ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Iesniedzējtiesas pieteikums par Tiesas Reglamenta 104.b pantā paredzētās steidzamības tiesvedības piemērošanu lūgumam sniegt prejudiciālu nolēmumu par to, kā jāinterpretē Regula Nr. 2201/2003 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas Nr. 1347/2000 atcelšanu, ir pamatots, ja tas ir balstīts uz vajadzību rīkoties steidzami. Tas tā ir gadījumā, ja jebkāds kavējums ļoti nelabvēlīgi ietekmētu attiecības starp bērnu un vienu no vecākiem, ar kuru viņš nedzīvo kopā, un ja šo attiecību pasliktināšanās varētu izrādīties neatgriezeniska. Šāda vajadzība izriet gan no regulas preambulas septiņpadsmitā apsvēruma, saskaņā ar kuru aizvestā vai aizturētā bērna atpakaļatdošana ir jāpanāk nekavējoties, gan no šīs pašas regulas 11. panta 3. punkta, kurā tiesai, kam iesniegts pieteikums par bērna atpakaļatdošanu, ir noteikts sešu nedēļu termiņš sprieduma taisīšanai. Nepieciešamība aizsargāt bērnu no iespējamā kaitējuma un nodrošināt taisnīgu līdzsvaru starp bērna interesēm un viņa vecāku interesēm arī pamato steidzamības prejudiciāla nolēmuma tiesvedības piemērošanu.

(sal. ar 44. un 45. punktu)
37

No Regulas 3. panta 1. punkta izriet, ka sabiedrību gadījumā juridisko adresi uzskata par galveno interešu centru, ja nav pierādījumu pretējam. Šajā sakarā Tiesa ir precizējusi, ka vienkāršu Kopienas likumdevēja paredzētu pieņēmumu par kādas sabiedrības juridisko adresi var noraidīt tikai tad, ja no trešām personām objektīviem un pārbaudāmiem faktiem var konstatēt tādas faktiskas situācijas esamību, kas atšķiras no tās situācijas, uz kādu norāda minētās juridiskās adreses atrašanās vieta (iepriekš minētais spriedums lietā Eurofood IFSC, 34. punkts). Tāds it īpaši var būt gadījums ar sabiedrību, kas neveic nekādu darbību tās dalībvalsts teritorijā, kurā ir tās juridiskā adrese. Savukārt, ja sabiedrība veic savu darbību tās dalībvalsts teritorijā, kurā ir tās juridiskā adrese, tas, ka citā valstī dibināta mātes sabiedrība var kontrolēt vai kontrolē tās ekonomisko rīcības brīvību, nav pietiekams pamats, lai noraidītu Regulā paredzēto pieņēmumu (iepriekš minētais spriedums lietā Eurofood IFSC, 37. punkts).
4

No 1969. gada likuma 15.b panta 3. punkta izriet, ka nodokļu maksātājs, kurš pievienojas CFA režīmam, 80% no saviem kopējiem ar nodokli apliekamajiem ienākumiem var izmantot risku rezerves izveidošanai. Šādi rezervētās summas var tikt izmantotas dažādiem šajā likumā paredzētiem mērķiem. Tādējādi saskaņā ar tā 15.b panta 5. punktu gadījumā, ja tiek iegūtas Nīderlandē vai ārvalstīs reģistrētas sabiedrības akcijas vai veikts kapitāla ieguldījums šādā sabiedrībā, no rezerves var tikt paņemta summa no 50% līdz 100% apmērā no pirkuma cenas vai kapitāla ieguldījuma, un to neapliek ar nodokļiem.
22

