ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Lieta C‑544/15

Sahar Fahimian

pret

Bundesrepublik Deutschland

(Verwaltungsgericht Berlin lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Direktīva 2004/114/EK – 6. panta 1. punkta d) apakšpunkts – Trešo valstu valstspiederīgo uzņemšanas nosacījumi – Uzņemšanas atteikums – “Valsts drošības apdraudējuma” jēdziens – Novērtējuma brīvība

Kopsavilkums – Tiesas (virspalāta) 2017. gada 4. aprīļa spriedums

Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Imigrācijas politika – Trešo valstu pilsoņu uzņemšana studiju, skolēnu apmaiņas, prakses vai stažēšanās, nesaņemot atalgojumu, vai brīvprātīga darba nolūkā – Direktīva 2004/114 – Vispārīgie uzņemšanas nosacījumi – Sabiedriskās kārtības, valsts drošības vai sabiedrības veselības apdraudējuma neesamība – Valsts kompetento iestāžu novērtējuma brīvība – Atteikums uzņemt trešās valsts valstspiederīgo, kuram ir tādas universitātes izdots diploms, uz kuru attiecas Savienības ierobežojošie pasākumi – Pieļaujamība – Nosacījumi – Minētā atteikuma pārbaude tiesā – Nosacījumi

(Padomes Direktīvas 2004/114 6. pants)

Padomes 2004. gada 13. decembra Direktīvas 2004/114/EK par nosacījumiem attiecībā uz trešo valstu pilsoņu uzņemšanu studiju, skolēnu apmaiņas, prakses vai stažēšanās, nesaņemot atalgojumu, vai brīvprātīga darba nolūkā, 6. panta 1. punkta d) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts kompetentajām iestādēm ir plaša novērtējuma brīvība, lai, ņemot vērā visus atbilstošos elementus, kas raksturo trešās valsts valstspiederīgā, kurš lūdz izsniegt vīzu studiju nolūkiem, situāciju, pārbaudītu, vai šis pēdējais minētais rada valsts drošības apdraudējumu, pat ja tikai potenciālu. Tādējādi šajā novērtējumā var ņemt vērā ne tikai pieteikuma iesniedzēja personīgo rīcību, bet arī citus elementus, kas tostarp ir saistīti ar viņa profesionālo gājumu.

Šī tiesību norma ir arī jāinterpretē tādējādi, ka tā neliedz valsts kompetentajām iestādēm atteikties šādiem nolūkiem uzņemt attiecīgās dalībvalsts teritorijā trešās valsts valstspiederīgo, kurš ir ieguvis diplomu vienā no universitātēm, uz kurām attiecas Savienības ierobežojošie pasākumi to būtiska līmeņa saistību dēļ ar Irānas valdību militārā jomā vai ar to saistītās jomās, un kurš šajā dalībvalstī paredz veikt pētījumu valsts drošībai sensitīvā jomā, ja šo iestāžu rīcībā esošie elementi ļauj uzskatīt, ka šīs personas šajos pētījumos gūtās zināšanas var tikt vēlāk izmantotas valsts drošībai pretējiem mērķiem. Valsts tiesai, kurā iesniegta prasība pret kompetento valsts iestāžu lēmumu, ar kuru ir atteikta prasītās vīzas piešķiršana, ir jāpārbauda, vai šis lēmums balstās uz pienācīgi pamatotiem iemesliem un tam ir pietiekami pārliecinošs faktiskais pamats.

(skat. 40. un 50. punktu un rezolutīvo daļu)
Saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 par Eiropas Savienības preču zīmi 65. panta 2. punktu Vispārējā tiesa var atcelt vai grozīt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja Apelācijas padomes lēmumu, vienīgi “pamatojoties uz nekompetenci, būtiska procesuāla pārkāpuma, Līguma vai [minētās] regulas pārkāpumu vai kāda tiesību akta pārkāpumu saistībā ar to piemērošanu, vai pilnvaru pārsniegšanu”. No tā izriet, ka Vispārējā tiesa var atcelt vai grozīt pārsūdzēto lēmumu vienīgi tad, ja tā pieņemšanas brīdī uz to attiecās viens no šiem atcelšanas vai grozīšanas pamatiem. Tomēr Vispārējā tiesa nevar šo lēmumu atcelt vai grozīt tādu iemeslu dēļ, kas iestājušies pēc tā pieņemšanas.

