ĢENERĀLADVOKĀTES ELEANORAS ŠARPSTONES [ELEANOR SHARPSTON]

SECINĀJUMI,

sniegti 2008. gada 26. jūnijā ( 1 )

Lieta C-252/07

Intel Corporation Inc.

pret

CPM United Kingdom Ltd

“Direktīva 89/104/EEK — Preču zīmes — 4. panta 4. punkta a) apakšpunkts — Preču zīmes ar reputāciju — Aizsardzība pret vēlākas identiskas vai līdzīgas preču zīmes izmantošanu — Izmantošana, ar kuru negodīgi gūst vai varētu gūt labumu no agrākās preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas vai nodara vai varētu tām nodarīt kaitējumu”

1. Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko ir iesniegusi Court of Appeal of England and Wales [Anglijas un Velsas Apelācijas tiesa], ir par apjomu, kādā preču zīmes, kurām ir reputācija, var būt aizsargātas pret “vājināšanu”.

2. Kopienu preču zīmju tiesībās ( 2 ) dalībvalstij ir atļauts paredzēt, ka valsts preču zīmi atzīst par spēkā neesošu tad, ja tā ir līdzīga agrākai valsts preču zīmei, pat ja abas preču zīmes ir reģistrētas attiecībā uz atšķirīgām precēm vai pakalpojumiem, ja agrākajai preču zīmei dalībvalstī ir reputācija un ja “vēlākās preču zīmes lietošana [izmantošana] bez pienācīga iemesla kaitētu agrākās preču zīmes atšķirtspējai vai reputācijai, vai to negodīgi izmantotu”.

3. Šo normu Tiesa ir interpretējusi tādējādi, ka līdzības pakāpei starp divām preču zīmēm nav jābūt tādai, lai rastos sajaukšanas iespēja, bet gan vienkārši jāizraisa to, ka konkrētā sabiedrības daļa starp tām “izveido saikni”.

4. Pamata lietā tiek jautāts, vai preču zīmes “Intel”, kam ir reputācija attiecībā uz ar datoriem saistītām precēm un pakalpojumiem, īpašnieki vai panākt vēlākas preču zīmes “Intelmark”, kas ir reģistrēta attiecībā uz mārketinga pakalpojumiem, atzīšanu par spēkā neesošu. Šajā sakarā Court of Appeal lūdz sīkāk paskaidrot judikatūrā paredzētās “saiknes” raksturu un i) negodīgu priekšrocību un ii) agrākās preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas kaitējuma jēdzienus.

Vājināšanas jēdziens

5. Preču zīmes būtiska funkcija ir saistīt preces vai pakalpojumus ar piegādes avotu, kas ir vai nu sākotnējais ražotājs, vai nu komerciāls starpnieks. Tas ir gan piegādātāja, gan arī patērētāja interesēs. Piegādātājs precēm, uz kurām ir norādīta preču zīme, var radīt reputāciju, kas ir aizsargāta pret konkurentu piesavināšanos, un tādējādi sekmēt šo preču tirdzniecību. Līdzīgi patērētājs var pieņemt lēmumus par pirkumu, pamatojoties uz īpašībām, kuras viņš uztver kā saistītas ar preču zīmi. Tā kā šie lēmumi var būt negatīvi, piegādātājiem ir stimuls saglabāt un paaugstināt ar preču zīmi aptverto piegādājamo preču vai pakalpojumu kvalitāti.

6. Šajā kontekstā preču zīmēm, kas ir identiskas vai pietiekami līdzīgas, lai tās varētu sajaukt, nevajadzētu pastāvēt vienlaicīgi, ja vien preces un pakalpojumi, attiecībā uz kuriem tās izmanto, ir pietiekami atšķirīgi, lai izslēgtu sajaukšanas draudus. Tādējādi preču zīmes ir aizsargātas ar pamata noteikumu ( 3 ), kas novērš apzīmējuma, kurš ir identisks vai līdzīgs reģistrētai preču zīmei, reģistrāciju vai izmantošanu attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kas ir identiski vai līdzīgi tiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta preču zīme. Aprakstot to tēlaināk, ap katru preču zīmi pastāv “izslēgšanas zona”, kas citām preču zīmēm ir aizliegta. Šīs zonas apmērs atkarībā no apstākļiem var mainīties. Identiskai vai ļoti līdzīgai preču zīmei ir jāievēro lielāks attālums attiecīgo preču vai pakalpojumu ziņā. Pretēji, preču zīmei, ko izmanto attiecībā uz identiskām vai ļoti līdzīgām precēm, ir jāievēro lielāks attālums līdzības ar aizsargāto preču zīmi ziņā.

7. Vispārēji šī aizsardzība tiek uzskatīta par pietiekamu. Līdzīgas vai pat identiskas preču zīmes attiecībā uz atšķirīgām precēm var līdzpastāvēt, neradot neskaidrības patērētāju apziņā un nekaitējot tirgotāju komerciālajām interesēm.

8. Taču tas tā nav visos apstākļos. Šķietami paradoksāli, ka vislabāk pazīstamas preču zīmes saistībā ar līdzīgu preču zīmju esamību ir īpaši ievainojamas pat pavisam atšķirīgu preču jomā, kur faktiskā sajaukšanas iespēja ir neliela. Turklāt šādas preču zīmes bieži pilda funkcijas, kas pārsniedz preču vai pakalpojumu piesaistīšanu vienotam avotam. Tās reprezentē spēcīgu kvalitātes, ekskluzivitātes, jaunības, prieka, luksusa, piedzīvojumu, valdzinājuma vai citu saskaņā ar sabiedrības domu iekārojama dzīvesveida atribūtu tēlu, kas nav obligāti saistīti ar specifiskām precēm, bet paši par sevi var sniegt spēcīgu mārketinga informāciju ( 4 ).

9. Ja “Coca-Cola” būtu reģistrēta tikai attiecībā uz bezalkoholiskajiem dzērieniem, var iedomāties, kādā mērā tiktu sagrauta preču zīmes atšķirtspēja, ja citas personas to (vai līdzīgu preču zīmi vai apzīmējumu) izmantotu attiecībā uz dažādām nesaistītām precēm, vai kādā mērā būtu apdraudēta tās reputācija, ja to izmantotu attiecībā uz zemas kvalitātes mašīneļļu vai lētu krāsas noņēmēju.

10. Saistībā ar šīm bažām radās preču zīmju aizsardzības pret vājināšanu jēdziens. Kā ģenerāladvokāts Džeikobss [Jacobs] norādīja savos secinājumos lietā Adidas I ( 5 ), pirmo reizi to uzsvēra Šehters [Schechter] 1927. gadā, lai gan Šehters uzskatīja, ka no šīs aizsardzības labumu vajadzētu gūt “patvaļīgām, izdomātām vai fantāzijas radītām preču zīmēm”, nevis pazīstamām preču zīmēm ( 6 ).

11. Vispārēji izšķir divus vājināšanas veidus: banalizēšana un aptraipīšana ( 7 ). Runājot shematiski, pirmais jēdziens atbilst kaitējuma agrākas preču zīmes atšķirtspējai jēdzienam Direktīvas 4. panta 4. punkta a) apakšpunktā un manam pirmajam piemēram attiecībā uz “Coca-Cola”, bet otrais atbilst kaitējuma agrākas preču zīmes reputācijai jēdzienam un manam otrajam piemēram.

12. Direktīvas 4. panta 4. punkta a) apakšpunkts pievieno jaunu ļaunprātīgas izmantošanas kategoriju: negodīgu priekšrocību gūšana no agrākas preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas, ko bieži apzīmē ar jēdzienu “parazītisms” ( 8 ).

13. Tādējādi piešķirtā aizsardzība mazāk attiecas uz nodibināto saikni starp preci un tās avotu nekā uz preču zīmes izmantošanu par komunikācijas līdzekli, kas sniedz plašāku mārketinga informāciju.

Atbilstošie tiesību akti

14. Eiropas Kopienā preču zīmju tiesības ietver divus atzarojumus. No vienas puses, pastāv Kopienas preču zīmju sistēma, kas ir spēkā visā Kopienā un ko regulē Kopienas preču zīmju regula ( 9 ). No otras puses, pastāv atsevišķas valstu preču zīmju sistēmas, no kurām katra attiecas vienīgi uz konkrēto dalībvalsti, bet ir ļoti lielā mērā saskaņota, pamatojoties uz Preču zīmju direktīvu ( 10 ).

15. Saskaņā ar tās preambulu, ar Direktīvu piešķirtā pamata aizsardzība, kuras funkcija jo īpaši ir garantēt preču zīmi kā izcelsmes norādi, ir pilnīga, ja preču zīme un apzīmējums un preces vai pakalpojumi ir identiski, bet tā attiecas arī uz gadījumiem, kad preču zīme un apzīmējums un preces vai pakalpojumi ir līdzīgi, un šajā gadījumā īpašs šīs aizsardzības nosacījums ir sajaukšanas iespēja ( 11 ).

16. Attiecīgi 4. panta 1. punktā ir paredzēts: “Preču zīmi nereģistrē vai, ja tā ir reģistrēta, pasludina par spēkā neesošu: a) ja tā ir identiska ar agrāku preču zīmi, un preces vai pakalpojumi, kam preču zīmi piemēro vai reģistrē, ir identiski ar precēm vai pakalpojumiem, kuriem tiek aizsargāta agrākā preču zīme; b) ja preču zīmes identitātes [identiskuma] vai līdzības ar agrāko preču zīmi [un] preču vai pakalpojumu, uz ko attiecas šīs preču zīmes, identitātes [identiskuma] vai līdzības dēļ [sabiedrībai var rasties sajaukšanas iespēja; sajaukšanas iespēja iekļauj asociācijas iespēju ar agrāko preču zīmi].”

