ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
23

2017. gada 24. februāra atbildē uz Vispārējās tiesas lūgumu iesniegt, pirmkārt, dokumentus, pamatojoties uz kuriem tā varēja rīkoties iecēlējinstitūcijas statusā, un, otrkārt, dokumentus, pamatojoties uz kuriem konkrētus īstenošanas uzdevumus Komisija bija uzticējusi OIL, Parlaments paskaidro, ka no Prezidija 2014. gada 13. janvāra lēmuma par iecēlējinstitūcijas un institūcijas, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus (turpmāk tekstā – “IPNDL”), pielikuma X punkta izriet, ka neatkarīgi no skartā jautājuma Parlamenta iestādēm ir iecēlējinstitūcijas kompetence attiecībā uz Parlamenta personāla iesniegtajām sūdzībām. OIL strīdu gadījumā Parlaments neesot deleģējis savas no Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkta izrietošās iecēlējinstitūcijas pilnvaras nedz Komisijai, nedz OIL, un tādējādi izskatīt šajā jautājumā saņemtās sūdzības joprojām esot tā kompetencē.
69

Prasītāja min arī 2013. gada 5. un 6. oktobra nedēļas nogali, kuras laikā viņa piedalījās vienas no savām draudzenēm laulību svinībās. Šajā nedēļas nogalē M. esot zvanījusi prasītājai vairākkārt. Šīs tālruņa sarunas bija dzirdamas skaļrunī konkrēti tad, kad viņa vadīja savu transportlīdzekli, klātesot trešajām personām, kuras piekrita sniegt savas rakstveida liecības. Saskaņā ar šīm liecībām M. izteicieni attiecībā uz prasītāju esot bijuši šādi: “Tu esi tāda stulbene! Tu esi prom katru nedēļas nogali te viena iemesla dēļ, te atkal kāda cita iemesla dēļ, tev ir pilnīgi vienalga, tu domā tikai par nodarbošanos ar seksu” (“Sei solo una stronza! Tutti i weekend sei via, per un motivo o per l’altro non te ne frega un cazzo, pensi solo a scopare”); “Tu esi stulba! Tu nekad neesi šeit nedēļas nogalē, tu esi tik aprobežota, un tev viss ir vienalga, tu domā tikai par nodarbošanos ar seksu” (“Sei una stronza! Non ci sei mai il weekend, meschina e menefreghista, pensi solo a scopare”); “Viss, kas tev būtu jādara – tev ir jāatvainojas, slinkā staigule, tu domā tikai par nodarbošanos ar seksu” (“Dovresti solo chiedermi scuza menefreghista del cazzo, pensi solo a scopare”); “Tev neveicas, runa ir par problēmu ar galvu; ja tu to nespēj, tad tu to nespēj [..], idiote” (“purtroppo e’una questione di neuroni; se non ce la fai non ce la fai [..] idiota”); “tu tiešām esi idiote; bet kā tu vari nesaprast [..] muļķe”; (“sei proprio una cretina; ma come si fa a non capire [..] stupida”); “tu esi tāda stulbene [..], jūs visi esat nejēgas, kā man izdarīt tā, lai man apkārt nebūtu tikai nejēgas” (“testa di cazzo che non sei altro [..] siete tutti degli imbecilli, come facio io a trovare solo imbecili”).
23

Turklāt, atbilstoši prasītāja paustajam, nevarot automātiski tikt uzskatīts, ka 42 mēnešu darba stāžs ir atbilstīgāks par 36 mēnešu darba stāžu Komisijā. Šis nosacījums, to aplūkojot izolēti, neesot pietiekams, lai iecēlējinstitūcija varētu izvērtēt darbinieka profesionālo pieredzi un tā spējas pildīt ieņemamā amata pienākumus, jo ar to netiekot ņemti vērā citi nosacījumi, – piemēram, iepriekšēja līguma pagarināšana, – no kuriem izriet minētā pieredze un spējas.
40

