Lieta C‑503/15

Ramón Margarit Panicello

pret

Pilar Hernández Martínez

(Secretario Judicial del Juzgado de Violencia sobre la Mujer Único de Terrassa lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LESD 267. pants – Tieslietu sekretārs – Jēdziens “valsts tiesa” – Obligātā jurisdikcija – Tiesas funkciju īstenošana – Neatkarība – Tiesas kompetences neesamība

Kopsavilkums – Tiesas (piektā palāta) 2016. gada 16. februāra spriedums

Prejudiciāli jautājumi – Vēršanās Tiesā – Valsts tiesa LESD 267. panta izpratnē – Jēdziens – Secretario Judicial (Spānija) – Izslēgšana – Process pamatlietā, kuram ir administratīvā procesa raksturs – Iestāde, kurai ir pienākums ievērot darbības vienotības un hierarhiskās pakļautības principus

(LESD 267. pants)

Eiropas Savienības Tiesai nav kompetences atbildēt uz jautājumiem, kurus ir iesniedzis Secretario Judicial del Juzgado de Violencia sobre la Mujer Único de Terrassa (Terasas tiesas, kuras kompetencē ir izskatīt lietas par vardarbību pret sievietēm, tieslietu sekretārs, Spānija). No visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka pamatlietā aplūkojamās procedūras par honorāru samaksu kontekstā Secretario Judicial (tieslietu sekretārs) nav uzskatāms par “tiesu” LESD 267. panta izpratnē un nav jāpārbauda, vai šī iestāde atbilst citiem šī sprieduma 27. punktā minētajiem kritērijiem, kas ļauj novērtēt šādu tiesas raksturu.

Šajā lietā attiecībā uz, pirmkārt, iesniedzējiestādes jurisdikcijas “obligāto” raksturu ir jākonstatē, ka principā šāda obligātā rakstura nav, jo Secretario Judicial (tieslietu sekretārs) kompetencei izskatīt procedūru par honorāra samaksu saskaņā ar LEC 34. un 35. pantu ir vienīgi papildu un fakultatīvs raksturs. Profesionālais pārstāvis vai advokāts šādu procedūru var uzsākt tikai tādēļ, lai prasītu izdevumus, kas ir piederīgi galvenajam tiesas procesam, kurš jau ir noslēdzies un kurā viņš ir darbojies par labu savam klientam. Turklāt, lai atgūtu šādus izdevumus, viņam nedz tiesiski, nedz arī faktiski nav pienākuma uzsākt šādu procedūru un viņš, gluži otrādi, var brīvi izvēlēties starp to un tiesvedību, kurā tiek atzīts samaksas pienākums vai tiek izdots rīkojums to veikt.

No šiem apsvērumiem izriet, kā iesniedzējiestāde ir norādījusi savā trešajā jautājumā un kā Tribunal Constitucional (Konstitucionālā tiesa) ir konstatējusi savā 2016. gada 17. marta spriedumā Nr. 58/2016, ka tāds prasījums par honorāru samaksu, kāds tiek izskatīts pamatlietā, tiek īstenots administratīva rakstura procedūrā, kuras ietvaros nevar uzskatīt, ka Secretario Judicial veic tiesas funkciju.

Šajā kontekstā turklāt ir jānorāda, ka Secretario Judicial (tieslietu sekretārs) neatbilst arī šī sprieduma 27. punktā paredzētajam neatkarības kritērijam.

Šajā lietā ir gan taisnība, ka Secretario Judicial (tieslietu sekretārs), veicot prasījumu par honorāru samaksu izskatīšanu, atbilst neatkarības noteikumam, aplūkojot to no iekšējā aspekta, jo attiecībā uz lietas dalībniekiem un to attiecīgajām interesēm lietā savus uzdevumus viņš veic pilnīgi objektīvi un neitrāli. Tomēr nav arī strīda par to, ka minētajā izskatīšanā Secretario Judicial (tieslietu sekretārs) neatbilst šim noteikumam, aplūkojot to no ārējā aspekta, kas prasa to, lai nebūtu hierarhiskās saistības vai pakļautības attiecību ne ar vienu subjektu, kurš var tam dot rīkojumus vai norādījumus.

Kā Spānijas valdība ir norādījusi savos rakstveida un mutvārdu apsvērumos, no LOPJ 452. panta 1. punkta, 465. panta 6. un 8. punkta un 467. panta, kā arī Karaļa dekrēta Nr. 1608/2005 3. panta un 16. panta h) punkta izriet, ka, veicot visas savas funkcijas, Secretario Judicial saņem tā augstākstāvošās iestādes norādījumus un viņam tie ir jāievēro, izņemot gadījumus, kad tas īsteno tiesas apliecināšanas pilnvaras, tas ir, apliecinot aktus un procesuālos dokumentus, kā arī apstiprinot faktus, kas rada procesuālās sekas, vai pieņemot procesa organizēšanas un vadīšanas aktus. Tāpat no Tiesas rīcībā esošajiem materiāliem izriet, ka Spānijas tiesību aktu pašreizējā situācijā Secretario Judicial (tieslietu sekretārs) uzdevums ir īstenot pamatlietā aplūkojamo procedūru par honorāru samaksu, ievērojot darbības vienotības un hierarhiskās pakļautības principus.

(skat. 31., 35., 36. un 39.–42. punktu un rezolutīvo daļu)