Ņemot vērā šos apsvērumus, un tā kā faktiskais agrākās preču zīmes, uz kuru ir balstīti iebildumi, atcelšanas datums ir vēlāks nekā Apelācijas padomes lēmums par iebildumiem, Vispārējai tiesai, veicot šī lēmuma tiesiskuma pārbaudi, nav jāņem vērā EUIPO lēmums, ar kuru atcelta šī agrākā preču zīme.

(sal. ar 27. un 30. punktu)
No Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas ir ietverts Direktīvas 1999/70 par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku, 2. klauzulas 1. punkta paša formulējuma izriet, ka Pamatnolīguma piemērošanas joma ir uztverama plašā nozīmē, jo tā vispārīgi attiecas uz “noteikta laika darba ņēmējiem, kuriem ir darba līgums vai darba attiecības saskaņā ar spēkā esošiem likumiem [tiesību aktiem], kolektīvajiem līgumiem [koplīgumiem] vai praksi katrā dalībvalstī”. Turklāt Pamatnolīguma 3. klauzulas 1. punktā izklāstītā “noteikta laika darba ņēmēju” jēdziena definīcija Pamatnolīguma izpratnē ietver visus darba ņēmējus, nešķirojot viņus atkarībā no tā, vai viņu darba devējs ir publisko vai privāto tiesību subjekts, un neatkarīgi no tā, kā viņu līgums būtu kvalificējams saskaņā ar valsts tiesībām.

Tā kā Pamatnolīgumā nav izslēgta neviena konkrēta nozare, darba ņēmējs, kas veselības aprūpes dienesta gadījuma darba izpildei nodarbināta līdzstrādnieka statusā ir nodarbināts medicīnas māsas amatā, ietilpst Pamatnolīguma piemērošanas jomā.

(skat. 24. un 25. punktu)
Lieta C‑539/15

Daniel Bowman

pret

Pensionsversicherungsanstalt

(Oberster Gerichtshof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – Direktīva 2000/78/EK – Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā – 2. panta 1. un 2. punkts – Diskriminācija vecuma dēļ – Darba koplīgums – Laikposma, kurā notiek paaugstināšana no pirmā uz otro algas skalas līmeni, pagarinājums – Netieša attieksmes nevienlīdzība vecuma dēļ

Kopsavilkums – Tiesas (sestā palāta) 2016. gada 21. decembra spriedums

Sociālā politika – Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā – Direktīva 2000/78 – Aizliegums diskriminēt vecuma dēļ – Darba koplīgums, saskaņā ar kuru laikposms, kurā notiek paaugstināšana no pirmā algas skalas līmeņa līdz otrajam, ir ilgāks nekā laikposms, kurš piemērojams pārejai uz nākamajiem līmeņiem – Pieļaujamība – Nosacījums – Pagarinājums, kas piemērojams ikvienam darbiniekam, kurš gūst labumu no mācību periodu ņemšanas vērā viņa klasifikācijai algas skalas līmeņos

(Padomes Direktīvas 2000/78 2. panta 1. un 2. punkts)

Direktīvas 2000/78, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 2. panta 1. un 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu valstī noslēgto darba koplīgumu, saskaņā ar kuru uz darbinieku, kas gūst labumu no tā, ka viņa klasifikācijai algas skalas līmeņos tiek ņemti vērā mācību periodi, tiek attiecināts laikposma, kurā notiek paaugstināšana no pirmā algas skalas līmeņa uz otro, pagarinājums, jo šis pagarinājums ir piemērojams ikvienam darbiniekam, kas gūst labumu no šo periodu ņemšanas vērā, tostarp ar atpakaļejošu spēku darbiniekiem, kas jau sasnieguši augstākus līmeņus.

Proti, šāds koplīgums nerada attiecībā uz šādu darbinieku atšķirību attieksmē, kas būtu tieši balstīta uz vecumu.

Turklāt administrācijas darbinieku klasifikācija algas skalas līmeņos ir atkarīga tostarp no pabeigtajiem mācību periodiem. Šie mācību periodi var tikt ņemti vērā minētās klasifikācijas vajadzībām neatkarīgi no darbinieka vecuma brīdī, kad viņš tika pieņemts darbā. Tādējādi šī sistēma balstās uz kritēriju, kas nav nesaraujami saistīts ar darbinieku vecumu un kam ar to nav arī netiešas saiknes.