Vācijas Federatīvā Republika izvirza iebildi par nepieņemamību, kas ir pamatota ar to, ka argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigās, tas ir, 2005. gada 18. decembrī, attiecīgais līgums esot bijis pilnībā izpildīts, jo prasības pieteikumā norādīto būvju celtniecība esot bijusi jau sen pabeigta. Vācijas Federatīvā Republika šajā sakarā norāda uz pieņemšanas–nodošanas aktu (“Übernahmeprotokoll”), ko Ķelnes pilsēta un GKM-GbR pēc trīs dienu pārrunām esot noslēgušas 2005. gada 30. novembrī, tas ir, pat pirms brīdinājuma vēstules nosūtīšanas, kas pierādot, ka šajā datumā attiecīgās būves atbilstošā veidā un formā no GKM-GbR puses esot tikuši nodotas un no Ķelnes pilsētas puses — pieņemtas. Turklāt kopš 2006. gada janvāra šīs būves tiekot izmantotas atbilstoši tām paredzētajam nolūkam. 2006. gada 16. janvārī attiecīgajās telpās esot notikusi oficiālā starptautiskā mēbeļu gadatirgus atklāšana.
7

2001. gada 7. un Komisija, piemērojot Regulas Nr. 17., Pirmā Regula par Līguma [81]. un [82]. panta īstenošanu (OV 1962, 13, 204. lpp.) 14. panta 3. punktu, veica pārbaudi vairākās Kopienu galantērijas preču ražotāju un izplatītāju vietās, proti, pie apelācijas sūdzības iesniedzējām un divos Lielbritānijas uzņēmumos, kā arī to meitas sabiedrībās — pirmkārt, Coats Holdings Ltd un J & P Coats Ltd (turpmāk tekstā kopā sauktas — “Coats”) un, otrkārt, Entaco Group Ltd un Entaco Ltd (turpmāk tekstā kopā sauktas — “Entaco”).
14

Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa jautā par Sestās direktīvas 13. panta B daļas b) punkta piemērošanu attiecībām, kas pastāv starp nekustama īpašuma izīrēšanu un īres nama koplietošanas telpu uzkopšanas pakalpojumu. Īpaši tā jautā, vai maksa par šo uzkopšanas pakalpojumu ietilpst īres jēdzienā minētā panta izpratnē un līdz ar to vai uz to attiecas tas pats nodokļu režīms, kā uz nekustamā īpašuma īri, kas ir atbrīvota no PVN atbilstoši Sestās direktīvas 13. panta B daļas b) punktam.
30

