ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
193

Ir jākonstatē, ka šis piešķiršanas kritērijs, saskaņā ar kuru pretendenti ir aicināti aprakstīt to klientūras pārvaldības sistēmas “galvenos aspektus”, ir ļoti neskaidrs un tātad nav piemērots tam, lai ļautu pietiekami informētiem un samērā rūpīgiem pretendentiem to interpretēt vienādi un ļautu līgumslēdzējai iestādei veikt objektīvu un pārskatāmu salīdzinošo novērtējumu attiecībā uz dažādiem iesniegtajiem piedāvājumiem (skat. šā sprieduma 101. punktā minēto judikatūru). Atbilstoši tam, ko apgalvo prasītājas, līdz ar to ir jāsecina, ka novērtējuma ziņojumā a posteriori norādītajiem apakškritērijiem, proti, par taktiskajiem un operatīvajiem līmeņiem, par komunikācijas plānu un standarta pārvaldības metodi, minētā piešķiršanas kritērija formulējumā nav atrodams pietiekami skaidrs, precīzs un nepārprotams pamatojums. Taču šāda pieeja ir acīmredzami pretrunā pastāvīgajai judikatūrai, saskaņā ar kuru, lai garantētu vienlīdzīgas attieksmes un pārskatāmības principu ievērošanu, ir svarīgi, lai visi apstākļi, ko līgumslēdzēja iestāde ņem vērā, izvēloties saimnieciski visizdevīgāko piedāvājumu, un, ja iespējams, to relatīvā nozīme būtu zināmi potenciālajiem pretendentiem brīdī, kad tie sagatavo savus piedāvājumus, un līdz ar to līgumslēdzēja iestāde nevar piemērot piešķiršanas kritērijiem apakškritērijus, kas iepriekš nav darīti zināmi pretendentiem (šajā ziņā skat. spriedumus, 2008. gada 24. janvāris, Lianakis u.c., C‑532/06, Krājums, EU:C:2008:40, 36.–38. punkts, un 2011. gada 21. jūlijs, Evropaïki Dynamiki/EMSA, C‑252/10 P, EU:C:2011:512, 30. un 31. punkts). Līdz ar to argumentācijai, ko EUIPO šajā ziņā izvirzījis tiesvedības laikā un kura ir vērsta uz to, lai pārskatītu konkrētā piešķiršanas kritērija interpretāciju un ex post pamatotu novērtējuma ziņojumā sniegto vērtējumu attiecībā uz tādējādi šim kritērijam piešķirto nozīmi, nevar piekrist, un tādēļ tā ir noraidāma. No tā izriet, ka līgumslēdzēja iestāde nebija tiesīga novērtējuma ziņojumā izklāstīto negatīvo vērtējumu balstīt uz konkrēto piešķiršanas kritēriju.
219

Katrā ziņā ir jānorāda, ka reklāmdevējiem, no kuriem tika gūti ieņēmumi no reklāmas, bija līgumtiesiska saikne ar TV2 Reklame. Savukārt, kas attiecas uz TV2, tai atbilstoši Dānijas tiesību aktiem bija pienākums nodot ētera reklāmas laiku TV2 Reklame rīcībā, kas to pārdeva saviem klientiem – reklāmdevējiem. TV2 par to no TV2 Reklame saņēma daļu, kuras apmēru noteica Dānijas kultūras ministrs, no tās gūtajiem ieņēmumiem no reklāmas, un šī daļa varēja sasniegt 100 % no minētajiem ieņēmumiem. Kā jau atkārtoti tas bija norādīts, daļa no tādējādi TV2 ar Fonds TV2 starpniecību pārskaitītajiem ieņēmumiem nebija tādi, kas nākuši no valsts līdzekļiem, un tādējādi nevar būt valsts atbalsts.
52

