ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
7)

Tikai, ja atbilde uz 5. jautājumu ir apstiprinoša, uz 6. jautājumu — noliedzoša un uz 3. jautājumu — noliedzoša: Vai šajā gadījumā pievienotās vērtības nodoklis nav jāiekasē no visa ienākuma no spēļu automātiem vai tikai no tā daļas, kuras novirzīšana nav iespējama, un kā šī daļa ir nosakāma — piemēram, ņemot vērā ienākumu no spēles, kurā likme nevarētu tikt paaugstināta, vai arī ņemot vērā ienākumu no spēles, kurā kases saturs stundā nevarētu tikt palielināts?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 295/23

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2012. gada 26. jūlijā iesniedza Tribunale di Milano (Itālija) — Nintendo Co., Ltd u.c./PC Box Srl un 9Net Srl

(Lieta C-355/12)

2012/C 295/41

Tiesvedības valoda — itāļu

Iesniedzējtiesa

Tribunale di Milano

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājas: Nintendo Co., Ltd, Nintendo of America Inc., Nintendo of Europe GmbH

Atbildētājas: PC Box Srl, 9Net Srl

Prejudiciālie jautājumi

1) vai Direktīvas 2001/29/EK (1) 6. pants, ņemot vērā arī šīs pašas direktīvas preambulas 48. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tehnoloģisku aizsardzības pasākumu aizsardzību saistībā ar autortiesību aizsargātiem darbiem vai citiem materiāliem var attiecināt arī uz sistēmu, ko ražo un tirgo tas pats uzņēmums, kura datortehnikā ir uzstādīta tāda ierīce, kas ir spējīga uz atsevišķa informācijas nesēja, kurā ir noglabāti aizsargāti darbi (video spēles, ko ražo šis pats uzņēmums, kā arī trešās personas, aizsargāto darbu autori), atpazīt atpazīšanas kodu, kura neesamības gadījumā minēto darbu nevar vizualizēt un izmantot saistībā ar šo sistēmu, tādējādi šai iekārtai iekļaujot arī sistēmu, kuru nevar izmantot ar jebkuru papildu aprīkojumu vai precēm, ko nav ražojis pats sistēmas ražotājs uzņēmums?

2) ja ir jāaplūko, vai tādas preces vai sastāvdaļas izmantošana, kuras mērķis ir apiet tehnoloģiskos aizsardzības pasākumus, ir svarīgāka nekā citi komerciāli būtiskie mērķi vai izmantošanas veidi, vai Direktīvas 2001/29/EK 6. pants, ņemot vērā arī šīs pašas direktīvas preambulas 48. apsvērumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesai ir jānosaka kritēriji šīs situācijas izvērtēšanai, kuros priekšroka tiktu dota preces, kurā ir ievietots aizsargātais saturs, konkrētai izmantošanai, ko ir paredzējis tiesību īpašnieks, vai — pakārtoti vai papildus — kvantitatīvi kritēriji saistībā ar salīdzināmo izmantošanas veidu saturu, vai kvalitatīvi kritēriji saistībā ar pašu izmantošanas veidu raksturu un nozīmīgumu?

(1) OV L 167, 10. lpp.
1.2.

Vai saistībā ar pirmo jautājumu ir svarīgi šādi apstākļi: — termiņš, kurā it kā bija jāpaziņo rēķina anulēšana, ir 14 dienas no kalendārā mēneša beigām, kurā anulēšana ir notikusi; — rēķina anulēšana tiešām tika paziņota mēnesi pēc termiņa beigām, kurā anulēšanai it kā bija jānotiek; — pievienotās vērtības nodokļa parāds kopā ar tam pievienotajiem procentiem ir iemaksāts valsts budžetā?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 133/16

Prasība, kas celta 2012. gada 13. februārī — Eiropas Komisija/Francijas Republika

(Lieta C-76/12)

2012/C 133/29

Tiesvedības valoda — franču

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvji — W. Roels un C. Soulay)

Atbildētāja: Francijas Republika

Prasītājas prasījumi:

