ĢENERĀLADVOKĀTA MELHIORA VATELĒ [MELCHIOR WATHELET]

SECINĀJUMI,

sniegti 2014. gada 12. novembrī ( 1 )

Lieta C‑343/13

Modelo Continente Hipermercados SA

pret

Autoridade Para As Condições de Trabalho – Centro Local do Lis (ACT)

(Tribunal do Trabalho de Leiria (Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Akciju sabiedrību apvienošanās kārtība — Direktīva 2011/35/ES — Apvienošana pievienojot — Visu iegūstamās sabiedrības aktīvu un pasīvu nodošana ieguvējai sabiedrībai — Administratīvā atbildība — Valsts tiesības, kurās ir paredzēts nodot šādu iegūstamās sabiedrības atbildību, veicot apvienošanos pievienojot”

I – Ievads

1. Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu tika iesniegts saistībā ar tiesvedību starp Modelo Continente Hipermercardos SA (turpmāk tekstā – “MCH”) un Autoridade para as Condições de Trabalho – Centro Local do Lis (ACT) (Darba apstākļu uzraudzības iestāde) par pēdējās lēmumu sodīt MCH par Darba kodeksa pārkāpumiem, ko bija pieļāvusi Good and Cheap – Comércio Retalhista SA (turpmāk tekstā –“Good and Cheap”), pirms tās apvienojās, veicot pievienošanos MCH.

2. Šādā kontekstā šajā lietā rodas jautājums, vai apvienošanās, Good and Cheap pievienojot MCH, rada pamatu tam, lai Good and Cheap saistības tiktu nodotas MCH, ja kreditors savu pieteikumu nav iesniedzis Good and Cheap pirms apvienošanās, lai gan fakti, kas radīja attiecīgās saistības, radās pirms tās.

3. Šī lieta sniedz Tiesai iespēju pirmo reizi interpretēt tiesību normu Padomes 1978. gada 9. oktobra Trešajā direktīvā 78/855/EKK, kas pamatojas uz Līguma 54. panta 3. punkta g) apakšpunktu un attiecas uz akciju sabiedrību apvienošanos ( 2 ), kas pēdējo reizi grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 16. septembra Direktīvu 2009/109/EK ( 3 ) (turpmāk tekstā – “Trešā direktīva”), kā arī ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 5. aprīļa Direktīvu 2011/35/ES par akciju sabiedrību apvienošanos ( 4 ).

II – Atbilstošās tiesību normas

A – Savienības tiesības

4. Šis lūgums sniegt prejudiciālo nolēmumu ir par to, kā interpretēt Trešās direktīvas, kas joprojām bija spēkā apvienošanās, par kuru ir runa pamatlietā, brīdī, 19. panta 1. punktu.

5. Trešo direktīvu kodificēja Direktīvā 2011/35. Direktīvas 2011/35 preambulas apsvērumi un noteikumi, kam ir nozīme šīs lietas izskatīšanā, būtībā ir identiski atbilstošajiem Trešās direktīvas preambulas apsvērumiem un noteikumiem. Šī iemesla dēļ, pat ja pamatlietā aplūkotā apvienošanās notika atbilstoši Trešās direktīvas regulējumam, kā to norāda iesniedzējtiesa un lietas dalībnieki, es atsaukšos uz Direktīvu 2011/35.

6. Direktīvas 2011/35 preambulas 4. un 7. apsvērumā ir noteikts: “(4) Akcionāru un trešo personu interešu aizsardzība prasa, lai būtu saskaņoti dalībvalstu tiesību akti attiecībā uz akciju sabiedrību apvienošanos un lai apvienošanās būtu paredzēta visu dalībvalstu tiesību aktos. [..] (7) Kreditori, tostarp parādzīmju turētāji, un personas, kurām ir citi prasījumi pret sabiedrībām, kas gatavojas apvienoties, būtu jāpasargā tā, lai apvienošanās nekaitētu viņu interesēm.”

7. Saskaņā ar Direktīvas 2011/35 II nodaļas “Noteikumi par apvienošanos, vienai sabiedrībai iegādājoties vienu vai vairākas sabiedrības, un apvienošanās, veidojot jaunu sabiedrību” 3. panta 1. punktu: “Šajā direktīvā “apvienošanās iegādājoties” nozīmē darbību, ar kuru viena vai vairākas sabiedrības pārstāj eksistēt, bet netiek likvidētas un nodod otrai sabiedrībai visus aktīvus un pasīvus, apmaiņai izsniedzot iegūstamās sabiedrības vai sabiedrību akcionāriem ieguvējas sabiedrības akcijas un maksājumu skaidrā naudā, ja tāds ir, nepārsniedzot 10 % no šādi izsniegto akciju nominālvērtības vai, ja tām nav nominālvērtības, to uzskaites vērtības.”

8. Šīs direktīvas III nodaļā “Apvienošanās iegādājoties” tostarp ir šādi noteikumi: “6. pants Apvienošanās noteikumu projekts ir jāpublicē atbilstoši katras dalībvalsts tiesību aktiem saskaņā ar Direktīvas 2009/101/EK 3. pantu katrai apvienošanās procesā iesaistītajai sabiedrībai vismaz vienu mēnesi pirms dienas, kad paredzēta kopsapulce, kurā par to lems. [..] 11. pants 1. Visiem akcionāriem ir tiesības pārbaudīt vismaz turpmāk minētos dokumentus juridiskajā adresē vismaz vienu mēnesi pirms dienas, kad paredzēta kopsapulce, kas lems par apvienošanās noteikumu projektu: a) apvienošanās noteikumu projektu; b) apvienošanās procesā iesaistīto sabiedrību gada pārskatus un gada ziņojumus par trim iepriekšējiem finanšu gadiem; c) attiecīgā gadījumā – grāmatvedības ziņojumu, kas sagatavots dienā, kura nedrīkst būt agrāk par trešā mēneša pirmo dienu pēc apvienošanās noteikumu projekta dienas, ja pēdējie gada pārskati attiecas uz finanšu gadu, kas beidzies vairāk nekā sešus mēnešus pirms šīs dienas; [..] 12. pants Katras apvienošanās procesā iesaistītās sabiedrības darbinieku tiesību aizsardzību reglamentē saskaņā ar Direktīvu 2001/23/EK. 13. pants 1. Dalībvalstu tiesību aktiem jāparedz piemērota sistēma to apvienošanās procesā iesaistīto sabiedrību kreditoru interešu aizsardzībai, kuru prasījumi pieteikti pirms apvienošanās noteikumu projekta publicēšanas un publicēšanas brīdī vēl nav jāpilda. 2. Šajā nolūkā ar dalībvalstu tiesību aktiem vismaz nodrošina, ka šādiem kreditoriem ir tiesības saņemt adekvātus aizsardzības pasākumus, ja sabiedrību, kas apvienojas, finansiālā situācija rada aizsardzības nepieciešamību un ja kreditoriem jau nav pieejama šāda aizsardzība. Dalībvalstis paredz nosacījumus 1. punktā un šā punkta pirmajā daļā noteiktajai aizsardzībai. Jebkurā gadījumā dalībvalstis nodrošina, ka kreditori drīkst lūgt attiecīgā administratīvā vai tiesu iestādē atbilstīgu aizsardzību, ja tie var ticami pierādīt, ka apvienošanās dēļ viņu prasījumi ir apdraudēti un ka no sabiedrības nav saņemta atbilstīga aizsardzība. 3. Šāda aizsardzība var būt atšķirīga ieguvējas sabiedrības kreditoriem un iegūstamās sabiedrības kreditoriem. [..] 18. pants 1. Attiecībā uz katru no apvienošanās procesā iesaistītajām sabiedrībām par apvienošanos jāpaziņo katras dalībvalsts tiesību aktos noteiktā kārtībā saskaņā ar Direktīvas 2009/101/EK 3. pantu. 2. Ieguvēja sabiedrība var pati veikt ar publicēšanu saistītās formalitātes attiecībā uz sabiedrību vai sabiedrībām, ko iegādājas. 19. pants 1. Apvienošanās ipso jure un vienlaikus rada šādas sekas: a) iegūstamās sabiedrības aktīvi un pasīvi tiek nodoti ieguvējai sabiedrībai gan starp iegūstamo sabiedrību un ieguvēju sabiedrību, gan attiecībā uz trešām personām; b) iegūstamās sabiedrības akcionāri kļūst par ieguvējas sabiedrības akcionāriem; c) iegūstamā sabiedrība pārstāj pastāvēt. [..]”

