasītājs: Friends of the Irish Environment CLG

Atbildētāji: Minister for Agriculture, Food and the Marine, Īrija un Attorney General

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai gadījumos, kad 2020. gada regula (1) ir aizstāta un/vai valsts īstenošanas pasākumu termiņš ir beidzies, uz tiem ir jāatsaucas lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu?

2) Vai Padomes Regulas 2020/123/ES IA pielikums ir spēkā neesošs, ņemot vērā Regulas (ES) Nr. 1380/2013 (2) (“KZP regula”) mērķus un uzdevumus un it īpaši KZP regulas 2. panta 1. punktu un 2. panta 2. punktu, tostarp 2. panta 2. punkta otrā teikuma mērķi un labas pārvaldības principus, kas izklāstīti KZP regulas 3. panta c) un d) apakšpunktā (tostarp to, ciktāl tas attiecas uz krājumiem, attiecībā uz kuriem ir nepieciešama piesardzīga pieeja), interpretējot kopsakarā ar KZP regulas 9., 10., 15. un 16. pantu un tās apsvērumiem un 1., 2., 3., 4., 5., 8. un 10. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā 2019/472 (3), ar kuru izveido daudzgadu plānu zivju krājumiem rietumu ūdeņos (“Rietumu ūdeņu regula”), ciktāl 2020. gada regulā noteiktais kopējās pieļaujamās nozvejas (KPN) apjomi neatbilst ieteikumam par nulles nozveju attiecībā uz maksimālo ilgtspējīgas ieguves apjomu (MSY), ko Starptautiskā Jūras pētniecības padome (ICES) noteikusi attiecībā uz atsevišķām sugām?

(1) Padomes Regula (ES) 2020/123 (2020. gada 27. janvāris), ar ko 2020. gadam nosaka konkrētu zivju krājumu un zivju krājumu grupu zvejas iespējas, kuras piemērojamas Savienības ūdeņos un – attiecībā uz Savienības zvejas kuģiem – konkrētos ūdeņos, kas nav Savienības ūdeņi (OV 2020, L 25, 1. lpp.).

(2) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1380/2013 (2013. gada 11. decembris) par kopējo zivsaimniecības politiku un ar ko groza Padomes Regulas (EK) Nr. 1954/2003 un (EK) Nr. 1224/2009 un atceļ Padomes Regulas (EK) Nr. 2371/2002 un (EK) Nr. 639/2004 un Padomes Lēmumu 2004/585/EK (OV 2013, L 354, 22. lpp.).

(3) OV 2019, L 83, 1. lpp.
—

atzīt, ka attiecībā uz visām šīm zonām Portugāle nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir uzlikti ar Direktīvas 2008/50/EK 23. panta 1. punktu gan pašu par sevi, gan lasot to kopsakarā ar minētās direktīvas XV pielikuma A daļu, un it īpaši tai no 23. panta 1. punkta otrās daļas izrietošo pienākumu veikt piemērotus pasākumus, lai pārsnieguma laiks būtu pēc iespējas īsāks;
2)

Ja uz pirmo jautājumu ir jāatbild noliedzoši vai uz to nav jāatbild – vai dobo profilu izcelsmes noteikums pārkāpj SMK (2) 60. panta 2. punktu, 284. pantu un LESD 290. pantu, jo: a) tam trūkst pamatojuma, b) tas ir pārāk neskaidrs, vai c) no izcelsmes pamatojuma ir izslēgtas apstrādes darbības, kas saskaņā ar SMK 60. panta 2. punktu būtu izcelsmi nosakošas[?]
3.