Komisija pēc tam norādīja, ka šajā gadījumā nav iespējams aprakstīt strīdīgos dokumentus, neatklājot to saturu. Tā skaidroja, ka, ciktāl Technion pieteikums attiecas uz dokumentiem, kas ir revīzijas sastāvdaļa, to identificēšana un to detalizēta aprakstīšana apstrīdētajā lēmumā, lai pamatotu to satura konfidencialitāti, var kaitēt revīzijām un tādējādi neitralizēt piemērojamo izņēmumu galveno mērķi.
153

Pirmkārt, attiecībā uz strīdus pasākuma piemērotību Komisija secināja, ka ar oglēm darbināmām elektrostacijām, it īpaši ar pašmāju oglēm darbināmām elektrostacijām, ir svarīga loma atbalstā, kas sniedzams elektroenerģijas ražošanai no atjaunojamiem energoresursiem, un ka tās, neraugoties uz to, ka to elastīgums ir mazāks nekā ar gāzi darbināmām elektrostacijām, spēj sniegt sistēmas operatoram balansēšanas pakalpojumus, kas ir svarīgi, lai novērstu apgādes traucējumus (apstrīdētā lēmuma 98. punkts). Komisija ir piebildusi, ka kurināmā pilnīga nomaiņa, ar oglēm darbināmām elektrostacijām pārejot no pašmāju oglēm uz importētām oglēm, nevar tikt veikta ātri un prasa būtiskas investīcijas. Komisija no tā secināja, ka, ja netiktu veikts strīdus pasākums, ogļu ražošana Spānijā varētu pilnībā izbeigties un ar pašmāju oglēm darbināmās elektrostacijas, ņemot vērā ar kurināmā nomaiņu saistītās grūtības, vairs nebūtu pieejamas, lai nodrošinātu elektroenerģijas apgādi (apstrīdētā lēmuma 99. punkts). Visbeidzot, Komisija konstatēja, ka, izņemot pašmāju ogles, visi citi fosilie kurināmie, kas tiek izmantoti elektroenerģijas ražošanā, nāk no valstīm, kuras nav Savienības dalībvalstis un attiecībā uz kurām nav izslēgti ģeostratēģiski riski, un tas rada papildu riskus apgādes drošībai Spānijā (apstrīdētā lēmuma 100. punkts). No visiem šiem apstākļiem Komisija secināja, ka strīdus pasākums ir vērsts uz mērķi samazināt konkrētus riskus, kas ietekmētu apgādes drošību Spānijā četru gadu laikā, un ka attaisnojumā, ko sniegušas Spānijas iestādes minētā pasākuma atbalstam saistībā ar apgādes drošību, tā nav atklājusi nekādu acīmredzamu kļūdu vērtējumā (apstrīdētā lēmuma 101. punkts).
24

Apelāciju padome apstrīdētajā lēmumā vispirms ir salīdzinājusi reģistrācijai pieteikto preču zīmi ar vārdisku preču zīmi “VOLVO” un agrākajās grafiskajās preču zīmēs esošo vārdisko elementu. Tā ir uzskatījusi, ka konfliktējošajiem apzīmējumiem ir kopīgi četri no pieciem burtiem, kuru secība tomēr ir atšķirīga. Turklāt apzīmējumi atšķiras ar to četriem sākotnējiem burtiem, attiecīgi “v” un “l” un to pirmo zilbi “vol” un “lo”. Tāpat ir mazticams, ka vidusmēra patērētājs analizēs attiecīgās preču zīmju zilbes ar mērķi radīt anagrammu un tādējādi saistīs “lovol” ar “volvo”. Pēc tam Apelāciju padome ir uzskatījusi, ka grafiskie elementi reģistrācijai pieteiktajā preču zīmē ir parasti un neveido atšķirtspējīgos elementus, kas dominēs vai ietekmēs to, kā patērētājs vizuāli uztvers apzīmējumus. Turklāt agrāko preču zīmju vārdiskais elements ir attēlots kā balti burti uz melna fona, turpretim apstrīdētā preču zīme ir attēlota ar melniem burtiem. Tādēļ Apelāciju padome ir secinājusi, ka konfliktējošie apzīmējumi ir vizuāli atšķirīgi.
54