B – Portugāles tiesības

9. Ar Komercsabiedrību kodeksu (Código das Sociedades Comerciais) Direktīvas 2011/35 tiesību normas ir transponētas Portugāles tiesībās.

10. Tā 98. pantā “Apvienošanās noteikumu projekts” ir noteikts: “1 – [Sabiedrību], kas apvienojas, pārvaldes struktūras kopā izstrādā apvienošanās noteikumu projektu, kurā papildu nepieciešamajiem vai lietderīgajiem apstākļiem, lai paredzēto darbību pilnīgi apzinātu no juridiskā un ekonomiskā skatpunkta, ir norādīti: [..] d) katras iesaistītās sabiedrības bilance, kurā īpaši ir norādīta ieguvējai sabiedrībai vai jaunajai sabiedrībai nodoto aktīvu un pasīvu vērtība; [..] h) kreditoru tiesību aizsardzības noteikumi; [..] 2 – Iepriekšējā punkta d) apakšpunktā minētā bilance ir: a) bilance par pēdējo finanšu gadu, ja tas tika slēgts sešus mēnešus pirms apvienošanās noteikumu projekta, vai b) bilance, kas pārcelta uz datumu, kas nav agrāks par trešā mēneša pirmo dienu pirms apvienošanās noteikumu projekta dienas.”

11. Šī kodeksa 100. pantā “Projekta reģistrēšana un dalībnieku sapulces sasaukšana” ir noteikts: “1 – Apvienošanās noteikumu projekts tiek reģistrēts. 2 – Katras iesaistītās sabiedrības dalībnieki neatkarīgi no sabiedrības veida sapulcē lemj par apvienošanās noteikumu projektu; sapulce, lai apvienotu dalībniekus, tiek sasaukta pēc reģistrācijas – ne mazāk kā vienu mēnesi pēc sasaukuma publicēšanas dienas. 3 – Sasaukumā tiek norādīts, ka dažādie sabiedrības dalībnieki un kreditori ar projektu un tam pievienotajiem dokumentiem var iepazīties sabiedrības juridiskajā adresē, kā arī paredzētais sapulces datums. [..] 5 – Reģistrs projekta reģistrāciju publicē automātiski un pēc savas ierosmes, precizējot, ka kreditori var apstrīdēt apvienošanos saskaņā ar 101‑A. pantu. [..]”

12. Šī paša kodeksa 101‑A. pantā “Kreditoru veikta apstrīdēšana” ir noteikts: “Viena mēneša laikā pēc projekta reģistrācijas iesaistīto sabiedrību kreditori, kuru prasījumi ir radušies pirms šīs publikācijas, var apvienošanos apstrīdēt tiesā, pamatojoties uz kaitējumu, ko tā radītu viņu tiesībām, ja tie vismaz 15 dienas iepriekš ir pieprasījuši sabiedrībai apmaksāt parādsaistības vai iesniegt piemērotu garantiju un šī prasība nav tikusi apmierināta.”

13. Saskaņā ar minētā kodeksa 101‑B. pantu “Apstrīdēšanas sekas”: “1 – Kreditora veikta apstrīdēšana tiesā liedz veikt galīgo apvienošanās reģistrēšanu komercreģistrā līdz brīdim, kad rodas kāds no turpmāk minētajiem faktiem: a) apstrīdēšana tiek noraidīta ar nolēmumu, kurš nav pārsūdzams, vai, ja tiek konstatēta nepieņemamība, apstrīdētājs jaunu prasību nav cēlis 30 dienu laikā; b) apstrīdētājs prasību ir atsaucis; c) sabiedrība ir apmierinājusi apstrīdētāja prasījumus vai ir sniegusi nolīgumā vai tiesas nolēmumā noteiktu nodrošinājumu; d) apstrīdētājs ir piekritis apvienošanās reģistrēšanai; e) summa, kas pienākas apstrīdētājam, ir noguldīta depozītā. [..]”

14. Komercsabiedrību kodeksa 111. pantā “Apvienošanās reģistrēšana” ir noteikts: “Pēc tam, kad visas iesaistītās sabiedrības ir apstiprinājušas apvienošanos un tā nav apstrīdēta 101‑A. pantā noteiktajā termiņā, vai arī, gadījumā ja ir notikusi apstrīdēšana, ir radies kāds no 101‑B. panta 1. punktā norādītajiem faktiem, kāda no sabiedrību, kas ir iesaistītas apvienošanās procesā, vadībām vai jaunās sabiedrības vadība lūdz reģistrēt apvienošanos komercreģistrā.”

15. Šā kodeksa 112. pantā ir paredzēts: “Apvienošanās reģistrēšana komercreģistrā: a) izraisa iegūstamo sabiedrību vai, gadījumā ja tiek izveidota jauna sabiedrība, visu apvienojamo sabiedrību darbības izbeigšanu, to tiesības un saistības tiek nodotas ieguvējai sabiedrībai vai jaunajai sabiedrībai; b) sabiedrību, kuru darbība tiek izbeigta, akcionāri kļūst par ieguvējas sabiedrības vai jaunās sabiedrības akcionāriem.”

III – Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi

16. Good and Cheap bija saskaņā ar Portugāles tiesībām dibināta sabiedrība, kas nodarbojās ar mazumtirdzniecību lielveikalos un tirdzniecības centros.

17. MCH ir saskaņā ar Portugāles tiesībām dibināta komercsabiedrība, kas tostarp nodarbojas ar mazumtirdzniecību pārtikas jomā. Tai pieder un tā apsaimnieko aptuveni 180 veikalus Portugālē.

18. 2011. gada 15. februārī Good and Cheap telpās Pombālā (Portugāle) ACT veica Good and Cheap darbinieku nostrādātā darba laika reģistra pārbaudi par 2010. gada decembri un 2011. gada janvāri.

19. 2011. gada 22. februārī Good and Cheap un MCH komercreģistra atbildīgajā dienestā reģistrēja apvienošanās noteikumu projektu, kuru pirms tam bija apstiprinājušas to valdes. Šis apvienošanās noteikumu projekts tika publicēts Tieslietu ministrijas publikāciju interneta vietnē (https://publicacoes.mj.pt/Index.aspx).

20. 2011. gada 7. martāACT darba inspektore (“inspectora do trabalho”) sagatavoja divus protokolus (“auto de notícia”) saistībā ar Good and Cheap, apgalvojot, ka tā esot pārkāpusi Portugāles darba tiesību normas, saskaņā ar kurām darba ņēmēji nedrīkst strādāt vairāk par piecām darba stundām pēc kārtas un viņiem ir tiesības uz vismaz vienpadsmit stundu ilgu nepārtrauktu atpūtas laikposmu starp diviem secīgiem darba periodiem.

21. Apvienošanās, pievienojot Good and Cheap kapitālu MCH, komercreģistrā tika reģistrēta 2011. gada 31. martā. Sākot no šī datuma, tika izbeigta Good and Cheap darbība.

22. 2011. gada 4. aprīlīACT nosūtīja 2011. gada 7. marta protokolus Good and Cheap, tai nosakot divus naudas sodus (“coima”): vienu EUR 459 apmērā (jāsamaksā vēlākais 2011. gada 12. aprīlī) par aizlieguma likt darba ņēmējiem strādāt vairāk par piecām stundām pēc kārtas pārkāpumu (protokols Nr. 161100188) un otru (tā apmērs un maksājuma termiņš Tiesas rīcībā esošajos lietas materiālos nav norādīts) par darba ņēmēju tiesību uz vismaz vienpadsmit stundu ilgu nepārtrauktu atpūtas laikposmu starp diviem secīgiem darba periodiem pārkāpumu (protokols Nr. 161100190).

23. MCH apstrīdēja šī lēmuma likumību rakstveida atbildē (“resposta escrita”), citu argumentu vidū norādot uz to, ka ir reģistrēta 2011. gada 31. martā notikusī apvienošanās, apvienojot Good and Cheap ar MCH.

24. Ar 2012. gada 18. un 21. septembra lēmuma priekšlikumiem (“proposta de decisão”) atbildīgā darbiniece (“instrutora”) piedāvāja ACT direktorei apstiprināt abus 2011. gada 7. marta protokolus un noteikt MCH naudas sodu EUR 714 apmērā par katru no aplūkotajiem pārkāpumiem.

25. Ar 2012. gada 24. septembra lēmumu par lietu apvienošanu (“decisão de cúmulo jurídico”) ACT pieņēma minētos lēmuma priekšlikumus un noteica MCH kumulatīvu naudas sodu EUR 1250 apmērā. Šis lēmums tika paziņots MCH2012. gada 26. septembrī.

26. MCH cēla prasību (“recurso de impugnação judicial”) Tribunal do Trabalho de Leiria (Leiras Darba tiesa, Portugāle), apstrīdot šī pēdējā minētā lēmuma tiesiskumu. MCH tostarp norāda, ka tāda Komercsabiedrību kodeksa 112. panta interpretācija, saskaņā ar kuru MCH var noteikt naudas sodu par darba tiesību pārkāpumiem, kurus ir pieļāvusi Good and Cheap, ir pretrunā Direktīvas 2011/35 19. panta 1. punkta a) apakšpunktam.

27. Šādos apstākļos Tribunal do Trabalho de Leiria nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Ņemot vērā [Savienības] tiesības, it īpaši Direktīvas 2011/35/ES [19. panta 1. punkta a) apakšpunktu], vai sabiedrību apvienošanās ietver sistēmu, saskaņā ar kuru atbildība par administratīviem pārkāpumiem par darbībām, kuras iegūtā sabiedrība ir veikusi pirms apvienošanās reģistrēšanas, tiek nodota ieguvējai sabiedrībai? 2) Vai Direktīvas 2011/35 piemērošanas nolūkos sankcija par administratīvu pārkāpumu var tikt uzskatīta par trešās personas (šajā gadījumā – valsts, par noteikumu, kas saistīti ar administratīviem pārkāpumiem, pārkāpšanu) prasījumu, un tā rezultātā attiecīgais parāds (naudas sods par pārkāpumu), attiecībā uz kuru valsts ir kreditors, tiek nodots ieguvējai sabiedrībai? 3) Vai Komercsabiedrību kodeksa 112. panta interpretācija, saskaņā ar kuru neizriet, ka būtu jāizbeidz tiesvedība par administratīvu pārkāpumu, kurš ir veikts pirms apvienošanās, vai būtu jāatceļ uzliktais vai uzliekamais naudas sods, ir pretrunā Direktīvai 2011/35, kurā ir noteiktas sabiedrību apvienošanās sekas, tādējādi radot plašu šīs tiesību normas interpretāciju, kas ir pretrunā Kopienu tiesību principiem un it īpaši direktīvas 19. pantam? 4) Vai šī interpretācija ir uzskatāma par principa, ka administratīvs pārkāpums nevar pastāvēt bez (ierobežotas) atbildības bez vainas vai ieguvējas sabiedrības atbildības ar vainu, pārkāpumu?”

IV – Tiesvedība Tiesā

28. Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu Tiesā ir iesniegts 2013. gada 24. jūnijā. Rakstveida apsvērumus ir iesniegusi MCH, Portugāles, Vācijas, Ungārijas un Austrijas valdības, kā arī Eiropas Komisija.

29. 2014. gada 20. jūnijā Tiesa nosūtīja sarakstu ar jautājumiem MCH un Portugāles valdībai rakstveida atbilžu sniegšanai pirms tiesas sēdes. Portugāles valdības un MCH atbildes Tiesā tika saņemtas attiecīgi 2014. gada 15. un 28. jūlijā.

