Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurence – Savienības tiesību normas – Pārkāpumi – Atzīšana par vainojamu – Mātessabiedrība un meitassabiedrības – Ekonomiska vienība – Vērtējuma kritēriji

(EKL 81. un 82. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts)

2. Konkurence – Savienības tiesību normas – Pārkāpumi – Atzīšana par vainojamu – Mātessabiedrība un meitassabiedrības – Ekonomiska vienība – Vērtējuma kritēriji

(EKL 81. un 82. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts)

3. Konkurence – Savienības tiesību normas – Pārkāpumi – Atzīšana par vainojamu – Mātessabiedrība un meitassabiedrības – Ekonomiska vienība – Vērtējuma kritēriji

(EKL 81. un 82. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts)

4. Iestāžu akti – Pamatojums – Pienākums – Piemērojamība – Lēmums par konkurences noteikumu piemērošanu – Lēmums, kas attiecas uz vairākiem adresātiem

(EKL 81., 82. un 253. pants)

5. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpuma smagums – Konkrētās ietekmes uz tirgu ņemšana vērā – Piemērojamība

(EKL 81. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojuma 98/C 9/03 1.A punkts)

6. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Preventīvs raksturs

(EKL 81. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. pants; Komisijas Paziņojuma 98/C 9/03 1.A punkts)

7. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Preventīvs raksturs

(EKL 81. un 82. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. pants; Komisijas Paziņojuma 98/C 9/03 1.A punkts)

8. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Komisijas rīcības brīvība – Pārbaude tiesā – Savienības tiesas neierobežota kompetence

(EKL 81. panta 1. punkts un 229. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 48. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 31. pants)

9. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Preventīvs raksturs

(EKL 81. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. pants; Komisijas Paziņojuma 98/C 9/03 1.A punkts)

10. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Pārkāpumu izdarījušā uzņēmuma tirdzniecības apgrozījums

(Padomes Regula Nr. 1/2003)

11. Konkurence – Administratīvais process – Komisijas lēmums, ar kuru konstatēts pārkāpums un kurš pieņemts pēc citiem lēmumiem par sodu uzlikšanu, kuros ņemts vērā recidīva elements – “Ne bis in idem” principa pārkāpums – Neesamība

(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 50. pants; EKL 81. pants; Padomes Regula Nr. 1/2003)

12. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Kritēriji – Atbildību mīkstinoši apstākļi – Rīcība, kas atšķiras no aizliegtajā vienošanās noteiktās rīcības

(EKL 81. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts; Komisijas Paziņojuma 98/C 9/03 3. punkta otrais ievilkums)

13. Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Vērā ņemtais apgrozījums – Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punktā noteiktais ierobežojums – Piemērošanas noteikumi

(Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkts)

Summary

1. Meitassabiedrības rīcībā mātessabiedrību cita starpā var vainot tad, ja, kaut arī šī meitassabiedrība ir atsevišķa juridiskā persona, tā savu rīcību tirgū nenosaka patstāvīgi, bet gan būtībā piemēro mātessabiedrības dotus rīkojumus, it īpaši ievērojot ekonomiskās, organizatoriskās un juridiskās saiknes, kas saista šīs abas juridiskās vienības. Tas tā ir tāpēc, ka šādā situācijā mātessabiedrība un tās meitassabiedrība ir vienas ekonomiskas vienības daļas un tādējādi veido vienu uzņēmumu; šis apstāklis dod Komisijai tiesības adresēt mātessabiedrībai lēmumu, ar kuru tiek uzlikti naudas sodi, un Komisijai nav jāpierāda mātessabiedrības personiska dalība šajā pārkāpumā.

Specifiskajā gadījumā, kad mātessabiedrībai pieder visas tās meitassabiedrības, kas ir izdarījusi Savienības konkurences tiesību normu pārkāpumu, kapitāldaļas, pirmkārt, šī mātessabiedrība var īstenot izšķirošu ietekmi uz šīs meitassabiedrības rīcību un, otrkārt, pastāv atspēkojama prezumpcija, ka minētā mātessabiedrība faktiski īsteno izšķirošu ietekmi uz tās meitassabiedrības rīcību. Šajos apstākļos, lai prezumētu, ka mātessabiedrība īsteno izšķirošu ietekmi uz attiecīgās meitassabiedrības komercdarbības politiku, pietiek ar to, ka Komisija pierāda, ka visas meitassabiedrības kapitāldaļas pieder tās mātessabiedrībai. Tādēļ Komisija ir tiesīga uzskatīt mātessabiedrību par solidāri atbildīgu par tās meitassabiedrībai uzliktā naudas soda samaksu, ja vien šī mātessabiedrība, kurai šī prezumpcija ir jāatspēko, nesniedz pietiekamus pierādījumus par to, ka tās meitassabiedrība tirgū rīkojas patstāvīgi.

