ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Ja atbilde uz 1. jautājumu ir noliedzoša: gadījumā, ja dalībvalstij ir tiesības paredzēt citus, ne tikai Direktīvas 2004/18/EK 45. panta uzskaitītos pamatus komersantu izslēgšanai no dalības publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, ko tā attaisno ar sabiedrības interešu aizsardzību, līgumslēdzēja likumīgām interesēm, kā arī ar godīgas konkurences saglabāšanu komersantu vidū, vai šai direktīvai un Līgumam par Eiropas Savienības darbību atbilst situācija, kurā no procedūras tiek izslēgti komersanti, ar kuriem attiecīgais līgumslēdzējs ir izbeidzis vai uzteicis iepirkuma līgumu vai ir atteicies no tā tādu apstākļu dēļ, par kuriem ir atbildīgs komersants, ja līguma izbeigšana vai uzteikšana vai atteikšanās no tā bija notikusi 3 gadu laika posmā pirms līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras uzsākšanas un neizpildītā līguma daļas vērtība bija vismaz 5 % no līguma vērtības?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 290/4

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 12. maija spriedumu apvienotajās lietās T-267/08 un T-279/08 Région Nord-Pas-de-Calais un Communauté d'Agglomération du Douaisis/Komisija 2011. gada 22. jūlijā iesniedza Région Nord-Pas-de-Calais

(Lieta C-389/11 P)

2011/C 290/06

Tiesvedības valoda — franču

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzējs: Région Nord-Pas-de-Calais (pārstāvji — M. Cliquennois un F. Cavedon, avocats)

Pārējie lietas dalībnieki: Communauté d'Agglomération du Douaisis un Eiropas Komisija

Apelācijas sūdzības iesniedzēja prasījumi:

— atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2011. gada 12. maija spriedumu apvienotajās lietās T-267/08 un T-279/08;

— apmierināt Région Nord-Pas-de-Calais pirmajā instancē izvirzītos prasījumus;

— piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Savas apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza divus pamatus.

Ar pirmo pamatu Région Nord-Pas-de-Calais apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot atteikusies izskatīt iebildumus, kas izvirzīti par Komisijas 2008. gada 2. aprīļa Lēmumu C(2008) 1089, galīgā redakcija, kas ir atcelts un aizstāts ar Komisijas 2010. gada 23. jūnija Lēmumu C(2010) 4112, galīgā redakcija; abi lēmumi attiecas uz vienu un to pašu valsts atbalstu C 38/2007 (ex NN 45/2007). Faktiski, kā norāda apelācijas sūdzības iesniedzējs, jaunais lēmums patiesībā esot atbildis rakstveida apsvērumiem, kurus tas iesniedza ar savu sākotnējo prasības pieteikumu Vispārējā tiesā, taču tam neesot tikusi dota iespēja tikt uzklausītam jaunas iepriekšējas administratīvās procedūras gaitā.

Ar otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka administratīvās procedūras gaitā esot pārkāptas tiesības uz aizstāvību un sacīkstes princips, jo Komisija esot pieņēmusi jaunu lēmumu, izvairoties no pienākuma, ievērot šai pieņemšanai raksturīgas būtiskas formas prasības. Tā faktiski esot mainījusi savu analīzi, kas saistīta ar attiecīgā valsts pasākuma raksturu, un valsts atbalsta piešķiršanas brīdī Arbel Fauvet Rail SA esot pārskatījusi piemērojamo atsauces likmju aprēķina metodi.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 252/20

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 17. jūnijā iesniedza Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) — ZZ/Secretary of State for the Home Department

(Lieta C-300/11)