Turklāt, lai gan konfliktējošie apzīmējumi ir sakritīgi tādā ziņā, ka tajos ir sākuma elements “uro”, no pastāvīgās judikatūras izriet, ka divu preču zīmju līdzības vērtējums nevar tikt veikts, ņemot vērā tikai kādu vienu kombinēta apzīmējuma sastāvdaļu un salīdzinot to ar otru apzīmējumu. Tieši pretēji, salīdzinājums ir jāveic, attiecīgo apzīmējumu izvērtējumā katru no tiem aplūkojot kopumā, kas neizslēdz, ka zināmos apstākļos kopiespaidā var dominēt viena vai vairākas to sastāvdaļas (skat. spriedumu, 2007. gada 12. jūnijs, ITSB/Shaker, C‑334/05 P, EU:C:2007:333, 41. punkts un tajā minētā judikatūra).
60

Šajā sakarā ir svarīgi konstatēt, ka nedz no Prezidija lēmuma, nedz no lietas dalībnieku rakstveida apsvērumiem neizriet, ka prasītāja paustais komentārs Parlamenta 2017. gada 1. marta plenārsēdē jebkādi būtu traucējis šo sēdi reglamenta 166. panta 1. punkta pirmās daļas izpratnē. Šajā sakarā, kā tas izriet no Vispārējai tiesai sniegtajām atbildēm, vienīgi deputāte, kurai viņš bija uzdevis jautājumu, paceļot zilo kartīti, tūlīt reaģēja uz prasītāja komentāru. Viņa savu sašutumu pauda šādi: “Deputāta kungs, jūsuprāt un saskaņā ar jūsu teorijām, man pat nav tiesību būt šeit kā deputātei; es apzinos, ka tas jūs sāpina, es zinu, ka jums nepavisam nepatīk, ka mūsdienās sievietēm ir tiesības pārstāvēt pilsoņus ar tādiem pat nosacījumiem un tiesībām kā jums. Es esmu sieviete un es aizstāvu sieviešu tiesības no tādiem vīriešiem kā jūs”. Tomēr šī reakcija neļauj atzīt nopietnu 2017. gada 1. marta plenārsēdes darba traucējumu vai Parlamenta darba būtisku traucējumu. Starp citu, šāds vērtējums neizriet no Prezidija lēmuma, kura tiesiskumu – kā prasīts Vispārējā tiesā celtajā prasībā – šī tiesa pārbauda.
28

Turklāt ir jānorāda, ka lietā, kas bija pamatā 2011. gada 24. marta spriedumam Ferrero/ITSB (C‑552/09 P, EU:C:2011:177), atteikšanās no strīdus preču zīmes pati par sevi nevarēja būt pamats, lai prasītājas iesniegtajai apelācijas sūdzībai vispār zustu priekšmets, un prasītāja saglabāja interesi panākt gan pārsūdzētā sprieduma, gan apstrīdētā lēmuma atcelšanu, ņemot vērā, ka atteikšanās [no preču zīmes] un pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu nerada vienas un tās pašas sekas. Faktiski, ja Eiropas Savienības preču zīme, no kuras notikusi atteikšanās, izbeidz radīt sekas vienīgi no šīs atteikšanās reģistrācijas brīža, tad attiecībā uz Eiropas Savienības preču zīmi, kas atzīta par spēkā neesošu, tiks uzskatīts, ka tā jau no paša sākuma nav radījusi nekādas sekas atbilstoši Padomes Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (1993. gada 20. decembris) (OV 1994, L 11, 1. lpp.) 54. panta 2. punktam (tagad Regulas Nr. 207/2009 55. panta 2. punkts, kas kļuvis par Regulas 2017/1001 62. panta 2. punktu). Tāpēc prasītāja varēja gūt labumu no apelācijas sūdzības (spriedums, 2011. gada 24. marts, Storck/ITSB, C‑552/09 P, EU:C:2011:177, 42.–44. punkts).
50

