Lieta T‑349/03

Corsica Ferries France SAS

pret

Eiropas Kopienu Komisiju

Valsts atbalsts – Prasība atcelt tiesību aktu – Pārstrukturēšanas atbalsts – Lēmums, ar ko atbalstu pasludina par saderīgu ar kopējo tirgu – Komisijas pamatnostādnes – Pienākums norādīt pamatojumu – Nosacījumu ievērošana – Atbalsta minimālais raksturs

Pirmās instances tiesas spriedums (trešā palāta) 2005. gada 15. jūnijā

Sprieduma kopsavilkums

1. Prasība atcelt tiesību aktu — Pamati — Pamatojuma neesamība vai tā nepietiekamība — Atšķirība no acīmredzamas kļūdas vērtējumā

(EKL 230. un 253. pants)

2. Iestāžu akti — Pamatojums — Pienākums — Apjoms — Komisijas lēmums valsts atbalsta jomā — Lēmums par atbalstu grūtībās nonākuša uzņēmuma pārstrukturēšanai

(EKL 87. panta 1. punkts un 3. punkta c) apakšpunkts un EKL 253. pants; Kopienas Pamatnostādnes attiecībā uz valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai)

3. Valstu piešķirtie atbalsti — Aizliegums — Atkāpes — Komisijas diskrecionārā vara — Tiesas kontrole — Robežas

(EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunkts)

4. Valstu piešķirtie atbalsti — Aizliegums — Atkāpes — Komisijas diskrecionārā vara — Iespēja izdot vispārējus noteikumus — Saistošā iedarbība — Tiesas kontrole

(EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunkts)

5. Prasība atcelt tiesību aktu — Apstrīdētais tiesību akts — Tiesību akta likumības vērtējums, pamatojoties uz tā pieņemšanas brīdī pieejamo informāciju — Atpakaļejoši apsvērumi — Ietekmes neesamība

(EKL 230. pants)

6. Valstu piešķirtie atbalsti — Aizliegums — Atkāpes — Atbalsti, ko var uzskatīt par saderīgiem ar kopējo tirgu — Atbalsti grūtībās nonākuša uzņēmuma pārstrukturēšanai — Grūtībās nonākušo uzņēmumu identificēšana

(EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunkts; Kopienas Pamatnostādņu attiecībā uz valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai 4. punkts, 5. punkta a) apakšpunkts un 6. punkts)

7. Valstu piešķirtie atbalsti — Aizliegums — Atkāpes — Atbalsti, ko var uzskatīt par saderīgiem ar kopējo tirgu — Atbalsti grūtībās nonākuša uzņēmuma pārstrukturēšanai — Nosacījumi — Atbalsta summas stingra ierobežošana ar nepieciešamo minimumu — Pārstrukturēšanas plāna, kas ietver aktīvu, kuri nav uzskatāmi par nepieciešamiem, atsavināšanas saistības, piemērošana — Sekas — Pienākums izmantot visas atsavināšanas rezultātā iegūtās summas pārstrukturēšanas plāna finansēšanai

(EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunkts; Kopienas Pamatnostādņu attiecībā uz valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai 40. punkts)

8. Valstu piešķirtie atbalsti — Aizliegums — Atkāpes — Atbalsti, ko var uzskatīt par saderīgiem ar kopējo tirgu — Atbalsti grūtībās nonākuša uzņēmuma pārstrukturēšanai — Komisijas diskrecionārā vara — Iespēja aptuveni novērtēt pārstrukturēšanas plānā paredzēto aktīvu atsavināšanas rezultātā iegūtās neto summas — Ierobežojums

(EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunkts)

9. Iestāžu akti — Pamatojums — Pienākums — Apjoms — Pamatojuma neesamības novēršana procesa laikā — Nepieļaujamība

(EKL 253. pants)

1. Pamats, kas attiecas uz EKL 253. panta pārkāpumu, ir atšķirīgs no pamata, kas attiecas uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā. Pirmais pamats, kas attiecas uz pamatojuma trūkumu vai nepietiekamību, nozīmē būtisku formas prasību pārkāpumu EKL 230. panta nozīmē un veido publiskās kārtības pamatu, ko Kopienu tiesai ir pienākums izskatīt, kamēr otrais pamats, kas attiecas uz lēmuma likumību, nozīmē ar Līguma piemērošanu saistīto materiālo tiesību normas pārkāpumu tā paša EKL 230. panta nozīmē un to var izskatīt vienīgi pēc prasītāja lūguma. Pienākums norādīt pamatojumu tādējādi ir atšķirīgs no pamatojuma argumentācijas jautājuma.

Pārbaudot pienākuma norādīt Komisijas lēmuma pamatojumu izpildi, Pirmās instances tiesa nav kompetenta pārbaudīt, vai argumenti, ko Komisija norāda, lai pamatotu minēto lēmumu, ir likumīgi pēc būtības.

No tā izriet, ka ar pamatojuma trūkumu vai nepietiekamību saistīta pamata ietvaros iebildumi un argumenti, kas ir vērsti uz šāda lēmuma argumentācijas apstrīdēšanu, nav piemērojami un tiem nav nozīmes lietā.

(sal. ar 52., 58. un 59. punktu)

2. Pienākuma norādīt pamatojumu piemērošanas joma ir atkarīga no attiecīgā akta būtības un no konteksta, kurā tas ir pieņemts. Pamatojumā skaidri un nepārprotami jāparāda iestādes lēmuma loģika, lai, no vienas puses, ieinteresētās personas varētu saprast pieņemtā akta pamatā esošo argumentāciju nolūkā aizstāvēt savas tiesības un pārbaudīt, vai lēmums ir vai nav pienācīgi pamatots, un, no otras puses, lai Kopienu tiesa varētu realizēt savu likumības kontroli.

Nav vajadzīgs, lai pamatojums ietvertu visus nozīmīgos faktiskos un tiesiskos apstākļus, jo jautājums, vai akta pamatojums atbilst EKL 253. panta noteikumiem, ir jāvērtē, ievērojot ne tikai šī akta formulējumu, bet arī tā kontekstu un attiecīgo jomu regulējošo juridisko noteikumu kopumu.

It īpaši Komisijai nav jāizsaka viedoklis par visiem argumentiem, ko tai iesniedz ieinteresētās personas, proti, tādiem, kas acīmredzami neattiecas uz lietu, kam nav nozīmes vai kas ir skaidri otršķirīgi, bet tai ir pietiekami norādīt faktus un juridiskus apsvērumus, kam ir būtiska nozīme tās pieņemamā lēmuma loģikā.

Pienākums norādīt pamatojumu, piemērojot to atbalsta kvalificēšanai, nozīmē, ka ir jābūt norādītiem iemesliem, kuru dēļ Komisija uzskata, ka attiecīgais pasākums ietilpst EKL 87. panta 1. punkta piemērošanas jomā.

Attiecībā uz pienākumu norādīt pamatojumu saistībā ar pārstrukturēšanas valsts atbalsta atbilstību EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunktam, – tas ir izpildīts, ja Komisijas lēmums nosaka pamatus, kuru dēļ tā uzskata, ka atbalsts ir pamatots, ievērojot Kopienas Pamatnostādnēs attiecībā uz valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai paredzētos nosacījumus, proti, pārstrukturēšanas plāna esamību, ilgtermiņa dzīvotspējas pierādījumu pietiekamību un atbalsta proporcionalitāti tā saņēmēja ieguldījumam.

(sal. ar 62.–66. un 132. punktu)

3. Piemērojot EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunktu, Komisijai ir plaša diskrecionārā vara un tās īstenošana ir saistīta ar komplicēta ekonomiskas un sociālas dabas vērtējuma veikšanu Kopienu kontekstā. Šai diskrecionārajai varai piemērojamā tiesu kontrole tādējādi aprobežojas ar procedūras un pamatojuma noteikumu izpildes pārbaudi, kā arī izmantoto faktu materiālās precizitātes un tiesību kļūdu, acīmredzamu kļūdu faktu vērtējumā vai pilnvaru nepareizas izmantošanas neesamības kontroli. Tādējādi Pirmās instances tiesa nevar aizstāt lēmuma autora ekonomiskos vērtējumus ar saviem vērtējumiem.

(sal. ar 137. un 138. punktu)

4. Komisijai ir saistoši tās valsts atbalsta kontroles jomā izdotie vispārējie noteikumi un paziņojumi tiktāl, ciktāl tie atbilst Līguma noteikumiem un ir dalībvalstu atzīti.

Tātad, ja Komisija vērtē individuālu atbalstu atbilstoši tās iepriekš pieņemtām pamatnostādnēm, tad nevar uzskatīt, ka tā pārkāpj diskrecionārās varas robežas vai atsakās no tām. No vienas puses, tā saglabā savas tiesības šīs pamatnostādnes atcelt vai grozīt, ja apstākļi to prasa. No otras puses, šīs vadlīnijas attiecas uz noteiktu jomu un to pamatā ir rūpes par Komisijas noteiktās politikas turpināšanu.

Šajā kontekstā Pirmās instances tiesai ir jāpārbauda, vai prasības, ko Komisija ir uzlikusi pati sev, tādas kā tās pamatnostādnēs ietvertās prasības, ir ievērotas.

(sal. ar 139.–141. punktu)

5. Izskatot prasību atcelt tiesību aktu atbilstoši EKL 230. pantam, Kopienu akta likumība ir jāvērtē, pamatojoties uz faktiskiem un tiesiskiem apstākļiem, kas ir bijuši spēkā akta pieņemšanas brīdī, un tā nevar būt atkarīga nedz no iespējas aktu apiet, nedz arī no atpakaļejošiem apsvērumiem attiecībā uz tā efektivitātes pakāpi.

It īpaši Komisijas kompleksie vērtējumi ir jāpārbauda, ņemot vērā vienīgi to informāciju, kas ir bijusi tās rīcībā šo vērtējumu veikšanas brīdī.

(sal. ar 142. un 143. punktu)

6. Lai gan atbilstoši Kopienas Pamatnostādnēm attiecībā uz valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai uzņēmums “katrā ziņā” uzskatāms par nonākušu grūtībās tad, ja būtiska tā pamatkapitāla daļa ir pazaudēta, tas nekādā ziņā netraucē uzņēmumam ar citu rādītāju palīdzību pierādīt, ka tas ir nonācis finanšu grūtībās pamatnostādņu izpratnē, pat ja tas nav pazaudējis būtisku sava pamatkapitāla daļu.

(sal. ar 185. punktu)

7. Ja uzņēmums, lai iegūtu pārstrukturēšanas atbalstu, pārstrukturēšanas plānā ir uzņēmies pienākumu atsavināt aktīvus, kas nav nepieciešami, tad aktīvu atsavināšanas rezultātā iegūto summu kopums tam ir jāvelta pārstrukturēšanas plāna finansēšanai. Šis pienākums nav vērsts uz to, lai uzliktu atbalsta saņēmējam pienākumu izmantot visus savus resursus piešķirtā atbalsta samazināšanai, bet gan vienīgi uz to, lai visus resursus, kas ir iegūti no nevajadzīgiem aktīviem, izmantotu uzņēmuma darbības veicināšanai pārstrukturēšanas plāna ietvaros. Šāda saņēmēja pašu resursu ieguldīšana pārstrukturēšanas plānā ir vajadzīga, lai nodrošinātu, ka atbalsts atbilstoši Kopienas Pamatnostādņu attiecībā uz valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai 40. punktam un, ievērojot minētā saņēmēja, tā akcionāru un komerciālas grupas, kurai tas pieder, finanšu iespējas, tiek strikti ierobežots ar pārstrukturēšanai nepieciešamo minimumu.

(sal. ar 266. un 313. punktu)

8. Saistībā ar pārstrukturēšanas atbalsta atbilstības kopējam tirgum vērtējumu Komisijai nav pienākuma vērtēt katra pasākuma, ko veic attiecīgs uzņēmums, specifiskās izmaksas. Precīzs dažādu izdevumu veidu vērtējums ir katrā ziņā apšaubāms paredzēto pasākumu nākotnes rakstura dēļ, turklāt Komisija, realizējot savu plašo diskrecionāro varu, var aprobežoties ar vispārēju vērtējumu.

No tā izriet, ka, ņemot vērā neto summu, kas iegūstamas pārstrukturēšanas plānā paredzēto aktīvu atsavināšanas rezultātā, precīzas novērtēšanas grūtības, Komisija, realizējot savu plašo diskrecionāro varu, principā ir tiesīga veikt aptuvenu šīs summas vērtējumu.

Tomēr, ja aktīvi, kuru atsavināšana minētajā plānā bija paredzēta, faktiski jau ir atsavināti un šī iemesla dēļ Komisijai ir zināma minētās atsavināšanas rezultātā iegūtā neto summa, tad, ievērojot it īpaši EKL 87. panta 1. punktā paredzēto valsts atbalsta aizlieguma principu, Komisija, lai novērtētu atbalsta minimālo raksturu, nevar aprobežoties ar attiecīgā uzņēmuma rīcībā esošo likvīdu novērtējumu “vispārējos vilcienos”.

(sal. ar 272., 273., 278., 282. un 283. punktu)

9. Lēmuma pamatojumam jābūt norādītam lēmuma tekstā, un Komisijas vēlāk iesniegtus paskaidrojumus var ņemt vērā tikai izņēmuma apstākļos. No tā izriet, ka lēmumam jābūt pašpietiekamam un tā pamatojums nevar izrietēt no rakstveida vai mutvārdu paskaidrojumiem, kas ir sniegti vēlāk, kad par lēmumu jau ir celta prasība Kopienu tiesā.

(sal. ar 287. punktu)

PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS (trešā palāta)

2005. gada 15. jūnijā ( )

Valsts atbalsts – Prasība atcelt tiesību aktu – Pārstrukturēšanas atbalsts – Lēmums, ar ko atbalstu pasludina par saderīgu ar kopējo tirgu – Komisijas pamatnostādnes – Pienākums norādīt pamatojumu – Nosacījumu ievērošana – Atbalsta minimālais raksturs

Lieta T‑349/03

Corsica Ferries France SAS, Bastija [Bastia] (Francija), ko pārstāv S. Rodrigess [S. Rodrigues] un K. Skapels [C. Scapel], avocats, kas norādīja adresi Luksemburgā,

prasītāja,

pret

Eiropas Kopienu Komisiju, ko pārstāv K. Džolito [C. Giolito] un H. van Vlīts [H. van Vliet], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā,

atbildētāja,

ko atbalsta

Francijas Republika, ko pārstāv Ž. de Bergess [G. de Bergues] un S. Ramē [S. Ramet], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā,

un

Société nationale maritime Corse‑Méditerranée (SNCM) SA, Marseļa [Marseille] (Francija), ko sākotnēji pārstāvēja E. Tasī [H. Tassy], pēc tam – O. Dormesons [O. d’Ormesson] un A. Buine [A. Bouin], avocats,

personas, kas iestājušās lietā,

par prasību atcelt Komisijas 2003. gada 9. jūlija lēmumu Nr. 2004/166/EK par pārstrukturēšanas atbalstu, ko Francija ir paredzējusi piešķirt Société nationale maritime Corse‑Méditerranée (SNCM) (OV 2004, L 61, 13. lpp.).

EIROPAS KOPIENU PIRMĀS INSTANCES TIESA

(trešā palāta)

šādā sastāvā: priekšsēdētājs M. Jēgers [M. Jaeger], tiesneši V. Tīli [V. Tiili] un O. Cūcs [O. Czúcz],

sekretārs I. Nacins [I. Natsinas], administrators,

ņemot vērā rakstveida procesu un tam sekojošo tiesas sēdi 2004. gada 18. novembrī,

pasludina šo spriedumu.

Spriedums

Atbilstošās tiesību normas

1 EKL 87. pants nosaka:

“Ja vien šis Līgums neparedz ko citu, ar kopējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl šāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm.

[..]

3. Turpmāk norādīto var uzskatīt par saderīgu ar kopējo tirgu:

[..]

c) atbalstu, kas veicina konkrētu saimniecisko darbību vai atsevišķu tautsaimniecības jomu attīstību, ja šādam atbalstam nav tāds nelabvēlīgs iespaids uz tirdzniecības apstākļiem, kas būtu pretrunā kopīgām interesēm [..].”