Šajos apstākļos Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus jautājumus: “1) Ja tirgotājs, reklamējot savas preces vai pakalpojumus, izmanto konkurentam piederošu reģistrētu preču zīmi, lai salīdzinātu viņa tirgoto preču iezīmes (un it īpaši smaržu) ar preču, ko ar minēto preču zīmi tirgo konkurents, iezīmēm (un it īpaši smaržu) tādā veidā, ka tas nerada sajaukšanas iespēju vai citādi neapdraud preču zīmes kā izcelsmes norādes pamatfunkciju, vai šāda izmantošana atbilst Direktīvas 89/104 5. panta 1. punkta a) apakšpunktam vai 5. panta 1. punkta b) apakšpunktam? 2) Ja tirgotājs tirdzniecības gaitā (it sevišķi salīdzinājuma sarakstā) izmanto reģistrētu preču zīmi ar reputāciju, lai norādītu uz viņa paša produkta iezīmi (it īpaši tā smaržu) tādā veidā, ka: a) tas nerada nekāda veida sajaukšanas iespēju; b) tas neietekmē produktu tirdzniecību, kas ir apzīmēti ar reģistrēto preču zīmi ar reputāciju; c) tas neapdraud preču zīmes kā izcelsmes garantijas pamatfunkciju un nekaitē šīs preču zīmes reputācijai, aptraipot tās tēlu, padarot to neskaidru vai kādā citā veidā; d) tam ir būtiska nozīme tirgotāja produkta reklāmā, vai šī izmantošana atbilst Direktīvas 89/104 5. panta 1. punkta a) apakšpunktam? 3) Ko nozīmē frāze “negodīgi izmanto priekšrocības” 3.a panta [1. punkta] g) apakšpunktā Direktīvā [84/450] un it īpaši, ja tirgotājs salīdzinājuma sarakstā salīdzina savu produktu ar produktu ar preču zīmi ar reputāciju, vai viņš tādējādi negodīgi izmanto priekšrocības, kādas rada šādas preču zīmes reputācija? 4) Ko nozīmē frāze “preces vai pakalpojumus neattēlo kā [..] imitācijas vai atdarinājumus” minētās direktīvas 3.a panta [1. punkta] h) apakšpunktā un it īpaši — vai šajā frāzē ietilpst gadījums, kurā, nekādā veidā neradot sajaukšanas iespēju vai maldināšanu, persona vienīgi patiesi apgalvo, ka tās produktam ir tāda būtiska iezīme (smarža), kas ir līdzīga produkta ar reputāciju, kuru aizsargā preču zīme, smaržai? 5) Ja tirgotājs izmanto apzīmējumu, kas ir līdzīgs reģistrētai preču zīmei ar reputāciju, un šis apzīmējums un preču zīme nav tik līdzīgi, ka tos varētu sajaukt, tādējādi, ka: a) netiek izjaukta vai apdraudēta reģistrētās preču zīmes pamatfunkcija norādīt uz izcelsmi; b) reģistrētā preču zīme vai tās reputācija netiek aptraipīta vai padarīta neskaidra, un nepastāv arī tāds risks; c) preču zīmes īpašnieka tirdzniecība netiek nelabvēlīgi ietekmēta; d) preču zīmes īpašniekam netiek liegta neviena priekšrocība, kas saistīta ar viņa preču zīmes reklamēšanu, uzturēšanu vai pilnveidošanu; e) tomēr tirgotājs gūst komerciālu labumu, izmantojot savu apzīmējumu tāpēc, ka tas ir līdzīgs reģistrētajai zīmei, vai šī izmantošana nozīmē, ka tiek “negodīgi [gūtas] priekšrocības” no reģistrētās preču zīmes reputācijas [Direktīvas 89/104] 5. panta 2. punkta izpratnē?”
116

Līdz ar to gan no Direktīvas 1999/70 un pamatnolīguma mērķa, gan no attiecīgo to noteikumu teksta skaidri izriet, ka — pretēji tam, ko būtībā apgalvo Grieķijas valdība un Komisija — šā pamatnolīguma joma neattiecas tikai uz darba ņēmējiem, kas noslēguši secīgus darba līgumus uz noteiktu laiku, bet — gluži otrādi — minētais pamatnolīgums ir piemērojams visiem darba ņēmējiem, kas sniedz pakalpojumus pret atlīdzību, pamatojoties uz noteikta laika darba attiecībām, kas viņus saista ar viņu darba devēju (iepriekš minētais spriedums lietā Del Cerro Alonso, 28. punkts), neatkarīgi no šo darba ņēmēju uz noteiktu laiku noslēgto līgumu skaita.
18

Otrkārt, par izpētes un attīstības darbību Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 74. punktā vispirms norādīja, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvojumam, ka Komisija nebija konstatējusi tās saimniecisko raksturu, nebija rodams pamats apstrīdētajā lēmumā. Turpinājumā tā pārsūdzētā sprieduma 75.–77. punktā it īpaši uzskatīja, ka prototipu iegāde šajā sakarā un intelektuālā īpašuma tiesību administrēšana, kas uz to attiecas, nevarēja šai darbībai piešķirt saimniecisku raksturu, jo minētā iegāde neietvēra preču un pakalpojumu piedāvāšanu noteiktā tirgū. Šajā sakarā norādījusi, ka minētā darbība ietvēra publisku subsīdiju piešķiršanu attiecīgās nozares uzņēmumiem, kā arī prototipu un no subsidētajiem pētījumiem izrietošo īpašuma tiesību iegādi, lai šo pētījumu rezultātus varētu bez maksas nodot ieinteresētās nozares rīcībā, tā uzskatīja, ka tā bija “tehniskās izpētes veicināšanas papildu darbība, kas piederēja pie Eurocontrol uzdevuma vispārīgo interešu mērķa un kas netika īstenota organizācijas pašas interesēs, kas būtu nošķiramas no šī mērķa”.
11