17. Tomēr dalībvalstis var piešķirt plašāku aizsardzību tām preču zīmēm, kurām ir reputācija ( 12 ).

18. Šajā sakarā 4. panta 4. punkta a) apakšpunktā — normā, kas tieši attiecas uz šo lietu, ikvienai dalībvalstij ir atļauts paredzēt, ka “preču zīmi nereģistrē vai, ja tā ir reģistrēta, pasludina par spēkā neesošu [..], ja preču zīme ir identiska vai līdzīga ar agrāku attiecīgās valsts preču zīmi [..] un tā jāreģistrē vai ir reģistrēta precēm vai pakalpojumiem, kas [nav] līdzīgi tiem, kam reģistrēta agrākā preču zīme, ja agrākajai preču zīmei ir reputācija attiecīgajā dalībvalstī un ja vēlākās preču zīmes lietošana [izmantošana] bez pienācīga iemesla kaitētu agrākās preču zīmes atšķirtspējai vai reputācijai vai to negodīgi izmantotu” ( 13 ).

19. Līdzīgā veidā 5. panta 2. punktā ikvienai dalībvalstij ir atļauts piešķirt preču zīmes īpašniekam tiesības aizkavēt visas trešās personas, kam nav tā piekrišanas, lietot komercdarbībā jebkuru apzīmējumu, kas ir identisks vai līdzīgs tā preču zīmei attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kuri nav līdzīgi tiem, kam šī preču zīme reģistrēta, ja pēdējai ir reputācija dalībvalstī un “ja šīs zīmes [apzīmējuma] nepamatota lietošana [izmantošana] rada negodīgas priekšrocības [kas izriet no preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas] vai rada kaitējumu preču zīmes atšķirtspējai vai reputācijai”.

20. Direktīva un Regula tika sagatavotas paralēli un daudzas to materiālās normas ir līdzīgas, tā kā viena tiesību akta interpretāciju bieži var piemērot otram. Šajā lietā tam ir nozīme saistībā ar Regulas 8. panta 5. punktu, ar ko Kopienas vai valsts agrāku preču zīmju, kurām teritorijā, kur tās ir reģistrētas, ir reputācija, īpašniekiem ir atļauts iebilst pret Kopienas preču zīmes reģistrāciju uz tiem pašiem pamatiem kā tie, kas ir norādīti Direktīvas 4. panta 4. punkta a) apakšpunktā ( 14 ).

21. Direktīva, ieskaitot izvēles noteikumus 4. panta 4. punkta a) apakšpunktā un 5. panta 2. punktā, Apvienotajā Karalistē ir transponēta ar Trade Marks Act 1994 [1994. gada Preču zīmju likumu]. Iesniedzējtiesa skaidri uzsver, ka šim likumam ir tāda pati nozīme kā Direktīvai, tā kā nav vajadzības atsevišķi atsaukties uz likuma normām.

Judikatūra

22. Līdz šim vienīgais gadījums, kad Tiesai bija jāinterpretē Direktīvas 4. panta 4. punkta a) apakšpunkts, bija lietā Davidoff II attiecībā uz jautājumu, kam pašam par sevi nav tiešas nozīmes izskatāmajā lietā ( 15 ). Tomēr tā ir pasludinājusi vairākus saistībā ar šo lietu nozīmīgākus spriedumus attiecībā uz salīdzināmiem 5. panta 2. punkta noteikumiem ( 16 ).

23. Spriedumā lietā General Motors ( 17 ) Eiropas Kopienu Tiesa uzskatīja, ka 5. panta 2. punktā norādītais jēdziens “reputācija” nozīmē “pazīstamības līmeni”, kas tiek sasniegts tad, ja preču zīmi pazīst sabiedrības, uz ko attiecas ar preču zīmi aptvertās preces un pakalpojumi, “nozīmīgā daļā”, kas atrodas attiecīgās dalībvalsts “ievērojamā daļā”. Tikai tad, ja agrāka preču zīme ir pietiekamā mērā pazīstama, sabiedrībai, sastopoties ar jaunāku preču zīmi, starp abām preču zīmēm, iespējams, asociācija var rasties pat tad, ja preces un pakalpojumi nav līdzīgi un attiecīgi agrākajai preču zīmei var tikt nodarīts kaitējums. Lai noteiktu, vai ir sasniegts šis līmenis, jāņem vērā visi nozīmīgie apstākļi, it īpaši preču zīmes tirgus daļa, tās izmantošanas intensitāte, ģeogrāfiskā izplatība un ilgums, kā arī uzņēmuma tās popularizēšanai veikto investīciju apjoms. Tiesa arī uzskatīja, ka, jo lielāka ir agrākas preču zīmes atšķirtspēja un reputācija, jo vieglāk ir pieļaut, ka tai ir nodarīts kaitējums.

24. Spriedumā lietā Adidas I ( 18 ) Tiesa būtībā uzskatīja, ka Direktīvas 5. panta 2. punkts neprasa, lai sabiedrībai būtu sajaukšanas iespēja, bet tajā ir runa par tādu vizuālo, fonētisko vai konceptuālo līdzību starp preču zīmi, kam ir reputācija, un izmantotu apzīmējumu ( 19 ), ka konkrētā sabiedrības daļa tos abus “pielīdzina” vai starp tiem “izveido saikni”, lai gan tā tos nejauc. Šādas saiknes esamība, tāpat kā sajaukšanas iespēja citos apstākļos, kad tā ir jākonstatē, ir jānovērtē visaptveroši, ņemot vērā visus faktorus, kam ir nozīme lietas apstākļos.

25. Spriedumā lietā Adidas II ( 20 ) Tiesa apstiprināja savu spriedumu lietā Adidas I un konstatēja, ka pieejamības prasība (proti, tas, ka noteiktu apzīmējumu izmantošanai nav jābūt nepamatoti ierobežotai attiecībā uz citiem tirgus dalībniekiem — koncepcija, kas vācu valodā ir zināma kā Freihaltebedürfnis) ir neatbilstoša gan saistībā ar preču zīmes, kam ir reputācija, un trešās personas izmantotā apzīmējuma līdzības pakāpes vērtējumu, gan attiecībā uz saiknes, kas konkrētajai sabiedrības daļai varētu izveidoties starp minēto preču zīmi un minēto apzīmējumu, vērtējumu. Tādējādi tā nevar būt atbilstošs faktors, lai izvērtētu, vai apzīmējuma izmantošana rada negodīgas priekšrocības vai rada kaitējumu preču zīmes atšķirtspējai vai reputācijai.

Fakti un tiesvedība

26. Intel Corporation Inc. (turpmāk tekstā — “Intel”) pieder vairākas Apvienotās Karalistes un Kopienas preču zīmes, kuras ir reģistrētas 1997. gadā, sastāv no vai iekļauj vārdu “Intel” un ir reģistrētas attiecībā uz 9., 16., 38. un 42. klasi atbilstoši Nicas klasifikācijai ( 21 ) saistībā ar, kā to norāda iesniedzējtiesa, “galvenokārt datoriem un ar datoriem saistītām precēm un pakalpojumiem”. Iesniedzējtiesa uzskata, ka “Intel” kā preču zīmei ir ļoti augsta reputācija, kas tika iegūta jau līdz 1997. gadam. Tāpat tā konstatēja, ka runa ir par “izdomātu vārdu, kam ārpus precēm, kuras ar to apzīmē, nav nekādas jēgas vai nozīmes”, un ka tas ir “unikāls”, jo izņemot pašas Intel preces vai pakalpojumus, to neviens nekādām precēm vai pakalpojumiem nav izmantojis.

27. CPM United Kingdom Ltd (turpmāk tekstā — “CPM”) pieder Apvienotās Karalistes preču zīme “Intelmark”, kas 1997. gadā tika reģistrēta attiecībā uz 35. klasi atbilstoši Nicas klasifikācijai saistībā ar “mārketinga un telemārketinga pakalpojumiem” (saskaņā ar iesniedzējtiesas informāciju, tā tika izveidota no frāzes “integrated telephone marketing” sākuma zilbēm).

28. Pamatojoties uz valsts tiesību normām, ar ko ir transponēts Direktīvas 4. panta 4. punkta a) apakšpunkts, Intel lūdz CPM preču zīmi atzīt par spēkā neesošu. Pēc noraidīšanas pirmajā instancē un High Court prasības iznākums jānosaka Court of Appeal, kura lūdz Tiesas norādījumus par šādiem jautājumiem: “1) Direktīvas 4. panta 4. punkta a) apakšpunkta piemērošanas nolūkā, ja: a) agrākajai preču zīmei ir ļoti augsta reputācija attiecībā uz konkrētiem īpašiem preču vai pakalpojumu veidiem, b) šīs preces vai pakalpojumi atšķiras vai būtiski atšķiras no precēm vai pakalpojumiem, uz kuriem attiecas vēlākā preču zīme, c) agrākā preču zīme ir unikāla attiecībā uz jebkurām precēm vai pakalpojumiem, d) agrākā preču zīme ataustu vidusmēra patērētāja atmiņā, ja vēlākā preču zīme tiktu izmantota attiecībā uz pakalpojumiem, kas sniegti ar vēlāko preču zīmi, — vai ar šiem faktiem vien pietiek, lai atzītu, ka pastāv i) “saikne” [Adidas I] 29. un 30. punkta izpratnē un/vai ii) negodīgas priekšrocības un/vai kaitējums minētā panta izpratnē? 2) Ja atbilde ir noliedzoša, kādi faktori valsts tiesai ir jāņem vērā, lemjot par faktu pietiekamību? Īpaši, kāda nozīme, veicot visaptverošu novērtējumu, lai noteiktu, vai pastāv “saikne”, ir jāpiešķir precēm vai pakalpojumiem vēlākas preču zīmes specifikācijā? 3) Kas 4. panta 4. punkta a) apakšpunkta kontekstā ir vajadzīgs, lai būtu īstenojies nosacījums par kaitējumu atšķirtspējai? Konkrēti, [vai i)] agrākai preču zīmei ir jābūt unikālai, ii) vai pietiek ar pirmo konfliktējošo izmantojumu, lai atzītu kaitējumu atšķirtspējai, un iii) vai kaitējums agrākās preču zīmes atšķirtspējai prasa, lai būtu ietekmēta patērētāja ekonomiskā rīcība?”

