ĢENERĀLADVOKĀTA DŽOVANNI PITRUCELLAS

[GIOVANNI PITRUZZELLA]

SECINĀJUMI,

sniegti 2019. gada 6. martā ( 1 )

Lieta C‑705/17

Patent‑ och registreringsverket

pret

Mats Hansson

(Svea hovrätt (Sveas apelācijas tiesa Stokholmā, Zviedrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Preču zīmes – Direktīva 2008/95 – Atteikuma vai spēkā neesamības pamati – Konflikts ar agrākām tiesībām – Agrāka preču zīme, kas ietver ģeogrāfisku nosaukumu – Nosaukums, kas saistīts ar izņēmumu no aizsardzības, proti, atruna – Visaptverošs vērtējums

1. Tiesiskajos regulējumos, kas to paredz, preču zīme var tikt reģistrēta, vienlaikus pieņemot paziņojumu par atteikšanos [no ekskluzīvām tiesībām], t. s. “disclaimer” [atruna], ja pieteikuma priekšmets ir kombinēts vai salikts apzīmējums, kas ietver vienu vai vairākus aprakstošus vai sugas vārdus attiecībā uz vienu vai vairākām precēm vai pakalpojumiem, uz kuriem attiecas pieteikums. Atrunas, ko atkarībā no piemērojamā regulējuma var piedāvāt pieteikuma iesniedzējs brīvprātīgi vai kuru kā nosacījumu reģistrācijai var noteikt kompetentais birojs, mērķis ir paskaidrot, ka uz apzīmējuma, kuru tiek lūgts reģistrēt, aprakstošo vārdu vai vārdiem un vārdiem, kuriem nav atšķirtspējas, ekskluzīvās tiesības neattieksies un tātad tie paliek pieejami ( 2 ). Tāpēc preču zīmes īpašniekam nebūs tiesību aizliegt citiem uzņēmumiem izmantot šādus vārdus.

2. Atrunas iepriekš aprakstītais izmantojums ir atļauts Zviedrijas tiesībās. Ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, par ko ir šie secinājumi, Svea hovrätt Patent‑ och marknadsöverdomstolen (Sveas apelācijas tiesas Patentu un komerclietu palāta Stokholmā, Zviedrija) jautā Tiesai, vai un kādā veidā – gadījumā, kad ir konflikts starp apzīmējumu, kuru tiek lūgts reģistrēt par preču zīmi, un kādu agrāku preču zīmi, – apstāklis, ka uz šo pēdējo minēto preču zīmi attiecas atruna, ietekmē sajaukšanas iespējas Direktīvas 2008/95 ( 3 ) 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē vērtējumu.

3. Minētais jautājums ir radies saistībā ar strīdu, kura priekšmets ir tas, ka Patent‑ och rigisteringsverket (Zviedrijas Intelektuālā īpašuma birojs, turpmāk tekstā – “PRV”) ir noraidījis Mats Hansson iesniegtu pieteikumu reģistrēt valsts vārdisku preču zīmi.

Atbilstošās tiesību normas

Savienības tiesības

4. Saskaņā ar Direktīvas 2008/95 4. panta 1. punkta b) apakšpunktu: “1. Preču zīmi nereģistrē vai, ja tā ir reģistrēta, pasludina par spēkā neesošu: [..] b) ja tās identitātes vai līdzības ar agrāko preču zīmi un preču vai pakalpojumu, uz ko attiecas šīs preču zīmes, identitātes vai līdzības dēļ pastāv varbūtība maldināt sabiedrību, kas ietver asociācijas iespēju ar agrāko preču zīmi” ( 4 ).

5. Saskaņā ar Direktīvas 2008/95 5. panta 1. punkta b) apakšpunktu: “reģistrētā preču zīme piešķir īpašniekam šajā ziņā ekskluzīvas tiesības. Īpašniekam ir tiesības atturēt visas trešās personas, kas nav saņēmušas viņa piekrišanu, lietot komercdarbībā [..] b) jebkuru apzīmējumu, ja tā identitātes vai līdzības preču zīmei un preču vai pakalpojumu, uz ko attiecas preču zīme, identitātes vai līdzības dēļ pastāv varbūtība maldināt sabiedrību, kas ietver asociācijas iespēju starp apzīmējumu un preču zīmi” ( 5 ).

Valsts tiesības

6. Varumärkslagen (2010:1877) (2010. gada Likums Nr. 1877 par preču zīmēm, turpmāk tekstā – “2010. gada likums”) ( 6 ) 1. nodaļas 10. panta pirmās daļas 2. punkts, kas transponē Zviedrijas tiesībās Direktīvas 2008/95 5. panta 1. punkta b) apakšpunktu, definē to, kāds saturs ir reģistrētas preču zīmes īpašniekam piešķirtām ekskluzīvām tiesībām pret to, ka nepilnvarotas trešās personas izmanto apzīmējumus, kuri rada sajaukšanas vai asociācijas iespēju ar šādu preču zīmi.

7. Saskaņā ar 2010. gada likuma 2. nodaļas 5. pantu, kas transponē Zviedrijas tiesībās Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta b) apakšpunktu, lai preču zīme tiktu reģistrēta, tai ir jāpiemīt atšķirtspējai attiecībā uz tām precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem tiek lūgta preču zīmes reģistrācija.

8. Atbilstoši 2010. gada likuma 2. nodaļas 12. panta pirmajai daļai, ja preču zīmē ir elements, kas nevar tikt reģistrēts pats par sevi, un ja pastāv acīmredzama iespēja, ka preču zīmes reģistrācija var izraisīt neskaidrības par tās īpašniekam piešķirto ekskluzīvo tiesību tvērumu, reģistrācijas brīdī šo elementu var konkrēti izslēgt no aizsardzības. Minētā panta otrajā daļā tiek precizēts – ja kādā turpmākā brīdī minētais elements atbilst reģistrācijai prasītajiem nosacījumiem, to vai preču zīmi kopumā var – pēc jauna pieteikuma iesniegšanas – reģistrēt bez pirmajā daļā paredzētā izņēmuma.

Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi

9. 2015. gada 16. decembrīM. Hansson, atbildētājs pamatlietā, iesniedza PRV, prasītājam pamatlietā, pieteikumu vārda “ROSLAGSÖL” reģistrācijai par valsts vārdisku preču zīmi attiecībā uz precēm, kuras ietilpst pārskatītā un grozītā 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīguma par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām (turpmāk tekstā – “Nicas nolīgums”) 32. klasē, konkrēti attiecībā uz bezalkoholiskajiem dzērieniem un alu (turpmāk tekstā – “reģistrācijai pieteiktā preču zīme”).

10. Ar 2016. gada 14. jūlija lēmumu PRV noraidīja reģistrācijas pieteikumu, jo pastāvēja sajaukšanas iespēja starp reģistrācijai pieteikto preču zīmi un agrāku grafisko preču zīmi “ROSLAGS PUNSCH” (turpmāk tekstā – “agrākā preču zīme”), kura ir atveidota šādi: un ir reģistrēta attiecībā uz alkoholiskajiem dzērieniem, kas ietilpst Nicas nolīguma 33. klasē, un kuras turētājs no 2007. gada ir sabiedrība Norrtelje Brenneri Aktiebolag ( 7 ). Šī pēdējā minētā preču zīme tika reģistrēta ar šādu pievienotu norādi: “reģistrācija nepiešķir ekskluzīvas tiesības uz vārdu “Roslagspunsch””.