2 Kopienas Vadlīniju par valsts atbalstu jūras transportam (OV 1997, C 205, 5. lpp.) 8. nodaļa noteic, ka Komisija piemēro Nostādnes grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai attiecībā uz jūras kuģniecības kompānijām paredzētiem pārstrukturēšanas atbalstiem.

3 Kopienas Pamatnostādnēs attiecībā uz valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai (OV 1999, C 288, 2. lpp.; turpmāk tekstā – “Pamatnostādnes”), kas ir piemērojamas, sākot ar 1999. gada 9. oktobri, Komisija norāda nosacījumus, pastāvot kuriem, attiecīgo atbalstu var atzīt par saderīgu ar kopējo tirgu atbilstoši EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunktam. Minēto Pamatnostādņu 3.2.2. punkts paredz, ka šie nosacījumi ir saistīti ar saņēmēja raksturojumu kā grūtībās nonākušu uzņēmumu dzīvotspējas atjaunošanu, izvairīšanos no nepieļaujamiem konkurences izkropļojumiem, atbalsta ierobežošanu līdz minimumam, tādu nosacījumu un pienākumu uzlikšanu, kas ir nepieciešami, lai nepieļautu konkurences izkropļojumus, kuri būtu pretrunā kopīgām interesēm, un pārstrukturēšanas plāna pilnīgu īstenošanu.

4 Padomes 1992. gada 7. decembra regula (EEK) Nr. 3577/92, ar ko piemēro principu, kas paredz jūras transporta pakalpojumu sniegšanas brīvību dalībvalstīs (jūras kabotāža) (OV L 364, 7. lpp.), uzliek dalībvalstīm saistības atvērt kabotāžas valsts tirgus. Šīs regulas 4. pants noteic, ka tad, ja dalībvalsts noslēdz valsts pasūtījuma [pakalpojuma] līgumus, to dara, nediskriminējot nevienu Kopienas kuģu īpašnieku.

Prāvas rašanās fakti

1. Attiecīgās jūras kuģniecības kompānijas

5 Prasītāja ir jūras kuģniecības kompānija, kas nodrošina regulāru jūras satiksmi uz Korsiku no kontinentālās Francijas (Tulonas un Nicas) un Itālijas (Savonas un Livornas).

6 Société nationale maritime Corse‑Méditerranée (SNCM) ir kuģniecības kompānija, kas nodrošina regulāru satiksmi uz Korsiku no kontinentālās Francijas (Nicas, Tulonas un Marseļas) un uz Ziemeļāfriku (Tunisiju un Alžīriju) no kontinentālās Francijas, kā arī sezonas satiksmi ar Sardīniju no aprīļa līdz septembrim.

7 Šobrīd 80 % SNCM kompānijas pieder Compagnie générale maritime et financière (CGMF) un 20 % – Société nationale des chemins de fer (SNCF). CGMF – sabiedrības, kas 100 % apmērā tieši pieder Francijas valstij – mērķis ir apstiprināt visas jūras transporta operācijas, kuģu aprīkojumu un nomu, kā arī jebkādu dalību vai komerciālu vai ražošanas darbību, kas tieši vai netieši saistītas ar šo mērķi.

8 SNCM pieder mazākuma dalība Compagnie méridionale de navigation (CMN) – kompānijā, kas nodrošina satiksmi starp Marseļu un Korsiku un ko ar Compagnie méridionale de participation starpniecību kontrolē Stef‑TFE grupa.

2. Valsts pakalpojuma saistības attiecībā uz jūras satiksmi starp kontinentālo Franciju un Korsiku

9 Kopš 1948. gada regulārus jūras transporta pakalpojumus starp kontinentālo Franciju un Korsiku nodrošina valsts pakalpojuma saistību ietvaros.

10 Līdz 1976. gadam šo pakalpojumu sniegšanas sistēma daļēji bija noteikta Francijas likumdošanā un atbilstoši tai kuģiem zem Francijas karoga piederēja kabotāžas monopols. Valsts saskaņā ar šo sistēmu kompānijām, kas nodrošināja pakalpojumu, piešķīra standarta līdzsvarošanas subsīdiju kā atlīdzību par prasībām, ko nosaka valsts pakalpojuma izpilde attiecībā uz ostām, kuru apkalpošana jānodrošina, regularitāti, biežumu, pakalpojuma izpildei vajadzīgo kapacitāti, piemērojamiem tarifiem un kuģu ekipāžu.

11 1976. gadā Francija no jauna noteica jūras transporta valsts pakalpojuma sniegšanas nosacījumus attiecībā uz Korsiku, pamatojoties uz teritoriālās kontinuitātes principu. Šis princips bija vērsts uz to, lai ierobežotu insularitātes trūkumus un nodrošinātu satiksmi ar salu atbilstoši noteikumiem, kas pēc iespējas vairāk līdzinātos pilnībā kontinentālai satiksmei. Tika nodibināta koncesiju sistēma, specifikācijā definējot valsts pakalpojuma sniegšanas nosacījumus. 1976. gada 31. martā ar SNCM un CMN tika noslēgta vispārēja vienošanās uz 25 gadiem, kuras beigu termiņš bija 2001. gada 31. decembris.

12 No 1976. līdz 1982. gadam Francijas valdība, pamatojoties uz minēto vispārējo vienošanos, noteica transporta pakalpojumu kārtību.

13 1982. gada 30. jūlija likums “Par Korsikas reģiona īpašo statusu” uzdeva Korsikas Asamblejai pārvaldīt teritoriālo kontinuitāti līgumisku attiecību ar Francijas valsti ietvaros. Pēc tam 1991. gada 13. maija likums “Par Korsikas teritoriālās kopienas statusu” deleģēja šai asamblejai pilnu kompetenci attiecībā uz satiksmi ar salu. Kopš šī laika to īsteno Office des transports de la Corse (OTC) [Korsikas Transporta birojs].

14 Sākot ar 1991. gadu, uz minētās vispārējās vienošanās pamata starp OTC un divām kompānijām–koncesionāriem tika noslēgtas divas vienošanās uz piecu gadu termiņu. Pirmajā no tām (turpmāk tekstā – “1991. gada vienošanās”) ir precizēta valsts pakalpojuma izpildes kārtība laika posmā no 1991. līdz 1996. gadam un otrajā (turpmāk tekstā – “1996. gada vienošanās”) – laika posmā no 1996. līdz 2001. gadam. Šīs vienošanās noteica arī standarta subsīdijas, kas tika maksāta ar teritoriālās kontinuitātes dotācijas palīdzību kā atlīdzība par uzliktajām saistībām, izmaksas principus. Valsts pakalpojuma saistības tajā laikā attiecās uz visu satiksmi starp Korsiku un trim kontinentālās Francijas ostām, tas ir, Nicu, Tulonu un Marseļu.

15 2001. gadā atbilstoši Regulai Nr. 3577/92 Korsikas teritoriālā kopiena izsludināja konkursu nolūkā izvēlēties operatoru, kas, sākot ar 2002. gada 1. janvāri, uz pieciem gadiem noslēdzama līguma ietvaros pret finanšu kompensāciju nodrošinātu valsts pakalpojuma saistības attiecībā uz satiksmi starp kontinentālo Franciju un Korsiku. Ņemot vērā konkurences attīstību saistībā ar satiksmi no Tulonas un Nicas, Korsikas teritoriālā kopiena uzskatīja, ka šādām valsts pakalpojuma saistībām ir jāpakļauj vienīgi satiksme no Marseļas.

16 Šis līgums tika piešķirts kopīgi SNCM un CMN. Prasītāja atteicās iesniegt kandidāta pieteikumu.

17 Pamatojoties uz “Vienošanos par valsts pakalpojuma deleģēšanu” (turpmāk tekstā – “2002. gada vienošanās”), ko Korsikas teritoriālā kopiena un OTC noslēdza ar SNCM un CMN, pēdējās minētās sabiedrības kā uzdevuma izpildītājas uzņēmās, sākot ar 2002. gada 1. janvāri, sniegt regulārus jūrniecības pakalpojumus maršrutos starp Marseļu un Korsiku, ievērojot noteiktas valsts pakalpojuma saistības attiecībā uz biežumu, kapacitāti, grafiku, tarifiem (maksimālā cena atkarībā no sezonas, obligātas atlaides noteiktām personu kategorijām) un pakalpojumu kvalitāti. Šī vienošanās noteic, ka šie pakalpojumi tiek sniegti atlīdzībā pret “references” finanšu kompensāciju, kas samazinās katru gadu un kuras summa, ko nosaka, pamatojoties uz paredzamiem ieņēmumiem, tiek koriģēta katra gada beigās, vadoties pēc starpības starp paredzētajiem un reālajiem ieņēmumiem. Vienošanās noteic, ka maksimālais finanšu kompensācijas apmērs visā ar vienošanos noteiktajā laika posmā sasniedz 326,85 miljonus EUR attiecībā uz SNCM un 128,2 miljonus EUR attiecībā uz CMN, tātad kopā – 455,05 miljonus EUR. Turklāt 2002. gada vienošanās noteic, ka katra uzdevuma izpildītāja galīgo finanšu kompensāciju gadā ierobežo operacionālais ekspluatācijas deficīts, kam pamatā ir valsts pakalpojuma saistības, ņemot vērā iesaistītā kuģniecības kapitāla saprātīgu atdevi proporcionāli tā faktiskai izmantošanai un nosakot šo atdevi 15 % apmērā no kuģu tirgus vērtības, ko nosaka vienošanās. 2002. gada vienošanās beidzas 2006. gada 31. decembrī, ja vien visas tās puses nevienojas to izbeigt agrāk.

Administratīvais process

1. Atbalsts par labu SNCM kā kompensācija par valsts pakalpojuma saistībām 1991. gada vienošanās un 1996. gada vienošanās ietvaros

18 1998. gada 22. decembrī pēc sūdzībām par Corsica Marittima, kas ir SNCM meitas uzņēmums pasažieru pārvadājumiem starp Korsiku un Itāliju, piešķirto palīdzību Komisija nosūtīja Francijas Republikai lēmumu sākt formālu izmeklēšanas procedūru atbilstoši EKL 93. panta 2. punktam (jaunajā redakcijā – EKL 88. panta 2. punkts) (OV 1999, C 62, 9. lpp.). Šī lieta tika reģistrēta ar numuru C‑78/98.

19 2001. gada 28. februārī pēc jaunām sūdzībām attiecībā uz palīdzību, ko SNCM saņēma ar valsts pakalpojuma saistībām saistīto izdevumu segšanai, Komisija nosūtīja Francijas Republikai lēmumu sākt formālu izmeklēšanas procedūru atbilstoši EKL 88. panta 2. punktam (OV 2001, C 117, 9. lpp.). Šī lieta tika reģistrēta ar numuru C‑14/01.

20 Ar 2001. gada 30. oktobra lēmumu Nr. 2002/149/EK attiecībā uz Francijas SNCM izmaksāto valsts palīdzību (OV 2002, L 50, 66. lpp.) Komisija, izbeidzot lietās C‑78/98 un C‑14/01 uzsāktās procedūras, uzskatīja, ka palīdzība 787 miljonu EUR apmērā, kas tika piešķirta SNCM par laika periodu no 1991. gada līdz 2001. gadam kā kompensācija par valsts pakalpojuma saistībām attiecībā uz satiksmes nodrošināšanu uz Korsiku no trijām kontinentālās Francijas ostām, tas ir, Nicas, Tulonas un Marseļas, ir saderīga ar kopējo tirgu EKL 86. panta 2. punkta piemērošanas rezultātā. Pirmās instances tiesā netika celta prasība atcelt šo lēmumu.

2. Atbalsts SNCM glābšanai un pārstrukturēšanai

21 2001. gada 20. decembrī Francijas iestādes paziņoja Komisijai par likviditātes avansu 22,5 miljonu EUR apmērā, ko CGMF piešķīra SNCM kā glābšanas palīdzību. Šī palīdzība, kas SNCM daļēji jau bija izmaksāta, tika reģistrēta ar numuru NN 27/2002 (ex N 849/2001).

22 Ar 2002. gada 18. februāra vēstuli Francijas Republika paziņoja Komisijai par projektu piešķirt sabiedrībai SNCM pārstrukturēšanas atbalstu. Paredzēto pārstrukturēšanas atbalstu veidoja sabiedrības SNCM kapitāla paaugstināšana ar CGMF starpniecību par summu 76 miljonu EUR apmērā, tādējādi paaugstinot SNCM pašu kapitālu no 30 miljoniem līdz 106 miljoniem EUR. Komisija reģistrēja šo palīdzību kā paziņotu atbalstu ar numuru N 118/2002.

23 Ar 2002. gada 17. jūlija galīgo lēmumu Nr. C (2002) 2611 Komisija atļāva SNCM glābšanas atbalstu EKL 88. panta 3. punktā noteiktās atbalsta iepriekšējās izskatīšanas procedūras ietvaros. Šajā lēmumā Komisija atzīmēja, ka paziņotais atbalsts atbilst pieciem Pamatnostādnēs šajā sakarā paredzētajiem kritērijiem, it īpaši Francijas valsts pienākumam paziņot pārstrukturēšanas plānu. Pirmās instances tiesā netika celta prasība atcelt šo lēmumu.

24 Ar 2002. gada 19. augusta Francijas Republikai adresēto vēstuli Komisija, kas, veicot iepriekšējo izskatīšanu, bija konstatējusi, ka paziņotais pārstrukturēšanas atbalsts izraisa šaubas attiecībā uz saderību ar kopējo tirgu, nolēma sākt EKL 88. panta 2. punktā paredzēto formālo izmeklēšanas procedūru atbilstoši 4. panta 4. punktam un 6. pantam Padomes 1999. gada 22. marta regulā (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EKL [88.] panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “lēmums sākt formālu izmeklēšanas procedūru”). Paziņotais atbalsts tika reģistrēts ar jaunu numuru C‑58/2002.

25 Ar 2002. gada 8. oktobra vēstuli, kas kopā ar tās pielikumiem tika nosūtīta 15. oktobrī, Francijas iestādes iesniedza Komisijai savas piezīmes par lēmumu sākt formālu izmeklēšanas procedūru.

26 2002. gada 11. decembrī lēmums sākt formālu izmeklēšanas procedūru līdz ar tā kopsavilkumu tika publicēts Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī (OV C 308, 29. lpp.). Ieinteresētās personas tika aicinātas iesniegt savas piezīmes par paziņoto atbalsta projektu viena mēneša laikā no šīs publikācijas datuma.

27 Ar 2003. gada 8. janvāra vēstuli prasītāja iesniedza Komisijai rakstveida piezīmes par lēmumu sākt formālu izmeklēšanas procedūru. Turklāt Komisija saņēma Stef‑TFE grupas un dažādu teritoriālo kopienu piezīmes. Visas saņemtās piezīmes Komisija iesniedza Francijas Republikai, dodot tai iespēju tos komentēt.

28 2003. gada 4. februārī Komisija pēc prasītājas lūguma noturēja ar to tikšanos, kuras gaitā prasītāja iesniedza papildu dokumentus.

29 Ar 2003. gada 10. februāra vēstuli Francijas iestādes iesniedza Komisijai savus argumentus, lai pierādītu, ka atbalsta projekts atbilst Pamatnostādnēm, kā arī jaunu saistību attiecībā uz skaitliskā sastāva un algu izmaiņām, starpproduktu patēriņa kontroli un SNCM tarifu politiku aprakstu.

30 Ar 2003. gada 13. februāra vēstuli Francijas iestādes iesniedza Komisijai savus komentārus attiecībā uz prasītājas un Stef‑TFE piezīmēm.

31 Ar 2003. gada 21. februāra vēstuli Francijas iestādes atbildēja uz Komisijas 2003. gada 10. februāra vēstulē uzdotajiem papildu jautājumiem.

32 Ar 2003. gada 27. maija faksu Francijas iestādes iesniedza Komisijai savus komentārus attiecībā uz dokumentiem, ko prasītāja bija iesniegusi Komisijai 2003. gada 4. februārī un ko pēdējā iesniedza Francijas iestādēm 2003. gada 21. februārī.

33 2003. gada 9. jūlijā Komisija pieņēma Lēmumu Nr. 2004/166/EK par pārstrukturēšanas atbalstu, ko Francija ir paredzējusi piešķirt SNCM (OV 2004, L 61, 13. lpp.) – lēmumu, kas ir šīs prasības atcelt tiesību aktu priekšmets (turpmāk tekstā – “Apstrīdētais lēmums”).