No iesniedzējtiesas lēmuma un Tiesai iesniegtajiem apsvērumiem izriet, ka prasības par zaudējumu atlīdzību, ko DaimlerChrysler un CIBC pieprasīja no Gambaci, ietvaros 1997. gada 26. februārīHigh Court of Justice (England & Wales), Chancery Division pēc DaimlerChrysler un CIBC pieprasījuma izdeva rīkojumu, ar kuru, pirmkārt, pagaidām Gambaci tika aizliegts rīkoties ar savu mantu (“freezing order”) un, otrkārt, noteikts pienākums sniegt informāciju par šo mantu, kā arī iesniegt konkrētus, viņa rīcībā esošus dokumentus, kas arī attiecās uz tiesvedību par pamata prasību (“disclosure order”). Šo rīkojumu Šveices iestādes grozīja un paziņoja Gambaci, kuram bija lietas dalībnieka statuss tiesvedībā High Court.
24

FeV 11. pantā “Piemērotība” precizēts: “(1) Personām, kas vēlas iegūt vadītāja apliecību, jāatbilst tam nepieciešamajiem fiziskajiem un garīgajiem nosacījumiem. Nosacījumi inter alia netiek izpildīti, ja personai ir kāda no 4. vai 5. pielikumā minētajām slimībām vai trūkumiem, kas liecina par personas nepiemērotību vai ierobežotu piemērotību [vadīt transportlīdzekļus]. [..] (2) Ja kļūst zināmi fakti, kas pamato aizdomas par personas, kas vēlas iegūt vadītāja apliecību, fizisko vai garīgo nepiemērotību, vadītāja apliecību jomā kompetentās iestādes, īstenojot travaux préparatoires lēmumam par vadītāja apliecības piešķiršanu vai derīguma termiņa pagarināšanu vai arī par ierobežojumu vai nosacījumu noteikšanu, var pieprasīt attiecīgajai personai iesniegt ārsta slēdzienu. [..] (3) Lai kliedētu šaubas par piemērotību, atbilstoši 2. punkta noteikumiem attiecīgajai personai var pieprasīt iesniegt oficiāli atzīta vadīšanas piemērotības novērtēšanas ekspertu biroja slēdzienu (medicīniski psiholoģisku slēdzienu), [it īpaši] [..] 4. būtisku vai atkārtotu autovadītāja uzvedības noteikumu pārkāpumu vai ar ceļu satiksmes noteikumiem vai autovadīšanas piemērotību saistītu pārkāpumu gadījumā [..] vai 5. no jauna piešķirot vadītāja apliecību, [..] b) ja vadītāja apliecības atņemšana ir pamatota ar vienu no 4. punktā minētajiem iemesliem. [..] (8) Ja attiecīgā persona atsakās no pārbaudes vai vadītāja apliecību jomā kompetentajai iestādei laicīgi neiesniedz tās prasīto ekspertīzes slēdzienu, kompetentā iestāde ir tiesīga pieņemt lēmumu par šīs personas nepiemērotību transportlīdzekļa vadīšanai. [..]”
2

Šis lūgums iesniegts saistībā ar prasību, ar kuru apstrīdēta Direktīvas 2000/78 transponēšanas Apvienotajā Karalistē likumība, tiesvedībā The Incorporated Trustees of the National Council on Ageing (Age Concern England) pret Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform (Uzņēmējdarbības, uzņēmumu un normatīvo reformu valsts sekretārs).
27

