Puses

Sprieduma pamatojums

Rezolutīvā daļa



Puses

Lieta C‑441/05

par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam,

ko Cour administrative d’appel de Douai (Francija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2005. gada 1. decembrī un kas Tiesā reģistrēts 2005. gada 12. decembrī, tiesvedībā

Roquette Frères

pret

Ministre de l’Agriculture, de l’Alimentation, de la Pêche et de la Ruralité .

TIESA (otrā palāta)

šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [ C. W. A. Timmermans ], tiesneši R. Šintgens [ R. Schintgen ], P. Kūris [ P. Kūris ], R. Silva de Lapuerta [ R. Silva de Lapuerta ] un L. Bejs Larsens [ L. Bay Larsen ] (referents),

ģenerāladvokāte J. Kokote [ J. Kokott ],

sekretārs M. A. Godisārs [ M.‑A. Gaudissart ], nodaļas vadītājs,

ņemot vērā rakstveida procesu un tiesas sēdi 2006. gada 7. septembrī,

ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:

– Roquette Frères vārdā – N. Kutrelisa [ N. Coutrelis ], avocat ,

– Francijas valdības vārdā – Ž. de Bergess [ G. de Bergues ] un Ž. K. Niolē [ J.‑C. Niollet ], pārstāvji,

– Eiropas Savienības Padomes vārdā – A. Gregorio Merino [ A. Gregorio Merino ] un A. Vesterhofa Leflerova [ A. Westerhof Löfflerová ], pārstāvji,

– Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – M. Nolins [ M. Nolin ], pārstāvis,

noklausījusies ģenerāladvokātes secinājumus tiesas sēdē 2006. gada 26. oktobrī,

pasludina šo spriedumu.

Spriedums

Sprieduma pamatojums

1. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz šādu tiesību normu spēkā esamību:

– 24. panta 2. punkts Padomes 1981. gada 30. jūnija Regulā (EEK) Nr. 1785/81 par cukura tirgu kopīgo organizāciju (OV L 177, 4. lpp.);

– 27. panta 3. punkts Padomes 1999. gada 13. septembra Regulā (EK) Nr. 2038/1999 par cukura tirgu kopīgo organizāciju (OV L 252, 1. lpp.);

– 1. pants Komisijas 2000. gada 29. septembra Regulā (EK) Nr. 2073/2000, ar ko 2000./2001. tirdzniecības gadam samazina garantēto daudzumu saskaņā ar cukura nozares ražošanas kvotām un paredzēto maksimālo piegāžu pieprasījumus cukura rafinācijas uzņēmumos saskaņā ar preferenciāliem ievedumiem (OV L 246, 38. lpp.);

– 11. panta 2. punkts Padomes 2001. gada 19. jūnija Regulā (EK) Nr. 1260/2001 par cukura tirgu kopīgo organizāciju (OV L 178, 1. lpp.);

– 1. pants Komisijas 2002. gada 30. septembra Regulā (EK) Nr. 1745/2002, ar ko 2002./2003. tirdzniecības gadam samazina garantēto daudzumu saskaņā ar cukura nozares ražošanas kvotām un paredzēto maksimālo piegāžu pieprasījumus cukura rafinācijas uzņēmumos saskaņā ar preferenciāliem ievedumiem (OV L 263, 31. lpp.), un

– 1. pants Komisijas 2003. gada 30. septembra Regulā (EK) Nr. 1739/2003, ar ko 2003./2004. tirdzniecības gadam samazina garantēto daudzumu saskaņā ar cukura nozares ražošanas kvotām un paredzēto maksimālo piegāžu pieprasījumus cukura rafinācijas uzņēmumos saskaņā ar preferenciāliem ievedumiem (OV L 249, 38. lpp.).

2. Šis lūgums tika iesniegts saistībā ar prāvu starp Roquette Frères (turpmāk tekstā – “ Roquette ”), vienīgo izoglikozes ražotāju, kas reģistrēts Francijas metropolē, un Ministre de l’Agriculture, de l’Alimentation, de la Pêche et de la Ruralité (lauksaimniecības, pārtikas industrijas, zivsaimniecības un lauku vides ministrs; turpmāk tekstā – “ministrs”) par izoglikozes ražošanas kvotām, kas Roquette piešķirtas saistībā ar cukura tirgu kopīgo organizāciju.

Atbilstošās tiesību normas

Regula (EEK) Nr. 1111/77 ar grozījumiem, kas izdarīti ar R egulu (EEK) Nr. 1293/79

3. 9. pantā Padomes 1977. gada 17. maija Regulā (EEK) Nr. 1111/77, ar ko paredz kopējus noteikumus par izoglikozi (OV L 134, 4. lpp.), ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 1979. gada 25. jūnija Regulu (EEK) Nr. 1293/79 (OV L 162, 10. lpp.), ir noteikts:

“1. Katram Kopienā reģistrētam uzņēmumam, kas ražo izoglikozi, piešķir pamatkvotu par laika posmu [no 1979. gada 1. jūlija līdz 1980. gada 30. jūnijam].