Šīs prezumpcijas piemērošana nav atkarīga no papildu norāžu esamības.

Mātessabiedrība, kuras īpašumā ir gandrīz visas tās meitassabiedrības kapitāldaļas, principā atrodas analogā situācijā ar mātessabiedrību, kurai pieder pilnīgi visas tās meitassabiedrības kapitāldaļas, ciktāl runa ir par tās spēju īstenot izšķirošu ietekmi uz tās meitassabiedrības rīcību, ņemot vērā starp mātessabiedrību un meitassabiedrību pastāvošās ekonomiskās, organizatoriskās un juridiskās saiknes. Tādējādi Komisijai ir tiesības šādā situācijā piemērot tādu pašu pierādīšanas pienākuma regulējumu, proti, prezumēt, ka minētā mātessabiedrība faktiski izmanto savas iespējas īstenot izšķirošu ietekmi uz tās meitassabiedrības rīcību.

(sal. ar 43.–46., 50. un 53. punktu)

2. Gadījumā, kad Komisija piemēro izšķirošas ietekmes prezumpciju, lai vainotu mātessabiedrību tās meitassabiedrības izdarītajā konkurences tiesību normu pārkāpumā, Komisijai ir tiesības uzskatīt mātessabiedrību par solidāri atbildīgu par tās meitassabiedrībai uzliktā naudas soda samaksu.

Lai atspēkotu minēto prezumpciju, attiecīgajai sabiedrībai ir jāsniedz “pietiekami pierādījumi”, kas apliecina, ka meitassabiedrība tirgū rīkojas patstāvīgi. Savukārt Komisijai ir pienākums izvērtēt šos pierādījumus, nevis sniegt pozitīvus pierādījumus, kas apliecina šādas ietekmes īstenošanu. Turklāt, ja ieinteresētajai personai, lai atspēkotu minēto prezumpciju, pietiktu norādīt tikai nepamatotus apgalvojumus, šai prezumpcijai vispār tiktu atņemta tās lietderīga iedarbība.

(sal. ar 101. un 110. punktu)

3. Apstāklis, ka kāda sabiedrība ir holdinga sabiedrība, nav pietiekams pamats izslēgt, ka mātessabiedrība, cita starpā koordinējot finanšu ieguldījumus grupas ietvaros, varētu būt īstenojusi izšķirošu ietekmi uz tās meitassabiedrībām. Sabiedrību grupas kontekstā holdings ir sabiedrība, kas ir izveidota, lai tai piederētu dažādu sabiedrību kapitāldaļas, un tās uzdevums ir nodrošināt vienotu vadību.

Sabiedrību grupas sadalīšana nozarēs, kas turklāt abstrahējas no kapitāldaļu turējuma attiecībām grupā ietilpstošo sabiedrību starpā, izteikti norāda uz to, ka šo nozaru aktivitāšu koordinācija ir grupas jumta mātessabiedrības funkcija. Šāda mātessabiedrības funkcija izslēdz meitassabiedrības rīcības patstāvību tirgū.

Apstāklis, ka mātessabiedrībai ir jādod sava piekrišana, lai tās meitassabiedrība veiktu lielus ieguldījumus, norāda, ka meitassabiedrība tirgū rīkojas, ņemot vērā mātessabiedrības intereses.

(sal. ar 107., 113. un 114. punktu)

4. EKL 253. pantā paredzētajam pamatojumam ir jābūt pielāgotam attiecīgā tiesību akta būtībai un tam skaidri un nepārprotami ir jāatspoguļo tiesību akta izdevējas iestādes argumentācija, lai ļautu ieinteresētajām personām noskaidrot veiktā pasākuma pamatojumu un ļautu kompetentajai tiesai veikt pārbaudi. Prasība norādīt pamatojumu ir izvērtējama, ievērojot konkrētās lietas apstākļus, tostarp attiecīgā tiesību akta saturu, izvirzītā pamatojuma raksturu un interesi saņemt paskaidrojumus, kāda varētu būt akta adresātiem vai citām personām, kuras tas skar tieši un individuāli. Netiek prasīts, lai pamatojumā tiktu uzskaitīti visi atbilstošie faktiskie un tiesiskie apstākļi, jo jautājums, vai tiesību akta pamatojums atbilst EKL 253. panta prasībām, ir jāizvērtē, ņemot vērā ne vien šā akta formulējumu, bet arī tā pieņemšanas kontekstu, kā arī visas citas tiesību normas, kas regulē attiecīgo jomu.