30. Tiesas sēde notika 2014. gada 3. septembrī, un tajā mutvārdu apsvērumus sniedza MCH, Portugāles un Vācijas valdības, kā arī Komisija.

V – Analīze

A – Par pieņemamību

31. Vācijas un Austrijas valdībai ir šaubas par atsevišķu uzdoto jautājumu pieņemamību. Vācijas valdība uzskata, ka trešais un ceturtais jautājums attiecas uz valsts tiesību interpretāciju. Savukārt Austrijas valdība uzskata, ka otrais jautājums attiecas uz situāciju, kurā, pretēji pamatlietas faktiem, naudas sods jau ir uzlikts pirms apvienošanās un tādējādi tas ir hipotētisks. Turklāt ceturtajā jautājumā norādītais jautājums par krimināltiesisko atbildību neesot regulēts Direktīvā 2011/35, un tādējādi tam neesot Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 51. pantā noteiktās saiknes ar Eiropas Savienības tiesībām.

32. Es nepiekrītu Austrijas valdības nostājai saistībā ar otro jautājumu, ar kuru iesniedzējtiesa Tiesai vaicā, vai administratīvu sankciju, kāda ir pamatlietā aplūkotais naudas sods, var kvalificēt kā prasījumu un Portugāli kā prasītāju Direktīvas 2011/35 izpratnē ( 5 ). Ja otro jautājumu saprot šādi, tas attiecas ne tikai uz naudas soda, kas noteikts pirms apvienošanās, kvalifikāciju, bet arī uz naudas soda, kas noteikts pēc apvienošanās, kvalifikāciju. Šādā izpratnē otrais jautājums nav hipotētisks.

33. Attiecībā uz trešo jautājumu – es neuzskatu, ka tas attiektos uz valsts tiesību interpretāciju. Uzdodot šo jautājumu, iesniedzējtiesa vaicā Tiesai par Trešās direktīvas 19. panta interpretāciju, lai tā varētu lemt par to, vai Komercsabiedrību kodeksa 112. pants, kā to interpretē Portugālē, atbilst vai neatbilst šai tiesību normai, proti, ka apvienošanās neizbeidz tiesvedību par administratīvu pārkāpumu, kurš ir veikts pirms apvienošanās, nedz arī atceļ uzlikto vai uzliekamo naudas sodu. Tādēļ trešais jautājums ir pieņemams.

34. Turpretī es pievienojos Vācijas un Austrijas nostājai, ka ceturtais jautājums nav pieņemams. Proti, šis jautājums attiecas uz Portugāles valsts tiesību principa interpretāciju, kas atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai nav Tiesas kompetencē ( 6 ).

B – Par lietas būtību

35. Es, tāpat kā Ungārijas valdība, uzskatu, ka, uzdodot visus jautājumus, iesniedzējtiesa vēlas zināt, vai Direktīvas 2011/35 19. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kāds ir Portugāles Komercsabiedrību kodeksa 112. pants, kāds tas tiek piemērots Portugālē, kurā ir paredzēts, ka, apvienojoties sabiedrībām, veicot pievienošanu, ieguvējai sabiedrībai pāriet pienākums maksāt naudas sodu par darba tiesību pārkāpumiem, kurus ir pieļāvusi iegūstamā sabiedrība, ja minētie pārkāpumi ir veikti pirms šīs apvienošanās, lai gan naudas sods ar galīgo lēmumu tika noteikts tikai pēc minētās apvienošanās. Tādējādi es izskatīšu iesniedzējtiesas uzdotos jautājumus kopumā.

1) Tiesai iesniegtie argumenti

36. MCH un Vācijas valdība norāda, ka Direktīvas 2011/35 19. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētā iegūstamās sabiedrības aktīvu un pasīvu nodošana ieguvējai sabiedrībai, apvienojoties, veicot pievienošanu, ietver iegūstamās sabiedrības parādsaistību nodošanu. Tomēr tai noteiktu naudas sodu par administratīvo pārkāpumu par valsts prasījumu un attiecīgi par iegūstamās sabiedrības parādsaistībām var uzskatīt tikai, sākot no brīža, kad valsts pieņem administratīvu vai tiesas lēmumu, kurš ir galīgs tādā nozīmē, ka ir izpildāms. Tomēr šajā gadījumā apvienošanās notika pirms šī lēmuma pieņemšanas un attiecīgi Good and Cheap administratīvā atbildība par aplūkotajiem darba tiesību pārkāpumiem netika nodota MCH.

37. Turklāt MCH uzskata, ka, ja tiktu pieļauta administratīvās atbildības nodošana šādos apstākļos, apvienošanās procesā iesaistīto sabiedrību akcionāri un kreditori nevarētu izvērtēt apvienošanās ekonomiskās sekas. Šī paša iemesla dēļ Vācijas valdība uzskata, ka atsauces datums, lai noteiktu nododamo aktīvu un pasīvu apmēru, ir diena, kad apvienošanās stājas spēkā.

38. Austrijas valdība uzskata, ka Direktīvā 2011/35 ir paredzēta tikai iegūstamās sabiedrības civiltiesiskā atbildība pret kreditoriem vai personām, kurām ir citi prasījumi. Tajā nav ietverti noteikumi saistībā ar apvienošanās procesā iesaistīto sabiedrību administratīvo atbildību, kas, kā uzskata šī valdība, rada krimināltiesiska rakstura administratīvo atbildību. No tā izriet, ka fakti, kas ir šī lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pamatā, neietilpst minētās direktīvas piemērošanas jomā.

39. Tomēr Austrijas valdība uzskata, ka Direktīva 2011/35 arī neizslēdz to, ka ieguvēja sabiedrība uzņemas administratīvo atbildību par darbībām, kuras veikusi iegūstamā sabiedrība. Tādējādi valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru ieguvējai sabiedrībai var tikt noteiktas krimināltiesiska rakstura administratīvās sankcijas, neesot pretrunā šīs direktīvas 19. panta 1. panta a) apakšpunktam.

40. Portugāles un Ungārijas valdības, kā arī Komisija būtībā uzskata, ka iegūstamās sabiedrības administratīvās atbildības nodošana ieguvējai sabiedrībai apvienošanās laikā ir noteikta Direktīvas 2011/35 19. panta 1. punkta a) apakšpunktā. Tās uzsver šajā tiesību normā paredzēto visu aktīvu un pasīvu nodošanas vispārējo raksturu. Naudas sods esot jāuzskata par valsts, kuru šī direktīva vēlas aizsargāt kā kreditoru, prasījumu. Tādējādi tas esot daļa no apvienošanās procesā iegūstamās sabiedrības pasīviem un šādā izpratnē tādējādi esot nododams ieguvējai sabiedrībai.

