ĢENERĀLADVOKĀTA MIHALA BOBEKA [MICHAL BOBEK]

SECINĀJUMI,

sniegti 2017. gada 5. jūlijā ( 1 )

Lieta C‑224/16

Asotsiatsia na balgarskite predpriyatia za mezhdunarodni prevozi i patishtata (AEBTRI)

pret

Nachalnik na Mitnitsa Burgas

(Varhoven administrativen sad (Augstākā administratīvā tiesa, Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu lēmumu – Muitas savienība – Ārējais tranzīts – TIR konvencija – Pārvadājumi, kuros izmanto TIR karneti – Nepabeigta TIR operācija – Galvotājas apvienības atbildība – Solidāra un atsevišķa atbildība – Kompetento iestāžu pienākums pirms prasības iesniegšanas pret galvotāju apvienību pēc iespējas likt izdarīt maksājumu personai vai personām, kas ir tieši atbildīgas – Kopienas Muitas kodeksa 203. un 213. pants – Muitas parāda parādnieku noteikšana – Personas, kuras ir ieguvušas vai kuru valdījumā bijušas preces un kurām bija zināms vai būtu bijis jāzina, ka preces ir izņemtas no muitas uzraudzības

I. Ievads

1. Turcijas uzņēmums, kas ved preces uz Rumāniju, iesniedza TIR karneti ievešanas muitas iestādei uz Turcijas un Bulgārijas robežas. Lai gan varētu šķist, ka preces bija saņemtas Rumānijā, TIR pārvadājums nebija pienācīgi pabeigts Rumānijas galamērķa muitas iestādē. Tādēļ radās muitas parāds. Cenšoties piedzīt parāda summas, Bulgārijas iestādes vispirms pieprasīja maksājumu no TIR karnetes turētāja. Tās to nepanāca. Tagad tās pieprasa maksājumu no galvotājas apvienības saskaņā ar TIR režīmu.

2. Galvotāja apvienība ir apstrīdējusi Bulgārijas iestāžu pieņemto parāda piedziņas lēmumu. Šajā kontekstā Varhoven administrativen sad (Augstākā administratīvā tiesa, Bulgārija) lūdz noteikt, vai kompetentās valsts iestādes ir izpildījušas pienākumu, kas paredzēts TIR konvencijā ( 2 ), pirms prasības iesniegšanas pret galvotāju apvienību pēc iespējas likt izdarīt maksājumu personai vai personām, kas ir tieši atbildīgas. Iesniedzējtiesa it īpaši vēlas noskaidrot, kādi pasākumi ir jāveic, lai pieprasītu maksājumu, un kā var noteikt personas, kas ir tieši atbildīgas par muitas parādu.

3. Papildus šiem diviem konkrētajiem jautājumiem izskatāmā lieta rada vispārīgākus jautājumus attiecībā uz TIR konvencijas un Kopienas Muitas kodeksa (turpmāk tekstā – “Muitas kodekss”) ( 3 ) noteikumu mijiedarbību un galvotājas apvienības atbildības raksturu saskaņā ar TIR konvenciju.

II. Atbilstošās tiesību normas

1. TIR konvencija

4. TIR konvencijas 1. panta o) punktā jēdziens TIR karnetes “turētājs” ir definēts šādi: “persona, kurai saskaņā ar attiecīgajiem konvencijas noteikumiem ir izsniegta TIR karnete un uz kuras vārda ir izrakstīta muitas deklarācija TIR karnetes formā, norādot vēlmi pārvietot preces saskaņā ar TIR procedūru līdz galamērķa muitas iestādei. Karnetes turētājs ir atbildīgs par autotransporta līdzekļa, sakabināta transportlīdzekļa vai konteinera nodošanu kopā ar kravu un attiecīgo TIR karneti nosūtītājai muitas iestādei, muitas iestādei ceļā un galamērķa muitas iestādei, pienācīgi ievērojot attiecīgos konvencijas noteikumus”.

5. Saskaņā ar TIR konvencijas 1. panta q) punktu “galvotāja apvienība” ir “apvienība, kurai kādas Līgumslēdzējas puses muitas dienesti atļāvuši galvot par personām, kas izmanto TIR karnetes”.

6. TIR konvencijas 8. panta teksts ir šāds: “1. Galvotāja apvienība uzņemas samaksāt ievedmuitas un izvedmuitas nodokļus un citus maksājumus, kā arī soda naudu, kas jāmaksā saskaņā ar tās valsts muitas normatīvajiem aktiem, kurā ir atklāts pārkāpums saistībā ar TIR pārvadājumu. Tā ir solidāri un atsevišķi atbildīga par to, lai personas, kurām iepriekšminētās summas ir jāmaksā, to izdarītu. 2. Gadījumos, kad Līgumslēdzējas puses likumi un noteikumi neparedz maksāt ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļus un citus maksājumus, kā noteikts iepriekš 1. pantā, galvotāja apvienība uzņemas ar tādiem pašiem nosacījumiem samaksāt summu, kas ir līdzvērtīga ievedmuitas un izvedmuitas nodokļu un citu maksājumu, kā arī soda naudas summai. [..] 7. Ja ir jāmaksā šī panta 1. un 2. punktā minētās summas, kompetentās iestādes pirms prasības iesniegšanas pret galvotāju apvienību pēc iespējas liek izdarīt maksājumu personai vai personām, kas ir tieši atbildīgas.”

7. TIR konvencijas 11. pantā ir noteikts: “1. Ja TIR operācija nav pabeigta, kompetentās iestādes nav tiesīgas likt galvotājām apvienībām maksāt 8. panta 1. un 2. punktā minētās summas, izņemot gadījumus, kad viena gada laikā no TIR karnetes pieņemšanas dienas tās ir rakstiski paziņojušas apvienībai par nepabeigšanu. To pašu noteikumu piemēro, ja TIR operācijas pabeigšanas apliecinājums ir iegūts nelikumīgi vai ar krāpšanu, tikai tad termiņš ir divi gadi. 2. Prasību samaksāt 8. panta 1. un 2. punktā minētās summas galvotājai apvienībai iesniedz ne ātrāk kā 3 mēnešus pēc dienas, kurā apvienība informēta, ka TIR operācija nav pabeigta vai ka pabeigšanas apliecinājums ir iegūts nelikumīgi vai ar krāpšanu, un ne vēlāk kā divus gadus pēc šīs dienas. Tomēr gadījumos, par kuriem iepriekšminēto divu gadu laikā ir iesākta tiesvedība, visas maksājumu prasības jāiesniedz viena gada laikā no dienas, kad stājas spēkā tiesas spriedums. Tomēr gadījumos, par kuriem iepriekšminēto divu gadu laikā ir iesākta tiesvedība, visas maksājumu prasības jāiesniedz viena gada laikā no dienas, kad stājas spēkā tiesas spriedums. 3. Galvotājai apvienībai ir trīs mēneši no dienas, kad pret to ir iesniegta maksājuma prasība, lai samaksātu prasītās summas. Samaksātās summas apvienībai atmaksā, ja divu gadu laikā no dienas, kurā iesniegta maksājuma prasība, muitas dienesti konstatē, ka saistībā ar attiecīgo pārvadājumu pārkāpuma nav bijis.”

2. Muitas kodekss

8. Muitas kodeksa 203. pantā ir paredzēts: “1. Ievedmuitas parāds rodas: – nelikumīgi izņemot no muitas uzraudzības ar ievedmuitas nodokli apliekamās preces. 2. Muitas parāds rodas brīdī, kad preces tiek izņemtas no muitas uzraudzības. 3. Parādnieki ir: – persona, kas izņēmusi preces no muitas uzraudzības, – jebkura persona, kas piedalījusies šādā izņemšanā vai apzinājusies, vai kurai būtu bijis jāapzinās, ka preces tikušas izņemtas no muitas uzraudzības, – jebkura persona, kas ieguvusi vai valdījusi attiecīgās preces un preču iegūšanas vai saņemšanas brīdī apzinājusies, vai kurai būtu bijis jāapzinās, ka tās izņemtas no muitas uzraudzības, un – attiecīgā gadījumā – persona, kam jāizpilda pienākumi, ko uzliek preču pagaidu glabāšana vai tās muitas procedūras piemērošana, kurā preces nodotas.”

9. Muitas kodeksa 213. pantā ir noteikts: “ja par viena muitas parāda samaksu atbild vairākas personas, tās par šo parādu atbild solidāri un atsevišķi”.

3. Īstenošanas regula

10. Komisijas Regulā (EEK) Nr. 2454/93 ( 4 ) ir noteikti Muitas kodeksa īstenošanas noteikumi. Tās II daļas II sadaļas 9. nodaļas 2. iedaļā (454.–457.b pants) ir ietverti konkrēti noteikumi par “TIR procedūru” ( 5 ).

