ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 270/33

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 30. maijā iesniedza High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Apvienotā Karaliste) – American Express Co./The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury

(Lieta C-304/16)

(2016/C 270/37)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

Pamatlietas puses

Prasītāja: American Express Co.

Atbildētāji: The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury, Diners Club International Limited, MasterCard Europe S. A.

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai Regulas (ES) 2015/751 (turpmāk tekstā – “SKR”) (1) 1. panta 5. punktā un 2. panta 18. punktā paredzētā prasība, saskaņā ar kuru trīspusēja maksājumu karšu shēma, kas izdod kartēm piesaistītus maksājumu instrumentus ar zīmolu koplietošanas partneri vai ar pārstāvja starpniecību, tiek uzskatīta par četrpusēju maksājumu karšu shēmu, ir piemērojama tikai tiktāl, ciktāl koplietošanas partneris vai aģents darbojas kā “izdevējs” SKR 2. panta 2. punkta un preambulas 29. apsvēruma izpratnē (proti, kad šim partnerim vai aģentam ir līgumattiecības ar maksātāju, atbilstoši kurām tas noslēdz līgumisku vienošanos ar mērķi maksātājam nodrošināt maksājuma instrumentu, lai veiktu kartēm piesaistītu maksātāja maksājumu darījumu ierosināšanu un apstrādi)?

2) Ja atbilde uz 1. jautājumu ir noraidoša, vai SKR 1. panta 5. punkts un 2. panta 18. punkts ir spēkā neesošs, ciktāl tajos noteikts, ka šādi nosacījumi uzskatāmi par četrpusēju maksājumu karšu shēmu, pamatojoties uz: a) pamatojuma trūkumu atbilstoši LESD 296. pantam; b) acīmredzamu kļūdu vērtējumā; un/vai c) samērīguma principa pārkāpumu?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2015. gada 29. aprīļa Regula (ES) Nr. 2015/751 par starpbanku komisijas maksām, ko piemēro kartēm piesaistītiem maksājumu darījumiem (OV L 123, 1. lpp.).
b)

piezīmēs par tiesiskā regulējuma grozījumu projektu ir norādīts, ka iepriekš minēto notiesāšanas noteikumu mērķis ir precizēt vai ieviest aizliegumu azartspēlēm, kuras piedāvā tiešsaistes spēļu uzņēmumi ārpus Dānijas un kuru tiešais mērķis ir Dānijas tirgus, daļēji aizliedzot, inter alia, reklamēt azartspēļu uzņēmumu ārpus Dānijas tiešsaistē piedāvātās azartspēles, ciktāl, ievērojot šajās pašās piezīmēs noteikto, nav šaubu par to, ka saskaņā ar pirms grozījumiem spēkā esošajiem noteikumiem azartspēļu pasākumi tika uzskatīti par nelikumīgiem, ja azartspēļu uzņēmums ārpus Dānijas izmantoja pārdošanas kanālus, kuros azartspēļu ierīce faktiski tika fiziski pārdota Dānijas robežās. Tomēr ir lielākas šaubas par to, vai šis noteikums attiecas arī uz azartspēlēm no ārvalstīm, kuru mērķauditorija ir azartspēļu dalībnieki Dānijā, bet faktiski fiziski atrodas ārpus Dānijas, tādēļ ir jānoskaidro, vai tas attiecas uz šāda veida azartspēlēm. No piezīmēm papildus redzams, ka tiek ierosināts ieviest aizliegumu reklamēt azartspēles, izlozes un derības, kas nav licencētas saskaņā ar šo tiesību aktu, un ka šis grozījums atbilst pašreizējam aizliegumam Likuma par zirgu skriešanās sacīkšu derībām (hestevæddeløbsloven) 12. panta 3. punktā, taču ir [tagad atceltā] Likuma par derībām un izlozēm (Tips- og lottoloven) 10. panta 4. punkta skaidrojums. Piezīmēs papildus ir norādīts, ka šī aizlieguma mērķis ir aizsargāt azartspēļu pakalpojumu sniedzējus, kuriem Dānijas iestādes izsniegušas licenci, pret to uzņēmumu konkurenci, kuriem nav šādas licences un kuri tādēļ nevar likumīgi piedāvāt azartspēles vai būt to starpnieki Dānijā.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 232/5

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2016. gada 1. februāra rīkojumu lietā T-141/14 SolarWorld AG u.c./Eiropas Savienības Padome 2016. gada 11. aprīlī, iesniedza SolarWorld AG