Tas pats attiecas uz prasītājas norādīto apstākli, ka Itālijā ir tikušas reģistrētas vairākas preču zīmes, kuras ietver vārdisko elementu “mafia”. Proti, Eiropas Savienības preču zīmju sistēma ir autonoma sistēma, ko veido tai raksturīgo normu un mērķu kopums, jo tās piemērošana nav atkarīga ne no vienas valsts sistēmas. Līdz ar to tas, vai apzīmējums ir reģistrējams kā Eiropas Savienības preču zīme, ir jāizvērtē vienīgi uz atbilstoša tiesiskā regulējuma pamata. Tātad EUIPO un attiecīgā gadījumā Savienības tiesai nav saistoši dalībvalstīs pieņemtie lēmumi, pat ja tās tos var ņemt vērā un pat ja šie lēmumi ir tikuši pieņemti, pamatojoties uz valsts tiesību aktiem, kuri saskaņoti Savienības līmenī (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2013. gada 14. novembris, FICKEN LIQUORS, T‑54/13, nav publicēts, EU:T:2013:593, 46. punkts, un 2015. gada 15. jūlijs, Australian Gold/ITSB – Effect Management & Holding (HOT), T‑611/13, EU:T:2015:492, 60. punkts un tajā minētā judikatūra, un 2017. gada 27. jūnijs, Jiménez Gasalla/EUIPO (B2B SOLUTIONS), T‑685/16, nav publicēts, EU:T:2017:438, 41. punkts un tajā minētā judikatūra). No tā izriet, ka ne EUIPO, ne Savienības tiesai nav saistoši tādi valsts lēmumi attiecībā uz [preču zīmju] reģistrāciju, uz kuriem atsaucas prasītāja, un līdz ar to tie nav jāizvērtē (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2015. gada 12. februāris, Compagnie des montres Longines, Francillon/ITSB – Cheng (B), T‑505/12, EU:T:2015:95, 86. punkts un tajā minētā judikatūra, un 2017. gada 27. jūnijs, B2B SOLUTIONS, T‑685/16, nav publicēts, EU:T:2017:438, 41. punkts un tajā minētā judikatūra).
2)

EVA izmaksā TO summu vismaz vienas mēnešalgas apmērā par uzteikuma termiņu un summu, kas atbilst trešdaļai viņa pamatalgas par katru nostrādāto pārbaudes laika mēnesi, no šīm summām atskaitot atlaišanas pabalstu, ko TO jau ir saņēmis.
3)

Turbo‑K International Ltd un Turbo‑K Ltd sedz katra savus, kā arī katra atlīdzina pusi no Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumiem.
Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2019. gada 21. marta spriedums –

Pan/EUIPO – Entertainment One UK (“TOBBIA”)

(lieta T‑777/17)

Eiropas Savienības preču zīme – Spēkā neesamības atzīšanas process – Eiropas Savienības grafiska preču zīme “TOBBIA” – Agrāka Eiropas Savienības grafiska preču zīme “Peppa Pig” – Relatīvs atteikuma pamats – Sajaukšanas iespēja – Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts (tagad Regulas (ES) Nr. 2017/1001 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 60. panta 1. punkta a) apakšpunkts)

1. Eiropas Savienības preču zīme – Apelācijas process – Apelācijas sūdzība par Biroja Iebildumu nodaļas lēmumu – Pārbaude, ko veic apelācijas padome – Apjoms – Fakti un pierādījumi, kas nav iesniegti iebildumu pamatojumam tam noteiktajā termiņā – Ņemšana vērā – Apelācijas padomes rīcības brīvība (Padomes Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punkts) (skat. 21.–23. punktu)

