Keywords

Summary



Keywords

1. Savienības tiesības – Principi – Tiesības uz aizstāvību – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā – Ierobežojoši pasākumi pret Irānu

(EKL 254. panta 1. un 2. punkts; Padomes Regulas Nr. 423/2007 7. panta 2. punkts un 15. panta 3. punkts)

2. Iestāžu akti – Juridiskā pamata izvēle – Regula par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu

(EKL 60., 301. un 308. pants; Padomes Kopējā nostāja 2007/140; Padomes Regula Nr. 423/2007)

3. Starptautiskās publiskās tiesības – Apvienoto Nāciju Organizācijas Statūti – Drošības Padomes rezolūcijas, kas pieņemtas saskaņā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas Statūtu VII nodaļu – Savienības pienākums īstenot savas pilnvaras, lai tās ievērotu – Robežas

(Padomes Regulas Nr. 423/2007 7. panta 2. punkts)

Summary

1. Efektīvas tiesību aizsardzības tiesā princips paredz, ka Savienības iestādei, kura attiecībā uz kādu personu vai struktūru pieņem ierobežojošus pasākumus paredzošu tiesību aktu, ciktāl iespējams, vai nu šī akta pieņemšanas brīdī vai vismaz cik ātri vien iespējams pēc tā pieņemšanas ir jāpaziņo tā pamatojums, lai šīs personas vai struktūras varētu izmantot savas pārsūdzēšanas tiesības.

Lai nodrošinātu šī principa ievērošanu, Regulas Nr. 423/2007 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu 15. panta 3. punktā Padomei ir izvirzīts pienākums noteikt individuālus un īpašus iemeslus lēmumiem, kas pieņemti saskaņā ar šīs regulas 7. panta 2. punktu, un darīt tos zināmus attiecīgajām personām, vienībām un struktūrām. Naudas līdzekļu iesaldēšana būtiski ietekmē attiecīgās struktūras, jo tā var ierobežot to pamattiesību īstenošanu. Lai gan Regula Nr. 423/2007 neparedz formu, kādā iemesli tiek “darīti zināmi” attiecīgajām personām, vienībām un struktūrām, ar publikāciju Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī vien nepietiek. Ja varētu uzskatīt, ka individuālo un īpašo iemeslu paziņošana tiek veikta ar lēmuma publicēšanu Oficiālajā Vēstnesī , nepastāvētu interese skaidri paredzēt šo paziņošanu, kā tas ir darīts minētajā 15. panta 3. punktā, jo lēmums par naudas līdzekļu iesaldēšanu, ņemot vērā tā regulatīvo raksturu, jebkurā gadījumā ir jāpublicē atbilstoši EKL 254. panta 1. un 2. punktam. No tā izriet, ka Padomei šajā tiesību normā paredzētais tai saistošais pienākums ir jāizpilda, izmantojot individuālu paziņošanu.

Tomēr, lai arī individuāla paziņošana ir principā nepieciešama, Regulas Nr. 423/2007 15. panta 3. punktā, kurā ir minēts vienīgi pienākums “darīt zināmu”, nav prasīta nekāda precīza forma. Ir būtiski, lai šai tiesību normai tiktu nodrošināta tās lietderīgā iedarbība, proti, efektīva personu un struktūru, uz kurām attiecas atbilstoši minētās regulas 7. panta 2. punktam veiktie ierobežojošie pasākumi, tiesību aizsardzība tiesā. Tā tas ir, ja Padome neko nav paziņojusi, bet pietiekamu informāciju adresātam ir nosūtījusi banku uzraudzības iestāde valstī un adresātam bijusi iespēja celt prasību, jo Padomes nepaziņošanas dēļ šim adresātam nav tikusi liegta iespēja laikus iepazīties ar apstrīdētā lēmuma pamatojumu un novērtēt pret viņu veiktā līdzekļu iesaldēšanas pasākuma pamatotību.

(sal. ar 47.–52., 55. un 56. punktu)

2. Kā liecina tās virsraksts, Regula Nr. 423/2007 attiecas uz ierobežojošiem pasākumiem pret Irānas Islāma Republiku. No šīs regulas preambulas apsvērumiem un visām tās tiesību normām izriet, ka tās mērķis ir novērst vai aizkavēt šīs valsts politiku kodoljomā, ņemot vērā tās radīto risku, ar ierobežojošu pasākumu ekonomikas jomā palīdzību. Tādējādi tiek apkarota nevis vispārējā kodolieroču izplatīšanas darbība, bet gan specifiskie Irānas kodolieroču izplatīšanas programmas riski.