(Lieta C-204/16 P)

(2016/C 232/06)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: SolarWorld AG (pārstāvji – L. Ruessmann, Avocat, J. Beck, Solicitor)

Pārējās lietas dalībnieces: Brandoni solare SpA, Solaria Energia y Medio Ambiente, SA, Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija, China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products (CCCME)

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu;

— atcelt Vispārējās tiesas rīkojumu lietā T-141/14;

— lemt pēc būtības un atcelt Regulas 1238/2013 3. pantu, vai arī nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai nolēmuma pieņemšanai pēc būtības par prasību atcelt tiesību aktu, un

— piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā secinādama, ka Regulas 1238/2013 (1) 3. pants nav nodalāms no pārējās regulas. Pasākumu formas grozīšana nenozīmē izmaiņas regulas, ar kuru tos paredz, piemērošanas jomā. Antidempinga pasākumu piemērošanas jomā ietilpst viss imports no ražotājiem, kuri ir atzīti par tādiem, kas ir iesaistīti zaudējumus izraisošā dempingā, un šo pasākumu mērķis, neatkarīgi no to formas, ir būt piemērotiem, lai novērstu ES ražotājiem izraisītos zaudējumus. Šī piemērošanas joma netiek grozīta ar 3. panta atcelšanu.

Ar apstrīdēto kārtību tiek pārkāptas apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības atbilstoši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantam, jo ar to ES ražošanas nozarei ir liegti tiesību aizsardzības līdzekļi tirdzniecības aizsardzības lietās pret galīgajiem pasākumiem, kuri ir pretrunā ar Pamatregulā noteiktajiem kritērijiem. Turklāt ar apstrīdēto kārtību ir pārkāptas apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības atbilstoši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 20. pantam, jo eksportējošie ražotāji tiek nostādīti izdevīgākā situācijā nekā ES ražošanas nozare tādēļ, ka judikatūrā ir atzītas šo ražotāju tiesības iesniegt pārsūdzību.

(1) Padomes 2013. gada 2. decembra Īstenošanas regula (ES) Nr. 1238/2013, ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē noteikto pagaidu maksājumu par Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vai no tās nosūtīta kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un galveno sastāvdaļu (proti, elementu) importu (OV L 325, 1. lpp.).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 243/27

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2016. gada 29. februāra spriedumu lietā T-270/12 Panalpina World Transport (Holding) Ltd u.c./Eiropas Komisija 2016. gada 13. maijā iesniedza Panalpina World Transport (Holding) Ltd, Panalpina Management AG, Panalpina China Ltd

(Lieta C-271/16 P)

(2016/C 243/27)

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzējas: Panalpina World Transport (Holding) Ltd, Panalpina Management AG, Panalpina China Ltd (pārstāvji – S. Mobley, A. Stratakis, A. Gamble, Solicitors)

Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

Apelācijas sūdzības iesniedzēju prasījumi:

— atcelt pārsūdzēto spriedumu, ciktāl tajā ir noraidīts apelācijas sūdzības iesniedzēju pirmais pamats saistībā ar pārkāpumiem;

— grozīt 2012. gada 28. marta lēmuma lietā COMP/39462 – Kravu pārvadājumi (turpmāk tekstā – “Lēmums”) 2. panta 2. un 3. punktu, ciktāl šīs tiesību normas attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzējām, un, īstenojot neierobežoto kompetenci par pārbaudi tiesā, samazināt apelācijas sūdzības iesniedzējām noteiktos naudas sodus, un

— katrā ziņā piespriest Komisijai segt savus, kā arī atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesāšanās izdevumus saistībā ar šo tiesvedību un tiesvedību Vispārējā tiesā.

Pamati un galvenie argumenti

Pārliecinot sevi, ka Komisija nav atkāpusies no savas lēmumu pieņemšanas prakses, pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā vai pārkāpusi samērīguma un vienlīdzīgas attieksmes principus, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un acīmredzami pārsniegusi saprātīgas tajā iesniegto pierādījumu izvērtēšanas robežas, kā arī nepareizi piemērojusi attiecīgo judikatūru. Konkrēti apelācijas sūdzības iesniedzēju pamati ir šādi:

1. Vispārējā tiesa pieļāva kļūdu tiesību piemērošanā, acīmredzami pārsniedzot saprātīgas pierādījumu izvērtēšanas robežas attiecībā uz to, vai aplūkotie pārkāpumi un, konkrētāk, AMS un CAF pārkāpumi attiecās uz kravas pārvadājumu “pakalpojumu paketi” kopumā.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 200/7