2) Vērtējums

a) Piemērojamie tiesību akti

41. Vispirms ir jānosaka, kādi tiesību akti ir piemērojami jautājumā par pienākuma samaksāt naudas sodu, kas par iegūstamās sabiedrības, kura apvienošanās rezultātā vairs nepastāv, pieļautajiem pārkāpumiem tika noteikts pēc tam, kad apvienošanās bija reģistrēta, nodošanu ieguvējai sabiedrībai. Vai runa ir par jautājumu, ko regulē Direktīva 2011/35 vai arī to regulē tikai valsts tiesības?

42. Direktīvas 2011/35 19. panta 1. punkta a) apakšpunktā ir paredzēts, ka “apvienošanās ipso jure un vienlaikus rada [to, ka] iegūstamās sabiedrības aktīvi un pasīvi tiek nodoti ieguvējai sabiedrībai gan starp iegūstamo sabiedrību un ieguvēju sabiedrību, gan attiecībā uz trešām personām”.

43. Jēdziena “ipso jure” izmantošana pierāda, ka apvienošanās likumīgi izraisa visu aktīvu un pasīvu nodošanu, neparedzot citus formas vai saturiskus nosacījumus. Tādējādi nodošanu apvienošanās gadījumā regulē Savienības tiesības ( 7 ). Tomēr ir jānosaka Direktīvas 2011/35 19. panta 1. punkta a) apakšpunkta piemērošanas joma.

b) Direktīvas 2011/35 19. panta 1. punkta a) apakšpunkta materiālā piemērošanas joma: “visi aktīvi un pasīvi”

44. Vai Direktīvas 2011/35 19. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir piemērojams, ja runa ir par administratīvo tiesību saistībām, šajā gadījumā – par naudas sodu, kas ir noteikts par Portugāles darba tiesību pārkāpumu, kuru izraisošie fakti norisinājās pirms tam, kad tika publicēts apvienošanās noteikumu projekts, bet par kura uzlikšanu nodokļa maksātājam pirmo reizi tika paziņots pēc šīs apvienošanās reģistrācijas?

45. Tādējādi ir jānosaka, vai jēdziens “visi aktīvi un pasīvi” un īpaši jēdziens “[..] pasīvi” ir pietiekami plašs, lai attiektos uz tādu situāciju, kāda aplūkota pamatlietā. Kā norāda Vācijas valdība, runa ir par tādu jēdzienu interpretēšanu, kuri, lai arī direktīvā ir izmantoti vairakkārt, tomēr tajā nav definēti. Tādējādi šie jēdzieni visā Eiropas Savienībā ir jāinterpretē autonomi un vienveidīgi ( 8 ), ņemot vērā kontekstu, kādā tie ir izmantoti, un Direktīvas 2011/35 mērķus ( 9 ).

i) Vai administratīvo sodu tiesību saistības ir daļa no iegūstamās sabiedrības pasīviem?

46. Attiecībā uz administratīvo sodu tiesību raksturu Austrijas valdība, nenorādot īpašu pamatojumu, uzskata, ka Direktīvas 2011/35 19. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir piemērojams tikai civiltiesiskajai atbildībai. Attiecīgajam naudas sodam kā administratīvo sodu tiesību saistībām esot krimināltiesisks raksturs, kas to izslēdzot no šī panta piemērošanas jomas. Šī valdība uzskata, ka tādējādi valsts tiesību norma, kas ļauj nodot administratīvas saistības, nevar būt pretrunā minētajai direktīvai.

47. Arī Komisija lielu daļu savu rakstveida apvērumu veltīja administratīvo sodu tiesību (“Ordnungsstrafrecht”) rašanās gaitai Vācijā, to vēsturei, kvazikrimināltiesiskajam raksturam un atšķirībām no klasiskajām vai atvasinātajām krimināltiesībām.

48. Manuprāt, šie apsvērumi, neraugoties uz to teorētisko nozīmību, nekādi neietekmē Direktīvas 2011/35 piemērošanas jomu. Šīs direktīvas 19. panta 1. punkta a) apakšpunktā atsauce ir uz “pasīviem”, proti, parādsaistību kopumu ( 10 ), kurā ir apvienots vienas un tās pašas personas īpašums un saistības un kurš ir jāuztver kā visaptverošs īpašums ( 11 ).

49. Izmantojot šos plašos terminus, minētā panta mērķis tādējādi nešaubīgi ir aptvert visas iespējamās parādsaistības neatkarīgi no tā, vai to pamatā ir civiltiesiskā, krimināltiesiskā vai kvazikrimināltiesiskā atbildība, ciktāl runa ir par pašas iegūstamās sabiedrības atbildību ( 12 ) un ja to var izteikt mantiskā vērtībā.

50. Tas vēl skaidrāk izriet no Direktīvas 2011/35 angļu valodas redakcijas, kurā, lai arī nodošana nav apzīmēta kā “vispārēja”, tā attiecas uz “all the assets and liabilities” ( 13 ). Nav šaubu, ka tādas kvazikrimināltiesiskas saistības, kādas aplūkotas pamatlietā, ir uzskatāmas par iegūstamās sabiedrības “liability”.

51. Es piekrītu MCH un Portugāles un Vācijas valdību viedoklim, ka aplūkoto naudas sodu var kvalificēt kā “prasījumu” valsts labā un valsti – kā “kreditoru” Direktīvas 2011/35 13. panta izpratnē.

52. Tādējādi visas sabiedrības, kas piedalās apvienošanās procesā, saistības, tostarp saistības valsts labā, ir daļa no tās pasīviem un tādējādi automātiski un bez papildu nosacījumiem ir nododamas sabiedrībai, kas tiek izveidota apvienošanās rezultātā.

ii) Vai saistības, kas apvienošanās brīdī ir in statu nascendi, ir daļa no iegūstamās sabiedrības pasīviem?

53. Vēl jānosaka, vai pasīvu jēdziens attiecas arī uz saistībām, kas apvienošanās reģistrācijas brīdī ir in statu nascendi, proti, tādām saistībām, kā pamatlietā aplūkotās, kuras izraisošie fakti ir radušies pirms apvienošanās reģistrēšanas, bet kuras kļuva izpildāmas un pirmo reizi tika paziņotas debitoram tikai pēc tam, kad apvienošanās bija reģistrēta.

54. Turpmāk izklāstīto apsvērumu dēļ es uzskatu, ka tādas saistības in statu nascendi, kā pamatlietā aplūkotās, ir daļa no iegūstamās sabiedrības pasīviem un tādējādi ir nododamas ieguvējai sabiedrībai.