Ja lēmums par EKL 81. panta piemērošanu skar vairākus adresātus un rada problēmu saistībā ar vainojamību pārkāpumā, tajā ir jābūt ietvertam pietiekamam pamatojumam attiecībā uz katru no tā adresātiem, it īpaši tiem adresātiem, kuri saskaņā ar šo lēmumu ir atbildīgi par attiecīgo pārkāpumu. Tādējādi, lai Komisijas lēmumu varētu uzskatīt par pietiekami pamatotu attiecībā uz uzņēmumu, kurus soda par konkurences tiesību pārkāpumiem, mātessabiedrībām, tajā tostarp būtu jābūt ietvertam izvērstam pamatojumam par šo sabiedrību vainojamību pārkāpumā. Turklāt, tā kā šī atbildības noteikšana ietekmē minēto uzņēmumu situāciju, tā kā tie administratīvā procesa laikā apstrīdēja šo atbildības noteikšanu un tā kā tādējādi tiem ir interese vērsties pret attiecībā uz tiem pieņemto lēmumu šajā jautājumā, tiem – tāpat kā to mātessabiedrībām – ir jābūt iespējai uzzināt Komisijas nostājas pamatojumu. No tā izriet, ka tad, kad Komisija vainojamību pārkāpumā pamato ar izšķirošas ietekmes prezumpciju un kad administratīvā procesa laikā konkrētās sabiedrības ir norādījušas faktus, lai atspēkotu šo prezumpciju, šajā lēmumā ir jābūt ietvertam pietiekamam pamatojuma izklāstam, kas varētu pamatot nostāju, ka šie fakti neļauj atspēkot minēto prezumpciju.

Tomēr, lai arī saskaņā ar EKL 253. pantu Komisijai ir pienākums pamatot savus lēmumus, norādot tos faktiskos un tiesiskos apstākļus, no kuriem ir atkarīgs pasākuma juridiskais pamatojums, un apsvērumus, kuru dēļ tā ir pieņēmusi lēmumu, Komisijai nav pienākuma apspriest visus tos faktiskos un tiesiskos jautājumus, kurus administratīvā procesa laikā ir norādījušas visas ieinteresētās personas. Tādējādi, lai arī savā lēmumā Komisijai ir jāparāda, kādu iemeslu dēļ tā uzskata, ka norādītie fakti nav pietiekami, lai atspēkotu izšķirošas ietekmes prezumpciju, no tā tomēr neizriet, ka tai ikvienā gadījumā ir pienākums atsevišķi izvērtēt katru attiecīgo uzņēmumu norādīto faktu. Vispārēja atbilde atkarībā no konkrētās lietas apstākļiem var būt pietiekama, lai uzņēmums varētu lietderīgi aizstāvēt savas tiesības un lai Vispārējā tiesa varētu veikt pārbaudi.

(sal. ar 133.–135. un 141. punktu)

5. Pārkāpuma smagums ir jānoskaidro, pamatojoties uz ļoti daudziem elementiem, piemēram, īpašajiem lietas apstākļiem, lietā pastāvošo situāciju un naudas sodu preventīvo raksturu, un nav izstrādāts saistošs vai izsmeļošs to kritēriju saraksts, kuri obligāti būtu jāņem vērā. To elementu starpā, kas ir jāņem vērā, novērtējot pārkāpuma smagumu, ir katra uzņēmuma rīcība un loma saskaņoto darbību noteikšanā, labums, ko šie uzņēmumi ir varējuši gūt no šīm darbībām, šo uzņēmumu lielums un konkrēto izstrādājumu vērtība, kā arī risks, ko šāda veida pārkāpumi rada Savienības mērķiem.