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 7. martā iesniedza Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche (Itālija) – Edra Costruzioni Soc. coop., Edilfac Srl/Comune di Maiolati Spontini

(Lieta C-140/16)

(2016/C 200/10)

Tiesvedības valoda – itāļu

Iesniedzējtiesa

Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche

Pamatlietas puses

Prasītāji: Edra Costruzioni Soc. coop., Edilfac Srl

Atbildētāja: Comune di Maiolati Spontini

Prejudiciālais jautājums

Vai Kopienu tiesiskās paļāvības aizsardzības un tiesiskās noteiktības principi, kopā ar preču brīvas aprites, brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības principiem, kas paredzēti Līgumā par Eiropas Savienības darbību (LESD), kā arī no tiem atvasinātajiem principiem, piemēram, vienlīdzīgas attieksmes principu, nediskriminācijas principu, savstarpēju atzīšanu, samērīgumu un pārskatāmību, kas (visnesenāk) paredzēti Direktīvā 2014/24/ES (1), pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kāds ir Itālijas tiesiskais regulējums, kurš izriet no 2006. gada Leģislatīvā dekrēta Nr. 163 87. panta 4. punkta un 86. panta 3.a punkta, kopsakarā ar 2008. gada Leģislatīvā dekrēta Nr. 81 26. panta 6. punktu, atbilstoši vienveidīgai tiesiskai interpretācijai saskaņā ar Codice del processo amministrativo 99. pantu, kas sniegta Adunanza plenaria del Consiglio di Stato 2015. gada spriedumos Nr. 3 un Nr. 9, atbilstoši kurai tas, ka publisko būvdarbu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā iesniegtajos ekonomiskajos piedāvājumos nav atsevišķi norādītas uzņēmuma drošības izmaksas, katrā ziņā izraisa uzņēmuma, kurš iesniedzis piedāvājumu, izslēgšanu arī gadījumā, ja atsevišķas norādīšanas pienākums nav konkrēti norādīts nedz konkursa nolikumā, nedz tam pievienotajā veidlapā, kura aizpildāma, lai iesniegtu piedāvājumus, un arī neatkarīgi no tā, ka pēc būtības piedāvājumā ir ievērotas minimālās uzņēmuma drošības izmaksas?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 26. februāra Direktīva 2014/24/ES par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV L 94, 65. lpp.).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 200/13

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 6. aprīlī iesniedza Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Apvienotā Karaliste) – Peter Fisher, Stephen Fisher, Anne Fisher/Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Lieta C-192/16)

(2016/C 200/19)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Pamatlietas puses

Prasītāji: Peter Fisher, Stephen Fisher, Anne Fisher

Atbildētāji: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Ieinteresētā persona: Her Majesty’s Government of Gibraltar

Prejudiciālie jautājumi

1. LESD 49. panta izpratnē (brīvība veikt uzņēmējdarbību) un ņemot vērā konstitucionālās attiecības starp Gibraltāru un Apvienoto Karalisti; 1.1 Vai Gibraltāru un Apvienoto Karalisti var uzskatīt par vienas dalībvalsts daļu a) Savienības tiesību aktu izpratnē, un, ja tas tā ir, vai tādēļ LESD 49. pants nav piemērojams Apvienotās Karalistes un Gibraltāra attiecībām, izņemot tiktāl, ciktāl tas var tikt piemērots iekšējam tiesību aktam, vai pakārtoti b) LESD 49. panta izpratnē, skatot to atsevišķi, tā, ka šis pants nav piemērojams, izņemot tiktāl, ciktāl tas ir piemērojams iekšējam tiesību aktam? Pakārtoti, 1.2 Ņemot vērā LESD 355. panta 3. punktu, vai Gibraltāra konstitucionālais statuss ir atsevišķa Apvienotās Karalistes teritorija Savienības ietvaros tā, ka vai nu a) tiesību veikt uzņēmējdarbību īstenošana Gibraltāra un Apvienotās Karalistes attiecībās jāuzskata par Savienības iekšējo tirdzniecību LESD 49. panta izpratnē, vai b) LESD 49. pants ir piemērojams, lai aizliegtu ierobežojumus attiecībā uz Apvienotās Karalistes valstspiederīgo tiesībām veikt uzņēmējdarbību Gibraltārā (kā atsevišķā struktūrā)? Pakārtoti, 1.3 Vai Gibraltārs ir uzskatāms par trešo valsti vai teritoriju, kas nozīmē, ka ES tiesību akti ir piemērojami darījumiem starp tām tikai tiktāl, ciktāl ES tiesību akti ir spēkā starp dalībvalsti un trešo valsti? Pakārtoti, 1.4 Vai konstitucionālās attiecības starp Gibraltāru un Apvienoto Karalisti ir jāvērtē citādi LESD 49. panta izpratnē?
1)