— konstatēt, ka, paturot spēkā tādu fiskālo regulējumu, saskaņā ar kuru no nodokļa ir atbrīvotas dividendes, ko Francijas sabiedrība izmaksā Francijā reģistrētiem ieguldījumu fondiem, bet tādām pašām dividendēm, kas tiek izmaksātas ieguldījumu fondiem, kuri ir reģistrēti citā Eiropas Savienības vai Eiropas Ekonomikas zonas dalībvalstī, tiek piemērots nodokļa ieturējums ienākumu gūšanas vietā, Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas ir paredzēti Līguma par Eiropas Savienības darbību 63. pantā un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu 40. pantā;

— piespriest Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Savā prasībā Komisija apstrīd atšķirīgu fiskālo regulējumu attiecībā uz dividendēm, ko Francijas sabiedrības izmaksā pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem (PVKIU) atkarībā no tā, vai šie PVKIU ir Francijas rezidenti vai nerezidenti. Viens no Francijas rezidentu PVKIU fiskālā regulējuma elementiem ir tas, ka tiem nav jāmaksā nodoklis par Francijas sabiedrību izmaksātām dividendēm. Savukārt, saskaņā ar Vispārējā nodokļu kodeksa [code général des impôts] 119.a panta 2. punktu nodokļa ieturējums ienākumu gūšanas vietā tiek piemērots dividendēm, ko Francijas sabiedrības izmaksā nerezidentiem PVKIU. Komisija uzskata, ka atšķirīgais fiskālais regulējums attiecībā uz rezidentu PVKIU un nerezidentu PVKIU, lai gan tie ir objektīvi salīdzināmā situācijā neatkarīgi no to rezidences valsts, ir kapitāla brīvas aprites šķērslis un šis šķērslis nav attaisnots ne ar fiskālās uzraudzības efektivitātes apsvērumiem, ne ar nepieciešamību nodrošināt līdzsvarotu nodokļu uzlikšanas pilnvaru sadali.

Komisija atgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, kas it īpaši ir pausta spriedumos lietā Komisija/Itālija (2009. gada 19. novembra spriedums lietā C-540/07) un lietā Komisija/Vācija (2011. gada 20. oktobra spriedums lietā C-284/09), Tiesa ir nospriedusi, ka dalībvalstis, kas dividendēm, kuras izmaksātas citās dalībvalstīs reģistrētām sabiedrībām, piemēro mazāk labvēlīgu fiskālo regulējumu nekā rezidentu sabiedrībām izmaksātajām dividendēm, ja šāda atšķirīga attieksme nav attaisnota ar objektīvi atšķirīgām situācijām vai ar primāriem vispārējo interešu apsvērumiem, nav izpildījušas pienākumus, kas tām ir jāpilda saskaņā ar kapitāla brīvu apriti.
b)