29. Rakstveida apsvērumus iesniedza Intel, CPM, Itālijas valdība, Apvienotās Karalistes valdība un Komisija, no kurām visi, izņemot Itālijas valdību, izteica mutvārdu argumentus tiesas sēdē. Īsumā, Intel un Itālijas valdība atbalstīja ar 4. panta 4. punkta a) apakšpunktu piešķirtās aizsardzības plašu interpretāciju un CPM izteica argumentus par labu šaurākai interpretācijai (šķiet, ka to atbalsta arī iesniedzējtiesa), bet Apvienotajai Karalistei un Komisijai ir niansētāka pieeja.

Vērtējums

Ievada piezīmes

Interpretējamās tiesību normas

30. Vājināšanas teorija ilgu laiku bijusi komentētāju nesaskaņu (un sašutuma attiecībā uz jūtamo citu personu tostarp tiesu, aprobežotību) priekšmets ( 22 ). Pašreizējie Amerikas Savienoto Valstu un Eiropas tiesību akti dažkārt tiek kritizēti, jo tie neatbilst sākotnējam Šehtera uzskatam, ka aizsargātām jābūt preču zīmēm ar augstu atšķirtspēju, nevis vienkārši ļoti pazīstamām preču zīmēm ( 23 ). Pretēji tam, tiesas reizēm tiek kritizētas par to, ka tās neatzīst pilnu apjomu, kādā jābūt aizsargātām pazīstamām preču zīmēm ( 24 ).

31. Savukārt Tiesas uzdevums ir nevis definēt vājināšanas doktrīnu, kā to apraksta Šehters vai citi, bet gan interpretēt Kopienas Direktīvas formulējumu. Tikai šī pēdējā ir tiesību akts, lai kā tā arī varētu tikt skaidrota doktrīnā.

32. Taču, pat interpretējot Direktīvas tekstu, Tiesa nevar ignorēt esošos oponējošos spēkus. Pazīstamu preču zīmju īpašniekiem ir īpašas intereses radīt ap savām preču zīmēm iespējami plašu ekskluzīvo zonu, un citi tirgus dalībnieki ir ieinteresēti uzturēt šo ekskluzīvo zonu iespējami minimālu. Visbeidzot, sabiedrības interesēs ir ne tikai aizsargāt šādas paradoksāli viegli ievainojamas preču zīmes, bet arī neļaut dominējošiem tirgotājiem, kuriem kopumā pieder šīs preču zīmes, šo aizsardzību izmantot ļaunprātīgi, kaitējot citiem, vājākiem tirgus dalībniekiem. Katrai interpretācijai ir jābūt pēc iespējas vērstai uz taisnīga līdzsvara nodrošināšanu starp šīm interesēm.

Ģenerāladvokāta Džeikobsa [preču zīmes] vājināšanas apraksts lietā Adidas I

33. Plašas atsauces tika veiktas uz ģenerāladvokāta Džeikobsa secinājumu lietā Adidas I 36.–39. punktu. Varētu būt noderīgi citēt pilnu šo rindkopu tekstu ( 25 ). Viņš norāda: “5. panta 2. punkts preču zīmes ar reputāciju īpašnieku aizsargā pret identiska vai līdzīga apzīmējuma izmantošanu, “ja šī apzīmējuma nepamatota izmantošana rada negodīgas priekšrocības vai rada kaitējumu preču zīmes atšķirtspējai vai reputācijai”. Tādējādi principā [tas] var ietvert četrus izmantošanas veidus: izmantošanu, gūstot negodīgas priekšrocības no preču zīmes atšķirtspējas, izmantošanu, gūstot negodīgas priekšrocības no tās reputācijas, izmantošanu, kas kaitē preču zīmes atšķirtspējai, un izmantošanu, kas kaitē tās reputācijai. Izmantošanas, kas kaitē preču zīmes atšķirtspējai, jēdziens atspoguļo to, ko parasti dēvē par vājināšanu. Pirmais šo jēdzienu formulēja Šehters, kurš aizstāvēja preču zīmes īpašnieka aizsardzību pret apdraudējumu, kas pārsniedz apdraudējumu, ko rada identiskas vai līdzīgas preču zīmes izmantošana attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem un kas rada neskaidrību attiecībā uz izcelsmi. Aplūkojamo apdraudējuma veidu Šehters aprakstīja kā noteiktu preču zīmju “identitātes un iespaida sabiedrības uztverē pakāpenisku samazināšanu vai izkliedēšanu”. Amerikas Savienoto Valstu tiesas, kur noteiktu preču zīmju īpašnieki kādu laiku bija aizsargāti pret vājināšanu, lielā mērā papildināja vājināšanas leksikonu, aprakstot to ar tādiem jēdzieniem kā preču zīmes [apjoma] samazināšana, atšķaidīšana, primitivizēšana, vājināšana, nozīmes samazināšana, banalizēšana, graušana un iekšējā sabrukšana. Vājināšanas būtība šajā klasiskajā nozīmē ir tā, ka preču zīmes atšķirtspējas banalizēšana nozīmē, ka tā vairs nevar izraisīt tūlītējas asociācijas ar precēm, attiecībā uz kurām tā ir reģistrēta un tiek izmantota. Tādējādi, atkal citējot Šehteru, “piemēram, ja atļautu Rolls Royce restorānus un Rolls Royce kafejnīcas, Rolls Royce bikses un Rolls Royce saldumus, pēc desmit gadiem preču zīmes Rolls Royce vairs nebūs”. Turpretim kaitējums preču zīmes reputācijai, ko bieži dēvē par preču zīmes degradāciju vai aptraipīšanu, notiek situācijā, kad — kā tas noteikts labi zināmajā Benelux Court of Justice [Beniluksa valstu tiesa] spriedumā lietā Claeryn/Klarein — preces, attiecībā uz kurām izmanto atdarinātu apzīmējumu, iedarbojas uz sabiedrības uztveri tādējādi, ka tiek ietekmēts preču zīmes pievilcības spēks. Šī lieta attiecās uz identiski izrunājamām preču zīmēm “Claeryn” attiecībā uz holandiešu džinu un “Klarein” attiecībā uz šķidru mazgāšanas līdzekli. Tā kā tika konstatēts, ka līdzība starp šīm preču zīmēm varētu likt patērētājiem, dzerot “Claeryn” džinu, domāt par mazgāšanas līdzekli, “Klarein” preču zīme tika atzīta par tādu, kas nodara kaitējumu “Claeryn” preču zīmei. Negodīgu priekšrocību gūšanas no preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas jēdzieni ir jāsaprot kā tādi, kas ietver “gadījumus, kad ir acīmredzama ekspluatācija vai parazitēšana uz pazīstamas preču zīmes iespaida vai mēģinājums gūt priekšrocības no tās reputācijas”. Tādējādi, piemēram, “Rolls Royce” būtu tiesīgs viskija ražotājam aizliegt izmantot “Rolls Royce” preču zīmes reputāciju sava zīmola veicināšanai. Nav acīmredzami, ka starp priekšrocību gūšanu no preču zīmes atšķirtspējas un priekšrocību gūšanu no preču zīmes reputācijas ir reāla atšķirība, tomēr, tā kā šajā lietā šai atšķirībai nav nekādas nozīmes, es atsaukšos uz abiem jēdzieniem kā uz parazītismu”.

34. Iesniedzējtiesa norāda, ka šī rindkopa esot “aizsardzības apjoma paplašināta izpratne”, bet ka Tiesa neesot uzskatījusi par vajadzīgu spriest, vai šis viedoklis ir pareizs.

35. Tomēr es neinterpretēju šo rindkopu kā tādu, ar kuru izsaka viedokli par aizsardzības apjomu, kas Kopienu tiesībās ir piešķirts preču zīmēm ar reputāciju. Drīzāk man šķiet, ka ģenerāladvokāts Džeikobss aprakstīja vēsturisko un konceptuālo kontekstu, kurā šī aizsardzība tika izveidota, lai to varētu vieglāk saprast, tāpat kā es to mēģināju izdarīt 5.–13. punktā.

Uzdotie jautājumi

36. Trīs Court of Appeal jautājumi lielā mērā pārklājas.

37. Aplūkojot tos kopumā, ar tiem būtībā tiek jautāts, kādi faktori ir jāņem vērā novērtējot un kas ir vajadzīgs, lai pierādītu i) “saikni” konkrētās sabiedrības daļas apziņā; ii) negodīgas priekšrocības, kas ir gūtas no agrākās preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas ( 26 ); iii) kaitējumu atšķirtspējai (banalizēšana) un iv) kaitējumu reputācijai (aptraipīšana).