2011/C 252/37

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: ZZ

Atbildētājs: Secretary of State for the Home Department

Prejudiciālie jautājumi

Vai saskaņā ar Direktīvas 2004/38 (1) 30. panta 2. punktā, interpretējot to saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 346.panta 1. punkta a) apakšpunktu, paredzēto efektīvas tiesību aizsardzības principu, tiesai, kas izskata apelācijas sūdzību par lēmumu, ar kuru Eiropas Savienības pilsonis tiek izraidīts no dalībvalsts Direktīvas 2004/38 VI nodaļā paredzēto sabiedriskās kārtības un valsts drošības apsvērumu dēļ, ir jānodrošina, ka attiecīgais Eiropas Savienības pilsonis tiek informēts par galvenajiem apsvērumiem, uz kuriem pamatots pret viņu pieņemtais lēmums, neskatoties uz to, ka dalībvalsts iestādes un attiecīgā valsts tiesa — pēc visu pret attiecīgo Eiropas Savienības pilsoni esošo pierādījumu, uz kuriem ir pamatojušās dalībvalsts iestādes, izvērtēšanas — ir nolēmusi, ka galveno pret prasītāju izvirzīto apsvērumu izpaušana būtu pretrunā valsts drošības interesēm?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV L 158, 77. lpp.).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 226/13

Prasība, kas celta 2011. gada 19. maijā — Francijas Republika/Eiropas Parlaments

(Lieta C-238/11)

2011/C 226/25

Tiesvedības valoda — franču

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Francijas Republika (pārstāvji — E. Belliard, G. de Bergues un A. Adam)

Atbildētājs: Eiropas Parlaments

Prasītājas prasījumi:

— atcelt Eiropas Parlamenta 2011. gada 9. marta apspriedi par Parlamenta sēžu kalendāru 2013. gadam;

— piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasītāja savas prasības pamatojumam izvirza tikai vienu pamatu, kas ir saistīts, pirmkārt, ar LES un LESD pielikumā pievienotā 6. protokola par Savienības iestāžu, dažu struktūru, organizāciju un struktūrvienību atrašanās vietu pārkāpumu un EAK dibināšanas līguma pielikumā pievienotā 3. protokola par Savienības iestāžu, dažu struktūru, organizāciju un struktūrvienību atrašanās vietu pārkāpumu un, otrkārt, ar Tiesas 1997. gada 1. oktobra sprieduma lietā C-345/95 Francija/Parlaments (Recueil, I-5235. lpp.) neievērošanu.

Saskaņā ar Francijas valdība uzskatu, paredzēdams, ka divas no divpadsmit ikmēneša plenārsēdēm, kurām katru gadu jānotiek Strasbūrā, tiek samazinātas no 4 dienām līdz 2 dienām un 2013. gadā tiek rīkotas oktobra mēneša vienā nedēļā, Eiropas Parlaments vēlas apiet noteikumu, saskaņā ar kuru divpadsmit ikmēneša plenārsēdēm, tostarp budžeta sēdei, ir jānotiek Strasbūrā. Apstrīdētā apspriede patiesībā nozīmē to, ka tiek atcelta viena no divpadsmit ikmēneša plenārsēdēm, kurām katru gadu jānotiek Strasbūrā. Tādējādi tās vienīgais mērķis ir samazināt Parlamenta deputātu klātbūtnes ilgumu Eiropas Parlamenta sēdeklī, ko nepamato šīs iestādes iekšējās darba kārtības prasības.
2)

Ja atbilde uz kādu no 1. punktā uzdotajiem jautājumiem ir apstiprinoša, vai no LESD 20. panta izrietošais dalībvalstu pienākums piešķirt trešās valsts valstspiederīgajiem uzturēšanās tiesības nozīmē tieši no Savienības tiesībām izrietošas uzturēšanās tiesības vai arī pietiek ar to, ka dalībvalsts trešās valsts valstspiederīgo uzturēšanās tiesības nodibina, tās viņiem piešķirot?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 204/14

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 13. aprīlī iesniedza High Court of Ireland (Īrija) — HID, BA/Refugee Applications Commissioner, Refugee Appeals Tribunal, Minister for Justice, Equality and Law Reform, Īrija, Attorney General