Līdz ar to, pat ja uz gados jaunu darbinieku, kas pirmo reizi pieņemts darbā, kam ir tikai neliela pieredze un kas lūdz viņa mācību periodus ņemt vērā klasifikācijai algas skalas līmeņos, konkrēti tiks attiecināts laikposma, kurā notiek paaugstināšana no pirmā līmeņa, pagarinājums, tomēr uz gados vecāku darbinieku, kurš ir nostrādājis ievērojamu dienesta periodu administrācijā un kurš iesniedz tādu pašu lūgumu, tāpat un atbilstoši šim pašam pamatam – potenciāli (piemērojot nākotnē) vai ar atpakaļejošu spēku – tiks attiecināts tāds pats pagarinājums.

(skat. 23., 28., 30. un 33. punktu un rezolutīvo daļu)
Valsts pasākuma kvalificēšanai par “valsts atbalstu” LESD 107. panta 1. punkta izpratnē tiek prasīta visu šajā noteikumā paredzēto nosacījumu izpilde. Pirmkārt, tam ir jābūt saistītam ar valsts iejaukšanos vai tajā ir jāizmanto valsts līdzekļi. Otrkārt, šai intervencei jābūt tādai, kas var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm. Treškārt, ar to ir jāsniedz selektīvas priekšrocības tā saņēmējam. Ceturtkārt, tam jābūt tādam, ar ko tiek izkropļota konkurence vai tiek radīti draudi to izkropļot.

Turklāt, ja attiecīgais pasākums ir iecerēts kā atbalsta shēma, nevis kā individuāls atbalsts, Komisijai ir jāpierāda, ka šis pasākums, lai gan ar to ir noteikta vispārēji piemērojamu priekšrocību sniegšana, sniedz priekšrocības vienīgi konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētām saimnieciskās darbības nozarēm.

Pasākums, ar ko piešķir nodokļu priekšrocības, lai gan ar to netiek veikta valsts līdzekļu pārdalīšana, rada saņēmējiem finansiāli izdevīgāku stāvokli salīdzinājumā ar pārējiem nodokļu maksātājiem un tas var sniegt selektīvu priekšrocību tā saņēmējiem un tātad tas ir kvalificējams par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē. Turpretī par šādu atbalstu šīs tiesību normas izpratnē nav uzskatāms vispārēji piemērojams pasākums, kas vienādi ir piemērojams visiem saimnieciskās darbības subjektiem.

Lai valsts nodokļu pasākumu kvalificētu par “selektīvu”, Komisijai vispirms ir jāidentificē vispārējais vai “normālais” nodokļu režīms, kas ir piemērojams attiecīgajā dalībvalstī, un pēc tam tai ir jāpierāda, ka attiecīgais nodokļu pasākums ir atkāpe no minētā vispārējā režīma, ciktāl ar to tiek ieviestas atšķirības subjektu starpā, kuri, ievērojot ar attiecīgo vispārējo režīmu izvirzīto mērķi, atrodas faktiski un juridiski salīdzināmā situācijā.

“Valsts atbalsta” jēdziens tomēr neattiecas uz pasākumiem, ar ko nosaka diferenciāciju starp uzņēmumiem, kuri, ievērojot ar attiecīgo tiesisko režīmu izvirzīto mērķi, atrodas faktiski un juridiski salīdzināmā situācijā un kuri tātad a priori ir selektīvi, tiklīdz attiecīgā dalībvalsts spēj pierādīt, ka šāda diferenciācija izriet no sistēmas, kurā tie ietilpst, rakstura vai uzbūves.

Līdz ar to atbilstošais parametrs attiecīgā pasākuma selektivitātes konstatēšanai sastāv no pārbaudes, vai ar to starp subjektiem, kuri, ievērojot ar attiecīgo vispārējo režīmu izvirzīto mērķi, atrodas faktiski un juridiski salīdzināmā situācijā, tiek noteikta diferenciācija, kura nav pamatota ar šī režīma raksturu vai uzbūvi.

Šajā ziņā šāda pasākuma selektivitātes pierādīšanai nevar prasīt, lai Komisija identificētu noteiktas raksturīpašības, kas specifiski un kopīgi piemīt uzņēmumiem, kuri saņem nodokļu priekšrocības, kas ļauj tos nošķirt no tiem, kuri ir izslēgti no šī pasākuma piemērošanas.

Šim nolūkam ir svarīgs vienīgi fakts, lai pasākuma, neatkarīgi no tā formas vai izmantotās reglamentējošās tehnikas, sekas būtu tādas, ka ar to saņēmējiem uzņēmumiem tiek radīta izdevīgāka situācija, salīdzinot ar citiem uzņēmumiem, kaut gan visi šie uzņēmumi, ievērojot ar attiecīgo nodokļu režīmu izvirzīto mērķi, atrodas faktiski un juridiski salīdzināmā situācijā.