38. Tādējādi es šos jautājumus analizēšu šajā secībā, atsaucoties uz jautājumos atbilstošajās vietās minēto specifisko kritēriju. Tomēr vispirms ir jāizskata attiecība starp “saikni” un trīs citiem jautājumiem. Turklāt šķiet, ka no lietas dokumentiem ir skaidrs, ka vissvarīgākie jautājumi pamata lietā ir “saiknes” esamības noteikšanas un kaitējuma atšķirtspējai kritērijs, kam tiks veltīta īpaša uzmanība. Noslēgumā es sniegšu vairākus vispārējus apsvērumus, kas skar visus četrus jautājumus.

Attiecība starp “saikni” un “aizskārumu”

39. Saskaņā ar judikatūru ( 27 ), “Direktīvas 5. panta 2. punktā paredzētais kaitējums gadījumā, kad tas rodas, ir sekas zināmas pakāpes līdzībai starp preču zīmi un apzīmējumu, sakarā ar ko konkrētā sabiedrības daļa veido savienojumu starp apzīmējumu un preču zīmi, proti, tā izveido starp tiem saikni, pat ja šī sabiedrības daļa tās nejauc”. Par “kaitējumu” šajā kontekstā Tiesa uzskata parazītismu, banalizēšanu vai aptraipīšanu.

40. Šķiet, ka no Direktīvas 4. panta 4. punkta a) apakšpunkta un 5. panta 2. punkta struktūras ir skaidrs, ka reģistrāciju vai izmantošanu atkarībā no gadījuma var novērst vai apturēt, ja ir īstenojušies divi nosacījumu kopumi. Pirmkārt, ir priekšnosacījumi, kas ir kumulatīvi: ir jābūt agrākai preču zīmei un vēlākai preču zīmei vai apzīmējumam, abiem jābūt identiskiem vai līdzīgiem, agrākajai preču zīmei ir jābūt ar reputāciju un vēlākas preču zīmes izmantošanai jānotiek bez pienācīga iemesla ( 28 ). Otrkārt, ir sekas, pret kurām ir paredzēta aizsardzība un kas ir alternatīvas: vismaz potenciāli ir jābūt negodīgām priekšrocībām vai kaitējumam attiecībā uz agrākās preču zīmes atšķirtspēju vai reputāciju. Ja ir īstenojies gan pirmais, gan otrais nosacījumu kopums, preču zīmes īpašnieks var lūgt aizsardzību, pamatojoties uz attiecīgo normu.

41. Kur šajā struktūrā iekļaujas saikne, uz ko Tiesa ir atsaukusies spriedumā lietā Adidas I un II (un kura pamatojas uz “asociāciju”, uz ko ir norādīts spriedumā lietā General Motors)?

42. Šķiet, ka loģiski tā iekļaujas pirmajā nosacījumu kopumā. Tā ir saistīta ar līdzības vai identiskuma jautājumu. Tā kā kaitējums, kad tas rodas, ir līdzības pakāpes, kuras dēļ sabiedrība starp preču zīmēm izveido saikni, sekas, tad, kamēr nav noteikts, vai šāda saikne pastāv, ir veltīgi jautāt, vai pastāv parazitēšana, banalizēšana vai aptraipīšana.

43. Turklāt saiknes esamība sabiedrības apziņā ir nepieciešams, bet ne pietiekams kaitējuma esamības nosacījums. Pastāv trīs iespējami kaitējuma veidi, katrs no kuriem noteiktos apstākļos var notikt bez citiem. Tādējādi apziņā esošā saikne starp preču zīmēm nevar automātiski un bez citiem pierādījumiem novest pie secinājuma, ka kāds no šiem aizskārumiem ir noticis vai notiktu, ja apstrīdētā preču zīme tiktu reģistrēta.

44. Tādējādi es neatbalstu pieņēmumu, kas ir Intel Tiesai sniegto apsvērumu pamatā, ka, ja ir konstatēta attiecīgā saikne, nav vajadzības veikt turpmāku pārbaudi, lai piešķirtu šajā normā paredzēto aizsardzību.

45. Šādi es piekrītu, ka daudzi faktori, kam ir nozīme, novērtējot saiknes esamību, ir nozīmīgi arī tad, kad otrajā pārbaudes posmā tiek vērtēta parazitēšanas, banalizēšanas vai aptraipīšanas iespēja, it īpaši attiecībā uz banalizēšanu, kas, šķiet, uztverē esošās saiknes gadījumā parādās vairāk nekā divi pārējie gadījumi. Tomēr katrs kritērijs (neatkarīgi no tā, vai runa ir par pirmo vai otro pārbaudes posmu) ir jāizvērtē atsevišķi un, ja attiecīgos faktorus izmanto, lai vērtētu dažādus kritērijus, tie, iespējams, ir jāņem vērā dažādos veidos.

Saiknes esamība

46. Vispirms, man šķiet, ka starp apstākļiem, ko valsts tiesa ir norādījusi pirmajā jautājumā, d) punkts — tas, ka vēlāka preču zīme vidusmēra patērētāja “atmiņā atsauktu” agrāku preču zīmi — pats ir nozīmīgs saiknes (vai asociācijas, vai saistības) noteikšanā starp divām preču zīmēm, kā tas ir noteikts Tiesas judikatūrā. Es nenošķirtu šos abus jēdzienus, katrs no kuriem nozīmē apzinātu mentālu procesu, kas ir kaut kas vairāk nekā vājas, efemēras, nenoteiktas sajūtas vai zemapziņas ietekme.

47. Ja ar jēdzienu “atsaukt atmiņā” valsts tiesa domāja kaut ko mazāk nekā faktisku saiknes izveidošanu (kurai jābūt saprātīgi būtiskai, jo tā ir jāizveido ievērojamai konkrētās sabiedrības daļai ( 29 )), tad, protams, ir jāizskata arī citi faktori.

48. Attiecībā uz citiem pirmajā jautājumā norādītajiem apstākļiem man šķiet, ka a) punkts — agrākās preču zīmes “ļoti augsta reputācija” attiecībā uz dažām precēm un pakalpojumiem — daļēji (saistībā ar reputācijas esamību) ir vienkārši viens no tiešajiem 4. panta 4. punkta a) apakšpunkta vai 5. panta 2. punkta piemērošanas nosacījumiem.

49. Apstāklis b) punktā — vēlākas preču zīmes izmantošana attiecībā uz atšķirīgām precēm vai pakalpojumiem — tāpat ir šo tiesību normu piemērošanas nosacījums, lai gan šķiet, ka kopš sprieduma lietā Davidoff II tas vairs nav nozīmīgs. Šī problēma tomēr ir saistīta ar to, kas aplūkota tālāk izskatītajā otrajā jautājumā ( 30 ).

50. Varētu būt, ka saikni starp divām preču zīmēm sabiedrība drīzāk izveidotu tad, ja agrākajai preču zīmei būtu “ļoti augsta” reputācija un tā būtu “unikāla attiecībā uz visām precēm un pakalpojumiem” (pirmā jautājuma a) un c) punkts). Tomēr šķiet, ka šiem faktiem ir lielāka nozīme, novērtējot parazitēšanas, banalizēšanas vai aptraipīšanas esamību.

51. Tādējādi pirmā jautājuma no a)–c) punktā norādītajos apstākļos nav nekā tāda, kas būtu nesavienojams ar saiknes starp preču zīmēm konstatēšanu sabiedrības apziņā judikatūras izpratnē, lai gan šim nolūkam tie paši par sevi nešķiet pietiekami. Konstatējums ir jāveic, ievērojot visus nozīmīgos apstākļus. Var sniegt dažas norādes par apstākļiem, kuri var būt nozīmīgi, bet nevar sniegt izsmeļošu sarakstu.

52. Tiesa ir nospriedusi, ka saiknes esamība ir jānovērtē visaptveroši, “tieši tāpat kā sajaukšanas iespēja” ( 31 ). Šis formulējums un veselais saprāts norāda, ka faktori, kas ir nozīmīgi, nosakot sajaukšanas iespēju, būs nozīmīgi, arī nosakot saiknes esamību, lai gan “saiknes esamība” sabiedrības apziņā nav tāds pats vērtēšanas kritērijs kā “sajaukšanas iespēja [..], kas iekļauj asociācijas iespēju ar agrāku preču zīmi”. Šajā sakarā ir jāatzīmē, ka Tiesa runā nevis par iespēju, bet gan par saiknes esamību, kas nozīmē cita rakstura vērtējumu, lai gan, ja vēlāka preču zīme ir tikai reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas stadijā un vēl nav tikusi izmantota, var būt neiespējami konstatēt šādas saiknes pašreizējo esamību.

53. Saskaņā ar Direktīvas desmito apsvērumu sajaukšanas iespējas vērtējums “ir atkarīgs no daudziem elementiem un it īpaši, no preču zīmes atpazīstamības tirgū, iespējamām asociācijām ar izmantotām vai reģistrētām zīmēm [apzīmējumiem], no līdzības pakāpes starp preču zīmi un apzīmējumu [un] starp aptvertajām precēm vai pakalpojumiem”.

