ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4)

Ja atbilde uz 1. jautājuma a) punktu ir noliedzoša, un atbilde uz 1. jautājuma b) punkta i) apakšpunktu ir apstiprinoša, un atbilde uz 1. jautājuma b) punkta ii) apakšpunktu ir noliedzoša, tad apstākļos, kad: i) saskaņā ar regulas 7. panta 1. punktu papildu aizsardzības sertifikāta pieteikums attiecībā uz produktu tiek iesniegts sešu mēnešu laikā no dienas, kad saskaņā ar Direktīvu 2001/83/EK (2) vai Direktīvu 2001/82/EK (3) piešķirta spēkā esoša atļauja laist produktu tirgū kā zāles; ii) pēc papildu aizsardzības sertifikāta pieteikuma iesniegšanas rūpnieciskā īpašuma kompetentā iestāde iespējami iebilst pret papildu aizsardzības sertifikāta piešķiršanu saskaņā ar regulas 3. panta a) apakšpunktu; iii) pēc iepriekš minētā rūpnieciskā īpašuma kompetentās iestādes iespejamā iebilduma un lai to apmierinātu, tiek sagatavots pieteikums par grozījumiem spēkā esošajā pamatpatentā, uz kuru pamatojas papildu aizsardzības sertifikāta pieteikuma iesniedzējs, un tas tiek piešķirts; iv) pēc spēkā esošā pamatpatenta grozījumiem minētais grozītais patents atbilst 3. panta a) apakšpunktam, vai papildu aizsardzības sertifikāta regula liedz rūpnieciskā īpašuma kompetentajai iestādei piemērot valsts procesuālos noteikumus, lai būtu iespējama a) papildu aizsardzības sertifikāta piemērošanas apturēšana, lai papildu aizsardzības sertifikāta pieteikuma iesniedzējam ļautu lūgt izdarīt grozījumus pamatpatentā un b) minētās piemērošanas atsākšana vēlākā datumā, tiklīdz grozījums ir ticis atļauts, ja minētais atsākšanas datums ir: — pēc sešiem mēnešiem no dienas, kurā ir tikusi piešķirta spēkā esoša atļauja minēto produktu laist tirgū kā zāles, taču — sešu mēnešu laikā no dienas, kurā ir ticis apmierināts pieteikums par grozījumiem spēkā esošajā pamatpatentā?
1)

Vai uz cilvēkiem paredzētām recepšu zālēm, kas tiek izmantotas tikai un vienīgi neatliekamajā medicīniskajā palīdzībā, taču to tirdzniecībai dalībvalsts kompetenta iestāde nav izsniegusi atļauju vai tā nav tikusi izsniegta saskaņā ar Regulu (EEK) Nr. 2309/93 (1), kuras ražo tāds kā šajā lietā minētais tirgus dalībnieks un kuras saskaņā ar šajā procedūrā izvirzītajiem priekšnosacījumiem pasūtina veselības aprūpes iestādes personāls, attiecas Direktīvas 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, 3. panta 1. vai 2. punktā paredzētais izņēmums, it īpaši tad, ja ir pieejamas citas atļautas zāles ar to pašu aktīvo vielu, tādu pašu lietošanas daudzumu un tādā pašā formā?
—

atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Direktīvas 2013/34/ES par noteiktu veidu uzņēmumu gada finanšu pārskatiem, konsolidētajiem finanšu pārskatiem un saistītiem ziņojumiem, ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2006/43/EK un atceļ Padomes Direktīvas 78/660/EEK un 83/349/EEK (1), 4. panta 6. un 8. punktu, 16. panta 3. punktu un 6. panta 3. punktu Līgumu vai to īstenošanai pieņemto tiesību aktu pārkāpuma dēļ, jo tā uzskata, ka šīs tiesību normas neatbilst samērīguma un subsidiaritātes principiem. Pieņemot šīs normas neesot ticis izpildīts arī LESD 296. pantā paredzētais pienākums norādīt pamatojumu — kas ir būtisks procedūras noteikums LESD 263. panta izpratnē. Tādēļ Igaunijas Republika lūdz atcelt 4. panta 6. punktā ietverto teikuma daļu “un ja informācijas prasība ir iekļauta attiecīgās valsts tiesību aktos nodokļu iekasēšanas mērķiem”, 4. panta 8. punktā ietverto frāzi “ko prasa atklāt valsts tiesību akti nodokļu jomā, kā minēts 6. punktā”, kā arī 16. panta 3. punktu un 6. panta 3. punktu pilnībā. Gadījumā, ja Tiesa uzskatītu, ka minētās tiesību normas nav patstāvīgas un nošķiramas no pārējā direktīvas teksta, to nesagrozot, un ka šo normu atcelšana varētu ietekmēt direktīvas kopējo sistēmu, tā lūdz šo direktīvu atcelt pilnībā, minot šo pašu pamatojumu un argumentus;
2)