It īpaši attiecībā uz to, ka Vācijas reģionālā tiesa esot pasludinājusi nolēmumu saistībā ar tiem pašiem konfliktējošajiem apzīmējumiem un ka Apelāciju padome to neesot ņēmusi vērā, pietiek atgādināt, ka Kopienas preču zīmju sistēma ir autonoma sistēma un ka līdz ar to ITSB nav saistošas reģistrācijas valsts līmenī (šajā ziņā skat. Vispārējās tiesas 2004. gada 30. jūnija spriedumu lietā T-281/02 Norma Lebensmittelfilialbetrieb/ITSB (“Mehr für Ihr Geld”), Krājums, II-1915. lpp., 35. punkts, un 2007. gada 12. decembra spriedumu lietā T‑117/06 DeTeMedien/ITSB (“suchen.de”), Krājumā nav publicēts, 45. punkts un tajā minētā judikatūra). Prasītāja savā paskaidrojumu rakstā Apelāciju padomē turklāt pati ir norādījusi, ka ITSB attiecīgais nolēmums nav saistošs. Prasītāja tikai norādīja, ka šis nolēmums esot norāde uz sajaukšanas iespējas izskatāmajā lietā esamību. Turklāt no apstrīdētā lēmuma kopumā izriet, ka Apelāciju padome ir pārņēmusi Iebildumu nodaļas analīzi. Iebildumu nodaļa jau bija konstatējusi, ka ITSB attiecīgais nolēmums nav saistošs, atsaucoties tieši uz iepriekš minēto spriedumu lietā “Mehr für Ihr Geld”. Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, Apelāciju padomei nevar tikt pārmests, ka tā apstrīdētajā lēmumā nav skaidri minējusi attiecīgo nolēmumu.
82

Šo dokumentu, kas datēts ar 2011. gada 11. jūliju, parakstījis Sīrijas armijas “Major General” [“ģenerālmajors”], virsnieku pārvaldes direktors. Prasītāja militārā karjera tajā ir aprakstīta, sākot ar 1995. gada 1. decembri. No šī dokumenta izriet, ka prasītājs Sīrijas armijā ir pavadījis 16 gadus. Jāuzsver, ka 2006. gadā viņš tika iecelts par “Commander of the Of Confidentiality” (par konfidencialitāti atbildīgais virsnieks). 2008. gadā viņš tika paaugstināts par pulkvežleitnantu, un viņš tika iecelts par “Chief of Staff Battalion” (personāla bataljona komandieris) 2011. gada 30. maijā – laikā, kad Sīrijas armija apspieda civiliedzīvotājus, vienu mēnesi pēc Lēmuma 2011/273 pieņemšanas.
27