2. Eiropas Savienības preču zīme – Procesa noteikumi – Lēmumu pamatojums – Regulas Nr. 207/2009 75. panta pirmais teikums – Piemērojamība, kas ir identiska LESD 296. panta piemērojamībai (LESD 296. pants; Padomes Regulas Nr. 207/2009 75. panta 1. teikums) (skat. 27.–32. punktu)

3. Eiropas Savienības preču zīme – Apelācijas process – Apelācijas sūdzība Apelācijas padomēs – Apelācijas padomju kompetence – Jauna un pilnīga izvērtēšana pēc būtības (Padomes Regulas Nr. 207/2009 64. panta 1. punkts) (skat. 33. punktu)

4. Eiropas Savienības preču zīme – Atteikšanās, atcelšana un spēkā neesamība – Relatīvi spēkā neesamības pamati – Agrākas identiskas vai līdzīgas preču zīmes, kas reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, pastāvēšana – Sajaukšanas ar agrāku preču zīmi iespēja – Vērtēšanas kritēriji (Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts) (skat. 37., 38., 41., 56. punktu)

5. Eiropas Savienības preču zīme – Atteikšanās, atcelšana un spēkā neesamība – Relatīvi spēkā neesamības pamati – Agrākas identiskas vai līdzīgas preču zīmes, kas reģistrēta attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem, pastāvēšana – Sajaukšanas ar agrāku preču zīmi iespēja – Grafiskas preču zīmes “TOBBIA” un “Peppa Pig” (Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 53. panta 1. punkta a) apakšpunkts) (skat. 57.–60. punktu)

Priekšmets

Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2017. gada 14. septembra lēmumu lietā R 1776/2016‑1 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp Entertainment One UK un Astley Baker Davies, no vienas puses, un Xianhao Pan, no otras puses.

Rezolutīvā daļa

1) Prasību noraidīt.
Jēdzieni “reputācija” un “augsta atšķirtspēja” ir cieši saistīti. Agrākās preču zīmes reputācija varētu veicināt tās augstu atšķirtspēju un līdz ar to palielināt sajaukšanas risku starp šo un reģistrācijai pieteikto preču zīmi. No judikatūras izriet, ka starp preču zīmes reputāciju un tās augstu atšķirtspēju pastāv drīzāk atšķirība pakāpē, nevis raksturā. Proti, no vienas puses, lai pieņemtu, ka atšķirtspēja ir augstāka par parasto tāpēc, ka preču zīme tirgū sabiedrībai ir pazīstama, ir noteikti nepieciešams, lai šī preču zīme būtu pazīstama vismaz ievērojamai daļai no konkrētās sabiedrības daļas, un tai nav obligāti jābūt reputācijai Regulas Nr. 207/2009 par Eiropas Savienības preču zīmi 8. panta 5. punkta izpratnē. No otras puses, faktori, kuriem ir nozīme, lai novērtētu preču zīmes augstas atšķirtspējas iegūšanu izmantošanas rezultātā, ir tie paši faktori, kuriem ir nozīme, izvērtējot reputāciju, proti, tostarp preču zīmes tirgus daļa, šīs preču zīmes izmantošanas intensitāte, ģeogrāfiskais apjoms un ilgums, kā arī uzņēmuma šīs preču zīmes popularizēšanai veikto ieguldījumu apjoms. No minētā izriet, ka Apelācijas padome, izvērtējot, vai agrākajai preču zīmei ir augsta atšķirtspēja, var balstīties uz elementiem, kurus šīs preču zīmes īpašnieks, ir izvirzījis, lai pierādītu tās reputāciju.