11. Saskaņā ar Īstenošanas regulas 455. pantu: “1. Galamērķa dalībvalsts vai izvešanas dalībvalsts muitas dienesti nekavējoties un vēlākais viena mēneša laikā no dienas, kad TIR darbība tikusi izbeigta, nogādā atpakaļ ievešanas vai nosūtīšanas dalībvalsts muitas dienestiem TIR karnetes 2. kupona attiecīgo daļu. 2. Ja TIR karnetes 2. kupona attiecīgo daļu nenogādā atpakaļ ievešanas vai nosūtīšanas dalībvalsts muitas dienestiem divos mēnešos no TIR karnetes pieņemšanas dienas, minētie dienesti informē attiecīgo galvotāju apvienību, neskarot saskaņā ar TIR Konvencijas 11. panta 1. punktu iesniedzamo paziņojumu. Tās informē arī TIR karnetes turētāju un uzaicina viņu un attiecīgo galvotāju apvienību iesniegt pierādījumus par TIR darbības izbeigšanu. [..]”

12. Īstenošanas regulas 455.a pantā ir noteikts: “1. Ja ievešanas vai nosūtīšanas dalībvalsts muitas dienesti četros mēnešos no TIR karnetes pieņemšanas dienas nav saņēmušas pierādījumu par TIR darbības izbeigšanu, tās tūlīt uzsāk informācijas pieprasīšanas procedūru, lai iegūtu TIR darbības pabeigšanai vajadzīgo informāciju vai, ja tas nav iespējams, lai konstatētu muitas parāda rašanos, identificētu parādnieku un noteiktu muitas dienest[us], kas ir atbildīgi par iegrāmatošanu. Ja muitas dienesti agrāk saņem informāciju, ka TIR darbība nav izbeigta, vai tām ir aizdomas par to, tās nekavējoties uzsāk informācijas pieprasīšanas procedūru. [..] 5. Ja informācijas pieprasīšanas procedūras gaitā konstatē, ka TIR darbība ir izbeigta pareizi, ievešanas vai nosūtīšanas dalībvalsts muitas dienesti tūlīt informē galvotāju apvienību un TIR karnetes turētāju un, attiecīgā gadījumā, vis[us] muitas dienest[us], kas varētu būt sākuši piedziņas procedūru saskaņā ar Kodeksa 217.–232. pantu.”

13. Īstenošanas regulas 457. pantā noteikts: “1. Lai piemērotu TIR Konvencijas 8. panta 4. punktu, ja TIR darbību veic Kopienas muitas teritorijā, ikviena Kopienā reģistrēta galvotāja apvienība var būt atbildīga par muitas parāda garantētās summas samaksu saistībā ar attiecīgajām precēm TIR darbībā līdz EUR 60000 vai līdzvērtīgai summai attiecīgās valsts valūtā par vienu TIR karneti. 2. Par muitas parāda garantētās summas samaksu ir atbildīga galvotāja apvienība, kas reģistrēta dalībvalstī, kuras kompetencē saskaņā ar Kodeksa 215. pantu ir piedziņas procedūra. 3. Dalībvalsts, kas saskaņā ar Kodeksa 215. panta 1. punkta trešo ievilkumu ir noteikta kā atbildīga par parāda piedziņu, muitas dienestu spēkā esošs paziņojums minēto iestāžu pilnvarotai galvotājai apvienībai par TIR darbības nepabeigšanu ir spēkā arī tad, ja citas dalībvalsts, kura saskaņā ar Kodeksa 215. panta 1. punkta pirmo vai otro ievilkumu ir noteikta kā atbildīga par piedziņu, muitas dienesti vēlāk turpina piedziņas procedūru pret šo pēdējo minēto iestāžu pilnvarotu galvotāju apvienību.”

III. Fakti, procedūra un iesniegtie jautājumi

14. 2008. gada 11. novembrī TIR karnete tika iesniegta ievešanas muitas iestādē Kapitan Andreevo muitas punktā uz Turcijas un Bulgārijas robežas. TIR turētājs bija Sargut OOD, uzņēmums ar galveno biroju Turcijas Republikā. Attiecīgo preču deklarētais galamērķis bija Rumānija.

15. Bulgārijas iestādes noteiktajā termiņā nebija saņēmušas TIR karnetes 2. kupona attiecīgo daļu. Tādēļ tās nosūtīja pieprasījumu Rumānijas muitas iestādēm, lai iegūtu informāciju par TIR operācijas pabeigšanu. Rumānijas iestādes atbildēja, ka preces, kas pārvadātas, izmantojot TIR karneti, tām nav tikušas uzrādītas. TIR karnetes 2. kupons, ko vēlāk kā pierādījumu iesniedza galvotāja apvienība, nebija iesniegts galamērķa muitas iestādei Rumānijā. Iesniedzējtiesa uzskata, ka kupons šķiet neprecīzs vai viltots.

16. 2009. gada 10. septembrīKapitan Andreevo muitas iestādes direktors pieņēma lēmumu pret Sargut OOD, norādot tajā muitas un pievienotās vērtības nodokļa (PVN) parādu un likumiskos procentus. Lēmums tika paziņots Sargut OOD kā TIR karnetes turētājam, kā arī galvotājai apvienībai – Asotsiatsia na balgarskite predpriyatia za mezhdunarodni prevozi i patishtata (Bulgārijas Starptautiskā autopārvadājumu un autoceļu uzņēmumu asociācija, turpmāk tekstā – “AEBTRI”). Sargut OOD apstrīdēja šo lēmumu, kuru Varhoven administrativen sad (Augstākā administratīvā tiesa) galu galā ar 2010. gada 2. novembra spriedumu atstāja spēkā.

17. 2010. gada 22. novembrīAEBTRI tika paziņots, ka TIR operācija nebija pabeigta, un tika iesniegts pieprasījums samaksāt parādu. AEBTRI TIR konvencijas 11 panta 3. punktā noteiktajā termiņā maksājumu neveica.

18. 2011. gada 7. jūnijā Svilengradas [Svilengrad] muitas iestāde lūdza kompetento Valsts ieņēmumu aģentūras reģionālo direktorātu uzsākt piedziņas procedūru pret Sargut OOD par parāda summām saskaņā ar 2009. gada 10. septembra lēmumu. Tomēr kompetentās iestādes vēlāk informēja Svilengradas muitas iestādi, ka ar parādu saistītās summas nav piedzītas.

19. 2012. gada 5. septembrī Svilengradas muitas iestādes direktors pieņēma lēmumu par nesamaksātā muitas parāda un PVN, kā arī likumisko procentu piedziņu (turpmāk tekstā – “lēmums par parāda piedziņu”). Lēmums par parāda piedziņu bija adresēts AEBTRI tās galvotājas apvienības statusā. Lēmumā par parāda piedziņu bija norādīts, ka ir darīts viss iespējamais, lai iekasētu parādu no Sargut OOD, TIR karnetes turētāja.

20. Tiesvedībā, kuras rezultātā tika pieņemts lēmums par parāda piedziņu, kā pierādījumi tika iesniegti vairāki dokumenti – starptautiskā preču transporta pavadzīme, kurā norādīts, ka uzņēmums Irem Corporation SRL Romania bija pārvadāto preču saņēmējs; dokumenti par attiecīgo preču starptautisko nosūtīšanu ar saņēmēja parakstu un zīmogu; preču saņemšanas apliecinājums, ko parakstījis un apzīmogojis uzņēmums Irem Corporation SRL, un pārvadātāja (Sargut OOD) vēstule Svilengradas muitas iestādei, kurā norādīts, ka pārvadājums atbilstoši TIR režīmam tika pabeigts Rumānijā un ka “Rumānijas muitas departaments apzīmogoja karneti, kad preces bija izkrautas”.

21. Saskaņā ar lūgumu sniegt prejudiciālu lēmumu no šiem dokumentiem var tikt secināts, ka uzņēmums Irem Corporation SRL preces bija saņēmis. Tomēr nav pierādījumu, ka šīs preces tikušas deklarētas galamērķa muitas iestādē.

22. AEBTRI parāda piedziņas lēmumu apstrīdēja Administrativen sad Haskovo (Haskovo Administratīvā tiesa, Bulgārija). Šī prasība tika noraidīta. AEBTRI ir iesniegusi apelācijas sūdzību iesniedzējtiesai Varhoven administrativen sad (Augstākā administratīvā tiesa).