Atbildot uz iebildumiem par neuzmanību un nepiedodamu kļūdu, kurus Apelāciju padome izvirzījusi pret pašu prasītāju tādēļ, ka tā nav sniegusi norādījumus saviem ieceltajiem pārstāvjiem pēc tam, kad bija saņēmusi atgādinājuma paziņojumu, prasītāja paskaidro, ka minētie pārstāvji nodrošina tās juridisko pārstāvību, tostarp ITSB, attiecībā uz visām tās 654 valsts, Kopienas un Eiropas preču zīmēm un patentiem, tostarp 16 Kopienas preču zīmēm. Nodrošinot šo pārstāvību, viņi to sistemātiski informē trīs līdz vienu mēnesi pirms katras no tās preču zīmju reģistrācijas pagarināšanas termiņa beigām, lūdzot to sniegt viņiem norādījumus veikt minēto pagarināšanu. Līdz šai lietai prasītāja vienmēr esot pienācīgi saņēmusi šos atgādinājumus un sistemātiski esot uz tiem reaģējusi. Turpretim tā, izņemot konkrēto lietu, nekad neesot saņēmusi šādus atgādinājumus tieši no ITSB. Līdz ar to prasītāja uzskata, ka tā leģitīmi varēja paļauties uz faktu, ka tās ieceltie pārstāvji vērsīs tās uzmanību uz nepieciešamību pagarināt attiecīgās preču zīmes reģistrāciju parastajā trīs mēnešu termiņā. Tas arī esot iemesls, kādēļ tā neesot citādi reaģējusi uz atgādinājuma paziņojumu.
LESD 107. panta 3. punkta piemērošanas mērķiem Komisijai ir plaša novērtējuma brīvība, kuras īstenošana ietver sarežģītu ekonomisku un sociālu novērtējumu, kas ir jāveic Savienības kontekstā. Lai to izmantotu, Komisija, izdodot tiesību aktus, var pieņemt tādus indikatīvus noteikumus kā paziņojumi, ja vien šie noteikumi nav pretrunā Līguma normām. Komisija, pieņemot rīcības noteikumus valsts atbalsta pasākumu piemērošanai un ar to publicēšanu paziņojot, ka turpmāk šie noteikumi tiks piemēroti ar tiem saistītajos gadījumos, pati ierobežo novērtējuma brīvības izmantošanas iespējas un nevar atkāpties no šiem noteikumiem, ja vien tā nevēlas attiecīgā gadījumā tikt sodīta par tādu vispārējo tiesību principu kā vienlīdzīgas attieksmes princips vai tiesiskās paļāvības aizsardzības princips pārkāpumu. Tādējādi specifiskajā valsts atbalsta jomā Komisijai ir saistoši tās pieņemtie pamatprincipi un paziņojumi, ciktāl tie atbilst Līguma normām un dalībvalstis tos ir atzinušas. Savienības tiesai ir jāpārbauda, vai Komisija ir ievērojusi noteikumus, kurus tā ir pieņēmusi.

(sal. ar 27.–29. punktu)
8.

Iestāžu akti — Pamatojums — Pienākums — Apjoms — Ierobežojoši pasākumi pret Irānu — Personu, vienību vai organizāciju, kas piedalās kodolieroču izplatīšanā vai to atbalsta, līdzekļu iesaldēšana — Alternatīvi kritēriji, kas noteikti Savienības tiesību aktos, lai ierakstītu personas un sabiedrības sarakstā, uz kuru attiecas ierobežojošie pasākumi — Pamatojuma, kas balstīts tikai uz vienu no šiem kritērijiem vai dažiem no tiem, pietiekamība (LESD 296. pants; Padomes Lēmuma 2010/413/KĀDP 20. panta 1. punkta b) apakšpunkts; Padomes Regulas Nr. 961/2010 16. panta 2. punkts un Regulas Nr. 267/2012 23. panta 2. punkts) (sal. ar 85.–96. punktu)
Tas, ka Regulas Nr. 1224/2009, ar ko izveido Kopienas kontroles sistēmu, lai nodrošinātu atbilstību kopējās zivsaimniecības politikas noteikumiem, 105. panta 6. punktā ir izmantots vārds “var”, pierāda, pirmkārt, ka Komisijai ir rīcības brīvība principālā jautājumā par to, vai Zvejniecības un akvakultūras komitejai, kas izveidota ar Regulas Nr. 2371/2002 par zivsaimniecības resursu saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu saskaņā ar kopējo zivsaimniecības politiku 30. pantu, ir jāiesniedz priekšlikums pieņemt sīki izstrādātus noteikumus par atvilkumiem no nākotnes nozvejas kvotām, ja dalībvalsts ir pārsniegusi tai konkrētajā gadā piešķirtās kvotas, un, otrkārt, ka šajā rīcības brīvībā ir ietvertas arī Komisijas tiesības šajā ziņā izvēlēties kādu no vairākiem šajā regulā paredzētiem jautājumiem un instrumentiem. No tā izriet, ka dalībvalsts izvirza kļūdainu apgalvojumu, uzskatot, ka Komisijai bija jāpieņem sīki izstrādāti noteikumi, lai varētu īstenot tās rīcībā esošos instrumentus saskaņā ar šīs regulas 105. panta 1. un 2. punktu.