54. Tiesa ir konsekventi spriedusi, ka attiecībā uz konkrēto preču zīmju vizuālo, fonētisko un konceptuālo līdzību sajaukšanas iespējas visaptverošam vērtējumam ir jābalstās uz šo preču zīmju radīto kopējo iespaidu, it īpaši ņemot vērā to atšķirtspējīgos un dominējošos elementus. Tam, kā preču zīmes uztver attiecīgo preču vai pakalpojumu vidusmēra patērētājs, ir noteicošā loma minētās sajaukšanas iespējas visaptverošajā vērtējumā. Vidusmēra patērētājs parasti uztver preču zīmi kopumā un neveic dažādu tās elementu pārbaudi ( 32 ). Turklāt sajaukšanas iespēja var rasties no preču zīmju konceptuālās līdzības un var būt lielāka, ja agrākai preču zīmei ir īpaša atšķirtspēja vai nu pašai par sevi, vai arī sakarā ar tās reputāciju sabiedrībā ( 33 ).

55. Visus šos faktorus var ņemt vērā, vērtējot, vai konkrētās sabiedrības daļas apziņā ir izveidojusies saikne starp divām preču zīmēm.

56. Var būt noderīgi izskatīt arī Amerikas Savienoto Valstu 1946. gada Trademark Act, kurā grozījumi ir izdarīti ar 2006. gada Trademark Dilution Revision Act, 43. panta c) punktā noteiktos faktorus. Saskaņā ar šo tiesību normu, nosakot, vai preču zīme vai tirdzniecības nosaukums var izraisīt vājināšanu banalizēšanas ceļā, tiesa var apsvērt visus nozīmīgos faktorus, tostarp līdzības pakāpi starp preču zīmi vai tirdzniecības nosaukumu un pazīstamu preču zīmi, pazīstamas preču zīmes raksturīgās vai iegūtās atšķirtspējas pakāpi, apjomu, kādā pazīstamas preču zīmes īpašnieks veic būtībā ekskluzīvu šīs precu zīmes izmantošanu, pazīstamas preču zīmes atpazīstamības pakāpi un jebkādu faktisko asociāciju starp preču zīmi un tirdzniecības nosaukumu un pazīstamu preču zīmi.

57. Protams, šī tiesību norma nav piemērojama Kopienu tiesībās, bet tajā norādītie faktori pilnībā iekļaujas Tiesas pieejā, veicot sajaukšanas iespējas vērtējumu. Lai gan šos faktorus izskata, drīzāk novērtējot vājināšanas iespēju kā tādu, nevis saiknes esamību sabiedrības apziņā (kas Amerikas tiesību aktos nav tiešs nosacījums), tie šķiet arī nozīmīgi, nosakot, vai šāda saikne pastāv.

58. Otrā jautājuma kontekstā Court of Appeal jautā par nozīmi, kas saistībā ar saiknes noteikšanu ir attiecīgo preču un pakalpojumu raksturam. Tā uzskata, ka nozīme ir tam, vai, ņemot vērā preču un pakalpojumu, attiecībā uz kuriem izmanto jaunāku preču zīmi, raksturu, vidusmēra patērētājs varētu uzskatīt, ka starp abu preču zīmju īpašniekiem ir ekonomiska saistība.

59. Es piekristu, ka, ja apstākļi būtu tādi, kas vidusmēra patērētājam liktu prezumēt šādu saistību, tas būtu vairāk nekā nepieciešams, lai noteiktu saiknes esamību judikatūras izpratnē. Tomēr šādu apstākļu neesamība ne vienmēr noved pie pretējā secinājuma. Direktīvā ir pietiekami skaidri teikts par precēm un pakalpojumiem, kas nav līdzīgi, tā ka nevar piemērot līdzības prasību ( 34 ). Tādējādi var nonākt ļoti tuvu tam, lai izdzēstu atšķirību starp attiecīgajiem nosacījumiem, atbilstoši kuriem ir piešķirta pamata aizsardzība pret sajaukšanas iespēju un paplašinātā aizsardzība saskaņā ar 4. panta 4. punkta a) apakšpunktu. Tāpat Tiesa nav spriedusi, ka 4. panta 4. punkta a) apakšpunkta un 5. panta 2. punkta piemērošana būtu atkarīga no konstatējuma, ka konkrētās preces vai pakalpojumi ir no viena uzņēmuma vai no ekonomiski saistītiem uzņēmumiem ( 35 ).

60. Tomēr ir aspekts, kādā preču vai pakalpojumu, ko aptver konkrētās preču zīmes, raksturs var būt nozīmīgs, nosakot saiknes esamību sabiedrības apziņā. Ja divas preču zīmes ir līdzīgas, bet tās izmanto pavisam atšķirīgās preču jomās, tas, ka agrākajai preču zīmei ir reputācija vienā jomā, teiksim, attiecībā uz dziļūdens urbšanas aprīkojumu, varētu neradīt apziņā saikni ar jaunāku preču zīmi, ja to izmanto pavisam citā jomā, tādā kā lauksaimniecības pesticīdi, jo abu konkrēto sabiedrības daļu pārklāšanās iespēja varētu būt tikai pavisam neliela. Tad, ja agrāku preču zīmi izmanto attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ir pazīstami plašā sabiedrībā, vai tad, ja abas izmanto attiecībā uz līdzīgām precēm, pārklāšanās un saiknes izveidošanās iespēja attiecīgi ir daudz lielāka.

61. Tādējādi, nosakot saiknes esamību konkrētās sabiedrības daļas apziņā, preču vai pakalpojumu raksturam var būt nozīme, bet nevar uzskatīt, ka līdzības neesamība attiecīgajās preču jomās nozīmē šādas saiknes neesamību, un ekonomiskā saistība starp preču zīmēm ne obligāti ir kritērijs.

Parazītisms

62. “Negodīgu priekšrocību” jēdziens vairāk fokusējas uz jaunākas preču zīmes gūto labumu nekā uz kaitējumu agrākai preču zīmei. Tas, kas ir jākonstatē, ir zināma veida atbalsts, ko vēlāka preču zīme gūst no tās saiknes ar agrāko preču zīmi. Ja, neraugoties uz tās reputāciju, agrākās preču zīmes konotācijām ir vājinoša vai vienkārši neitrāla ietekme uz jaunākas preču zīmes efektivitāti, negodīgas priekšrocības šķiet mazāk iespējamas. Gadījumā, ja, piemēram, dārgu ar rokām darinātu juvelierizstrādājumu izlase tiktu pārdota ar preču zīmi “Coca-Cola” vai ar līdzīgu preču zīmi, nešķiet neizbēgami, ka juvelierizstrādājumu tirdzniecība gūtu negodīgas priekšrocības (ja tas vispār notiktu) no Coca-Cola Company piederošās preču zīmes.

63. Šajā aspektā pirmajā jautājumā norādītie fakti paši par sevi šķiet pārāk nepārliecinoši, lai būtu pamats parazītisma konstatēšanai.

64. Nepieciešamais šāda konstatējuma priekšnosacījums bez šaubām ir tas, ka agrākajai preču zīmei ir jābūt ar reputāciju un ka jaunākajai preču zīmei ir jāatsauc vidusmēra patērētāja atmiņā agrākā preču zīme. Nav vajadzības (vismaz kopš sprieduma lietā Davidoff II), lai ar abām preču zīmēm aptvertās preces un pakalpojumi atbilstu kādam noteiktam līdzības vai atšķirīguma kritērijam. Tāpat vienkārši no tā, ka agrākā preču zīme ir unikāla, nevar secināt, ka vēlāka preču zīme no tās gūst negodīgas priekšrocības.

65. Neraugoties uz to, šķiet, ir skaidrs, ka, jo lielāka ir agrākas preču zīmes reputācija un atšķirtspēja un ar abām preču zīmēm aptverto preču un pakalpojumu līdzība, jo lielāka ir iespēja, ka vēlāka preču zīme gūs priekšrocības no sabiedrības apziņā izveidotās saiknes starp abām preču zīmēm.

66. Tomēr ar to vien nepietiek. Lai jaunāka preču zīme gūtu negodīgas priekšrocības, asociācijām ar agrāko preču zīmi ir jābūt tādām, lai uzlabotu jaunākas preču zīmes efektivitāti tās izmantošanas gaitā. Tādējādi atbilstošais izvērtējamais faktors ir attiecība starp agrākās preču zīmes prestižām konotācijām un jaunākas preču zīmes izmantošanas kontekstu. Protams, ka ikviena priekšrocība var būt lielāka, ja agrākā preču zīme ir unikāla, taču tiesību aktos nav paredzēts nekas, kas norādītu uz to, ka aizsardzība pret parazītismu var mainīties atkarībā no gūto negodīgo priekšrocību apjoma.

67. Ja vēlāka preču zīme jau ir tikusi reģistrēta un izmantota (kā tas ir pamata lietā) vai ja tas ir apzīmējums, kura izmantošanu atbilstoši 5. panta 2. punktam vēlas novērst, var būt iespējams sniegt patērētāju aptaujas pierādījumu, kas parādītu, vai agrākās preču zīmes pastāvēšanas dēļ jaunākajai preču zīmei bijis atbalstošs vai veicinošs efekts. Ja saskaņā ar 4. panta 4. punkta a) apakšpunktu jautājums ir par tādas preču zīmes reģistrācijas nepieļaušanu, kas vēl nav tikusi izmantota, šādu pierādījumu var būt ne tik viegli iegūt un secinājumi attiecībā uz iesējamām sekām ir jāizdara, vadoties no visiem lietas apstākļiem.