55. Vispirms Direktīvas 2011/35 tekstā nekas neliedz šādi interpretēt iegūstamās sabiedrības pasīvu jēdzienu. To neliedz arī pasīvu jēdziens, kāds tas pamatlietas faktu rašanās brīdi tika lietots Padomes 1978. gada 25. jūlija Ceturtajā direktīvā 78/660/EK, kas pamatojas uz Līguma 54. panta 3. punkta g) apakšpunktu un attiecas uz noteiktu veidu sabiedrību gada pārskatiem ( 14 ), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 18. jūnija Direktīvu 2009/49/EK (OV L 164, 42. lpp.; turpmāk tekstā – “Direktīva 78/660”), un īpaši tās 9. panta “Pasīvi” B punkta 3. apakšpunktā un C punkta 8. apakšpunktā, uz kuriem atsaucās puses tiesas sēdē ( 15 ).

56. Rakstveida apsvērumos Komisija atbalstīja pieņēmumu, ka pamatlietā aplūkotās saistības ir daļa no iegūstamās sabiedrības pasīviem Direktīvas 78/660 izpratnē, bet tās gada pārskatā esot jāiekļauj atbilstoši uzkrājumi. Komisija šo viedokli balstīja uz to, ka iegūstamā sabiedrība protokolu pirmo reizi esot saņēmusi pirms apvienošanās reģistrēšanas, bet no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem tas neizriet.

57. Tomēr tiesas sēdē Komisija norādīja, ka gada pārskatu sagatavošanai piemērojamie noteikumi šajā gadījumā neesot būtiski. Es pievienojos šai pēdējai nostājai, jo pretējā gadījumā saistības, kuru esamību kreditors pirmo reizi konstatētu pēc tam, kad būtu sagatavots apvienošanās procesā izmantotais pārskats, vairs nevarētu tikt nodotas ieguvējai sabiedrībai, jo gada ziņojumos var norādīt tikai paredzamas un aprēķināmas saistības.

58. Šajā ziņā ar to, ka saistības in statu nascendi neietilpst pasīvu jēdzienā Direktīvas 78/660 izpratnē un tādējādi netiek iekļautas apvienošanās noteikumu projekta kopējā bilancē, nepietiek, lai tās izslēgtu no pasīviem Direktīvas 2011/35 izpratnē.

59. Ja tas tā būtu, apvienošanās tiktu izmantota kā iemesls saistību izbeigšanai un, iespējams, ka tiktu veikta tikai šādiem mērķiem.

60. Turpmāk minētie piemēri ļauj ilustrēt šo tēzi: — vakarā pirms divu naftas sabiedrību apvienošanās viena no tām izraisa ekoloģisku katastrofu, naftai noplūstot jūrā. Ja tiktu atbalstīta interpretācija, saskaņā ar kuru sabiedrības parādnieces saistībām skaidri un izpildāmi bija jārodas pirms apvienošanās, lai tās varētu nodot ieguvējai sabiedrībai, administrācijai nebūtu nekādu iespēju noteikt tās vides tiesībās paredzēto naudas sodu un cietušās personas nevarētu saņemt zaudējumu atlīdzību, — veicot tādu apvienošanos, kāda ir aplūkota pamatlietā, nodokļu administrācija atklāj, ka iegūstamā sabiedrība vairākus gadus īstenoja ļaunprātīgu nodokļu optimizācijas plānu. Ja tiktu piemērota šī pati interpretācija, nodokļu administrācijai nebūtu nekādu iespēju atgūt nesamaksāto nodokli.

61. Apvienošanās pievienojot tādējādi nozīmē, ka ieguvēja sabiedrība saņem iegūstamo sabiedrību kopumā, ieskaitot tās pagātni. Kā tas turklāt ir noteikts Direktīvas 2011/35 3. panta 1. punktā, apvienošanās pievienojot notiek, izmantojot apvienošanās procesā iesaistīto sabiedrību “darbības izbeigšanu bez likvidācijas” ( 16 ), kas nozīmē, ka tiek nodota iegūtā sabiedrība kopumā, neizbeidzot saistības, kā tas būtu likvidācijas gadījumā. Šī iemesla dēļ, proti, riska dēļ, ka apvienošanās brīdī ieguvēja sabiedrība var nezināt iegūstamās sabiedrības pasīvu elementus, praksē apvienošanās līgumā parasti ir iekļauta deklarāciju un garantiju (“disclosure and warranties”) klauzula ieguvējas sabiedrības interesēs.

62. Turklāt doma par to, ka ieguvēja sabiedrība apvienošanās rezultātā pārņem iegūstamās sabiedrības atbildību, nav novatoriska. Es atsaucos uz daudzskaitlīgajām tiesvedībām Eiropā un Amerikas Savienotajās Valstīs, kurās ieguvējām sabiedrībām, dažkārt izmantojot kolektīvos tiesību aizsardzības mehānismus, tika noteikta atbildība par to, ka pirms apvienošanās iegūstamā sabiedrība pakļāva tās darbiniekus azbesta riskam, kuri šī iemesla dēļ cieš no azbestozes un mezoteliomas. Visos šajos gadījumos tas, ka ieguvēja sabiedrība par šo atbildību nezināja apvienošanās brīdī, nekādā ziņā neizslēdza šo atbildības nodošanu no iegūstamās sabiedrības ieguvējai sabiedrībai ( 17 ).

63. Ir pat gadījies, ka zaudējumu atlīdzības apmērs daudzkārt pārsniedz iegūstamās sabiedrības pirkuma summu, tādēļ atsevišķi likumdevēji ir iejaukušies, lai šo atbildību ierobežotu, piemēram, kā tas ir Teksasā, “līdz nododamās sabiedrības kopējo bruto aktīvu faktiskajai tirgus cenai, kas tiek aprēķināta apvienošanās vai konsolidācijas brīdī” ( 18 ).

64. Tā kā šādas tiešas tiesību normas nav, es uzskatu, ka Direktīvas 2011/35 19. panta 1. punkta a) apakšpunktā ir paredzēta iegūstamās sabiedrības saistību in statu nascendi nodošana ieguvējai sabiedrībai.

65. Tāpat ir jānorāda, ka šīs noteikums ne vienmēr ir par sliktu ieguvējai sabiedrībai, jo šī pēdējā iegūst arī visus aktīvus, proti, ne tikai tiesības, kas ir īstenojamas apvienošanās brīdi, bet arī nākotnē sagaidāmus prasījumus (spes debiturum iri) ( 19 ), kā arī tiesības, kas radīsies pēc apvienošanās reģistrēšanas.

66. Šajā ziņā tādai ieguvējai sabiedrībai kā MCH būtu tiesības atgūt iegūstamās sabiedrības pirms apvienošanās nepamatoti samaksāto nodokli, kā arī nodokli, kas iekasēts no iegūstamās sabiedrības pirms apvienošanās, bet atzīts par pretrunā esošu Savienības tiesībām pēc apvienošanās.