[..] attiecīgā katra uzņēmuma pamatkvota ir vienāda ar divkāršu tā ražošanas apjomu, kas saskaņā ar šo regulu konstatēts laika posmā no 1978. gada 1. novembra līdz 1979. gada 30. aprīlim.

2. Katram uzņēmumam, kam ir pamatkvota, piešķir arī maksimālo kvotu, kas ir vienāda ar tā pamatkvotu, kurai piemērots koeficients. [..]

[..]” [Neoficiāls tulkojums]

4. Atbilstoši tā paša panta 4. punktam pamatkvotas bija piešķirtas katram attiecīgajam uzņēmumam, uzskaitot tos. II pielikumā Regulai Nr. 1111/77 ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 1293/79, bija noteikts, ka pamatkvota Roquette ir 15 887 t, kas izteiktas pēc sausnas satura.

5. Roquette celtās prasības rezultātā Tiesa atcēla Regulu Nr. 1293/79 būtisku formas prasību pārkāpuma dēļ (1980. gada 29. oktobra spriedums lietā 138/79 Roquette Frères /Padome, Recueil , 3333. lpp.).

Regula (EEK) Nr. 387/81 un Regula (EEK) Nr. 388/81

6. Pēc tam, kad Regula Nr. 1293/79 bija atcelta, Padome pieņēma 1981. gada 10. februāra Regulu (EEK) Nr. 387/81, ar ko groza Regulu Nr. 1111/77 (OV L 44, 1. lpp.), ar kuru, atsaucoties uz Regulas Nr. 1111/77 normām, no jauna tika noteikta kvotu sistēma ar atpakaļejošu spēku attiecībā uz laika posmu no 1979. gada 1. jūlija līdz 1980. gada 30. jūnijam.

7. Pēc tam ar Padomes 1981. gada 10. februāra Regulu (EEK) Nr. 388/81, ar kuru groza Regulu (EEK) Nr. 1592/80, ar ko piemēro ražošanas kvotu sistēmas cukura un izoglikozes nozarē laika posmam no 1980. gada 1. jūlija līdz 1981. gada 30. jūnijam (OV L 44, 4. lpp.), tika atjaunota pamatkvotu sistēma laika posmam no 1980. gada 1. jūlija līdz 1981. gada 30. jūnijam.

Regula Nr. 1785/81

8. Regula Nr. 1111/77 tika atcelta un aizstāta ar Regulu Nr. 1785/81 . Pēdējā minētajā regulā izoglikozes ražošanas kvotas vairs nebija noteiktas, uzskaitot visus ražošanas uzņēmumus, bet bija noteiktas pēc reģioniem.

9. Šīs regulas četrpadsmitais apsvērums ir šāds:

“[..] šķiet pamatoti saistībā ar īpašiem Kopienu noteikumiem un kritērijiem dot dalībvalstīm ne vien pilnvaras piešķirt kvotas izoglikozes [..] ražošanas uzņēmumam, bet arī pilnvaras vēlāk grozīt esošo uzņēmumu kvotas, samazinot tās par kopējo apjomu, kurš visam laika posmam no 1981. gada 1. jūlija līdz 1986. gada 30. jūnijam tomēr nedrīkst pārsniegt 10 % no kvotām, kas sākotnēji noteiktas pēc attiecīgajiem kritērijiem, un šādi atsaukto kvotu daudzumus piešķirt citiem uzņēmumiem; [..].” [Neoficiāls tulkojums]

10. Regula Nr. 1785/81 sākotnēji bija piemērojama no 1981./1982. tirdzniecības gada līdz 1985./1986. tirdzniecības gadam. Tās 24. pantā bija noteikts:

“1. Ievērojot šīs sadaļas nosacījumus, dalībvalstis piešķir A un B kvotu katram to teritorijā reģistrētam uzņēmumam, kas ražo [..] izoglikozi, ja [..] tam laika posmā no 1980. gada 1. jūlija līdz 1981. gada 30. jūnijam ir piešķirta pamatkvota, kas [..] noteikta ar Regulu (EEK) Nr. 1111/77 [..].

[..]

3. Katram uzņēmumam, kas ražo [..] izoglikozi, A kvota ir vienāda ar pamatkvotu, kas tam bija piešķirta laika posmam no 1980. gada 1. jūlija līdz 1981. gada 30. jūnijam.

[..]

5. Katram uzņēmumam, kas ražo izoglikozi, B kvota ir vienāda ar 23,55 % no tā A kvotas, kura noteikta saskaņā ar 3. punktu [..].