(skat. 39.–41. punktu)
Jo īpaši, minerālūdens un dzērienu vidusmēra patērētājam Savienībā nav augsta līmeņa specializācijas ģeogrāfijā vai tūrismā. Apelācijas padome, nepamatoti fokusējoties uz ārvalstu tūristiem, it īpaši grieķiem un rumāņiem, kas apmeklē Bulgāriju vai Devinu, nav ņēmusi vērā visu konkrēto sabiedrības daļu, kuru veido Savienības, tostarp Grieķijas un Rumānijas, vidusmēra patērētāji, taču ir kļūdaini fokusējusies uz konkrētās sabiedrības daļas minimālu vai niecīgu daļu, proti, ārvalstu tūristiem, kas apmeklē Bulgāriju vai Devinu, kas katrā ziņā ir nenozīmīga un šai sakarā nevar būt pietiekami reprezentatīva judikatūras izpratnē. Tādējādi Apelācijas padome ir piemērojusi nepareizu testu, kas ir izraisījis to, ka ir veikts kļūdains faktu vērtējums par to, kā konkrētā sabiedrības daļa uztver vārdu “devin”.

Grafiskā preču zīme “DEVIN” nav aprakstoša attiecībā uz ģeogrāfisko izcelsmi no Bulgārijas kaimiņvalstu, proti, Grieķijas un Rumānijas, ne arī no visu citu Savienības dalībvalstu, izņemot vienīgi Bulgāriju, vidusmēra patērētāju skatpunkta.

Regulas Nr. 207/2009 par Eiropas Savienības preču zīmi 12. pants ir vērsts uz to, lai samierinātu preču zīmes tiesību aizsardzības fundamentālās intereses ar brīvas preču aprites, kā arī pakalpojumu sniegšanas brīvības iekšējā tirgū interesēm, to veicot tādā veidā, lai preču zīmes tiesības var pildīt savu būtiskā elementa funkciju netraucētas konkurences sistēmā, kuru paredz ieviest un uzturēt LESD. Konkrētāk, šīs regulas Nr. 207/2009 12. panta b) punkts ir vērsts uz to, lai visiem tirgus dalībniekiem saglabātu iespēju izmantot aprakstošas norādes. Tādēļ šī tiesību norma ir pieejamības prasības izpausme. Tomēr pieejamības prasība nekādā veidā nevar veidot autonomu preču zīmes iedarbības ierobežojumu papildus tiem, kas ir tieši paredzēti šajā pantā. Tādējādi, lai gan 12. panta b) punkts nepiešķir trešajām personām tiesības izmantot šādu nosaukumu kā preču zīmi, tas tomēr nodrošina, ka tās to var izmantot aprakstošā veidā, t.i., kā norādi par ģeogrāfisko izcelsmi, ar nosacījumu, ka izmantošana notiek saskaņā ar godīgu rūpniecisko vai komercdarījumu praksi.

(skat. 76.–78. punktu)
Rūpības pienākums it īpaši ietver to, ka, tiešajam priekšniekam lemjot par ierēdņa situāciju, jāņem vērā visi faktori, kas var ietekmēt tā lēmumu, un, to darot, jāņem vērā ne tikai dienesta, bet arī attiecīgā ierēdņa intereses. Turklāt administrācijai var būt pienākums uzņemties pastiprinātas saistības, pildot rūpības pienākumu, ja ir izpildīti konkrēti nosacījumi, kas tostarp ir saistīti ar attiecīgās personas īpašas neaizsargātības situāciju.

Rūpības pienākums principā neuzliek administrācijai plašu pozitīvu pienākumu palīdzēt Savienības ierēdņiem vai darbiniekiem. It īpaši nevar pamatoti sagaidīt, lai rūpīga administrācija, kas izskata daudzus apgādājamu bērnu pabalsta pieteikumus, uzņemtos iniciatīvu palīdzēt visiem attiecīgajiem pieteikuma iesniedzējiem un konsultēt viņus par iespējamām darbībām, kuras tiem būtu jāveic, lai saņemtu šādus pabalstus.