67. Vēl varētu rasties jautājums, vai tā vietā, lai noteiktu saistību in statu nascendi nodošanu ieguvējai sabiedrībai, Direktīvā 2011/35 nav vienkārši atļauts dalībvalstīm paredzēt šādu nodošanu to valsts tiesībās. Neuzskatu, ka tas tā būtu.

68. Direktīvas 2011/35 19. panta 1. punkta a) apakšpunktā, tāpat kā, starp citu, arī Direktīvas 2005/56 ( 20 ) 14. panta 1. punkta a) apakšpunktā, kas ir minētajai tiesību normai līdzvērtīga norma, acīmredzami ir noteikta pasīvu jēdzieniem kopīga definīcija, nepieļaujot dalībvalstīm iespēju ierobežot vai paplašināt šos jēdzienus. Gadījumā, par kuru tika diskutēts tiesas sēdē, kad iegūstamajai sabiedrībai piemērojamās tiesību normas pieprasītu nodot attiecīgās saistības un ieguvējai sabiedrībai piemērojamās tiesības to neļautu darīt, pastāvētu divu tiesību normu kolīzija, ko Direktīva 2005/56 nevarētu atrisināt, un tas būtu pretrunā tās mērķim atvieglot pārrobežu apvienošanos.

69. Vēl ir jānosaka, vai manis ieteiktā Direktīvas 2011/35 19. panta 1. punkta a) apakšpunkta interpretācija būtu jāpiemēro saistībām in statu nascendi arī tad, ja kreditors, kurš zina par apvienošanās nenovēršamību, neko nedara, lai ziņotu par sava prasījuma esamību var iespējamību, ka tas varētu pastāvēt pirms apvienošanās reģistrēšanas.

70. MCH rakstveida apsvērumos, kā arī tiesas sēdē uzstāja, ka ACT pārbaudi, kuras rezultātā tika noteikti pamatlietā aplūkotie naudas sodi, veica pirms apvienošanās noteikumu projekta publicēšanas. Rakstveida atbildē uz Tiesas jautājumiem Portugāles valdība piekrita, ka apvienošanās noteikumu projekta oficiālā publicēšana Tieslietu ministrijas publikāciju interneta mājas lapā 2011. gada 22. februārī bija uzskatāma par informāciju iespējamajiem kreditoriem, tostarp arī ACT, kurai tādējādi bija jābrīdina sabiedrības, kuras tobrīd apsprieda apvienošanos.

71. Pat ja jāatzīst, ka šādā faktisko apstākļu kontekstā labticīgs kreditors brīdinās savu parādnieku par savu prasījumu pirms apvienošanās ( 21 ), es uzskatu, ka apvienošanās nerada šī prasījuma izzušanu. Direktīvā 2011/35 nav nekā, kas ļautu apgalvot pretējo.

72. Ņemot vērā visus šos apstākļus, es uzskatu, ka Direktīvas 2011/35 19. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kāds ir Portugāles Komercsabiedrību kodeksa 112. pants, kā tas tiek piemērots Portugālē, saskaņā ar kuru sabiedrību apvienošanās pievienojot nozīmē, ka ieguvējai sabiedrībai tiek nodots pienākums samaksāt naudas sodu par darba tiesību pārkāpumiem, kurus ir pieļāvusi iegūstamā sabiedrība, ja šie pārkāpumi ir pieļauti pirms šīs apvienošanās, bet naudas sods ar galīgo lēmumu tika noteikts tikai pēc minētās apvienošanās.

VI – Secinājumi

73. Tāpēc es uzskatu, ka Tiesai uz Tribunal do Trabalho de Leiria iesniegtajiem jautājumiem jāatbild šādi: Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 5. aprīļa Direktīvas 2011/35/ES par akciju sabiedrību apvienošanos 19. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā Komercsabiedrību kodeksa (Código das Sociedades Comerciais) 112. pants, kā tas tiek piemērots Portugālē, saskaņā ar kuru sabiedrību apvienošanās pievienojot nozīmē, ka ieguvējai sabiedrībai tiek nodots pienākums samaksāt naudas sodu par darba tiesību pārkāpumiem, kurus ir pieļāvusi iegūstamā sabiedrība, ja šie pārkāpumi ir pieļauti pirms šīs apvienošanās, bet naudas sods ar galīgo lēmumu tika noteikts tikai pēc minētās apvienošanās.

( 1 ) Oriģinālvaloda – franču.

( 2 ) OV L 295, 36. lpp.

( 3 ) OV L 259, 14. lpp.

( 4 ) OV L 110, 1. lpp.

( 5 ) Direktīvas 13. pantā ir jēdzieni “prasījums” un “kreditors”, bet tie tajā nav definēti.

( 6 ) Skat. spriedumus Auroux u.c. (C‑220/05, EU:C:2007:31, 25. punkts); dos Santos Palhota u.c. (C‑515/08, EU:C:2010:589, 18. punkts); Idryma Typou (C‑81/09, EU:C:2010:622, 35. punkts) un Texdata Software (C‑418/11, EU:C:2013:588, 28. punkts).

( 7 ) Jāpiebilst, ka Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 26. oktobra Direktīvas 2005/56/EK par kapitālsabiedrību pārrobežu apvienošanos (OV L 310, 1. lpp.) (ar grozījumiem) 14. panta 1. punkta a) apakšpunktā ir paredzēts, ka “pārrobežu apvienošanās [..] rada šādas sekas: a) visi pārņemamās sabiedrības aktīvi un saistības pāriet iegūstošajai sabiedrībai [..]”. Manuprāt, jēdziena “ipso jure” trūkumam nav jānorāda uz interpretāciju, kas atšķirtos no Direktīvas 2011/35. Arī kapitālsabiedrību gadījumā apvienošanās likumīgi izraisa visu aktīvu un saistību nodošanu, neparedzot papildu kritērijus Direktīvā 2005/56 jau paredzētajiem kritērijiem.

( 8 ) Šajā ziņā skat. spriedumus Linster (C‑287/98, EU:C:2000:468, 43. punkts); Brüstle (C‑34/10, EU:C:2011:669, 25. punkts), kā arī Ziolkowski un Szeja (C‑424/10 un C‑425/10, EU:C:2011:866, 32. punkts).

( 9 ) Šajā ziņā skat. spriedumus easyCar (C‑336/03, EU:C:2005:150, 21. punkts); Wallentin-Hermann (C‑549/07, EU:C:2008:771, 17. punkts), kā arī Ziolkowski un Szeja (EU:C:2011:866, 34. punkts).