No tā izriet, ka pret konkurenci vērstu darbību sekas pašas par sevi nav noteicošs kritērijs, novērtējot, vai naudas soda apmērs ir atbilstošs. Konkrēti, faktiem, kas norāda uz nodomu, var būt lielāka nozīme nekā faktiem, kas attiecas uz minētajām sekām, it īpaši gadījumā, kad runa ir par sevišķi smagiem pārkāpumiem. Aizliegtās vienošanās jau to paša rakstura dēļ pelna visbargākos naudas sodus. To iespējamā konkrētā ietekme uz tirgu, tostarp jautājums, kādā mērā konkurences ierobežojums ir novedis pie augstākas tirgus cenas nekā tā, kāda būtu pastāvējusi, ja šāds kartelis vispār nebūtu pastāvējis, nav noteicošs kritērijs, nosakot naudas soda apmēru. Šādā gadījumā pārkāpuma konkrētā ietekme ir tikai viens no faktiem, kas, ja šī ietekme ir nosakāma, var ļaut Komisijai palielināt naudas soda sākumsummu, pārsniedzot minimālo paredzēto summu.

Turklāt fakts, ka ar Pamatnostādnēm sodanaudas [naudas soda] noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, Komisija ir precizējusi savu pieeju pārkāpuma smaguma novērtēšanā, nav šķērslis, lai tā šo kritēriju novērtētu kopumā, ņemot vērā visus nozīmīgos apstākļus, tostarp elementus, kas minētajās pamatnostādnēs tieši nav minēti.

(sal. ar 178.–182. punktu)

6. Preventīvā iedarbība ir viens no elementiem, kas jāņem vērā, nosakot naudas soda apmēru. No pastāvīgās judikatūras izriet, ka Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punktā paredzēto sodu, kas uzlikti par EKL 81. panta pārkāpumiem, mērķis ir sodīt attiecīgo uzņēmumu prettiesisko rīcību, kā arī atturēt gan attiecīgos uzņēmumus, gan citus tirgus dalībniekus no iespējamiem Savienības konkurences tiesību normu pārkāpumiem nākotnē. Tādējādi Komisija, nosakot naudas soda apmēru, cita starpā var ņemt vērā attiecīgā uzņēmuma lielumu un ekonomisko varu.

Turklāt uzņēmuma kopējais apgrozījums, lai arī aptuveni un neprecīzi, liecina par tā lielumu un ekonomisko varu. Tāpēc nolūkā noteikt naudas sodu tādā apmērā, kāds tam nodrošina pietiekami preventīvu iedarbību, Komisija var ņemt vērā konkrētā uzņēmuma kopējo apgrozījumu.

Nepieciešamība nodrošināt naudas sodam pietiekamu preventīvu iedarbību gadījumā, kad tā nav pamats vispārējā naudas sodu līmeņa paaugstināšanai konkurences politikas īstenošanas ietvaros, prasa naudas soda apmēra pielāgošanu, lai ņemtu vērā panākamo ietekmi uz uzņēmumu, kuram naudas sods tiek uzlikts, nolūkā nodrošināt, ka naudas sods nav pārāk niecīgs vai – gluži pretēji – pārmērīgs, īpaši ņemot vērā attiecīgā uzņēmuma finansiālās iespējas, atbilstoši prasībām, kas saistītas, no vienas puses, ar nepieciešamību nodrošināt naudas soda efektivitāti un, no otras puses, ar samērīguma principa ievērošanu.

Tādējādi tieši attiecīgā uzņēmuma iespējas vieglāk rast tam uzliktā naudas soda samaksai nepieciešamos līdzekļus var pamatot reizināšanas koeficienta piemērošanu nolūkā panākt pietiekamu naudas soda preventīvu iedarbību. No minētā secināms, ka Komisijai nevar prasīt pierādīt papildu saikni starp uzņēmuma resursu izmantošanu un tā izdarīto pārkāpumu, lai šos resursus būtu iespējams ņemt vērā, nosakot naudas sodu pietiekami preventīvā līmenī, jo šajā kontekstā galvenā nozīme ir piešķirama pārkāpumu izdarījušā uzņēmuma kā tāda lielumam un ekonomiskajai varai.