11. Vārds “Roslagen” [Roslāgena] apzīmē reģionu Zviedrijas austrumu piekrastē.

12. Izlemjot, ka pastāv sajaukšanas iespēja, PRV ņēma vērā, pirmkārt, to, ka konfliktējošās preču zīmes sākas ar aprakstošu vārdu “Roslags”, kuram ir dominējošs raksturs abos apzīmējumos, un, otrkārt, ka minētās preču zīmes ir paredzēts izmantot identiskām vai līdzīgām precēm, kuras ir iespējams izplatīt pa vieniem un tiem pašiem tirdzniecības kanāliem un kuras būtu domātas vienam un tam pašam klientu lokam.

13. 2016. gada 14. jūlijāM. Hansson cēla prasību pret PRV lēmumu Patent‑ och marknadsdomstolen (Patentu un komerclietu palāta, Zviedrija), pirmkārt, apgalvojot, ka starp reģistrācijai pieteikto vārdisko preču zīmi un agrāko grafisko preču zīmi nav līdzības, un, otrkārt, norādot uz apstākli, ka vārds “Roslagen” tiek pašlaik izmantots reģionā, uz kuru tas atsaucas, reģistrēto uzņēmumu apzīmējumos. Tiesvedības Patent‑ och marknadsdomstolen gaitā puses ieņēma nostāju par atrunas, kas pievienota agrākās preču zīmes reģistrācijā, ietekmi. PRV apgalvoja, ka parasti tādus preču zīmes elementus, uz kuriem aizsardzība neattiecas atrunas dēļ, uzskata par elementiem bez atšķirtspējas un tātad sajaukšanas iespējas vērtējumā tie nav jāņem vērā. PRV tomēr norādīja, ka biroja prakse attiecībā uz ģeogrāfisko nosaukumu reģistrāciju laika gaitā ir mainījusies un ka, pamatojoties uz pašlaik ievērotajiem noteikumiem, lai izvērtētu, vai pastāv atteikuma iemesls, kas pamatots uz sajaukšanas iespēju ar agrāko preču zīmi, agrākajā preču zīmē ietvertais vārds “Roslags” ir jāņem vērā, neievērojot atrunu ( 8 ).

14. Patent‑ och marknadsdomstolen apmierināja M. Hansson prasību. Tā pēc būtības uzskatīja, ka, lai gan ir atruna, konfliktējošo preču zīmju sajaukšanas iespējas vērtējumā vārdi “Roslags” un “Punsch” ir jāņem vērā, ņemot vērā to ietekmi uz agrākās preču zīmes radīto vispārējo iespaidu. Minētā tiesa tomēr uzskatīja pirmām kārtām, ka agrākajā preču zīmē ietvertie grafiskie elementi, kā arī apstāklis, ka šīs preču zīmes vārdiskā daļa sastāv no diviem atsevišķiem vārdiem, ir derīgi abu preču zīmju vizuālai nošķiršanai, un otrām kārtām, ka atšķirība starp vārdisko elementu “punsch” agrākajā preču zīmē un burti, kas veido vārdu “öl”, vārda pēdējā daļā, no kā sastāv reģistrācijai pieteiktā preču zīme, padara par vāju līdzību starp abām preču zīmēm no fonētiskā viedokļa. Ņēmusi vērā arī nelielo līdzības pakāpi starp konkrētajām precēm, Patent‑ och marknadsdomstolen nolēma, ka sajaukšanas iespēja nepastāv.

15. PRV par pirmās instances tiesas spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību iesniedzējtiesā.

16. Iesniedzējtiesa norāda, ka, kamēr materiālo tiesību normas attiecībā uz preču zīmju aizsardzību ir ar Direktīvu 2008/95 pilnīgi saskaņotas, procesuālie noteikumi principā paliek dalībvalstu kompetencē. Tā jautā, vai valsts tiesību norma, kas ļauj ieviest atrunu preču zīmes reģistrācijas brīdī, var tikt kvalificēta kā procesuāls noteikums, ja tā rezultātā tiek grozīti kritēriji, uz kuru pamata ir jāvērtē preču zīmes kopumā radītais iespaids, lai izvērtētu sajaukšanas iespēju, piemērojot Direktīvas 2008/95 4. panta 1. punkta b) apakšpunktu.

17. Vēl iesniedzējtiesa šaubās par to, vai minētā tiesību norma liedz tādus preču zīmes elementus, uz kuriem attiecas atruna, izslēgt no sajaukšanas iespējas vērtējuma vai šajā vērtējumā piešķirt tiem mazāku nozīmi, salīdzinot ar nozīmi, kas tiem tiktu atzīta atrunas neesamības gadījumā.

18. Šajā ziņā iesniedzējtiesa norāda, ka kādā 1991. gada spriedumā ( 9 )Högsta förvaltningsrätten (Augstākā administratīvā tiesa, Zviedrija, kas zināma kā Regeringsrätten), kura tolaik bija kompetentā pēdējās instances tiesa par strīdiem preču zīmju jomā, uzskatīja, ka reģistrētas preču zīmes elementi, uz kuriem attiecas atruna, ir jāņem vērā šādas preču zīmes radītā kopējā iespaida noteikšanā, lai izvērtētu, vai pastāv sajaukšanas iespēja ar kādu vēlāku apzīmējumu. Tomēr nesenākajos spriedumos, ko taisījušas tiesas, kuras nav pēdējās instances tiesas, elementi, uz kuriem attiecas atruna, ir tikuši uzskatīti par elementiem bez atšķirtspējas un līdz ar to, nosakot preču zīmes kopumā radīto iespaidu, šiem elementiem ir tikusi piešķirta tikai sekundāra nozīme ( 10 ).

19. Šādos apstākļos ar 2017. gada 20. novembra nolēmumu Svea hovrätt (Sveas apelācijas tiesa Stokholmā) apturēja tajā ritošo tiesvedību un uzdeva šādus prejudiciālus jautājumus: “Vai [Direktīvas 2008/95] 4. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka visu atbilstošo faktoru visaptverošo vērtējumu, kas jāveic sajaukšanas iespējas vērtējuma ietvaros, var ietekmēt tas, ka preču zīmes elements ir tieši izslēgts no reģistrācijas sniegtās aizsardzības, proti, reģistrācijas brīdī ir reģistrēta tā sauktā atruna? Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai šādā gadījumā atruna var ietekmēt visaptverošo vērtējumu tādā ziņā, ka kompetentā iestāde attiecīgo elementu ņem vērā, tomēr piešķir tam mazāku nozīmi, neuzskatot to par tādu, kam ir atšķirtspēja, pat ja faktiski minētajam elementam attiecībā uz agrāko preču zīmi piemistu atšķirtspēja un tas būtu atpazīstams? Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, savukārt uz otro jautājumu noraidoša, vai atruna jebkādā citā veidā var ietekmēt visaptverošo vērtējumu?”

Tiesvedība Tiesā

20. Rakstveida apsvērumus Tiesā saskaņā ar Statūtu 23. pantu iesniedza PRV, M. Hansson un Komisija. Šīs pašas ieinteresētās puses tika uzklausītas tiesas sēdē 2018. gada 13. decembrī.

Analīze

21. Ar visiem trim jautājumiem, kuri ir šā lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu priekšmets un kuri ir jāskata visi kopā, Svea hovrätt (Sveas apelācijas tiesa Stokholmā) būtībā jautā, vai – un attiecīgā gadījumā, kādā veidā – apstāklis, ka uz kādu agrākās preču zīmes elementu attiecas atruna, ietekmē sajaukšanas iespējas Direktīvas 2008/95 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē vērtējumu.