Pieņemot Regulu Nr. 2988/95 un it īpaši tās 3. panta 1. punkta pirmo daļu, Kopienu likumdevējs tomēr ir paredzējis ieviest vispārēju noilguma normu, kas ir piemērojama šajā jomā un ar kuru tas ir paredzējis, no vienas puses, noteikt minimālu visās dalībvalstīs piemērotu termiņu un, no otras puses, liegt iespēju piedzīt nepamatoti saņemtus Kopienu budžeta maksājumus, ja ir pagājis četru gadu termiņš pēc to pārkāpumu izdarīšanas, kas ir saistīti ar strīdīgo maksājumu.
26

No lietas materiāliem un it īpaši no šīs dalībvalsts argumentācijas izriet, ka šīs tiesību normas administratīvām formalitātēm saskaņā ar zināmiem nosacījumiem pakļauj visus astoņu jauno dalībvalstu pilsoņus, kas Austrijā vēlas veikt saimniecisku darbību kā personālsabiedrības vai sabiedrības ar ierobežotu atbildību dalībnieki, lai patiešām pašnodarbinātas personas nošķirtu no algotiem darbiniekiem. Līdz ar to Komisija pamatoti apstrīd AuslBG 2. un 15. panta atbilstību EKL 43. pantam, jo šīs valsts tiesību normas attiecas inter alia uz pašnodarbinātām personām un regulē to, kā tās izmanto savu uzņēmējdarbības veikšanas brīvību.
22

No šādas norādes Regulas Nr. 261/2004 preambulā izriet, ka Kopienu likumdevējs ir paredzējis nevis to, ka šādi notikumi, kuru uzskaitījums turklāt ir tikai norādošs, paši ir ārkārtēji apstākļi, bet gan tikai to, ka tie šādus apstākļus var izraisīt. No tā izriet, ka visi šādus notikumus aptverošie apstākļi katrā ziņā nav iemesli atbrīvojumam no šīs regulas 5. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētā pienākuma maksāt kompensāciju.
26

Pamatojoties uz ģenerāladvokāta Mišo secinājumu 118.–122. punktu, kas tika sniegti lietā, kurā tika pieņemts iepriekš minētais spriedums lietā Taksatorringen, Nīderlandes valdība uzskata, ka minētajā normā paredzētā atbrīvojuma no nodokļa pastāvēšanas mērķis esot vēlēšanās neaplikt ar nodokli efektivitātes pieaugumu, kas rodas no neatkarīgas grupas locekļu iekšējas sadarbības. Līdz ar to Sestās direktīvas 13. panta A daļas 1. punkta f) apakšpunkta piemērošanas jomā ietilpstot tikai pakalpojumi, ko neatkarīga grupa sniedz kopīgi visiem tās locekļiem. Ja šī grupa sniedz pakalpojumus dažiem tās locekļiem, tad tas esot nevis iekšējs pakalpojums, bet gan neatkarīgs pakalpojums, kas rada attiecības “rīkojuma devējs — izpildītājs”, kuras neatbilst attiecīgā atbrīvojuma no nodokļa mērķim.
27