a. Vai Direktīvas 2013/32/ES 46. panta 1. punkta a) apakšpunkta ii) ievilkums ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesiskā aizsardzība tiesā saistībā ar atbildīgās iestādes lēmumu par pieteikuma nepieņemamību Direktīvas 2013/32/ES 33. panta 2. punkta d) apakšpunkta un 40. panta 5. punkta izpratnē nozīmē tikai pārbaudi, vai atbildīgā iestāde ir pareizi prezumējusi nosacījumus attiecībā uz to, ka turpmāku patvēruma pieteikumu saskaņā ar Direktīvas 2013/32/ES 33. panta 2. punkta d) apakšpunktu un 40. panta 2. un 5. punktu var uzskatīt par nepieņemamu? b. Ja atbilde uz trešā jautājuma a) daļu ir noliedzoša, vai Direktīvas 2013/32/ES 46. panta 1. punkta a) apakšpunkta ii) ievilkums ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesiskā aizsardzība tiesā saistībā ar lēmumu par pieteikuma nepieņemamību nozīmē arī pārbaudi, vai ir izpildīti nosacījumi starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai Direktīvas 2011/95/ES 2. panta b) punkta izpratnē, ja tiesa, veicot izvērtējumu, konstatē, ka nav izpildīti nosacījumi, lai turpmāku patvēruma pieteikumu noraidītu kā nepieņemamu? c. Ja atbilde uz trešā jautājuma b) daļu ir noliedzoša, vai šāds tiesas spriedums nozīmē, ka ir jābūt izpildītam nosacījumam, ka pieteikuma iesniedzējam pirms tam ir tikušas piešķirtas īpašas procesuālās garantijas, kā tas ir noteikts Direktīvas 2011/95/ES 40. panta 3. punkta trešajā teikumā, skatot to kopsakarā ar II nodaļas noteikumiem? Vai tiesa pati var īstenot šo procedūru vai arī tai šī procedūra – vajadzības gadījumā pēc tiesvedības apturēšanas – ir jādeleģē atbildīgajai iestādei? Vai pieteikuma iesniedzējs var atteikties no šo procesuālo garantiju ievērošanas?
—

atcelt EIB 2018. gada 11. oktobra lēmumu, ar kuru apelācijas sūdzības iesniedzējam tika atteikti ģimenes pabalsti (it īpaši ieskaitot izmaksas par bērnu dārzu un CPE [bērnu aprūpes centru], ko EIB esot nepamatoti atskaitījusi no apelācijas sūdzības iesniedzēja atalgojuma par 2019. gada novembri) un atvasinātās finansiālās tiesības (it īpaši ieskaitot nodokļu atlaides un medicīnisko izdevumu atmaksu par apelācijas sūdzības iesniedzēja apgādībā esošajiem bērniem);
C 222/21

Apelācijas sūdzība, ko 2022. gada 5. aprīlī Eiropas Komisija iesniedza par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2022. gada 26. janvāra spriedumu lietā T-286/09 RENV Intel Corporation/Komisija

(Lieta C-240/22 P)

(2022/C 222/32)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Komisija (pārstāvji: F. Castillo de la Torre, N. Khan, M. Kellerbauer un C. Sjödin)

Pārējie lietas dalībnieki: Intel Corporation Inc., Association for Competitive Technology, Inc., Union fédérale des consommateurs – Que choisir (UFC – Que choisir)

Prasījumi

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

— atcelt pārsūdzēto spriedumu, izņemot tā rezolutīvās daļas 3) punktu;

— nodot lietas atpakaļ izskatīšanai Vispārējai tiesai;

— atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.

Pamati un galvenie argumenti

Apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza sešus pamatus.

Par pirmo apelācijas sūdzības pamatu: pārsūdzētajā spriedumā pārbaudot lēmumā (1) ietvertā vērtējuma, kas attiecas uz seguma un ilguma kritērijiem, tvērumu, ir pieļauta ultra petita. Turklāt pārsūdzētā spriedumā esot pieļauta tiesību kļūda, ciktāl tajā esot noraidīts jebkurš visaptverošs vērtējums attiecībā uz Intel rīcības spēju ierobežot konkurenci, ņemot vērā visus būtiskos lietas apstākļus, un kļūdaini interpretētas šajā ziņā Vispārējās tiesas 2017. gada 6. septembra spriedumā Intel/Komisija (C-413/14 P, EU:C:2017:632) sniegtās vadlīnijas.

Par otro apelācijas sūdzības pamatu: pārsūdzētajā spriedumā pārbaudot lēmumā veikto “tikpat efektīva konkurenta” testu (turpmāk tekstā – “TEK tests”), esot pārkāptas Komisijas tiesības uz aizstāvību.

Par trešo apelācijas sūdzības pamatu: pārsūdzētajā spriedumā pārbaudot lēmumā veikto TEK testu saistībā ar Dell, esot pieļauta kļūda attiecībā uz pierādījumu standartu, izkropļota pierādījumu skaidra nozīme, piemērota pretrunīga argumentācija un pārkāptas Komisijas tiesības uz aizstāvību.