Turklāt ir arī jānorāda, ka parasti rūpīgam ierēdnim ir jāzina Civildienesta noteikumi un it īpaši normas, kas reglamentē viņa atalgojumu, tostarp normas par ģimenes pabalstiem. Pienācīgo rūpību, kas tiek gaidīta no ierēdņa vai darbinieka, izvērtē, ņemot vērā viņa izglītību, pakāpi un profesionālo pieredzi.

(skat. 103., 105., –107. punktu)
Saskaņā ar judikatūru, veicot sajaukšanas iespējas visaptverošu vērtējumu, ir jāņem vērā samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs attiecīgās preču kategorijas vidusmēra patērētājs. Ir jāņem vērā arī tas, ka vidusmēra patērētāja uzmanības līmenis var mainīties atkarībā no attiecīgo preču vai pakalpojumu kategorijas.

Vispirms ir jāatgādina, ka, ja attiecīgās preces ir zāles vai farmaceitiskie produkti, konkrēto sabiedrības daļu veido, pirmkārt, medicīnas profesionāļi un, otrkārt, pacienti kā šo preču galapatērētāji.

Turpinājumā no judikatūras izriet, ka, pirmkārt, medicīnas profesionāļiem, izrakstot zāles, ir augsts uzmanības līmenis. Otrkārt, no tā izriet, ka saistībā ar galapatērētājiem gadījumos, kad farmaceitiskie produkti tiek pārdoti bez receptes, ir jāpieņem, ka šie produkti interesē patērētājus, kuri ir uzskatāmi par samērā informētiem, uzmanīgiem un apdomīgiem, jo šie produkti ietekmē viņu veselības stāvokli un šie patērētāji mazāk var sajaukt dažādas šo produktu kategorijas. Turklāt pat gadījumā, ja ārsta recepte būtu obligāta, patērētājiem var būt augsts uzmanības līmenis attiecīgo produktu parakstīšanas gadījumā, jo šie ir farmaceitiskie produkti. Tādējādi zāles, kas izsniegtas ar vai bez ārsta receptes, var tikt uzskatītas par tādām, attiecībā uz kurām tiek pievērsta augstāka uzmanības pakāpe no samērā informētu, uzmanīgu un apdomīgu patērētāju puses.

No šīs pašas judikatūras izriet, ka šie apsvērumi ir piemērojami arī tad, kad attiecīgie farmaceitiskie produkti ir paredzēti vieglu slimību vai traucējumu ārstēšanai.

Tāpat tas ir saistībā ar diētiskiem izstrādājumiem kopumā, kā arī uztura bagātinātājiem, kuri nav zāles šaurā nozīmē, taču tomēr ir preces, kas ietilpst veselības jomā un kopumā ir paredzētas, lai uzlabotu veselības stāvokli, un kas var tikt uzskatītas par tādām, kurām tiek pievērsta augstāka uzmanības pakāpe no samērā informētu, uzmanīgu un apdomīgu patērētāju puses.

(skat. 21., 25.–28. punktu)
Vispārējās tiesas (pirmā palāta) 2018. gada 13. novembra spriedums –

Polija/Komisija

(lieta T‑241/17)

ELGF un ELFLA – No finansējuma izslēgti izdevumi – Īstenošanas regula (ES) Nr. 585/2011 – Pagaidu atbalsta izņēmuma pasākumi augļu un dārzeņu nozarei enterohemorāģiskās Escherichia coli (E. Coli) baktērijas izraisītās nāvējošās epidēmijas dēļ – Ražas nenovākšanas darbības – Ražotājiem, kas veikuši šādas darbības, izmaksātās kompensācijas apmērs – Polijas izdevumi – Pienākums norādīt pamatojumu