No Tiesas judikatūras izriet, ka brīvības ierobežojums ir pieļaujams tikai tad, ja tam ir leģitīms un ar EK līgumu saderīgs mērķis un ja to attaisno primārie vispārējo interešu iemesli ar nosacījumu, ka šādā gadījumā tas ir piemērots, lai nodrošinātu attiecīgā mērķa sasniegšanu, un tas nepārsniedz to, kas nepieciešams šī mērķa sasniegšanai (skat. cita starpā 1997. gada 5. jūnija spriedumu lietā C-398/95 SETTG, Recueil, I-3091. lpp., 21. punkts, un 2007. gada 18. decembra spriedumu lietā C-341/05 Laval un Partneri, Krājums, I-11767. lpp., 101. punkts).
Ir jākonstatē, ka termini “pieeja” un “pieslēgums” Direktīvā ir minēti ar dažādām nozīmēm. Termins “pieeja” ir saistīts ar apgādi ar elektroenerģiju, it īpaši ietverot pakalpojuma kvalitāti, regularitāti un izmaksas. Tas ir bieži izmantots saistībā ar nediskriminējošu tarifu garantiju. No Direktīvas preambulas otrā un trīspadsmitā apsvēruma izriet, ka pieeja sistēmai, pamatojoties uz tarifiem, kas publicēti pirms to stāšanās spēkā, nodrošina nediskriminējošus pārvades un sadales tarifus, no tās preambulas sestā apsvēruma izriet, ka šī pieeja nedrīkst būt diskriminējoša, tai jābūt pārredzamai un pieejamai par taisnīgu cenu, no Direktīvas preambulas piecpadsmitā apsvēruma izriet, ka pārvaldes iestāžu iesaistīšanās nodrošina nediskriminējošu pieejas tīklam nosacījumu pastāvēšanu, un no preambulas septiņpadsmitā apsvēruma — ka ir jāīsteno nediskriminējoši līdzsvarošanas mehānismi, kuri atspoguļo izmaksas, lai nodrošinātu visiem tirgus dalībniekiem efektīvu pieeju tirgum.
23

Parlaments turklāt uzskata, ka juridiskā pamata izvēlei esot jānotiek saistībā ar ģeogrāfiskajiem kritērijiem, ņemot vērā valstis, ar kurām Kopiena sadarbojas attiecīgā Kopienu tiesību akta ietvaros. Līdz ar to EKL 179. pants un EKL 181.a pants tiekot piemēroti atkarībā no valstīm, kuras var gūt labumu no šī tiesību akta, neatkarīgi no tā, vai pastāv primārs un sekundārs mērķis. Tiktāl, ciktāl EKL 177. pantā minētie mērķi praktiski tiek sasniegti, īstenojot ekonomisku un finansiālu sadarbību ar jaunattīstības valstīm, EKL 179. un EKL 181.a pants varot paredzēt līdzīgus mērķus, pat ja tie attiecas uz citām mērķa valstīm.
33

No jau iedibinātas judikatūras izriet, ka dalībvalstīm grozītā direktīva, tāpat kā Direktīva 85/337 jāīsteno tādējādi, lai pilnībā izpildītu tajā noteiktās prasības, ņemot vērā tās pamatmērķi, kas, kā izriet no tās 2. panta 1. punkta, ir šāds: pirms atļaujas izsniegšanas projektiem, kam varētu būt ievērojama ietekme uz vidi, it īpaši to rakstura, apmēra vai atrašanās vietas dēļ, ir jāpiemēro to ietekmes novērtējums (šajā sakarā skat. inter alia2000. gada 19. septembra spriedumu lietā C-287/98 Linster, Recueil, I-6917. lpp., 52. punkts, un 2006. gada 23. novembra spriedumu lietā C-486/04 Komisija/Itālija, Krājums, I-11025. lpp., 36. punkts).
39

Kā izriet no šī sprieduma 34. un 35. punkta, ja rezidents pieciem mantiniekiem ir atstājis mantojumā nekustamo īpašumu Nīderlandē un ir uzrakstījis testamentu, kopējā ar šo nekustamo īpašumu saistītā nodokļu nasta ir jāizdala uz visiem mantiniekiem, bet, ja ir miris nerezidents, kā prasītājas pamata prāvā laulātais, tad kopējā nodokļu nasta ir jāuzņemas vienam mantiniekam. Kā to konstatējusi Komisija, pirmajā gadījumā ir vairāki mantinieki un katra no tiem saņemtā summa, ņemot vērā attiecīgā nekustamā īpašuma vērtību, varbūt nepārsniegtu robežvērtību, sākot no kuras jāpiemēro augstāka nodokļa likme. Turpretim, ja ar nodokli apliktu visa nekustamā īpašuma vērtību un tas būtu jāmaksā vienam mantiniekam, kuram radies mantojuma daļu pārsniedzošs parāds sakarā ar augšupejoša radinieka mantojuma sadali, varētu piemērot, tas ir, nenovēršami būtu jāpiemēro, augstāka nodokļa likme.
27