34 Apstrīdētā lēmuma rezolutīvā daļa ir šāda:

“1. pants

Pārstrukturēšanas atbalsts, ko Francija ir paredzējusi piešķirt [SNCM], ir saderīgs ar kopējo tirgu ar nosacījumiem, kas ir noteikti 2.–5. pantā.

2. pants

No šī lēmuma paziņošanas brīža līdz 2006. gada 31. decembrim SNCM atturas no jaunu kuģu iegādes un jaunu vai atjaunotu kuģu būvniecības, pasūtījuma vai frakta līgumu parakstīšanas.

No šī lēmuma paziņošanas brīža līdz 2006. gada 31. decembrim SNCM drīkst veikt darbību tikai ar vienpadsmit kuģiem, kas uzņēmumam SNCM jau pieder, tas ir: Napoléon Bonaparte, Danielle Casanova, Île de Beauté, Corse, Liamone, Aliso, Méditerranée, Pascal Paoli, Paglia Orba, Monte Cinto un Monte d’Oro.

Ja SNCM no tās gribas neatkarīgu iemeslu dēļ ir jāaizvieto viens no šiem kuģiem līdz 2006. gada 31. decembrim, Komisija var šādu aizvietojumu atļaut uz pienācīgi argumentēta Francijas paziņojuma pamata.

3. pants

SNCM grupa atsavina visas daļas, kas tai tieši vai netieši pieder šādās sabiedrībās:

– Amadeus France,

– Compagnie Corse Méditerranée,

– Société civile immobilière Schuman,

– Société méditerranéenne d’investissements et de participations,

– Someca.

Société méditerranéenne d’investissements et de participations daļu atsavināšanas vietā SNCM var pārdot vienīgo šīs sabiedrības aktīvu – Southern Trader – un slēgt šo meitas uzņēmumu.

Atsavinājumus pēc Francijas iestāžu izvēles var veikt vai nu ar publisko pārdošanas piedāvājumu, vai ar paziņojumu par interesēm, publicējot to iepriekš un nosakot atbildes sniegšanas termiņu vismaz divu mēnešu laikā.

Francija iesniedz Komisijai visu atsavinājumu pierādījumus. Piedāvājumu, ko saņem SNCM, nepietiekamību nevar izmantot par pamatu tam, lai neveiktu atsavinājumus. Piedāvājumu neesamības gadījumā, ja Francija var pierādīt, ka visi nepieciešamie publicēšanas pasākumi tika veikti, pirmajā daļā noteiktais nosacījums ir uzskatāms par izpildītu.

4. pants

Attiecībā uz visiem maršrutiem uz Korsiku, no šī lēmuma paziņošanas brīža līdz 2006. gada 31. decembrim attiecībā uz publicētajiem tarifiem SNCM atturas no tādas tarifu politikas, kas ir vērsta uz to, lai piedāvātu zemākas cenas nekā katrs no SNCM konkurentiem attiecībā uz ekvivalentu galamērķi un pakalpojumiem un identiskiem datumiem.

Komisija patur tiesības uzsākt izmeklēšanas procedūru attiecībā uz visu šajā lēmumā paredzēto nosacījumu, it īpaši pirmajā daļā paredzētā nosacījuma izpildes trūkumiem.

Pirmajā daļā noteiktais nosacījums ir izpildīts, ja katru dienu SNCM piedāvātās viszemākās cenas pārsniedz katra no tās konkurentiem piedāvātās veicināšanas cenas attiecībā uz ekvivalentu galamērķi un pakalpojumiem.

Pirmajā daļā noteiktais nosacījums nav piemērojams tad, kad minēto konkurentu cenas pārsniedz SNCM 1996. gadā spēkā esošos tarifus, veicot attiecīgas inflācijas korekcijas.

Katru gadu līdz 30. jūnijam Francija iesniedz Komisijai visu nepieciešamo informāciju, lai pierādītu, ka šis nosacījums iepriekšējā saimnieciskajā gadā ir izpildīts attiecībā uz visiem maršrutiem Korsikas virzienā un no tās.

5. pants

Atbilstoši Francijas iestāžu pārstrukturēšanas plānā paredzētajām saistībām kuģu braucienu skaits viena gada laikā dažādos jūras maršrutos uz Korsiku līdz 2006. gada 31. decembrim ir ierobežots ar šī lēmuma 3. tabulā paredzēto maksimumu, izņemot ārkārtas un ar SNCM nesaistītus iemeslus, kuru dēļ tai jāpārceļ noteikti braucieni uz citām ostām, un negrozot uzņēmumam nodotā valsts pakalpojuma saistības.

6. pants

Sākot ar šī lēmuma paziņošanas brīdi, Francija ir tiesīga paaugstināt SNCM kapitālu, kā pirmo maksājumu izmaksājot tai naudas summu 66 miljonu EUR apmērā.

Līdz pārstrukturēšanas perioda beigām, tas ir, līdz 2006. gada 31. decembrim, Komisija pēc Francijas iestāžu lūguma var pieņemt lēmumu atļaut otru naudas līdzekļu maksājumu SNCM, kura apmērs atbilst starpībai starp atlikušajiem 10 miljoniem EUR un summu, kas ir iegūta no 3. pantā minētajiem atsavinājumiem, kuri ir veikti atbilstoši minētajā pantā paredzētajiem nosacījumiem.

Šāds lēmums var tikt pieņemts tikai tad, ja 3. pantā noteiktās darbības ir veiktas, ja atsavināšanas rezultātā iegūtās summas nepārsniedz 10 miljonus EUR un ja 2., 4. un 5. pantā noteiktie nosacījumi ir izpildīti, neietekmējot Komisijas tiesības attiecīgajā gadījumā sākt formālu izmeklēšanas procedūru attiecībā uz kāda no minētajiem nosacījumiem neizpildi. Neizpildes gadījumā otrs maksājums netiek veikts.

7. pants

Sešu mēnešu laikā no šī lēmuma paziņošanas Francija informē Komisiju par tā izpildei veiktajiem pasākumiem.

[..]”

Process un lietas dalībnieku prasījumi

35 Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2003. gada 13. oktobrī, prasītāja cēla šo prasību.

36 Ar dokumentu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2004. gada 3. februārī, Francijas Republika lūdza atļauju iestāties šajā tiesvedībā, lai atbalstītu Komisijas prasījumus.

37 Ar dokumentu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2004. gada 26. februārī, SNCM lūdza atļauju iestāties šajā tiesvedībā, lai atbalstītu Komisijas prasījumus.

38 Ar 2004. gada 10. marta rīkojumu Francijas Republikai tika atļauts iestāties tiesvedībā.

39 Ar 2004. gada 30. marta rīkojumu SNCM tika atļauts iestāties tiesvedībā.

40 Pēc tiesneša–referenta ziņojuma Pirmās instances tiesa (trešā palāta) nolēma sākt mutvārdu procesu un procesa organizatorisko pasākumu ietvaros aicināja lietas dalībniekus atbildēt uz rakstveida jautājumiem. Lietas dalībnieki šos lūgumus izpildīja noteiktajā termiņā.

41 Savās atbildēs lietas dalībnieki Pirmās instances tiesu informēja, ka 2004. gada 8. septembrī Komisija pieņēma galīgo lēmumu Nr. C (2004) 3359 (turpmāk tekstā – “2004. gada 8. septembra lēmums”), ar ko ir grozīts Apstrīdētais lēmums. Ar Pirmās instances tiesas papildu rakstveida jautājumu lietas dalībnieki tika aicināti izteikt viedokli par šī lēmuma sekām attiecībā uz šo prasību.

42 2004. gada 18. novembra atklātajā tiesas sēdē tika uzklausīti lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumi un viņu atbildes uz Pirmās instances tiesas uzdotajiem mutvārdu jautājumiem.

43 Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

– atcelt Apstrīdēto lēmumu;

– piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

44 Komisijas, ko atbalsta Francijas Republika un SNCM – personas, kas iestājušās lietā, – prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

– prasību noraidīt;

– piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Juridiskais pamatojums

45 Lai pamatotu šo prasību atcelt tiesību aktu, prasītāja izvirza divus pamatus. Pirmais pamats attiecas uz EKL 253. panta pārkāpumu tiktāl, ciktāl Apstrīdētais lēmums nav pietiekami pamatots. Otrais pamats attiecas uz Regulas Nr. 659/1999 87. panta 3. punkta c) apakšpunkta un Pamatnostādņu pārkāpumu tiktāl, ciktāl Apstrīdētajā lēmumā ir faktiskas kļūdas un acīmredzamas kļūdas vērtējumā.

46 Vispirms tomēr ir jāpārbauda 2004. gada 8. septembra lēmuma iespējamā ietekme uz šo prasību.

1. Sākotnējie apsvērumi attiecībā uz 2004. gada 8. septembra lēmuma seku ietekmi uz šo prasību

47 Ir jāatzīmē, ka no 2004. gada 8. septembra lēmuma izriet, ka Komisija ir grozījusi Apstrīdēto lēmumu, lai, kā to nosaka šī jaunā lēmuma otrais apsvērums, ļautu SNCM, no vienas puses, aizstāt kuģi Asco ar kuģi Aliso Apstrīdētā lēmuma 2. punktā norādītajā kuģu sarakstā, tas ir, kuģu sarakstā, ko SNCM ir tiesīga izmantot pārstrukturēšanas periodā, un, no otras puses, ievērojot kuģa Asco pārdošanas grūtības, atsavināt vai nu šo kuģi, vai kuģi Aliso.

48 Tomēr ir jāatgādina, ka atbilstoši judikatūrai, prasības atcelt tiesību aktu, pamatojoties uz EKL 230. pantu, ietvaros Kopienu akta likumība ir jāvērtē, ņemot vērā faktus vai tiesības, kas pastāv akta pieņemšanas brīdī (Pirmās instances tiesas 1998. gada 25. jūnija spriedums apvienotajās lietās T‑371/94 un T‑394/94 British Airways u.c./Komisija, Recueil, II‑2405. lpp., 81. punkts).

49 Turklāt šajā lietā nerodas iespaids, ka 2004. gada 8. septembra lēmuma sekas būtu bijušas padarīt kādus no prasītājas šīs prasības atbalstam izvirzītajiem pamatiem un argumentiem par tādiem, kam nav priekšmeta. Turklāt, atbildot uz Pirmās instances tiesas šajā sakarā uzdoto rakstveida jautājumu, nedz prasītāja, nedz arī Komisija šādu seku esamību neapstiprināja.

50 Šajos apstākļos ir jākonstatē, ka 2004. gada 8. septembra lēmums nekādā veidā neietekmē šo prasību atcelt Apstrīdēto lēmumu.

2. Par pirmo pamatu – apgalvojumu par EKL 253. panta pārkāpumu tiktāl, ciktāl Apstrīdētais lēmums nav pietiekami pamatots.

51 Ar šo pamatu prasītāja norāda, ka Apstrīdētais lēmums nav pietiekami pamatots attiecībā uz konkrētā atbalsta dabu un vienas atbalsta daļas kā kompensācijas par valsts pakalpojumu raksturu, šaubu, kas pamatoja formālas izmeklēšanas procedūras sākšanu, izzušanu, dzīvotspējas atjaunošanas vērtējumu, paredzētās pārstrukturēšanas realitātes pakāpi un dalības, kas nav uzskatāma par stratēģisku, noteikšanu.

Sākotnējie apsvērumi attiecībā uz pamata apjomu

52 Ir jāatgādina, ka saskaņā ar judikatūru pamats, kas attiecas uz EKL 253. panta pārkāpumu, ir atšķirīgs no pamata, kas attiecas uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā. Pirmais pamats, kas attiecas uz pamatojuma trūkumu vai nepietiekamību, nozīmē būtisku formas prasību pārkāpumu EKL 230. panta nozīmē un veido publiskās kārtības pamatu, ko Kopienu tiesai ir pienākums izskatīt, kamēr otrais pamats, kas attiecas uz lēmuma likumību, nozīmē ar Līguma piemērošanu saistīto materiālo tiesību normas pārkāpumu tā paša EKL 230. panta nozīmē un to var izskatīt vienīgi pēc prasītāja lūguma. Pienākums norādīt pamatojumu tādējādi ir atšķirīgs no pamatojuma argumentācijas jautājuma (Tiesas 1998. gada 2. aprīļa spriedums lietā C‑367/95 P Komisija/Sytraval un Brink’sFrance, Recueil, I‑1719. lpp., 67. punkts; 2001. gada 22. marta spriedums lietā C‑17/99 Francija/Komisija, Recueil, I‑2481. lpp., 35. punkts, un 2004. gada 29. aprīļa spriedums lietā C‑159/01 Nīderlande/Komisija, Recueil, I‑4461. lpp., 65. punkts; Pirmās instances tiesas 2004. gada 13. janvāra spriedums lietā T‑158/99 Thermenhotel Stoiser Franz u.c./Komisija, Recueil, II‑1. lpp., 97. punkts).

53 Šajā lietā, kā tas noteikti izriet no pirmā pamata apzīmējuma prasības pieteikumā (“Būtisku formālo prasību pārkāpums: pamatojuma trūkums”) un it īpaši no argumentācijas, kas ir ietverta tā 17., 18. un 43. punktā, kurš satur norādi, respektīvi, uz būtisko formālo prasību pārkāpumu, no judikatūras attiecībā uz EKL 253. panta pārkāpumu un nepieciešamību atcelt Apstrīdēto lēmumu, ņemot vērā tā “formālo likumību”, norādītās argumentācijas, kā arī no prasītājas iesniegtā prasības kopsavilkuma trešās un ceturtās daļas, kurā tiek apgalvots, ka pastāv “pamatojuma trūkums” attiecībā uz iepriekš minētajiem jautājumiem, ir jākonstatē, ka pirmajā pamatā prasītāja ir aprobežojusies ar apgalvojumu, ka Apstrīdētais lēmums dažos tā aspektos nav pietiekami pamatots, kas veido EKL 253. panta pārkāpumu.

54 Ir jāatzīmē, ka šim pamatam tādējādi piešķirto apjomu lietas dalībnieki nav apstrīdējuši. Ir jānorāda, ka, atbildot uz Komisijas un Francijas Republikas šajā sakarā izteiktajiem apsvērumiem, prasītāja, kā tas izriet no atbildes raksta 3. punkta, atgādina, ka ar šo pamatu tā pārmet Komisijai pienākuma norādīt pamatojumu “trūkumu” vai “neizpildi”.

55 No prasības pieteikuma, starp citu, izriet, ka atšķirība starp pienākumu norādīt pamatojumu un acīmredzamu kļūdu vērtējumā prasītājai ir labi zināma, jo, veltot pirmo pamatu tam, lai izvērtētu Apstrīdētā lēmuma pamatojuma pietiekamību, tā otrajā pamatā (ar nosaukumu “EKL un piemērošanas noteikumu pārkāpums: būtiskas faktiskas kļūdas un acīmredzamas kļūdas vērtējumā”) attiecībā uz EKL 87. panta 3. punkta un Pamatnostādņu pārkāpumu apgalvo, ka Apstrīdētajā lēmumā ir acīmredzamas kļūdas vērtējumā. Tāds pats dalījums ir prasības kopsavilkumā, kura trešajā daļā prasītāja norāda, ka “prasība ir vērsta uz Apstrīdētā lēmuma atcelšanu, pamatojoties uz diviem iemesliem – proti, tas ir nelikumīgs pamatojuma trūkuma dēļ un būtisku un acīmredzamu kļūdu vērtējumā dēļ”. Tāpat atbildes rakstā, iepazīstoties ar Komisijas un Francijas Republikas šajā sakarā izteiktajiem apsvērumiem, prasītāja no jauna apstiprināja, ka tā vēršas pret pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumiem, no vienas puses, un acīmredzamām kļūdām vērtējumā, no otras puses.

56 Šajos apstākļos pirmais pamats, ko prasītāja ir izvirzījusi šīs prasības atbalstam, ir jāuztver tā, ka tas saistīts tikai ar EKL 253. panta pārkāpumu tiktāl, ciktāl daži Apstrīdētā lēmuma punkti nav pietiekami pamatoti, ievērojot, ka prasītājas iebildumi attiecībā uz Apstrīdētā lēmuma argumentāciju ir norādīti otrā pamata ietvaros.