22. Lai gan tajā tas nav konkrēti aplūkots, atrunas institūts, kas paredzēts nedaudzās dalībvalstīs ( 11 ), nevar pats par sevi tikt uzskatīts par nesaderīgu ar Direktīvu 2008/95 ( 12 ). Kā izklāstīts tās ceturtajā apsvērumā, šai direktīvai nav mērķa veikt dalībvalstu tiesību aktu par preču zīmēm visaptverošu tuvināšanu, bet tā tiecas saskaņot tikai tās valstu tiesību normas, kas vistiešāk ietekmē iekšējā tirgus funkcionēšanu ( 13 ), piemēram, normas attiecībā uz reģistrētas preču zīmes iegūšanas un paturēšanas apstākļiem ( 14 ), atzīstot, ka dalībvalstīm vajadzētu būt “tiesīgām” noteikt procesuālos noteikumus ( 15 ), tostarp noteikumus attiecībā uz preču zīmju reģistrāciju ( 16 ).

23. Pats tiesiskais regulējums par Eiropas Savienības preču zīmi, kas ir paralēls saskaņotajās valstu sistēmās paredzētajam regulējumam ( 17 ), vairāk nekā 20 gadus atļāva reģistrēt apzīmējumus, kuri ietver elementus bez atšķirtspējas, ar nosacījumu, ka pieteicējs iesniedz – pirmkārt, pēc Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (ITSB) prasības un, otrkārt, pēc Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) prasības – paziņojumu, kurā apņēmās neizmantot ekskluzīvās tiesības uz šādiem elementiem ( 18 ).

24. Atrunu izmantošanas saderība ar Direktīvu 2008/95 tomēr ir pakļauta tās noteikumu ievērošanai.

25. Nevarētu, piemēram, uzskatīt par piemērotu tādu atrunu izmantošanu, kas ļautu reģistrēt preču zīmes, kuras sastāv tikai no aprakstošiem elementiem vai no elementiem bez atšķirtspējas ( 19 ), jo tas ir pretrunā Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta c) un b) apakšpunktam. Vispārīgāk, tā kā atrunas funkcija ir atļaut reģistrēt kādu preču zīmi visā tās reģistrējamā kopumā, taču kas satur elementus, kuri, ņemti vērā atsevišķi, nav reģistrējami, gan šai funkcijai, gan Direktīvas 2008/95 noteikumiem pretrunā būtu tāda atrunas izmantošana, kas atļautu pārvarēt absolūtos preču zīmes reģistrācijas atteikuma pamatojumus. Tāpat nevarētu tikt pieņemta atruna, kuras priekšmets būtu reģistrācijai pieteiktās preču zīmes elementi, kuriem piemīt atšķirtspēja. Šāda atruna ne tikai pārkāptu Direktīvas 2008/95 noteikumus, kuros ir paredzētas preču zīmes iegūšanas prasības, bet arī nepienācīgi ierobežotu tai piešķirtās aizsardzības tvērumu, kam minētā direktīva ir vēlējusies piešķirt vienotu raksturu ( 20 ).

26. Galu galā atrunas institūts pats par sevi nav nesaderīgs ar Direktīvu 2008/95, ja tās funkcija paliek ierobežota līdz tam, lai, ievērojot lielākas pārskatāmības un tiesiskās noteiktības vajadzības, konkrēti norādītu reģistrētai preču zīmei piešķirtās aizsardzības ierobežojumus (attiecībā uz dažiem tajā ietvertajiem elementiem), kuri jau izriet no Direktīvā 2008/95 paredzēto noteikumu par absolūtajiem reģistrācijas atteikuma pamatiem piemērošanas. Šajā ziņā norādu, ka minētās direktīvas 6. panta “Preču zīmes darbības ierobežojumi” 1. punkta b) apakšpunktā ir precizēts, ka preču zīme nedod tās īpašniekam tiesības aizliegt trešajai personai izmantot komercdarbībā “norādes ( 21 ) attiecībā uz preču vai sniegtā pakalpojuma veidu, kvalitāti, daudzumu, paredzēto nolūku, vērtību, ģeogrāfisko izcelsmi, preču ražošanas vai pakalpojuma sniegšanas laiku vai citas preču vai pakalpojumu īpašības” ( 22 ), vispārīgiem vārdiem uzsverot šādu norāžu – kas pašas par sevi nav reģistrējamas kā preču zīmes ( 23 ) – pieejamību, ja tās veido kombinētu vai saliktu apzīmējumu elementus, kuri ir reģistrēti ( 24 ).

27. Ja iepriekš minētajās robežās preču zīmes reģistrāciju, kam pievieno atrunu, var uzskatīt par Direktīvai 2008/95 un tagad Direktīvai 2015/2436 atbilstošu, ir jāizvērtē, kā to Tiesai lūdz iesniedzējtiesa, kādas šādam paziņojumam par atteikšanos ir sekas preču zīmes un cita, vēlāka apzīmējuma konflikta gadījumā.

28. Preču zīmei piešķirtā aizsardzība atbilstoši Direktīvas 2008/95 5. panta 1. punkta b) apakšpunktam nozīmē, ka īpašniekam ir tiesības aizliegt visām trešajām personām, kas nav saņēmušas viņa piekrišanu, lietot komercdarbībā “jebkuru apzīmējumu, ja tā identitātes vai līdzības preču zīmei un preču vai pakalpojumu, uz ko attiecas preču zīme, identitātes vai līdzības dēļ pastāv varbūtība maldināt sabiedrību, kas ietver asociācijas iespēju starp apzīmējumu un preču zīmi”. Līdzīgi minētās direktīvas 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā ir noteikts, ka preču zīmi nereģistrē vai, ja tā ir reģistrēta, pasludina par spēkā neesošu, ja pastāv sajaukšanas iespēja ar agrāku preču zīmi.

29. Sajaukšanas iespēja tātad ir “īpašais nosacījums aizsardzībai”, ko reģistrētai preču zīmei piešķir Direktīva 2008/95, it īpaši pret to, ka trešās personas izmanto apzīmējumus, kas nav identiski ( 25 ). Tiesa šo nosacījumu ir definējusi kā iespēju, ka sabiedrība var domāt, ka attiecīgās preces vai pakalpojumus sniedz viens un tas pats uzņēmums vai attiecīgā gadījumā ekonomiski saistīti uzņēmumi ( 26 ).

30. Kā norādīts Direktīvas 2008/95 ( 27 ) 11. apsvērumā, lai konstatētu sajaukšanas iespēju, ir jāņem vērā daudzi elementi, jo īpaši preču zīmes atpazīstamība tirgū, iespējamās asociācijas ar izmantotām vai reģistrētām zīmēm, līdzības pakāpe starp konfliktējošiem preču zīmi un apzīmējumu un starp precēm vai pakalpojumiem, ko tie apzīmē. Attiecīgi sajaukšanas iespēja ir jāvērtē visaptveroši, ņemot vērā visus uz izskatāmo lietu attiecināmos faktorus ( 28 ).