vārds “surogātmāte” attiecas uz situāciju, kurā sieviete ir bijusi stāvoklī un dzemdējusi bērnu topošajai mātei. 1) Vai Direktīvas 92/85/EEK (1) par strādājošām grūtniecēm 1. panta 1. punktā un/vai 2. panta c) apakšpunktā, un/vai 8. panta 1. punktā, un/vai 11. panta 2. punkta b) apakšpunktā ir piešķirtas tiesības saņemt bērna kopšanas atvaļinājumu topošajai mātei, kuras bērns ir dzimis pēc vienošanās par bērna iznēsāšanu, ko veic surogātmāte? 2) Vai Direktīvā 92/85/EEK par strādājošām grūtniecēm ir piešķirtas tiesības saņemt bērna kopšanas atvaļinājumu topošajai mātei, kuras bērns ir dzimis pēc vienošanās par bērna iznēsāšanu, ko veic surogātmāte tādos apstākļos, kuros viņa: a) var barot ar krūti pēc dzemdībām un/vai b) baro ar krūti pēc dzemdībām? 3) Vai tas apstāklis, ka darba devējs atsaka piešķirt bērna kopšanas atvaļinājumu topošajai mātei, kuras bērns ir dzimis pēc vienošanās par bērna iznēsāšanu, ko veic surogātmāte, ir uzskatāms par Vienlīdzīgas attieksmes direktīvas 2006/54/EK (2) (pārstrādāta redakcija) 14. panta pārkāpumu, to lasot kopsakarā ar [šīs direktīvas] 2. panta 1. punkta a) un/vai b) apakšpunktu, un/vai 2. panta 2. punkta c) apakšpunktu? 4) Vai tas apstāklis, ka darba ņēmēju pielīdzina bērna surogātmātei un atsaka piešķirt bērna kopšanas atvaļinājumu topošajai mātei, kuras bērns ir dzimis pēc vienošanās par bērna iznēsāšanu, ko veic surogātmāte, ir potenciāls Vienlīdzīgas attieksmes direktīvas 2006/54/EK (pārstrādāta redakcija) 14. panta pārkāpums, to lasot kopsakarā ar [šīs direktīvas] 2. panta 1. punkta a) un/vai b) apakšpunktu, un/vai 2. panta 2. punkta c) apakšpunktu? 5) Vai apstāklis, ka topošā māte tiek pielīdzināta bērna surogātmātei un topošās mātes, kuras bērns ir dzimis pēc vienošanās par bērna iznēsāšanu, ko veic surogātmāte, pakļaušana nelabvēlīgākai attieksmei ir potenciāls Vienlīdzīgas attieksmes direktīvas 2006/54/EK (pārstrādāta redakcija) 14. panta pārkāpums, to lasot kopsakarā ar [šīs direktīvas] 2. panta 1. punkta a) un/vai b) apakšpunktu, un/vai 2. panta 2. punkta c) apakšpunktu? 6) Ja atbilde uz 4. jautājumu ir “apstiprinoša”, vai topošās mātes kā topošās mātes statuss ir pietiekams, lai viņai piešķirtu tiesības uz bērna kopšanas atvaļinājumu pamatojoties uz to, ka viņa tiek pielīdzināta bērna surogātmātei? 7) Ja atbilde uz 1., 2., 3. un 4. jautājumu ir “apstiprinoša”: 7.1. Vai Direktīva 92/85/EEK par strādājošām grūtniecēm ir tieši piemērojama attiecīgajos apstākļos, un 7.2. Vai Vienlīdzīgas attieksmes direktīva 2006/54/EK (pārstrādāta redakcija) ir tieši piemērojama attiecīgajos apstākļos?
4.

ja, ņemot vērā atbildi uz iepriekšējiem jautājumiem, garantijas zaudēšana ir uzskatāma par sodu, kas piemērojams gadījumā, ja izraudzītais pretendents nav ievērojis eksporta termiņu, ir jāpiemēro ar atpakaļejošu spēku un, ja jā, tad saskaņā ar kādām normām — lai aprēķinātu garantijas summu, kāda tiks zaudēta, ja netiks ievērots ar Komisijas 1995. gada 22. februāra Regulu (EK) Nr. 360/95, ar grozījumiem, paredzētais eksporta termiņš konkursa procedūrām Nr. 170/94 EK un 171/94 EK — Komisijas 2000. gada 25. jūlija Regulas (EK) Nr. 1623/2000 91. panta 12. punkta normas, kaut arī, pirmkārt, ar pēdējo minēto regulu tika grozītas un atceltas nevis Regulas (EK) Nr. 360/95 5. panta normas, kas reglamentē konkrēti konkursa procedūras Nr. 170/94 EK un 171/94 EK, bet gan vienīgi Komisijas 1993. gada 12. februāra Regulas (EK) Nr. 377/93 (4) normas, kuras paredzēja vispārējos noteikumus konkursa procedūrām attiecībā uz intervences aģentūru valdījumā esošu destilētu alkoholu un kurās bija atsauce, runājot par izraudzīto pretendentu iesniegto izpildes garantiju atdošanu, uz Komisijas 1985. gada 22. jūlija Regulu (EEK) Nr. 2220/85 (5), no kuras ir atvasinātas Komisijas 1995. gada 22. februāra Regulas (EK) Nr. 360/95 5. panta normas, un kaut arī, otrkārt, Regula (EK) Nr. 1623/2000 tika izstrādāta pēc vīna tirgus kopīgās organizācijas reformas 1999. gadā, ar ko šajā kontekstā tika būtiski grozīta konkursa procedūru un garantiju izsniegšanas kārtība, abos gadījumos grozot to mērķi, summu un garantiju zaudēšanas un atdošanas noteikumus, un, visbeidzot, ar šo regulu Brazīlija tika dzēsta no to trešo valstu saraksta, uz kurām ir atļauts eksportēt piešķirto alkoholu tā ekskluzīvai izmantošanai par degvielu.
2)

Ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši, vai LESD 18. panta (bijušais EKL 12. pants) pārkāpums ir saskatāms jau pašā prasībā saņemt atļauju, ja ielidošanas atļauja, kuras saņemšana var tikt panākta ar naudas soda palīdzību, attiecībā uz gaisa pārvadājumiem no trešām valstīm tiek pieprasīta no gaisa pārvadātājiem, kas atļauju piedalīties satiksmē (darbības licenci) ir saņēmuši pārējās dalībvalstīs, taču šāda atļauja netiek prasīta no gaisa pārvadātājiem, kuriem ir atļauja piedalīties satiksmē Vācijas Federatīvajā Republikā?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 65/3

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 28. novembrī iesniedza First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Apvienotā Karaliste) — Grattan plc/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Lieta C-606/11)

2012/C 65/05

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Grattan plc

Atbildētājs: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Prejudiciālie jautājumi

Ja Tiesa uzskata, ka atbilde uz 1. jautājumu, kas tika uzdots lietā C-591/10 Littlewoods Retail Limited/The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs, ir noraidoša:

1) vai ES tiesību efektivitātes un/vai līdzvērtības princips nosaka, ka pretrunā ES tiesībām pārmaksātā PVN atmaksāšana ir vienīgais veids, kā kompensēt šo pārmaksu, gan pārmaksātās pamatsummas gadījumā, gan pārmaksas un/vai procentu vērtības izmantošanas gadījumā;

2) vai apstākļos, kad saskaņā ar valsts tiesībām pastāv alternatīvi [pārmaksas] kompensēšanas veidi, efektivitātes un/vai līdzvērtības principi tiek pārkāpti, ja pārmaksas kompensēšanas veids vai veidi nav noteikti tajās valsts tiesību normās, kuras regulē galveno atmaksāšanas pieteikumu iesniegšanu un administratīvo lēmumu, kas ir pieņemti saistībā ar šiem pieteikumiem pārsūdzību; un
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 16. novembrī iesniedza Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) — Eleftherios-Themistoklis Nasiopoulos/Ypourgos Ygeia kai Pronoias

(Lieta C-575/11)

(2012/C 25/70)

Tiesvedības valoda — grieķu

Iesniedzējtiesa

Symvoulio tis Epikrateias (Valsts Padome)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Eleftherios-Themistoklis Nasiopoulos

Atbildētājs: Ypourgos Ygeia kai Pronoias

Prejudiciālais jautājums

Vai, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 43. pantu un samērīguma principu, ar mērķi garantēt augsta līmeņa veselības aprūpes pakalpojumu sniegšanu pietiek, lai pamatotu brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojumu, kas izriet no to tiesību normu sistēmas, kuras ir spēkā konkrētā dalībvalstī (uzņemošā dalībvalsts) un kuras: a) paredz, ka šādu profesionālo darbību drīkst veikt tikai tie, kam ir tiesības strādāt reglamentētā fizioterapeita profesijā šajā dalībvalstī; b) izslēdz iespēju daļēji piekļūt šai profesijai un c) tādējādi uzņemošās dalībvalsts pilsonim — kas citā dalībvalstī (izcelsmes dalībvalstī) ir ieguvis kvalifikāciju apliecinošu dokumentu, kurš viņam ļauj pēdējā minētajā valstī strādāt reglamentētā profesijā, kas ir saistīta ar veselības aprūpes pakalpojumu sniegšanu (kvalifikāciju apliecinošs dokuments, kas tomēr tāpēc, ka nav izpildīti nosacījumi, kuri ir paredzēti Padomes Direktīvā 92/51/EEK par otro vispārējo sistēmu profesionālās izglītības un mācību atzīšanai, lai papildinātu Direktīvu 89/48/EEK (OV L 209), neļauj viņam strādāt fizioterapeita profesijā uzņemošajā dalībvalstī) — pilnībā liedz jebkādu iespēju uzņemošajā dalībvalstī, izmantojot daļēju piekļuvi fizioterapeita profesijai, veikt pat tikai daļu no darbībām, kas ir saistītas ar minēto profesiju, proti, tās, kuras ieinteresētajai personai ir tiesības veikt izcelsmes dalībvalstī?
—

