Puses

Sprieduma pamatojums

Rezolutīvā daļa



Puses

Lieta C-3/12

par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Conseil d’État (Francija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2011. gada 28. novembrī un kas Tiesā reģistrēts 2012. gada 2. janvārī, tiesvedībā

Syndicat OP 84

pret

Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer ( FranceAgriMer ) , kas ir Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture ( Viniflhor ) tiesību pārņēmēja, kurš pats ir Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture ( Oniflhor ) tiesību pārņēmējs.

TIESA (ceturtā palāta)

šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs L. Bejs Larsens [ L. Bay Larsen ], tiesneši J. Malenovskis [ J. Malenovský ], U. Lehmuss [ U. Lõhmus ], M. Safjans [ M. Safjan ] (referents) un A. Prehala [ A. Prechal ],

ģenerāladvokāts N. Jēskinens [ N. Jääskinen ],

sekretārs A. Kalots Eskobars [ A. Calot Escobar ],

ņemot vērā rakstveida procesu,

ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:

– Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer ( FranceAgriMer ) vārdā – J.-C. Balat , avocat ,

– Francijas valdības vārdā – G. de Bergues un N. Rouam , pārstāvji,

– Polijas valdības vārdā – M. Szpunar un B. Majczyna , pārstāvji,

– Eiropas Komisijas vārdā – P. Rossi un D. Bianchi , pārstāvji,

noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2013. gada 14. marta tiesas sēdē,

pasludina šo spriedumu.

Spriedums

Sprieduma pamatojums

1. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 1989. gada 21. decembra Regulas (EEK) Nr. 4045/89 par dalībvalstu veiktām Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda Garantiju nodaļas finansējuma sistēmā ietilpstošo darījumu rūpīgām pārbaudēm un Direktīvas 77/435/EEK atcelšanu (OV L 388, 18. lpp.), kas grozīta ar Padomes 1994. gada 12. decembra Regulu (EK) Nr. 3094/94 (OV L 328, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Regula Nr. 4045/89”), 2. panta 4. punktu un 6. pantu.

2. Šis lūgums tika iesniegts tiesvedībā starp lauksaimniecības organizāciju Syndicat OP 84 un Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer ( FranceAgriMer ), kas ir Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture ( Viniflhor ) tiesību pārņēmēja, kurš pats ir Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture ( Oniflhor ) tiesību pārņēmējs, par to, vai ir likumīga Kopienas atbalsta no Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļas atgūšana.

Atbilstošās tiesību normas

3. Padomes 1970. gada 21. aprīļa Regulas (EEK) Nr. 729/70 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV L 94, 13. lpp.) 8. panta 1. punktā ir noteikts:

“Dalībvalstis saskaņā ar dalībvalstu normatīvo vai administratīvo aktu noteikumiem veic pasākumus, ko vajag, lai:

– pārliecinātos, ka [ELVGF] finansētie darījumi tiek faktiski veikti un ir izpildīti pareizi;

– novērstu pārkāpumus un uzliktu par tiem sodus,

– atgūtu summas, kas zaudētas pārkāpumu vai nolaidības dēļ.

[..]”

4. Regulas Nr. 4045/89 preambulas pirmajā līdz ceturtajā un desmitajā apsvērumā ir noteikts:

“[..] saskaņā ar 8. pantu [..] Regulā [..] Nr. 729/70 [..], nolūkā novērst un apzināt pārkāpumus un piedzīt pārkāpumu vai nolaidības dēļ zaudētās summas, dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai pārliecinātos, vai [ELVGF] finansētie darījumi tiek faktiski veikti un vai tie tiek veikti pareizi;

[..] šī regula turklāt neietekmē tos valstu noteikumus attiecībā uz rūpīgām pārbaudēm, kuri ir izvērstāki par šajā regulā paredzētajiem;

[..] dalībvalstis jāmudina pastiprināt rūpīgās pārbaudes, ko tās saskaņā ar [Padomes 1977. gada 27. jūnija Direktīvu 77/435/EEK par rūpīgām pārbaudēm, ko dalībvalstis veic attiecībā uz darījumiem, kas ir daļa no Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda Garantiju nodaļas finansējuma sistēmas (OV L 172, 17. lpp.),] veic attiecībā uz to uzņēmumu tirdzniecības dokumentiem, kuri saņem vai veic maksājumus;

[..] dalībvalstīm ieviešot noteikumus, kas izriet no Direktīvas 77/435[..], un pamatojoties uz gūto pieredzi, konstatēta vajadzība pēc konkrētu minētās direktīvas noteikumu grozījumiem; tā kā, ņemot vērā attiecīgo noteikumu būtību, grozījumi būtu jāietver regulā;

[..]