1. Lauksaimniecība – Tirgu kopīgā organizācija – Augļi un dārzeņi – Pagaidu atbalsta izņēmuma pasākumi enterohemorāģiskās Escherichia coli (E. Coli) baktērijas izraisītās nāvējošās epidēmijas dēļ – Kompensācija ražotājiem, kas veikuši ražas nenovākšanas darbības – Aprēķināšana – Noteikšana, pamatojoties uz ražas zudumu, kas attiecas uz laikposmu no 2011. gada 26. maija līdz 2011. gada 30. jūnijam (Padomes Regulas Nr. 1234/2007 191. pants; Komisijas Regulas Nr. 1580/2007 85. panta 1. punkts, Regulas Nr. 543/2011 84. panta 1. punkts un Regulas Nr. 585.2011 1. panta 1. punkts) (skat. 58., 59., 67., 68., 75. punktu)

2. Eiropas Savienības tiesības – Interpretācija – Teksti dažādās valodās – Dažādu valodu versiju atšķirības – Attiecīgā tiesiskā regulējuma vispārējās sistēmas un mērķa vērā ņemšana (skat. 60., 63. punktu)

3. Lauksaimniecība – ELGV un ELFLA finansējums – Principi – Izdevumu atbilstība Savienības tiesību normām – Šaura interpretācija – Nepieciešamība nodrošināt vienlīdzīgu attieksmi pret saimnieciskās darbības subjektiem (Komisijas Regula Nr. 585/2011) (skat. 64. punktu)

4. Iestāžu akti – Pamatojums – Pienākums – Apjoms – Pienākuma norādīt pamatojumu novērtējums atkarībā no lietas apstākļiem (LESD 296. panta 2. daļa) (skat. 84. punktu)

5. Prasība atcelt tiesību aktu – Pamati – Pamatojuma trūkums vai tā nepietiekamība – Pamats, kurš atšķiras no pamata par tiesiskumu pēc būtības (LESD 263. un 296. pants) (skat. 86. punktu)

Priekšmets

Prasība, kas ir pamatota ar LESD 263. pantu un kuru tiek lūgts atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2017/264 (2017. gada 14. februāris), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV 2017, L 39, 12. lpp.), ciktāl ar to no Eiropas Savienības finansējuma ir izslēgta summa 4438056,66 EUR apmērā, kurus bija veikusi Polijas Republikas akreditētā maksājumu aģentūra.

Rezolutīvā daļa

1) Prasību noraidīt.
Ja prasību atcelt tiesību aktu neprivileģēti prasītāji ceļ attiecībā uz aktu, kura adresāti tie nav, gan prasība, saskaņā ar kuru apstrīdētā pasākuma saistošajām tiesiskajām sekām ir jāvar ietekmēt prasītāja intereses, būtiski grozot tā tiesisko stāvokli, gan nosacījums, ka fiziskai vai juridiskai personai ir jābūt tieši skartai ar aktu, par ko ir celta prasība, kā paredzēts LESD 263. panta ceturtajā daļā, nozīmē, ka apstrīdētajam aktam ir tieši jāietekmē prasītāju tiesiskais stāvoklis.

Kā nepieņemama ir jānoraida tāda prasība, ko dalībvalsts valstspiederīgie ir cēluši attiecībā pret lēmumu, kuru Padome ir pieņēmusi, pamatojoties uz LES 50. panta 2. punkta trešo teikumu, kas lasīts kopsakarā ar LESD 218. panta 3. punktu, un ar kuru Komisijai ir atļauts sākt sarunas ar šo dalībvalstu, lai noslēgtu līgumu par kārtību, kādā šī dalībvalsts izstājas no Savienības un Euratom. Proti, šāds lēmums neietekmē prasītāju tiesības, kuriem ir tādas pašas tiesības gan pirms, gan pēc šā lēmuma. Runājot par attiecīgās dalībvalsts pilsoņu tiesībām ES 27, sākot no izstāšanās datuma, apstrīdētais lēmums ir tikai galīgo līgumu sagatavojošs akts, kura noslēgšana ir tikai eventuāla un par ko Padomei vēlāk būs jāpieņem lēmums ar kvalificētu balsu vairākumu pēc Eiropas Parlamenta piekrišanas saņemšanas. Apstrīdētā lēmuma iespējama atcelšana neietekmēs attiecīgās dalībvalsts pilsoņu, it īpaši to, kuri, tāpat kā prasītāji, dzīvo citā Savienības dalībvalstī un kuriem nav bijušas tiesības balsot referendumā par šīs dalībvalsts palikšanu Savienībā un šīs valsts vispārējās vēlēšanās. Tā sekas nav nedz paziņojuma par nodomu izstāties atcelšana, nedz LES 50. panta 3. punktā paredzētā divu gadu termiņa apturēšana. Prasītāju tiesības paliek nemainīgas.