(Lieta C-175/11)

2011/C 204/26

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

High Court of Ireland

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāji: HID un BA

Atbildētāji: Refugee Applications Commissioner, Refugee Appeals Tribunal, Minister for Justice, Equality and Law Reform, Īrija un Attorney General

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai Padomes 2005. gada 1. decembra Direktīvas 2005/85/EK (1) noteikumi, vai vispārējie Eiropas Savienības tiesību principi liedz dalībvalstij pieņemt administratīvus pasākumus, kas paredz, ka patvēruma pieteikumu kategorija, kas ir noteikta, pamatojoties uz patvēruma meklētāja pilsonību vai izcelsmes valsti, tiek izskatīta un lēmums par to tiek pieņemts saīsinātā vai paātrinātā procedūrā?

2) Vai iepriekš minētās Padomes direktīvas 39. pants, kas aplūkots kopā ar tās preambulas 27. apsvērumu un LESD 267. pantu, ir interpretējams tādējādi, ka tajā paredzētā efektīvā tiesiskā aizsardzība valsts tiesībās ir nodrošināta, ja par pieteikumiem pieņemta pirmās instances lēmuma pārskatīšanas vai pārsūdzības funkcija tiesību aktā ir piešķirta apelācijas sūdzībai, kas iesniegta Tribunal, kura izveidota saskaņā ar parlamenta aktu un kuras kompetencē ir pieņemt patvēruma meklētājam saistošus lēmumus saistībā ar ikvienu tiesību un faktisku jautājumu, kas attiecas uz pieteikumu, kaut arī pastāv administratīvi vai organizatoriski pasākumi, kas ir saistīti ar šādiem vai dažiem no šādiem aspektiem: — valdības ministrs saglabā papildu rīcības brīvību neievērot negatīvu lēmumu par pieteikumu; — organizatoriskas vai administratīvas saiknes esamība starp iestādēm, kas atbildīgas par pirmās instances lēmumu un apelācijas instances lēmumu; — tas, ka Tribunal locekļus, kas pieņem lēmumu, ieceļ ministrs uz trim gadiem un viņi savus pienākumus pilda, strādājot nepilnu slodzi, kā arī viņu atlīdzība tiek izmaksāta par katru atsevišķu izskatīto lietu; — tas, ka ministram ir pilnvaras izdot tāda veida rīkojumus, kādi ir noteikti iepriekš minētā akta 12. pantā, 16. panta 2.b punkta b) apakšpunktā un 16. panta 11. punktā?

(1) OV L 326, 13. lpp.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 194/10

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 8. aprīlī iesniedza Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apvienotā Karaliste) — Football Dataco Ltd, Scottish Premier League Ltd, Scottish Football League, PA Sport UK Ltd/Sportradar GmbH (Vācijā reģistrēta sabiedrība), Sportradar (Šveicē reģistrēta sabiedrība)

(Lieta C-173/11)

2011/C 194/13

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājas: Football Dataco Ltd, Scottish Premier League Ltd, Scottish Football League, PA Sport UK Ltd

Atbildētājas: Sportradar GmbH (Vācijā reģistrēta sbiedrība), Sportradar (Šveicē reģistrēta sabiedrība)

Prejudiciālie jautājumi

1) Ja viena puse augšupielādē datus no datubāzes, kura ir aizsargāta ar sui generis tiesībām atbilstoši Direktīvai 96/9/EK (1) (“Datubāzu direktīva”), tās interneta serverī, kurš atrodas dalībvalstī A, un, atbildot uz lietotāju, kuri atrodas citā dalībvalstī B, pieprasījumiem, no interneta servera pārsūta šādu informāciju uz lietotāja datoru, tādā veidā, ka šie dati tiek saglabāti šī datora atmiņā un parādās uz tā ekrāna, a) vai, pārsūtot datus, šī puse ir “ieguvusi datubāzu saturu” vai “to atkārtoti izmantojusi”? b) vai jebkura “datubāzu satura iegūšana” vai “atkārtota izmantošana”, kuru veikusi šī puse, ir notikusi i) tikai dalībvalstī A, ii) tikai dalībvalstī B vai iii) gan A, gan B?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 11. marta Direktīva 96/9/EK par datubāzu tiesisko aizsardzību, OV L 77, 20. lpp.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 173/6