neveicot pasākumus, kas vajadzīgi, lai novērstu to dabisko dzīvotņu un sugu dzīvotņu kvalitātes pasliktināšanos, kuru dēļ tika noteikta īpaši aizsargājamā teritorija (ĪAT) 1220009, un it īpaši neveicot pasākumus, kas vajadzīgi, lai pārtrauktu nelikumīgās urbšanas darbības un īstenotu darbības saistībā ar irigāciju, rūpniecisko atkritumu savākšanu un Koroneia-Volvi un Makedonikon Tempon ezeru nacionālā parka vadības plānu un integrētās uzraudzības programmu, Grieķijas Republika nav izpildījusi Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību 6. panta 2. punktā, lasot to kopā ar šīs direktīvas 7. pantu, paredzētos pienākumus;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 370/19

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 17. septembra iesniedza Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London (Apvienotā Karaliste) — Olaitan Ajoke Alarape, Olukayode Azeez Tijani/Secretary of State for the Home Department

(Lieta C-529/11)

2011/C 370/31

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāji: Olaitan Ajoke Alarape, Olukayode Azeez Tijani

Atbildētājs: Secretary of State for the Home Department

Prejudiciālie jautājumi

1) Lai vecāks varētu tikt kvalificēts kā “galvenais apgādnieks”, lai iegūtu uzturēšanās tiesības saistībā ar bērnu, kas sasniedzis 21 gadu vecumu un izmanto tiesības iegūt izglītību saskaņā ar Regulas Nr. 1612/68 12. pantu (skat. tagad Regulas (ES) Nr. 492/2011 10. pantu (1)), vai ir nepieciešams, ka šis bērns ir (i) atkarīgs no šāda vecāka, (ii) dzīvo šāda vecāka mājsaimniecībā un (iii) saņem emocionālo atbalstu no šāda vecāka?

2) Ja, lai saņemtu šādas atvasinātas uzturēšanās tiesības, vecākam nav jāpierāda, ka ir izpildīti visi iepriekš minētie trīs nosacījumi, vai ir pietiekami pierādīt, ka ir izpildīts tikai viens vai tikai divi?

3) Saistībā ar iepriekš minēto (ii) nosacījumu vai var uzskatīt, ka pilngadīgs bērns students turpina dzīvot kopējā mājsaimniecībā ar savu vecāku (vecākiem), pat ja minētais students dzīvo projām no mājām studiju laikā (izņemot brīvdienas un dažas nedēļas nogales)?

4) Saistībā ar iepriekš minēto (iii) nosacījumu vai ir nepieciešams, lai vecāka sniegtais emocionālais atbalsts ir īpaša rakstura (t.i., tuvs vai fiziski tuvs) vai ir pietiekami, ka tas ietver parastas emocionālas saiknes starp vecāku un pilngadīgu bērnu?

5) Ja personai ir bijušas ES uzturēšanās tiesības saskaņā ar Regulas Nr. 1612/68 12. pantu (tagad Regulas Nr. 492/2011 10. pants) uz nepārtrauktu periodu, kas ilgāks par pieciem gadiem, vai šāda uzturēšanās ir pietiekama, lai iegūtu pastāvīgas uzturēšanās atļauju saskaņā ar Direktīvas 2004/38/EK (2) (turpmāk tekstā — “Pilsoņu Direktīva”) IV nodaļu par “Pastāvīgas uzturēšanās tiesībām” un saņemtu dokumentu, ar ko apliecina pastāvīgu uzturēšanos, saskaņā ar šīs pašas direktīvas 19. pantu?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 5. aprīļa Regula (ES) Nr. 492/2011 par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Savienībā, OV L 141, 1. lpp.