57 Tomēr, kā to pamatoti norāda Komisija, ko šajā jautājumā atbalsta Francijas Republika, ir jākonstatē, ka vairāki pirmā pamata ietvaros prasītājas norādītie iebildumi un argumenti ir vērsti uz to, lai pierādītu nevis Apstrīdētā lēmuma pamatojuma nepietiekamību, bet tā kļūdainību. Šādi, it kā apstrīdot Apstrīdētā lēmuma pamatojumu, prasītāja īstenībā apstrīd tā argumentāciju.

58 Taču Tiesa jau ir spriedusi, ka, pārbaudot pienākuma norādīt pamatojumu izpildi, Pirmās instances tiesa nevar pārbaudīt, vai argumenti, uz ko atsaucas Komisija sava lēmuma pamatošanai, ir likumīgi pēc būtības (iepriekš 52. punktā minētais spriedums lietā Francija/Komisija, 38. punkts).

59 No tā izriet, ka uz pamatojuma trūkumu vai nepietiekamību vērstā pamata ietvaros prasītājas norādītie iebildumi un argumenti, kas ir vērsti uz Apstrīdētā lēmuma argumentācijas apstrīdēšanu, nav piemērojami un tiem nav nozīmes lietā (šajā sakarā skat. iepriekš 52. punktā minēto spriedumu lietā Thermenhotel Stoiser Franz u.c./Komisija, 97. punkts; Pirmās instances tiesas 1999. gada 20. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās no T‑305/94 līdz T‑307/94, no T‑313/94 līdz T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 un T‑335/94 Limburgse Vinyl Maatschappij u.c./Komisija, Recueil, II‑931. lpp., 389. punkts; 2002. gada 28. februāra spriedumu lietā T‑86/95 Compagnie générale maritime u.c./Komisija, Recueil, II‑1011. lpp., 425. punkts, un 2003. gada 30. septembra spriedumu apvienotajās lietās T‑191/98, no T‑212/98 līdz T‑214/98 Atlantic Container Line u.c./Komisija, Recueil, II‑3275. lpp., 1175. un 1176. punkts).

60 Turklāt, tā kā prasītāja ir noteikti apstiprinājusi, ka pirmais pamats attiecas tikai uz pamatojuma trūkumu, un no prasības pieteikuma prezentācijas izriet, ka prasītāja apzinās atšķirību starp pamatojuma trūkumu un tās kļūdainu raksturu, Pirmās instances tiesai nav jāpārkvalificē šī pamata ietvaros norādītie iebildumi, kuri faktiski vērsti uz Apstrīdētā lēmuma argumentācijas apstrīdēšanu. Šis apsvērums it īpaši ir piemērojams tādā gadījumā, kāds ir šajā lietā, kad prasītāja izvirza otro pamatu attiecībā uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā esamību, kura ietvaros daži no tās iebildumiem ir aprakstīti no jauna nolūkā apstrīdēt Apstrīdētā lēmuma argumentāciju.

61 No minētā izriet, ka šī pamata ietvaros ir jāpārbauda vienīgi, vai no tiesību viedokļa Apstrīdētais lēmums ir pietiekami pamatots. Prasītājas iebildumi un argumenti, kas ir aprakstīti šī pamata ietvaros un kuri faktiski ir vērsti uz to, lai izvērtētu minētā lēmuma argumentāciju, ir jānoraida kā tādi, kas neattiecas uz lietu.

Par iebildumiem attiecībā uz Apstrīdētā lēmuma pamatojumu

Ievada apsvērumi

62 Ir jāatgādina, ka saskaņa ar pastāvīgo judikatūru pienākuma norādīt pamatojumu apjoms ir atkarīgs no attiecīgā akta dabas un no konteksta, kurā tas ir pieņemts. Pamatojumā skaidri un nepārprotami jāparāda iestādes lēmuma loģika, lai, no vienas puses, ieinteresētās personas varētu saprast pieņemtā akta pamatā esošo motivāciju, nolūkā aizstāvēt savas tiesības un pārbaudīt, vai lēmums ir vai nav pienācīgi argumentēts, un, no otras puses, lai Kopienu tiesa varētu realizēt savu likumības kontroli (iepriekš 52. punktā minētais spriedums lietā Komisija/Sytraval un Brink’s France, 63. punkts; Pirmās instances tiesas 2003. gada 6. marta spriedums apvienotajās lietās T‑228/99 un T‑233/99 Westdeutsche Landesbank Girozentrale/Komisija, Recueil, II‑435. lpp., 278. punkts, un 2004. gada 14. janvāra spriedums lietā T‑109/01 Fleuren Compost/Komisija, Recueil, II‑127. lpp., 119. punkts).

63 Nav vajadzīgs, lai pamatojums ietvertu visus nozīmīgos faktiskos un tiesiskos apstākļus, jo jautājums, vai akta pamatojums atbilst EKL 253. panta noteikumiem, ir jāvērtē, ievērojot ne tikai šī akta formulējumu, bet arī tā kontekstu un attiecīgo jomu regulējošo juridisko noteikumu kopumu (iepriekš 52. punktā minētais spriedums lietā Francija/Komisija, 36. punkts; Pirmās instances tiesas 2000. gada 15. jūnija spriedums apvienotajās lietās T‑298/97, T‑312/97, T‑313/97, T‑315/97, no T‑600/97 līdz T‑607/97, T‑1/98, no T‑3/98 līdz T‑6/98 un T‑23/98 Alzetta u.c./Komisija, Recueil, II‑2319. lpp., 175. punkts, un iepriekš 62. punktā minētais spriedums lietā Westdeutsche Landesbank Girozentrale/Komisija, 279. punkts).

64 It īpaši Komisijai nav jāizsaka viedoklis par visiem argumentiem, ko tai iesniedz ieinteresētās personas – tai ir pietiekami norādīt faktus un juridiskus apsvērumus, kam ir būtiska nozīme lēmuma loģikā (Pirmās instances tiesas 1995. gada 8. jūnija spriedums lietā T‑459/93 Siemens/Komisija, Recueil, II‑1675. lpp., 31. punkts, un iepriekš 62. punktā minētais spriedums lietā Westdeutsche Landesbank Girozentrale/Komisija, 280. punkts). Tiesa jau ir spriedusi, ka Komisijai nav pienākuma izteikt savu viedokli par argumentiem, kas acīmredzami neattiecas uz lietu, kam nav nozīmes, vai kas ir skaidri otršķirīgi (iepriekš 52. punktā minētais spriedums lietā Komisija/Sytraval un Brink’s France, 64. punkts).

65 Pienākums norādīt pamatojumu, piemērojot to atbalsta kvalificēšanai, nozīmē, ka ir jābūt norādītiem iemesliem, kuru dēļ Komisija uzskata, ka attiecīgais pasākums ietilpst EKL 87. panta 1. punkta piemērošanas jomā (iepriekš 62. punktā minētais spriedums lietā Westdeutsche Landesbank Girozentrale/Komisija, 281. punkts).

66 Attiecībā uz pārstrukturēšanas valsts atbalsta atbilstību EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunktam no judikatūras izriet, ka pienākums norādīt pamatojumu ir izpildīts, ja Komisijas lēmums nosaka argumentus, kuru dēļ tā uzskata, ka atbalsts ir attaisnots, ievērojot Pamatnostādnēs paredzētos nosacījumus – proti, pārstrukturēšanas plāna esamību, ilgtermiņa dzīvotspējas pierādījumu pietiekamību un atbalsta proporcionalitāti tā saņēmēja ieguldījumam (šajā sakarā skat. iepriekš 52. punktā minēto spriedumu lietā Francija/Komisija, 37. punkts, un Pirmās instances tiesas 1998. gada 30. aprīļa spriedumu lietā T‑214/95 Vlaamse Gewest/Komisija, Recueil, II‑717. lpp., 102. punkts; attiecībā uz Kopienu citu regulējumu valsts atbalstu jomā skat. iepriekš 62. punktā minēto spriedumu lietā Fleuren Compost/Komisija, 125. punkts).

67 Tas, vai šajā lietā Apstrīdētais lēmums ir pietiekami pamatots, ir jāpārbauda, ievērojot šos principus.

Par attiecīgā pasākuma dabu un vienas atbalsta daļas kā kompensācijas par valsts pakalpojumu raksturu

68 Prasītāja apgalvo, ka Apstrīdētais lēmums nav pietiekami pamatots attiecībā uz kompensācijas par valsts pakalpojumu iztrūkuma summas noteikšanu. Tā norāda, ka Komisija nav tai darījusi zināmu šim nolūkam izmantoto eksperta ziņojumu, ka Apstrīdētais lēmums nepaskaidro iemeslu, kādēļ ir ņemta vērā dotācija sakarā ar Liamone vērtības samazināšanu, lai gan šis kuģis saistībā ar deleģētā valsts pakalpojuma izpildi nav bijis nepieciešams, un ka uz minētā lēmuma pamata nevar noteikt, kāda ir kompensācijas par valsts pakalpojuma izpildi faktiskā daļa kopējā atbalsta summā.

69 No paša sākuma ir jāatzīmē, ka Apstrīdētā lēmuma 259. apsvērumā Komisija uzskatīja, ka neatkarīgi no nepieciešamības analizēt atbalstu kā pārstrukturēšanas atbalstu tā daļa, kas atbilst kompensācijas par valsts pakalpojumu iztrūkumam laika posmā no 1991. līdz 2001. gadam, ir saderīga ar kopējo tirgu atbilstoši EKL 86. panta 2. punktam.

70 Rodas iespaids, ka nolūkā noteikt kompensācijas par valsts pakalpojumu iztrūkuma summu Komisija Apstrīdētā lēmuma 256. un 257. apsvērumā aprēķināja zaudējumus, ko SNCM cieta laikā no 1991. līdz 2001. gadam sakarā ar visiem satiksmes ar Korsiku pakalpojumiem, uz ko attiecas valsts pakalpojuma saistības. Šajā sakarā tā paskaidro, ka attiecībā uz laika posmu no 1991. līdz 1999. gadam tā balstījās uz satiksmē ar Korsiku īstenotajiem rezultātiem pirms nodokļiem, kas ir noteikti Lēmuma Nr. 2002/149 ietvaros izmantotajā eksporta ziņojumā, atskaitot no tiem peļņu no kuģu pārdošanas, savukārt attiecībā uz laika posmu no 2000. līdz 2001. gadam, uz ko minētais ziņojums neattiecas, tā, ievērojot Lēmumā Nr. 2002/149 izmantoto pieeju, pati aprēķināja satiksmē ar Korsiku īstenotos rezultātus pirms nodokļiem un atskaitīja no tiem pārstrukturēšanas uzkrājumus, kas ietverti jau paziņotajās pārstrukturēšanas izmaksās, ņemot vērā, ka šo divu gadu laikā nav notikuši nekādi kuģu atsavinājumi. Attiecībā uz iespējamiem 2002. gada zaudējumiem maršrutā Marseļa – Korsika Komisija norāda, ka šos zaudējumus nevar ņemt vērā, “ievērojot, ka kopš 2002. gada 1. janvāra tarifi maršrutam no Marseļas uz Korsiku, tāpat kā finanšu kompensācijas summas, tika noteikti līgumiskā veidā starp publiskām iestādēm un SNCM pretēji tam, kādu noregulējumu ietvēra 1991. un 1996. gada vienošanās”.

71 Uz šī pamata Komisija Apstrīdētā lēmuma 258. apsvērumā secināja, ka kopējie rezultāti, veicot korekcijas, ko nosaka peļņa, kas šajā laika posmā īstenota par pārdotajiem kuģiem, un pārstrukturēšanas izmaksas, attiecībā uz visu laika posmu no 1991. līdz 2001. gadam veido 53,48 miljonus EUR. Komisijas veiktā aprēķina pārskats ir sniegts Apstrīdētā lēmuma 257. apsvēruma 11. tabulā.

72 Tomēr Apstrīdētā lēmuma 260. apsvērumā Komisija uzskatīja, ka, tā kā Francijas iestāžu kā pārstrukturēšanas atbalsta paziņotā atbalsta summa bija lielāka, proti, 76 miljoni EUR, un tā kā šajā sakarā bija uzsākta EKL 88. panta 2. punktā paredzētā formālā izmeklēšanas procedūra, tad attiecīgais atbalsts pilnībā ir jāpārbauda kā pārstrukturēšanas atbalsts. Šī pārbaude ir aprakstīta Apstrīdētā lēmuma 261.–367. apsvērumā.

73 Šajos apstākļos prasītājas iebildums sakarā ar to, ka attiecībā uz EKL 86. panta 2. punktā paredzēto nosacījumu ievērošanu Apstrīdētais lēmums no tiesību viedokļa neesot pietiekami pamatots, ir jānoraida kā neefektīvs. Tā kā Komisija uzskatīja, ka viss atbalsts 76 miljonu EUR apmērā, ieskaitot daļu, kura atbilst kompensācijas par valsts pakalpojumu iztrūkumam 53,48 miljonu EUR apmērā, ir jāvērtē kā pārstrukturēšanas atbalsts, veicot pārbaudi, kas norādīta Apstrīdētā lēmuma 261.–367. apsvērumā, tad pamatojuma trūkums attiecībā uz minētās kompensācijas iztrūkuma summas saderīgumu ar EKL 86. panta 2. punktu kā tāds nevar būt pamats Apstrīdētā lēmuma atcelšanai, jo to pamato apsvērumi attiecībā uz atbalsta kā pārstrukturēšanas atbalsta vērtējumu.

74 Taču ir jāpārbauda prasītājas iebildums attiecībā uz Apstrīdētā lēmuma pamatojuma nepietiekamību sakarā ar kompensācijas par valsts pakalpojumu iztrūkuma summas noteikšanu. Apstrīdētā lēmuma 327. apsvērumā Komisija, atbilstoši Pamatnostādnēm novērtējot atbalsta minimālo raksturu, noteica, ka atbalsta daļa, kas atbilst minētajam kompensācijas iztrūkumam, ir nepieciešama SNCM pārstrukturēšanai. Šajā sakarā iespējams pamatojuma trūkums attiecībā uz kompensācijas par valsts pakalpojumu iztrūkuma summas noteikšanu var ietekmēt atbalsta kā pārstrukturēšanas atbalsta vērtējumu.

75 Sakarā ar iepriekš minēto tomēr ir jākonstatē, ka Apstrīdētā lēmuma 256.–260. apsvērumā norādītais pamatojums parāda kritērijus, ko Komisija ir ņēmusi vērā, lai noteiktu kompensācijas par valsts pakalpojumu iztrūkuma summu, kā arī šim nolūkam izmantoto aprēķina metodi, un šis pamatojums dod iespēju ieinteresētām personām izprast izmantotā līdzekļa motivāciju, lai tās varētu aizstāvēt savas tiesības un pārbaudīt, vai Apstrīdētais lēmums ir vai nav argumentēts, un lai Kopienu tiesa varētu veikt savu likumības kontroles funkciju.

76 Neviens no prasītājas norādītajiem argumentiem un iebildumiem šo secinājumu nevar apšaubīt.

77 Pirmkārt, attiecībā uz to, ka Komisija nav nosūtījusi prasītājai eksperta ziņojumu, Pirmās instances tiesa atzīmē, ka šim apgalvojumam nav nozīmes attiecībā uz varbūtēju pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu. Pat ja tiktu noteikts, ka nosūtīšana nav notikusi, tas nekādā ziņā nebūtu Apstrīdētā lēmuma pamatojuma trūkums vai nepietiekamība. Ar šo apgalvojumu prasītāja labākajā gadījumā varētu atsaukties uz tiesību uz pieeju lietai varbūtēju pārkāpumu, kas skar nevis pamatojumu, bet tiesības uz aizstāvēšanos. Tomēr ir jākonstatē, un tas netiek apstrīdēts, ka prasītāja šādu tiesību uz aizstāvēšanos pārkāpumu nenorāda. Šāds pamats nav būtisku formālo prasību pārkāpums, un to nevar izskatīt pēc Pirmās instances tiesas iniciatīvas (skat. Pirmās instances tiesas 2004. gada 8. jūlija spriedumu apvienotajās lietās T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 un T‑78/00 JFE Engineering/Komisija, Krājums, II‑2501. lpp., 425. punkts, un minēto judikatūru).