31. Lai novērtētu it īpaši konfliktējošo preču zīmju līdzības pakāpi, ir jānosaka to vizuālās, fonētiskās un konceptuālās līdzības pakāpe un attiecīgā gadījumā jānovērtē šiem atšķirīgajiem elementiem piešķiramā nozīme, ņemot vērā konkrēto preču vai pakalpojumu kategoriju un apstākļus, kādos tos tirgo ( 29 ). Attiecīgo preču zīmju vizuālās, fonētiskās un konceptuālās līdzības pakāpe ir jāvērtē visaptveroši, un šajā vērtējumā noteicoša loma ir šādu apzīmējumu iespaidam, kāds rodas konkrēto preču un pakalpojumu vidusmēra patērētājam ( 30 ). Šajā ziņā judikatūrā ir precizēts, ka vidusmēra patērētājs parasti uztver preču zīmi kopumā un neveic dažādu tās elementu pārbaudi ( 31 ). Attiecībā uz konfliktējošu apzīmējumu vizuālo, fonētisko un konceptuālo līdzību sajaukšanas iespējas visaptverošam vērtējumam ir jābalstās uz šo preču zīmju radīto kopējo iespaidu, it īpaši ņemot vērā to atšķirīgos un dominējošos elementus ( 32 ). Vēl Tiesa ir precizējusi, ka, veicot sajaukšanas iespējas esamības novērtējumu, divu preču zīmju līdzības vērtējumā nevar aprobežoties tikai ar kādu vienu kombinētas preču zīmes elementu un salīdzināt to ar citu preču zīmi, bet ka salīdzinājums ir jāveic, pārbaudot attiecīgās preču zīmes un apskatot katru no tām kopumā ( 33 ). Minētajā kontekstā Tiesa ir paskaidrojusi, ka principā arī elements, kam piemīt tikai niecīga atšķirtspēja, var dominēt saliktas preču zīmes kopējā iespaidā, ja – konkrēti sava novietojuma apzīmējumā un sava lieluma dēļ – tas “var atstāt iespaidu uz patērētājiem un patērētāji var to iegaumēt” ( 34 ). Visbeidzot Tiesa precizēja, ka apzīmējumu līdzības pakāpe ir jāvērtē nevis abstrakti, bet konkrēti, ņemot vērā veidus, kādos patērētājs nonāk saskarsmē ar preču zīmi, un it īpaši, ievērojot, ka “vidusmēra patērētājs reti var tieši salīdzināt dažādas preču zīmes; parasti tas izmanto atmiņā palikušus nepilnīgus attēlus” ( 35 ).

32. No iepriekš izklāstītajiem principiem izriet divas pamata norādes, lai atbildētu uz šajā prejudiciālajā tiesvedībā uzdotajiem jautājumiem.

33. Pirmkārt, kā redzējām, līdzība starp konfliktējošiem apzīmējumiem ir jāvērtē atkarībā no sabiedrības uztveres. Minētā noteikuma, kura piemērošanas kritērijus Tiesa un Vispārējā tiesa ir laika gaitā precizējušas, pirmsākumi ir meklējami funkcijā, kuru Savienības tiesības atzīst preču zīmei. Direktīvā 2008/95 (un tagad Direktīvā 2015/2436), tāpat kā regulā par Eiropas Savienības preču zīmi ( 36 ), preču zīme tiek aizsargāta galvenokārt tās atšķirtspējas dēļ ( 37 ), proti, kā apzīmējums, kas ļauj identificēt preču vai pakalpojumu, kurus tas apzīmē, komerciālās izcelsmes avotu. Sajaukšanas iespēja kā preču zīmei piešķirtās aizsardzības nosacījums tiecas panākt, lai minētā funkcija varētu izpausties bez iejaukšanās attiecībā uz subjektiem, kuriem preču zīme ir adresēta, proti, to preču vai pakalpojumu, kurus tas apzīmē, patērētājiem.

34. Ja sajaukšanas iespējas esamības pārbaudē veiktais konfliktējošo apzīmējumu līdzības pakāpes vērtējums tiktu veikts, a priori izslēdzot no šā vērtējuma kādu no agrākā apzīmējuma sastāvdaļām, tā iemesla dēļ vien tiktu grozīts apzīmējuma, ar kuru plaša sabiedrība nonāk saskarē, tēls, apgrūtinot ciešas piesaistes vidusmēra patērētāja uztverei konkrētajā gadījumā vērtējumu, kā tas savukārt prasīts iepriekš minētajā judikatūrā ( 38 ).

35. Otrkārt, pamatojoties uz Tiesas un Vispārējās tiesas judikatūru, uztveres noteikums ar galveno nozīmi ir tas, atbilstoši kuram preču zīme tiek uztverta kā viens veselums. Tās atsevišķās sastāvdaļas gan tiek analizētas atsevišķi, lai noteiktu to īpatsvaru preču zīmes iekšienē un savstarpējo mijiedarbību, taču šīs analīzes mērķis ir kopsavilkumā noteikt apzīmējuma kā viena veseluma radīto kopējo iespaidu, kas var palikt konkrētās sabiedrības daļas atmiņā. No tā izriet divu veidu sekas.

36. No vienas puses, ja līdzības pakāpi starp konfliktējošiem apzīmējumiem, no kuras ir atkarīga sajaukšanas iespējas esamība ( 39 ), ir jāvērtē, pamatojoties uz šādu apzīmējumu kopējo iespaidu, ko tie rada uz konkrēto preču vai pakalpojumu vidusmēra patērētāju, no tā izriet, ka kombinēta apzīmējuma īpašnieks tomēr nevar – neatkarīgi no atrunas pastāvēšanas – pieprasīt ekskluzīvas tiesības tikai uz kādu preču zīmes daļu. Direktīvas 2008/95 5. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētā aizsardzība tiek piedāvāta pret apzīmējumiem, kurus var sajaukt ar preču zīmi, ņemtu vērā tās kopumā, nevis pēc tās atsevišķām sastāvdaļām. Tas vēl vairāk sasaista atrunas funkciju ar vienkāršu preču zīmei piešķirtās aizsardzības ierobežojumu paskaidrojuma elementu.

37. No otras puses, nepieciešamība saprast preču zīmes radīto kopējo iespaidu sliecas apliecināt, ka atrunas esamība neietekmē procedūras, ar kurām ir jāveic konfliktējošo preču zīmju salīdzinājums. Elementa, uz kuru attiecas atruna, neņemšana vērā, pirmkārt, ietekmētu šāda kopējā iespaida noteikšanu konkrēti un saiknē ar sabiedrības uztveri un, otrkārt, piespiestu “preparēt” preču zīmes dažādās sastāvdaļas, kas būtu ne tikai mākslīgi, bet var izrādīties arī ļoti grūti ( 40 ).

38. Noslēgumā, it īpaši ievērojot konfliktējošo apzīmējumu līdzības pakāpes vērtējuma nepieciešamo saikni ar uztveres noteikumiem un ar šāda vērtējuma stingro konkrētību, uzskatu, ka atrunas esamība par kādu no preču zīmes, ko tiek lūgts aizsargāt, elementiem nedrīkst ietekmēt minētā vērtējuma parametrus, nedz nosakot šāda elementa izslēgšanu no vērtējuma, nedz atzīstot tam nozīmi apzīmējuma iekšienē vai atšķirtspēju, kas atšķiras no tam konkrēti piemītošās. Kopsavilkumā nosakot preču zīmes kā viena veseluma radīto kopējo iespaidu, arī šajā gadījumā ir jāņem vērā tikai konkrētās sabiedrības daļas uztvere.

39. Kā jau sacīts iepriekš, līdzība starp konfliktējošajiem apzīmējumiem ir tikai viens no faktoriem, no kuriem ir atkarīga to sajaukšanas iespēja.

40. Tas, vai pastāv vai nepastāv sajaukšanas iespēja attiecībā uz izcelsmi, ir jākonstatē galīga vērtējuma ietvaros, kurā, tos izsverot, tiek ņemti vērā visi konkrētajā gadījumā nozīmīgie faktori ( 41 ).

41. Arī šādā kopsavilkuma vērtējumā galvenā nozīme ir sabiedrības uztverei ( 42 ). Kā Tiesa ir atkārtoti spriedusi, “sajaukšanas iespējas visaptverošais vērtējums nozīmē noteiktu savstarpējo saistību starp vērā ņemamajiem faktoriem” ( 43 ). Šo dažādo faktoru, it īpaši, līdzības starp preču zīmēm un apzīmētajām precēm un pakalpojumiem, salīdzināšana un līdzsvarošana ir jāveic no konkrētās sabiedrības daļas viedokļa. Tas, ka Tiesa atzīst, ka pastāv dažādo iesaistīto faktoru savstarpēja saistība, liek visu sajaukšanas iespējas vērtējumu pēc iespējas pamatot uz šīs sabiedrības faktisko uztveri.

