Turklāt Komisijai ir tiesības izmantot šādu vispārēju prezumpciju, kamēr attiecīgā procedūra nevar tikt uzskatīta par pabeigtu vai nu tādēļ, ka tajā vēl nav pieņemts lēmums, vai arī tādēļ, ka par šā lēmuma atcelšanu ir tikusi celta prasība, kas joprojām tiek izskatīta datumā, kad Komisija ir saņēmusi pieteikumu par piekļuvi ar to saistītajos lietas materiālos esošajiem dokumentiem un lemj par to. Tāpat iespēja izmantot vispārējo prezumpciju, lai izskatītu pieteikumu par piekļuvi visiem dokumentiem, nozīmē, ka uz attiecīgajiem dokumentiem neattiecas pienākums tos izpaust pilnībā vai daļēji.

Tādējādi tāda pieteikuma gadījumā, kurš attiecas uz visiem dokumentiem, kas ietilpst lietas materiālos par konkurences noteikumu piemērošanas procedūru, Komisijai ir tiesības, neveicot katra no šiem dokumentiem individuālu un konkrētu vērtējumu, pieņemt, ka to publiskošana principā apdraudētu gan pārbaudes un izmeklēšanas darbību mērķu aizsardzību, gan procedūrā iesaistīto uzņēmumu komerciālo interešu aizsardzību, kas šādā kontekstā ir cieši saistīti. Šāda veida prezumpcijas izmantošana nav attiecināma tikai uz gadījumu, kad pieteikums attiecas uz piekļuvi visiem dokumentiem, kas iekļauti konkurences noteikumu piemērošanas procedūras lietas materiālos, un pat ne tikai uz gadījumu, kad tas attiecas uz visu to dokumentu kopumu vispārīgi un nešķirojot. Tieši otrādi, to tāpat var izmantot gadījumā, kad pieteikums attiecas uz konkrētāku lietas materiālu dokumentu kopumu, kas identificēts ar atsauci uz to kopīgām raksturīpašībām vai to piederību vienai vai vairākām vispārīgām kategorijām.

Līdz ar to visām personām, kas vēlas saņemt zaudējumu atlīdzību, kuri, viņuprāt, radušies Savienības konkurences noteikumu pārkāpuma dēļ, ir jāpierāda sava vajadzība piekļūt vienam vai citam dokumentam Komisijas lietas materiālos, lai Komisija, ņemot vērā visus būtiskos lietas apstākļus, varētu katrā atsevišķajā gadījumā līdzsvarot intereses, kas pamato šādu dokumentu publiskošanu, ar tām, kas pamato to aizsardzību. Nepastāvot šādai nepieciešamībai, intereses saņemt to zaudējumu atlīdzību, kuri radušies Savienības konkurences noteikumu pārkāpuma dēļ, nevar būt sevišķas sabiedrības intereses Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta izpratnē.

Lai arī ir tiesa, ka visām personām ir tiesības prasīt atlīdzināt zaudējumus, kas tām ir radušies Savienības konkurences noteikumu pārkāpuma dēļ un ka šādas tiesības pastiprina šo noteikumu darbības raksturu, ciktāl tās novērš vēlmi izveidot aizliegtas vienošanās vai veikt citas darbības, bieži slēptas, kas var ierobežot vai izkropļot konkurenci, tādējādi sniedzot pienesumu efektīvas konkurences uzturēšanai Savienībā, tomēr tik vispārīgi apsvērumi paši par sevi nevar būt pārāki pār iemesliem, kas pamato atteikumu publiskot dokumentus, kuri iekļauti konkurences noteikumu piemērošanas procedūras lietas materiālos, pamatojoties uz to, ka uz šiem dokumentiem kopumā attiecas vispārēja prezumpcija, saskaņā ar kuru to publiskošana principā apdraudētu tostarp pārbaudes un izmeklēšanas darbību mērķu aizsardzību.

Turklāt pat gadījumā, ja tiek izmantota vispārējā prezumpcija pieteikuma par piekļuvi vienam dokumentam izskatīšanai, attiecīgajai iestādei ir pienākums publiskot visus vai dažus dokumentus, uz ko attiecas pieteikums, ja tā konstatē, ka to ļauj ar to saistītās procedūras īpašības.

Šī prasība nenozīmē, ka Komisijai noteikti bija jāveic attiecīgā dokumenta konkrēts vērtējums, tāpat kā to, ka šīs iestādes pienākums pārbaudīt, vai vispārējā prezumpcija, ko tā plānoja izmantot, lai izskatītu pieteikumu, kas atteicas uz dokumentu kopumu, patiešām ir piemērojama, nedrīkst tikt interpretēts tādējādi, ka tai ir individuāli jāpārbauda visi pieprasītie dokumenti. Tomēr attiecīgajai iestādei joprojām no faktu un tiesību viedokļa ir pietiekami jāpamato piekļuves atteikums, balstoties uz saprātīgi paredzamu risku, ka tiks nodarīts konkrēts un patiess kaitējums vienām vai vairākām interesēm, kas aizsargātas ar Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punktā norādītajiem izņēmumiem.