(skat. 57., 58., 60., 78. un 79. punktu)
Regulas Nr. 1924/2006 par uzturvērtības un veselīguma norādēm uz pārtikas produktiem, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 1047/2010, 1. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šīs regulas piemērošanas jomā ietilpst uzturvērtības vai veselīguma norādes, kas formulētas tirdzniecības informācijā par pārtikas produktu, kurš kā tāds ir paredzēts galapatērētājam, ja šis paziņojums ir domāts nevis galapatērētājam, bet vienīgi veselības aprūpes speciālistiem.

Proti, jēdziens “tirdzniecības informācija” Regulas Nr. 1924/2006 1. panta 2. punkta izpratnē ir jāsaprot kā tāds, kas attiecas it īpaši uz informāciju, kura attiecībā uz pārtikas produktiem sniegtas reklāmas veidā ir paredzēta, lai tieši vai netieši veicinātu šo pārtikas produktu tirdzniecību. Tomēr šāda informācija var izpausties kā reklāmas vēstule, kuru pārtikas nozares uzņēmēji adresē veselības aprūpes speciālistiem un kurā ir ietvertas uzturvērtības vai veselīguma norādes šīs regulas izpratnē tā, lai šie speciālisti attiecīgā gadījumā saviem pacientiem ieteiktu iegādāties un/vai lietot minēto produktu. Šajā ziņā Regulas Nr. 1924/2006 1. panta 2. punktā nav ietverts precizējums par tirdzniecības informācijas adresātu un nav nošķirts, vai runa ir par galapatērētāju vai veselības aprūpes speciālistu. No tā izriet, ka produktam pašam, nevis informācijai par to, ir jābūt paredzētam patērētājam. Taču nevar izslēgt, ka veselības aprūpes speciālisti paši var tikt maldināti, saņemot neprecīzas, neviennozīmīgas vai pat nepatiesas norādes. Līdz ar to šie veselības aprūpes speciālisti, rīkojoties pilnīgi labticīgi, riskē nodot kļūdainu informāciju par pārtikas produktiem, par kuriem sniegta tirdzniecības informācija galapatērētājiem, ar kuriem viņiem ir saikne. Līdz ar to Regulas Nr. 1924/2006 piemērošana uzturvērtības vai veselīguma norādēm, kas formulētas speciālistiem paredzētā tirdzniecības informācijā, veicina augstu patērētāju aizsardzības līmeni iekšējā tirgū.

(sal. ar 29.–31., 44., 45., 47. un 54. punktu un rezolutīvo daļu)
Direktīvas 2000/78, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, 3. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesiskais regulējums, kas attiecas uz papildnodokli, ar kuru tiek aplikti no vecuma pensijām gūtie ienākumi, neietilpst šīs direktīvas un tādējādi arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 21. panta 1. punkta materiālajā piemērošanas jomā.

Proti, šāda nodokļa uzlikšana neietilpst darba tiesiskajās attiecībās un tādējādi “darba samaksas” noteikšanā šajā kontekstā – uz kuru vien attiecas Direktīva 2000/78 – šīs direktīvas un LESD 157. panta 2. punkta izpratnē.

No vecuma pensijas gūtiem ienākumiem piemērojams papildnodoklis, kuram nav nekādas saiknes ar darba līgumu, tieši un ekskluzīvi izriet no valsts nodokļu tiesību aktiem, kas ir piemērojami jebkurai fiziskai personai, kuras no vecuma pensijām gūtie ienākumi pēc pensijas neapliekamās daļas atskaitīšanas pārsniedz noteiktu summu.

Turklāt, tā kā ar minēto tiesisko regulējumu netiek īstenota neviena Savienības tiesību norma Hartas 51. panta 1. punkta izpratnē un tas neietilpst nedz Direktīvas 2000/78, nedz kādas direktīvas par nodokļiem piemērošanas jomā, uz Hartas 21. panta 1. punktu strīdā saistībā ar šo regulējumu nevar iedarbīgi atsaukties.

(sal. ar 25., 26., 29. un 30. punktu un rezolutīvo daļu)
Nav neviena apstākļa, kas varētu ietekmēt Regulas Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Regulu Nr. 118/97, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 592/2008, 67. panta 3. punkta spēkā esamību.