42. To faktoru skaitā, kuri ir jāņem vērā sajaukšanas iespējas vērtējumā, Tiesa ir uzskaitījusi arī preču zīmes, kuru tiek lūgts aizsargāt, atšķirtspējas pakāpi, kas tai piemīt jau sākotnēji vai ir iegūta ( 44 ).

43. Arī lielāka vai mazāka preču zīmes atšķirtspēja ir jāvērtē saistībā ar konkrētās sabiedrības daļas uztveri un ievērojot visus konkrētā gadījuma apstākļus ( 45 ). Turklāt tā ir jānosaka, ņemot vērā preču zīmes sastāvdaļu kopumu. Ja no šāda vērtējuma izslēdz kādu kombinētās preču zīmes elementu vai piešķir tam svaru, kas atšķiras no tam faktiski piemītošā, tas var ietekmēt preču zīmes atšķirtspējas kopuma vērtējumu. Šī atšķirtspēja ir atkarīga no apzīmējuma spējas nodot vēstījumu, ko sabiedrība var sasaistīt ar apzīmētajām precēm vai pakalpojumiem. Ja šāds vēstījums tiek nodots galvenokārt ar preču zīmes elementiem, kuriem ir lielākā atšķirtspēja un kuri ir dominējoši, tad preču zīmes spēja identificēt šādu preču vai pakalpojumu izcelsmi ir jāvērtē tieši ar atsauci uz preču zīmi kā vienotu veselumu un tātad, ņemot vērā tās sastāvdaļu kopumu.

44. Vēl ir jānorāda, ka, vērtējot sajaukšanas iespēju, preču zīmes, kuru tiek lūgts aizsargāt, atšķirtspēja ir jāvērtē atbilstošajā datumā pēc reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas ( 46 ).

45. Nav izslēgts, ka kāds kombinētas preču zīmes elements, kuram reģistrācijas brīdī kā aprakstošam elementam nebija atšķirtspējas, laika gaitā ir ieguvis savu atšķirtspēju, piemēram, attiecīgās preču zīmes izmantošanas dēļ, it īpaši, ja runa ir par elementu, kuram ir pietiekami liela nozīme preču zīmes iekšienē vai arī kas dominē preču zīmes radītā kopiespaida konkrētās sabiedrības daļas uztverē.

46. Pamatlietas apstākļi skaidri ilustrē nupat sacīto. Saskaņā ar tiesas sēdē norādīto ( 47 ) laikposmā no agrākās preču zīmes reģistrācijas līdz sajaukšanas iespējas starp šo preču zīmi un reģistrācijai pieteikto preču zīmi vērtējumam PRV ir mainījis savu praksi ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu reģistrācijā, pielāgojot to kritērijiem, kuri pārsvarā atbilst uztveres noteikumiem ( 48 ), ko Tiesa noteikusi 1999. gada 4. maija spriedumā Windsurfing Chiemsee (C‑108/97 un C‑109/97, EU:C:1999:230), ar tādām sekām, ka agrākās preču zīmes elements, uz kuru attiecas atruna, atbilstoši jaunajai praksei vairs netiekot uzskatīts par tādu, kuram nav atšķirtspējas.

47. Ja no preču zīmes atšķirtspējas pakāpes vērtējuma, kas jāveic sajaukšanas iespējas novērtējuma ietvaros, tiktu izslēgts kāds no tās elementiem tikai tāpēc, ka, pamatojoties uz reģistrācijas brīdī veikto pārbaudi, ir ticis uzskatīts, ka minētajam elementam pašam par sevi nav atšķirtspējas, tā, ka pat tiktu prasīts iekļaut atrunu, tas neļautu ņemt vērā nedz iespējamu evolūciju preču zīmes uztverē, kas var būt notikusi laikposmā no reģistrācijas brīža līdz brīdim, kas ir nozīmīgs sajaukšanas iespējas pārbaudes nolūkos, nedz kādu citu pēc reģistrācijas iestājušos faktoru, kas var ietekmēt šādu vērtējumu.

48. Tas ne tikai neļautu noteikt preču zīmes atšķirtspēju aktualitātes, efektivitātes un konkrētības izteiksmē, kas tiek prasīts sajaukšanas iespējas pārbaudes nolūkos, bet, ievērojot dažādo vērā ņemamo faktoru savstarpējo atkarību ( 49 ), varētu arī izraisīt šādas iespējas kļūdainu novērtējumu.

49. Tāpēc es uzskatu – saskanīgi ar to, kas jau secināts ar atsauci uz konfliktējošo apzīmējumu līdzības vērtējumu, – ka atrunas esamība attiecībā uz kādu preču zīmes, kuru tiek lūgts aizsargāt, elementu nedrīkst ietekmēt nedz šīs preču zīmes atšķirtspējas pakāpes noteikšanu, nedz dažādo faktoru, kuri tiek ņemti vērā sajaukšanas iespējas galīgajā vērtējumā, izsvēršanu un savstarpējās atkarības izvērtējumu.

50. Vispārīgāk – tādas atrunas kā pamatlietā pastāvēšana, manuprāt, nedrīkst izraisīt Savienības līmenī saskaņoto sajaukšanas iespējas vērtēšanas noteikumu grozījumus. It īpaši tikai tas apstāklis, ka uz kādu kombinētas preču zīmes, kuru tiek lūgts aizsargāt, sastāvdaļu attiecas atruna, neattaisno situāciju, ka šo sastāvdaļu automātiski izslēdz no minētā vērtējuma, proti, ka nozīme, kas šai sastāvdaļai piemīt preču zīmes radītā kopējā iespaida noteikšanā, vai tās atšķirtspēja tiek vērtēta neatbilstoši sabiedrības uztverei. Manuprāt, neviena pieejamības prasība neattaisno šādu noteikumu grozīšanu, kas varētu izraisīt situāciju, ka tiek reģistrētas preču zīmes, kuras var radīt sajaukšanas iespēju. Saimnieciskās darbības subjektu interesi brīvi izmantot preču vai pakalpojumu, ko tie tirgo, norādes vai aprakstošus apzīmējumus pietiekami aizsargā, pirmkārt, Direktīvas 2008/95 noteikumi par absolūtajiem reģistrācijas atteikuma pamatiem un iepriekš minētie noteikumi, kas ierobežo preču zīmes sekas ( 50 ), otrkārt, apstāklis, ka ar Direktīvas 2008/95 5. panta 1. punkta b) apakšpunktu piešķirtās tiesības neļauj kombinētas preču zīmes īpašniekam lūgt aizsardzību tikai vienai preču zīmes sastāvdaļai, un, visbeidzot, tie paši noteikumi, kas ir jāievēro sajaukšanas iespējas vērtējumā un atbilstoši kuriem šī iespēja ir jānosaka, it īpaši ņemot vērā konfliktējošo apzīmējumu sastāvdaļas ar atšķirtspēju un dominējošās sastāvdaļas, un preču zīmes, kuru tiek lūgts aizsargāt, atšķirtspēja.

Secinājumi

51. Ievērojot iepriekš izklāstīto apsvērumu kopumu, iesaku Tiesai uz Svea hovrätt (Sveas apelācijas tiesa Stokholmā, Zviedrija) uzdotajiem jautājumiem atbildēt šādi: Direktīvas 2008/95 4. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda paziņojuma par atteikšanos no ekskluzīvajām tiesībām (atrunas), kāda ir pamatlietā, uz kādu no agrākā preču zīmē esošiem elementiem esamība neietekmē vērtējumu par sajaukšanas iespēju starp šo preču zīmi un kādu vēlāku apzīmējumu, kuru tiek lūgts reģistrēt kā preču zīmi.

( 1 ) Oriģinālvaloda – itāļu.