23. Ņemot vērā iepriekšminēto, iesniedzējtiesa nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: 1) Vai nolūkā novērst pretējus tiesu spriedumus Tiesas kompetencē ir sniegt [TIR konvencijas] interpretāciju, kas ir saistoša dalībvalstu tiesām, ja runa ir par Konvencijas 8. un 11. pantā reglamentēto jomu, lai novērtētu galvotājas apvienības atbildību, kas ir reglamentēta arī [Īstenošanas regulas] 457. panta 2. punktā? 2) Vai [Īstenošanas regulas] 457. panta 2. punkta interpretācija, aplūkojot to kopā ar [TIR konvencijas] 8. panta 7. punktu (tagad – 11. panta 2. punkts) un to paskaidrojošajām piezīmēm, ļauj uzskatīt, ka tādā lietā kā izskatāmā lieta, ja TIR konvencijas 8. panta 1. un 2. punktā minētajām summām ir pienācis maksāšanas termiņš, muitas iestādēm pirms prasības iesniegšanas pret galvotāju apvienību pēc iespējas maksājums ir jāprasa no TIR karnetes turētāja, kurš ir tiešais parādnieks? 3) Vai ir jāuzskata, ka saņēmējs, kurš ir ieguvis vai kura valdījumā bijušas attiecīgās preces, par kurām ir zināms, ka tās ir pārvadātas, izmantojot TIR karneti, attiecībā uz kurām nav konstatēts, ka tās būtu uzrādītas galamērķa muitas iestādei un tur būtu deklarētas, tikai šo apstākļu dēļ vien ir tā persona, kurai bija jāzina, ka preces nav izņemtas no muitas uzraudzības, un vai viņš ir jāuzskata par solidāri un atsevišķi atbildīgu [Kopienas Muitas kodeksa] 203. panta 3. punkta trešā ievilkuma, aplūkojot to kopā ar 213. pantu, izpratnē? 4) Ja atbilde uz trešo jautājumu ir apstiprinoša, vai muitas pārvaldes bezdarbība, nepieprasot muitas parāda samaksu no šā saņēmēja, liedz iestāties – arī [Īstenošanas regulas] 457. panta 2. punktā reglamentētajai – galvotājas apvienības atbildībai, kā tas ir paredzēts [TIR konvencijas] 1. panta [q)] punktā?

24. Bulgārijas valdība, Burgasas muitas iestādes (kā Svilengradas muitas iestādes tiesību pārņēmējas) direktors, AEBTRI un Eiropas Komisija ir iesnieguši rakstveida apsvērumus. Visi minētie, izņemot AEBTRI, piedalījās 2017. gada 26. aprīļa tiesas sēdē.

IV. Analīze

25. Šie secinājumi ir strukturēti šādi. Pēc īsas pakavēšanās pie pirmā jautājuma par Tiesas jurisdikciju interpretēt TIR konvenciju (A), es pievēršos otrajam jautājumam par to, kādi pasākumi ir jāveic valsts iestādēm, lai izpildītu TIR konvencijas 8. panta 7. punktā paredzētās prasības (B). Pēc tam analizēšu trešo un ceturto jautājumu, kuri attiecas uz iespēju preču saņēmēju uzskatīt par vienu no personām, kas ir tieši atbildīgas TIR konvencijas 8. panta 7. punkta izpratnē, un tā sekām (C).

A. Pirmais jautājums – Tiesas jurisdikcija

26. Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai Tiesas jurisdikcijā ir interpretēt TIR konvenciju.

27. Komisija, Bulgārijas valdība un Burgasas muitas iestādes direktors apgalvo, ka uz šo jautājumu atbildei būtu jābūt apstiprinošai. Es tam piekrītu.

28. TIR konvencija Eiropas Ekonomikas kopienas vārdā ir apstiprināta ar Padomes 1978. gada 25. jūlija Regulu (EEK) Nr. 2112/78 un stājusies spēkā 1983. gada 20. jūnijā ( 6 ). Tādējādi tā ir kļuvusi par Eiropas Savienības tiesību sistēmas neatņemamu daļu. Tiesai ir jurisdikcija sniegt prejudiciālu nolēmumu par starptautisku konvenciju, kas veido Eiropas Savienības tiesību sistēmas daļu ( 7 ).

29. Turklāt varētu atgādināt, ka tā nav pirmā reize, kad Tiesa ir lūgta interpretēt TIR konvencijas noteikumus ( 8 ).

B. Otrais jautājums – pienākumspēc iespējas likt izdarīt maksājumu personai vai personām, kas ir tieši atbildīgas

1. Ievada piezīmes

30. Pirms apspriešanas pēc būtības ir četri sākotnējie jautājumi, kas šajā posmā būtu jāuzsver.

31. Pirmkārt, šajos secinājumos netiks padziļināti skaidrota TIR konvencijas darbība. Tas nav tikai kodolīguma labad, bet arī tādēļ, ka šo jautājumu jau ir plaši izklāstījis ģenerāladvokāts F. Ležē (Ph. Léger) secinājumos lietā BGL, uz ko šajā nolūkā atsaukšos ( 9 ).

32. Otrkārt, jāatgādina, ka galvotājas apvienības tiesības un pienākumi ir reglamentēti TIR konvencijā, Eiropas Savienības tiesību aktos muitas jomā un attiecīgajos līgumos, kas noslēgti starp šīm apvienībām un valsts iestādēm ( 10 ). Pēdējie minētie līgumi ir reglamentēti valsts tiesību aktos ( 11 ). Šie secinājumi attiecas vienīgi uz TIR konvenciju un Savienības tiesību aktiem muitas jomā. Tādēļ tie nekādi neizslēdz vai neskar galvotāju apvienību tiesības un pienākumus, kas izriet no šādiem līgumiem.

33. Treškārt, vispārīgā līmenī, kas ir kopīgs visiem pārējiem valsts tiesas uzdotajiem jautājumiem, ir jāatgādina, ka tiesības un pienākumi, kas izriet no TIR konvencijas, ir jānošķir no tiem, kas izriet no Eiropas Savienības tiesību aktiem. TIR konvencija ir starptautisks tiesību akts, kuram ir pievienojusies Eiropas Savienība. Tātad Eiropas Savienība ir pieņēmusi savus noteikumus, lai īstenotu TIR konvenciju Savienības tiesību sistēmā. Līdz ar to, protams, šie Eiropas Savienības noteikumi ir svarīgi valsts iestādēm, piemērojot TIR konvenciju. Tomēr pašas TIR konvencijas interpretācijai šie noteikumi nav noteicoši. Citiem vārdiem sakot, Eiropas Savienības tiesību akta, kas pieņemts, lai īstenotu TIR konvenciju, noteikumi ir jāinterpretē, ņemot vērā šo konvenciju. Tas noteikti nenozīmē un tam nebūtu jānozīmē, ka TIR konvencija ir jāinterpretē, ņemot vērā Eiropas Savienības sekundāros tiesību aktus.

34. Ceturtkārt, otrais jautājums, ko uzdevusi valsts tiesa, galvenokārt attiecas uz to pasākumu veidu, kas kompetentajām iestādēm ir jāveic, lai izpildītu savus pienākumus, kas noteikti ar TIR konvencijas 8. panta 7. punktu, – pirms prasības iesniegšanas pret galvotāju apvienību pēc iespējas likt izdarīt maksājumu personai vai personām, kas ir tieši atbildīgas. Tas tiesa, ka šajā jautājumā zināmā mērā ir lūgts sniegt skaidrojumu par to personu loku, kuras varētu tikt uzskatītas par “tieši atbildīgām”. Tomēr jautājums, vai preču saņēmējs var tikt uzskatīts par vienu no personām, kas ir tieši atbildīgas TIR konvencijas 8. panta 7. punkta izpratnē, ir tieši trešā un ceturtā jautājuma priekšmets. Tādēļ uzskatu par lietderīgu šo jautājumu, proti, “personas vai personu, kas ir tieši atbildīgas” noteikšanu, analizēt kopējā atbildē uz šiem jautājumiem.

2. Otrā jautājuma vērtējums

35. Otrajā jautājumā iesniedzējtiesa jautā par Īstenošanas regulas 457. panta 2. punkta interpretāciju kopsakarā ar TIR konvencijas 8. panta 7. punktu. Iesniedzējtiesa vēlas zināt, vai tādā situācijā kā izskatāmajā lietā muitas iestādes “pēc iespējas” ir likušas izdarīt maksājumu personām, kas ir tieši atbildīgas. Minētā tiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai TIR konvencijas 8. panta 7. punkta prasības ir tikušas izpildītas. Saskaņā ar šo noteikumu “kompetentās iestādes pirms prasības iesniegšanas pret galvotāju apvienību pēc iespējas liek izdarīt maksājumu personai vai personām, kas ir tieši atbildīgas” ( 12 ).