Šajā ziņā, pirmkārt, LESD 48. pantā Savienības likumdevējam nav aizliegts nedz paredzēt nosacījumus attiecībā uz atvieglojumiem, kurus tas piešķir, lai nodrošinātu LESD 45. pantā paredzēto darba ņēmēju brīvu pārvietošanos, nedz noteikt to robežas un, otrkārt, Padome ir pareizi izmantojusi savu rīcības brīvību, paredzot nosacījumus, tostarp Regulas Nr. 1408/71 67. panta 3. punktā, kuri ir vērsti uz to, lai veicinātu darba meklēšanu tajā dalībvalstī, kurā persona vēlākajā no reizēm ir veikusi bezdarba apdrošināšanas iemaksas, un uz to, lai šī dalībvalsts uzņemtos bezdarbnieka pabalstu maksāšanas nastu.

Turklāt Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 52. panta 2. punktā ir noteikts, ka tajā atzītās tiesības, kuras ir paredzētas Līgumos, izmanto saskaņā ar tajos noteiktajiem nosacījumiem un ierobežojumiem. Tā tas ir ar Hartas 15. panta 2. punktu, kurā – kā tas apstiprināts arī Paskaidrojumos attiecībā uz Hartu, kas skar šo tiesību normu, – ir pārņemta LESD 45. pantā garantētā darba ņēmēju brīvā pārvietošanās.

(sal. ar 31., 33. un 35. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Lieta C‑286/15

Valsts ieņēmumu dienests

pret

SIA “Latvijas propāna gāze”

(lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu,

ko iesniedza Augstākās tiesas Administratīvo lietu departaments)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Kopējais muitas tarifs — Tarifa klasifikācija — Kombinētā nomenklatūra — Pozīcija 2711 — Naftas gāzes un pārējie gāzveida ogļūdeņraži — Viela, kas piešķir galvenās īpašības — Sašķidrināta naftas gāze”

Kopsavilkums – Tiesas (septītā palāta) 2015. gada 26. maija spriedums

Muitas savienība – Kopējais muitas tarifs – Muitas deklarācija – Muitas deklarācijai pievienojamie dokumenti – Pienākums sašķidrinātas naftas gāzes deklarētājam norādīt tās vielas procentuālo daļu, no kuras galvenokārt sastāv šis produkts – Neesamība

Muitas savienība – Kopējais muitas tarifs – Tarifu pozīcijas – Naftas gāzes un pārējie gāzveida ogļūdeņraži – Sašķidrināta naftas gāze, kura sastāv no 0,32 % metāna, etāna un etilēna, 58,32 % propāna un propilēna un ne vairāk kā 39,99 % butāna un butilēna – Klasificēšana Kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijā 2711 19 00

Kombinētās nomenklatūras, kas ir ietverta I pielikumā Regulas Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, redakcijās, kas attiecīgi izriet no Regulas Nr. 1031/2008 un Regulas Nr. 948/2009, vispārīgā interpretācijas 2. noteikuma b) punkts un 3. noteikuma b) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja visas sastāvdaļas kopumā tādā gāzu maisījumā kā sašķidrinātā naftas gāzē tai piešķir tās pamatīpašības tā, ka nevar noteikt to sastāvdaļu, kura tai piešķir tās pamatīpašības, un katrā ziņā nav iespējams noteikt precīzo daudzumu katrai no attiecīgās sašķidrinātās naftas gāzes sastāvdaļām, nevar izmantot pieņēmumu, atbilstoši kuram preces pamatīpašības šī vispārīgās interpretācijas 3. noteikuma b) punkta izpratnē noteiks tā viela, kas maisījumā procentuāli ir visvairāk. (sal. ar 30. punktu, rezolutīvās daļas 1) punktu)

Skat. nolēmuma tekstu. (sal. ar 32. un 33. punktu)