(sal. ar 210., 211., 213. un 214. punktu)

7. Vajadzība nodrošināt par Savienības konkurences tiesību normu pārkāpumiem uzlikto naudas sodu preventīvu iedarbību ir vispārēja prasība, kas Komisijai ir jāievēro visā naudas soda apmēra noteikšanas procesā. Tā obligāti nenozīmē, ka šī noteikšana ietvertu specifisku stadiju, kuras ietvaros šā mērķa sasniegšanai tiktu veikts visaptverošs visu atbilstošo apstākļu novērtējums. Naudas soda sākumsummas palielināšana nolūkā tam nodrošināt pietiekami preventīvu iedarbību, ņemot vērā katra uzņēmuma lielumu un ekonomisko varu, ir naudas soda aprēķināšanas posms, ko nosaka nepieciešamība pielāgot sākumsummu tādējādi, lai naudas sodam būtu pietiekami preventīvs raksturs, ņemot vērā uzņēmuma kopējos resursus un tā spēju rast nepieciešamos līdzekļus n audas soda samaksai.

Saistībā ar jautājumu, vai lēmumā par uzņēmuma sodīšanu Komisijai saistībā ar preventīvo iedarbību bija jāņem vērā iepriekšējie naudas sodi, kas tika uzlikti tam pašam uzņēmumam par faktiem, kas laika ziņā atbilst šajā lēmumā norādītajam pārkāpumam, tajā ziņā, ka, ņemot vērā agrāko naudas sodu pietiekamu preventīvo iedarbību, nav nepieciešams piemērot par jauno pārkāpumu uzliktā naudas soda papildu palielinājumu preventīvās iedarbības nodrošināšanai, ir jākonstatē, ka šāds risinājums neatbilst Komisijas sasniedzamajam preventīvās iedarbības mērķim naudas sodu politikas jomā. Šis risinājums novestu pie paradoksālas situācijas, kad uzņēmumam – tam palielinot savu dalību dažādu aizliegto vienošanos īstenošanā – progresīvi samazinātos katra soda robežizmaksas.

Turklāt šāds risinājums balstās uz premisu, ka naudas soda apmērs Komisijai esot bijis jānosaka, ņemot vērā iespējamību, ka attiecīgais uzņēmums nākotnē varētu izdarīt jaunus pārkāpumus, un šī iespējamība tai esot bijusi jānovērtē, ņemot vērā šim uzņēmumam uzlikto naudas sodu kopējo summu konkrētā laika posmā. Taču šāda premisa nav saderīga ar preventīvās iedarbības jēdzienu konkurences tiesībās.

Šajā sakarā Komisijas tiesības uzlikt naudas sodus uzņēmumiem, kuri ar nodomu vai aiz neuzmanības pārkāpj EKL 81. panta 1. punktu vai EKL 82. pantu, ir viens no līdzekļiem, kas piešķirti Komisijai, lai tā varētu pildīt tai Savienības tiesībās noteikto uzraudzības funkciju. Šo funkciju, bez šaubām, veido ne vien uzdevums izmeklēt un sodīt par individuāliem pārkāpumiem, bet arī pienākums īstenot vispārēju politiku, kuras mērķis konkurences jomā ir piemērot Līgumā ietvertos principus un uz to virzīt arī uzņēmumu rīcību. Tādējādi Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punktā paredzēto naudas sodu, kas uzlikti par EKL 81. panta pārkāpumiem, mērķis ir sodīt attiecīgo uzņēmumu prettiesisko rīcību, kā arī atturēt gan attiecīgos uzņēmumus, gan citus tirgus dalībniekus no iespējamiem Savienības konkurences tiesību normu pārkāpumiem nākotnē. Tāpēc preventīvās iedarbības faktors tiek izvērtēts, ņemot vērā daudzus apstākļus, nevis vienīgi īpašo konkrētā uzņēmuma situāciju. Tāpat gadījumā, kad Komisija vērtē vajadzību palielināt naudas sodu apmēru nolūkā nodrošināt tiem preventīvu iedarbību, tai nekas neliek izvērtēt iespējamību, ka attiecīgie uzņēmumi varētu izdarīt recidīvu. Tādējādi šo naudas soda noteikšanas posmu veido naudas soda sākumsummas palielināšana, ņemot vērā tādus objektīvus apstākļus kā attiecīgā uzņēmuma lielums un ekonomiskā vara, nevis subjektīvus apstākļus, kas attiecas uz iespējamības, ka nākotnē varētu tikt izdarīts jauns pārkāpums, izvērtējumu.