[..] lai gan vispirms dalībvalstīm jāpieņem savas rūpīgu pārbaužu programmas, šīs programmas jādara zināmas Komisijai tā, lai tā varētu uzņemties pārraudzītājas un koordinētājas pienākumu un nodrošināt to, ka programmas ir pieņemtas, pamatojoties uz attiecīgiem kritērijiem; tā kā rūpīgas pārbaudes tādējādi var galvenokārt attiecināt uz nozarēm vai uzņēmumiem, kuros krāpšanas iespējamība ir liela.”

5. Regulas Nr. 4045/89 1. panta 2. punktā ir noteikts:

“Šajā regulā “tirdzniecības dokumenti” ir visi grāmatvedības dokumenti, reģistri, kvītis un apstiprinošie dokumenti, pārskati, ražošanas un kvalitātes dokumentācija, kā arī sarakste, kas attiecas uz uzņēmuma komercdarbību, kā arī komercdati jebkādā formā, tostarp elektroniski saglabāti dati, ciktāl šie dokumenti tieši vai netieši attiecas uz 1. punktā minētajiem darījumiem.”

6. Minētās regulas 2. pantā ir paredzēts:

“1. Dalībvalstis sistemātiski veic uzņēmumu tirdzniecības dokumentu rūpīgu pārbaudi, ņemot vērā rūpīgi pārbaudāmo darījumu būtību. Dalībvalstis nodrošina, lai uzņēmumu atlase rūpīgai pārbaudei pēc iespējas nodrošinātu to pasākumu efektivitāti, kuri paredzēti, lai novērstu un atklātu pārkāpumus, uz ko attiecas ELVGF Garantiju nodaļas finansējuma sistēma. Veicot atlasi, inter alia ņem vērā uzņēmumu finansiālo nozīmīgumu attiecīgajā sistēmā un citus riska faktorus.

[..]

4. Rūpīgo pārbaužu periods ilgst no 1. jūlija līdz nākamā gada 30. jūnijam.

Rūpīga pārbaude aptver vismaz 12 mēnešu laikposmu, kas beidzies iepriekšējā rūpīgu pārbaužu periodā; to var paplašināt par laikposmiem, kas ir pirms vai pēc 12 mēnešu laikposma un kas jānosaka.

[..]”

7. Saskaņā ar šīs pašas regulas 4. pantu:

“Tirdzniecības dokumentus, kas minēti 1. panta 2. punktā un 3. pantā, uzņēmumi glabā vismaz trīs gadus no to sagatavošanas gada beigām.

Dalībvalstis drīkst noteikt ilgāku termiņu šo dokumentu saglabāšanai.”

8. Regulas Nr. 4045/89 5. panta 1. punktā ir noteikts:

“Uzņēmumu atbildīgās personas vai trešā persona nodrošina visu pieprasīto tirdzniecības dokumentu un papildinformācijas sniegšanu par rūpīgu pārbaudi atbildīgajām amatpersonām vai šim mērķim pilnvarotajām personām. Elektroniski saglabātos datus iesniedz ar atbilstoša datu saglabāšanas līdzekļa starpniecību.”

9. Minētās regulas 6. pantā ir paredzēts:

“1. Dalībvalstis nodrošina, lai amatpersonas, kas atbild par rūpīgām pārbaudēm, būtu tiesīgas konfiscēt tirdzniecības dokumentus vai panākt to konfiskāciju. Šīs tiesības ir izmantojamas, ievērojot attiecīgos valsts noteikumus, un neietekmē procesuālo noteikumu piemērošanu krimināllietās attiecībā uz dokumentu konfiskāciju.