Vai Direktīva 2000/29/EK (1), ar vēlākajiem papildinājumiem un grozījumiem, it īpaši noteikumi, kas paredzēti 11. panta 3. punktā, 13.c panta 7. punktā, 16. panta 1., 2., 3. un 5. punktā, kā arī samērīguma, loģiskuma un saprātīguma princips liedz piemērot Eiropas Komisijas Īstenošanas lēmuma 2015/789/ES (2) 6. panta 2. un 4. punktu, kas Itālijas tiesiskajā regulējumā īstenots ar Ministero delle politiche agricole alimentari e forestali (Lauksaimniecības, pārtikas un mežsaimniecības politikas ministrija) dekrēta 8. panta 2. un 4. punktu, tajā daļā, kurā tas nosaka, ka 100 m rādiusā ap augiem, kas ir pārbaudīti un atzīti par inficētiem ar konkrēto organismu, ir nekavējoties jāaizvāc saimniekaugi, neatkarīgi no to veselības stāvokļa, un vienlaikus paredz, ka dalībvalstij pirms 2. punktā minēto augu aizvākšanas ir jāveic atbilstošas fitosanitāras apstrādes pret konkrētā organisma pārnēsātājiem (kukaiņiem) un augiem, kuri var būt pārnēsātāju (kukaiņu) saimniekaugi, un šīs apstrādes attiecīgā gadījumā var ietvert augu aizvākšanu?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 165/13

Prasība, kas celta 2016. gada 9. martā – Eiropas Komisija/Vācijas Federatīvā Republika

(Lieta C-142/16)

(2016/C 165/14)

Tiesvedības valoda – vācu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji – C. Hermes un E. Manhaeve)

Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

Prasītājas prasījumi:

— atzīt, ka, atļaujot ierīkot ogļu elektrostaciju Hamburg-Moorburg, neveicot pareizu un pilnīgu ietekmes uz vidi novērtējumu, Vācijas Federatīvā Republika nav izpildījusi Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK (1) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību 6. panta 3. un 4. punkta prasības;

— piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Hamburgas pilsēta piešķīra atļauju saskaņā ar ūdens tiesībām akmeņogļu elektrostacijai Moorburg, ar kuru tiek atļauta elektrostacijas caurteces dzesēšana ar ūdeni no Elbas upes. Pamatā esošajā ietekmes uz vidi novērtējumā tika norādīts uz draudiem, ka ūdens ņemšana dzesēšanai no Elbas upes nogalinās augšup migrējošas zivis un tādējādi būtiski tiks ietekmētas pa straumi augšup esošas Natura 2000 teritorijas, kuru aizsardzības mērķos ietilpst atbilstošās sugas. Tomēr rezultātā ietekmes uz vidi novērtējumā tika noliegta būtiska ietekme uz aizsargājamām teritorijām, jo tajā starp elektrostaciju un attiecīgajām aizsargājamām teritorijām ierīkots zivju ceļš tika klasificēts par zaudējumus ierobežojošu pasākumu. Ietekmes uz vidi novērtējumā neesot arī izpētīta noteiktu pastāvošo un pieteikto elektrostaciju augšup pa straumi no Moorburg iespējamā kumulatīvā ietekme.

Atbilstoši Direktīvas 92/43/EEK 6. panta 3. punkta otrajam teikumam, ņemot vērā ietekmes uz vidi novērtējumu, projekta īstenošanai varot piekrist tikai tad, ja ir bijis iespējams izslēgt būtisku ietekmi uz Natura 2000 teritorijām. Ja tas tā nav, atļauja varot tikt piešķirta tikai atbilstoši striktajiem direktīvas 6. panta 4. punkta nosacījumiem.