(sal. ar 224., 225., 228. un 231.–235. punktu)

8. Saistībā ar Savienības tiesas veikto pārbaudi attiecībā uz Komisijas lēmumiem konkurences jomā – atbilstoši EKL 229. pantam un Regulas Nr. 1/2003 31. pantam Vispārējai tiesai piešķirtā neierobežotā kompetence dod šai tiesai tiesības grozīt apstrīdēto tiesību aktu, pat ja tas netiek atcelts, ņemot vērā visus faktiskos apstākļus, lai mainītu, piemēram, uzliktā naudas soda apmēru.

Vispārējā tiesas Reglamenta 48. pants nevar liegt Vispārējai tiesai, īstenojot savu neierobežoto kompetenci, ņemt vērā tiesas sēdē prasītāja norādīto argumentu, lai izvērtētu, vai prasītāja uzņēmumam uzliktā naudas soda palielinājums preventīvās iedarbības nodrošināšanai, ņemot vērā tā norādītos faktiskos apstākļus, ir bijis pamatots, it īpaši tad, ja Komisijai ir bijusi iespēja iesniegt savus apsvērumus par šo jautājumu.

(sal. ar 252. un 253. punktu)

9. Preventīvās iedarbības mērķis, kuru Komisijai ir tiesības sasniegt, nosakot par konkurences tiesību pārkāpumu uzliktā naudas soda apmēru, var tikt korekti sasniegts vienīgi tad, ja tiek izvērtēta sodītā uzņēmuma situācija naudas soda uzlikšanas dienā. Tādējādi uzņēmuma kopējie resursi, kas – samazinoties vai palielinoties – var ievērojami mainīties nosacīti īsā laika posmā, īpaši laikā starp pārkāpuma beigām un lēmuma, ar ko tiek uzlikts naudas sods, pieņemšanu, ir jānovērtē – lai pareizi sasniegtu preventīvās iedarbības mērķi un ievērojot samērīguma principu – pēc stāvokļa dienā, kurā naudas sods tiek uzlikts.

Ir taisnība, ka Komisija, nosakot naudas soda apmēru, var ņemt vērā faktu, ka lielajiem uzņēmumiem vairumā gadījumu ir juridiskas un ekonomiskas zināšanas un infrastruktūra, kas tiem ļauj labāk izvērtēt to rīcības prettiesiskumu un no šīs rīcības izrietošās sekas no konkurences tiesību viedokļa. Šajā gadījumā apgrozījumam, pamatojoties uz kuru Komisija novērtē konkrēto uzņēmumu lielumu un tātad to spēju noskaidrot savas rīcības raksturu un sekas, ir jāatspoguļo šo uzņēmumu situācija pārkāpuma izdarīšanas brīdī, nevis lēmuma pieņemšanas brīdī.

Tomēr elementa, kas saistīts ar juridisku un ekonomisku infrastruktūru, kura ļauj lielajiem uzņēmumiem izvērtēt to rīcības prettiesiskumu, ņemšana vērā naudas soda palielināšanas procesā ir pamatojums, kas nošķirams no pamatojuma par nepieciešamību nodrošināt naudas sodam pietiekami preventīvu iedarbību, kam ir citi mērķi.

Ja, pirmkārt, pamatojums reizināšanas koeficienta piemērošanai naudas soda apmērā noteikšanas procesā ir balstīts uz ar naudas sodu sasniedzamo ietekmi uz sodīto uzņēmumu, nevis uz apsvērumiem saistībā ar minēto juridisko un ekonomisko infrastruktūru un ja, otrkārt, sodītā uzņēmuma un tā mātessabiedrības ekonomiskā vienotība tiek pārtraukta pirms lēmuma, ar ko tiek uzlikts naudas sods, pieņemšanas, mātes sabiedrības resursus vairs nedrīkst ņemt vērā, nosakot minētajam uzņēmumam piemērojamo reizināšanas koeficientu.

Līdz ar to reizināšanas koeficienta piemērošanas nolūkā šāda uzņēmuma lielums un ekonomiskā vara ir jānovērtē pēc stāvokļa lēmuma, ar ko tiek uzlikts naudas sods, pieņemšanas dienā.

(sal. ar 260., 263.–265. un 270.–272. punktu)

10. Pat ja kļūdā, kas ir radusies uzņēmumam uzliktā naudas soda apmēra noteikšanas procesā, ir vainojams pats uzņēmums, šis apstāklis nav pamats saglabāt tam uzliktā naudas soda apmēru, jo tas ir noteikts, ņemot vērā saturiski nepareizu faktisko apstākli.