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 1. aprīlī iesniedza Consiglio di Stato (Itālija) — Azienda Sanitaria Locale di Lecce/Ordine degli Ingegneri della Provincia di Lecce u.c. — Università del Salento

(Lieta C-159/11)

2011/C 173/12

Tiesvedības valoda — itāļu

Iesniedzējtiesa

Consiglio di Stato

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Azienda Sanitaria Locale di Lecce

Atbildētāji: Ordine degli Ingegneri della Provincia di Lecce, Consiglio Nazionale degli Ingegneri, Associazione delle Organizzazioni di Ingegneri, di Architettura e di Consultazione Tecnico-Economica (Oice), Etacons srl, Ing. Vito Prato Engineering srl, Barletti — Del Grosso e Associati srl, Ordine degli Architetti della Provincia di Lecce, Consiglio Nazionale degli Architetti, Pianificatori, Paesaggisti e Conservatori (Cnappc)

Persona, kas iestājusies lietā ad adiuvandum/otra ieinteresētā persona: Università del Salento

Prejudiciālais jautājums

Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīva 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (1), un it īpaši tās 1. panta 2. punkta a) un d) apakšpunkts, 2. pants, 28. pants un II pielikuma 8. un 12. kategorija nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, ar ko atļauts rakstveidā noslēgt līgumus starp divām līgumslēdzējām iestādēm par slimnīcu būvju seismiskās nestabilitātes izpēti un novērtēšanu, ņemot vērā valsts tiesību aktus būvju un it īpaši stratēģisko ēku drošības jomā, par atlīdzību, kas nepārsniedz izmaksas, kuras radušās, sniedzot šo pakalpojumu; izpildītāja iestāde var rīkoties saimnieciskās darbības subjekta statusā?

(1) OV L 134, 114. lpp.
2)

Ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši: Vai informācijas pieprasījums ir uzskatāms par iesniegtu termiņā jau tad, ja augu šķirņu aizsardzības tiesību īpašnieks savā lūgumā apgalvo, ka viņa rīcībā ir norādes par to, ka apstrādātājs novākto ražu, ko pieprasījumā vārdā nosaukts lauksaimnieks ir ieguvis, audzējot aizsargātas šķirnes pavairojamo materiālu, apstrādā vai viņam ir nodoms to apstrādāt ar mērķi to audzēt, vai arī informācijas pieprasījumā apstrādātājs ir arī jāinformē par pierādījumiem saistībā ar šīm iepriekš minētajām norādēm (piemēram, pārsūtot lauksaimnieka paziņojuma par audzēšanu kopiju)?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 145/13

Prasība, kas celta 2011. gada 2. martā — Eiropas Komisija/Īrija

(Lieta C-108/11)

2011/C 145/19

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — R. Lyal, C. Soulay)

Atbildētāja: Īrija

Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

— atzīt, ka, piemērojot PVN likmi 4,8 % apmērā kurtu un zirgu, kas parasti nav paredzēti pārtikas produktu gatavošanai, piegādēm zirgu izīrēšanai un noteiktiem apaugļošanas pakalpojumiem, Īrija nav izpildījusi Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK (1) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 96., 98. (lasot to kopā ar III pielikumu) un 110. pantā paredzētos pienākumus;

— piespriest Īrijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

PVN direktīvas 96. pantā paredzētā katras dalībvalsts noteiktā PVN pamatlikme, kas nevar būt mazāka par 15 %, ir piemērojama jebkurai preču piegādei un pakalpojumu sniegšanai. No pamatlikmes atšķirīgu likmi var piemērot tikai tiktāl, ciktāl tas ir atļauts citos šīs direktīvas noteikumos.