Par ceturto apelācijas sūdzības pamatu: pārsūdzētajā spriedumā pārbaudot lēmumā veikto TEK testu saistībā ar Hewlett-Packard Company, esot pielauta kļūda attiecībā uz pierādījumu standartu, pārkāptas Komisijas tiesības uz aizstāvību un pieļautas vairākas citas tiesību kļūdas.

Par piekto apelācijas sūdzības pamatu: pārsūdzētajā spriedumā pārbaudot lēmumā veikto TEK testu saistībā ar Lenovo, esot pieļauta kļūda attiecībā uz TEK testa un LESD 102. panta interpretāciju, sagrozīti pierādījumi un pārkāptas Komisijas tiesības uz aizstāvību.

Par sesto apelācijas sūdzības pamatu: ciktāl pārsūdzētais spriedums – nolūkā daļēji atcelt lēmumu – balstīts uz lēmumā veiktā TEK testa pārbaudi, minētajā spriedumā neesot pienācīgi apsvērta tajā ietverto atziņu ietekme uz TEK testu.

(1) Komisijas 2009. gada 13. maija Lēmums C(2012) 3726, galīgā redakcija, par procedūru saskaņā ar [LESD 102.] pantu un EEZ līguma 54. pantu (Lieta COMP/C–3/37.990 – Intel).
C 237/40

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 8. aprīlī iesniedza High Court (Īrija) – Z.K. un M.S./The Minister for Justice and Equality

(Lieta C-248/22)

(2022/C 237/51)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

High Court (Īrija)

Pamatlietas puses

Prasītāji: Z.K. un M.S.

Atbildētājs: The Minister for Justice and Equality

Prejudiciālais jautājums

Vai Padomes Direktīva 2004/38/EK (1) aizliedz vienlaicīgi piešķirt atvasinātas uzturēšanās tiesības Eiropas Savienības pilsoņa, kurš likumīgi izmanto savas tiesības brīvi pārvietoties kā darba ņēmējs saskaņā ar šo direktīvu, laulātajam, kurš dzīvo šķirti, un tā faktiskajam pastāvīgajam partnerim?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/38/EK (2004. gada 29. aprīlis) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV 2004, L 158, 77. lpp.).
1)

Vai Savienības tiesības un it īpaši Līguma par Eiropas Savienības darbību 18. pants, Līguma par Eiropas Savienības darbību 45. pants, Regulas (ES) Nr. 492/11 (1) 7. panta 2. punkts, Direktīvas 2003/109 (2) 11. panta 1. punkta d) apakšpunkts, Direktīvas 2011/95 (3) 29. pants, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 34. pants, Eiropas Padomes Sociālās hartas 30. un 31. pants nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds ir ietverts 2019. gada 28. janvāra Dekrētlikuma Nr. 4, kas ir apstiprināts ar grozījumiem ar 2019. gada 28. marta Likumu Nr. 26, 7. panta 1. punktā, to skatot kopā ar 2. panta 1. punkta a) apakšpunktu, daļā, kurā piekļuvei pabalstam “pamata ienākumi” ir paredzēts nosacījums par dzīvesvietu Itālijā vismaz 10 gadus (no kuriem pēdējos divus gadus, skaitot no pieteikuma iesniegšanas brīža un uz visu pabalsta izmaksas laiku, dzīvesvietai Itālijā ir jābūt nepārtrauktai), tādējādi paredzot nelabvēlīgāku attieksmi pret tādiem Itālijas valstspiederīgajiem, Eiropas Savienības valstu valstspiederīgajiem ar uzturēšanās tiesībām vai pastāvīgās uzturēšanās tiesībām vai Itālijā pastāvīgi dzīvojošiem trešo valstu valstspiederīgajiem, kuru dzīvesvieta Itālijā ir mazāk nekā desmit gadi vai desmit gadi, no kuriem pēdējie divi nav bijuši nepārtraukti, salīdzinot ar tādu pašu personu kategorijām, kuru dzīvesvieta Itālijā ir 10 gadi, no kuriem pēdējos divus gadus dzīvesvieta Itālijā ir bijusi nepārtraukta? Gadījumā, ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša:
2)

