LESD 21. un 45. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā valsts nodokļu tiesiskais regulējums, ar kuru tiesības saņemt nodokļu atlaidi pensionāriem tiek piešķirtas tikai tiem nodokļu maksātājiem, kuru rīcībā ir nodokļu iekasēšanas apliecība, kas netiek izdota, ja no šīs pensijas, lai arī tā ir apliekama ar nodokli nodokļu maksātāja dzīvesvietas dalībvalstī, tomēr netiek veikti ieturējumi to izcelsmes vietā šajā dalībvalstī, it īpaši tādēļ, ka minētās pensijas maksātājs ir reģistrēts citā dalībvalstī.

Konkrētāk, runājot par LESD 45. pantu, radot atšķirīgu attieksmi starp attiecīgajā dalībvalstī rezidējošiem nodokļu maksātājiem atkarībā no dalībvalsts, kurā ir to saņemtās vecuma pensijas, kas apliekama ar nodokli minētajā dalībvalstī, izcelsme, un atsakot nodokļu atlaides priekšrocības tiem nodokļu maksātājiem, kuru pensijas maksātājs ir reģistrēts citas dalībvalsts teritorijā, valsts tiesiskais regulējums var atturēt darba ņēmējus no darba meklēšanas vai piedāvājuma strādāt pieņemšanas citā dalībvalstī. Runājot par LESD 21. pantu, ciktāl nodokļu priekšrocības, ko veido nodokļu atlaide, tiek atteiktas nodokļu maksātājam, kurš ir īstenojis savu brīvību pārvietoties un uzturēties citā dalībvalstī, kas nav tā pilsonības dalībvalsts, un kurš, pamatojoties uz savu uzturēšanos šajā citā dalībvalstī, saņem pensiju, kuru izmaksā šajā pēdējā minētajā valstī reģistrēts maksātājs, šis nodokļu maksātājs ir sliktākā situācijā, salīdzinot ar nodokļu maksātājiem, kuri nav īstenojuši savu brīvību pārvietoties un uzturēties citā dalībvalstī.

Šāda atšķirīga attieksme nav izskaidrojama ar objektīvu situācijas atšķirību. Nodokļu atlaide tika ieviesta, lai īstenotu selektīvu nodokļu politiku to personu interesēs, kas pieder pie visneaizsargātākajiem sociālajiem slāņiem, tām ļaujot šādu nodokļu priekšrocību dēļ gūt lielākus ienākumus. Tomēr, ņemot vērā šādu mērķi, nav teikts, ka rezidējošs nodokļu maksātājs, kurš saņem vecuma pensiju ar izcelsmi citā dalībvalstī, atrodas atšķirīgā situācijā kā rezidējošs nodokļu maksātājs, kurš saņem šādu pensiju no maksātāja, kurš ir reģistrēts tā dzīvesvietas valstī, jo abi šie nodokļu maksātāji var būt piederīgi visneaizsargātākajiem sociālajiem slāņiem. Šādu atšķirīgu attieksmi neattaisno ne administratīva un praktiska rakstura apsvērumi, ne nepieciešamība aizsargāt valsts nodokļu režīma saskaņotību. Pirmkārt, netiek apstrīdēta nedz sistēma, kuras pamatā ir ienākumu aplikšana ar nodokli to izcelsmes vietā, nedz nodokļa ieturēšanas apliecības izsniegšanas atbilstība un praktiskums, bet gan absolūts atteikums piešķirt nodokļu priekšrocības, ja attiecīgais nodokļu maksātājs nespēj uzrādīt šādu apliecību, lai arī viņš atbilst citiem nosacījumiem minētās priekšrocības saņemšanai. Tomēr a priori nevar izslēgt, ka nodokļu maksātājs varētu iesniegt atbilstošos apliecinošos dokumentus, kas dalībvalsts, kurā tiek uzlikts nodoklis, nodokļu iestādēm ļautu skaidrā un precīzā veidā pārbaudīt ienākumu no pensijas, kuras izcelsme ir citā dalībvalstī, patiesumu un to veidu. Otrkārt, aplūkoto nodokļu priekšrocību nekompensē noteikta nodokļa iekasēšana.

(sal. ar 38., 40., 41., 44., 47., 48., 50., 53.–55., 61.–63. punktu un rezolutīvo daļu)