Savukārt minētās regulas 105. panta 1. punktā runa ir par Komisijas saistošo kompetenci tādējādi, ka, ja tā konstatē, ka dalībvalsts ir pārsniegusi nozvejas kvotas, tā izdara samazinājumus attiecīgās dalībvalsts turpmākajās kvotās. Tāpat ar šīs pašas regulas 105. panta 2. punktu Komisijai arī nav piešķirta rīcības brīvība par turpmāko rīcību, kas jāveic pēc šāda samazinājuma izdarīšanas dotajā gadā, bet uzlikts tai pienākums nākamajā gadā vai gados veikt atvilkumus no dalībvalsts kvotas, reizinot ar iepriekš noteiktu koeficientu atbilstīgi konstatētajai pārzvejas likmei. No tā izriet, ka kopējais izdarāmā samazinājuma apjoms ir precīzas aprēķina veikšanas rezultāts, kura parametri – proti, pārzvejas likme un reizināšanas koeficients, – ir tieši minēti šajā pašā tiesību normā, kas nozīmē, ka Komisijai nav nekādas novērtējuma brīvības, lai noteiktu to maksimālo apmēru.

No tā izriet, ka Regulas Nr. 1224/2009 105. panta 1. un 2. punkta noteikumi, it īpaši noteikumi par kopējā izdarāmo atvilkumu apjoma aprēķināšanu, ir pietiekami nepārprotami, precīzi un beznosacījuma un tādējādi Komisija tos var uzreiz piemērot.

(sal. ar 40., 41., 44. un 45. punktu)
Ja procesuālajiem noteikumiem parasti ir jāattiecas uz visiem strīdiem, kas ir uzsākti brīdī, kad tie stājas spēkā, materiālās tiesību normas, savukārt, parasti ir interpretējamas tā, ka tās neattiecas uz situācijām, kas ir izveidojušās pirms to stāšanās spēkā. Tomēr izņēmums no šī principa ir pieļaujams gadījumā, ja tiesību aktos ir gan procesuālās, gan materiālo tiesību normas, kas veido nedalāmu veselumu un kuru atsevišķie noteikumi nevar tikt aplūkoti izolēti attiecībā uz to iedarbību laikā. Šādos apstākļos atpakaļejošu spēku nevar atzīt visām attiecīgajām tiesību normām, ja vien pietiekami skaidras norādes neliek izdarīt šādu secinājumu.

Runājot par būtiskiem procesuāla rakstura grozījumiem, kas ar Direktīvas 2009/73 par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/55 atcelšanu 36. pantu ir izdarīti noteikumos, kuri reglamentē to, kā valsts iestādes pieņem lēmumu par atkāpi no šīs direktīvas tiesību normām, tos saistībā ar to iedarbību laikā nevar aplūkot izolēti salīdzinājumā ar grozījumiem pēc būtības. Pirmkārt, 36. pantā reglamentētā atkāpes procedūra ir vienota procedūra, pat ja tā daļēji norisinās valsts līmenī un daļēji – Savienības līmenī. Tādējādi grozījumus, kas skar valsts līmenī notiekošo procedūras posmu, nevar vērtēt nošķirti no tiem, kuri skar Savienības līmenī notiekošo posmu. Otrkārt, grozījumi, kas ir veikti lēmuma pieņemšanas pilnvaru sadalījumā starp dažādiem procedūrā iesaistītajiem dalībniekiem, ir ļoti plaši un it īpaši var ietekmēt procedūras iznākumu.