36. Ne Muitas kodeksā, ne Īstenošanas regulā nav konkrētu noteikumu par TIR konvencijas 8. panta 7. punkta prasību īstenošanu. Nav paredzēts noteikt konkrētus pasākumus, lai pirms prasības iesniegšanas galvotājai apvienībai liktu izdarīt maksājumu personai vai personām, kas ir tieši atbildīgas. Savienības tiesību norma, kas attiecas uz galvotājas apvienības pienākumiem TIR tranzīta režīmā, ir Īstenošanas regulas 457. pants. Šā panta 1. punktā ir tikai noteikts, ka, ja TIR darbība tiek veikta Savienības muitas teritorijā, ikviena Savienībā reģistrēta galvotāja apvienība var būt atbildīga par muitas parāda garantētās summas samaksu.

37. Tādēļ jautājuma būtība ir, vai pašā TIR konvencijas 8. panta 7. punktā ir noteikts, ka kompetentajām iestādēm ir jāiesniedz (tikai) prasība izdarīt maksājumu personai vai personām, kas ir tieši atbildīgas, vai tajā ir arī noteikts, ka pirms prasības iesniegšanas pret galvotāju apvienību pret šīm personām ir jāveic (visi citi) iespējamie piedziņas pasākumi.

38. Lietas dalībnieku viedokļi attiecībā uz to atšķiras. AEBTRI apgalvo, ka pirms vēršanās pie galvotājas apvienības ir jāizsmeļ visi iespējamie parāda piedziņas līdzekļi attiecībā pret personām, kas ir tieši atbildīgas. Bulgārijas valdība un Burgasas muitas iestādes direktors apgalvo, ka izskatāmajā lietā kompetentās iestādes ir darījušas visu iespējamo, lai saņemtu maksājumu no TIR karnetes turētāja. Komisija tiesas sēdē apstiprināja, ka no tās viedokļa TIR konvencijas 8. panta 7. punktā nav prasīti piedziņas pasākumi pret personu vai personām, kas ir tieši atbildīgas.

39. Piekrītu Komisijas, Bulgārijas valdības un Burgasas muitas iestādes paustajam viedoklim. Manuprāt, TIR konvencijas 8. panta 7. punkta gramatiskā, sistēmiskā un teleoloģiskā interpretācija ļauj izdarīt secinājumu, ka kompetentajām iestādēm ir tikai jāliek (jāpaziņo un jāpieprasa) izdarīt maksājumu. Iestādēm nav arī prasīts, veicot piedziņas pasākumus, izsmelt visas atgūšanas iespējas, lai galvotājai apvienībai varētu pieprasīt izdarīt maksājumu.

40. Attiecībā uz šā noteikuma tekstu ir jānorāda, ka TIR konvencijas 8. panta 7. punktā ir tikai noteikts pienākums likt izdarīt maksājumu personām, kas ir tieši atbildīgas ( 13 ).

41. Precīzākas vadlīnijas šajā saistībā ir sniegtas paskaidrojošajās piezīmēs, kas pieņemtas TIR konvencijas interpretācijai ( 14 ). TIR konvencijas 8. panta 7. punkta paskaidrojošā piezīme it īpaši attiecas uz pasākumiem, kas jāveic kompetentajām iestādēm, proti, “kompetentās iestādes, pieprasot maksājumu no personas vai personām, kas tieši atbildīgas, sagatavo vismaz paziņojumu par to, ka TIR operācija nav pabeigta, un/vai TIR karnetes maksājuma pieprasījumu” ( 15 ).

42. Tātad paskaidrojošajā piezīmē kā maksājuma pieprasīšanas pasākumi ir minēti tikai paziņojums par to, ka TIR operācija nav pabeigta, un maksājuma pieprasījums. Tādēļ ir skaidrs, ka nav jāveic piedziņas pasākumi, lai kompetentās iestādes no galvotājām apvienībām varētu pieprasīt maksājumu saskaņā ar TIR konvencijas 8. panta 1. un 7. punktu.

43. Tātad no teksta skaidri izriet, ka prasība izsmelt piedziņas procedūras TIR konvencijas 8. panta 7. punktā nav paredzēta, un tas ir apstiprināts arī šā punkta paskaidrojošajā piezīmē. Ja maksājums nav veikts maksājuma pieprasījumā norādītajā termiņā, manuprāt, nosacījums “pieprasīt maksājumu” ir izpildīts.

44. Šo interpretāciju atbalsta arī sistēmiski argumenti. Pirmkārt, būtu jāuzsver, ka TIR konvencijas 8. panta 1. punktā galvotājas apvienības atbildība ir definēta kā solidāra un atsevišķa. Šāda veida atbildība parasti nozīmē ( 16 ), ka katrs parādnieks ir atbildīgs par visu parāda summu un kreditors principā pēc savas izvēles var pieprasīt maksājumu no viena vai vairākiem parādniekiem ( 17 ).

45. Ņemot vērā iepriekš minēto, 8. panta 7. punktā noteiktā prasība ir pienākums, kas ir priekšnoteikums, lai izraisītu TIR konvencijā paredzēto atbildību. Iestādēm ir jāveic pasākumi, lai maksājumu vispirms pieprasītu no personas vai personām, kas ir tieši atbildīgas. Tomēr, kad ir izpildīta 8. panta 7. punkta procesuālā prasība par paziņošanu un maksājuma pieprasīšanu no personas vai personām, kas ir tieši atbildīgas, iestājas galvotājas apvienības solidārā un atsevišķā atbildība un valsts iestādes var pieprasīt maksājumu no galvotājas apvienības.

46. Otrkārt, TIR konvencijas 8. panta 7. punktā noteiktā prasība ir jāskata arī kopsakarā ar laika ierobežojumu, kas noteikts šīs konvencijas 11. pantā. It īpaši saskaņā ar TIR konvencijas 11. panta 2. punktu maksājuma pieprasījums galvotājai apvienībai ir jāiesniedz ne ātrāk kā 3 mēnešus pēc dienas, kurā apvienība ir informēta, ka TIR operācija nav pabeigta, un ne vēlāk kā 2 gadus pēc šīs dienas ( 18 ). Ir grūti saprast, kā kompetentās iestādes varētu ievērot šos termiņus un tomēr izmantot visus piespiedu pasākumus pret tiešo parādnieku vai parādniekiem.

47. Visbeidzot, ir jāpatur prātā, ka TIR konvencijas mērķis ir veicināt starptautiskos kravu pārvadājumus. Tajā ir noteikts, ka par precēm, kuras tiek pārvadātas saskaņā ar TIR procedūru, muitas iestādēs ceļā nav jāmaksā un jāiesniedz ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļi un citi maksājumi (4. pants). Šāda veicināšana ir iespējama tādēļ, ka tranzīta operācijas nodrošina viena no valsts galvotājām apvienībām, kas ir saistīta ar garantijas ķēdi, ko administrē Starptautiskā Autopārvadājumu savienība un atbalsta starptautiskās apdrošināšanas sabiedrības ( 19 ). Citiem vārdiem sakot, pastāv līdzsvars – atsevišķas dalībvalstis ceļā vairs neveic neatkarīgas pārbaudes vai neapliek ar nodokļiem. Turpretī galvotājas apvienības uzņemas atbildību par TIR karnetes turētājiem, kuri nav rezidenti valstī, kura pieprasa maksājumu, un pret kuriem vērstā parāda piedziņa ne vienmēr var būt veiksmīga.

48. TIR konvencijas (un šā līdzsvara) galvenais mērķis būtu apdraudēts, ja vārdi “pieprasot maksājumu” TIR konvencijas 8. panta 7. punktā būtu jāsaprot kā pienākums veikt visus piespiedu izpildes pasākumus pret visiem parādniekiem, pret kuriem dalībvalsts būtu tiesīga vērsties jebkurā gadījumā. Tad varētu tikt uzdots nediplomātiski muļķīgs jautājums, – ja tā ir, kādēļ vispār vajadzīga TIR konvencija?

49. Izskatāmajā lietā – ar nosacījumu, ka valsts tiesa to pārbaudīs, – nav apstrīdēts, ka kompetentās iestādes ir ievērojušas TIR konvencijas 11. panta 1. un 2. punktā noteiktos termiņus. Paziņojumi par TIR operācijas nepabeigšanu tika sniegti Sargut OOD un arī AEBTRI. Maksājums tika pieprasīts no Sargut OOD ar lēmumu par parāda piedziņu, kas pēc pārsūdzēšanas tiesā kļuva izpildāms. Turklāt pret Sargut OOD tika uzsākta arī piespiedu izpildes procedūra. Pēc šo procedūru neveiksmīga iznākuma maksājums tika pieprasīts no AEBTRI.