Kombinētā nomenklatūra, kas ietverta Regulas Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, redakcijās, kas attiecīgi izriet no Regulas Nr. 1031/2008 un Regulas Nr. 948/2009, I pielikumā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda sašķidrināta naftas gāze, kura sastāv no 0,32 % metāna, etāna un etilēna, 58,32 % propāna un propilēna un ne vairāk kā 39,99 % butāna un butilēna un kurai nevar noteikt to veidojošo vielu, kas tai piešķir tās pamatīpašības, ietilpst apakšpozīcijā 2711 19 00 kā “Naftas gāze un citādi gāzveida ogļūdeņraži, sašķidrināti, citādi”. Tā kā Kombinētās nomenklatūras interpretācijas vispārīgo noteikumu 3. noteikuma b) apakšpunkts ir šķērslis tam, lai veiktu sašķidrinātas naftas gāzes klasifikāciju, ir jāpiemēro šī vispārīgās interpretācijas 3. noteikuma c) punkts, saskaņā ar kuru preci klasificē pozīcijā ar lielāko kārtas numuru no vienlīdz pieļaujamām pozīcijām, proti, šajā gadījumā Kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijā 2711 19 00 kā “sašķidrināta naftas gāze, pārējie”. (sal. ar 36. un 37. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
No Direktīvas 2001/42 par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu 3. panta 3. punkta, skatīta kopā ar šīs preambulas 10. apsvērumu, izriet, ka attiecībā uz plāniem un programmām, kuri paredz nelielu teritoriju izmantošanu vietējā līmenī, attiecīgās dalībvalsts kompetentajām iestādēm ir jāveic iepriekšēja pārbaude par to, vai konkrētais plāns vai programma var būtiski ietekmēt vidi, un ka šīm iestādēm pēc tam ir obligāti jānodod šis plāns vai programma vides novērtēšanai saskaņā ar šo direktīvu, ja minētās iestādes nonāk pie secinājuma, ka minētais plāns vai programma var būtiski ietekmēt vidi.

Neatbrīvojot no vides novērtējuma saskaņā ar šo direktīvu nevienu plānu vai programmu, kas var būtiski ietekmēt vidi, šī tiesību norma ietilpst minētās direktīvas mērķī nodrošināt augstu vides aizsardzības līmeni. Šajā ziņā dalībvalstīm savas kompetences ietvaros ir jāveic visi vajadzīgie vispārīgie vai īpašie pasākumi, lai visiem plāniem un programmām, kam var būt būtiska ietekme uz vidi Direktīvas 2001/42 izpratnē, pirms to pieņemšanas tiktu veikts vides novērtējums atbilstoši šajā direktīvā noteiktajiem procesuālajiem noteikumiem un kritērijiem. Katrā ziņā vienīgi risks attiecībā uz to, ka valsts iestādes ar savu rīcību varētu apiet Direktīvas 2001/42 piemērošanu, nevar būt pamats šīs direktīvas 3. panta 3. punkta atzīšanai par spēkā neesošu.

Līdz ar to nešķiet, ka Parlaments un Padome, pieņemot Direktīvas 2001/42 3. panta 3. punktu, ir pieļāvuši acīmredzamu kļūdu vērtējumā, ņemot vērā LESD 191. pantu. Tāpēc šī tiesību norma neliecina ne par ko tādu, kas varētu ietekmēt tās spēkā esamību, ievērojot LESD 191. pantu. No minētā izriet, ka tā nevar atklāt arī neko tādu, kas varētu ietekmēt tās spēkā esamību, ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 37. pantu.

(skat. 50., 56., 58.–60., 63. un 64. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants, lasot to kopsakarā ar Orhūsas konvencijas par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem, 9. panta 2. un 4. punktu, ciktāl tas aptver tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, nodrošinot plašas iespējas vērsties tiesu iestādēs, attiecībā uz tiesībām, kuras vides aizsardzības organizācijai, kas atbilst šīs konvencijas 2. panta 5. punktā minētajām prasībām, izriet no Savienības tiesībām, šajā gadījumā – no Direktīvas 92/43 par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību, kas grozīta ar Direktīvu 2006/105, 6. panta 3. punkta, lasot to kopsakarā ar minētās konvencijas 6. panta 1. punkta b) apakšpunktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauta tāda valsts procesuālo tiesību normu interpretācija, saskaņā ar kuru prasība par lēmumu, ar kuru šādai organizācijai ir atteikts projekta, kas īstenojams atbilstoši Direktīvai 92/43, kas grozīta ar Direktīvu 2006/105, aizsargātā teritorijā, atļaujas piešķiršanas administratīvā procesa dalībnieces statuss, nav noteikti jāizskata šī procesa, kurš var tikt galīgi izbeigts, pirms ir ticis pieņemts galīgais tiesas nolēmums par dalībnieka statusu, norises laikā un tā ir automātiski noraidīta no brīža, kad šis projekts tiek atļauts, šai organizācijai uzliekot pienākumu celt cita veida prasību, lai iegūtu šo statusu un lai pakļautu pārbaudei tiesā to, vai kompetentās valsts iestādes ir izpildījušas to pienākumus, kas izriet no minētās direktīvas 6. panta 3. punkta.

(sal. ar 73. punktu un rezolutīvo daļu)