Komisija uzskata, ka strīdīgais ietekmes uz vidi novērtējums nav pareizs vai attiecīgi ir nepilnīgs divos aspektos. Pirmkārt, tajā zivju ceļi ir uzskatīti par zaudējumus samazinošu pasākumu atbilstoši direktīvas 6. panta 3. punktam, kaut arī atbilstoši Tiesas spriedumā lietā Briels (C-21/12 (2)) noteiktajiem kritērijiem tas drīzāk ir kompensējošs pasākums direktīvas 6. panta 4. punkta izpratnē. Otrkārt, pretēji direktīvas 6. panta 3. punktam, nav veikta iepriekš minēto iespējamo kumulatīvo seku pārbaude. Tā kā Hamburgas pilsēta tā rezultātā izslēdza būtisku aizsargājamo teritoriju ietekmi atbilstoši direktīvas 6. panta 3. punktam, tā nav izpildījusi direktīvas 6. panta 4. punkta prasības, kā, piemēram, alternatīvo risinājumu un sevišķi svarīgo sabiedrības interešu pārbaudi.

(1) OV L 206, 7. lpp.

(2) ECLI:EU:C:2014:330
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 145/23

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 15. februārī iesniedza Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Apvienotā Karaliste) – The English Bridge Union Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Lieta C-90/16)

(2016/C 145/29)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Pamatlietas puses

Prasītāja: The English Bridge Union Limited

Atbildētājs: Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

Prejudiciālie jautājumi

1) Kādām būtiskām īpašībām ir jāpiemīt darbībai, lai šī darbība būtu “sports” Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvas 2006/112/EK (1) (turpmāk tekstā – “Galvenā PVN direktīva”) 132. panta 1. punkta m) apakšpunkta nozīmē? It īpaši, vai šai darbībai jābūt ar nozīmīgu (vai ne maznozīmīgu), tās rezultātam būtisku fizisko elementu, vai arī ir pietiekami, ja tai ir nozīmīgs, tās rezultātam būtisks intelektuālais elements?

2) Vai sporta kontrakta bridžs ir “sports” Galvenās PVN direktīvas 132. panta 1. punkta m) apakšpunkta nozīmē?

(1) Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV L 347, 1. lpp.).
1)

Vai Direktīvas 2006/112 (1) 131. pants un 138. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir tas, ka dalībvalsts nodokļu administrācija liedz piešķirt preču sūtītājam, kas ir reģistrēts šajā dalībvalstī, atbrīvojumu no PVN par preču piegādi Kopienas iekšienē, jo pircējs, kas ir reģistrēts citā dalībvalstī, nav reģistrēts VIES (2), nedz arī šajā valstī uz to tiek attiecināta preču iegādei Kopienas iekšienē piemērotā nodokļu sistēma, lai arī pārvadājuma veikšanas laikā viņam šajā citā dalībvalstī ir derīgs identifikācijas numurs PVN nolūkā, kas tika izmantots rēķinos attiecībā uz šiem darījumiem, un ir izpildītas būtiskas kumulatīvas prasības par preču piegādi Kopienas iekšienē, proti, tiesības rīkoties ar preci kā īpašniekam ir nodotas pircējam, piegādātājs pierāda, ka minētās preces ir nosūtītas vai pārvadātas uz citu dalībvalsti, un pēc šīs nosūtīšanas vai pārvadāšanas šīs preces faktiski tika izvestas no nosūtīšanas dalībvalsts pircējam, kas ir nodokļa maksātājs vai juridiska persona, kurš rīkojas kā tāds dalībvalstī, kas nav dalībvalsts, no kuras tika nosūtītas preces?
4)

Vai Regula (EEK) Nr. 4055/1986, kā to ir interpretējusi Tiesa, liedz piemērot tādu valsts tiesisko regulējumu kā Dekrētā Nr. 107/2009 noteiktais, kas paredz atšķirīgu kādas maksas maksājumu atkarībā no tā, vai maksa tiek noteikta kuģiem, kas kuģo no kādas valsts ostas ārpus ES vai dodas uz šādu ostu, vai uz kuģiem, kuri kuģo no Savienības ostas vai dodas uz Savienības ostu, ja šāda atšķirība ir pamatota ar publisku funkciju veikšanu, taču nav noteiktas atsevišķas kompensējamās izmaksas, līdz ar to nav iespējams ne a priori, ne a posteriori pārbaudīt, kuru pakalpojumu izmaksas ir faktiski kompensētas [un] kādā veidā un apjomā minētie pakalpojumi ir tikuši finansēti no minētās maksas?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 118/8

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 4. janvārī iesniedza Amtsgericht Stuttgart (Vācija) – krimināllieta pret J. S. R.