Banalizēšana

68. Atšķirībā no parazītisma banalizēšanas jēdziens fokusējas uz kaitējumu agrākai preču zīmei. Kaitējuma preču zīmes atšķirtspējai jēdziens noteikti nozīmē atšķirtspējas samazināšanos.

69. Iesniedzējtiesas pirmajā jautājumā norādītie faktori atkal šķiet paši par sevi nepietiekami, lai pamatotu kaitējuma agrākās preču zīmes atšķirtspējai konstatējumu, lai gan tie nekādā ziņā nav nesavienojami ar šādu konstatējumu. Manas iepriekš 64. punktā izdarītās piezīmes šeit tāpat ir piemērojamas.

70. Tāpat man šķiet, ka nav piespējams pieņemt, ka saiknes izveidošana konkrētās sabiedrības daļas apziņā automātiski izraisa kaitējumu agrākās preču zīmes atšķirtspējai. Ja, piemēram, pārtikas piedevu tirgotu ar preču zīmi “Kadok” ( 36 ), būtu gan iespējams konstatēt, ka pircēji apziņā izveido saikni ar labi pazīstamo preču zīmi “Kodak”, bet ne vienmēr būtu iespējams konstatēt vai secināt, ka pēdējās preču zīmes atšķirtspēja ir kādā ziņā vājināta. Saiknes esamība ir priekšnosacījums, lai pārbaudītu banalizēšanas esamību, un, ja sabiedrība starp abām preču zīmēm izveido saikni, tad varētu būt, ka pirmais solis banalizēšanas virzienā ir veikts, bet ir vajadzīgi citi faktori un pierādījumi, lai noteiktu, vai atšķirtspējai ir nodarīts faktisks kaitējums ( 37 ).

71. Trešajā jautājumā Court of Appeal jautā, vai, lai konstatētu kaitējumu atšķirtspējai, agrākajai preču zīmei ir jābūt unikālai, vai pietiek ar pirmo konfliktējošo izmantošanu un vai ir jābūt ietekmētai patērētāja ekonomiskajai rīcībai.

72. Šķiet, ka nav prasīts, lai [preču zīme] būtu unikāla. Šeit tiek izdarīta atkāpe, lai aplūkotu vārdu “unikāls”. Court of Appeal noteica, ka, izņemot prasītāju, preču zīmi “Intel” neviens ne uz kādām precēm vai pakalpojumiem nav izmantojis. Intel savos apsvērumos uzsver, ka preču zīme, kas ir “patiešām unikāla” šajā izpratnē, bez šaubām ir sastopama ļoti reti un ka aizsardzība ir jāattiecina arī uz preču zīmēm, kas ir “būtiski unikālas”. Es to uzskatu par vārda “unikāls” brīvāku (bet vispārēji sastopamu) lietojumu, kas ir tuvāks vārdiem “ļoti neparasts” ( 38 ). Katrā ziņā jebkura atšķirtspējīga preču zīme kādā aspektā visticamāk būs (vismaz “būtiski”) unikāla. “Patiešām” unikālai preču zīmei būs īpaša atšķirtspēja. Jo preču zīme ir atšķirtspējīgāka, jo lielāka ir iespēja, ka tās atšķirtspējīgumu vājinās citu, līdzīgu preču zīmju esamība.

73. Šķiet, ka jautājums, vai, lai konstatētu kaitējumu, pietiek ar pirmo konfliktējošo izmantošanu, balstās uz pārpratumu. Pirmā konfliktējošā izmantošana pati par sevi nevar radīt kaitējumu, bet gan 4. panta 4. punkta a) apakšpunkta, gan arī 5. panta 2. punkta mērķis ir aizliegt vai novērst konfliktējošo izmantošanu, kas var vājināt, samazināt, izkliedēt, noniecināt, izšķīdināt, padarīt par primitīvu, apdraudēt, banalizēt, sagraut vai iekšēji saplosīt agrāko preču zīmi un it īpaši tās atšķirtspēju. Pirmā izmantošana pati par sevi nevar radīt tādas sekas, bet to iestāšanās iespēju atkārtotas izmantošanas dēļ — kas, visbeidzot, preču zīmēm ir parasti — var secināt no lietas apstākļiem.

74. Attiecībā uz to, vai ir jābūt ietekmētai patērētāju ekonomiskajai rīcībai, šķiet, ka kaitējums atšķirtspējai obligāti nenozīmē ekonomisko kaitējumu, tā kā ekonomiskās rīcības izmaiņas nav būtiskas. Ja preču zīme “Coca-Cola” vai līdzīga preču zīme vai apzīmējums tiktu izmantots attiecībā uz vairākām nesaistītām precēm vai pakalpojumiem, tās atšķirtspēja gan varētu būt mazinājusies, bet cilvēki varētu lietot dzērienu tādos pašos daudzumos. Tomēr ir skaidrs, ka jebkāds pierādījums par negatīvām izmaiņām patērētāju rīcībā apstiprinātu prasītāja argumentāciju.

75. Trešā jautājuma kontekstā Court of Appeal izsaka viedokli, ka, novērtējot, vai pastāv kaitējums agrākas preču zīmes atšķirtspējai, ir jāņem vērā šādi faktori: — vai agrākās preču zīmes “pievilkšanas spēks” attiecībā uz tās īpašajām precēm vai pakalpojumiem patiešām var tikt ietekmēts, ja vēlāku preču zīmi izmanto attiecībā uz tās īpašajām precēm vai pakalpojumiem; — vai vēlākas preču zīmes izmantošana attiecībā uz tās īpašajām precēm vai pakalpojumiem varētu radīt reālu komerciālu priekšrocību tās īpašniekam, ņemot vērā agrākās preču zīmes reputāciju attiecībā uz tās īpašajām precēm vai pakalpojumiem; — vai tad, ja agrākā preču zīme ir unikāla, ir nozīme tam, ka to izmanto attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kas atšķiras no tiem, uz kuriem attiecas vēlāka preču zīme; — kā vidusmēra patērētāju ietekmēs tas, ka vēlāka preču zīme nav tāda pati kā agrākā preču zīme, un it īpaši vai tā ir vienkārši agrākās preču zīmes atsaukšana atmiņā; — vai varētu tikt ietekmēta vidusmēra patērētāja ekonomiskā rīcība attiecībā uz agrāko preču zīmi, to izmantojot attiecīgajām precēm un pakalpojumiem; — cik raksturīgi atšķirtspējīga ir agrākā preču zīme un — cik stipra ir agrākās preču zīmes reputācija attiecībā uz tās precēm un pakalpojumiem.

76. No šiem faktoriem es esmu jau izskatījusi jautājumu par patērētāja ekonomisko rīcību ( 39 ) un jautājumu par vēlākas preču zīmes izmantotāja komerciālo priekšrocību attiecībā drīzāk uz parazītismu nekā banalizēšanu. Jautājums par agrākās preču zīmes “vienkāršu” atsaukšanu atmiņā attiecas uz saiknes starp preču zīmēm izveidošanu konkrētās sabiedrības daļas apziņā un tādējādi loģiski atrodas pirms banalizēšanas jautājuma. Tomēr agrākās preču zīmes atšķirtspējas (raksturīgās vai iegūtās) pakāpe un reputācija ir faktori, kas, protams, ir jāizskata un kas var palīdzēt noteikt banalizēšanas apjomu. Ar abām preču zīmēm aptverto preču vai pakalpojumu līdzības vai atšķirīguma līmenis (neatkarīgi no agrākās preču zīmes “unikālā” rakstura) šajā sakarā arī var būt nozīmīga norāde, bet, ņemot vērā 4. panta 4. punkta a) apakšpunkta un sprieduma lietā Davidoff II redakciju, tā nevar būt vienā vai otrā ziņā noteicoša. Visbeidzot, man šķiet, ka ietekme uz agrākās preču zīmes “pievilkšanas spēku” ir vienkārši cits paša banalizēšanas jēdziena — kaitējuma atšķirtspējai — apraksts.

77. Tomēr ir jāmin vārds “reāls” vai “patiešām”, kas ir izmantots vairāku no šiem faktoriem kontekstā. Tas varētu norādīt, ka Court of Appeal ar to domāja līmeni (iespējams, diezgan augstu līmeni), nesasniedzot kuru attiecīgo faktoru var ignorēt. Es nedomāju, ka tas būtu pareizais virziens. Visaptverošā vērtējuma, ņemot vērā visus faktus, kam ir nozīme lietas apstākļos, prasība nozīmē, ka katram faktoram ir jāpiešķir pienācīga nozīme, bet noteicošs ir to kopējais izvērtējums.

78. Visbeidzot, Court of Appeal norāda, ka, “ja tiesību aktos ir norāde uz “kaitējumu agrākās preču zīmes atšķirtspējai vai reputācijai”, tam ir jābūt saistītam ar kaitējumu agrākās preču zīmes atšķirtspējai vai reputācijai attiecībā uz tām precēm vai pakalpojumiem, uz kuriem tā ir reģistrēta”. Attiecībā uz atšķirtspēju tas katrā ziņā ir virziens, kuru ģenerāladvokāts Džeikobss izvēlējās savos secinājumos lietā Marca Mode un Adidas I ( 40 ) un kuram Pirmās instances tiesa sekoja vairākos spriedumos ( 41 ). Tomēr attiecībā uz reputāciju es nesaskatu, ka var noteikt atšķirību starp aptraipīšanu vispārīgi un aptraipīšanu attiecībā uz konkrētām precēm — kas noved pie [šo secinājumu] pēdējā jautājuma.