Tādējādi šādi grozījumi veido vienotu veselumu, līdz ar to atpakaļejošu spēku nevar atzīt 36. pantam kopumā, ja vien pietiekami skaidras norādes neliek izdarīt šādu secinājumu. Šādu norāžu nav, jo Direktīvas 2009/73 53. un 54. pantā ir precīzi paredzēts datums, no kura ir jāpiemēro tajā ietvertie noteikumi. Savukārt tajā nav noteikumu, kas attiektos uz procedūrām, kuras jau ir uzsāktas tās spēkā stāšanās brīdī, kas var pamatot atkāpi no šī principa.

(sal. ar 24., 25., 27., 31.–33., 36. un 37. punktu)
LV
Jud ikatūr askrājums
ECLI:EU:T:2012 :179 1INFORMĀCIJAPAR NEPUBLICĒTAJIEM N OLĒMUM IEM
Vispārējās tiesas (sestā palāta) 2 0 1 2 . gada 2 9 . marta spriedums – 
Kaltenbach & Voigt/ITSB (“3D eXam”)
(lieta T-2 4 2 / 1 1 )
Kopienas preču zīme — Starptautiska reģistrācija — Pieteikums attiecināt aizsardzību uz plašāku 
teritoriju — Grafiska p reču zīme “3D eXam” — Absolūti atteikuma pamatojumi — Aprakstošs raksturs 
un atšķirtspējas neesamība — Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts
Kopienas preču zīme — Kopienas preču zīmes de finīcija u n iegūšana — Absolūti atteikuma 
pamatojumi — Preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem v ai norādēm, kuri var kalpot, lai 
norādītu preces īpašības (Padomes R egulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts) (s al. 
24.–26. un 28 .–31. punktu)
Priekšmets
Prasība par ITSB A pelāciju otrās padomes 2011 . gada 1 . marta lēmumu lietā R 2361 /2010 -2 par 
grafiskas preču zīmes “3D eXam” starptautiskās reģistrācijas aizsardzības paplašināšanu, to attiecinot 
uz Eiropas Savienības teritoriju
Rezolutīvā daļa:
1) prasību no raidīt;
2) Kaltenbach & Voigt GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
565

Turklāt šajā pašā laikposmā ir būtiski uzlabojušās GSW rentabilitātes prognozes. 2009. gadā GSW ir reģistrējusi zaudējumus pēc tam, kad piecu secīgu gadu laikā darbības rezultāti ir bijuši pozitīvi. Rezultātu prognozes 2010. un 2011. gadam 2009. gada beigās ir tikušas noteiktas attiecīgi kā zaudējumi 6 miljonu EUR un 5 miljonu EUR apmērā. Tomēr gūtie darbības rezultāti ir bijuši labāki par šīm prognozēm, tas ir, peļņa 1 miljons 2010. gadā un 25 miljoni EUR 2011. gadā. Līdzīgi, lai gan “earnings before interest, taxes, depreciation, and amortization” (ienākumi pirms procentiem, nodokļiem, vērtības samazināšanās un amortizācijas, EBITDA) 2009. gadā ir bijuši 20 miljoni EUR, 2010. gadā tie ir sasnieguši 51 miljonu EUR un 2011. gadā – 90 miljonus EUR. GSW riska profils, ko veido attiecība starp tā neto parādu ar vai bez naudas soda, no vienas puses, un EBITDA, no otras puses, laikposmā starp 2009. gadu un 2011. gadu tāpat ir būtiski uzlabojies.
315