[..]” [Neoficiāls tulkojums]

11. Atbilstoši tā paša panta 2. punktam pamatdaudzumi minēto kvotu piešķiršanai Francijas metropolē bija noteikti attiecīgi 15 887 t apjomā (A pamatdaudzumi) un 4135 t apjomā (B pamatdaudzumi), izsakot tos sausnas tonnās.

12. Visbeidzot, ar Regulas Nr. 1785/81 25. pantu bija ļauts pārcelt un samazināt A un B kvotas; [tas bija iespējams] ar šādiem nosacījumiem:

“1. Saskaņā ar šo pantu dalībvalstis var pārvietot A un B kvotas starp uzņēmumiem, ņemot vērā visu attiecīgo personu intereses [..].

2. Dalībvalstis var samazināt katra to teritorijā reģistrētā [..] izoglikozes ražotāja uzņēmuma A un B kvotas [..] ne vairāk kā par 10 % no A kvotas vai B kvotas [..].

[..]

3. Neatkarīgi no tā, vai attiecīgajiem uzņēmumiem ir piešķirta kvota, šādi atsauktos A un B kvotu daudzumus dalībvalstis piešķir vienam vai vairākiem uzņēmumiem, kas 24. panta 2. punkta nozīmē atrodas tajā pašā reģionā, kurā atrodas uzņēmumi, kuriem šos daudzumus atsauc.

[..]” [Neoficiāls tulkojums]

Regula Nr. 2038/1999 un Regula Nr. 2073/2000

13. Ar Regulu Nr. 2038/1999 Padome pieņēma jaunu cukura tirgu kopīgo organizāciju, kodificējot Regulu Nr. 1785/81, kas bija atcelta.

14. Regulas Nr. 2038/1999 26. panta 5. punkta pirmajā daļā bija precizēts:

“Saskaņā ar kvotu saražot[ās] [..] izoglikozes [..] pārdošanas garantijas var samazināt uz vienu vai vairākiem tirdzniecības gadiem, lai izpildītu Kopienas saistības saskaņā ar Nolīgumu par lauksaimniecību, kas noslēgts saskaņā ar [EKL] 300. panta 2. punktu.” [Neoficiāls tulkojums]

15. Minētās regulas 27. panta 1. punktā bija noteikts:

“Ievērojot šīs nodaļas nosacījumus, dalībvalstis piešķir A un B kvotu [..] katram uzņēmumam, kas ražo izoglikozi, ja šis uzņēmums ir reģistrēts to teritorijā un ja tam:

– [..] 1994./1995. tirdzniecības gadā ir piešķirta A un B kvota,

[..].” [Neoficiāls tulkojums]

16. Pamatdaudzumi minēto A un B kvotu piešķiršanai, kuras paredzētas tā paša panta 3. punktā, bija tādi paši kā tām, kuras [laika posmam] no 1981./1982. tirdzniecības gada līdz 1985./1986. tirdzniecības gadam iepriekš bija noteiktas Re gulas Nr. 1785/81 24. panta 2. punktā.

17. Visbeidzot, Regulas Nr. 2038/1999 30. pantā bija paredzēta A un B kvotu pārcelšana un samazināšana ar līdzīgiem nosacījumiem kā tie, kas iepriekš bija paredzēti Regulas Nr. 1785/81 25. pantā.

18. Regulas Nr. 2073/2000, kas ir pieņemta, pamatojoties uz Regulas Nr. 2038/1999 26. panta 5. punktu, mērķis bija 2000./2001. tirdzniecības gadam samazināt kvotas, kas piešķirtas ar pēdējo minēto regulu. Tās 1. panta 2. un 3. punktā bija noteikts:

“2. [Šī panta] 1. punktā paredzēto starpību [498 800 t] sadala pēc produktiem un reģioniem saskaņā ar I pielikumu.

Pēc samazinājuma atbilstoši starpībai, pamatdaudzumi, ko izmanto, piešķirot ražošanas uzņēmumiem ražošanas kvotas 2000./2001. tirdzniecības gadam, ir tādi, kā norādīts II pielikumā.

3. Katram ražošanas uzņēmumam, kam ir piešķirta ražošanas kvota 2000./2001. tirdzniecības gadam, dalībvalstis nosaka samazinājumu, kas tam ir individuāls, tāpat kā tā A un B kvota, kas grozītas pēc šīs starpības piemērošanas [..].” [Neoficiāls tulkojums]

Regula Nr. 1260/2001, Regula Nr. 1745/2002 un Regula Nr. 1739/2003

19. Regula Nr. 1260/2001 bija piemērojama no 2001./2002. tirdzniecības gada līdz 2005./2006. tirdzniecības gadam.

20. No minētās regulas 10. panta 2. punkta un 11. panta 2. punkta izriet, ka izoglikozes ražošanas pamatdaudzumi Francijas metropolē bija 15 747,1 t (A pamatdaudzums) un 4098,6 t (B pamatdaudzums), izsakot tos sausnas tonnās.