50. Šādos apstākļos es piekrītu Komisijas, Burgasas muitas iestādes direktora un Bulgārijas valdības argumentiem izskatāmajā lietā, ka Bulgārijas iestādes pienācīgi izpildīja TIR konvencijas 8. panta 7. punkta prasību.

51. Manuprāt, tās darīja pat vairāk, nekā bija strikti nepieciešams saskaņā ar TIR konvencijas 8. panta 7. punktu, jo no šajā iedaļā sniegtajiem argumentiem ir acīmredzams, ka TIR konvencijas prasība nav pirms maksājuma pieprasīšanas no galvotājas apvienības uzsākt piespiedu izpildes procedūru pret TIR karnetes turētāju. Tā ir iespēja, kas paliek dalībvalstu iestāžu ziņā, ņemot vērā atsevišķā gadījuma faktisko situāciju. Dažos gadījumos tas varētu būt pilnībā pamatoti; citos tas varētu būt pilnīgi lieki. Viss ir atkarīgs no tā, vai ir kāds īpašums, kam varētu tikt uzlikts arests iespējamajā piespiedu izpildes procedūrā.

52. Tādēļ ierosinu uz iesniedzējtiesas otro jautājumu sniegt šādu atbildi: Īstenošanas regulas 457. panta 2. punkts, aplūkojot to kopsakarā ar TIR konvencijas 8. panta 7. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka kompetentās muitas iestādes var pieprasīt maksājumu no galvotājas apvienības, ja tādos apstākļos kā izskatāmajā lietā tās ir pieprasījušas maksājumu, liekot TIR karnetes turētājam maksāt kā personai, kas ir tieši atbildīga.

C. Trešais un ceturtais jautājums – saņēmējs kā tieši atbildīga persona

53. Ar trešo jautājumu iesniedzējtiesa jautā par preču saņēmēja statusu gadījumā, kad viņš ir ieguvis vai viņa valdījumā bijušas preces, par kurām ir zināms, ka tās ir pārvadātas, izmantojot TIR karneti, ja attiecībā uz tām nav konstatēts, ka tās būtu uzrādītas un deklarētas galamērķa muitas iestādē. Iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai, pamatojoties tikai uz šiem apstākļiem, saņēmējs var tikt uzskatīts par personu, kurai bija jāzina, ka preces ir izņemtas no muitas uzraudzības, un atzīts par solidāri un atsevišķi atbildīgu Muitas kodeksa 203. panta 3. punkta trešā ievilkuma, aplūkojot to kopsakarā ar 213. pantu, izpratnē.

54. Ar ceturto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai muitas pārvalde, nepieprasot muitas parāda samaksu no šā saņēmēja, traucē iestāties Īstenošanas regulas 457. panta 2. punktā reglamentētajai galvotājas apvienības atbildībai, kā tas ir paredzēts TIR konvencijas 1. panta q) punktā.

55. Manuprāt, uz šiem diviem jautājumiem būtu jāatbild kopā. Tie abi attiecas uz iespēju preču saņēmēju uzskatīt par “personu, kas ir tieši atbildīga” saskaņā ar TIR konvencijas 8. panta 7. punktu.

56. Es šajā iedaļā šādu apkopotu atbildi sniegšu trīs posmos. Pirmkārt, izklāstīšu saistību starp TIR konvencijas 8. panta 1. punktu un 7. punktu (1. nodaļa). Otrkārt, analizēšu jautājumu, vai saskaņā ar Muitas kodeksa 203. pantu preču saņēmējs var tikt uzskatīts par vienu no muitas maksājumu parādniekiem TIR režīma sistēmā, lai noteiktu personu vai personas, kas ir tieši atbildīgas, uz kurām attiecas TIR konvencijas 8. panta 7. punkts (2. nodaļa). Treškārt, analizēšu, kāda ir solidāras un atsevišķas atbildības režīma, kas noteikts ar Muitas kodeksa 213. pantu, sekas attiecībā uz nosacījumu, kurš noteikts TIR konvencijas 8. panta 7. punktā (3. nodaļa).

1. TIR konvencijas 8. panta 1. un 7. punkts

57. TIR konvencijas 8. panta 1. punktā ir noteikts primārais kritēriju kopums galvotāju apvienību pienākumiem, – tās ir solidāri un atsevišķi atbildīgas kopā ar personām, kuru pienākums ir samaksāt ievedmuitas un izvedmuitas nodokļus un citus maksājumus, kā arī iespējamo kavējuma naudu.

58. Kā jau minēju ( 20 ), solidāra un atsevišķa atbildība nozīmē, ka katrs parādnieks ir atbildīgs par visu parāda summu. Kreditors principā pēc savas izvēles ikvienam no tiem var pieprasīt maksājumu.

59. TIR konvencijas 8. panta 7. punktā šī izvēle nedaudz procesuāli ir ierobežota, tomēr nemainot šīs atbildības raksturu. Šajā noteikumā ir paredzēts nosacījums īpašajā TIR konvencijas režīmā, lai attiecīgās līgumslēdzējas valsts iestādes varētu saukt galvotājas apvienības pie atbildības, – tām vispirms ir jāpieprasa izdarīt maksājumu personai vai personām, kas ir tieši atbildīgas.

60. Kas saskaņā ar TIR konvencijas 8. panta 7. punktu ir “persona vai personas, kas ir tieši atbildīgas”?

61. Bulgārijas valdība un Burgasas muitas iestādes direktors apgalvo, ka saskaņā ar TIR konvenciju par “tieši atbildīgu” nevar tikt uzskatītas nekādas citas personas kā tikai TIR karnetes turētājs. Tie it īpaši apgalvo, ka TIR konvencijā nav paredzēti nekādi pienākumi attiecībā uz preču saņēmēju.

62. Es tam nepiekrītu.

63. No vienas puses, 8. panta 7. punktā tiešām nav definēta persona vai personas, kas ir tieši atbildīgas. TIR konvencijas 8. panta 7. punkta paskaidrojošo piezīmju interpretējošajās vadlīnijās nav sniegts nekāds paskaidrojums par šo jautājumu. Patiešām, paskaidrojošajā piezīmē ir skaidri minēts vienīgi TIR karnetes turētājs kā minimālo pasākumu, kas var tikt veikti, adresāts.

64. Tomēr, manuprāt, tas nevar tikt saprasts kā tāds, ar kuru būtu izslēgti jebkādi citi iespējamie parādnieki. Tas, ka TIR karnetes turētājs ir skaidri pieminēts, varētu tikt saprasts vienkārši arī kā norāde, ka prima facie galvenais parādnieks lielākajā daļā gadījumu būs TIR karnetes turētājs. Patiešām, saskaņā ar TIR konvencijas 1. panta o) punktu TIR karnetes turētājs ir definēts kā persona, kura ir “atbildīga par autotransporta līdzekļa, sakabināta transportlīdzekļa vai konteinera nodošanu kopā ar kravu un attiecīgo TIR karneti nosūtītājai muitas iestādei, muitas iestādei ceļā un galamērķa muitas iestādei, pienācīgi ievērojot attiecīgos konvencijas noteikumus”. Tādējādi TIR karnetes turētājs atbild par preču uzrādīšanu pēc tranzīta galamērķa muitas iestādei.

65. No otras puses, kas, iespējams, ir vēl svarīgāk nekā tikai TIR karnetes turētāja pieminēšana vien, TIR konvencijas 8. panta 7. pantā ir skaidra norāde uz “personu vai personām, kas ir tieši atbildīgas”. Daudzskaitļa lietošana tekstā un arī paskaidrojošajā piezīme skaidri norāda, ka varētu būt vairāk nekā viena persona, kas ir tieši atbildīga. Konvencijas autori tātad acīmredzot paredzēja iespēju, ka parādnieku var būt vairāk nekā TIR karnetes turētājs vien.

66. Tādēļ var tikt izdarīts secinājums, ka TIR konvencijas 8. panta 7. pantā nav noteikts, kurš precīzi var būt persona vai personas, kuras ir tieši atbildīgas. Tādēļ arī tās ir jānosaka saskaņā ar līgumslēdzēju pušu valsts noteikumiem.