2. Dalībvalstis paredz attiecīgus pasākumus, lai sodītu fiziskas vai juridiskas personas, kuras nepilda saistības, kas izriet no šīs regulas.”

10. Šīs pašas regulas 9. panta 1. punktā ir noteikts:

“Līdz nākamajam 1. janvārim pēc rūpīgo pārbaužu posma dalībvalstis nosūta Komisijai sīku ziņojumu par šīs regulas piemērošanu.”

11. Komisijas 1990. gada 29. jūnija Regulas (EK) Nr. 1863/90, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot [Regulu Nr. 4045/89] (OV L 170, 23. lpp.), kas grozīta ar Komisijas 1996. gada 28. novembra Regulu (EK) Nr. 2278/96 (OV L 308, 30. lpp.; turpmāk tekstā – “Regula Nr. 1863/90”), II pielikuma 4. punkta g) apakšpunktā ir paredzēts, ka dalībvalstu saskaņā ar Regulas Nr. 4045/89 9. panta 1. punktu nosūtītajos gada ziņojumos ir jāpaziņo “to pārbaužu rezultāti, kas veiktas iepriekšējā pārbaudes posmā, uz kuru attiecas šis ziņojums un kura rezultāti nebija pieejami ziņojuma, kas attiecās uz šo posmu, nosūtīšanas brīdī”.

Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi

12. Syndicat OP 84 , kas ir lauksaimniecības organizācija, kurā ir apvienoti 48 augļu un dārzeņu ražotāji, īstenoja darbības programmu, kas attiecās uz laikposmu no 1997. gada 1. jūlija līdz 1998. gada 31. decembrim. Šajā saistībā tā saņēma Kopienas atbalstu no ELVGF Garantiju nodaļas.

13. Ar 2000. gada 30. maija vēstuli kompetentās valsts iestādes paziņoja Syndicat OP 84 par pārbaudes uz vietas uzsākšanu, piemērojot Regulas Nr. 4045/89 noteikumus. Tomēr pārbaudes darbības faktiski varēja notikt tikai no 2001. gada 22. janvāra līdz 2001. gada 24. janvārim.

14. Tā kā šī pārbaude ļāva konstatēt, ka uz noteiktām darbībām, attiecībā uz kurām Syndicat OP 84 apgalvoja, ka tai ir tiesības uz Kopienas atbalstu, šīs tiesības neattiecās to absolūti individuālā rakstura dēļ un ka Syndicat OP 84 dalībnieku veiktās fondu papildināšanas kārtība neatbilst Padomes 1996. gada 28. oktobra Regulas (EK) Nr. 2200/96 par augļu un dārzeņu tirgus kopējo organizāciju (OV L 297, 1. lpp.) 15. pantam, Oniflhor ar 2001. gada 30. oktobra vēstuli lūdza Syndicat OP 84 atmaksāt visas summas, kas saņemtas par 1997. un 1998. gadu, un pēc tam izdeva izpildrakstu, kas atbilst atmaksājamajām summām.

15. Ar 2006. gada 7. novembra spriedumu Tribunal administratif de Marseille [Marseļas Administratīvā tiesa] atcēla izpildrakstu, kas izdots pret Syndicat OP 84 . Tomēr ar 2008. gada 8. decembra spriedumu Cour administrative d’appel de Marseille [Marseļas Administratīvā apelācijas tiesa] atcēla šo spriedumu un noraidīja prasības, ko Syndicat OP 84 bija cēlusi Tribunal administratif de Marseille . Tādējādi Syndicat OP 84 iesniedza kasācijas sūdzību Conseil d’État [Valsts Padomei].

16. Savas kasācijas sūdzības pamatojumā Syndicat OP 84 tostarp izvirza pamatu par kļūdu tiesību piemērošanā, ko, nospriežot, ka administrācija, nepārkāpjot Regulas Nr. 4045/89 2. panta noteikumus, varēja uzsākt pārbaudi pārbaužu periodā no 1999. gada 1. jūlija līdz 2000. gada 30. jūnijam un to turpināt pārbaužu periodā no 2000. gada 1. jūlija līdz 2001. gada 30. jūnijam tādēļ, ka tās rīcības dēļ nebija iespējams veikt efektīvu pārbaudi pirmajā periodā, esot pieļāvusi Cour administrative d’appel de Marseille .