Runājot par pieteikumu piekļūt iecietības programmas dokumentiem atbilstoši Regulai Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem, Komisija būtībā var uzskatīt, ka šo atsauču uz saraksti ar uzņēmumiem, kas ir lūguši tiem piemērot Paziņojumu par atbrīvojumu no sodanaudas un sodanaudas samazināšanu karteļu gadījumos, paziņošanas dēļ varētu tikt apdraudēta tās iecietības programmas efektivitāte, ciktāl tās rezultātā trešajām personām tiek darīta zināma slepena komerciāla informācija vai šajos dokumentos iekļautās konfidenciālās norādes par dalībnieku sadarbību. Proti, iecietības programmas, ko ir ieviesusi Komisija, ir noderīgi rīki, lai atklātu un izbeigtu konkurences noteikumu pārkāpumus, tādējādi veicinot efektīvu LESD 101. un 102. panta piemērošanu. Šīs programmas varētu būt mazāk efektīvas, ja dokumentus saistībā ar iecietības procedūru izpaustu personām, kuras vēlas celt prasību par zaudējumu atlīdzību. Šajā ziņā, šķiet, ir pamats uzskatīt, ka, pastāvot šādai izpaušanas iespējai, konkurences tiesību pārkāpumā iesaistītās personas tiktu atturētas no šādu programmu izmantošanas.

Tomēr, lai arī ar šādiem apsvērumiem var pamatot to, ka piekļuve noteiktiem dokumentiem, kas ietverti konkurences tiesību piemērošanas procedūras lietas materiālos, var tikt atteikta, tie tomēr nenozīmē, ka šī piekļuve var tikt atteikta sistemātiski, jo ikviens pieteikums par piekļuvi attiecīgajiem dokumentiem ir jāizvērtē katrā konkrētajā gadījumā, ņemot vērā visus lietas apstākļus. Proti, tas, ka šāds atteikums var kavēt prasību par zaudējumu atlīdzību celšanu valsts tiesās, turklāt dodot attiecīgajiem uzņēmumiem, kuri, iespējams, jau ir ieguvuši vismaz daļēju imunitāti naudas soda sakarā, iespēju izvairīties arī no viņu pienākuma atlīdzināt zaudējumus, kas radušies LESD 101. panta pārkāpuma dēļ, negatīvi ietekmējot personas, kurām ir nodarīts kaitējums, nozīmē, ka šim atteikumam jābūt balstītam uz primāriem vispārējo interešu apsvērumiem, kuru mērķis ir aizsargāt iesaistītās intereses un kuri ir piemērojami attiecībā uz katru dokumentu, kuram piekļuve tiek atteikta.

Līdz ar to ar to vien, ka pastāv risks, ka attiecīgais dokuments var konkrēti negatīvi ietekmēt sabiedrības intereses nodrošināt attiecīgās iecietības programmas efektivitāti, var attaisnot šī dokumenta neizpaušanu. Šajā ziņā katrā atsevišķajā gadījumā ir jālīdzsvaro dažādās intereses, kas attaisno attiecīgo dokumentu izpaušanu vai aizsardzību. Veicot šādu līdzsvarošanu, ir jāņem vērā visi attiecīgie lietas apstākļi, it īpaši pieteikuma iesniedzēja intereses piekļūt dokumentiem, kuru izpaušanu tas sagaida, lai varētu pamatot savu prasību par zaudējumu atlīdzību, ņemot vērā citas iespējamās viņa rīcībā esošās iespējas, no vienas puses, un reālās negatīvās sekas, kādas var būt šādai piekļuvei attiecībā uz sabiedrības interesēm vai citu personu leģitīmajām interesēm, no otras puses. Šie apsvērumi ir spēkā vēl jo vairāk gadījumā, kad persona, kas uzskata, ka ir konkurences noteikumu pārkāpuma upuris, un kas jau ir cēlusi prasību par zaudējumu atlīdzību valsts tiesā, lūdz Komisijai piešķirt piekļuvi nevis iecietības programmas dokumentiem, kas ir tās procedūras lietas materiālos, kurā pieņemts lēmums, konstatējot šāda pārkāpuma pastāvēšanu, bet tikai atsaucēm uz šiem dokumentiem minēto lietas materiālu satura rādītājā.

Proti, pilnīgs atteikums šādām atsaucēm, tostarp to visneitrālākajām vai nekaitīgākajām daļām, praksē var padarīt neiespējamu vai vismaz pārmērīgi sarežģīt to iecietības programmas dokumentu identificēšanu, kas uzskaitīti satura rādītājā, un neļaut pieteikuma iesniedzējam gūt viedokli par to, vai šiem dokumentiem, iespējams, būtu jābūt tā rīcībā, lai varētu pamatot savu prasību par zaudējumu atlīdzību, ne vēl jo vairāk mēģināt attaisnot šādas vajadzības iemeslus. Tomēr tieši šādas prasības ievērošana ir nosacījums ne tikai šo dokumentu publiskošanai un to iesniegšanai tiesā saistībā ar prasībām par zaudējumu atlīdzību, kas celtas valsts tiesā, bet arī atzīšanai par sevišķām sabiedrības interesēm, ko veic Komisija gadījumā, ja tai tiek iesniegts pieteikums atbilstoši Regulai Nr. 1049/2001. Tādējādi vispārīga un absolūta piekļuves atteikuma dēļ ieinteresētā persona praksē nevar efektīvi īstenot tiesības uz atlīdzību, kas tai izriet no Līguma.

(sal. ar 114., 118., 119., 121.–124. un 134. punktu)