( 2 ) Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2016. gada 7. septembris, Beiersdorf/EUIPO (Q10) (T‑4/15, nav publicēts, EU:T:2016:447, 18. punkts), un 2009. gada 19. novembris, Agencja Wydawnicza Technopol/ITSB (100 un 300) (T‑425/07 un T‑426/07, EU:T:2009:454, 19. punkts).

( 3 ) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/95/EK (2008. gada 22. oktobris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (Kodificēta versija) (OV 2008, L 299, 25. lpp.). No 2019. gada 15. janvāra Direktīva 2008/95 ir atcelta un aizstāta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2015/2436 (2015. gada 16. decembris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 2015, L 336, 1. lpp.), kas stājās spēkā pēc pamatlietas faktisko apstākļu iestāšanās.

( 4 ) Direktīvas 2015/2436 5. panta 1. punkta b) apakšpunkta formulējums [itāļu valodā] ir praktiski identisks.

( 5 ) Skat. 10. panta 2. punkta b) apakšpunktu.

( 6 ) Likuma 2010 (neoficiāls) tulkojums angļu valodā ir pieejams Pasaules intelektuālā īpašuma organizācijas (WIPO) tīmekļvietnē https://wipolex.wipo.int/en/text/290530.

( 7 ) No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka Zviedrijas tiesībās pārbaudi saistībā ar sajaukšanas iespēju ar agrākām preču zīmēm veic pēc [biroja] ierosmes reģistrācijas pieteikuma izskatīšanas brīdī.

( 8 ) Tiesas sēdē, atbildot uz kādu Tiesas jautājumu, PRV saistībā ar lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu minēto prakses maiņu paskaidroja, ka, kamēr pagātnē atruna tika sistemātiski prasīta kā nosacījums tādu apzīmējumu reģistrācijai, kuros bija ietvertas ar ģeogrāfisku norādi saistītas sastāvdaļas, no 2012. gada PRV, piemērojot 1999. gada 4. maija sprieduma Windsurfing Chiemsee (C‑108/97 un C‑109/97, EU:C:1999:230) 31. punktā norādīto kritēriju, sāka nošķirt gadījumus, kad ģeogrāfiskie nosaukumi ir saikne ar konkrēto preču kategoriju, no gadījumiem, kad šāda saikne nav identificējama. Pirmajos gadījumos reģistrācija pašlaik tiek atteikta, savukārt otrajos tiek atļauta bez atrunas pienākuma.

( 9 ) RÅ 1991, ref. 10, MTV Music Television.

( 10 ) Kā piemēru iesniedzējtiesa citē Patentbesvësrätten (Administratīvā patentu tiesa) 2011. gada 3. oktobra spriedumu lietā Nr. 10‑136, BIOGEN.

( 11 ) Papildus Zviedrijai arī Īrija un Latvija, savukārt Apvienotajā Karalistē atrunas, ko noteicis birojs, kurš veic reģistrāciju, ir jau atceltas, skat. Max Planck Institute for Intellectual Property and Competition Law, Study on the overall functioning of the European Trade Mark System, 2013, pieejams tīmekļvietnē https://publications.europa.eu/en/publication-detail/-/publication/5f878564‑9b8d‑4624-ba68‑72531215967e, 74. lpp., 2.40. punkts.

( 12 ) Šajā nozīmē skat. ģenerāladvokāta D. Ruisa‑Harabo Kolomera [D. Ruiz‑Jarabo Colomer] secinājumus lietā Koninklijke KPN Nederland (C‑363/99, EU:C:2002:65, 45. punkts). Šajā lietā pasludinātajā spriedumā Tiesa izslēdza reģistrācijas seku ierobežošanu, tomēr neieņemot konkrētu nostāju par atteikuma paziņojumu pieņemamību (skat. spriedumu, 2004. gada 12. februāris, Koninklijke KPN Nederland (C‑363/99, EU:C:2004:86, 114. un 115. punkts)).

( 13 ) Direktīva 2015/2436 iet tālāk par ierobežoto saskaņošanu, kas veikta ar Direktīvu 2008/95, attiecinot to plašāk arī uz citiem aspektiem – gan materiālajām, gan procesuālajām tiesībām (skat. it īpaši astoto un devīto apsvērumu).

( 14 ) Skat. Direktīvas 2008/95 astoto apsvērumu. Tajā pašā nozīmē skat. Direktīvas 2015/2436 12. apsvērumu.

( 15 ) Kā jau sacīts, Direktīva 2015/2436 veic pilnīgāku saskaņošanu, saskaņojot, kā noteikts devītajā apsvērumā, “[arī] galven[os] procesuāl[os] noteikum[us] preču zīmju reģistrācijas jomā”, gan aprobežojoties ar vispārīgo principu izklāstu un atstājot dalībvalstīm iespēju noteikt specifiskākas normas.

( 16 ) Pamatojoties uz Direktīvas 2008/95 sesto apsvērumu, “[dalībvalstis] var, piemēram, noteikt preču zīmju reģistrācijas un spēkā neesamības atzīšanas procedūru veidu, nolemt, vai agrākas tiesības būtu jāizmanto vai nu reģistrācijas procedūrā, vai spēkā neesamības atzīšanas procedūrā, vai abās šajās procedūrās, un, ja tās atļauj, ka agrākas tiesības tiek izmantotas reģistrācijas procedūrā, pieļauj iebildumu procedūru vai ex officio pārbaudes procedūru, vai abas šīs procedūras”, kā arī tām vajadzētu būt tiesīgām precizēt preču zīmju atcelšanas vai spēkā neesamības sekas.

( 17 ) Skat. Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 (2017. gada 14. jūnijs) par Eiropas Savienības preču zīmi (OV 2017, L 154, 1. lpp.) 2. apsvērumu un Direktīvas 2015/2436 3. apsvērumu, atbilstoši kuram “preču zīmju sistēmu līdzāspastāvēšana un līdzsvars valstu un Savienības līmenī faktiski ir Savienības pieejas stūrakmens intelektuālā īpašuma aizsardzībai”.

( 18 ) Skat. 38. panta 2. punktu Padomes Regulā (EK) Nr. 40/94 (1993. gada 20. decembris) par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.) un 37. panta 2. punktu Padomes Regulā [(EK) Nr. 207/2009] (2009. gada 26. februāris) par Kopienas preču zīmi (OV 2009, L 78, 1. lpp.). Šī pēdējā minētā tiesību norma bija spēkā, līdz 2016. gada 23. martā to atcēla ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2015/2424 (2015. gada 16. decembris), ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi, Komisijas Regulu (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi, un atceļ Komisijas Regulu (EK) Nr. 2869/95 par maksām, kas jāmaksā Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) (OV 2015, L 341, 21. lpp.; skat. 1. panta 35. punkta b) apakšpunktu un par piemērošanas datumu 4. panta pirmo un otro daļu).

( 19 ) Šajā nozīmē saistībā ar Regulas Nr. 207/2009 37. panta 2. punktu skat. 2016. gada 7. septembra spriedumu Beiersdorf/EUIPO (Q10) (T‑4/15, nav publicēts, EU:T:2016:447, 18. punkts), kurā Vispārējā tiesa izslēdza iespēju, ka var tikt pieņemta pieteikuma iesniedzēja piedāvātā atruna, kuras priekšmets ir salikta preču zīme, kurā grafiskie elementi bija izveidoti no dzeltenas krāsas un īpašas vārdiskā elementa “Q10” stilizācijas. Konstatējums, ka vārdiskajam elementam, uz kuru attiecās atruna, ir dominējošs raksturs un ka grafiskajiem elementiem ir tikai ornamentāls raksturs, vedināja Vispārējo tiesu uzskatīt – ja atruna būtu tikusi pieņemta, reģistrācijai pieteiktajā apzīmējumā nebūtu palicis neviens elements ar atšķirtspēju, attiecībā uz kuru varētu izmantot Regulas Nr. 207/2009 9. pantā paredzētās ekskluzīvās tiesības.