17. Uzskatot, ka, sniedzot atbildi uz šo pamatu, radās jautājums par Regulas Nr. 4045/89 atbilstošo tiesību normu interpretāciju, Conseil d’État nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:

“1) Vai [Regulas Nr. 4045/89] 2. panta 4. punktā minētais “pārbaužu periods”, kas aptver laikposmu no viena gada 1. jūlija līdz nākamā gada 30. jūnijam, ir jāsaprot kā tāds, kurā iestādei, kas ir atbildīga par pārbaužu veikšanu, ir jāinformē ražotāju organizācija par iecerēto pārbaudi, jāuzsāk un jāpabeidz visas pārbaudes uz vietas un dokumentu pārbaudes darbības un jāpaziņo pārbaudes rezultāti, vai kā tāds, kurā ir jāveic tikai dažas no šīm procedūras darbībām?

2) Vai gadījumā, ja ražotāju organizācijas darbības vai bezdarbības dēļ nav iespējams faktiski veikt kādā pārbaužu periodā uzsāktu pārbaudi, iestāde, lai gan [minētajā] regulā šajā ziņā nav skaidru noteikumu, var turpināt savas pārbaudes darbības nākamajā pārbaužu periodā, nepieļaujot procedūras pārkāpumu, uz ko pārbaudāmais varētu atsaukties, apstrīdot lēmumu, kurā ir izdarīti secinājumi par šīs pārbaudes rezultātiem?

3) Ja uz iepriekšējo jautājumu tiek sniegta noraidoša atbilde – vai, ja ražotāju organizācijas darbības vai bezdarbības dēļ nav iespējams faktiski veikt pārbaudi, iestāde var pieprasīt saņemtā atbalsta atmaksu? Vai šāds pasākums ir viens no sodiem, kas var tikt paredzēti, piemērojot [šīs pašas] regulas 6. panta noteikumus?”

Par prejudiciālajiem jautājumiem

Par pirmo un otro jautājumu

18. Ar savu pirmo un otro jautājumu, kas ir jāizvērtē kopā, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas Nr. 4045/89 2. panta 4. punkta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka administrācija var turpināt veikt savas pārbaudes darbības, kas tika paziņotas pārbaužu periodā no viena gada 1. jūlija līdz nākamā gada 30. jūnijam, pēc minētā perioda, nepieļaujot procedūras pārkāpumu, uz ko pārbaudāmais uzņēmējs varētu atsaukties, apstrīdot lēmumu, kurā ir izdarīti secinājumi par šīs pārbaudes rezultātiem.

19. Ir tiesa, ka Regulas Nr. 4045/89 2. panta 4. punkta pirmajā daļā, saskaņā ar kuru “rūpīgo pārbaužu periods ilgst no [viena gada] 1. jūlija līdz nākamā gada 30. jūnijam”, nav skaidri paredzēta iespēja turpināt pārbaudes darbības, kas tikušas paziņotas uzņēmējam norādītajā periodā, pēc tā – neatkarīgi no tā, vai šāda iespēja ir pamatota ar to, ka pārbaudāmais uzņēmējs nesadarbojas.

20. Tādēļ, lai interpretētu minēto tiesību normu, ir jāņem vērā ne tikai tās teksts un vispārējā sistēma, bet arī tās pieņemšanas apstākļi un Regulas Nr. 4045/89 mērķi kopumā.

21. Attiecībā uz minētajiem mērķiem no Regulas Nr. 4045/89 preambulas pirmā, trešā un ceturtā apsvēruma, kurus lasa kopā, izriet, ka šīs regulas mērķis ir pastiprināt dalībvalstu veikto pārbaužu efektivitāti, lai novērstu un izbeigtu iespējamos pārkāpumus ELVGF jomā (skat. 2013. gada 13. jūnija spriedumu apvienotajās lietās no C-671/11 līdz C-676/11 Unanimes u.c., 17. punkts).