Tiesību aktos, kas pieņemti laikā no 2011. gada jūlija līdz 2014. gada jūlijam, Padome, lai saglabātu prasītājas nosaukumu līdzekļu iesaldēšanas sarakstos, ne tikai saglabāja ASV un Apvienotās Karalistes iestāžu lēmumus, bet arī norādīja šādus faktus: – “sākot ar 1988. gadu, Hamas (tostarp Hamas-Izz al-Din al-Qassem) uzņēmās atbildību par regulāriem uzbrukumiem pret mērķiem Izraēlā, tostarp civiliedzīvotāju nolaupīšanu, saduršanu un šaušanu uz tiem, slepkavu pašnāvnieku uzbrukumiem (bumbu spridzināšanu) sabiedriskajā transportā un sabiedriskās vietās. Hamas organizēja uzbrukumus gan pamiera līnijā Izraēlā, gan okupētajās teritorijās” (tiesību akti, kas pieņemti laikā no 2011. gada jūlija līdz 2014. gada jūlijam); – “2005. gada 21. septembrī viena no Hamas šūniņām nolaupīja un pēc tam nogalināja kādu Izraēlas iedzīvotāju. Videoierakstā izplatītā paziņojumā Hamas apgalvoja, ka šo vīrieti ir nolaupījuši, lai panāktu vienošanos sarunās par Izraēlā apcietināto palestīniešu atbrīvošanu” (tiesību akti, kas pieņemti laikā no 2011. gada jūlija līdz 2014. gada jūlijam); – “Hamas kaujinieki piedalījās raķešu palaišanā no Gazas joslas uz Dienvidizraēlu” (tiesību akti, kas pieņemti laikā no 2011. gada jūlija līdz 2014. gada jūlijam); – “lai veiktu terora aktus pret Izraēlas civiliedzīvotājiem, Hamas agrāk ir vervējusi slepkavas pašnāvniekus, piedāvājot atbalstu viņu ģimenēm” (tiesību akti, kas pieņemti laikā no 2011. gada jūlija līdz 2014. gada jūlijam); – “2006. gada jūnijā Hamas (tostarp Hamas‑Izz al‑Din al‑Qassem) bija iesaistīta operācijā, kuras rezultātā tika nolaupīts Izraēlas karavīrs Gilad Shalit, kurš joprojām atrodas gūstā” (2011. gada jūlija tiesību akti). “Hamas viņu atbrīvoja pēc 5 gadu gūsta kā daļu no apcietināto apmaiņas ar Izraēlu 2011. gada 18. oktobrī” (tiesību akti, kas pieņemti laikā no 2011. gada jūlija līdz 2014. gada jūlijam); – “2011. gada 20. augustāHamas uzņēmās atbildību par raķešu palaišanu Dienvidizraēlā, kuras rezultātā ievainojumus guva divi Izraēlas civiliedzīvotāji” (tiesību akti, kas pieņemti laikā no 2011. gada jūlija līdz 2014. gada jūlijam); – “2011. gada 7. aprīlīHamas īstenots raķešu uzbrukums pret skolas autobusu nogalināja civiliedzīvotāju” (tiesību akti, kas pieņemti laikā no 2011. gada jūlija līdz 2014. gada jūlijam); – “2010. gada 2. septembrī tika apšaudīta automašīna, ievainojot divus izraēliešus” (tiesību akti, kas pieņemti laikā no 2011. gada jūlija līdz 2014. gada jūlijam); – “2010. gada 31. augustā Hebronas iedzīvotāji nogalināja četrus Izraēlas virsniekus” (tiesību akti, kas pieņemti laikā no 2011. gada jūlija līdz 2014. gada jūlijam); – “2010. gada 14. jūnijā kādas, domājams Hamas, šūniņas uzbrukumā pakalnos Hebronas dienvidos tika nogalināts viens un ievainoti divi policisti” (tiesību akti, kas pieņemti laikā no 2011. gada jūlija līdz 2014. gada jūlijam); – “2010. gada 26. martā Gazas joslā tika nogalināti divi Izraēlas karavīri” (tiesību akti, kas pieņemti laikā no 2011. gada jūlija līdz 2014. gada jūlijam); – “2010. gada 5. janvārī armijas sadursmju laikā Sinajas ziemeļu daļā tika nogalināts Ēģiptes robežsargs” (tiesību akti, kas pieņemti laikā no 2011. gada jūlija līdz 2014. gada jūlijam).
170