Kļūda tiesību piemērošanā attiecībā uz būves jēdzienu, uzskatot, ka tīkla kopums ir vienota būve Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvas 93/37/EEK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu [būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību] piešķiršanas procedūras (2), 1. panta c) punkta izpratnē . Pārsūdzētais spriedums saturot atkāpes no judikatūras, kas izriet no 2000. gada 5. oktobra sprieduma lietā C-16/98 Komisija/Francija (Recueil, I-8315. lpp.), jo tajā nav ņemta vērā būvju kopuma ģeogrāfiskās turpinātības un savstarpējās atkarības nepieciešamība, proti, savstarpējās saistības nepieciešamība, lai varētu sniegt pakalpojumu.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 274/8

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 3. jūlijā iesniedza Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugāle) — Ascendi Beiras Litoral e Alta, Auto Estradas das Beiras Litoral e Alta, SA/Autoridade Tributária e Aduaneira

(Lieta C-377/13)

2013/C 274/13

Tiesvedības valoda — portugāļu

Iesniedzējtiesa

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāji: Ascendi Beiras Litoral e Alta, Auto Estradas das Beiras Litoral e Alta, SA

Atbildētāja: Autoridade Tributária e Aduaneira

Prejudiciālais jautājums

Vai Padomes 1969. gada 17. jūlija Direktīvas 69/335/EEK (1) (ar grozījumiem, kas veikti ar Padomes 1985. gada 10. jūnija Direktīvu 85/303/EEK (2)) 4. panta 1. punkta c) apakšpunktam un 2. punkta a) apakšpunktam, 7. panta 1. punktam un 10. panta a) punktam ir pretrunā valsts tiesību akts, kāds ir 2011. gada 14. decembra Dekrētlikums Nr. 322–B/2001, ar kuru noteikts, ka ar zīmognodevu tiek aplikta jebkāda kapitālsabiedrību kapitāla palielināšana, kas rodas, pārveidojot pamatkapitālā akcionāru prasījumus par sabiedrībai iepriekš sniegtiem blakus pakalpojumiem, pat ja šie blakus pakalpojumi ir sniegti skaidrā naudā, ņemot vērā, ka sākot no 1984. gada 1. jūlija valsts tiesību aktos tika noteikts, ka šādi panākta kapitāla palielināšana ir apliekama ar zīmognodevu ar 2 % likmi un tajā pašā dienā no zīmognodevas tika atbrīvota kapitāla palielināšana, kas veikta skaidrā naudā?

(1) Padomes 1969. gada 17. jūlija Direktīva 69/335/EEK par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai (OV L 249, 25. lpp.).

(2) Padomes 1985. gada 10. jūnija Direktīva 85/303/EEK, kas groza Direktīvu 69/335/EEK par netiešiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai (OV L 156, 23. lpp.).
1)

Vai, izskatot dizainparauga individuālo būtību, par kuru ir apgalvots, ka tas ir aizsargāts kā nereģistrēts Kopienas dizainparaugs Padomes 2001. gada 12. decembra Regulas (EK) Nr. 6/2002 par Kopienas dizainparaugiem (1) izpratnē, informēta lietotāja vispārējais iespaids minētās regulas 6. panta izpratnē ir jāvērtē, ņemot vērā to, vai tas atšķiras no vispārējā iespaida, kas šādam lietotājam rodas a) saistībā ar jebkuru individuālu dizainparaugu, kurš agrāk darīts pieejams sabiedrībai, vai b) saistībā ar jebkādu zināmu dizainparaugu iezīmju apkopojumu no vairākiem nekā viena šāda agrāka dizainparauga?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 260/26

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 24. jūnijā iesniedza Tribunal do Trabalho de Leiria (Portugāle) — Modelo Continente Hipermercados SA/Autoridade Para As Condições de Trabalho — Centro Local do Lis (ACT)

(Lieta C-343/13)