22. Lai nodrošinātu valsts pārbaužu faktisku veikšanu un efektivitāti un tātad izpildītu prasību aizsargāt Eiropas Savienības finanšu intereses, Regulā Nr. 4045/89 minētās pārbaudes pašas tiek pakļautas pārraudzībai un koordinēšanai, ko veic Komisija, kā norādīts tās preambulas desmitajā apsvērumā. Tieši šīs regulas 2. pantā tiek izveidota vienota pārbaužu sistēma, kas darbojas Komisijas pārraudzībā. Ar 4. punktu šajā pantā tostarp tiek nodrošināts noteikts pārbaužu sistēmiskums un periodiskums (skat. iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās Unanimes u.c., 18. punkts).

23. Tādējādi, tā kā Regulas Nr. 4045/89 2. panta mērķis ir noteikt dalībvalstu pārbaužu darbības robežas, lai aizsargātu Savienības finanšu intereses, pārbaužu perioda jēdziens ir jāizvērtē, ņemot vērā šajā pantā noteikto pārbaužu efektivitātes mērķi.

24. Tomēr minētā mērķa ievērošana nozīmē, ka pārbaudes darbība var tikt turpināta pēc tāda pārbaužu perioda, kura robežas ir noteiktas minētās regulas 2. panta 4. punktā, ja faktiski nav bijis iespējams noteiktajā termiņā pabeigt visu darbību.

25. Tā tas var būt pat tad, ja pārbaudi nav bijis iespējams pabeigt noteiktajā termiņā citu iemeslu, nevis pārbaudāmā uzņēmēja dēļ.

26. Tomēr ir jāprecizē, ka gadījumā, ja par to, ka nav bijis iespējams pabeigt pārbaudes darbību un tātad paziņot tās rezultātus Komisijai pirms tā termiņa beigām, kas noteikts, lai attiecīgi veiktu šo darbību un šo paziņošanu, atbildīga ir kontroli veicošā iestāde, attiecīgā dalībvalsts nedrīkst attiecībā uz Savienību atsaukties uz efektivitātes mērķi, lai attaisnotu tāda pārbaužu periodiskuma neievērošanu kā Regulas Nr. 4045/89 2. panta 4. punktā paredzētais.

27. Vispirms, ir jākonstatē, ka iespēja vajadzības gadījumā turpināt pārbaudes darbības jau tika paredzēta, pieņemot Regulu Nr. 1863/90. Kā Komisija atgādinājusi savos rakstveida apsvērumos, minētās regulas II pielikuma 4. punkta g) apakšpunktā ir ļauts iekļaut iepriekšējā pārbaužu periodā veikto pārbaužu rezultātus, kas nebija pieejami ziņojuma par šo periodu nosūtīšanas brīdī. Tā kā saskaņā ar Regulas Nr. 4045/89 9. pantu šie ziņojumi ir jānosūta Komisijai līdz nākamā gada 1. janvārim pēc pārbaužu perioda, Regulā Nr. 1863/90 tika atzīta vismaz iespēja pabeigt pārbaudes darbības, kas tikušas uzsāktas iepriekšējā pārbaužu periodā, pēc tā beigām.

28. Tādējādi ir jānorāda, ka attiecībā uz pārbaudāmajiem uzņēmējiem veikto pārbaužu tiesiskums nav atkarīgs no tā, ciktāl minēto pārbaužu veikšana atbilst Regulas Nr. 4045/89 2. panta 4. punkta otrajā daļā paredzētajiem noteikumiem.

29. Proti, minētajā tiesību normā ir noteikti tikai organizatoriski noteikumi, lai nodrošinātu pārbaužu efektivitāti, un – kā izriet no šā sprieduma 22. punkta – tiek reglamentētas tikai attiecības starp dalībvalstīm un Savienību, lai aizsargātu Savienības finanšu intereses. Turpretī šī pati tiesību norma neattiecas uz attiecībām starp pārbaudi veicošajām iestādēm un pārbaudāmajiem uzņēmējiem.

30. Tādējādi Regulas Nr. 4045/89 2. panta 4. punktu nevar interpretēt tādējādi, ka ar to attiecīgajiem uzņēmējiem tiktu piešķirtas tiesības, kas tiem ļautu iebilst pret citām vai plašākām pārbaudēm nekā tās, kas paredzētas šajā tiesību normā. Tā kā šādu tiesību dēļ varētu tikt traucēta prettiesiski saņemto vai izmantoto atbalstu atgūšana, ar tām turklāt tiktu apdraudēta Savienības finanšu interešu aizsardzība (skat. iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās Unanimes u.c., 29. punkts).

