Keywords

Summary



Keywords

1. Tiesību aktu tuvināšana – Telekomunikāciju nozare – Elektronisko komunikāciju tīkli un pakalpojumi – Universālais pakalpojums un lietotāju tiesības – Direktīva 2002/22

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/22 5. panta 1. punkts un 25. panta 2. punkts)

2. Tiesību aktu tuvināšana – Telekomunikāciju nozare – Personas datu apstrāde un privātās dzīves aizsardzība elektronisko komunikāciju nozarē – Direktīva 2002/58

(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/58 preambulas 39. apsvērums un 12. pants)

Summary

1. Direktīvas 2002/22 par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem 25. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kas uzņēmumiem, kuri piešķir gala lietotājiem telefona numurus, paredz pienākumu nodot uzņēmumu, kuri nodarbojas ar publiski pieejamu telefona uzziņu un abonentu sarakstu pakalpojumu sniegšanu, rīcībā ne tikai datus par viņu pašu abonentiem, bet arī to rīcībā esošos datus par trešo uzņēmumu abonentiem.

Pirmkārt, Direktīvas 2002/22 25. panta 2. punkts ietilpst tās IV nodaļā, kas ir veltīta gala lietotāju interesēm un tiesībām. Šajā direktīvā nav paredzēta pilnīga patērētāju tiesību aizsardzības aspektu saskaņošana.

Otrkārt, minētais 25. panta 2. punkts ir vērsts uz to, lai tiktu nodrošināta pienākuma, kas dalībvalstīm ir noteikts šīs pašas direktīvas 5. panta 1. punktā, proti, nodrošināt vismaz viena pilnīga abonentu saraksta un vismaz viena pilnīga telefona uzziņu dienesta nodošanu gala lietotāju rīcībā, ievērošana. Tā kā runa ir par minimālajām prasībām, kas ir jāievēro dalībvalstīm, tās būtībā var brīvi pieņemt stingrākus noteikumus, lai atvieglotu jaunu operatoru ienākšanu publiski pieejamu telefona uzziņu un abonentu sarakstu pakalpojumu tirgū.

(sal. ar 41., 42. un 47. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

2. Direktīvas 2002/58 par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē 12. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kas nosaka pienākumu uzņēmumam, kurš izdod publiski pieejamus abonentu sarakstus, nodot tā rīcībā esošus citu telefonijas pakalpojumu sniedzēju abonentu personas datus trešajam uzņēmumam, kurš nodarbojas ar publiski pieejamu iespiestu vai elektronisku abonentu sarakstu publicēšanu vai ar šādu abonentu sarakstu padarīšanu pieejamu ar uzziņas dienestu starpniecību, neprasot jaunu abonentu piekrišanu šādai nodošanai, ja vien, pirmkārt, pēdējie pirms to datu pirmās iekļaušanas publiski pieejamā abonentu sarakstā tomēr tiek informēti par tā nolūku, kā arī to, ka šie dati var tikt paziņoti citam telefonijas pakalpojumu sniedzējam, un ja, otrkārt, tiek nodrošināts, ka šie dati pēc to tālāknodošanas netiek izmantoti citiem nolūkiem kā tie, kuriem tie tika savākti pirmajai publicēšanai.

Šajā ziņā abonenta piekrišana atbilstoši minētā 12. panta otrajam punktam attiecas uz personas datu publicēšanas publiskā sarakstā nolūku, nevis uz attiecīgā abonentu saraksta pakalpojumu sniedzēja personu, jo abonentam nav tiesības selektīvi lemt par labu noteiktiem publiski pieejamu telefona uzziņu un abonentu sarakstu pakalpojumu sniedzējiem. Ņemot vērā, ka personas datu publicēšana abonentu sarakstā, kam ir īpašs nolūks, abonentam pati par sevi var radīt zaudējumus, tad, ja pēdējais ir piekritis, ka šie dati tiek publicēti abonentu sarakstā, kam ir īpašs nolūks, principā nav pamata iebilst šo pašu datu publicēšanai līdzīgā abonentu sarakstā. Turklāt no šīs pašās direktīvas preambulas 39. apsvēruma izriet, ka jaunas abonenta piekrišanas saņemšana ir jānodrošina, ja persona, kas ievāc datus no abonentiem vai jebkuras trešās personas, kurai dati ir pārsūtīti, vēlas izmantot šos datus citam nolūkam.

(sal. ar 61., 62., 64., 65. un 67. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)