2013/C 260/45

Tiesvedības valoda — portugāļu

Iesniedzējtiesa

Tribunal do Trabalho de Leiria

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Modelo Continente Hipermercados SA

Atbildētāja: Autoridade Para As Condições de Trabalho — Centro Local do Lis (ACT)

Prejudiciālie jautājumi

1) Ņemot vērā Kopienu tiesības un īpaši iepriekš minēto direktīvu [2011/35/ES (1) un tās 19. pantu] — vai sabiedrību apvienošanās ietver sistēmu, saskaņā ar kuru atbildība par administratīviem pārkāpumiem par darbībām, kuras iegūtā sabiedrība ir veikusi pirms apvienošanās reģistrēšanas, tiek nodota ieguvējai sabiedrībai?

2) Vai Direktīvas [2011/35/ES] piemērošanas nolūkos sankcija par administratīvu pārkāpumu var tikt uzskatīta par kredītu trešās personas (šajā gadījumā — valsts, par noteikumu, kas saistīti ar administratīviem pārkāpumiem, pārkāpšanu) labā, un tā rezultātā attiecīgais parāds (naudas sods) par administratīvu pārkāpumu, attiecībā uz kuru valsts ir kreditors, tiek nodots ieguvējai sabiedrībai?

3) Vai Komercsabiedrību kodeksa 112. panta interpretācija, saskaņā ar kuru no direktīvas neizriet, ka būtu jāizbeidz tiesvedība par administratīvu pārkāpumu, kurš ir veikts pirms apvienošanās, vai būtu jāatceļ attiecīgais naudas sods, ir pretrunā iepriekš minētajai Kopienu direktīvai, kurā ir noteiktas sabiedrību apvienošanās sekas, tādējādi radot plašu tiesību normas interpretāciju, kas ir pretrunā Kopienu tiesību principiem un it īpaši direktīvas 19. pantam?

4) Vai šī interpretācija ir uzskatāma par principa, ka administratīvs pārkāpums nevar pastāvēt bez (ierobežotas) atbildības bez vainas vai iekļaujošā subjekta atbildības ar vainu?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 5. aprīļa Direktīva 2011/35/ES par akciju sabiedrību apvienošanos (OV L 110, 1. lpp.).
2)

Otrais pamats: Vispārējās tiesas izdarīts Savienības tiesību pārkāpums i) Uzskatot, ka pastāv jauns atbalsts sabiedrībai Rousse Industry AD, Vispārējā tiesa esot prettiesiski piemērojusi LESD 107. panta 1. punktu, to lasot kopā ar Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999 (1), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai, 1. panta c) punktu. ii) Vispārējā tiesa savu spriedumu esot taisījusi, pārkāpjot LESD 107. panta 1. punktu, jo tā nepamatoti esot uzskatījusi, ka atbalsts nav savienojams ar Savienības iekšējo tirgu un ietekmē konkurenci un ka apstāklis, ka valsts nav pieprasījusi atmaksāt nesamaksātās parādu summas, esot priekšrocība sabiedrībai. iii) Vispārējās tiesas spriedums neatbilstot LESD 107. panta 1. punktam un 297. pantam, jo palāta savā vērtējumā par Eiropas Komisijas izvēlētajiem kritērijiem attiecībā uz privātā sektora kreditoru esot piemērojusi no juridiskā viedokļa kļūdainu pieeju. Eiropas Komisija savus lēmumā esošos secinājumus par privātā sektora kreditora kritēriju neesot pamatojusi ar analīzi un ekonomisku pamatojumu, un tādēļ Vispārējai tiesai neesot bijis pamata piekrist Eiropas Komisijas argumentiem. iv) Vispārējā tiesa esot nepareizi interpretējusi un piemērojusi Regulas (EK) Nr. 659/1999 14. pantu un LESD 296. pantu, jo Eiropas Komisijai lēmumā esot bijis jānorāda atgūstamā pārmaksātā atbalsta apmērs un procentu maksājumi, turklāt procentu maksājumi esot jāaprēķina pēc Eiropas Komisijas noteiktas atbilstīgas likmes, bet tas tā neesot noticis, t. i., Eiropas Komisijas tiesību akts neesot pamatots.
1)

Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (1) 47. pantam ir pretrunā tādas tiesību normas kā Ley 10/2012 de 20 de noviembre por la que se regulan determinadas tasas en el ámbito de la Administración de justicia y del Instituto Nacional de Toxicología y Ciencias Forenses [2012. gada 20. novembra Likums Nr. 10/2012 par konkrētu nodevu noteikšanu tiesu varas īstenošanas un Toksikoloģijas un tiesu medicīnas valsts institūta darbā] 1. pants, 2. panta f) punkts, 3. panta 1. punkts, 4. panta 2. punkta a) apakšpunkts, 4. panta 3. punkts, 5. panta 3. punkts, 6. un 7. pants, kā arī 8. panta 1. punkts un 8. panta 2. punkts, jo tajos nav paredzēta iespēja valsts tiesai: a) valsts nodevas par darbību veikšanu tiesu iestādēs jebkādi pielāgot vai izvērtēt jautājumu par to samērīgumu (saistībā ar pamatojumu, ar kādu valsts tās uzliek, un to apmēru kā šķērsli efektīvai tiesību aizsardzībai tiesā), lai no šīm nodevām varētu atbrīvot; b) ņemt vērā Savienības tiesību normu efektīvas piemērošanas principu; c) novērtēt, cik konkrētā lieta, ņemot vērā tās apstākļus, ir svarīga tās dalībniekiem; ja bez šo nodevu samaksas iesniegtā apelācijas sūdzība tiek atstāta bez virzības?
1)

Vai 2006. gada PVN direktīvas (1) 140. panta ievads un a) un b) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajās normās ietvertie atbrīvojumi no PVN nav piemērojami zobu protēžu iegādei Kopienas iekšienē? Ja nē, vai atbrīvojuma piemērošana ir atkarīga no priekšnosacījuma, ka zobu protēzes no ārvalstīm piegādā zobārsts vai zobu tehniķis un/vai zobārstam vai zobu tehniķim?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 189/6

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 17. aprīlī iesniedza High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Sean Ambrose McCarthy, Helena Patricia McCarthy Rodriguez, Natasha Caley McCarthy Rodriguez/Secretary of State for the Home Department

(Lieta C-202/13)

2013/C 189/12

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāji: Sean Ambrose McCarthy, Helena Patricia McCarthy Rodriguez, Natasha Caley McCarthy Rodriguez

Atbildētājs: Secretary of State for the Home Department

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai Direktīvas 2004/38/EK (1) par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā (turpmāk tekstā — “Direktīva”) 35. pants dod tiesības dalībvalstij veikt vispārpiemērojamus pasākumus, lai liegtu, izbeigtu vai atsauktu tiesības, kuras ir atzītas ar Direktīvas 5. panta 2. punktu un saskaņā ar kurām ES pilsoņa ģimenes locekļi, kuri nav nevienas dalībvalsts valstspiederīgie un kuriem ir atbilstoši Direktīvas 10. pantam izsniegtā uzturēšanās atļauja (turpmāk tekstā — “uzturēšanās atļaujas turētāji”), ir atbrīvoti no prasības saņemt vīzu?

2) Vai 20. protokola par Līguma par Eiropas Savienības darbību 26. panta dažu aspektu piemērošanu Apvienotajai Karalistei un Īrijai 1. pants var piešķirt Apvienotajai Karalistei tiesības prasīt, lai uzturēšanās atļaujas turētājiem būtu ieceļošanas vīza, kas būtu jāsaņem pirms ierašanās pie robežas?

3) Ja atbilde uz 1. vai 2. jautājumu ir apstiprinoša, vai Apvienotās Karalistes pieeja attiecībā uz uzturēšanās atļaujas turētājiem šajā gadījumā ir attaisnota, ņemot vērā pierādījumus, kas kopsavilkuma veidā ir izklāstīti iesniedzējtiesas spriedumā?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV L 158, 77. lpp.).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 164/10

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 15. janvāra spriedumu lietā T-625/11 BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2013. gada 15. martā iesniedza BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH

(Lieta C-126/13 P)

2013/C 164/17

Tiesvedības valoda — vācu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH (pārstāvis — S. Biagosch, advokāts)

Otrs lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— atcelt Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 15. janvāra spriedumu lietā T-625/11, ciktāl Vispārējā tiesa ir nospriedusi, ka Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju pirmā padome, pieņemot 2011. gada 22. septembra lēmumu lietā R 340/2011-1, nebija pārkāpusi Regulas (EK) Nr. 207/2009 (1) 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu,

— atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 22. septembra lēmumu lietā R 340/2011-1, ciktāl ar to atbilstoši Regulas (EK) Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktam ir daļēji atteikta preču zīmes “ecoDoor” reģistrācija,

— pakārtoti, nodot lietu atpakaļ lietas izskatīšanai Vispārējā tiesā,

— piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.