( 20 ) Skat. Direktīvas 2008/95 10. apsvērumu, kurā ir precizēts, ka, “lai atvieglotu preču un pakalpojumu brīvu apgrozību”, ir būtiski nodrošināt, lai “reģistrētās preču zīmes saņemtu vienādu aizsardzību saskaņā ar visu dalībvalstu tiesību sistēmām”. Tajā pašā nozīmē skat. Direktīvas 2015/2436 10. apsvērumu, kurā noteikts, ka “ir būtiski nodrošināt, ka visu dalībvalstu tiesību sistēmas reģistrētām preču zīmēm nodrošina vienādu aizsardzību”.

( 21 ) Direktīvas 2015/2436 14. panta 1. punkta b) apakšpunktā ir pievienota atsauce arī uz aprakstošajiem “apzīmējumiem” papildus aprakstošajām “norādēm”, kas jau aplūkotas Direktīvas 2008/95 6. panta 1. punkta b) apakšpunktā.

( 22 ) Saskaņā ar Direktīvas 2008/95 6. panta 1. punkta otro daļu “ar nosacījumu, ka tās izmanto saskaņā ar godīgu praksi rūpnieciskās vai komerciālās lietās”; par minētā nosacījuma interpretāciju skat. spriedumu, 2004. gada 7. janvāris, Gerolsteiner Brunnen (C‑100/02, EU:C:2004:11, par tās pašas tiesību normas interpretāciju, kas bija iekļauta Padomes Pirmajā direktīvā 89/104/EEK (1988. gada 21. decembris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 1989, L 40, 1. lpp.), kura bija spēkā pirms Direktīvas 2008/95, 25. punkts), atbilstoši kurai tikai ar to, ka pastāv sajaukšanas iespēja “fonētiskās līdzības” dēļ starp konkrēto ģeogrāfiskās izcelsmes norādi (arī, ja to izmanto kā preču zīmi) un agrāku vārdisku preču zīmi, nav pats par sevi pietiekami, lai secinātu, ka šādas norādes izmantošana neatbilst atļautajiem izmantošanas veidiem.

( 23 ) Skat. teksta līdzību ar Direktīvas 2008/95 3. panta 1. punkta c) apakšpunktu (un pašlaik Direktīvas 2015/2436 4. panta 1. punkta c) apakšpunktu) neatkarīgi no abu tiesību normu autonomijas, ko Tiesa uzsvērusi spriedumos, 1999. gada 4. maijs, Windsurfing Chiemsee (C‑108/97 un C‑109/97, EU:C:1999:230, 28. punkts), un 2011. gada 10. marts, Agencja Wydawnicza Technopol/ITSB (C‑51/10 P, EU:C:2011:139, 59.–62. punkts).

( 24 ) Attiecībā uz Direktīvas 89/104 6. panta 1. punkta b) apakšpunktu skat. spriedumu, 1999. gada 4. maijs, Windsurfing Chiemsee (C‑108/97 un C‑109/97, EU:C:1999:230, 28. punkts). Tiesa precizēja, ka, “ierobežojot preču zīmes īpašnieka tiesību, kas izriet no Direktīvas 89/104 5. panta, iespaidu, 6. pants cenšas līdzsvarot fundamentālās intereses, proti, preču zīmju aizsardzību un brīvu preču apriti un pakalpojumu sniegšanas brīvību kopējā tirgū tādā veidā, lai preču zīmju tiesības varētu būt par pamata elementu netraucētas konkurences sistēmā, kuru cenšas nodibināt un saglabāt ar Līgumu”, skat. spriedumus, 1999. gada 23. februāris, BMW (C‑63/97, EU:C:1999:82, 62. punkts), un 2004. gada 7. janvāris, Gerolsteiner Brunnen (C‑100/02, EU:C:2004:11, 16. punkts).

( 25 ) Skat. Direktīvas 2008/95 11. apsvērumu un Direktīvas 2015/2436 16. apsvērumu.

( 26 ) Skat. it īpaši spriedumus, 1999. gada 22. jūnijs, Lloyd Schuhfabrik Meyer (C‑342/97, EU:C:1999:323, 17. punkts), 2005. gada 6. oktobris, Medion (C‑120/04, EU:C:2005:594, 24. un 26. punkts), un 2008. gada 10. aprīlis, adidas un adidas Benelux (C‑102/07, EU:C:2008:217, 28. punkts).

( 27 ) Tajā pašā nozīmē skat. Direktīvas 2015/2436 16. apsvērumu.

( 28 ) Skat. spriedumus, 1997. gada 11. novembris, SABEL (C‑251/95, EU:C:1997:528, 22. punkts), 2000. gada 22. jūnijs, Marca Mode (C‑425/98, EU:C:2000:339, 40. punkts), 2005. gada 6. oktobris, Medion (C‑120/04, EU:C:2005:594, 27. punkts), 2008. gada 10. aprīlis, adidas un adidas Benelux (C‑102/07, EU:C:2008:217, 29. punkts), un 2007. gada 12. jūnijs, ITSB/Shaker (C‑334/05 P, EU:C:2007:333, 33. punkts).

( 29 ) Skat. spriedumu, 2007. gada 12. jūnijs, ITSB/Shaker (C‑334/05 P, EU:C:2007:333, 36. punkts), un 2011. gada 24. marts, Ferrero/ITSB (C‑552/09 P, EU:C:2011:177, 85. punkts).

( 30 ) Skat. spriedumu, 1997. gada 11. novembris, SABEL (C‑251/95, EU:C:1997:528, 23. punkts).

( 31 ) Skat. it īpaši spriedumus, 1997. gada 11. novembris, SABEL (C‑251/95, EU:C:1997:528, 23. punkts), 2007. gada 12. jūnijs, ITSB/Shaker (C‑334/05 P, EU:C:2007:333, 35. punkts), un 2007. gada 20. septembris, Nestlé/ITSB (C‑193/06 P, nav publicēts, EU:C:2007:539, 34. punkts).

( 32 ) Skat. it īpaši spriedumus, 1997. gada 11. novembris, SABEL (C‑251/95, EU:C:1997:528, 23. punkts), 1999. gada 22. jūnijs, Lloyd Schuhfabrik Meyer (C‑342/97, EU:C:1999:323, 25. punkts), 2007. gada 12. jūnijs, ITSB/Shaker (C‑334/05 P, EU:C:2007:333, 35. punkts), un 2009. gada 3. septembris, Aceites del Sur-Coosur/Koipe un ITSB (C‑498/07 P, EU:C:2009:503, 60. punkts).

( 33 ) Skat. it īpaši spriedumus, ITSB/Shaker (C‑334/05 P, EU:C:2007:333, 41. punkts), un Aceites del Sur-Coosur/Koipe (C‑498/07 P, EU:C:2009:503, 61. punkts). Šajā ziņā Tiesa precizēja, ka, lai gan ir taisnība, ka konkrētās sabiedrības daļas atmiņā kombinētas preču zīmes radītajā kopējā iespaidā noteiktos apstākļos var dominēt viena vai vairākas šīs preču zīmes sastāvdaļas, tikai tad, ja visiem citiem preču zīmes elementiem ir nebūtiska nozīme, līdzības novērtējumu var veikt tikai uz dominējošā elementa pamata, skat. ITSB/Shaker (C‑334/05 P, EU:C:2007:333, 41. un 42. punkts), 2007. gada 20. septembris, Nestlé/ITSB (C‑193/06 P, nav publicēts, EU:C:2007:539, 42. un 43. punkts un tajos minētā judikatūra).