78 Ciktāl prasītāja ar šo apgalvojumu norāda, ka tā nav varējusi saprast Komisijas argumentāciju, pēdējai nosakot kompensācijas par valsts pakalpojumu iztrūkuma summu, ir pietiekami konstatēt, ka Komisijas argumentācija attiecībā uz šo jautājumu skaidri un noteikti ir paredzēta, kā tas ir norādīts iepriekš, Apstrīdētā lēmuma 256.–258. apsvērumā.

79 Kas attiecas uz norādīto apstākli, ka Komisija nevarēja likumīgi balstīties uz attiecīgo ziņojumu attiecībā uz 2000. un 2001. gadu, un to, ka Komisijas attiecībā uz šiem diviem gadiem izmantotie pagaidu aprēķini atšķiras no galīgā publicētā rēķinu stāvokļa, tad runa ir par iebildumu, kas attiecas uz Komisijas izmantotās metodes argumentāciju un kas tātad šī pamata ietvaros, kurš attiecas uz pamatojuma nepietiekamību, neattiecas uz lietu.

80 Otrkārt, sakarā ar prasītājas norādīto pamatojuma neesamību attiecībā uz to, kādēļ dotācija sakarā ar Liamone vērtības samazināšanu ir ņemta vērā, lai gan šis kuģis saistībā ar deleģētā valsts pakalpojuma izpildi nav bijis nepieciešams, ir jākonstatē, ka šis apgalvojums balstās uz kļūdainu Apstrīdētā lēmuma izpratni. No Apstrīdētā lēmuma 257. apsvēruma 11. tabulas skaidri izriet, ka pretēji prasītājas apgalvojumam Komisija nav ņēmusi vērā minēto dotāciju, lai noteiktu kompensācijas par valsts pakalpojumu iztrūkuma summu. Summa 14,771 miljonu EUR apmērā, kas atbilst šim samazinājumam, ir atskaitīta no zaudējumiem, kas saistīti ar valsts pakalpojuma izpildi, nevis tiem ir pievienota. Turklāt, atbildot uz Pirmās instances tiesas jautājumiem, prasītāja tiesas sēdē noteikti atzina, ka tās Apstrīdētā lēmuma izpratne šajā jautājumā ir kļūdaina. Komisijai acīmredzami nevar pārmest to, ka tā nav pamatojusi apsvērumu, kas tās lēmumā nav norādīts.

81 Kā Komisija paskaidro savos dokumentos, Liamone vērtības samazināšanas summa ir ņemta vērā tieši pārstrukturēšanas plāna izmaksās, kura pārbaude norādīta 261.–367. apsvērumā, jo šī kuģa īpaša vērtības samazināšanās šajā plānā ir paredzēta, kas it īpaši izriet no Apstrīdētā lēmuma 126., 144., 302. un 330. apsvēruma.

82 Replikas sniegšanas stadijā un tiesas sēdē prasītāja paskaidroja, ka ar šo iebildumu tā vēlas norādīt uz pretrunu starp Komisijas uzskatu, ka Liamone pirms 2002. gada ir bijis nepieciešams saistībā ar valsts pakalpojuma saistībām, un to, ka tā pieļauj dotāciju sakarā ar šī kuģa vērtības samazināšanu izslēgšanu no papildu izdevumu, kas ir saistīti ar valsts pakalpojuma saistībām un nav atlīdzināti, aprēķina. Tā kā saskaņā ar prasītājas viedokli Liamone nav bijis nepieciešams valsts pakalpojuma saistību izpildē, tā uzskata, ka Komisija prettiesiski ir ņēmusi vērā šī kuģa vērtības samazināšanu pārstrukturēšanas plāna izdevumos.

83 Tomēr ir jākonstatē, ka šie apgalvojumi, kas groza sākotnēji prasības pieteikumā norādīto iebilduma apjomu, ir vērsti uz to, lai apšaubītu Apstrīdētā lēmuma argumentāciju, un tādējādi šī pamata ietvaros tie ir jānoraida kā tādi, kas neattiecas uz lietu.

84 Treškārt, attiecībā uz prasītājas apgalvojumu, ka nav iespējams noteikt, kāda ir kompensācijas par valsts pakalpojuma izpildi faktiskā daļa kopējā atbalsta summā, ir pietiekami konstatēt, ka pretēji prasītājas apgalvojumiem Komisija Apstrīdētā lēmuma 258. apsvērumā un 257. apsvēruma 11. tabulā noteikti norāda, ka šī daļa ir 53,48 miljoni EUR, iepriekš parādot šīs summas aprēķinu Apstrīdētā lēmuma 256. un 257. apsvērumā.

85 Ja, ņemot to vērā, prasītāja šajā sakarā izvirza Komisijai iebildumu par to, ka tā nav pamatojusi kompensācijas par valsts pakalpojumu “nepieciešamo līmeni” un pārbaudījusi ar valsts pakalpojumu saistībām saistīto papildu izmaksu iespējami pārmērīgu raksturu, it īpaši iemeslu, kādēļ 50 % SNCM zaudējumu radušies 2000. un 2001. gadā, ir jākonstatē, ka ar šo iebildumu prasītāja vēlas apšaubīt Komisijas veikto kompensācijas iztrūkuma aprēķinu, ciktāl tas balstās uz SNCM ciesto zaudējumu summu. Šāds iebildums, kas ir vērsts uz Apstrīdētā lēmuma argumentācijas šajā jautājumā apstrīdēšanu, šī pamata ietvaros neattiecas uz lietu.

86 Turklāt, ja šo iebildumu varētu saprast tā, ka ar to prasītāja pārmet Komisijai, ka pēdējā nav pietiekami pamatojusi Apstrīdēto lēmumu šajā jautājumā, ir jānorāda, ka administratīvā procesa gaitā prasītāja šādu iebildumu nedz piezīmēs attiecībā uz lēmumu par formālas procedūras uzsākšanu, nedz arī 2003. gada 4. februāra tikšanās gaitā nav izvirzījusi, līdz ar ko Komisijai nevar pārmest, ka tā savā lēmumā uz šādu iebildumu nav atbildējusi.

87 Katrā ziņā ir jākonstatē, ka gan argumenti, kuru dēļ SNCM ciestie zaudējumi pēc Komisijas viedokļa ļauj noteikt kompensācijas par valsts pakalpojumu iztrūkuma summu, gan šo zaudējumu rašanās iemesli Apstrīdētajā lēmumā ir norādīti no tiesību viedokļa pietiekamā veidā.

88 Attiecībā uz argumentiem, kuru dēļ SNCM ciestie zaudējumi ļauj noteikt kompensācijas par valsts pakalpojumu iztrūkuma summu, ir jāatzīmē, ka Apstrīdētā lēmuma 257. apsvērumā Komisija norāda, ka šīs summas noteikšanai tā ir izmantojusi “to pašu pieeju un to pašu pamatojumu kā lēmumā Nr. 2002/149”, kas ir pieņemts tādas procedūras rezultātā, kurā prasītāja ir piedalījusies kā ieinteresētā persona un kas attiecas uz tam pašam uzņēmumam piešķirto atbalstu, ko nosaka vienošanās, kuras attiecas uz tām pašām valsts pakalpojuma saistībām apmērām tajā pašā periodā, jo 1996. gada vienošanās bija piemērojama līdz 2001. gadam.

89 Šajos apstākļos, ievērojot Apstrīdētajā lēmumā norādīto noteikto atsauci uz lēmumu Nr. 2002/149 un ņemot vērā, ka pēdējais lēmums ir pieņemts prasītājai labi zināmajā kontekstā, ir jāatzīst, ka Lēmums Nr. 2002/149 var papildināt Apstrīdētā lēmuma pamatojumu jautājumā par kompensācijas par valsts pakalpojumu iztrūkuma summas noteikšanu (šajā sakarā skat. Tiesas 2004. gada 22. jūnija spriedumu lietā C‑42/01 Portugāle/Komisija, Krājums, I‑6079. lpp., 69. un 70. punkts, un Pirmās instances tiesas 2003. gada 19. marta spriedumu lietā T‑213/00 CMA CGM u.c./Komisija, Recueil, II‑913. lpp., 217. punkts).

90 Lēmuma Nr. 2002/149 87.–105. apsvērumā Komisija, pamatojoties uz sava eksperta secinājumiem attiecībā uz 1991.–1999. gada laika posmu, norādīja, ka tādējādi noteiktā zaudējumu summa saprātīgi atspoguļo valsts pakalpojuma saistību izmaksas. Attiecībā uz šiem zaudējumiem, neskatoties uz kompensācijas, ko paredz 1991. gada un 1996. gada vienošanās, pārskaitījumiem, Komisija šajā lēmumā secināja, ka pārmērīga kompensācija nepastāv.

91 Attiecībā uz SNCM zaudējumu iemesliem ir jānorāda, ka gan Apstrīdētajā lēmumā (281., 282. un 326. apsvērums), gan arī Lēmumā Nr. 2002/149 (123. apsvērums), uz ko Apstrīdētā lēmuma 257. apsvērumā ir izdarīta atsauce, Komisija norāda, ka finanšu kompensācija, ko paredz 1991. gada un 1996. gada vienošanās, nav pietiekama valsts pakalpojuma saistību izmaksu kopuma segšanai, it īpaši tāpēc, ka tā ir relatīvi neatkarīga no ienākumiem. Turklāt Apstrīdētā lēmuma 282. apsvērumā Komisija atzīmēja, ka prasītājas darbības uzsākšana tirgū 1996. gadā atstāja negatīvu iespaidu uz SNCM rezultātiem.

92 No minētā izriet, ka prasītājas iebildumi sakarā ar Apstrīdētajā lēmumā noteikto pamatojumu attiecībā uz kompensācijas par valsts pakalpojumu iztrūkuma summu ir jānoraida pilnā apmērā.

Par šaubu, kas pamatoja formālās izmeklēšanas procedūras sākšanu, izzušanu

93 Prasītāja uzskata, ka no tiesību viedokļa Apstrīdētajā lēmumā nav pietiekamā veidā norādīti argumenti, kuru dēļ Komisija atmeta šaubas, kas pamatoja formālas izmeklēšanas procedūras sākšanu attiecībā uz saikni starp SNCM zaudējumiem un tās valsts pakalpojuma saistībām, SNCM kuģu iepirkšanas politikas ietekmi uz tās peļņas un zaudējumu aprēķinu, SNCM produktivitātes paaugstināšanai ieplānotajiem pasākumiem, pasākumiem starpproduktu patēriņa samazināšanai, kā arī SNCM tarifu politiku nākotnē.

94 Lai noteiktu, vai šajā sakarā Komisija ir pamatojusi Apstrīdēto lēmumu no tiesību viedokļa pietiekamā veidā, ir jānosaka lēmumā sākt formālu izmeklēšanas procedūru norādīto Komisijas šaubu apjomu, lai pēc tam pārbaudītu, kādā mērā Apstrīdētajā lēmumā ir atspoguļoti argumenti, kuru dēļ šīs šaubas varēja atmest.

95 Vispirms, kas attiecas uz saistību starp SNCM zaudējumiem un tās valsts pakalpojuma saistībām, ir jākonstatē, ka lēmumā sākt formālu izmeklēšanas procedūru Komisija izteica šaubas attiecībā uz SNCM dzīvotspējas atjaunošanu, pamatojoties uz to, ka pārstrukturēšanas plānā norādītie analītiskie dati neļauj noteikt SNCM pēdējo gadu laikā ciesto pastāvīgo zaudējumu strukturālos iemeslus. Komisija uzskatīja, ka tai jāpārliecinās, ka pārstrukturēšanas atbalsts nekalpo pagātnes darbības zaudējumu segšanai un ka pārstrukturēšanas plāns nostādīs uzņēmumu tādā stāvoklī, ka tas nākotnē būs spējīgs gūt no savas darbības peļņu. Šajā sakarā Komisija lēmumā sākt formālu izmeklēšanas procedūru norādīja, pirmkārt, ka no pārstrukturēšanas plāna neizriet, kādā veidā SNCM samazinās savus zaudējumus maršrutos, kas agrāk ir bijuši valsts pakalpojuma saistību objekts, un, otrkārt, ka minētajam plānam ir jāgarantē uzņēmuma dzīvotspēja pat gadījumā, ja SNCM pēc 2006. gada nesaņemtu valsts pakalpojumu saistību pasūtījumu attiecībā uz maršrutu starp Marseļu un Korsiku.

96 No minētā izriet, ka Komisijas izteiktās šaubas attiecībā uz sakaru starp SNCM zaudējumiem un valsts pakalpojuma saistībām aptver divus dažādus aspektus – tas ir, no vienas puses, jautājumu, vai atbalsts ir samērīgs ar izmaksām, kas ir saistītas ar valsts pakalpojuma saistību izpildi laikā no 1991. līdz 2001. gadam, ievērojot, ka atbalstam jāļauj uzņēmumam segt zaudējumus, kas radušies vienīgi sakarā ar valsts pakalpojuma saistību izpildi 1991. gada un 1996. gada vienošanās ietvaros, un, no otras puses, jautājumu par atbalsta nozīmīgumu dzīvotspējas atjaunošanā 2002.–2006. gada laika posmā, ievērojot, ka atbalstam jāļauj uzņēmumam nākotnē samazināt zaudējumus maršrutos, kas nav vai nebūs pakļauti valsts pakalpojuma saistībām.

97 Pirmkārt, attiecībā uz atbalsta atbilstību izmaksām, kas ir saistītas ar valsts pakalpojuma saistību izpildi laika posmā no 1991. līdz 2001. gadam, ir pietiekami atgādināt, kā jau ir nospriests iepriekš, ka iemesls, kādēļ SNCM pagātnē ciestie zaudējumi attiecībā uz maršrutiem uz Korsiku, kas tolaik visi bija pakļauti valsts pakalpojuma saistībām, var tikt uzskatīti par atbilstošiem papildu izmaksām, kas SNCM radās minēto saistību izpildē, ir no tiesību viedokļa pietiekami pamatots gan Apstrīdētajā lēmumā, it īpaši tā 256., 257., 281. un 282. apsvērumā, gan arī lēmumā Nr. 2002/149, uz ko Apstrīdētajā lēmumā ir izdarīta atsauce.

98 Šajā sakarā ir jāatzīmē, ka prasītājas iebildumi attiecībā uz Apstrīdētā lēmuma 281. un 282. apsvēruma pamatojumu, ar ko tā apgalvo, ka 2002. gada vienošanās mērķis nav zaudējumu segšana un ka konkurenta rašanās 1996. gadā izriet no Kopienu liberalizācijas, patiesībā attiecas uz Komisijas konstatējuma argumentāciju, nevis tā pamatojumu. Tādējādi šie iebildumi ir jānoraida kā tādi, kas neattiecas uz lietu.

99 Turklāt, kas attiecas uz zaudējumiem, kas, iespējams, ir radušies, izpildot valsts pakalpojumu saistības, ko paredz 2002. gada vienošanās, no tiesību viedokļa pietiekams Apstrīdētā lēmuma pamatojums ir ietverts 256. apsvērumā – tajā Komisija precizē, ka šos zaudējumus nevar ņemt vērā, jo kompensācija bija noteikta līgumiskā veidā.

100 Otrkārt, attiecībā uz atbalsta ietekmi uz dzīvotspējas atjaunošanu laika posmā no 2002. līdz 2006. gadam vispirms ir jākonstatē, ka no Apstrīdētā lēmuma 263.–282. apsvēruma izriet, ka Komisija pretēji prasītājas apgalvojumiem ir analizējusi iemeslus, kas ir noveduši pie SNCM grūtībām, un ir izteikusi skaitļos pasīvu, ko tās radījušas. It īpaši 270.–273. apsvērumā Komisija šajā sakarā pārbauda SNCM jaunu kuģu iegādes politikas racionalitāti. Turpmāk 299.–303. apsvērumā Komisija norāda iemeslus, kuru dēļ pārstrukturēšanas plānam jāļauj atjaunot dzīvotspēju līdz 2006. gadam un saglabāt to pēc šī datuma. Šajā sakarā ir jāatzīmē, ka Apstrīdētā lēmuma 142.–152. apsvērumā Komisija detalizēti norāda paredzamos finanšu rezultātus atbilstoši “vidējam scenārijam” gan laika posmā no 2002. līdz 2006. gadam, gan arī laikā pēc 2006. gada. Turklāt Apstrīdētā lēmuma 315. apsvērumā Komisija atzīmē, ka SNCM veica ieguldījumu uzņēmuma atveseļošanā, pārdodot četrus kuģus. Pie tam Apstrīdētā lēmuma 111. un 113. apsvērumā Komisija pretēji prasītājas apgalvojumiem atgādina un apraksta papildu saistības, ko Francijas iestādes piedāvāja pēc lēmuma sākt formālu izmeklēšanas procedūru pieņemšanas, lai samazinātu personāla izmaksas un starpproduktu iepirkuma cenas. Apstrīdētā lēmuma 114. apsvērumā Komisija konstatē, ka šīs saistības, kā arī flotes samazināšana, ir ļāvusi samazināt uzturēšanas izdevumus no 29,6 līdz 23 miljoniem EUR laika posmā no 2001. līdz 2002. gadam.