Līdz ar to uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka videokameru KN apakšpozīcijā 85254099 var klasificēt tikai tad, ja attēla un skaņas, kas nāk no citiem avotiem, nevis no integrētas kameras vai mikrofona, ieraksta funkcija ir aktīva muitošanas brīdī, vai tad, ja pat gadījumos, kad ražotājs šādu īpašību iepriekš nav paredzējis, minēto funkciju var aktivizēt vēlāk, lietotājam bez īpašām zināšanām un bez videokameras materiālas pārveidošanas veicot vienkāršu aparāta manipulāciju. Gadījumā, ja aktivizēšana tiek veikta vēlāk, tāpat ir nepieciešams, pirmkārt, ka, tiklīdz aktivizācija ir veikta, videokamera funkcionē analogi tādai videokamerai, kurai attēla un skaņas, kas nāk no citiem avotiem, nevis no integrētas kameras vai mikrofona, ieraksta funkcija ir aktīva muitošanas brīdī un, otrkārt, ka tā funkcionē autonomi. Iespējai pārbaudīt šo nosacījumu esamību ir jāpastāv muitošanas brīdī. Valsts tiesai ir jānovērtē, vai šie nosacījumi ir izpildīti. Ja šie nosacījumi nav izpildīti, minētā videokamera ir jāklasificē KN apakšpozīcijā 85254091.
10

Saskaņā ar vienošanos starp VDL un prasītāju pamata prāvā pēdējā minētā no VDL par tai sniegtajiem pakalpojumiem saņem atlīdzību, ko veido 80 % no komisijas naudas, kuru VDL saņem par apdrošināšanas līguma noslēgšanu. Līguma izbeigšanas gadījumā prasītājai pamata prāvā ir jāatmaksā daļa no tai izmaksātās atlīdzības proporcionāli laika posmam, kas atlicis līdz līguma darbības beigām.
Šajā sakarā dalībvalstis var ņemt vērā vienīgi cilvēku veselības izdevumus vai citus makroekonomiskos apstākļus, piemēram, tādus, kas attiecas uz farmaceitisko nozari. Direktīvas 89/105 4. panta 1. punkts nav pret to, ka šajā tiesību normā paredzētā ikgadējā makroekonomisko apstākļu pārbaude tiek balstīta uz vienu vai vairākām vispārējām tendencēm, tādām kā valsts veselības aprūpes shēmu finanšu līdzsvars. Pretēja interpretācija radītu iejaukšanos dalībvalstu iekšējās politikas sociālā nodrošinājuma jomā veidošanā un ietekmētu šo valstu politiku zāļu cenu noteikšanas jomā tādā apmērā, kāds pārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai nodrošinātu pārskatāmību minētās direktīvas izpratnē.

Direktīvas 89/105 par to pasākumu pārskatāmību, kas reglamentē cilvēkiem paredzēto zāļu cenas un to iekļaušanu valstu veselības apdrošināšanas sistēmās, 4. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstu ziņā ir, ievērojot direktīvā paredzēto pārskatāmības mērķi, kā arī minētajā tiesību normā noteiktās prasības, noteikt kritērijus, uz kuru pamata ir jāveic šajā tiesību normā paredzēto makroekonomisko apstākļu pārbaude ar nosacījumu, ka šie kritēriji ir balstīti uz objektīviem un pārbaudāmiem apstākļiem.

Direktīvas 89/105 par to pasākumu pārskatāmību, kas reglamentē cilvēkiem paredzēto zāļu cenas un to iekļaušanu valstu veselības apdrošināšanas sistēmās, 4. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, ņemot vērā tā saturu, tas nav uzskatāms par pietiekami precīzu, lai privātpersona to varētu izvirzīt valsts tiesā pret dalībvalsti.