98. pantā ir noteikts, ka dalībvalstis var piemērot vienu vai divas samazinātas likmes tādu kategoriju preču piegādei vai tādu kategoriju pakalpojumu sniegšanai, kas minēti direktīvas III pielikumā. Šajā lietā minētās piegādes nav minētas III pielikumā.

PVN direktīvā ir iekļauti arī pārejas noteikumi, ar kuriem ir atļauts dalībvalstīm turpināt piemērot likmes, kurās ir atkāpes no vispārējiem direktīvā paredzētajiem noteikumiem par likmju struktūru un līmeni tad, ja atbilstošās valsts tiesību normas bija spēkā 1991. gada 1. janvārī.

Saskaņā ar PVN direktīvas 113. pantu tad, ja dalībvalsts 1991. gada 1. janvārī piemēroja samazinātas likmes, kuras bija zemākas par 99. pantā paredzēto minimālo likmi, tad tā attiecīgām precēm un pakalpojumiem var piemērot vienu no 98. pantā paredzētajām samazinātajām likmēm. Tomēr, tā kā likme, ko Īrija piemēroja precēm un pakalpojumiem, uz ko attiecas šī lieta, ir zemāka par PVN direktīvas 99. pantā noteikto minimālo likmi, 113. pantam nav nozīmes.

Arī direktīvas 110. pants ir piemērojams likmēm, kas ir zemākas par 99. pantā noteikto minimālo likmi. Šajā pantā ir paredzēts pagaidu regulējums attiecībā uz noteiktiem valstu pasākumiem, kuri veikti skaidri pamatotu sociālu apsvērumu dēļ (piemēram, lai atvieglotu nodokļu slogu precēm un pakalpojumiem, ar ko nodrošina sociālās pamatvajadzības) un galapatērētāja labuma dēļ. Komisija apgalvo, ka zirgu un kurtu (kas nav paredzēti pārtikas produktu gatavošanai) piegādes, zirgu izīrēšana un apaugļošanas pakalpojumi nevar tikt uzskatīti par tādiem, ar ko nodrošina sociālās pamatvajadzības. Komisija arī apgalvo, ka, tā kā liela daļa no zirgiem un kurtiem ir paredzēti sacīkstēm un pavairošanai, tad labums, ko gūst no šī pasākuma, nav uzskatāms par tādu, no kura iegūst galapatērētājs.

(1) OV L 347, 1. lpp.
1)

Kāda ir nozīme Direktīvas 96/9/EK (1) par datubāzu tiesisko aizsardzību 3. panta 1. punktā ietvertajam formulējumam “datubāzes, kuras to satura atlases vai izkārtojuma ziņā ir autora paša intelekta radīts darbs” un it īpaši: a) vai tas neattiecas uz intelektuālajām pūlēm un prasmēm, ko izmanto datus radīšanai? b) vai frāze “atlases vai izkārtojuma ziņā” ietver īpašas nozīmes piešķiršanu jau pastāvošiem datiem (piemēram, nosakot futbola spēles datumu)? c) vai formulējums “autora paša intelekta radīts darbs” nozīmē, ka autoram jāiegulda vairāk nekā tikai nozīmīgs darbs un prasmes, un, ja atbilde ir apstiprinoša, kas tas būtu?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 13/16

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2010. gada 29. septembrī iesniedza Court of Appeal in Northern Ireland (Apvienotā Karaliste) — Seaport (NI) Ltd, Magherafelt district Council, F P McCann (Developments) Ltd, Younger Homes Ltd, Heron Brothers Ltd, G Small Contracts, Creagh Concrete Products Ltd/Department of the Environment for Northern Ireland, Department of the Environment for Northern Ireland

(Lieta C-474/10)

()

