Turklāt, pieņemot minēto ierobežojumu, Komisija nav pārkāpusi dalībvalstu pilnvaras un rīcības brīvību, lai definētu koku sugas, kuras var tikt stādītas, lai veidotu īscirtmeta atvasājus. Proti, Regulā Nr. 1307/2013 un it īpaši [tās] 4. panta 1. punkta k) apakšpunktā un 2. punkta c) apakšpunktā dalībvalstīm nav piešķirta ekskluzīva kompetence izraudzīties koku sugas, kuras var tikt izmantotas, lai veidotu ekoloģiski nozīmīgas platības. Ja dalībvalstis var izveidot koku sugu sarakstu, kas ir piemērojams īscirtmeta atvasāju platībām, vienīgi koku sugas, kas atbilst Regulā Nr. 1307/2013 paredzētajiem nosacījumiem un Komisijas noteiktajiem papildu kritērijiem, izpildot savu pilnvarojumu, var tikt ņemtas vērā, lai lauksaimniecības platības kvalificētu par ekoloģiski nozīmīgām platībām.

Pieņemot Regulas Nr. 639/2014, ar ko papildina Regulu Nr. 1307/2013, 45. panta 8. punktu, kurā ir paredzēts papildu kritērijs, lai platība tiktu kvalificēta par ekoloģiski nozīmīgu, tādējādi izslēdzot alohtonas sugas no īscirtmeta atvasājiem, ar kuriem apstādītas platības, kas paredzētas kā ekoloģiski nozīmīgas platības, Komisija nav pārkāpusi savas pilnvaras, kas paredzētas Regulas Nr. 1307/2013, ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām, 46. panta 9. punktā. Proti, saskaņā ar šo pēdējo minēto tiesību normu Komisija ir paredzējusi jaunu kritēriju, lai noteiktu, kāda veida Regulas Nr. 1307/2013 46. panta 2. punktā paredzētās platības var tikt uzskatītas par ekoloģiski nozīmīgām platībām. Ne šīs regulas 46. panta 9. punkta a) apakšpunktā, ne pārējās šīs pašas regulas normās nav paredzēts, ka minētais kritērijs nevar attiekties uz tādas sugas veidu, kuru varēja stādīt. Turklāt Regulas Nr. 639/2014 45. panta 8. punktā paredzētais ierobežojums efektīvi un saskaņoti iekļaujas ekoloģiski nozīmīgu platību veidošanā, ņemot vērā šo platību bioloģiskās daudzveidības saglabāšanas mērķi.

Kā izriet no Regulas Nr. 1307/2013, ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām, preambulas 44. apsvēruma, ekoloģiski nozīmīgas platības ir jānosaka, lai saimniecībās aizsargātu un uzlabotu bioloģisko daudzveidību. Šajā ziņā, ņemot vērā sugas, kuras tā uzskata par vispiemērotākajām no ekoloģiskā viedokļa, proti, vispiemērotākās sugas attiecībā uz dabiskās vides līdzsvara ievērošanu vai konkrētās platības ekosistēmas ievērošanu, Komisija ar Regulas Nr. 639/2014, ar ko papildina Regulu Nr. 1307/2013, 45. panta 8. punktu ir izvēlējusies kritēriju, kas dod ieguldījumu bioloģiskās daudzveidības saglabāšanā. Proti, platības dabiskās vides līdzsvara saglabāšana, izraugoties sugas, dod ieguldījumu, lai saglabātu bioloģisko daudzveidību saimniecībā, jo šī līdzsvara saglabāšana rada šķēršļus, lai bioloģiskā daudzveidība samazinātos. Komisija tādējādi nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, ņemot vērā vispiemērotākās sugas no ekoloģiskā viedokļa, lai definētu ekoloģiski nozīmīgas platības Regulas Nr. 1307/2013 izpratnē. Minētā kritērija ņemšana vērā nav pretrunā minētajai regulai vai tās garam.

Proti, Komisija varēja uzskatīt, nepieļaujot acīmredzamu kļūdu vērtējumā, ka platības ar koku sugām, kas nepārprotami nav vietējās sugas kā īscirtmeta atvasāji, neļāva garantēt, ka šie atvasāji saglabātu vai uzlabotu saimniecību platību, kuras ar tām apstādītas, bioloģisko daudzveidību. Ar ekoloģiski nozīmīgām platībām sasniedzamais mērķis ir saglabāt vai uzlabot saimniecību platību bioloģisko daudzveidību. Minēto platību bioloģiskās daudzveidības saglabāšana nozīmē to dabiskās vides saglabāšanu. Tas, ka Komisija ir noteikusi par obligātu [izmantot] vietējos īscirtmeta atvasājus, dos ieguldījumu minētās vides saglabāšanā un līdz ar to konkrēto platību bioloģiskās daudzveidības saglabāšanā. Proti, suga tiek uzskatīta par vietējo sugu, kad tā dabiski aug kādā reģionā un nav tur tikusi ieviesta. Tieši pretēji, sugu, kuras nav nepārprotami vietējās sugas, platības ne vienmēr dod ieguldījumu dabiskās vides vai lauksaimniecības zemes ekosistēmas saglabāšanā.

Šajā ziņā Regulas Nr. 639/2014 45. panta 8. punktā paredzētā ierobežojuma mērķis ir noteikt ekoloģiski nozīmīgas platības, balstoties uz to tiešo ietekmi uz bioloģisko daudzveidību, jo tas nosaka par obligātu – veidojot ekoloģiski nozīmīgas platības ar īscirtmeta atvasājiem – izmantot vietējās sugas. Šī Komisijas izvēle nevar tikt uzskatīta par pretēju Regulas Nr. 1307/2013 garam, jo tajā ir paredzēta iespēja pieņemt pasākumus, kuriem ir tieša ietekme uz bioloģisko daudzveidību. Komisija savas rīcības brīvības īstenošanā varēja izvēlēties pasākumu, kuram ir tieša ietekme uz bioloģisko daudzveidību. Turklāt minētā izvēle neprasīja īpašus paskaidrojumus attiecībā uz ierobežojumu, kam ir netieša ietekme, ņemot vērā, pirmkārt, hierarhijas neesamību starp abām iespējām un, otrkārt, to, ka dalībvalstīs bija vietējās koku sugas, kas varēja veidot īscirtmeta atvasājus.

(sal. ar 29.–31., 34. un 35. punktu)