101 No minētā izriet, ka ar visiem šiem apsvērumiem Komisija no tiesību viedokļa ir pietiekami norādījusi argumentus, kuru dēļ pārstrukturēšanas plāna ietvaros SNCM nākotnē būs spējīga samazināt savus zaudējumus maršrutos, kas nav vai vairs nebūs pakļauti valsts pakalpojuma saistībām.

102 Neviens no prasītājas norādītajiem argumentiem šo secinājumu nevar apšaubīt.

103 Vispirms attiecībā uz iebildumiem par loģikas trūkumu Apstrīdētā lēmuma argumentos, ciktāl tajā ir noteikts, ka ekonomijas plāns attiecībā uz starpproduktu iepirkumiem nav pietiekams (279. apsvērums) vai ka rēķinu stāvoklis attiecībā uz 2002. gadu pretēji pārstrukturēšanas plāna noteikumiem nav pozitīvs (280. apsvērums), ir jākonstatē, ka šie iebildumi ir saistīti ar Apstrīdētā lēmuma argumentāciju šajos punktos, nevis tā pamatojumu, līdz ar ko tie ir jānoraida kā tādi, kas neattiecas uz lietu.

104 Turpmāk attiecībā uz apgalvojumu, ka Apstrīdētā lēmuma 258.–260. apsvērumā nav norādīti iemesli, kuru dēļ atbalsts jāaplūko, izejot no Pamatnostādnēm, ir pietiekami konstatēt, ka šis apgalvojums ir kļūdains, jo Apstrīdētā lēmuma 260. apsvērums noteic, ka atbalsts tika darīts zināms kā pārstrukturēšanas atbalsts un ka tā summa pārsniedz kompensācijas par valsts pakalpojumu iztrūkumu, un jo 326. apsvērums noteic, ka pārstrukturēšanas atbalsts var segt gan dažādu pārstrukturēšanas plānā paredzēto darbību izmaksas, gan deficītu, kas uzņēmumam ir radies, pildot savas valsts pakalpojuma saistības līdz 2001. gada beigām.

105 Visbeidzot, attiecībā uz apgalvojumiem, kas saistīti ar Tiesas 2003. gada 24. jūlija spriedumu lietā Altmark Trans un Regierungspräsidium Magdeburg, C‑280/00, Recueil, I‑7747. lpp., ir jāatzīmē, ka, tā kā šis spriedums ir pieņemts pēc Apstrīdētā lēmuma, tad Komisijai acīmredzami nebija pienākuma norādīt argumentus, kuru dēļ minētajā spriedumā paredzētie nosacījumi šajā lietā ir izpildīti, ko prasītāja atzīst arī pati.

106 Otrkārt, kas attiecas uz SNCM kuģu iegādes politikas ietekmi uz peļņas un zaudējumu aprēķinu, ir pietiekami konstatēt, ka prasītājas apgalvojums, ar ko tā apšauba Apstrīdētā lēmuma 271. apsvēruma konstatējumu, ka SNCM pēdējos gados nav veikusi nekādas īpaši pārmērīgas investīcijas flotes atjaunošanā, ir vērsts uz Komisijas vērtējuma argumentācijas šajā jautājumā un šim nolūkam piemērotās metodes apstrīdēšanu, it īpaši ievērojot norādi, ka Komisija nav ņēmusi vērā noteiktu faktoru skaitu, ko prasītāja uzskata par svarīgiem, un ka tā ir aprobežojusies tikai ar bilances analīzi. Šāds iebildums šī pamata ietvaros neattiecas uz lietu.

107 Katrā ziņā ir jāatzīmē, kā jau ir norādīts iepriekš, ka Apstrīdētā lēmuma 269.–273. apsvērumā ir no tiesību viedokļa pietiekami norādīti argumenti, kuru dēļ SNCM kuģu iegādes politika nav novedusi pie pārmērīgām investīcijām.

108 Treškārt, kas attiecas uz SNCM dzīvotspējas uzlabošanai ieplānotiem pasākumiem un konkrētu pasākumu trūkumu starpproduktu patēriņa summas samazināšanai, vēlreiz ir jākonstatē, ka ar iebildumiem šajā jautājumā prasītāja apstrīd Komisijas vērtējuma argumentāciju. Šie iebildumi ir vērsti uz to, lai apstrīdētu iespēju atmest šaubas šajos jautājumos, jo Komisija Apstrīdētā lēmuma 279. un 280. apsvērumā konstatē, ka plāns “achetons mieux” [veikt iepirkumus labāk] nav pietiekams un ka 2002. gada finanšu rezultāti nav pozitīvi. Šādi iebildumi šī pamata ietvaros neattiecas uz lietu.

109 Katrā ziņā ir jāatgādina, kā jau ir norādīts iepriekš, ka Apstrīdētais lēmums šajā sakarā ir pietiekami pamatots un šis pamatojums ir ietverts tā 113., 114. un 279. apsvērumā.

110 Visbeidzot, ceturtkārt, kas attiecas uz SNCM tarifu politiku nākotnē, ir atkārtoti jākonstatē, ka prasītāja faktiski apstrīd Komisijas vērtējuma argumentāciju. Prasītāja būtībā norāda, ka Komisija bija nepareizi novērtējusi SNCM tarifu politiku pirms Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas un ka tai nav bijis nepieciešamās informācijas, lai novērtētu šo politiku 2003. gadā. Šie iebildumi šī pamata ietvaros neattiecas uz lietu, un tādējādi tie ir jānoraida.

111 Turklāt, ja prasītājas iebildumi ir jāinterpretē tādā veidā, ka tā pārmet Komisijai, ka Apstrīdētajā lēmumā pēdējā nav konkrēti atbildējusi uz tās apgalvojumiem par biļešu pārdošanas cenām, ko SNCM piemēroja pirms Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas, ir jānorāda, ka 359. apsvērumā Komisija noteikti noteic, ka Francijas Republikas šajā sakarā izvirzītie un 119.–123. un 191.–203. apsvērumā norādītie argumenti šos apgalvojumus atspēko.

112 No iepriekš minētā izriet, ka prasītājas iebildumi un argumenti attiecībā uz šaubu, kas pamatoja formālas izmeklēšanas procedūras sākšanu, kliedēšanas pamatojumu ir jānoraida pilnā apmērā.

Par dzīvotspējas atjaunošanas vērtējumu

113 Prasītāja uzskata, ka no tiesību viedokļa Apstrīdētais lēmums nav pietiekami pamatots attiecībā uz dzīvotspējas atjaunošanu tiktāl, ciktāl Komisija nenorāda iemeslus, kādēļ tā, atkāpjoties no Pamatnostādnēs noteiktā principa, ir nolēmusi ņemt vērā ārējus faktorus, tas ir, Magribas tirgus pieaugumu, satiksmes ar Nicu attīstību un iespēju, ka 2002. gada vienošanās netiek pagarināta pēc 2006. gada.

114 Šajā sakarā ir jāatzīmē, ka Pamatnostādņu 32. punkts noteic, ka “dzīvotspējas uzlabošanas pamatā jābūt galvenokārt iekšējiem pasākumiem, kas ir paredzēti pārstrukturēšanas plānā”, un “tā var balstīties uz ārējiem faktoriem, piemēram, cenu un pieprasījuma svārstībām, pār ko uzņēmumam nav lielas ietekmes, tikai tad, ja izdarītās tirgus prognozes ir vispārēji pieņemtas”.

115 Šajā lietā attiecībā, pirmkārt, uz tirgus pieaugumu Magribas virzienā ir jāatzīmē, ka Apstrīdētā lēmuma 300. apsvērumā Komisija norāda, ka pārstrukturēšanas pasākumu sekas nav atkarīgas no tirgus attīstības, “izņemot tirgus pieaugumu Magribas virzienā, kas lielā mērā nozīmē atgriešanos situācijā, kādā SNCM bija līdz 90. gadu vidum”. Apstrīdētā lēmuma 66.–81. apsvērumā Komisija, pamatojoties uz pārstrukturēšanas plāna ietvaros iesniegto tirgus pētījumu, konstatē, ka šim tirgum ir būtiski jāpieaug. Attiecībā uz Pamatnostādņu 32. punktu prasītāja tātad bija pilnībā spējīga izprast iemeslu, kas ir pamatā Komisijas Apstrīdētā lēmuma 300. apsvērumā norādītajam secinājumam.

116 Turklāt ir jāatzīmē, ka tie paši apsvērumi attiecībā uz tirgus pieaugumu Magribas virzienā tikpat detalizēti ir norādīti lēmumā sākt formālu izmeklēšanas procedūru. Taču, lai gan 2003. gada 8. janvāra rakstiskajās piezīmēs attiecībā uz minētās procedūras uzsākšanu prasītāja norāda, ka, ņemot vērā nacionālo kompāniju spēcīgo konkurenci, SNCM attiecībā uz tirgus daļu nospraustais mērķis ir ambiciozs, un atzīmē, ka SNCM komerciālais tēls Ziemeļāfrikā ir negatīvs, tā nevienā brīdī neapšauba tirgus pētījumā pieņemto straujo attīstību. Šī attieksme ne tikai apstiprina faktu, ka pieņēmums par šī tirgus attīstību faktiski ir vispārēji pieņemts Pamatnostādņu nozīmē, bet arī attaisno to, ka Komisija, nepastāvot prasītājas iebildumiem, šo Apstrīdētā lēmuma aspektu nav pamatojusi detalizēti.

117 Otrkārt, attiecībā uz transporta pakalpojumu Nica–Korsika sniegšanas turpināšanu prasītājas iebildums balstās uz kļūdainu Apstrīdēta lēmuma izpratni. Pretēji prasītājas tēzei Komisija Apstrīdētajā lēmumā apstiprināja šo transporta pakalpojumu sniegšanas turpināšanu nevis tirgus attīstības iemeslu dēļ, bet gan 302. apsvērumā noteikto iemeslu dēļ, saskaņā ar ko šo transporta pakalpojumu nozīme samazinās, un paātrinātā Liamone vērtības samazināšana atvieglos atgriešanos pie pozitīviem finanšu rezultātiem. Turklāt ir jāatzīmē, ka Apstrīdētā lēmuma 283. apsvērumā Komisija šajā sakarā norāda savas rūpes nepieļaut prasītājas faktiskā monopolstāvokļa rašanos transporta satiksmē ar Korsiku. Lai gan Apstrīdētā lēmuma 316. apsvērumā, uz ko prasītāja nenorāda, Komisija atzīmē strauju tirgus pieaugumu Dženovas līcī un Tulonā kopumā, tas ir izdarīts nevis tāpēc, lai, balstoties uz ārēju faktoru, pamatotu SNCM transporta pakalpojumu ar Nicu turpināšanu, bet gan, gluži pretēji, lai uzsvērtu konkurentiem par labu noteikto kompensācijas pasākumu nozīmīgumu, kas it īpaši ietver gandrīz pilnīgu aiziešanu no Tulonas un braucienu no Nicas ierobežošanu. Ir acīmredzami, ka Komisijai lēmumā nebija jāpamato nostāja, ko tā neieņem.

118 Attiecībā uz norādīto pamatojuma trūkumu tam, kādēļ netika ņemtas vērā citas iespējas bez transporta pakalpojumu no Nicas uz Korsiku turpināšanas vai pārtraukšanas, ir jākonstatē, ka 2003. gada 8. janvāra rakstveida piezīmēs par formālas procedūras sākšanu prasītāja pretēji tam, ko tā ir norādījusi replikā, neatsaucās ne uz kādām citām iespējām, bet būtībā aprobežojās ar apgalvojumu, ka SNCM šajā maršrutā nespēja nodrošināt dzīvotspēju. Šajos apstākļos Komisijai nebija jāpamato Apstrīdētais lēmums attiecībā uz to, ka netika ņemtas vērā citas iespējas.

119 Treškārt, attiecībā uz 2002. gada vienošanās iespējamo nepagarināšanu pēc 2006. gada ir pietiekami konstatēt, ka Apstrīdētais lēmums šajā jautājumā ir pietiekami pamatots, jo tā 303. apsvērumā Komisija norāda, ka attiecībā uz ilgtermiņa dzīvotspēju “plāna īstenošanai jāļauj uzņēmumam, pagarinot vienošanos, efektīvi stāties pretī konkurencei”. Turklāt Apstrīdētā lēmuma 149. apsvērums noteic, ka “ir svarīgi zināt, kā uzņēmums sevi pozicionēs attiecībā uz konkurenci 2006. gadā pēc pašlaik spēkā esošā valsts pakalpojuma deleģēšanas līguma beigām un kāda būs tā dzīvotspēja”. Šis apsvērums ir atkārtoti norādīts 310. apsvērumā.

120 Turklāt tiktāl, ciktāl prasītāja apgalvo, ka ir pretrunīgi uzskatīt vienošanās nepagarināšanas iespēju par priekšlaicīgu, vienlaikus vērtējot ilgtermiņa dzīvotspēju, ir pietiekami konstatēt, ka šis iebildums, kas attiecas uz Apstrīdētā lēmuma argumentāciju, šī pamata ietvaros neattiecas uz lietu.

121 No iepriekš minētā izriet, ka prasītājas iebildumi un argumenti attiecībā uz dzīvotspējas atjaunošanas pamatojumu ir jānoraida pilnā apmērā.

Par aplūkoto pārstrukturēšanas pieņēmumu realitātes pakāpi

122 Prasītāja norāda, ka Komisija attiecībā uz pārstrukturēšanas pieņēmumu realitātes pakāpi aprobežojusies ar Pamatnostādņu kopēšanu un Apstrīdētā lēmuma 306. apsvērumā ietverto norādi, ka Francijas iestāžu iesniegtais tirgus pētījums ir “labs pamats uzņēmuma attīstības scenāriju noteikšanai”.

123 Tomēr no Apstrīdētā lēmuma 139.–141. apsvēruma skaidri izriet, ka Komisija šajā lēmumā ir norādījusi iemeslus, kuru dēļ trīs finanšu attīstības scenāriji – tas ir, tirgus pētījumā norādītais optimistiskais un pesimistiskais scenārijs un pārstrukturēšanas plānā paredzētais vidējais scenārijs, kurus nosaka Pamatnostādņu 33. punkts, ir “labs pamats” uzņēmuma attīstības vērtējumam. Komisija 139. apsvērumā norādīja savus argumentus attiecībā uz optimistisko un pesimistisko scenāriju un secināja, ka šie pieņēmumi saskaņā ar tās viedokli “kopumā veido pietiekami reprezentatīvu iespējamās attīstības amplitūdu”. 140. apsvērumā Komisija piebilst, ka, lai uzlabotu pesimistiskajam scenārijam atbilstošos rezultātus, pietiktu ar to, ka SNCM pielāgo savu piedāvājumu pieprasījumam atkarībā no sezonas. Turklāt Apstrīdētā lēmuma 141. punktā pēc galveno finanšu rādītāju attīstības saskaņā ar trim iespējamiem scenārijiem salīdzināšanas 6. tabulā Komisija konstatē, ka “šīs simulācijas parāda, ka SNCM vajadzētu atrast ceļu dzīvotspējas atjaunošanai trijos attiecīgajos gadījumos”.

124 Turklāt prasītājas iebildumi sakrīt ar iebildumiem attiecībā uz dzīvotspējas atjaunošanu. Pamatnostādņu 32. punkts noteic, ka tas, vai pārstrukturēšanas plāns balstās uz reālistiskiem nākotnes darbības nosacījumu pieņēmumiem, ir jāpārbauda, vērtējot, vai tas ļauj atjaunot dzīvotspēju.