21. Šīs regulas 11. panta 3. punktā bija precizēts:

“Neskarot 10. panta 3., 4., 5. un 6. punktu un 12. pantu, [..] uzņēmumiem, kas ražo izoglikozi [..], A un B kvotas ir kvotas, ko dalībvalstis piešķīrušas 2000./2001. tirdzniecības gadam pirms Regulas (EK) Nr. 2038/1999 26. panta 5. punkta piemērošanas [..].”

22. Regulas Nr. 1260/2001 10. panta 3. punktā tāpat kā Regulas Nr. 2038/1999 26. panta 5. punktā bija atļauts samazināt garantēto daudzumu saskaņā ar cukura nozares ražošanas kvotām, lai izpildītu starptautiskās saistības.

23. Visbeidzot, tāpat kā Regulas Nr. 1785/81 25. pantā un Regulas 2038/1999 30. pantā, arī Regulas Nr. 1260/2001 12. pantā bija paredzēts, ka dalībvalstis var pārcelt A un B kvotas starp uzņēmumiem.

24. Pamatojoties uz Regulas Nr. 1260/2001 10. pantu, Komisija pieņēma Regulu Nr. 1745/2002, kuras mērķis bija 2002./2003. tirdzniecības gadam samazināt garantētos daudzumus saskaņā ar ražošanas kvotu sistēmām. Tās 1. panta 2. un 3. punktā bija noteikts:

“2. [Šī panta] 1. punktā paredzēto samazinājumu [862 475 t] sadala pēc produktiem un reģioniem saskaņā ar I pielikumu.

Pēc samazinājuma pamatdaudzumi, ko izmanto, piešķirot ražošanas uzņēmumiem ražošanas kvotas 2002./2003. tirdzniecības gadam, ir tādi, kā norādīts II pielikumā.

3. Katram ražošanas uzņēmumam, kam ir piešķirta ražošanas kvota 2002./2003. tirdzniecības gadam, dalībvalstis nosaka samazinājumu, kas tam ir individuāls, tāpat kā tā A un B kvota, kas grozītas pēc šī samazinājuma piemērošanas [..].” [Neoficiāls tulkojums]

25. Visbeidzot, jauns izoglikozes ražošanas kvotu samazinājums 2003./2004. tirdzniecības gadam tika noteikts, pamatojoties uz Regulas Nr. 1739/2003 1. pantu.

Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi

26. Ar 2000. gada 28. jūnija lēmumu Lauksaimniecības ministrijas ekonomikas politikas un starptautiskās politikas direktors apstiprināja Roquette izoglikozes ražošanas gada kvotu apjomu, kas tam kopš 1981./1982. tirdzniecības gada bija piešķirtas atbilstoši R egulai Nr. 1785/81 un Regulai Nr. 2038/1999, tas ir, 15 887 t izoglikozei A un 4135 t izoglikozei B.

27. Pēc tam ar 2000. gada 26. oktobra rīkojumu ministrs samazināja minētās kvotas, kas, pamatojoties uz Regulu Nr. 2073/2000, Roquette bija piešķirtas 606,6 t apjomā izoglikozei A un 157,9 t apjomā izoglikozei B, tādējādi 2000./2001. tirdzniecības gadam šīs kvotas nosakot attiecīgi 15 280,4 t un 3977,1 t apjomā.

28. Ar 2001. gada 13. jūlija rīkojumu, kas pieņemts saskaņā ar Regulu Nr. 1260/2001, ministrs [laika posmam] no 2001./2002. tirdzniecības gada līdz 2005./2006. tirdzniecības gadam noteica Roquette ražošanas kvotas 15 747,1 t apjomā izoglikozei A un 4098,6 t apjomā izoglikozei B.

29. Ar 2002. gada 23. oktobra rīkojumu, kas pieņemts saskaņā ar Regulu Nr. 1745/2002 un Regulu Nr. 1739/2003, šis ministrs 2002./2003. tirdzniecības gadam “samazināja” 1048,9 t izoglikozes A un 273 t izoglikozes B, tādējādi nosakot Roquette ražošanas kvotas attiecīgi 14 698,2 t un 3825,6 t apjomā. Tāpat ar 2003. gada 17. oktobra rīkojumu viņš 2003./2004. tirdzniecības gadam “samazināja” 262,1 t izoglikozes A un 68,2 t izoglikozes B, tādējādi šim tirdzniecības gadam nosakot minētās kvotas attiecīgi 15 485 t apjomā un 4030,4 t apjomā.

30. Roquette cēla Tribunal administratif de Lille [Lilles Administratīvajā tiesā] prasību atcelt 2000. gada 28. jūnija lēmumu un četrus iepriekš minētos rīkojumus, norādot, ka sešas regulas, ar kurām šis lēmums un šie rīkojumi ir pamatoti, ir prettiesiskas.