Pamati un galvenie argumenti

Šī apelācijas sūdzība ir iesniegta par Vispārējās tiesas (ceturtā palāta) 2013. gada 15. janvāra spriedumu lietā T-625/11, ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH prasību par Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju pirmās padomes 2011. gada 22. septembra lēmumu lietā R 340/2011-1, ar ko, pamatojoties uz Regulas (EK) Nr. 207/2009 (Regula par Kopienas preču zīmi) 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktu, daļēji atteikta preču zīmes “ecoDoor” reģistrācija.

Apelācijas sūdzības iesniedzēja savas prasības pamatojumam izvirza šādu pamatu.

Tā norāda uz Regulas par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpumu, jo preču zīme “ecoDoor” — tā kā tā kopumā apraksta nevis ITSB noraidītās preces, bet gan tikai durvis kā iespējamo daļu no šīm precēm — vienīgi tad varētu tikt uzskatīta par aprakstošu attiecībā uz attiecīgajām precēm, ja attiecīgajai daļai būtu tik liela nozīme konkrētajās precēs, ka šo daļu tirdzniecība būtu pielīdzināma preču tirdzniecībai. Tas tā varētu būt tikai gadījumā, ja attiecīgās daļas no tirdzniecības viedokļa pildītu precēs absolūti būtisku funkciju. Tā kā tas tā neesot attiecībā uz durvīm kā daļu no pieteiktajām precēm, Regulas par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētais reģistrācijas atteikuma pamats nav piemērojams.

(1) Padomes 2009. gada 26. februāra Regula (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (Kodificēta versija) (OV L 78, 1.lpp.).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 108/17

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 4. februārī iesniedza Tribunal Central Administrativo Norte (Portugāle) — Marina da Conceição Pacheco Almeida/Fundo de Garantia Salarial, IP, Instituto da Segurança Social, IP

(Lieta C-57/13)

2013/C 108/35

Tiesvedības valoda — portugāļu

Iesniedzējtiesa

Tribunal Central Administrativo Norte

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Marina da Conceição Pacheco Almeida

Atbildētāji: Fundo de Garantia Salarial, IP, Instituto da Segurança Social, IP

Prejudiciālais jautājums

Vai Savienības tiesības attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā, it īpaši Direktīvas 80/987/EEK (1) 4. un 10. pants, ir interpretējami tādējādi, ka tās nepieļauj tādu valsts tiesību normu, saskaņā ar kuru tiek garantēti vienīgi tie prasījumi, kuru samaksas termiņš ir iestājies sešus mēnešus pirms pieteikuma par darba devēja maksātnespējas atzīšanu iesniegšanas, pat ja darbinieki pret darba devēju ir cēluši prasības Tribunal do Trabalho [Darba lietu tiesā], lūdzot tiesu noteikt parāda summu un piespriest tā piedziņu?

(1) Padomes 1980. gada 20. oktobra Direktīva 80/987/EEK par dalībvalstu normatīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā (OV L 283, 23. lpp.).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 123/10

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2013. gada 28. janvārī iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija) — Hauptzollamt Krefeld/Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service GmbH

(Lieta C-44/13)

2013/C 123/15

Tiesvedības valoda — vācu

Iesniedzējtiesa

Bundesfinanzhof

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Hauptzollamt Krefeld

Atbildētāja: Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service GmbH

Prejudiciālie jautājumi

Vai Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīvas 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (1), 2. panta 3. punktā ir paredzēts, ka, apliekot ar nodokli energoproduktus, kas nav to energoproduktu vidū, attiecībā uz kuriem direktīvā ir noteikta nodokļa summa, tiek piemērota nodokļa likme, kas valsts tiesībās ir noteikta attiecībā uz energoprodukta izmantošanu par kurināmo, ciktāl šāds cits energoprodukts tāpat tiek izmantots kā kurināmais? Vai arī tad, ja šāds cits energoprodukts, to izmantojot kā kurināmo, ir ekvivalents konkrētam energoproduktam, var piemērot dalībvalsts tiesībās attiecībā uz šo energoproduktu noteikto nodokļa likmi, arī ja runa ir par vienotu nodokļa likmi, neņemot vērā to, vai tas tiek izmantots kā degviela vai kā kurināmais?