125 Šajā sakarā no Apstrīdētā lēmuma 142.–148. apsvēruma izriet, ka attīstība atbilstoši vidējam scenārijam, kas tiek izmantots dzīvotspējas atjaunošanas vērtējumam, ir noteikta, ņemot vērā skaitlisku šādu jautājumu pārbaudi: satiksmes ar Magribu pārstrukturēšanu, maršrutu no Nicas uz Korsiku, maršrutu no Marseļas uz Korsiku un SNCM parādus. Turklāt no 149.–152. apsvēruma izriet, ka tirgus pētījumā ir pārbaudīta arī valsts pakalpojuma vienošanās neatjaunošanas iespēja pēc 2006. gada. Ir jākonstatē, ka katrs no šiem jautājumiem ir sīki apskatīts 300.–304. apsvērumā un, kā tas izriet jau no iebildumu attiecībā uz dzīvotspējas atjaunošanu pārbaudes, tajos ietverts pietiekams pamatojums attiecībā uz iemesliem, kuru dēļ Komisija uzskata, ka pārstrukturēšanas plāns var nodrošināt šādu dzīvotspējas atjaunošanu pat gadījumā, ja SNCM nepilda savas valsts pakalpojuma saistības.

126 Attiecībā uz argumentu, ka 2004. gadā flotes kapacitāte pēc prasītājas viena jauna kuģa iegādes ir pieaugusi, ir jāatgādina, ka Komisijai nav pienākuma atbildēt uz visiem faktiskiem vai tiesiskiem apgalvojumiem, kas ir izteikti administratīvās procedūras laikā. Turklāt pretēji prasītājas apgalvojumiem nedz no 2003. gada 8. janvāra rakstiskajiem apsvērumiem, nedz arī no Apstrīdētā lēmuma 169.–174. apsvēruma, ko prasītāja neapstrīd un kas rezumē 2003. gada 4. februāra tikšanās gaitā sniegtos argumentus, neizriet, ka prasītāja būtu īpaši piesaistījusi Komisijas uzmanību šim jautājumam.

127 Attiecībā uz apstākli, ka citos lēmumos Komisija izteica savu viedokli attiecībā uz atbalsta jūrniecības kompānijām likumību pēc rūpīgas uzņēmuma, uz ko attiecas pārstrukturēšanas plāns, finanšu attīstības analīzes gan attiecībā uz tā likviditāti, gan arī spēju gūt peļņu un finansēšanas iespējām [piemēram, Komisijas 2001. gada 8. maija lēmums Nr. 2002/15/EK attiecībā uz valsts atbalstu, ko Francija ir piešķīrusi sabiedrībai Bretagne Angleterre Irlande (BAI vai Brittany Ferries) (OV 2002, L 12, 33. lpp.)], ir pietiekami konstatēt, ka šī lēmuma, pat ja tas ir pieņemts tajā pašā jomā, bet uz to Apstrīdētajā lēmumā tā pamatojuma apstiprināšanas nolūkā atsauce nav izdarīta, pamatojuma pakāpe nepierāda, ka Apstrīdētais lēmums nav pietiekami pamatots, un katrā ziņā tas nevar apšaubīt minēto secinājumu, ka no 300.–304. apsvēruma izriet, ka Apstrīdētajā lēmumā dzīvotspējas atjaunošanas jautājums ir no tiesību viedokļa pietiekami pamatots.

128 Visbeidzot tiktāl, ciktāl prasītāja pārmet Komisijai, ka pēdējā savu secinājumu attiecībā uz dzīvotspējas atjaunošanu pamatojumam balstījās vienīgi uz skaitļos izteiktajiem Francijas iestāžu pieņēmumiem, ko turklāt šobrīd it atspēkojuši fakti, jākonstatē, ka šāds iebildums, kas ir vērsts uz Komisijas secinājumu šajā jautājumā argumentācijas apstrīdēšanu, šī pamata ietvaros neattiecas uz lietu. It īpaši tas attiecas uz argumentu sakarā ar norādīto atbalsta saņēmēja likviditātes pārbaudes neesamību vai flotes kapacitātes pieauguma, kas izriet no prasītājas viena jauna kuģa iegādes, neievērošanu.

129 No minētā izriet, ka prasītājas iebildumi un argumenti attiecībā uz aplūkoto pārstrukturēšanas pieņēmumu realitātes pakāpi ir jānoraida pilnā apmērā.

Par dalības, kas nav uzskatāma par stratēģisku, noteikšanu

130 Prasītāja uzskata, ka no tiesību viedokļa Apstrīdētais lēmums nav pietiekami pamatots attiecībā uz iemesliem, kādēļ SNCM dalība uzņēmumā CMN ir stratēģiska dalība, kas tādējādi nav jāatsavina.

131 Tomēr no Apstrīdētā lēmuma 348.–354. apsvēruma izriet, ka minētajā lēmumā Komisija, atbildot uz prasītājas un Stef‑TFE administratīvā procesa gaitā izteiktajiem argumentiem, ir detalizēti norādījusi iemeslus, kuru dēļ tā uzskata, ka minētā dalība ir būtiska un tā nav jāatsavina. Proti, Apstrīdētā lēmuma 349.–351. apsvērumā Komisija šajā sakarā atzīmē, ka abi uzņēmumi piedalās valsts pakalpojuma līguma izpildē, ir izveidojuši transporta pakalpojumu ar Korsiku sinerģiju, kas iziet ārpus 2002. gada vienošanās ietvariem, un ka CMN un SNCM flotes viena otru papildina. Šādas norādes acīmredzami sniedz pietiekamu Apstrīdētā lēmuma pamatojumu šajā jautājumā.

132 Attiecībā uz apgalvojumu sakarā ar daļu, kas SNCM pieder uzņēmumā CMN, vērtības pieauguma neievērošanu – lai gan, kā izriet no Apstrīdētā lēmuma 174. apsvēruma, ir taisnība, ka šis apgalvojums tika izteikts 2003. gada 4. februāra tikšanās gaitā, ir jāatgādina, ka Komisijai nav pienākuma atbildēt uz visiem tiesiskiem un faktiskiem apgalvojumiem, kas ir sniegti procedūras gaitā. Ir jākonstatē, ka Apstrīdētā lēmuma 348.–354. apsvērumā ietverts pietiekams pamatojums attiecībā uz jautājumu par dalību CMN. Turklāt ir jānorāda, ka prasītāja bija spējīga izprast Komisijas argumentāciju šajā jautājumā, jo no Apstrīdētā lēmuma 256. apsvēruma skaidri izriet, ka saskaņā ar Komisijas viedokli, nosakot SNCM resursu apmēru, nevar ņemt vērā neiegūtu peļņu.

133 Turklāt prasītājas argumenti, kas ir izteikti, lai paskaidrotu Apstrīdētā lēmuma pamatojuma pretrunīgo raksturu šajā jautājumā, faktiski attiecas uz Apstrīdētā lēmuma argumentāciju. Tādējādi šie argumenti ir jānoraida kā tādi, kas šī pamata ietvaros neattiecas uz lietu.

134 No tā izriet, ka prasītājas iebildumi un argumenti, kas attiecas uz summas, kas noteic, ka dalība nav stratēģiska, pamatojumu, ir jānoraida pilnā apmērā.

Secinājumi attiecībā uz pirmo pamatu

135 No visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka pirmais pamats attiecībā uz EKL 253. panta pārkāpumu tiktāl, ciktāl Apstrīdētais lēmums nav pietiekami pamatots, ir jānoraida.

3. Par otro pamatu – apgalvojumu par EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunkta, Regulas Nr. 659/1999 un Pamatnostādņu pārkāpumu tiktāl, ciktāl Apstrīdētajā lēmumā ir faktiskas kļūdas un acīmredzamas kļūdas vērtējumā

136 Ar šo pamatu prasītāja norāda, ka Apstrīdētajā lēmumā ir faktiskas kļūdas un acīmredzamas kļūdas vērtējumā attiecībā uz vienas atbalsta daļas kā kompensācijas par valsts pakalpojumu vērtējumu, SNCM finansiālo grūtību cēloņu analīzi, Pamatnostādņu ievērošanu un Komisijas noteikto nosacījumu nepieciešamību.

Ievada apsvērumi attiecībā uz Pirmās instances tiesas kontroli

137 No pastāvīgās judikatūras izriet, ka, piemērojot EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunktu, Komisijai ir plaša diskrecionārā vara un tās īstenošana ir saistīta ar komplicēta ekonomiskas un sociālas dabas vērtējuma veikšanu Kopienu kontekstā (Tiesas 1987. gada 24. februāra spriedums lietā 310/85 Deufil/Komisija, Recueil, 901. lpp., 18. punkts, un 2004. gada 29. aprīļa spriedums lietā C‑372/97 Itālija/Komisija, Recueil, I‑3679. lpp., 83. punkts).

138 Šai diskrecionārajai varai piemērojamā tiesu kontrole tādējādi aprobežojas ar procedūras un pamatojuma noteikumu izpildes pārbaudi, kā arī izmantoto faktu materiālas precizitātes un tiesību kļūdu, acīmredzamu kļūdu faktu vērtējumā vai pilnvaru nepareizas izmantošanas neesamības kontroli (Tiesas 2003. gada 13. februāra spriedums lietā T‑409/00 Spānija/Komisija, Recueil, I‑1487. lpp., 93. punkts, un iepriekš 137. punktā minētais spriedums lietā Itālija/Komisija, 83. punkts; Pirmās instances tiesas 1997. gada 5. novembra spriedums lietā T‑149/95 Ducros/Komisija, Recueil, II‑2031. lpp., 63. punkts, 1999. gada 6. oktobra spriedumi lietā T‑123/97 Salomon/Komisija, Recueil, II‑2925. lpp., 47. punkts, un lietā T‑110/97 Kneissl Dachstein/Komisija, Recueil, II‑2881. lpp., 46. punkts, un iepriekš 62. punktā minētais spriedums lietā Westdeutsche Landesbank Girozentrale/Komisija, 282. punkts). It īpaši Pirmās instances tiesa nevar aizstāt lēmuma autora ekonomiskos vērtējumus ar saviem vērtējumiem (iepriekš 48. punktā minētais spriedums lietā British Airways u.c./Komisija, 79. punkts).

139 Turklāt atbilstoši judikatūrai Komisijai ir saistoši tās valsts atbalsta kontroles jomā izdotie vispārējie noteikumi un paziņojumi tiktāl, ciktāl tie atbilst Līguma noteikumiem un ir dalībvalstu atzīti (iepriekš 138. punktā minētais spriedums lietā Spānija/Komisija, 95. punkts; Pirmās instances tiesas 2004. gada 8. jūlija spriedums lietā T‑198/01 Technische Glaswerke Ilmenau/Komisija, Krājums, II‑2717. lpp., 149. punkts, un 2004. gada 18. novembra spriedums lietā T‑176/01 Ferriere Nord/Komisija, Krājums, II‑3931. lpp., 134. punkts).

140 No judikatūras izriet, ka, ja Komisija vērtē individuālu atbalstu atbilstoši tās iepriekš pieņemtām pamatnostādnēm, tad nevar uzskatīt, ka tā pārkāpj diskrecionārās varas robežas vai atsakās no tām. No vienas puses, tā saglabā savas tiesības šīs pamatnostādnes atcelt vai grozīt, ja apstākļi to prasa. No otras puses, šīs vadlīnijas attiecas uz noteiktu jomu un to pamatā ir rūpes par Komisijas noteiktas politikas turpināšanu (iepriekš 66. punktā minētais spriedums lietā Vlaamse Gewest/Komisija, 89. punkts).

141 Šajā kontekstā Pirmās instances tiesai ir jāpārbauda, vai prasības, ko Komisija ir uzlikusi pati sev un ietvērusi pamatnostādnēs, ir ievērotas (Pirmās instances tiesas 2002. gada 30. janvāra spriedums lietā T‑35/99 Keller un Keller Meccanica/Komisija, Recueil, II‑261. lpp., 77. punkts, un iepriekš 138. punktā minētais spriedums lietā Ducros/Komisija, 61. un 62. punkts).

142 Turklāt ir jāatgādina, ka, izskatot prasību atcelt tiesību aktu atbilstoši EKL 230. pantam, Kopienu akta likumība ir jāvērtē, pamatojoties uz faktiem un tiesībām, kas ir bijušas spēkā akta pieņemšanas brīdī. It īpaši Komisijas kompleksie vērtējumi ir jāpārbauda, ņemot vērā vienīgi to informāciju, kas ir bijusi tās rīcībā šo vērtējumu veikšanas brīdī (iepriekš 138. punktā minētais spriedums lietā Salomon/Komisija, 48. punkts, un iepriekš 138. punktā minētais spriedums lietā Kneissl Dachstein/Komisija, 47. punkts).

143 Visbeidzot, parasts apgalvojums attiecībā uz to, ka viens vai otrs atbalsta apstiprināšanas nosacījums nav ievērots, nevar apšaubīt pašu apstiprinošā lēmuma likumību. Kopienu akta likumība vispārīgi nevar būt atkarīga nedz no iespējas to apiet, nedz arī no atpakaļejošiem apsvērumiem attiecībā uz tā efektivitātes pakāpi (iepriekš 48. punktā minētais spriedums lietā British Airways u.c./Komisija, 291. punkts, un iepriekš 138. punktā minētais spriedums lietā Salomon/Komisija, 49. punkts).

144 Prasītājas norādīto iebildumu un argumentu pārbaude ir jāveic, ievērojot iepriekš minētos principus.

Par iebildumiem attiecībā uz Apstrīdētā lēmuma argumentāciju

145 Šis pamats tiktāl, ciktāl tas attiecas uz Regulas Nr. 659/1999 pārkāpumu, no paša sākuma ir jānoraida kā neefektīvs. Minēto regulu, ar ko nosaka valsts atbalsta pārbaudes procedūras noteikumus, nevar pārkāpt ar norādītajām Komisijai piedēvētajām faktiskajām kļūdām un acīmredzamajām kļūdām vērtējumā, jo vairāk tāpēc, ka Apstrīdētais lēmums tika pieņemts pēc EKL 88. panta 2. punktā paredzētās formālās izmeklēšanas procedūras sākšanas. Turklāt ir jākonstatē, ka prasītāja nav iesniegusi nekādus pierādījumus tam, ka ar Apstrīdēto lēmumu ir pārkāpta Regula Nr. 659/1999, un nav norādījusi, kuri šīs regulas noteikumi ar minēto lēmumu ir pārkāpti.

146 Tādējādi šis pamats ir jāpārbauda vienīgi tiktāl, ciktāl tas attiecas uz EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunkta un Pamatnostādņu pārkāpumu.

Par vienas atbalsta daļas kā kompensācijas par valsts pakalpojumu vērtējumu

147 Prasītāja apgalvo, ka Komisija ir kļūdaini aprēķinājusi to atbalsta daļu, kas atbilst kompensācijas par valsts pakalpojumu iztrūkumam, jo tā, no vienas puses, ir ņēmusi vērā Liamone vērtības samazināšanu, lai gan šis kuģis nav saistīts ar valsts pakalpojuma saistībām, un, no otras puses, nav ņēmusi vērā flotes, uz ko šādas saistības attiecas, potenciālo vērtības pieaugumu. Turklāt prasītāja norāda uz strauju zaudējumu pieaugumu laikā no 2000. līdz 2001. gadam.

148 Šie iebildumi ir jānoraida kā neefektīvi tiktāl, ciktāl tie ir vērsti uz to, lai noteiktu, ka Apstrīdētajā lēmumā ir veikts kļūdains atbalsta saderīguma ar EKL 86. panta 2. punktu vērtējums, jo Komisija Apstrīdētā lēmuma 260. apsvērumā ir uzskatījusi, ka viss attiecīgais atbalsts 76 miljonu apmērā, ieskaitot daļu, kas atbilst kompensācijas par valsts pakalpojumu iztrūkumam, ir jāvērtē kā pārstrukturēšanas atbalsts.

149 Turpretim šie iebildumi ir jāpārbauda tiktāl, ciktāl ar tām ir apstrīdēta Komisijas veiktā kompensācijas par valsts pakalpojumu iztrūkuma summas noteikšana.