( 34 ) Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2004. gada 13. jūlijs, AVEX/ITSB – Ahlers (a) (T‑115/02, EU:T:2004:234, 20. punkts), un 2006. gada 13. jūnijs, Inex/ITSB–Wiseman (Govs ādas attēls) (T‑153/03, EU:T:2006:157, 32. punkts).

( 35 ) Skat. tostarp spriedumu, 1999. gada 22. jūnijs, Lloyd Schuhfabrik Meyer (C‑342/97, EU:C:1999:323, 26. punkts).

( 36 ) Regula 2017/1001.

( 37 ) Skat. tostarp spriedumu, 1998. gada 29. septembris, Canon (C‑39/97, EU:C:1998:442, 28. punkts).

( 38 ) Ir taisnība, ka šādā vērtējumā ir jāpamatojas uz konfliktējošo apzīmējumu elementiem ar atšķirtspēju un dominējošajiem elementiem, nevis uz aprakstošajiem elementiem un elementiem bez atšķirtspējas, tomēr apzīmējuma radīto kopējo iespaidu uz sabiedrību konstatē, ņemot vērā attiecības starp dažādajiem apzīmējuma elementiem.

( 39 ) Atgādinu, ka saskaņā ar judikatūru, ja starp konfliktējošiem apzīmējumiem nav līdzības, sajaukšanas iespējas pastāvēšana tiek izslēgta automātiski, bez nepieciešamības analizēt pārējos faktorus, no kuriem ir atkarīga šādas iespējas konstatācija, skat. tostarp spriedumu. 2011. gada 24. marts, Ferrero/ITSB (C‑552/09 P, EU:C:2011:177, 65. punkts).

( 40 ) Kaut vai pamatlietas apstākļos, kur atruna attiecas tikai uz vārdisko elementu, nevis uz šā elementa īpašo stilizāciju.

( 41 ) Skat. tostarp spriedumu, 1999. gada 22. jūnijs, Lloyd Schuhfabrik Meyer (C‑342/97, EU:C:1999:323, 18. punkts).

( 42 ) Skat. tostarp spriedumu, 1997. gada 11. novembris, SABEL (C‑251/95, EU:C:1997:528, 23. punkts).

( 43 ) Skat. spriedumus, 1998. gada 29. septembris, Canon (C‑39/97, EU:C:1998:442, 17. punkts), un 1999. gada 22. jūnijs, Lloyd Schuhfabrik Meyer (C‑342/97, EU:C:1999:323, 19. punkts).

( 44 ) Skat. tostarp spriedumus, 1997. gada 11. novembris, SABEL (C‑251/95, EU:C:1997:528, 22. un 24. punkts), 1999. gada 22. jūnijs, Lloyd Schuhfabrik Meyer (C‑342/97, EU:C:1999:323, 20. un nākamie punkti).

( 45 ) 1999. gada 22. jūnija spriedumā Lloyd Schuhfabrik Meyer (C‑342/97, EU:C:1999:323, 23. punkts) Tiesa precizēja, ka, nosakot preču zīmes atšķirtspēju, “ir jāņem vērā it sevišķi [tās] būtiskas īpašības, tai skaitā tas, vai preču zīmei nepiemīt vai piemīt visi to preču vai pakalpojumu aprakstošie elementi, attiecībā uz kurām tā ir reģistrēta, preču zīmes aptvertā tirgus daļa, šīs preču zīmes izmantošanas intensitāte, ģeogrāfiskā izplatība un ilgums, uzņēmuma šīs preču zīmes popularizēšanai veikto investīciju apjoms, ieinteresēto personu proporcija, kuras, pateicoties preču zīmei, identificē preci vai pakalpojumu kā tādu, ko ražojis vai sniedzis attiecīgais uzņēmums, kā arī Tirdzniecības un rūpniecības kameru un citu profesionālo apvienību paziņojumi”. Tie paši kritēriji ir uzskaitīti 1999. gada 4. maija spriedumā Windsurfing Chiemsee (C‑108/97 un C‑109/97, EU:C:1999:230, 51. punkts) par to, kā ģeogrāfisks nosaukums iegūst atšķirtspēju tā izmantošanas rezultātā Regulas Nr. 89/104 3. panta 3. punkta nozīmē (par nepieciešamo preču zīmes atšķirtspējas vērtējuma konkrētību skat. arī šā sprieduma 52. punktu).

( 46 ) 2006. gada 27. aprīļa spriedumā Levi Strauss (C‑145/05, EU:C:2006:264, 20. punkts) par Direktīvas 89/104 5. panta 1. punktu Tiesa ir precizējusi, ka, “lai noteiktu aizsardzības apjomu preču zīmei, ko šī preču zīme likumīgi ieguvusi sakarā ar tās atšķirtspēju, tiesai ir jāņem vērā konkrētās sabiedrības daļas uztvere tajā brīdī, kad uzsākts izmantot apzīmējumu, kurš rada kaitējumu minētajai preču zīmei”. Ja pārbaude, kā pamatlietā, tiek veikta vēlāka apzīmējuma reģistrācijas nolūkos, nozīme būtu jāpiešķir datumam, kad ir iesniegts šā apzīmējuma reģistrācijas pieteikums.

( 47 ) Skat. iepriekš 8. zemsvītras piezīmi.

( 48 ) Pamatojoties uz Tiesas tajā spriedumā noteiktajiem principiem, apzīmējumu, kuri ietver ģeogrāfiskās izcelsmes norādes, lielāka vai mazāka atšķirtspēja ir atkarīga no saites, kas sabiedrības apziņā rodas starp preču zīmes apzīmēto preču un pakalpojumu reputāciju un īpašībām un teritoriju, ko tā apzīmē, un tātad tā tiek vērtēta ar stingru atsauci uz šādu preču vai pakalpojumu patērētāja uztveri.

( 49 ) Kā sajaukšanas iespējas novērtējuma faktors preču zīmes atšķirtspēja ir jāsasaista ar visiem pārējiem būtiskajiem faktoriem, lai šim novērtējumam piešķirtu lielāko iespējamo konkrētības pakāpi. Tādējādi Tiesa jau vairākkārt ir spriedusi, ka preču zīmes, kuru tiek lūgts aizsargāt, atšķirtspēja ir viens no dažādajiem elementiem, kuriem ir nozīme sajaukšanas iespējas esamības visaptverošā vērtējuma ietvaros (skat. it īpaši rīkojumus, 2012. gada 29. novembris, Hrbek/ITSB, C‑42/12 P, nav publicēts, EU:C:2012:765, 61. punkts, un 2014. gada 2. oktobris, Przedsiębiorstwo Handlowe Medox Lepiarz/ITSB, C‑91/14 P, nav publicēts, EU:C:2014:2261, 22. punkts; C‑43/15 P, 61. punkts), un ka, lai gan ir taisnība, ka, jo nozīmīgāka izrādās agrākas preču zīmes atšķirtspēja, jo lielāka ir sajaukšanas iespēja, tomēr šāda sajaukšanas iespēja nevar tikt izslēgta gadījumā, ja agrākas preču zīmes atšķirtspēja ir vāja (skat. it īpaši rīkojumu, 2015. gada 19. novembris, Fetim/ITSB, C‑190/15 P, nav publicēts, EU:C:2015:778, 40. punkts un tajā minētā judikatūra, C‑43/15 P, 62. punkts), it īpaši aplūkoto preču zīmju un preču un pakalpojumu līdzības dēļ (skat. it īpaši rīkojumus, 2014. gada 2. oktobris, Przedsiębiorstwo Handlowe Medox Lepiarz/ITSB, C‑91/14 P, nav publicēts, EU:C:2014:2261, 24. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2015. gada 7. maijs, Adler Modemärkte/ITSB, C‑343/14 P, nav publicēts, EU:C:2015:310, 59. punkts; C‑43/15 P, 63. punkts).

( 50 ) Skat. šo secinājumu 26. punktu.