(1) OV L 283, 51. lpp.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 71/7

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 14. decembrī iesniedza Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Apvienotā Karaliste) — The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/GMAC UK PLC

(Lieta C-589/12)

2013/C 71/12

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Atbildētāja: GMAC UK PLC

Prejudiciālie jautājumi

1) Kādā mērā nodokļa maksātājs saistībā ar darījumiem, kas attiecas uz vienām un tām pašām precēm, var atsaukties gan uz EK Padomes Direktīvas 77/388 (1) (turpmāk tekstā — “Sestā PVN direktīva”) normas tiešo iedarbību attiecībā uz vienu darījumu, gan uz valsts tiesiskā regulējuma normām attiecībā uz otru darījumu, ja attiecībā uz abiem darījumiem kopā tas radītu tādu kopējo fiskālo rezultātu, kāds nerastos un kādu nav paredzēts radīt, ja šiem darījumiem kopā piemērotu tikai valsts tiesisko regulējumu, vai tikai Sesto PVN direktīvu?

2) Ja atbilde uz 1. jautājumu ir, ka pastāv tādi apstākļi, kuros nodokļu maksātājam nav šādu tiesību (vai nav šādu tiesību noteiktā apmērā), tad kādi būtu šie apstākļi un it īpaši kāda ir saistība starp šiem diviem darījumiem, lai rastos šādi apstākļi?

3) Vai atbilde uz 1. un 2. jautājumu ir atkarīga no tā, vai vienam darījumam piemērotais valsts režīms atbilst Sestajai PVN direktīvai?

(1) Padomes 1977. gada 17. maija Sestā Direktīva 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 32/5

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 19. novembrī iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia (Itālija) — Dirextra Alta Formazione S.r.l./Regione Puglia

(Lieta C-523/12)

2013/C 32/07

Tiesvedības valoda — itāļu

Iesniedzējtiesa

Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Dirextra Alta Formazione S.r.l.

Atbildētājs: Regione Puglia

Prejudiciālais jautājums

Vai ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (redakcijā, kas ir spēkā no 2009. gada 1. decembra) 56. un nākamajiem pantiem un 101. un nākamajiem pantiem (iepriekš 49., 81. un nākamie panti), kā arī 107. un nākamajiem pantiem un konkurences, samērīguma, nediskriminācijas un vienlīdzīgas attieksmes principiem, kas izriet no iepriekš minētajām tiesību normām, arī saistībā ar Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 9. un 10. pantu, [oriģinālā 16. lpp.] attiecīgā Papildprotokola 2. pantu un Pamattiesību hartas 11. un 14. pantu, ir saderīgs tāds noteikums, kāds ir ietverts Apūlijas reģiona Likuma Nr. 12/2009, kas ir spēkā reģionālā mērogā, 2. panta 3. punktā, kas ierobežojošā veidā regulē piekļuvi tirgum, lai sniegtu dažus konkrētus pakalpojumus, kuru mērķis ir uzlabot izglītības līmeni vietējā mērogā (pēcdiploma maģistra studiju nodrošināšana), izvirzot nosacījumu, ka ir jābūt izpildītai tikai vienai prasībai, kas ir izvēlēta un strukturēta patvaļīgi (stundu skaits, kas sadalīts nepamatoti ilgā laika posmā) attiecībā pret Kopienas pasākuma mērķi (izglītības kvalitātes uzlabošana un attiecīgi tādu subjektu atlase, kam ir atbilstoša kvalifikācija) un kas nav diferencēta atkarībā no attiecīgā pakalpojuma faktiskā ilguma?
2)

Ja uz pirmo jautājumu tiktu atbildēts apstiprinoši: kā ir jāinterpretē Regulas Nr. 469/2009 3. panta c) punkts gadījumā, kad ar spēkā esošu pamatpatentu ir aizsargāti vairāki produkti un sertifikāta par vienu no pamatpatenta aizsargātajiem produktiem (A) pieteikuma iesniegšanas dienā vēl nav piešķirti sertifikāti par citiem ar šo pašu aizsargātajiem produktiem (B, C), tomēr par šiem produktiem (B, C) sertifikāti ir tikuši piešķirti vēl pirms ticis pieņemts lēmums par sertifikāta piešķiršanu pirmajam minētajam produktam (A)?