2. Parādnieku noteikšana saskaņā ar Muitas kodeksa 203. pantu

67. Eiropas Savienības tiesiskajā regulējumā parādnieki ir izsmeļoši definēti Muitas kodeksā ( 21 ). Muitas kodeksa 203. pantā ir izklāstīti ievedmuitas parādu gadījumi, kas rodas, nelikumīgi izņemot no muitas uzraudzības ar ievedmuitas nodokli apliekamās preces ( 22 ). Muitas kodeksa 203. panta 3. punktā diezgan plaši ir uzskaitīti ievedmuitas parādnieki ( 23 ). Papildus personai, kas izņēmusi preces no muitas uzraudzības, šajā noteikumā kā “parādnieks” ir iekļauta arī persona, kas ieguvusi attiecīgās preces.

68. Attiecībā uz tiem, kas ieguvuši attiecīgās preces, proti, preču saņēmējiem, šo personu kvalificēšana par parādnieku tomēr ir atkarīga no subjektīva nosacījuma izpildes, – tai ir jābūt personai, kura “preču iegūšanas vai saņemšanas brīdī apzinājusies vai kurai būtu bijis jāapzinās, ka tās izņemtas no muitas uzraudzības”. Tādēļ Muitas kodeksa 203. panta 3. punktā ir noteikta atšķirība, – persona, kas izņēmusi preces no muitas uzraudzības, ir bez nosacījumiem atbildīga par parādu, bet persona, kura ieguvusi attiecīgās preces, kļūst par parādnieku tikai tad, ja tā atbilst iepriekš minētajam nosacījumam ( 24 ).

69. Trešajā prejudiciālajā jautājumā valsts tiesa atsaucas uz situāciju, kad saņēmējs ir ieguvis vai tā valdījumā ir bijušas preces, zinot, ka tās tikušas pārvadātas, izmantojot TIR karneti, ja attiecībā uz tām vēl nav konstatēts, ka tās būtu uzrādītas un deklarētas galamērķa muitas iestādē.

70. Manuprāt, šāda situācija varētu atbilst subjektīvajam nosacījumam, kas noteikts Muitas kodeksa 203. panta 3. punkta trešajā ievilkumā, ja ir konstatēts, ka attiecīgajam saņēmējam bija zināms vai konkrētos lietas apstākļos bija jābūt zināmam, ka attiecīgās preces tikušas izņemtas no muitas uzraudzības. Šo elementu noteikšana paliek valsts tiesas kompetencē, jo tie attiecas uz faktiska rakstura apsvērumiem ( 25 ).

71. Šajā saistībā varētu tikt atgādināts, ka Tiesa ir norādījusi, ka ar frāzi “būtu bijis jāapzinās” (Muitas kodeksa 202. panta 3. punkts) “ir veikta atsauce uz informētas un rūpīgas personas uzvedību” ( 26 ). Tādēļ valsts tiesai, veicot lietas apstākļu vispārējo novērtējumu, ieskaitot tirgotājam pieejamo informāciju, ir jānoskaidro, vai saņēmējam būtu bijis jāapzinās muitas pienākumi un vai attiecīgajā gadījumā viņš ir veicis visus pasākumus, ko no viņa varētu pamatoti sagaidīt, lai nodrošinātu, ka preces netiek izņemtas no muitas uzraudzības ( 27 ).

72. Izskatāmās lietas apstākļos, kas attiecas uz preču izņemšanu no muitas uzraudzības, saņēmējs varētu tikt uzskatīts par parādnieku, ja ir izpildīts iepriekš minētais subjektīvais nosacījums. Šis secinājums ir derīgs arī TIR režīma mērķiem. Patiešām, tranzīta režīmiem ir piemērojami vispārīgie noteikumi par muitas parāda rašanos ( 28 ).

73. Īsi sakot, preču saņēmējs, kas atbilst Muitas kodeksa 203. panta 3. punkta subjektīvajam nosacījumam, var tikt uzskatīts par vienu no personām, kas ir tieši atbildīgas saskaņā ar TIR konvencijas 8. panta 7. punktu. Tomēr, manuprāt, šajā lietā svarīgais jautājums ir cits, proti, vai maksājuma nepieprasīšanas no saņēmēja, kas galu galā saskaņā ar Muitas kodeksu ir atzīts par parādnieku, dēļ var tikt liegta iespēja pieprasīt maksājumu no galvotājas apvienības. Tagad pievērsīšos šim jautājumam.

3. Par solidāras un atsevišķas atbildības sekām (Muitas kodeksa 213. pants)

74. Kādas ir Muitas kodeksa 203. un 213. panta sekas, ja ir jānoskaidro, vai ir izpildīta TIR konvencijas 8. punkta 7. panta prasība?

75. Saskaņā ar Muitas kodeksa 213. pantu, ja par viena muitas parāda samaksu atbild vairākas personas, tās par šo parādu atbild solidāri un atsevišķi.

76. Komisija apgalvo, ka, lai iestātos galvotājas apvienības atbildība saskaņā ar TIR konvencijas 8. panta 1. punktu, procesuālā prasība saskaņā ar šīs konvencijas 8. panta 7. punktu paziņot un nodot prasību personai vai personām, kas ir tieši atbildīgas, varētu ietvert nodošanu personai vai personām, kas ir atbildīgas saskaņā ar Muitas kodeksa 203. pantu. Komisija secina, ka šajā lietā Bulgārijas iestādēm nebija pienākuma vispirms pieprasīt maksājumu no saņēmēja, jo tām nebija pierādījumu vai apstiprinājuma no Rumānijas iestādēm par saņēmēja kā muitas parādnieka statusu. Tomēr, ja šāds dokuments Bulgārijas muitas iestādēm jau būtu bijis pieejams, kad tās 2009. gadā konstatēja muitas parāda esamību, tas būtu nozīmējis, ka šīm iestādēm bija pienākums pārbaudīt, vai ir iespējams iegūt parāda maksājumu no saņēmēja.

77. Komisijas piedāvātā interpretācija faktiski nozīmētu, ka, lai izpildītu TIR konvencijas 8. panta 7. punkta prasību, valsts iestādēm būtu bijis jāpieprasa maksājums no katra Muitas kodeksa 203. pantā minētā parādnieka, pirms tās vispār varētu vērsties pie galvotājas apvienības.

78. Neapstrīdot, ka Muitas kodeksa 203. un 213. pants ir piemērojami saskaņā ar Savienības tiesību aktiem, lai noteiktu “personu vai personas, kas ir tieši atbildīgas”, nepiekrītu Komisijas sniegtajai TIR konvencijas 8. panta 7. punkta interpretācijai.

79. Pirmkārt un galvenokārt, šāda interpretācija veido papildu prasību iekļaušanu, kas neizriet no TIR konvencijas formulējuma. Tās sekas ir Muitas kodeksa 203. panta 3. punkta iekļaušana TIR konvencijas 8. panta 7. punktā. Tā rada parādnieku sarakstu, pie kuriem visiem obligāti būtu jāvēršas, pirms kompetentās iestādes varētu vērsties pie galvotājas apvienības.

80. Otrkārt un vēl svarīgāk, šāda interpretācija pilnībā mainītu galvotājas apvienības atbildības raksturu, kas noteikts TIR konvencijas 8. panta 1. punktā. Komisijas piedāvātā interpretācija galvotājas apvienības solidāro un atsevišķo atbildību pārvērstu par sava veida nosacījuma, pakārtotu atbildību, kas varētu iestāties vienīgi un tikai tad, ja valsts iestādes pieprasītu izdarīt maksājumus visiem iespējamajiem parādniekiem, kas minēti 203. panta 3. punktā. Turklāt netiktu ņemts vērā, ka solidāras un atsevišķas atbildības norma nozīmē, ka apvienības var pieprasīt kompensāciju, ceļot civilprasību pret citiem parādniekiem.

81. Treškārt, šāda interpretācija noteikti būtu pretrunā TIR konvencijas mērķim veicināt starptautiskos preču pārvadājumus uz līdzsvara pamata, – līgumslēdzējas puses vienojas nepieprasīt importa vai eksporta nodevu un nodokļu samaksu vai skaidras naudas iemaksu muitas iestādēm ceļā, pamatojoties uz galvotāju apvienību garantiju sistēmu. Komisijas sniegtā interpretācija nozīmīgi ierobežotu ar TIR konvenciju izveidotās garantijas sistēmas efektivitāti ( 29 ).

82. Visbeidzot, pievēršoties pašām Eiropas Savienības tiesībām, šī interpretācija būtu pretrunā arī jēdziena “parādnieks” plašajai definīcijai Muitas kodeksa 203. panta 3. punktā un šā Kodeksa 213. pantā paredzētās solidārās un atsevišķās atbildības sistēmas mērķiem. Muitas kodeksa 213. pants ir tieši paredzēts, lai sasniegtu šo muitas parāda piedziņas mērķi. Tas ir “valsts iestāžu rīcībā nodots papildu juridisks instruments to darbības muitas parādu piedziņas jomā efektivitātes pastiprināšanai” ( 30 ).