(Lieta C-2/16)

(2016/C 118/10)

Tiesvedības valoda – vācu

Iesniedzējtiesa

Amtsgericht Stuttgart

Lietas dalībnieks pamatlietā

J. S. R.

Prejudiciālais jautājums

Vai spēkā neesoša ir Liberation Tigers of Tamil Eelam (turpmāk tekstā – “LTTE”) iekļaušana sarakstā saskaņā ar Padomes 2001. gada 27. decembra Regulas (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām (1), 2. panta 3. punktu laikā no 2007. gada 23. jūlija līdz 2009. gada 11. maijam, it īpaši pamatojoties uz Padomes

— 2006. gada 29. maija Lēmumu (2006/379/EK) (2),

— 2007. gada 28. jūnija Lēmumu (2007/445/EK) (3),

— 2007. gada 20. decembra Lēmumu (2007/868/EK) (4),

— 2008. gada 15. jūlija Lēmumu (2008/583/EK) (5) un

— 2009. gada 26. janvāra Lēmumu (2009/62/EK) (6)?

(1) OV L 344, 70. lpp.

(2) Padomes 2006. gada 29. maija lēmums, ar ko īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, un ar ko atceļ Lēmumu 2005/930/EK (OV L 144, 21. lpp.)

(3) Padomes 2007. gada 28. jūnija lēmums, ar kuru īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, un ar kuru atceļ Lēmumus 2006/379/EK un 2006/1008/EK (OV L 169, 58. lpp.)

(4) Padomes 2007. gada 20. decembra lēmums, ar kuru īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, un ar kuru atceļ Lēmumu 2007/445/EK (OV L 340, 100. lpp., ar labojumiem)

(5) Padomes 2008. gada 15. jūlija lēmums, ar kuru īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, un ar kuru atceļ Lēmumu 2007/868/EK (OV L 188, 21. lpp.)

(6) Padomes 2009. gada 26. janvāra lēmums, ar kuru īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, un ar kuru atceļ Lēmumu 2008/583/EK (OV L 23, 25. lpp.)
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 48/22

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 3. decembrī iesniedza First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) – Trustees of the P Panayi Accumulation & Maintenance Settlements/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Lieta C-646/15)

(2016/C 048/28)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Pamatlietas puses

Prasītāji: Trustees of the P Panayi Accumulation & Maintenance Settlements

Atbildētāji: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai ar brīvību veikt uzņēmējdarbību vai kapitāla brīvu apriti, vai arī pakalpojumu sniegšanas brīvību ir saderīgi, ja dalībvalsts ievieš un uztur spēkā tiesību normas, piemēram, Taxation of Chargeable Gains Act 1992 [1992. gada likuma par pelņu, kas apliekama ar nodokli] 80. pantu, saskaņā ar kuru nodoklis tiek iekasēts par negūto peļņu no aktīvu vērtības, kas ir iekļauta trasta fondā, ja par trasta pārvaldniekiem jebkurā brīdī kļūst personas, kurām šajā dalībvalstī nav domicils vai parastā dzīvesvieta?

2) Pamatojoties uz pieņēmumu, ka šāda nodokļa iekasēšana ierobežo attiecīgās brīvības īstenošanu, vai šāda iekasēšana ir pamatota saskaņā ar līdzsvarotu nodokļu piemērošanas pilnvaru sadalījumu un vai šāda iekasēšana ir samērīga, ja likumdošanā pilnvarotajiem netiek piešķirta iespēja atlikt nodokļa iekasēšanu vai maksāt pa daļām, kā arī netiek ņemta vērā jebkura turpmākā trasta aktīvu vērtības samazināšanās?

3) Vai ar kādu no pamatbrīvībām ir saistīts tas, ka dalībvalsts iekasē nodokli par negūto kapitāla pieaugumu par trastiem piederošo aktīvu vērtības pieaugumu laikā, kad lielākajai daļai pilnvaroto šajā dalībvalstī vairs nav domicila vai parastās dzīvesvietas?

4) Vai brīvības ierobežojums, ko radījusi šī rezidences maiņas maksa, ir attaisnojams, lai nodrošinātu līdzsvarotu aplikšanas ar nodokļiem pilnvaru sadalījumu apstākļos, kad bija iespējams, ka kapitāla pieauguma nodoklis vēl aizvien varētu tikt piemērots gūtajai peļņai, bet tikai tad, ja nākotnē rodas specifiski apstākļi?