(2) Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK, OV L 158, 77. lpp.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 347/17

Apelācijas sūdzība, ko par Vispārējās tiesas (astotā palāta) 2011. gada 13. jūlija spriedumu lietā T-141/07 United Technologies Corp./Eiropas Komisija 2011. gada 23. septembrī iesniedza United Technologies Corp.

(Lieta C-493/11 P)

2011/C 347/26

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: United Technologies Corp. (pārstāvji — A. Winckler, advokāts, J. Temple Lang, solicitor, C.J. Cook, advokāts, un D. Gerard, advokāts)

Otra lietas dalībniece: Eiropas Komisija

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— atcelt pārsūdzēto spriedumu;

— pamatojoties uz Tiesas rīcībā esošo informāciju, daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu un samazināt prasītājai uzliktā naudas soda summu vai, ja Tiesa uzskata par atbilstošu, atcelt pārsūdzēto spriedumu un nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai attiecīgo faktu pārskatīšanai;

— piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā instancē, kā arī tiesvedībā Vispārējā tiesā.

Pamati un galvenie argumenti

Ar pirmo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apstrīd Vispārējās tiesas secinājumu, saskaņā ar kuru Komisija ir pamatoti atzinusi, ka UTC ir atbildīga par GTO un Otis meitassabiedrību rīcību. Šis pamats ir sadalīts trīs daļās. Pirmā daļa ir balstīta uz to, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu materiālajās tiesībās, neievērojot juridiskos kritērijus attiecībā uz atbildības prezumpcijas atspēkošanu, kas izriet no mātessabiedrības 100 % dalības meitassabiedrības kapitālā. Otrā daļa ir balstīta uz to, ka ar to, kā Vispārējā tiesa ir interpretējusi juridiskos kritērijus attiecībā uz atbildības prezumpcijas atspēkošanu, ir pārkāpta Eiropas Savienības Pamattiesību harta. Trešā daļa ir balstīta uz to, ka Vispārējā tiesa nav sniegusi atbilstošu pamatojumu ar precīziem iemesliem atbildības prezumpcijas atspēkošanai.

Ar otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav sniegusi atbilstošu pamatojumu un ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neizvērtējot iebildumus, kurus izvirzīja apelācijas sūdzības iesniedzēja saistībā ar vienlīdzīgas attieksmes neievērošanu attiecībā pret MEC.
2)

Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Eiropas Savienības tiesības, atzīstot, ka Lēmuma 2009/95 (1) daļēja atcelšana Government of Gibraltar ierosinātajā veidā, pirmkārt, liktu tiesai no jauna noteikt teritorijas ES6120032 ģeogrāfiskās robežas un pilnībā mainīt teritoriju ES6120032, un, otrkārt, tā tādēļ mainītu Lēmuma 2009/95 būtību un acīmredzami nebūtu nodalāma no pārējiem Lēmuma 2009/95 noteikumiem;
3)

Vai var uzskatīt, ka rēķina saņēmējs ir vainojams nolaidībā, ja tas nepārbauda nedz to, vai darbu izpildes vietā nodarbināto darba ņēmēju un rēķina izrakstītāja starpā ir tiesiskās attiecības, nedz to, vai tas ir izpildījis savas nodokļu deklarēšanas vai kādas citas saistības attiecībā uz šiem darba ņēmējiem? Vai var uzskatīt, ka šī uzvedība ir objektīvs apstāklis, kas liecina, ka rēķina saņēmējs zināja vai tam bija jāzina, kas tas piedalās ar izvairīšanos no PVN saistītas krāpšanas darījumā?
2)

Vai Sestās direktīvas 13. panta B daļas d) punkta 5. apakšpunkta otrajā ievilkumā paredzētais izņēmums no atbrīvojuma ir piemērojams arī tad, ja dalībvalsts nav izmantojusi šīs direktīvas 5. panta 3. punkta c) apakšpunktā paredzēto iespēju akcijas vai tām līdzvērtīgas daļas, kas to turētājam dod nekustamā īpašuma īpašumtiesības vai valdījuma tiesības, uzskatīt par materiālu īpašumu?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 194/10