Šajā pamatā prasītājas kritizē 12 punktu zaudēšanu (no 17 uz 5 %) par sadarbību salīdzinājumā ar tiem, kas tām tikuši paziņoti izlīguma procedūrā. Konkrētāk, tās, ņemot vērā to sadarbību, kritizē šī samazinājuma nesamērīgumu un tā pamatojumu, proti, dokumentāru pierādījumu neesamību un to novēlotus skaidrojumus par laikposmu no 1978. gada līdz 1993. gadam. Atbilstoši to apgalvotajam Komisija esot pārskatījusi sadarbības pievienotās vērtības vērtējumu par faktiem pēc 1993. gada 16. septembra un tādēļ esot sodījusi to izstāšanos no izlīguma procedūras.
120

Tātad Komisijai, lai noteiktu samazinājuma, uz kuru ir tiesības otrajam uzņēmumam, procentuālo lielumu, ir jāņem vērā datums, kad ir tikuši paziņoti pierādījumi, un to pievienotā vērtība. Tāpat tā var ņemt vērā – tomēr tai nav pienākuma to darīt – uzņēmuma sadarbības apjomu un nepārtrauktību, sākot no tā paziņojuma sniegšanas dienas.
6

Direktīvas 93/42 8. pantā ar nosaukumu “Noteikums par drošību” ir noteikts: “1. Ja kāda dalībvalsts konstatē, ka 4. panta 1. punktā un 2. punkta otrajā ievilkumā minētās ierīces, pat pareizi uzstādītas, uzturētas un lietotas tām paredzētajā nolūkā, var kaitēt slimnieku, lietotāju un attiecīgos gadījumos arī citu cilvēku veselībai un/vai drošībai, tā veic visus atbilstīgos pagaidu pasākumus, lai šādas ierīces izņemtu no apgrozības vai aizliegtu vai arī ierobežotu to laišanu tirgū vai ieviešanu. Dalībvalstis nekavējoties informē Komisiju par visiem šādiem pasākumiem, pamatojot savu lēmumu un jo īpaši norādot, vai neatbilstība šai direktīvai ir saistīta ar: a) 3. pantā minēto pamatprasību nepildīšanu; b) 5. pantā minēto standartu nepareizu piemērošanu, ja ir apgalvots, ka standarti ir piemēroti; c) pašu standartu nepilnībām. 2. Komisija apspriežas ar ieinteresētajām personām, tiklīdz tas iespējams. Ja pēc šādām apspriedēm Komisija konstatē, ka: — pasākumi ir pamatoti, tā tūlīt par to informē dalībvalsti, kas tos ierosinājusi, kā arī pārējās dalībvalstis; ja 1. punktā minētais lēmums attiecas uz standartu nepilnībām, Komisija, apspriedusies ar ieinteresētajām personām, divu mēnešu laikā nodod lietu 6. pant[ā..] minētajai komitejai, ja dalībvalsts, kas pieņēmusi šādu lēmumu, ir nolēmusi uzturēt to spēkā, un sāk 6. pantā minētās procedūras, — pasākumi nav pamatoti, tā tūlīt informē par to dalībvalsti, kas tos ierosinājusi, kā arī ražotāju vai viņa [Eiropas Savienībā] reģistrēto pilnvaroto pārstāvi. 3. Ja kādai prasībām neatbilstošai ierīcei ir CE zīme, kompetentā dalībvalsts attiecīgi vēršas pret marķētāju un informē par to Komisiju un pārējās dalībvalstis. 4. Komisija nodrošina to, ka dalībvalstis ir pastāvīgi informētas par šīs procedūras gaitu un iznākumu.”