83. Tomēr Komisijas piedāvātajā interpretācijā tas, ka Muitas kodeksa 203. panta 3. punktā ir iekļauts plašs iespējamo parādnieku loks, efektīvi darbotos, lai mazinātu valsts iestāžu iespējas saukt pie atbildības galvotājas apvienības. Tomēr, kā pareizi atgādināja Burgasas muitas iestādes direktors, valsts iestādēm ir pienākums veikt visus nepieciešamos pasākumus, lai aizsargātu Savienības resursus ( 31 ).

84. Tātad, lai izpildītu TIR konvencijas 8. panta 7. punkta prasību kā nosacījumu, lai saskaņā ar šīs konvencijas 8. panta 1. punktu iestātos galvotāju apvienību solidārā un atsevišķā atbildība, valsts iestādēm ir jāliek izdarīt maksājumu personai vai personām, kas ir tieši atbildīgas. Tomēr galvotājas apvienības paliek solidāri un atsevišķi atbildīgas kopā ar personām, kuras saskaņā ar TIR konvencijas 8. panta 1. punktu ir parādā maksājumus. Saskaņā ar Muitas kodeksa 213. pantu šīs personas pašas arī ir solidāri un atsevišķi atbildīgas.

85. Loģiski, ka, apvienojot divus solidāras un atsevišķas atbildības kopumus, galu galā būs viens solidāras un atsevišķas atbildības kopums, uz ko attiecas TIR konvencijas 8. panta 7. punkta prasības. Šādas apvienošanas praktiskā veikšana nozīmē, ka saskaņā ar Savienības tiesībām valsts iestādēm ir izvēle pieprasīt šo maksājumu jebkurai no personām, kas varētu tikt identificētas kā (tieši atbildīgas) parādnieki saskaņā ar konkrēto Muitas kodeksa noteikumu. Šīs izvēles izmantošanas pamats būs apstākļi un konkrētais gadījums, pušu raksturs, kā arī pārkāpuma veids.

86. Izskatāmajā lietā, pat ja saņēmēji galamērķī bija zināmi, Bulgārijas iestādes ir izpildījušas pienākumu saskaņā ar 8. panta 7. punktu, pieprasot maksājumu no Sargut OOD, TIR karnetes turētāja. Bulgārijas kompetentajām iestādēm noteikti nebija pienākuma pieprasīt maksājumu no ikviena iespējamā parādnieka, kas solidāri un atsevišķi bija atbildīgs saskaņā ar Muitas kodeksa 213. pantu, pirms tās varētu pieprasīt maksājumu no galvotājas apvienības. No solidāras un atsevišķas atbildības mehānisma rakstura izriet, ka iestādēm ir iespēja, bet ne pienākums saukt pie atbildības dažādus potenciālos parādniekus ( 32 ).

87. Tādēļ ierosinu uz trešo un ceturto jautājumu sniegt šādu atbildi: – Regulas Nr. 2454/93 457. panta 2. punkts, lasot to kopā ar TIR konvencijas 8. panta 1. un 7. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka kompetentajām iestādēm, pirms tās liek galvotājai apvienībai veikt maksājumu, nav jāpieprasa maksājums no visām personām, kuras ir solidāri un atsevišķi atbildīgas saskaņā ar Muitas kodeksa 213. pantu, kā noteikts šā kodeksa noteikumos; – saņēmējs, kas ir ieguvis vai kura valdījumā bijušas preces, par kurām ir zināms, ka tās ir pārvadātas, izmantojot TIR karneti, un attiecībā uz tām nav konstatēts, ka tās būtu uzrādītas un deklarētas galamērķa muitas iestādē, var tikt uzskatīts par “parādnieku” Muitas kodeksa 203. panta 3. punkta izpratnē, ja saņēmējs apzinājās vai tam būtu bijis jāapzinās, ka preces ir bijušas izņemtas no muitas uzraudzības, bet tas ir jāpārbauda valsts tiesai. Tomēr tas, ka no preču saņēmēja nav pieprasīts maksājums, neizslēdz galvotājas apvienības atbildību, ja kompetentās iestādes ir izvēlējušās likt izdarīt maksājumu citai tieši atbildīgai personai saskaņā ar TIR konvencijas 8. panta 7. punktu.

V. Secinājumi

88. Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, es ierosinu Tiesai uz Varhoven administrativen sad (Augstākā administratīvā tiesa, Bulgārija) prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi: – Tiesas jurisdikcijā ir interpretēt 1975. gada 14. novembra Muitas konvenciju par starptautiskajiem preču pārvadājumiem, izmantojot TIR karneti (TIR konvencija); – Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, redakcijā ar pēdējiem grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 2006. gada 20. novembra Regulu (EK) Nr. 1791/2006, 457. panta 2. punkts, lasot to kopā ar TIR konvencijas 8. panta 7. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka kompetentās muitas iestādes var likt galvotājai apvienībai izdarīt maksājumu, ja tādos apstākļos kā izskatāmajā lietā tās ir pieprasījušas maksājumu, liekot TIR karnetes turētājam maksāt kā personai, kas ir tieši atbildīga; – Komisijas Regulas (EEK) Nr. 2454/93 457. panta 2. punkts, lasot to kopā ar TIR konvencijas 8. panta 1. un 7. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka kompetentajām iestādēm, pirms tās liek galvotājai apvienībai izdarīt maksājumu, nav jāpieprasa veikt maksājumu visām personām, kas ir solidāri vai atsevišķi atbildīgas saskaņā ar Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 213. pantu, kā noteikts šā kodeksa noteikumos; – saņēmējs, kas ir ieguvis vai kura valdījumā bijušas preces, par kurām ir zināms, ka tās ir pārvadātas, izmantojot TIR karneti, un attiecībā uz tām nav konstatēts, ka tās būtu uzrādītas un deklarētas galamērķa muitas iestādē, var tikt uzskatīts par “parādnieku” Regulas Nr. 2913/92 203. panta 3. punkta izpratnē, ja saņēmējs apzinājās vai tam būtu bijis jāapzinās, ka preces ir bijušas izņemtas no muitas uzraudzības, bet tas ir jāpārbauda valsts tiesai. Tomēr tas, ka no preču saņēmēja nav pieprasīts maksājums, neizslēdz galvotājas apvienības atbildību, ja kompetentās iestādes ir izvēlējušās likt izdarīt maksājumu citai tieši atbildīgai personai saskaņā ar TIR konvencijas 8. panta 7. punktu.

( 1 ) Oriģinālvaloda – angļu.

( 2 ) 1975. gada 14. novembra Muitas konvencija par starptautiskajiem preču pārvadājumiem, izmantojot TIR karneti (TIR konvencija) (UNTS, 1079. sēj., 89. lpp., 1142. sēj., 413. lpp.), kas Eiropas Ekonomikas kopienas vārdā apstiprināta ar Padomes 1978. gada 25. jūlija Regulu (EEK) Nr. 2112/78 (OV 1978, L 252, 1. lpp.) un stājusies spēkā 1983. gada 20. jūnijā. Konsolidētā veidā publicēta ar Padomes 2009. gada 28. maija Lēmumu 2009/477/EK (OV 2009, L 165, 1. lpp.).

( 3 ) Padomes 1992. gada 12. oktobra Regula (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV 1992, L 302, 1. lpp.), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Padomes 2006. gada 20. novembra Regulu (EK) Nr. 1791/2006 (OV 2006, L 363, 1. lpp.).

( 4 ) Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regula, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV 1993, L 253, 1. lpp.), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas 2007. gada 28. februāra Regulu (EK) Nr. 214/2007 (OV 2007, L 62, 6. lpp.) (turpmāk tekstā – “Īstenošanas regula”).

( 5 ) Šajā lūgumā sniegt prejudiciālu lēmumu valsts tiesa atsaucās uz 455.a pantu Īstenošanas regulā, kas grozīta ar Komisijas 2008. gada 17. novembra Regulu (EK) Nr. 1192/2008 (OV 2008, L 329, 1. lpp.). Tomēr, kā Komisija pareizi norādīja tiesas sēdē, saskaņā ar minētās regulas 3. pantu jaunā 455. panta redakcija ir piemērojama tikai no 2009. gada 1. janvāra un 455.a panta jaunā redakcija ir piemērojama tikai no 2009. gada 1. jūlija. Ņemot vērā izskatāmās lietas faktus un šajos noteikumos paredzētos termiņus, 455. un 455.a panta piemērojamās redakcijas atbilst tām, kas ietvertas Regulā Nr. 2454/93, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 214/2007, kas minēta šo secinājumu 4. zemsvītras piezīmē.