31. Katrā ziņā Regulā Nr. 4045/89 paredzētās pārbaudes attiecas uz uzņēmējiem, kuri ir brīvprātīgi pievienojušies ELVGF Garantiju nodaļas izveidotajai atbalsta shēmai un kuri, lai varētu saņemt atbalstu, ir piekrituši pārbaužu veikšanai, lai pārliecinātos par Savienības līdzekļu izmantošanas tiesiskumu. Šie uzņēmēji nevar likumīgi apstrīdēt šādas pārbaudes tiesiskumu tikai tādēļ vien, ka, to veicot, netika ievēroti organizatoriski noteikumi, kas ir saistīti ar attiecībām starp dalībvalstīm un Komisiju (skat. iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās Unanimes u.c., 30. punkts).

32. Tomēr pārbaudāmo uzņēmēju tiesiskā noteiktība attiecībā uz valsts iestādēm, kas veic šīs pārbaudes un attiecīgajā gadījumā lemj par lietas ierosināšanu, ir nodrošināta ar noilguma termiņu lietas ierosināšanai, kas Padomes 1995. gada 18. decembra Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (OV L 312, 1. lpp.) 3. pantā principā ir noteikts kā četri gadi no Savienības tiesību normas pārkāpuma, ko rada kāda saimnieciskās darbības subjekta darbība vai bezdarbība, kas kaitē vai varētu kaitēt Savienības budžetam. Tomēr, kā Tiesa jau ir norādījusi, noilguma termiņiem vispār ir tiesiskās noteiktības nodrošināšanas funkcija (skat. 2004. gada 24. jūnija spriedumu lietā C-278/02 Handlbauer , Krājums, I-6171. lpp., 40. punkts un tajā minētā judikatūra).

33. Iespēja, ka attiecībā uz atbalsta, kas ir piešķirts saistībā ar ELVGF Garantiju nodaļas noteikto atbalsta shēmu, saņēmēju tiek veikta pārbaudes darbība pēc Regulas Nr. 4045/89 2. panta 4. punktā noteiktā perioda, nevar tātad tikt uzskatīta kā tāda, kas apdraud tiesiskās noteiktības principu, kamēr vēl nav beidzies noilguma termiņš.

34. No visa iepriekš minētā izriet, ka uz pirmo un otro jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 4045/89 2. panta 4. punkta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka administrācija vajadzības gadījumā var turpināt savas pārbaudes darbības, kas tika paziņotas pārbaužu periodā no viena gada 1. jūlija līdz nākamā gada 30. jūnijam, pēc minētā perioda, nepieļaujot procedūras pārkāpumu, uz ko pārbaudāmais uzņēmējs varētu atsaukties, apstrīdot lēmumu, kurā ir izdarīti secinājumi par šīs pārbaudes rezultātiem.

Par trešo jautājumu

35. Ņemot vērā atbildi, kas sniegta uz pirmo un otro jautājumu, uz trešo jautājumu nav jāatbild.

Par tiesāšanās izdevumiem

36. Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.

Rezolutīvā daļa

Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:

Padomes 1989. gada 21. decembra Regulas (EEK) Nr. 4045/89 par dalībvalstu veiktām Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda Garantiju nodaļas finansējuma sistēmā ietilpstošo darījumu rūpīgām pārbaudēm un Direktīvas 77/435/EEK atcelšanu, kas grozīta ar Padomes 1994. gada 12. decembra Regulu (EK) Nr. 3094/94, 2. panta 4. punkta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka administrācija vajadzības gadījumā var turpināt savas pārbaudes darbības, kas tika paziņotas pārbaužu periodā no viena gada 1. jūlija līdz nākamā gada 30. jūnijam, pēc minētā perioda, nepieļaujot procedūras pārkāpumu, uz ko pārbaudāmais uzņēmējs varētu atsaukties, apstrīdot lēmumu, kurā ir izdarīti secinājumi par šīs pārbaudes rezultātiem.