2011/C 13/27

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

Court of Appeal in Northern Ireland

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājas: Seaport (NI) Ltd, Magherafelt district Council, F P McCann (Developments) Ltd, Younger Homes Ltd, Heron Brothers Ltd, G Small Contracts, Creagh Concrete Products Ltd

Atbildētāji: Department of the Environment for Northern Ireland, Department of the Environment for Northern Ireland

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai, pareizi interpretējot Direktīvu [2001/42] (1), gadījumā, ja valsts iestāde, kas sagatavo plānu, kas ietilpst 3. panta piemērošanas jomā, pati ir iestāde, kurai ir pienākumi vides aizsardzības jomā dalībvalstī, dalībvalsts var atteikties saskaņā ar 6. panta 3. punktu nozīmēt iestādi, ar kuru jāapspriežas 5. un 6. panta mērķiem?

2) Vai, pareizi interpretējot direktīvu, gadījumā, ja iestāde, kas sagatavo plānu, kas ietilpst 3. panta piemērošanas jomā, pati ir iestāde, kurai ir pienākumi vides aizsardzības jomā dalībvalstī, dalībvalstij ir jānodrošina, lai pastāvētu no minētās iestādes nošķirta konsultatīva iestāde, kas tiks nozīmēta?

3) Vai, pareizi interpretējot direktīvu, 6. panta 3. punktā izvirzītā prasība, ka iestādēm, kas minētas 6. panta 3. punktā un sabiedrībai, kas minēta 6. panta 4. punktā, jābūt savlaicīgām un reālām iespējām izteikt savu viedokli “atbilstīgos termiņos”, var tikt transponēta ar noteikumiem, kas paredz, ka iestāde, kas atbildīga par plāna sagatavošanu, katrā atsevišķā gadījumā nosaka termiņu, līdz kuram izsakāms viedoklis, vai arī pašos noteikumos, ar kuriem tiek transponēta direktīva, ir jāparedz termiņš vai dažādi termiņi attiecībā uz dažādiem apstākļiem, kurā šāds viedoklis ir jāizsaka?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27. jūnija Direktīva 2001/42/EK par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 197, 30. lpp.).
2)

Vai atbilde uz 1. jautājumu ir atkarīga no tā, vai a) attiecīgā atļauja bija balstīta uz faktiskām zināšanām par to, ka attiecīgais vadītājs nebija apdrošināts vai b) bija balstīta uz pārliecību, ka vadītājs bija apdrošināts, vai c) ja attiecīgo atļauju bija sniegusi apdrošinātā persona, kas par šo jautājumu nebija domājusi?
1)

Vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. jūlija Direktīvas 2006/54/EK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (pārstrādāta versija) (1), 19. panta 1. punkts un Padomes 2000. gada 29. jūnija Direktīvas 2000/43/EK, ar ko ievieš vienādas attieksmes principu pret personām neatkarīgi no rasu vai etniskās piederības (2), 8. panta 1. punkts un Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (3), 10. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka darba ņēmējam, kurš norāda uz savu atbilstību darba devēja izsludināta vakantā amata priekšnoteikumiem, tad, ja viņš netiek ievērots, ir jāpiešķir tiesības pieprasīt no darba devēja informāciju par to, vai tas ir pieņēmis darbā citu pretendentu, un, ja ir pieņēmis, pamatojoties uz kādiem kritērijiem šī pieņemšana darbā ir notikusi?
2)