( 6 ) OV 1978, L 252, 1. lpp. Padomes Lēmumā 2009/477 ir norādīts, ka Eiropas Savienības pievienošanās starptautiskajai konvencijai juridiskais pamats bija Eiropas Kopienas dibināšanas līgums un, it īpaši, tā 133. pants saistībā ar 300. panta 3. punktu (tagad – LESD 207. un 218. pants).

( 7 ) Skat., piemēram, spriedumu, 2010. gada 4. maijs, TNT Express Nederland (C‑533/08, EU:C:2010:243, 60. punkts un tajā minētā judikatūra).

( 8 ) Skat, piemēram, spriedumus, 2003. gada 23. septembris, BGL (C‑78/01, EU:C:2003:490); 2009. gada 14. maijs, Internationaal Verhuis‑ en Transportbedrijf Jan de Lely (C‑161/08, EU:C:2009:308), un 2010. gada 22. decembris, ASTIC (C‑488/09, EU:C:2010:820).

( 9 ) Skat. secinājumus lietā BGL (C‑78/01, EU:C:2003:14, 3.–14. punkts).

( 10 ) Saistībā ar to skat. spriedumus, 2003. gada 23. septembris, BGL (C‑78/01, EU:C:2003:490, 45. punkts); 2006. gada 5. oktobris, Komisija/Vācija (C‑105/02, EU:C:2006:637, 78. punkts), un 2006. gada 5. oktobris, Komisija/Beļģija (C‑377/03, EU:C:2006:638, 84. punkts).

( 11 ) Turpat.

( 12 ) TIR konvencijas 8. panta 7. punkts no 2012. gada 13. septembra ir atcelts. Tomēr tas ir aizstāts, un jaunais 11. panta 2. punkts ir izteikts gandrīz tādā pašā redakcijā: “Ja ir jāmaksā 8. panta 1. un 2. punktā minētās summas, kompetentās iestādes pirms prasības iesniegšanas galvotājai apvienībai pēc iespējas pieprasa maksājumu no personas vai personām, kas ir atbildīgas par šādu maksājumu.” (Grozījums Muitas konvencijā par starptautiskajiem preču pārvadājumiem, izmantojot TIR karneti (TIR konvencija, 1975) – Saskaņā ar ANO depozitārija paziņojumu C.N.326.2011.TREATIES‑2 2012. gada 13. septembrī stājās spēkā šādi grozījumi TIR konvencijā, un tie attiecas uz visām Līgumslēdzējām pusēm, OV 2012, L 244, 1. lpp.).

( 13 ) Franču, vēl vienā TIR konvencijas autentiskajā valodā, šis noteikums ir formulēts šādi: “les autorités compétentes doivent, dans la mesure du possible, en requérir le paiement de la (ou des) personne(s) directement redevables de ces sommes avant d’introduire une réclamation près l’association garante”.

( 14 ) TIR konvencijas 43. pantā ir noteikts, ka paskaidrojumos ir interpretēti šās konvencijas noteikumi un tās pielikumi. Tajos ir aprakstīta arī ieteicamā prakse. 51. pantā ir noteikts arī, ka pielikumi (ieskaitot 6. pielikumu, kurā ietverti paskaidrojumi) ir konvencijas sastāvdaļa.

( 15 ) Kā minēts iepriekš 12. zemsvītras piezīmē, 8. panta 7. punkts ir aizstāts ar jauno 11. panta 2. punktu. TIR konvencijas jaunā 11. panta 2. punkta paskaidrojošās piezīmes teksts ir šāds: “kompetento iestāžu centieni pieprasīt maksājumu no atbildīgās personas/atbildīgajām personām ietver vismaz maksājuma prasības nosūtīšanu TIR karnetes turētājam uz TIR karnetē norādīto adresi vai maksājuma prasības nosūtīšanu saskaņā ar valsts tiesību aktiem noteiktajai atbildīgajai personai/atbildīgajām personām, ja tā/tās nav TIR karnetes turētājs. Maksājuma prasību TIR karnetes turētājam var apvienot ar šā panta 1. punkta a) apakšpunktā minēto paziņojumu”.

( 16 ) Dažās jurisdikcijās šo normu dēvē par “solidāru”. Skat., piemēram, European Group on Tort Law, Principles of European Tort Law, kur 9:101(2). pantā ir noteikts: “ja personām ir solidāra atbildība, cietušais vienai vai vairākām no tām var pieprasīt pilnīgu atlīdzību, ja cietušais nevar atgūt vairāk nekā visu radīto zaudējumu summu”. Līdzīga definīcija ir sniegta von Bar, C., u.c. Principles, Definitions and Model Rules of European Private Law Draft Common Frame of Reference (DCFR), III.–4:102: “Solidary, divided and joint obligations”; “1) Saistības ir solidāras, ja katram parādniekam ir pilnībā jāizpilda saistības, un kreditors var pieprasīt izpildi no jebkura no tiem, līdz ir saņemta pilnīga izpilde”.

( 17 ) Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 18. maijs, Latvijas dzelzceļš (C‑154/16, EU:C:2017:392, 85. punkts).

( 18 ) Vai attiecībā uz strīdiem, kas kļūst par tiesvedības priekšmetu, viena gada laikā no datuma, kad tiesas spriedums kļūst izpildāms. Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2006. gada 5. oktobris, Komisija/Nīderlande (C‑312/04, EU:C:2006:643, 51. punkts).

( 19 ) Skat. UNECE TIR Handbook, 10. pārskatītais izdevums, ECE/TRANS/TIR/6/REV.10, Ņujorka un Ženēva, 2013, 9., 27. un nākamās lpp.

( 20 ) Skat. šo secinājumu 44. punktu un 16. un 17. zemsvītras piezīmi.

( 21 ) Skat., piemēram, spriedumu, 2011. gada 17. novembris, Jestel (C‑454/10, EU:C:2011:752, 12. punkts un tajā minētā judikatūra).

( 22 ) Attiecībā uz jēdzienu “nelikumīga izņemšana” skat., piemēram, spriedumu, 2014. gada 12. jūnijs, SEK Zollagentur (C‑75/13, EU:C:2014:1759, 28. punkts un tajā minētā judikatūra).

( 23 ) Pēc analoģijas skat. spriedumus, 2004. gada 23. septembris, Spedition Ulustrans (C‑414/02, EU:C:2004:551, 25. un 31. punkts), un 2017. gada 25. janvāris, Ultra‑Brag (C‑679/15, EU:C:2017:40, 25. punkts).

( 24 ) Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2001. gada 1. februāris, D. Wandel (C‑66/99, EU:C:2001:69, 49. punkts), vai arī, pēc analoģijas, spriedumu, 2004. gada 23. septembris, Spedition Ulustrans (C‑414/02, EU:C:2004:551, 27. un nākamie punkti).

( 25 ) Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2011. gada 17. novembris, Jestel (C‑454/10, EU:C:2011:752, 21. punkts un tajā minētā judikatūra).

( 26 ) Spriedums, 2011. gada 17. novembris, Jestel (C‑454/10, EU:C:2011:752, 22. punkts).

( 27 ) Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2011. gada 17. novembris, Jestel (C‑454/10, EU:C:2011:752, 23.–25. punkts).

( 28 ) Saistībā ar Kopienas tranzīta režīmu skat., piemēram, spriedumu, 2017. gada 18. maijs, Latvijas dzelzceļš (C‑154/16, EU:C:2017:392, 91. punkts). Attiecībā uz TIR režīmu skat., piemēram, spriedumus, 2010. gada 29. aprīlis, Dansk Transport og Logistik (C‑230/08, EU:C:2010:231, 103.–107. punkts) vai 2010. gada 22. decembris, ASTIC (C‑488/09, EU:C:2010:820, 25. un 26. punkts).

( 29 ) Skat. arī šo secinājumu 47. un 48. punktu.

( 30 ) Skat. spriedumus, 2011. gada 17. februāris, Berel u.c. (C‑78/10, EU:C:2011:93, 48. punkts), un 2017. gada 18. maijs, Latvijas dzelzceļš (C‑154/16, EU:C:2017:392, 88. punkts).

( 31 ) Vispārīgi par pienākumiem TIR režīmā skat. spriedumus, 2006. gada 5. oktobris, Komisija/Vācija (C‑105/02, EU:C:2006:637); 2006. gada 5. oktobris, Komisija/Beļģija (C‑377/03, EU:C:2006:638), un 2009. gada 19. marts, Komisija/Itālija (C‑275/07, EU:C:2009:169).

( 32 ) Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 18. maijs, Latvijas dzelzceļš (C‑154/16, EU:C:2017:392, 89. punkts).