Šajā ziņā, lai gan ir taisnība, ka prasītāju tiesiskais stāvoklis, it īpaši attiecībā uz viņu Savienības pilsoņu statusu var tikt ietekmēts attiecīgajai dalībvalstij izstājoties, gan ja tiek, gan ja netiek noslēgts izstāšanās līgums, šī viņu tiesību iespējamā ietekmēšana, kuras saturs un tvērums turklāt pašlaik nevar tikt novērtēts neizriet no apstrīdētā lēmuma. It īpaši, apstāklis, ka Padome kļūdaini neesot izmantojusi LESD 218. panta 11. punktā paredzēto iespēju saņemt Tiesas atzinumu par plānotā nolīguma saderīgumu ar Līgumiem vai neesot ievērojusi lojālas sadarbības principu, nevar nozīmēt to, ka tiek izslēgti LESD 263. pantā skaidri paredzētie pieņemamības nosacījumi.

(skat. 31., 33., 35., 45.–47., 69., 78. punktu)
1)

Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas otrās padomes 2017. gada 20. janvāra lēmumu lietā R 1081/2016‑2 daļā, kurā ar to ir noraidīta prasītājas apelācijas sūdzība par Anulēšanas nodaļas lēmumu noraidīt pieteikumu par Eiropas Savienības vārdiskas preču zīmes “FUNNY BANDS” spēkā neesamības atzīšanu attiecībā uz “cēlmetāliem un to sakausējumiem, no cēlmetāliem izgatavotiem vai ar tiem pārklātiem izstrādājumiem, kas nav ietverti citās klasēs; juvelierizstrādājumiem, bižutēriju; laulību gredzeniem [bižutērija]; gredzeniem [bižutērija]; aprocēm [bižutērija]; kaklarotām [bižutērija]; atslēgu piekariņiem”, kas ietverti 14. klasē, “kaučuku, gutaperču, gumiju un precēm no šiem materiāliem, kas nav ietvertas citās klasēs; lokanām nemetāliskām caurulēm; kaučuka gredzeniem; kaučuku (daļēji apstrādāts vai neapstrādāts); kaučuka auklām”, kas ietverti 17. klasē un “cēlmetāliem un to sakausējumiem, un no cēlmetāliem izgatavotiem vai ar tiem pārklātiem izstrādājumiem, juvelierizstrādājumiem, bižutēriju, laulību gredzeniem [bižutērija], gredzeniem [bižutērija], aprocēm [bižutērija], kaklarotām [bižutērija], kaučuku, gutaperču, gumiju un precēm no šiem materiāliem, lokanu nemetālisku cauruļu vairumtirdzniecības un mazumtirdzniecības pakalpojumiem”, kas ietverti 35. klasē.
5.

Ierēdņi – Pagaidu darbinieki – Pieņemšana darbā – Pagaidu darbinieku pieņemšana darbā saskaņā ar Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 2. panta b) punktu – Pagaidu darbinieki, kuriem ir piemērojams Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 2. panta c) punkts un kuriem ir veiksmīgi jāiztur atlases procedūra – Izņēmums dažiem darbiniekiem, kuriem ir piemērojams arī Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 2. panta c) punkts – Vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums (Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 2. panta b) un c) punkts) (skat. 81.–84. punktu)