Aptraipīšana

79. Pēdējais kaitējuma veids, uz ko attiecas 4. panta 4. punkta a) apakšpunkts, atkal skar kaitējumu agrākai preču zīmei kā kaitējums tās reputācijai. Šķiet, ka tā ir nākamā pakāpe pēc banalizēšanas, jo ar saikni, ko sabiedrība izveido ar vēlāku preču zīmi, [agrākā] preču zīme tiek ne vien vājināta, bet faktiski degradēta. Tā kā rodas iespaids, ka apgalvojums par šādu kaitējumu pamata lietā nav ticis izteikts, un tā kā daudz no tā, ko es iepriekš esmu teikusi par banalizēšanu, ir piemērojams arī šajā gadījumā, es to apskatīšu tikai īsumā.

80. Pirmkārt, lai konstatētu aptraipīšanu, pirmajā jautājumā norādītie apstākļi paši par sevi ir acīmredzami nepietiekami, lai gan, tiklīdz priekšnosacījumi, ieskaitot saikni, ir konstatēti, novērtējot šāda kaitējuma esamību, agrākas preču zīmes reputācijas un “unikālā rakstura” apjoms ir nozīmīgs. Tomēr vissvarīgākais faktors ir, vai vēlākas preču zīmes konotācijas ir tādas, kas kaitē agrākās preču zīmes reputācijai.

81. Es esmu iepriekš norādījusi divus izdomātus piemērus par nesaistītām precēm, ko pārdod ar “Coca-Cola” vārdu vai līdzīgu preču zīmi: no vienas puses, zemas kvalitātes mašīneļļa vai lēts krāsas noņēmējs, no otras puses, dārga, ar rokām darinātu juvelierizstrādājumu izlase. Šķiet, ka kaitējumu Coca-Cola Company preču zīmes reputācijai drīzāk radītu pirmais, nevis pēdējais piemērs. Ikvienā apgalvotās aptraipīšanas gadījumā katras preču zīmes konotācijas būtu jāsalīdzina attiecībā vai nu uz aptvertajām precēm vai pakalpojumiem, vai nu uz plašāku informāciju, ko tās varētu paust, un jāvērtē izrietošais kaitējums.

Vispārējās un noslēguma piezīmes

82. Visbeidzot, es gribētu uzsvērt trīs punktus, kas attiecas uz visiem četriem jautājumiem (apziņā radītā saikne, parazitēšana, banalizēšana un aptraipīšana).

83. Pirmkārt, vērtējumam jābūt visaptverošam, ņemot vērā visus attiecīgos faktorus. Nozīmīgu faktu veidi katrā konkrētā gadījumā būs atšķirīgi, un nevar noformulēt to izsmeļošu sarakstu. Iespējams, ka neviens fakts, aplūkots pats par sevi, nebūs noteicošais. Būs jāizvērtē vairāki kritēriji, katrs no kuriem ir viens no elementiem, kas jāizsver. “Mazu punktu skaitu” no vienas puses var atsvērt “liels punktu skaits” no otras puses. Tikai tad, ja ir ņemti vērā visi elementi visos attiecīgajos svaru kausos, var izlemt, vai svari sliecas uz vienu vai otru pusi.

84. Otrkārt, attiecībā uz pierādījumu nepieciešamību, ko ir uzsvērusi CPM, ir jāņem vērā, ka aplūkojamie noteikumi attiecas uz diviem situāciju veidiem: notikusi reģistrētas preču zīmes vai cita apzīmējuma izmantošana un preču zīmes, kas vēl nav tikusi reģistrēta, izmantošana nākotnē. Ja vēlāku preču zīmi vai citu apzīmējumu jau izmanto, agrākas preču zīmes īpašnieks, it īpaši izmantojot patērētāju aptaujas vai pārdošanas rādītājus, iespējams, varēs iegūt pierādījumu par saiknes esamību sabiedrības apziņā un par apgalvojamo pārkāpumu, lai pamatotu savu nostāju, lai gan varētu nebūt iespējams precīzi izteikt katru elementu skaitliski. Ja vēlāka preču zīme ir tikai reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas stadijā, šādi pierādījumi droši vien vēl nebūs pieejami. Visos gadījumos, kad šāda veida pierādījumi var tikt iesniegti, vērtējumā tiem acīmredzami ir būtiska nozīme. Ja tie nav pieejami vai ja ir pieejami tikai ierobežoti pierādījumi, secinājumi ir jāizdara no tā, ko ir iespējams konstatēt. Tomēr agrākās preču zīmes reputācijas un atšķirtspējas pierādījumiem vienmēr jābūt pieejamiem un nekad nav pieļaujama situācija, kad šos raksturojumus nākas konstatēt secinājumu ceļā.

85. Treškārt, šajā sakarā es piekrītu Pirmās instances tiesas judikatūrā paustajai nostājai attiecībā uz 8. panta 5. punkta interpretāciju, saskaņā ar kuru, lai novērstu līdzīgas preču zīmes reģistrāciju, “agrākās preču zīmes īpašniekam nav jāpierāda, ka pastāv reāls un aktuāls kaitējums viņa preču zīmei, tomēr viņam ir jāsniedz pierādījumi, kas ļauj konstatēt prima facie nākotnē paredzamu, bet ne hipotētisku, netaisnīgas labuma gūšanas vai kaitējuma iespēju” ( 42 ).

Secinājumi

86. Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, es piedāvāju Tiesai uz uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi: Padomes Direktīvas 89/104/EEK 4. panta 4. punkta a) apakšpunkta piemērošanas nolūkā: — tas, ka agrākā preču zīme tiktu atsaukta vidusmēra patērētāja atmiņā, kad tas sastopas ar vēlāku preču zīmi, ko izmanto attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, ko aptver vēlāka preču zīme, principā nozīmē konstatēt, ka konkrētās sabiedrības daļas apziņā ir izveidojusies saikne Tiesas sprieduma lietā C-408/01 Adidas-Salomon un Adidas Benelux 29. un 30. punkta izpratnē; — tas, ka agrākajai preču zīmei ir ļoti augsta reputācija attiecībā uz konkrētiem īpašiem preču vai pakalpojumu veidiem un šīs preces vai pakalpojumi atšķiras no precēm vai pakalpojumiem, ko aptver vēlāka preču zīme, un tas, ka agrākā preču zīme attiecībā uz visiem precēm vai pakalpojumiem ir unikāla, pats par sevi nav pietiekams, lai noteiktu šādu saikni vai negodīgas priekšrocības, vai kaitējumu šī panta izpratnē; — lai izlemtu, vai saikne vai negodīgas priekšrocības, vai kaitējums ir noteikts, valsts tiesai ir jāņem vērā visi lietas apstākļos nozīmīgie faktori; — nosakot, vai pastāv saikne, preču vai pakalpojumu raksturs var būt nozīmīgs, bet nevar uzskatīt, ka līdzības starp attiecīgo preču jomām neesamība nozīmē šādas saiknes neesamību, un pārliecība par ekonomisko saistību starp preču zīmēm nav obligāts kritērijs; — lai izpildītu nosacījumu par kaitējumu atšķirtspējai, i) agrākajai preču zīmei nav jābūt unikālai, ii) pirmā konfliktējošā izmantošana pati par sevi nav pietiekama un iii) nav vajadzīga ietekme uz patērētāja ekonomisko rīcību.

( 1 ) Oriģinālvaloda — angļu.

( 2 ) Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās direktīvas 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 1989, L 40, 1. lpp.; turpmāk tekstā — “Direktīva” vai “Preču zīmju direktīva”), 4. panta 4. punkta a) apakšpunkts. Tiesību akti detalizētāk tiks norādīti turpmāk (14. un turpmākie punkti).

( 3 ) Tāds kā Direktīvas 4. panta 1. punktā ietvertais noteikums; skat. turpmāk 16. punktu.

( 4 ) Skat. arī ģenerāladvokāta Ruisa-Harabo [Ruiz-Jarabo] secinājumus lietā, kurā tika pasludināts 2002. gada 12. novembra spriedums C-206/01 Arsenal Football Club (Recueil, I-10273. lpp.), 46. un 47. punktu.

( 5 ) 2003. gada 23. oktobra spriedums lietā C-408/01 Adidas-Salomon un Adidas Benelux (Recueil, I-12537. lpp.); secinājumu 37. un 38. punkts, pilnībā citēti šo secinājumu 33. punktā.

( 6 ) Schechter, F. I. The rational basis of trademark protection. Harvard Law Review. 1927, 813. lpp. Pats Šehters iedvesmojās no 1924. gada Landesgericht Elberfeld [Federālās zemes augstākā tiesa, Elberfelde] (Vācija) sprieduma, ar ko labi pazīstamas preču zīmes “Odol”, kas bija reģistrēta attiecībā uz mutes skalojamo ūdeni, īpašniekam tika piešķirtas tiesības uz tās pašas preču zīmes reģistrācijas attiecībā uz tērauda izstrādājumiem anulēšanu, pamatojoties uz to, ka prasītājam bija “nozīmīgas intereses nodrošināt, lai tā preču zīme netiktu vājināta [verwässert]: ja ikviens to izmantotu savu preču apzīmēšanai, tā zaudētu pārdošanas [veicināšanas] spēku” (Šehtera tulkojums). Ir patīkami atzīmēt, ka vājināšanas jēdziens ir radies saistībā ar mutes skalojamo ūdeni.