( 10 ) Jēdzienu “parādsaistības” es attiecinu uz saistībām, uz kuru pamata vienai personai – parādniekam – jāizdara par labu otrai – kreditoram – zināma darbība (kaut kas jādod, jādara vai nav jādara): skat. Cornu, G., Vocabulaire juridique, 9. izdevums, Parīze: PUF, 2011, 340. lpp.

( 11 ) Skat. Cornu, G., Vocabulaire juridique, 9. izdevums, Parīze: PUF, 2011, 737. un 738. lpp.

( 12 ) Ir acīmredzams, ka Direktīvas 2011/35 19. panta 1. punkta a) apakšpunkts neattiecas uz iegūstamās sabiedrības vadības vai citu struktūrvienību krimināltiesisko atbildību. Turpretī kriminālsods, kas ir noteikts iegūstamajai sabiedrībai par tās veiktu noziedzīgu nodarījumu, ir nododams ieguvējai sabiedrībai.

( 13 ) Mans izcēlums. Jēdziens “liability” ir definēts kā “lieta, saistībā ar kuru kādam rodas atbildība, īpaši naudas summa” (“a thing for which some one is responsible, especially an amount of money”), skat. Oxford Dictionnary of English, Oxford University Press, Oksforda, 2005, 2. papildinātais izdevums. 1008. lpp.

( 14 ) OV L 222, 11. lpp.

( 15 ) Šajā pantā ir paredzēts, ka pasīvos, kādi tie ietverti sabiedrību gada pārskatos, tostarp ir jāiekļauj “citi uzkrājumi” (B punkta 3. apakšpunkts), proti, uzkrājumi, kas nav uzkrājumi pensijām un tamlīdzīgām saistībām, un uzkrājumi nodokļiem, kā arī “pārējie kreditori, to skaitā nodokļi un sociālās nodrošināšanas maksājumi”. Manuprāt, ir normāli, ka ar šo pantu pasīvu definīcijā netiek iekļautas saistības in statu nascendi, jo gada pārskatos var iekļaut tikai droši zināmas un izpildāmas saistības vai vismaz tādas saistības, kuru rašanās ir ticama vai paredzama, ja arī tās nav aprēķināmas.

( 16 ) Mans izcēlums.

( 17 ) Šajā ziņā skat. Havard-Williams, V., “Asbestos liability: Managing the risks” (pieejams Practical Law interneta vietnē ar šādu adresi: http://uk.practicallaw.com/cs/Satellite?blobcol=urldata&blobheader=application%2Fpdf&blobkey=id&blobtable=MungoBlobs&blobwhere= 1247476867411&ssbinary=true). Skat. arī Teksasas Augstākās tiesas spriedumu lietā Barbara Robinson pret Crown Cork & Seal Co [335 S. W.3d 126, 129‑130 (2010)].

( 18 ) Teksasas Civiltiesisko procedūru un zaudējumu atlīdzības kodeksa [Texas Civil Practice and Remedies Code] 149.003. panta a) punkts: “[..] the cumulative successor asbestos-related liabilities of a corporation are limited to the fair market value of the total gross assets of the transferor determined as of the time of the merger or consolidation [kumulatīvā tiesību pārņēmēja korporatīvā atbildība lietās, kas saistītas ar azbestu, ir ierobežota līdz nododamās sabiedrības kopējo bruto aktīvu faktiskajai tirgus cenai, kas tiek aprēķināta apvienošanās vai konsolidācijas brīdī]”; Teksasas Augstākā tiesa to atzina par neatbilstošu Konstitūcijas I panta 16. punktam saistībā ar tiesību aktu ar atpakaļejošu spēku aizliegumu: skat. Barbara Robinson pret Crown Cork & Seal Co [335 S. W.3d 126 (2010)].

( 19 ) Nākotnē sagaidāms prasījums jau ilglaicīgi tiek atzīts kā daļa no personas īpašuma. Šajā ziņā man jāmin Imperatora Justiniāna institūtu III.15.4. grāmata (“Līguma noteikums ar nosacījumu rada cerības, ka lieta tiks nokārtota, un šīs pašas cerības tiek nodotas mantiniekam, ja persona nomirst pirms nosacījuma iestāšanās”: Hulot, H., Les Institutes de l’Empereur Justinien, Meca: Behmer et Lamort éditeurs, 1806. gads), kā arī šī paša imperatora Apkopojuma L.16.54. grāmatas rindkopu, kuru, domājams, ir sarakstījis romiešu jurists Ulpiens (“Ar nosacījuma kreditoriem saprot tos, kuri vēl nevar pieprasīt nekādas darbības, bet to varēs darīt vai arī kuriem ir cerības saņemt šo darbību izpildi, ja izpildīsies to prasījumam noteiktais nosacījums”: Hulot, H., un Berthelot, J.‑F., Les Cinquantes Livres du Digeste ou des Pandectes de l’Empereur Justinien, Meca: Behmer et Lamort éditeurs, 1803. gads).

( 20 ) Skat. šo secinājumu 7. zemsvītras piezīmi.

( 21 ) Atgādinu, ka ar Direktīvu 2011/35 ir ieviesta pārskatāmības sistēma, kuras mērķis ir garantēt un aizsargāt sabiedrību, kas piedalās apvienošanās procesā, kā arī to akcionāru, darbinieku un kreditoru intereses. Saskaņā ar šo sistēmu apvienošanās procesā iesaistīto sabiedrību pārvaldes struktūras rakstiski sagatavo apvienošanās noteikumu projektu (5. pants), kas ir jāpublicē atbilstoši katras dalībvalsts tiesību aktiem (6. pants). Lai notiktu pievienošanās, katras apvienošanās procesā iesaistītās sabiedrības kopsapulcei ir jādod vismaz piekrišana (7. pants). Lai akcionāri varētu piekrist apvienošanās procesam, viņiem ir tiesības vismaz vienu mēnesi pirms dienas, kad paredzēta kopsapulce, kas lems par apvienošanās noteikumu projektu, pārbaudīt tostarp apvienošanās noteikumu projektu, gada pārskatus un gada ziņojumus (11. pants). Direktīvā 201/35 ir noteikts, ka dalībvalstīm ir jāparedz piemērota sistēma to apvienošanās procesā iesaistīto sabiedrību kreditoru interešu aizsardzībai, kuru prasījumi radušies pirms apvienošanās noteikumu projekta publicēšanas un šīs publicēšanas brīdī vēl nav jāpilda (13. pants). Transponējot šo pantu Portugāles tiesībās, ar Komercsabiedrību kodeksa 101–1. pantu šai kreditoru kategorijai ir piešķirtas tiesības, ievērojot atsevišķus nosacījumus, iebilst pret apvienošanos vienu mēnesi pēc apvienošanās noteikumu projekta publicēšanas.