31. Pēc šo piecu prasību apvienošanas minētā tiesa tās noraidīja ar 2004. gada 11. marta spriedumu, uzskatot, ka Roquette vajadzēja celt prasību atcelt tiesību aktu Kopienu tiesās attiecībā uz Regulu Nr. 1785/81 un piecām vēlākajām regulām.

32. Tādējādi visi šie lūgumi tika pilnībā noraidīti, neizskatot lietu pēc būtības, jo minētā tiesa piemēroja Tiesas judikatūru, kas izriet no 2001. gada 15. februāra sprieduma lietā C‑239/99 Nachi Europe ( Recueil , I‑1197. lpp.), saskaņā ar kuru prasītājs valsts tiesā nevar iebildes veidā atsaukties uz tāda Kopienu tiesību akta prettiesiskumu, ko tas prasības celšanai paredzētajā termiņā nav tieši apstrīdējis Kopienu tiesās.

33. Roquette iesniedza apelācijas sūdzību par šo spriedumu Cour administrative d’appel de Douai [Duē Administratīvā apelācijas tiesa].

34. Šajos apstākļos Cour administrative d’appel de Douai nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:

“1) Vai sabiedrība Roquette Frères bija tiesīga [Tiesā] bez jebkādām šaubām tieši apstrīdēt Regulas Nr. 1785/81 24. panta 2. punktu, Regulas Nr. 2038/1999 27. panta 3. punktu, Regulas Nr. 2073/2000 1. pantu, Regulas Nr. 1260/2001 11. panta 2. punktu, Regulas Nr. 1745/2002 1. pantu un Regulas Nr. 1739/2003 1. pantu?

2) Ja sabiedrība Roquette Frères ir tiesīga apstrīdēt minētās tiesību normas [valsts tiesās], vai Regulas Nr. 1785/81 24. panta 2. punkts, Regulas Nr. 2038/1999 27. panta 3. punkts, Regulas Nr. 2073/2000 1. pants, Regulas Nr. 1260/2001 11. panta 2. punkts, Regulas Nr. 1745/2002 1. pants un Regulas Nr. 1739/2003 1. pants ir spēkā tiktāl, ciktāl tie nosaka maksimālos izoglikozes ražošanas pamatdaudzumus Francijas metropolei, neņemot vērā to izoglikozi, kas no 1978. gada 1. novembra līdz 1979. gada 30. aprīlim šajā dalībvalstī saražota kā starpprodukts citu tirdzniecībai paredzētu produktu ražošanai?”

Par prejudiciālajiem jautājumiem

Par pirmo jautājumu

35. Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa pēc būtības vēlas noskaidrot, vai fiziska vai juridiska persona, kāda ir Roquette , tādos faktiskajos un juridiskajos apstākļos, kādi ir pamata lietā, bez šaubām ir tiesīga celt prasību atcelt tiesību aktu, pamatojoties uz EKL 230. pantu, par šajā jautājumā minētajām tiesību normām (turpmāk tekstā – “apstrīdētās tiesību normas”).

36. Minētajai tiesai ir jāpārliecinās, ka Roquette , ņemot vērā judikatūru, kas izriet no iepriekš minētā sprieduma lietā Nachi Europe , minētajā tiesā var norādīt uz apstrīdēto tiesību normu prettiesiskumu, lai gan attiecībā uz šīm tiesību normām [ Roquette ] EKL 230. pantā paredzētajā termiņā nav cēlis Kopienu tiesās prasības atcelt tiesību aktu.

37. Šajā sakarā Francijas valdība un Eiropas Kopienu Komisija norāda, ka Roquette bez šaubām varēja celt prasību atcelt tiesību aktu par apstrīdētajām tiesību normām tiktāl, ciktāl tās uz [ Roquette ] attiecās tieši un individuāli, it īpaši tādēļ, ka tas bija vienīgais Francijas izoglikozes ražotājs un tāpēc saņēma visus Francijas metropolei iedalītos pamatdaudzumus.

38. Toties Roquette un Eiropas Savienības Padome uzskata, ka apstrīdētās tiesību normas uz prasītāju pamata lietā neattiecās tieši un inidividuāli un ka katrā ziņā saglabājas zināmas šaubas par to, vai tas bija tiesīgs par šīm tiesību normām celt prasību atcelt tiesību aktu. Tāpēc judikatūra, kas izriet no iepriekš minētā sprieduma lietā Nachi Europe , šajā lietā nav piemērojama; tādējādi prasītājs pamata lietā var norādīt uz apstrīdēto tiesību normu iespējamo spēkā neesamību un Tiesai ir jāizvērtē to spēkā esamība.