Kaut gan ir taisnība, ka visu zāļu vai noteiktu zāļu kategoriju cenu iesaldēšanas gadījumā minētais 4. panta 1. punkts nosaka dalībvalstīm beznosacījuma pienākumu vismaz reizi gadā pārbaudīt, vai makroekonomiskie apstākļi attaisno cenu iesaldēšanas paturēšanu spēkā, šajā tiesību normā nav nekādas norādes par apstākļiem, uz kuriem balstoties būtu jāveic pasākumi, ar kuriem tiek kontrolētas zāļu cenas, un tajā nav precizēti ne kritēriji, saskaņā ar kuriem būtu jāveic šāda ikgadējā pārbaude, ne metode un arī ne kārtība, saskaņā ar kuru būtu jāveic šāda pārbaude.

(sal. ar 27. un 29. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Keywords

Summary



Keywords

Eiropas Kopienas – Iestādes – Sabiedrības tiesības piekļūt dokumentiem – Regula Nr. 1049/2001 – Tiesību piekļūt dokumentiem izņēmumi

(EKL 255. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta trešais ievilkums; Padomes Regulas Nr. 659/1999 20. pants)

Summary

Lai pamatotu atteikumu piekļūt pieprasītajam dokumentam, principā nepietiek ar to, ka šis dokuments attiecas uz kādu no Regulas Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem 4. panta 2. punktā minētajām darbībām. Attiecīgajai iestādei ir jāsniedz paskaidrojumi par to, kā piekļuve šim dokumentam var konkrēti un reāli kaitēt interesēm, kas aizsargātas ar minētajā pantā paredzēto izņēmumu. Tomēr attiecīgā Kopienu iestāde var pamatoties uz vispārējiem pieņēmumiem, kas var attiekties uz noteiktām dokumentu kategorijām, jo uz pieteikumiem par piekļuvi viena veida dokumentiem attiecas līdzīgi vispārīgi apsvērumi.

Attiecībā uz valsts atbalsta kontroles procedūrām šādus vispārējus pieņēmumus var secināt no Regulas Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus [EKL 88.] panta piemērošanai, kā arī no judikatūras attiecībā uz tiesībām iepazīties ar Komisijas administratīvās lietas materiāliem. Šajā regulā un īpaši tās 20. pantā ieinteresētajām personām, izņemot par atbalsta piešķiršanu atbildīgo dalībvalsti, nav paredzētas nekādas tiesības piekļūt Komisijas administratīvās lietas materiāliem. Ja šīs ieinteresētās personas varētu iegūt piekļuvi Komisijas administratīvās lietas dokumentiem, pamatojoties uz Regulu Nr. 1049/2001, tiktu apdraudēta valsts atbalsta kontroles procedūra.

Interpretējot Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta trešajā ievilkumā paredzēto izņēmumu, ir jāņem vērā apstāklis, ka ieinteresētajām personām, izņemot par atbalsta piešķiršanu atbildīgo dalībvalsti, valsts atbalsta kontroles procedūras ietvaros nav tiesību iepazīties ar Komisijas administratīvās lietas materiāliem, un tādēļ jāatzīst, ka pastāv vispārējs pieņēmums, atbilstoši kuram administratīvās lietas materiālu publiskošana principā var apdraudēt izmeklēšanas darbību mērķus.

Šis vispārējais pieņēmums neizslēdz minēto ieinteresēto personu tiesības pierādīt, ka uz attiecīgo dokumentu, kura publiskošana ir pieprasīta, minētais pieņēmums neattiecas vai ka pastāv sabiedrības prioritāras intereses, kas pamato dokumenta publiskošanu atbilstoši Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punktam.

(sal. ar 53.–56., 58., 61. un 62. punktu)