Lai nodrošinātu, ka tiek ievērots Regulas (ES) Nr. 1308/2013 153. panta 2. punkta c) apakšpunktā izklāstītais princips, ka ražotāju organizācijas biedri demokrātiski uzrauga savu organizāciju un tās pieņemtos lēmumus: — Vai, izvērtējot organizācijas biedru neatkarību, ir jāņem vērā tikai tas, vai līdzdalība to pamatkapitālā ir vienai un tai pašai fiziskai vai juridiskai personai, vai tomēr ir jāņem vērā arī citas saites, piemēram, attiecībā uz biedriem, kuri nav ražotāji, to piederība tai pašai arodbiedrību konfederācijai, vai attiecībā uz biedriem, kas ir ražotāji, vadības pienākumu pildīšana šādā konfederācijā? — Vai, lai konstatētu, ka izšķirošo ietekmi organizācijā faktiski īsteno tās biedri, kas ir ražotāji, pietiek ar to, ka pēdējiem minētajiem ir balsstiesību vairākums, vai tomēr ir jāpārbauda, vai viena vai vairāku biedru, kas nav ražotāji, balsstiesību daļa balsu sadalījumā starp patiesi neatkarīgajiem biedriem dod tiem iespēju pat bez balsu vairākuma īstenot izšķirošo ietekmi pār ražotāju organizācijas pieņemtajiem lēmumiem?
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 28. janvārī iesniedza Curtea de Apel Craiova (Rumānija) – NR/Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Craiova

(Lieta C-58/22)

(2022/C 213/29)

Tiesvedības valoda – rumāņu

Iesniedzējtiesa

Curtea de Apel Craiova

Pamatlietas puses

Apelācijas sūdzības iesniedzēja – apsūdzētā: NR

Otra iesaistītā puse: Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Craiova

Prejudiciālie jautājumi

Vai ne bis in idem princips, kas ir garantēts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 50. pantā, kopsakarā ar Rumānijas pienākumiem novērst SPM (Eiropas Komisijas Lēmums 2006/928) norādītos trūkumus, ir jāinterpretē tādējādi, ka lēmums izbeigt izskatīšanu, ko izdevusi prokuratūra pēc būtisku pierādījumu iegūšanas attiecīgajā lietā, liedz veikt jebkuru citu kriminālvajāšanu par to pašu nodarījumu, lai gan tas citādi kvalificēts juridiski, pret vienu un to pašu personu, jo lēmums ir galīgs, izņemot gadījumus, kad tiek konstatēts, ka izskatīšanas izbeigšanas pamatā esošais apstāklis nepastāv vai arī ja ir atklājušies jauni fakti vai apstākļi, no kuriem izriet, ka izskatīšanas izbeigšanas pamatā esošais apstāklis vairs nepastāv?
2)

Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša un tādējādi politiskais viedoklis pats par sevi jau ir pietiekams, lai to atzītu par politiskajiem uzskatiem, kāda nozīme ir jāpiešķir šā politiskā viedokļa, domu vai pārliecības stiprumam un ārvalstnieka ieinteresētībai veikt no tā izrietošās darbības patvēruma pieteikuma izskatīšanas un izvērtēšanas procesā, proti, pārbaudot, cik reālas ir šā pieteicēja apgalvotās bailes no vajāšanas?
1.

a) Vai, interpretējot Vispārīgās datu aizsardzības regulas (1) 6. panta 1. punkta b) un f) apakšpunktu, ir jāsecina, ka publiskas personālsabiedrības gadījumā, lai konstatētu biedra “leģitīmu interesi” par visiem biedriem, kuri savu dalību īsteno ar fiduciāra starpniecību, saņemt viņu kontaktinformāciju un informāciju par viņu līdzdalības apmēru publiskajā personālsabiedrībā un lai no personālsabiedrības līguma varētu secināt attiecīgas līgumsaistības, pietiek ar to, ka viņš piedalās sabiedrībā kā biedrs, kurš tajā nepiedalās personiski, kura atbildība ir ierobežota un kurš nepiedalās sabiedrības vadībā? b) Vai arī šādos apstākļos leģitīmā interese ir ierobežota tikai ar informācijas iegūšanu no sabiedrības par tiem netiešajiem biedriem, kuriem nav ierobežota atbildība, bet kuriem pieder minimālā kvota, kas vismaz ļauj ietekmēt sabiedrības nākotni?
1)