39. Vispirms jāatgādina, ka EKL 241. pantā ir noteikts vispārējs tiesību princips, kas nodrošina lūguma iesniedzējam tiesības, saskaņā ar valsts tiesībām ceļot prasību pret tiesību aktu, ar ko ir noraidīts tā lūgums, atsaukties uz tāda Kopienu tiesību akta prettiesiskumu, uz kuru ir balstīts valsts pieņemts lēmums attiecībā pret ieinteresēto personu, jo jautājumu par šī Kopienu tiesību akta spēkā esamību tad var nodot Tiesai prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā (iepriekš minētais spriedums lietā Nachi Europe , 35. punkts un tajā minētā judikatūra).

40. Tomēr šis vispārējais princips, kura mērķis ir nodrošināt to, ka ikvienai personai ir vai ir bijusi iespēja apstrīdēt Kopienu tiesību aktu, uz kuru ir balstīts pret šo personu vērsts lēmums, nerada nekādus šķēršļus tam, ka regula kļūst galīga attiecībā pret indivīdu, attiecībā uz kuru tā ir uzskatāma par individuālu lēmumu, kura atcelšanu viņš bez šaubām ir varējis lūgt atbilstoši EKL 230. pantam, un tas liedz šim indivīdam valsts tiesā atsaukties uz šīs regulas prettiesiskumu (iepriekš minētais spriedums lietā Nachi Europe , 37. punkts).

41. Tādējādi rodas jautājums par to, vai Roquette prasība atbilstoši EKL 230. panta ceturtajai daļai attiecībā uz apstrīdētajām tiesību normām bez jebkādām šaubām ir pieņemama, ja tās [ Roquette ] skar tieši un individuāli (šajā nozīmē skat. 1996. gada 12. decembra spriedumu lietā C‑241/95 Accrington Beef u.c., Recueil , I‑6699. lpp., 15. punkts).

42. Šajā sakarā nākas konstatēt, ka ar regulām, pamatojoties uz kurām ir pieņemtas minētās tiesību normas, cita starpā ir ieviesta to ražošanas pamatdaudzumu sistēma, kas ir piešķirti dalībvalstīm, kuru uzdevums ir tos sadalīt starp dažādiem ražošanas uzņēmumiem, kas ir reģistrēti to teritorijā.

43. Tādā sistēmā, kurā dalībvalstīm tām piešķirtie ražošanas pamatdaudzumi ir jāsadala starp ražošanas uzņēmumiem un pastāv iespēja pārcelt kvotas starp uzņēmumiem, nākas konstatēt, ka katram ražotājam kvotas ir tieši un galīgi noteiktas ar tās dalībvalsts lēmumu, no kuras tas ir atkarīgs.

44. Turklāt jāatgādina, ka šajā sistēmā dalībvalstīm bija zināma rīcības brīvība, jo tās varēja saskaņā ar Kopienu tiesiskajā regulējumā paredzētajiem nosacījumiem sākt jaunu kvotu sadali starp ražošanas uzņēmumiem, lai it īpaši ļautu jaunpienācējiem iesaistīties izoglikozes ražošanā.

45. Tādējādi ražošanas uzņēmums principā nevar būt tieši skarts EKL 230. panta ceturtās daļas nozīmē ar tādu ražošanas pamatdaudzumu piešķiršanu dalībvalstīm, kāda Kopienu mērogā veikta ar apstrīdētajām tiesību normām.

46. Visbeidzot, fakts, ka Roquette bija vienīgais Francijas metropolē reģistrētais uzņēmums, kas ražo izoglikozi, un ka tāpēc saņēma visu [minētajai teritorijai] piešķirto ražošanas pamatdaudzumu, nekādi nemaina šo secinājumu, jo, tā kā nav attiecīga valsts lēmuma, nekas faktiski nenodrošina šim uzņēmumam tādu kvotu apjomu, pamatojoties tikai uz Kopienu regulām tāpēc, ka daļu no šīm kvotām attiecīgā dalībvalsts varēja iedalīt [citam uzņēmumam], proti, iespējamam jaunam izoglikozes ražotājam.

47. No iepriekš izklāstītajiem konstatējumiem izriet, ka nevarēja uzskatīt, ka tādu uzņēmumu kā Roquette apstrīdētās tiesību normas tieši skar EKL 230. panta ceturtās daļas nozīmē. Tāpēc nevar apgalvot, ka tas bez šaubām bija tiesīgs Kopienu tiesās celt prasību atcelt šīs tiesību normas.

48. Tādējādi uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka tāda fiziska vai juridiska persona, kāda ir Roquette , tādos faktiskajos un juridiskajos apstākļos, kādi ir pamata lietā, bez šaubām nebija tiesīga, pamatojoties uz EKL 230. pantu, celt prasību atcelt apstrīdētās tiesību normas. Tātad šāda persona, ceļot prasību saskaņā ar valsts tiesībām, var norādīt uz šo tiesību normu prettiesiskumu, lai gan attiecībā uz minētajām tiesību normām tā EKL 230. pantā paredzētajā termiņā nav cēlusi Kopienu tiesās prasību atcelt tiesību aktu.