Vai ir iespējams īstenot integrētas novēršanas pamatmērķi – kas it īpaši izriet no Padomes Direktīvas 96/61/EK (1) par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli preambulas 8., 9. un 23. apsvēruma un 1. un 15. panta un vispārīgi no Kopienu tiesībām vides jomā –, kā arī vides piesārņojuma novēršanu un samazināšanu, ļaujot arī sabiedrībai piedalīties ar mērķi sasniegt augstāku kopējo vides aizsardzības līmeni, piemērojot procedūru, ja ieinteresētajai sabiedrībai jau no pašiem integrētās novēršanas procesa pirmsākumiem nav nodrošināta pieeja visiem saistošajiem dokumentiem (Direktīvas 96/61/EK 6. pants kopā ar 15. pantu), it īpaši lēmumam par atkritumu pārstrādes poligona atrašanās vietu, un pēc tam, kad atbildētājs pirmās instances tiesā iztrūkstošo dokumentu ir pievienojis ar nosacījumu, ka par tā saturu nedrīkst informēt pārējos lietas dalībniekus, jo šis dokuments ir uzskatāms par komerciālu noslēpumu? Citiem vārdiem sakot, vai ir pamatoti uzskatīt, ka lēmums par poligona atrašanās vietu (it īpaši tā pamatojums) būtiski ietekmē argumentu, apsvērumu vai kādu citu ieteikumu izteikšanu?
1)

Vai Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93 (1) 558. panta 1. punkts, skatot to kopā ar 555. panta 1. punkta c) apakšpunktu, Komisijas 2001. gada 4. maija Regulas (EK) Nr. 993/2001 redakcijā ir jāinterpretē tādējādi, ka transportlīdzekļa neatļauta izmantošana iekšējā satiksmē pastāv, tiklīdz notiek iekraušana un sākas pārvadāšana, ja komerciāli izmantotam transportlīdzeklim tika izsniegta atļauja iekšējai satiksmei starp divām dalībvalstīm, iekraušana notiek vienā no abām dalībvalstīm, tomēr galamērķa dalībvalsts (paredzētā izkraušanas valsts) ir cita, nevis kāda no abām dalībvalstīm, un ja attiecībā uz citu dalībvalsti atļauja netika izsniegta?
3.

Vai saskaņā ar [Direktīvu 2003/88/EK] darba ņēmējiem ir tiesības saņemt vienāda ilguma apmaksātu atvaļinājumu, neatkarīgi no ar veselības stāvokli saistītā darba kavējuma iemesla, jo Direktīvas 2003/88/EK 7. pantā nav paredzēta atšķirība starp darba ņēmējiem atkarībā no darba prombūtnes iemesla attiecīgajā periodā, proti, vai darba kavējumu izraisījis nelaimes gadījumus darbā, arodslimība, nelaimes gadījums, kas noticis ceļā no mājām uz darba vietu vai arī slimība, kas nav saistīta ar darbu, vai arī šī direktīva jāinterpretē tādējādi, ka atbilstoši tai ir pieļaujams atšķirīga ilguma apmaksāts atvaļinājums atkarībā no darba ņēmēja darba prombūtnes iemesla, ja dažos gadījumos valsts likumā ir paredzēts apmaksātais ikgadējais atvaļinājums, kas ir ilgāks par direktīvā paredzēto minimālo četru nedēļu atvaļinājumu?
1)

Vai dalībvalsts — ievērojot Direktīvas 91/439/EEK (1) 5. panta 1. punkta a) apakšpunktu, saskaņā ar kuru C un D kategorijas vadītāju apliecības izdod tikai transportlīdzekļu vadītājiem, kam jau ir tiesības vadīt B kategorijas transportlīdzekļus — saskaņā ar šīs pašas direktīvas 1. pantu un 8. panta 2. un 4. punktu var atteikties atzīt citas dalībvalsts izdotas apliecības, kas aptver tiesības vadīt B un D kategoriju transportlīdzekļus, derīgumu — it īpaši attiecībā uz D kategoriju —, ja šīs vadītāja apliecības īpašniekam B kategorijas transportlīdzekļu vadīšanas tiesības tika piešķirtas pirms pirmajā minētajā valstī notikušās transportlīdzekļa vadīšanas tiesību atņemšanas tiesā, bet tiesības vadīt D kategorijas transportlīdzekļus — tomēr tikai pēc tiesību atņemšanas tiesā un pēc vienlaikus noteiktā aizlieguma no jauna iegūt tiesības termiņa beigām?