Tā kā attiecīgā tiesību akta saturs un mērķis ir nepārprotami pret Irānas Islāma Republiku vērstu ekonomisku pasākumu veikšana, EKL 308. panta izmantošana nebija nepieciešama, jo EKL 301. pants ir pietiekams juridiskais pamats un atļauj Kopienai pilnīgi vai daļēji pārtraukt vai sašaurināt ekonomiskās attiecības ar vienu vai vairākām trešām valstīm, un šī darbība var ietvert struktūru, kuras, kā, piemēram, banka, ir saistītas ar attiecīgās trešās valsts režīmu, naudas līdzekļu iesaldēšanu.

Runājot par nepieciešamību starp juridiskajiem pamatiem iekļaut Kopējo nostāju 2007/140, tai ir pretrunā EKL 301. panta formulējums, kurā paredzēta iespēja veikt Kopienu pasākumus, ja kopējā nostāja vai vienotā rīcība, kas paredzēta saskaņā ar noteikumiem, kuri ietverti ES līgumā redakcijā pirms Lisabonas līguma un attiecas uz kopējo ārpolitiku un drošības politiku (KĀDP), paredz Kopienas rīcību. Šajā tekstā ir norādīts, ka jābūt kopējai nostājai vai vienotai rīcībai, lai Kopienu pasākumi varētu tikt veikti, bet nav teikts, ka šiem pasākumiem ir jābūt pamatotiem ar šo kopējo nostāju vai vienoto rīcību.

Katrā ziņā kopējā nostāja nevar būt Kopienu akta juridiskais pamats. Padomes kopējās nostājas KĀDP jomā, kā, piemēram, Kopējā nostāja 2007/140 un 2008/479, tiek pieņemtas Līguma par ES ietvaros atbilstoši tā 15. pantam, kamēr Padomes regulas, kā, piemēram, Regula Nr. 423/2007, tiek pieņemtas EK līguma ietvaros. Tāpēc Padome varēja pieņemt Kopienu tiesību aktu, pamatojoties vienīgi uz pilnvarām, kas tai piešķirtas ar EK līgumu, šajā gadījumā – ar EKL 60. un 301. pantu.

(sal. ar 68.–72. punktu)

3. Drošības padomes rezolūcijas, no vienas puses, un Padomes kopējās nostājas un arī regulas, no otras puses, ietilpst atšķirīgās tiesību sistēmās. Tāpat tiesību aktus, kas ir pieņemti, no vienas puses, Apvienoto Nāciju Organizācijas ietvaros un, no otras puses, Savienības ietvaros, ir pieņēmušas struktūras, kurām ir autonomas pilnvaras, kas tām ir piešķirtas ar to pamata statūtiem, kas ir līgumi, ar kuriem tās tika nodibinātas.

Izstrādājot Kopienas pasākumus, kuru mērķis ir kopējā nostājā paredzētās Drošības padomes rezolūcijas īstenošana, Kopienai ir pienācīgi jāņem vērā attiecīgās rezolūcijas formulējums un mērķi. Interpretējot regulu, ar kuru tiek īstenota Drošības padomes rezolūcija, tāpat arī ir jāņem vērā šīs rezolūcijas teksts un mērķis. Taču, neapšaubot Drošības padomes rezolūcijas pārākumu starptautiskajās tiesībās, Kopienu iestādēm uzliktā pienākuma respektēt Apvienoto Nāciju Organizācijas iestādes sekas nevar būt Kopienu tiesību akta tiesiskuma pārbaudes neesamība attiecībā uz pamattiesībām, kas ir neatņemama daļa no Kopienu vispārējiem tiesību principiem.

Tādējādi ar Regulas Nr. 423/2007 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu 7. panta 2. punktu Padomei piešķirtās pilnvaras ir autonomas. Šajā saistībā pienākums “pienācīgi ņemt vērā” attiecīgās rezolūcijas formulējumu un mērķus nav pretrunā atzinumam, ka Padome lemj autonomi, ievērojot savas tiesību sistēmas noteikumus.

(sal. ar 100. un 102.–106. punktu)