(sal. ar 274. punktu)

11. Non bis in idem princips, kas ir Savienības tiesību pamatprincips un turklāt ir nostiprināts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 50. pantā, aizliedz konkurences jomā no jauna sodīt uzņēmumu vai uzsākt pret to procesu sakarā ar pret konkurenci vērstu rīcību, kuras dēļ tam ir ticis uzlikts sods vai attiecībā uz kuru ir ticis atzīts, ka šis uzņēmums nav par to atbildīgs, ar agrāku nepārsūdzamu lēmumu. Šā principa piemērošana ir pakļauta trīskāršam priekšnosacījumam, proti, ka fakti, tiesību normas pārkāpējs un aizsargātās tiesiskās intereses ir vienas un tās pašas.

Šo principu nekādi nepārkāpj fakts, ka Komisijas lēmums par soda uzlikšanu uzņēmumam ir pamatots ar agrākiem sodu uzlikšanas gadījumiem, kas jau ir bijuši pamatā šim uzņēmumam uzliktā naudas soda palielināšanai sakarā ar recidīvu vairākos agrākos lēmumos. Fakts, ka Komisija vairākos lēmumos recidīva konstatēšanu ir pamatojusi ar vieniem un tiem pašiem agrākiem sodu uzlikšanas gadījumiem, nebūt nenozīmē, ka Komisija ir sodījusi attiecīgo uzņēmumu vairākas reizes par vienu un to pašu pārkāpumu.

Recidīva kā atbildību pastiprinoša apstākļa ņemšana vērā, izvērtējot katra no uzņēmuma izdarītajiem pārkāpumiem smagumu, ir nenovēršami saistīta ar smaguma izvērtēšanu attiecībā uz katru šo pārkāpumu, kas pats par sevi un neatkarīgi no citiem ir uzskatāms par rīcības, ar kuru tiek pārkāptas konkurences tiesību normas, atkārtošanu, kas liecina par minētā uzņēmuma tieksmi neizdarīt atbilstošus secinājumus no šiem sodu uzlikšanas gadījumiem.

Tātad šādā gadījumā recidīva ņemšana vērā ir pamatota ar nepieciešamību nodrošināt papildu preventīvo iedarbību, par ko liecina fakts, ka dažādu iepriekšējo pārkāpumu konstatēšana nav aizkavējusi jaunā pārkāpuma izdarīšanu.

(sal. ar 292., 293., 295., 296. un 299. punktu)

12. Apstāklis, ka uzņēmums atzīst noteiktu pret konkurenci vērstu nolīgumu daļēju piemērošanu, pats par sevi nav pietiekams pamats, lai tam atteiktu piemērot atbildību mīkstinošo apstākli. Šajā ziņā, lai piemērotu atbildību mīkstinošu apstākli saistībā ar pārkāpumu veidojošo nolīgumu faktisko nepiemērošanu, atbilstoši Pamatnostādņu sodanaudas [naudas soda] noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu, 3. punkta otrajam ievilkumam ir svarīgi pārbaudīt, vai laikposmā, kurā konkrētais uzņēmums bija minēto nolīgumu dalībnieks, tas faktiski atturējās no to piemērošanas, rīkojoties tirgū atbilstoši konkurencei, vai vismaz to, ka tas skaidri un būtiski pārkāpa pienākumus, kas attiecās uz šīs aizliegtas vienošanās piemērošanu, tādā mērā, ka tika traucēta tās darbība.

(sal. ar 308. un 309. punktu)

13. Saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punktu katram uzņēmumam, kas ir piedalījies pārkāpumā, uzliekamais naudas sods nedrīkst pārsniegt 10 % no tā kopējā apgrozījuma iepriekšējā saimnieciskajā gadā.

Saskaņā ar judikatūru tikai tad, ja izrādās, ka vairāki lēmuma, ar kuru uzlikts naudas sods, adresāti veido uzņēmumu tādā nozīmē, ka tas ir ekonomiska vienība, kas ir atbildīga par sodāmo pārkāpumu, un joprojām pastāv šā lēmuma pieņemšanas dienā, naudas soda griesti var tikt aprēķināti, pamatojoties uz šā uzņēmuma, proti, visu to veidojošo vienību, kopējo apgrozījumu. Turpretim, ja starplaikā šī ekonomiskā vienība ir izjukusi, katram no apstrīdētā lēmuma adresātiem ir tiesības uz to, ka konkrētie griesti tiem tiek noteikti individuāli.

(sal. ar 352. punktu)