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2011. gada 15. aprīlī iesniedza Symvoulio tis Epikrateias (Grieķija) — Syllogos Ellinon Poleodomon kai Chorotakton/1) Ypourgos Perivallontos, Chorotaxias kai Dimosion Ergon, 2) Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon un 3) Ypourgos Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokent

(Lieta C-177/11)

2011/C 194/14

Tiesvedības valoda — grieķu

Iesniedzējtiesa

Symvoulio tis Epikrateias

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Syllogos Ellinon Poleodomon kai Chorotakton

Atbildētāji: 1) Ypourgos Perivallontos, Chorotaxias kai Dimosion Ergon, 2) Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon un 3) Ypourgos Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokentrosis

Prejudiciālais jautājums

Vai Direktīvas 2001/42/EK par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 197, 30. lpp.) 3. panta 2. punkta b) apakšpunkts, paredzot, ka vides novērtējumu veic visiem plāniem un programmām, “kuru iespējamās ietekmes dēļ uz vidi [teritoriju] noteikta prasība veikt novērtējumu saskaņā ar Direktīvas 92/43/EEK 6. vai 7. pantu”, nozīmē, ka pienākums veikt konkrētā plāna vides novērtējumu ir atkarīgs no apstākļa, ka attiecībā uz šo plānu ir izpildīti priekšnoteikumi vides novērtējuma veikšanai saskaņā ar Direktīvu 92/43/EEK, un ka tādēļ arī šajā Direktīvas 2001/42 normā, tāpat kā iepriekš minētajās Direktīvas 92/43 normās, ir paredzēts konstatēt, ka plāns var būtiski ietekmēt konkrētu īpaši aizsargājamu dabas teritoriju, ļaujot dalībvalstīm veikt atbilstošo materiāltiesisko vērtējumu? Vai tomēr saskaņā ar šo Direktīvas 2001/42 3. panta 2. punkta b) apakšpunktu pienākums veikt saskaņā ar to vides novērtējumu nav atkarīgs no priekšnoteikumu izpildes vides novērtējuma veikšanai saskaņā ar Direktīvu 92/43, proti, no vērtējuma par iespējamo būtisku ietekmi uz īpaši aizsargājamu dabas teritoriju, bet — tieši pretēji — lai iedarbotos pienākums veikt šo novērtējumu, pietiek konstatēt, ka konkrētais plāns kaut kādā veidā ir saistīts ar kādu no Direktīvā 92/43 minētajām teritorijām, un nevis obligāti ar īpaši aizsargājamu dabas teritoriju?
1)

Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu šādos aspektos: 1.1. Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, veicot vērtējumu par apzīmējuma “F 1” atšķirtspēju. Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi pastāvīgās judikatūras prasību par to, ka preču zīmes atšķirtspēja ir jāvērtē attiecībā uz konkrētām precēm un pakalpojumiem, ko aptver preču zīme. Otrkārt, konkrētie konstatējumi esot pamatoti ar sagrozītiem faktiem. Treškārt, Vispārējā tiesa neesot piemērojusi pastāvīgās judikatūras prasību par to, ka preču zīmes atšķirtspēja var būt iegūta, izmantojot šo preču zīmi kā citas reģistrētas preču zīmes daļu. Ceturtkārt, piemērojot Vispārējās tiesas konstatējumus šajā ziņā, esot nepieļaujami de facto atcelta apelācijas sūdzības iesniedzējas reģistrētā preču zīme “F 1” parastajā drukā. 1.2. Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, veicot vērtējumu par sajaukšanas iespējas esamību atbilstoši Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunktam gan attiecībā uz pretstatītajām preču zīmēm “F 1” parastajā drukā, gan attiecībā uz logo “F 1 Formula 1”. Pirmkārt, tā neesot ņēmusi vērā tādu nozīmīgu identiskuma faktoru kā preču un pakalpojumu lielo līdzību, neraugoties uz pašas konstatējumu par apzīmējumu atbilstošas pakāpes līdzību. Otrkārt, tā esot koncentrējusies uz vārda “F 1” atšķirtspējīgumu, izslēdzot pārējos judikatūrā paredzētos nozīmīgos faktorus. Treškārt, tā neesot vērtējusi apzīmējumu līdzību atkarībā no to savstarpējās līdzības pakāpes.