150 Pirmkārt, attiecībā uz Liamone vērtības samazināšanu ir jākonstatē, ka prasītājas iebildums balstās uz kļūdainu Apstrīdētā lēmuma izpratni. Pretēji prasītājas apgalvojumiem Komisija, aprēķinot to atbalsta daļu, kas atbilst kompensācijas par valsts pakalpojumu iztrūkumam, nav ņēmusi vērā dotāciju sakarā ar minēto vērtības samazināšanu, bet, gluži otrādi, kā skaidri izriet no Apstrīdētā lēmuma 257. apsvēruma 11. tabulas, tā šīs dotācijas summu no sava aprēķina ir izslēgusi. Turklāt tiesas sēdē, atbildot uz Pirmās instances tiesas jautājumu, prasītāja noteikti atzina, ka tās Apstrīdētā lēmuma izpratne šajā jautājumā ir kļūdaina.

151 No tā izriet, ka summā 53,48 miljonu EUR apmērā, ko Komisija uzskatīja par atbilstošu nekompensētajām valsts pakalpojuma saistību izmaksām, ko SNCM ir pildījusi attiecībā uz transporta pakalpojumiem ar Korsiku laikā no 1991. līdz 2001. gadam, Liamone vērtības samazināšana nav iekļauta.

152 Otrkārt, attiecībā uz flotes, uz ko attiecas valsts pakalpojuma saistības, potenciālo vērtības pieaugumu, prasītāja konstatē, ka piecu kuģu, uz ko šīs saistības attiecas, pārdošanas vērtība 2001. gada 31. decembrī pārsniedz to neto bilances vērtību par 22,2 miljoniem EUR. Prasītāja uzskata, ka laikā no 1991. līdz 2001. gadam transporta pakalpojumos ar Korsiku ciestie zaudējumi, kas saskaņā ar Komisijas viedokli atbilst kompensācijas par valsts pakalpojumu iztrūkumam, tādējādi ir jāsamazina par šo vērtības pieauguma summu.

153 Šajā sakarā vispirms ir jākonstatē, un tas nav apstrīdēts, ka norādītais slēptais vērtības pieaugums nebija uzrādīts SNCM 2000. un 2001. gada grāmatvedības ekspertu apstiprinātajos grāmatvedības aprēķinos. Kā norāda Komisija un ko prasītāja neapstrīd un ir apstiprinājusi tiesas sēdē, no vispārējo grāmatvedības principu, it īpaši uzmanības principa piemērošanas izriet, ka uzņēmumam principā nav tiesību pārvērtēt savas bilances aktīvu sakarā ar to, ka tā pārdošanas vērtība ir augstāka par grāmatvedības vērtību. Turpretim atbilstoši tam pašam principam uzņēmumam savlaicīgi ir jānorāda vērtības samazināšanās, ja aktīva pārdošanas vērtība ir zemāka par tā grāmatvedības vērtību.

154 Protams, prasītāja citu iebildumu ietvaros izvirza vispārīgus apgalvojumus, ka Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī Komisijas rīcībā esošie provizoriskie aprēķini atšķīrās no ekspertu apstiprinātā galīgā rēķinu stāvokļa, kas kļuvis pieejams pēc minētā lēmuma pieņemšanas. Tomēr ir jākonstatē, ka prasītāja nav iesniegusi nekādus pierādījumus šī apgalvojuma atbalstam un tā nevienā brīdī nav norādījusi, kā provizoriskie aprēķini atšķiras no galīgā pārbaudītā rēķinu stāvokļa.

155 Visbeidzot un galvenokārt, ir jāatzīmē, ka Komisija Apstrīdētā lēmuma 272. apsvērumā norādīja, ka diviem no pieciem kuģiem, kas līdz 2002. gadam bija iesaistīti valsts pakalpojuma izpildē, ir uzlikta hipotēka, bet attiecībā uz trijiem citiem kuģiem sabiedrība nebija atradusi banku, kas būtu gatava tos akceptēt kā hipotekāru garantiju. Šajā sakarā Komisija konstatēja: “Sabiedrības parādu līmenis un tās pašu finansēšanas vājums, kas detalizēti aprakstīts turpmāk un kas ar grūtībām ļauj nodrošināt esošā parāda apkalpošanu, nevar pamudināt banku, kas darbojas kā privāts kreditors un atbilstoši tirgus nosacījumiem, piedāvāt SNCM izmantot papildu kredītu. Šāda kreditora risks, ka SNCM, ņemot vērā tās finanšu resursus, neievēros aizdevumu maksājuma termiņus, ir nozīmīgs. Līdzīgas grūtības neļautu SNCM izmantot iespējamas “lease‑back” operācijas parādu samazināšanai. Komisijas pieredze kuģu vai lidmašīnu atsavināšanas jomā rāda, ka, ja šie aktīvi ir iesaistīti valsts vai reģionālas nozīmes transporta pakalpojumos, tad praksē atsavināšanu veikt ir grūti”. Ir jākonstatē, ka, ja prasītāja šos konstatējumus apstrīd, tad tā šo iebildumu ietvaros nav iesniegusi nekādus konkrētus pierādījumus, kas varētu minētos konstatējumus apšaubīt.

156 Visbeidzot, tiktāl, ciktāl prasītāja apgalvo, ka SNCM būtu jāiegūst norādītā peļņa, lai saņemtu papildu pašu ienākumus un tādējādi samazinātu no valsts pakalpojuma saistību izpildes izrietošos zaudējumus, šis apgalvojums ir jānoraida, jo tas nozīmētu tieši to kuģu pārdošanu, ko SNCM izmanto savām valsts pakalpojuma saistībām.

157 Šajos apstākļos nerodas iespaids, ka Komisija būtu pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, izslēdzot slēpto vērtības pieaugumu attiecībā uz kuģiem, kas ir iesaistīti valsts pakalpojuma saistību izpildē, no kompensācijas par valsts pakalpojumu iztrūkuma aprēķina.

158 Pretēji prasītājas apgalvojumiem tas nerada nekonsekvenci attiecībā uz Lēmumā Nr. 2002/149 izmantoto metodi. Kā izriet no minētā lēmuma 102. apsvēruma, Komisija, lai koriģētu no valsts pakalpojuma saistību izpildes izrietošos zaudējumus, ir ņēmusi vērā vienīgi faktiski iegūto peļņu par trijiem no 1991. līdz 1999. gadam atsavinātajiem kuģiem. No minētā lēmuma turpretim neizriet, ka Komisija būtu ņēmusi vērā citu kuģu, kas nebija faktiski atsavināti, slēpto vērtības pieaugumu. Tādējādi, lai gan lēmumā Nr. 2002/149 Komisija uzskatīja par vajadzīgu koriģēt SNCM peļņas un zaudējumu aprēķinu attiecībā uz transporta pakalpojumiem ar Korsiku, pievienojot tam peļņu, kas bija norādīta nevis ar šiem transporta pakalpojumiem saistītajā, bet gan citā nodalījumā, tad pavisam cita situācija ir šajā lietā, kur prasītāja pārmet Komisijai, ka pēdējā nav koriģējusi SNCM grāmatvedību, ņemot vērā potenciālo grāmatvedībā neiegrāmatoto vērtības pieaugumu.

159 Attiecībā uz prasītājas norādīto apstākli, ka Komisija pārstrukturēšanas izmaksu noteikšanai pretēji iepriekš minētajam ir ņēmusi vērā Liamone vērtības samazināšanu, ir pietiekami konstatēt, ka šāds apstāklis, kā ir norādīts iepriekš, izriet no striktas grāmatvedības noteikumu piemērošanas, ko prasītāja neapstrīd.

160 Treškārt, attiecībā uz norādīto SNCM zaudējumu būtisko pieaugumu laikā no 2000. līdz 2001. gadam ir pietiekami konstatēt, ka šis apstāklis, pat pieņemot, ka tas ir patiess, ne vien neapšauba Apstrīdētā lēmuma 256. apsvērumā veikto konstatējumu, ka SNCM attiecībā uz visiem transporta pakalpojumiem ar Korsiku, kas ir pakļauti valsts pakalpojuma saistībām, laikā no 1991. līdz 2001. gadam pastāvēja būtisks deficīts, bet pat šo konstatējumu apstiprina un tāpēc nevar ietekmēt Apstrīdētā lēmuma analīzi attiecībā uz atbalsta daļu, kas atbilst kompensācijas par valsts pakalpojumu iztrūkumam.

161 Tādējādi prasītājas iebildumi un argumenti, kas attiecas uz kompensācijas par valsts pakalpojumu iztrūkuma noteikšanu, ir jānoraida pilnā apmērā.

Par iemeslu, kas ir noveduši pie SNCM finanšu grūtībām, analīzi

162 Prasītāja būtībā apgalvo, ka SNCM grūtības izriet nevis no ierobežojumiem, ko uzliek valsts pakalpojuma saistības, bet no pieprasījumu pārsniedzošā piedāvājuma, kas izriet no pārmērīgo uz jauniem kuģiem vērsto investīciju politikas.

163 Šajā sakarā vispirms jāatgādina, ka Pamatnostādņu 33. punkts nosaka: “pārstrukturēšanas plāns apraksta apstākļus, kuri ir izraisījuši uzņēmuma grūtības, kas ļauj novērtēt, vai piedāvātie pasākumi ir piemēroti”.

164 Kā pamatoti norāda Komisija, no tā izriet, ka SNCM grūtību iemeslu analīze, kas ir veikta Apstrīdētā lēmuma 263.–281. apsvērumā un kas it īpaši attiecas uz SNCM kuģu iegādes politiku, atalgojuma maksājumu apmēru, starpproduktu iepirkumu apmēru un valsts pakalpojuma ierobežojumu apmēru, ir vajadzīga nevis kā tāda, bet vienīgi nolūkā pārbaudīt šo grūtību novēršanai un attiecīgi uzņēmuma dzīvotspējas atjaunošanai piedāvāto pasākumu piemērotību.

165 No tā izriet, ka šajā gadījumā, pamatojoties uz prasītājas norādīto iebildumu, kas attiecas uz SNCM pieprasījumu, kurš pārsniedz piedāvājumu, Apstrīdētā lēmuma nepilnību var noteikt tikai tad, ja tas pierāda Apstrīdētajā lēmumā paredzēto pasākumu nepiemērotību Komisijas attiecībā uz šo jautājumu pastāvošo šaubu novēršanai.

166 Šajā sakarā ir jāatzīmē, ka Komisija, Apstrīdētā lēmuma 333. apsvērumā norādot, ka “pārstrukturēšanas plānā paredzētajai flotes samazināšanai jābūt [..] sabalansētai ar SNCM iepriekšējos gados īstenoto kuģu iegādes politiku”, Apstrīdētā lēmuma 336.–339. apsvērumā noteica, ka, nekonstatējot SNCM pieprasījumu pārsniedzoša piedāvājuma esamību un nenosakot tā apmēru, bez pārstrukturēšanas plānā norādītajām četru kuģu atsavināšanas saistībām, kas norādītas 97.–101. un 315. apsvērumā, būtu jāuzliek SNCM trīs papildu nosacījumi, lai samazinātu tās kapacitāti – tas ir, SNCM grupas flotes ierobežošana ar faktisko kuģu skaitu pēc četru kuģu atsavināšanas, aizliegums SNCM noteiktā laika posmā veikt savas flotes atjaunošanu, un braucienu skaita gada laikā dažādos kuģniecības maršrutos uz Korsiku ierobežojums. Atbilstoši Pamatnostādņu 35. un 36. punktam šie nosacījumi atspoguļo Apstrīdētā lēmuma 311.–317. punktā norādītās Komisijas rūpes samazināt atbalsta negatīvās sekas attiecībā uz konkurentiem, ierobežojot SNCM darbību tās vēsturiskajā tirgū, tas ir, satiksmē ar Korsiku.

167 Ir jākonstatē, ka, lai gan prasītāja ar šo iebildumu apgalvo, ka SNCM piedāvājums pārsniedz pieprasījumu, tā tomēr nepaskaidro, kādēļ Francijas iestāžu saistības attiecībā uz četru kuģu atsavināšanu un minētie Komisijas uzliktie papildu nosacījumi neesot derīgi, lai atbilstoši samazinātu norādīto pārmērīgo kapacitāti.

168 Šajos apstākļos ir jāsecina, ka prasītājas iebildumi šajā jautājumā nav efektīvi.

169 Katrā ziņā rodas iespaids, ka šie iebildumi nav pamatoti.

170 Pirmkārt, apgalvojums, ka Komisija Apstrīdētā lēmuma 271. apsvērumā konstatējusi, ka SNCM pēdējos gados nav veikusi īpaši pārmērīgas investīcijas savas flotes atjaunošanā, pamatojoties nevis uz SNCM piedāvātās kapacitātes attīstību piedāvāto vietu ziņā, bet gan uz kuģu neto pamatlīdzekļu attīstību, ir jānoraida.

171 Veicot kuģu neto pamatlīdzekļu attīstības pārbaudi, Komisija vēlējās noskaidrot nevis, vai SNCM piedāvājums pārsniedz pieprasījumu, bet gan, kā tas noteikti izriet no Apstrīdētā lēmuma 270. apsvēruma un lēmuma sākt procedūru III 2. punkta, uzņēmuma pirkumu lēmumu racionalitāti, lai pārliecinātos, ka pagātnes zaudējumi izriet vienīgi no valsts pakalpojuma saistību apmēra laikā no 1991. līdz 2001. gadam. Tātad pēc SNCM kuģu neto pamatlīdzekļu attīstības pārbaudes un konstatācijas, ka SNCM nav veikusi īpaši pārmērīgas investīcijas, Komisija Apstrīdētā lēmuma 272. apsvērumā veica SNCM parādu pārbaudi, kas izriet no attiecīgo kuģu pirkuma.

172 No minētā izriet, ka prasītājas iebildumi balstās uz kļūdainu Apstrīdētā lēmuma izpratni.

173 Neatkarīgi no minētā ir jākonstatē, ka prasītājas norādītie dati attiecībā uz kuģu kapacitātes attīstību pieejamo vietu ziņā ir pretrunā ar tās aizstāvēto viedokli, jo no tiem skaidri izriet, ko prasītāja turklāt neapstrīd, ka, ņemot vērā četru kuģu pārdošanu pēc to atjaunošanas un trīs jaunu kuģu pirkumus, šī kapacitāte ir samazinājusies. Šajā sakarā replikā norādītais apgalvojums, ka trīs jauno kuģu vidējā kapacitāte vietu ziņā pēc prasītājas viedokļa pārsniedz agrākās flotes kapacitāti, ir jānoraida kā tāds, kas neattiecas uz lietu, jo norādītā vidējā kapacitāte ir pilnībā teorētiska kategorija, kas nekādā ziņa neatbilst SNCM kuģu piedāvātajai reālajai kapacitātei.

174 Attiecībā uz apgalvojumu, ka vietu skaita samazināšana nav proporcionāla SNCM piedāvāto transportēšanas pakalpojumu samazinājumam un bija veicama obligāti, vēl jo vairāk ņemot vērā norādīto SNCM apgrozījuma samazināšanos, valsts pakalpojuma saistību apjoma samazināšanos un prasītājas veikto braucienu skaita palielināšanos, ir jāatgādina, ka tas nav efektīvs, jo tieši šo argumentu dēļ Komisija, nekonstatējot SNCM pieprasījumu pārsniedzošā piedāvājuma esamību un neizsakot to skaitļos, uzskatīja par vajadzīgu samazināt SNCM piedāvāto kapacitāti, nosakot dažādus nosacījumus. Ir atkārtoti jākonstatē, ka, lai gan prasītāja pārmet Komisijai, ka pēdējā nav konstatējusi, ka SNCM piedāvājums pārsniedz pieprasījumu, tā tomēr neapstrīd aizsardzības līdzekļus, ko Komisija piemēro kā kompensācijas pasākumus par labu konkurentiem.

175 Katrā ziņā prasītāja nevar uzskatīt, ka tā ir pierādījusi, ka SNCM piedāvājums pārsniedz pieprasījumu, norādot uz apstākli, ka kuģis Pascal Paoli, kas darbojas maršrutā no Marseļas uz Bastiju, piedāvā vietu skaitu, kas pārsniedz vietu skaitu, kādu paredz 2002. gada vienošanās. No minētās vienošanās I pielikuma skaidri izriet, ka tā paredz minimālu vietu skaitu, lai nodrošinātu minimālu vai “bāzes” pakalpojumu. Turkl