( 7 ) Šie termini ir lietoti 2006. gada United States Trademark Dilution Revision Act. Terminu “vājināšana” tomēr dažreiz izmanto tikai tāpēc, lai apzīmētu banalizēšanu, aptraipīšanu apskatot kā atsevišķu jēdzienu.

( 8 ) Skat. secinājumu lietā Adidas I 39. punktu un 18. zemsvītras piezīmi. Šajos secinājumos, izmantojot terminus “parazītisms”, “banalizēšana” un “aptraipīšana”, es tos izmantoju kā attiecīgi šādu jēdzienu saīsinājumus: negodīgu priekšrocību gūšana no agrākas preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas, kaitējums šīs preču zīmes atšķirtspējai un kaitējums šīs preču zīmes reputācijai, kā paredzēts Direktīvā.

( 9 ) Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.; turpmāk tekstā — Regula).

( 10 ) Iepriekš minēta 2. zemsvītras piezīmē.

( 11 ) Skat. desmito apsvērumu.

( 12 ) Preambulas devītais apsvērums.

( 13 ) Var atzīmēt, ka šīs normas teksts attiecībā uz jēdzieniem “reputation” un “repute”, kas izmantots Direktīvas angļu valodas versijā, nav konsekvents [citu] valodu versijās. Vairākās valodās (piemēram, franču, portugāļu un spāņu) abos gadījumos tiek izmantots viens un tas pats jēdziens, taču citās (piemēram, vācu un holandiešu) ir tāda pati atšķirība kā angļu valodā.

( 14 ) Regulas 52. panta 1. punkta a) apakšpunktā ir paredzēta reģistrētas Kopienas preču zīmes atzīšana par spēkā neesošu uz tādiem pašiem pamatiem, tādējādi papildinot paralēli ar Direktīvas 4. panta 4. punkta a) apakšpunktu.

( 15 ) 2003. gada 9. janvāra spriedumā lietā C-292/00 Davidoff un Zino Davidoff (Recueil, I-389. lpp.) Tiesa nosprieda, ka, neraugoties uz vārdu “nav līdzīgi” izmantošanu, 4. panta 4. punkta a) apakšpunkts un 5. panta 2. punkts attiecas arī uz gadījumiem, kad aptvertās preces vai pakalpojumi ir identiski vai līdzīgi (apstiprināts spriedumā lietā Adidas I, 19. punkts, un spriedumā lietā C-102/07 adidas un adidas Benelux, saukts “Adidas II” (Krājums, I-2439. lpp., 37. punkts)).

( 16 ) Pirmās instances tiesa arī ir pasludinājusi vairākus spriedumus attiecībā uz līdzvērtīgām Regulas normām.

( 17 ) 1999. gada 14. septembra spriedums lietā C-375/97 (Recueil, I-5421. lpp., it īpaši 22.–30. punkts).

( 18 ) Iepriekš minēts 5. zemsvītras piezīmē, 27.–30. punkts. Tiesa ir atsaukusies arī uz spriedumu lietā General Motors, 23. punkts; 1997. gada 11. novembra spriedumu lietā C-251/95 SABEL (Recueil, I-6191. lpp., 22. un 23. punkts), spriedumu lietā C-342/97 Lloyd Schuhfabrik Meyer (Recueil, I-3819. lpp., 25. un 27. punkts) un spriedumu lietā C-425/98 Marca Mode (Recueil, I-4861. lpp., 34., 36. un 40. punkts).

( 19 ) 5. panta 2. punktā ir atsauce uz apzīmējumiem, kas nav reģistrētas preču zīmes, turpretim 4. panta 4. punkta a) apakšpunkts attiecas uz apzīmējumiem, kas ir reģistrēti vai ko ir paredzēts reģistrēt kā “vēlākas” preču zīmes. Lai gan tādējādi normu piemērošanas jomas atšķiras, paralēles starp tām nozīmē, ka norāde uz “apzīmējumu” vienā kontekstā atbilst norādei uz “vēlāku preču zīmi” citā kontekstā.

( 20 ) Iepriekš minēts 15. zemsvītras piezīmē, 41.–43. punkts.

( 21 ) Preču un pakalpojumu starptautiskā klasifikācija preču zīmju reģistrācijas vajadzībām, ieviesta ar 1957. gada 15. jūnija Nicas nolīgumu, kas tika pārskatīts 1967. gadā Stokholmā un 1977. gadā Ženēvā.

( 22 ) “Neviena preču zīmju tiesību daļa, ar ko es esmu sastapies četrdesmit intelektuālā īpašuma tiesību pasniegšanas un praktizēšanas gados, nav radījusi tik daudz doktrinālu neskaidrību un tiesu neizpratni kā jēdziens “vājināšana” kā preču zīmes apdraudējuma veids. Pat vājināšanas pamata teorētiskās koncepcijas skaidrošana studentiem, advokātiem un tiesnešiem ir ļoti liels pedagoģisks izaicinājums. Tikai daži var to paskaidrot, neizraisot neizpratnes skatienus vai, vēl ļaunāk, izpratnes mājienus, kas maskē un slēpj apjukumu un nepareizu izpratni” — McCarthy, J. T., “Dilution of a trademark: European and United States law compared”, The Trademark Reporter, Vol. 94, 2004, 1163. lpp.

( 23 ) Skat., piemēram, Stadler Nelson, S., “The wages of ubiquity in trademark law”, Iowa Law Review, 2003, 731. lpp.

( 24 ) Skat., piemēram, Strasser, M., “The rational basis of trademark protection revisited: putting the dilution doctrine into context”, Fordham Intellectual Property, Media and Entertainment Law Journal, 2000, 375. lpp.

( 25 ) Lai atvieglotu lasīšanu, es nenorādu rindkopu numurus un zemsvītru piezīmes.

( 26 ) Es piekrītu ģenerāladvokāta Džeikobsa viedoklim lietā Adidas I (secinājumu 39. punkta nobeigums), ka starp negodīgu priekšrocību gūšanu no atšķirtspējas vai reputācijas nav būtiskas atšķirības.

( 27 ) Spriedums lietā Adidas I, 29. punkts, un spriedums lietā Adidas II, 41. punkts.

( 28 ) Lasot burtiski, abām preču zīmēm jābūt reģistrētām vai izmantotām attiecībā uz atšķirīgām precēm vai pakalpojumiem, bet spriedumā lietā Davidof II šis nosacījums tika atzīts par lieku.

( 29 ) Spriedums lietā General Motors, 26. punkts.

( 30 ) 58.–61. punkts.

( 31 ) Spriedums lietā Adidas I, 30. punkts; skat. arī spriedumu lietā Adidas II, 42. punkts.

( 32 ) Skat., piemēram, attiecībā uz Regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu 2007. gada 12. jūnija spriedumu lietā C-334/05 P ITSB/Shaker (Krājums, I-4529. lpp., 34. un 35. punkts un tajos minētā judikatūra).

( 33 ) It īpaši skat. iepriekš 18. zemsvītras piezīmē minētos spriedumus lietā SABEL, 24. punkts, un lietā Marca Mode, 38. punkts.

( 34 ) Šo jautājumu neietekmē Tiesas spriedums lietā Davidoff II, kurā nospriests, ka atšķirīgums nav būtisks.

( 35 ) Kā nesenāko skat. spriedumu lietā Adidas II, 28. un 40. punkts.

( 36 ) Kadok ir Malaizijas apzīmējums piper sarmentosum, Dienvidaustrumāzijas augam, ko izmanto aromatizēšanas un medicīniskiem nolūkiem un attiecībā uz kuru uzskata, ka tam ir antioksidanta īpašības. Cik man zināms, tas nav reģistrēts kā preču zīme, lai gan Amerikas Savienotajās Valstīs attiecībā uz dažādiem pārtikas produktiem ir reģistrēta grafiska preču zīme ar restorāna nosaukumu “Kadok’s”.

( 37 ) Šajā sakarā man šķiet, ka Pirmās instances tiesa, iespējams, ir aizgājusi pārāk tālu, izvirzot hipotēzi (2007. gada 22. marta spriedums lietā T-215/03 SIGLA/ITSB, Krājums, II-711. lpp., 48. punkts), ka “ir iespējams, ka it īpaši iebildumu, kas pamatoti ar preču zīmi, kam ir īpaši augsta reputācija, gadījumā, ka nākotnē riska, kas nav hipotētisks, ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi nodarītā kaitējuma vai netaisnīgi gūtā labuma no iebildumos izvirzītās preču zīmes dēļ, iespējamība būtu tik acīmredzama, ka iebildumu iesniedzējam šajā sakarā nav jāizvirza vai jāpierāda cits faktiskais elements”.

( 38 ) “Tie no mums, kas joprojām atrodas uz degošā labas izmantošanas klāja, tic, ka unikālu — absolūtas vientulības paradigmu — nevar grozīt ar neizteiksmīgu ļoti, diezgan, drīzāk, gandrīz vai praktiski” — Safire, W., “Uniquer than unique? I don’t think so”, International Herald Tribune, 2007. gada 24. jūnijs.

( 39 ) 74. punktā.

( 40 ) Attiecīgi 44. un 43. punktā.

( 41 ) Kā pēdējo skat. 2007. gada 10. maija spriedumu lietā T-47/06 Antartica/ITSB (55. punkts).

( 42 ) Kā nesenāko skat. 2008. gada 16. aprīļa spriedumu lietā T-181/05 Citigroup/ITSB (Krājums, II-669. lpp., 77. punkts un tajā minētā judikatūra) (spriedums ir pasludināts tajā pašā dienā, kad šajā lietā notika tiesas sēde).