Par otro jautājumu

49. Ar šo jautājumu iesniedzējtiesa lūdz Tiesu izvērtēt apstrīdēto tiesību normu spēkā esamību tiktāl, ciktāl tajās ir noteikti maksimālie izoglikozes ražošanas pamatdaudzumi Francijas metropolei, neņemot vērā to izoglikozi, kas no 1978. gada 1. novembra līdz 1979. gada 30. aprīlim (turpmāk tekstā – “pārskata laika posms”) šajā dalībvalstī ir saražota kā starpprodukts citu tirdzniecībai paredzētu produktu ražošanai.

50. Šajā sakarā Roquette norāda, ka apstrīdētās tiesību normas nav spēkā. Tas apgalvo, ka sākotnējā izoglikozes kvotu noteikšana saistībā ar Regulu Nr. 1111/77 ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 387/81, bija prettiesiska, ņemot vērā judikatūru, kura izriet no 1992. gada 13. februāra sprieduma lietā C‑210/90 Roquette Frères ( Recueil , I‑731. lpp.), ja izoglikozes daudzumi, kas saražoti kā starpprodukts, nav uzskaitīti pārskata laika posma produkcijā, kura ir izmantota, nosakot sākotnējās kvotas, pēc kurām dalībvalstīm piešķirtie ražošanas pamatdaudzumi vēlāk ir noteikti apstrīdētajās tiesību normās.

51. Attiecībā uz datiem par pārskata laika posmu Roquette uzskata, ka tolaik spēkā esošajā tiesiskajā regulējumā nav bijušas nekādas norādes uz nepieciešamību datos, kas ražotājiem bija jānosūta kompetentajām iestādēm, iekļaut izoglikozes daudzumus, kas saražoti kā starpprodukts. Šo neskaidrību pastiprināja dalībvalstu rīcība un, visbeidzot, Komisijas rīcība, kas tikai lakoniski pieprasīja, lai tai tiktu nosūtīti dati par izoglikozes ražotāju ražošanas jaudu, sīkāk neprecizējot šo pieprasījumu. Roquette secina, ka tādējādi tam nevar pārmest, ka datos, kurus izmantoja sākotnējo kvotu noteikšanai, tas nav uzskaitījis izoglikozes daudzumus, kas saražoti kā starpprodukts.

52. Toties Francijas valdība, Padome un Komisija uzskata, ka apstrīdētās tiesību normas ir spēkā esošas. Tās it īpaši apgalvo, ka tieši apstāklim, ka tolaik piemērojamajos tiesību aktos nav diferenciācijas atkarībā no izoglikozes produkcijas mērķa, vajadzēja likt Roquette nenoteikt atšķirības un tātad nosūtīt visus datus par izoglikozes ražošanu, to skaitā datus par izoglikozi, kas saražota kā starpprodukts. Tādējādi nevar piekrist tam, ka, nosakot pamatdaudzumus, kuri izriet no apstrīdētajām tiesību normām, Padome būtu pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā.

53. Vispirms ir jāatgādina, ka Padome ar Regulu Nr. 1111/77 ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 387/81, ir piešķīrusi Roquette sākotnējo pamatkvotu laika posmam no 1979. gada 1. jūlija līdz 1980. gada 30. jūnijam. Kā izriet no šīs regulas 9. panta 1. punkta otrās daļas teksta, šai kvotai vajadzēja būt vienādai ar divkāršu ražošanas apjomu, kurš konstatēts pārskata laika posmā.

54. Lai noteiktu katra attiecīgā uzņēmuma ražošanas [apjomu] šajā laika posmā, Komisija izmantoja datus par to produkciju katrā kalendārajā mēnesī, ko dalībvalstis tai bija nosūtījušas saskaņā ar 1. pantu Komisijas 1977. gada 30. jūnija Regulā (EEK) Nr. 1471/77 par dalībvalstu paziņojumiem attiecībā uz izoglikozi (OV L 162, 13. lpp.). Šos datus dalībvalstis ieguva no pašu ražošanas uzņēmumu sagatavotajām deklarācijām.

55. Ar šādu pamatojumu Padome tabulā, kas iekļauta II pielikumā Regulai Nr. 1111/77 ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 387/81, noteica Roquette pamatkvotu 15 887 t apjomā, kas izteiktas pēc sausnas satura, tas ir, divkāršā tā ražošanas apjomā, kurš konstatēts pārskata laika posmā atbilstoši procedūrai, kas izklāstīta šī sprieduma iepriekšējā punktā. Šajā sakarā ir skaidrs, ka Roquette kompetentajām valsts iestādēm nosūtītajos datos par produkciju nebija ieskaitījis izoglikozes daudzumus, kas saražoti ka starpprodukts.