Vai Comitato nazionale per la gestione della Direttiva 2003/87/CE e per il supporto nella gestione delle attività di progetto del protocollo di Kyoto [Valsts komitejas Direktīvas 2003/87/EK (1) ieviešanai un ar Kioto protokolu saistīto projektu darbību pārvaldības atbalstam] pieņemtais lēmums, ņemot vērā pieņemšanas procedūru un it īpaši Deleģētajā regulā (ES) 2019/331 (2) paredzēto dialoga mehānismu ar Eiropas Komisiju saistībā ar iekārtu iekļaušanu CO2 kvotu sadales sarakstā, var tikt patstāvīgi apstrīdēts Eiropas Savienības Vispārējā tiesā saskaņā ar LESD 263. panta ceturto daļu, ja apstrīdētais akts rada saistošas juridiskās sekas un tieši skar saimnieciskās darbības subjektu prasītāju?
C 191/23

Prasība, kas celta 2022. gada 4. martā – Eiropas Komisija/Dānijas Karaliste

(Lieta C-167/22)

(2022/C 191/29)

Tiesvedības valoda – dāņu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji: L. Grønfeldt un P. Messina)

Atbildētāja: Dānijas Karaliste

Prasījumi

Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

— atzīt, ka, ierobežojot līdz 25 stundām maksimālo laikposmu, kurā ir atļauts novietot transportlīdzekli valsts autostrāžu tīkla atpūtas vietās, Dānijas Karaliste nav izpildījusi savus pienākumus atbilstoši normām par transporta pakalpojumu sniegšanas brīvību, kas noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1072/2009 (1) 1., 8. un 9. pantā;

— piespriest Dānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Komisija apgalvo, ka 25 stundu noteikums, lai arī nebūdams tieša diskriminācija, tomēr esot pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums, jo šis noteikums nevienādi ietekmējot Dānijas pārvadātājus un ārvalstu pārvadātājus. Autovadītājiem, kas strādā pie ārvalstu pārvadātājiem, būs grūtāk izpildīt pienākumus saistībā ar transportlīdzekļa vadīšanas un atpūtas laikposmiem, kas izriet no ES tiesībām, it īpaši no Regulas (EK) Nr. 561/2006 (2), nekā autovadītājiem, kas strādā pie Dānijas pārvadātājiem, kuriem Dānijā ir darbības centri, kuros autovadītāji var atgriezties un stāvēt atpūtas laikā.

Komisija uzskata, ka šo noteikumu nevar pamatot ar Dānijas izvirzītajiem mērķiem – (i) nodrošināt lielāku iespēju autovadītājiem izmantot savas pārtraukumus un īsus atpūtas periodus, (ii) novērst nelikumīgu un bīstamu transportlīdzekļa novietošanu autostrāžu stāvlaukumos, (iii) nodrošināt pienācīgus apstākļus atpūtas vietās, novēršot ilgstošas stāvēšanas radīto negatīvo ietekmi un (iv) uzlabot autovadītāju vides un darba apstākļus, jo šis noteikums nav piemērots šo mērķu sasniegšanai un turklāt pārsniedz nepieciešamo to sasniegšanai.

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1072/2009 (2009. gada 21. oktobris), par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz piekļuvi starptautisko kravas autopārvadājumu tirgum (OV 2009, L 300, 72. lpp.).

(2) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 561/2006 (2006. gada 15. marts), ar ko paredz dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu saistībā ar autotransportu, groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 3821/85 un Padomes Regulu (EK) Nr. 2135/98 un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 3820/85 (OV 2006, L 102, 1. lpp.).
4)

Vai pamatpatenta jēdzieni “centrālā jaunrade”, “centrālais izgudrojums” un/vai “izgudrojuma priekšmets” ir būtiski, lai interpretētu PAS regulas 3. panta c) punktu, un, ja daži vai visi šie jēdzieni ir būtiski, kā šie jēdzieni ir jāsaprot, lai interpretētu PAS regulas 3. panta c) punktu? Vai attiecībā uz minēto jēdzienu piemērošanu ir kāda nozīme tam, vai tas ir produkts, kura sastāvā ir viena aktīvā viela (tā saucamais “monoprodukts”), vai produkts, kura sastāvā ir aktīvo vielu kombinācija (tā saucamais “kombinētais produkts”), un, ja tas tā ir, tad kādā ziņā? Kā pēdējais minētais jautājums ir jāvērtē gadījumā, kurā pamatpatentā ir ietverta, no vienas puses, patenta pretenzija uz monoproduktu un, no otras puses, patenta pretenzija uz kombinētu produktu, turklāt pēdējā minētā patenta pretenzija attiecas uz aktīvo vielu kombināciju, kurā ir monoprodukta aktīvās vielas un papildus viena vai vairākas aktīvās vielas saskaņā ar zināmajiem tehnikas sasniegumiem?