56. No apstrīdētajām tiesību normām izriet, ka pēc tam pamatdaudzumi tika noteikti tādā pašā apjomā kā sākotnēji piešķirtās pamatkvotas, ar iespēju piemērot samazinājumus, kas izriet no Kopienas starptautiskajām saistībām.

57. Šajā sakarā nākas konstatēt, ka sākotnējās kvotas laika posmam no 1979. gada 1. jūlija līdz 1980. gada 30. jūnijam bija noteiktas saskaņā ar 9. panta 1. punktu Regulā Nr. 1111/77 ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 387/81, pamatojoties uz ražošanas uzņēmumu ražošanas apjomu, kurš konstatēts pārskata laika posmā; šis konstatējums bija pamatots ar datiem, ko šie ražošanas uzņēmumi paši bija nosūtījuši dalībvalstīm, kuras pēc to reģistrācijas un iespējamām pārbaudēm bija tos paziņojušas Komisijai saskaņā ar Regulas Nr. 1471/77 1. pantu. Tā kā Padome bija nolēmusi balstīties uz minētajām kvotām, tai nebija no jauna jāvāc minētie dati, pieņemot pamata lietā aplūkotās regulas.

58. Tātad pats fakts, ka apstrīdētajās tiesību normās Padome turpināja pamatoties uz sākotnējām pamatkvotām, nevar padarīt apstrīdētās tiesību normas par spēkā neesošām.

59. Katrā ziņā ir jāievēro, ka, lai gan Roquette attiecībā uz pamatkvotu aprēķinu acīmredzami bija tiesīgs atbilstoši EKL 230. pantam Kopienu tiesās apstrīdēt Regulu Nr. 1111/77 ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 387/81, pamata lietā tas nedrīkstēja apstrīdēt šīs regulas spēkā esamību.

60. Ņemot vērā iepriekš minēto, uz otro uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka, to izskatot, nav konstatēts neviens apstāklis, kas negatīvi ietekmētu apstrīdēto tiesību normu spēkā esamību.

Par tiesāšanās izdevumiem

61. Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.

Rezolutīvā daļa

Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:

1) Tāda fiziska vai juridiska persona, kāda ir sabiedrība Roquette Frères , tādos faktiskajos un juridiskajos apstākļos, kādi ir pamata lietā, bez šaubām, nebija tiesīga, pamatojoties uz EKL 230. pantu, celt prasību atcelt:

– 24. panta 2. punktu Padomes 1981. gada 30. jūnija Regulā (EEK) Nr. 1785/81 par cukura tirgu kopīgo organizāciju;

– 27. panta 3. punktu Padomes 1999. gada 13. septembra Regulā (EK) Nr. 2038/1999 par cukura tirgu kopīgo organizāciju;

– 1. pantu Komisijas 2000. gada 29. septembra Regulā (EK) Nr. 2073/2000, ar ko 2000./2001. tirdzniecības gadam samazina garantēto daudzumu saskaņā ar cukura nozares ražošanas kvotām un paredzēto maksimālo piegāžu pieprasījumus cukura rafinācijas uzņēmumos saskaņā ar preferenciāliem ievedumiem;

– 11. panta 2. punktu Padomes 2001. gada 19. jūnija Regulā (EK) Nr. 1260/2001 par cukura tirgu kopīgo organizāciju;

– 1. pantu Komisijas 2002. gada 30. septembra Regulā (EK) Nr. 1745/2002, ar ko 2002./2003. tirdzniecības gadam samazina garantēto daudzumu saskaņā ar cukura nozares ražošanas kvotām un paredzēto maksimālo piegāžu pieprasījumus cukura rafinācijas uzņēmumos saskaņā ar preferenciāliem ievedumiem, un

– 1. pantu Komisijas 2003. gada 30. septembra Regulā (EK) Nr. 1739/2003, ar ko 2003./2004. tirdzniecības gadam samazina garantēto daudzumu saskaņā ar cukura nozares ražošanas kvotām un paredzēto maksimālo piegāžu pieprasījumus cukura rafinācijas uzņēmumos saskaņā ar preferenciāliem ievedumiem.

Tātad šāda persona, ceļot prasību saskaņā ar valsts tiesībām, var norādīt uz šo tiesību normu prettiesiskumu, lai gan attiecībā uz minētajām tiesību normām tā EKL 230. pantā paredzētajā termiņā nav cēlusi Kopienu tiesās prasību atcelt tiesību aktu;

2) izskatot otro uzdoto jautājumu, nav konstatēts neviens apstāklis, kas negatīvi ietekmētu Regulas Nr. 1785/81 24. panta 2. punkta, Regulas Nr. 2038/1999 27. panta 3. punkta, Regulas Nr. 2073/2000 1. panta, Regulas Nr. 1260/2001 11. panta 2. punkta, Regulas Nr. 1745/2002 1. panta un Regulas Nr. 1739/2003 1. panta spēkā esamību.