ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka atbildētājas ar apstrīdētajiem aktiem esot pārkāpušas vairākas prasītāja tiesības uz aizstāvību, kas izriet no ECPAK un no ES dalībvalstu kopīgo tiesību vispārējiem principiem. Eulex disciplinārlietā Nr. 6/2013, kas attiecās uz prasītāju, viņam tika piemērots disciplinārsods par tādu viņa izdarīto darbību, par kuru viņam nekad nav ticis piedāvāts izklāstīt savu aizstāvības versiju un nekad nav sniegta iespēja to izdarīt. Turklāt prasītājam tika liegtas viņa tiesības saprātīgā laikā neierobežoti saņemt juridisku palīdzību, lai varētu sevi viegli aizstāvēt ar pēc savas izvēles norīkota advokāta starpniecību, kurš būtu atbilstoši sagatavojies, pilnībā iepazīstoties ar viņa apsūdzībām disciplinārā pārkāpumā Eulex ietvaros.
—

atcelt Civildienesta tiesas spriedumu lietā F–21/11, ciktāl ar to tiek atcelts EESK 2011. gada 9. jūnija lēmums par M. Achab izmaksātā ekspatriācijas pabalsta atgūšanu, sākot no 2010. gada 1. jūlija,, un piespriests EESK segt pašai savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt pusi no izdevumiem, kas prasītājam radušies pirmajā instancē;
—

piespriest ES, ko pārstāv Komisija, atlīdzināt jebkurus zaudējumus, kas radušies prasītājām tāpēc, ka Komisija nav pildījusi savas juridiskās saistības, un noteikt šo kompensāciju par prasītājām nodarīto kaitējumu laikā no 2013. gada 1. aprīļa līdz 2013. gada 30. jūnijam EUR 42 261 036 apmērā, pieskaitot jebkādus pašreizējus zaudējumus, kas radušies vai radīsies prasītājām pēc minētā datuma, vai jebkuru citu naudas summu, kas atspoguļo prasītājiem radušos zaudējumus, vai zaudējumus, kas tiem radīsies un ko tie norādīs šī tiesas procesa laikā, it īpaši pienācīgi ņemt vērā turpmākus zaudējumus, visām iepriekš minētajām summām pieskaitot procentus no dienas, kad Tiesa pasludinās spriedumu, līdz faktiskās samaksas dienai, un
4)

Ceturtajā pamatā prasītāja norāda, ka esot prettiesiski ECHA Lēmumi MB/D/29/2010 un MB/D/21/2012/D, kuros aģentūra ir noteikusi par “administratīvo maksājumu” dēvēto summu, patvaļīgi to modulēdama dažādās saimnieciskās vērtībās, lai arī faktiski tas nosakāms tikai augstākajā summā. Šie lēmumi — un līdz ar to arī to īstenošanas pasākumi — esot prettiesiski tāpēc, ka gan visu REACH regulā paredzēto maksājumu un atlīdzību precīzo apmēru noteikt ir Komisijas ziņā (ECHA var tikai klasificēt “citus” pakalpojumus, kas nav pašas REACH sistēmas pakalpojumi), gan ņemot vērā apstākli, ka par “administratīvo maksājumu” dēvētais maksājums ir ieskaitāms ECHA budžetā. Turklāt tā kā minētais “maksājums” pēc savas būtības ir administratīva sankcija, lai atturētu uzņēmumus no neatbilstošas rīcības vai vilcināšanās, saskaņā ar REACH regulu tas būtu jānosaka dalībvalstīm.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 260/43

Prasība, kas celta 2013. gada 28. jūnijā — Out of the blue/ITSB — Dubois et al. (“FUNNY BANDS”)

(Lieta T-344/13)

2013/C 260/77

Valoda, kādā sagatavots prasības pieteikums — angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Out of the blue KG (Lilienthal, Vācija) (pārstāvji — G. Hasselblatt un D. Kipping, advokāti)

Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

Otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece: Frédéric Dubois et al. (Lasne, Beļģija)

Prasītājas prasījumi:

— atcelt ITSB Apelāciju otrās padomes 2013. gada 4. aprīļa lēmumu lietā R 542/2012-2;

— piespriest ITSB segt savus, kā arī atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus un

— gadījumā, ja Dubois k-gs iestājas šajā lietā, piespriest personai, kas iestājusies lietā, segt savus tiesāšanās izdevumus pašai.

Pamati un galvenie argumenti

Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja: otra procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniece

Attiecīgā Kopienas preču zīme: vārdiska preču zīme, kas ietver vārdisku elementu “FUNNY BANDS”, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 14., 17. un 35. klasē — Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 9 350 794

Iebildumu procesā pretstatītās preču zīmes vai apzīmējuma īpašniece: prasītāja

Pretstatītā preču zīme vai apzīmējums: Vācijas nereģistrēts apzīmējums “FUNNY BANDS” attiecībā uz noteiktām precēm, pakalpojumiem un darbībām

Iebildumu nodaļas lēmums: iebildumus noraidīt

Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

Izvirzītie pamati: Padomes Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkta pārkāpums
—

atcelt Komisijas 2013. gada 26. aprīļa Īstenošanas lēmumu 2013/209/ES “par dalībvalstu maksājumu aģentūru grāmatojumu noskaidrošanu attiecībā uz Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) finansētajiem izdevumiem 2012. finanšu gadā”, kas 2013. gada 29. aprīlī ar dokumenta numuru C(2013) 2444 paziņots vēstulē Nr. SG-Greffe (2013) D/5879, kura Itālijas pastāvīgajā pārstāvniecībā Eiropas Savienībā ir saņemta 2013. gada 29. aprīlī, daļā, kurā, ar Regione Basilicata [Bazilikatas reģions] saistīto summu EUR 5 006 487,10 apmērā iekļaujot sadaļā “summas, ko nevar izmantot atkārtoti”, ir paredzēta šīs summas atskaitīšana no apjoma, kādā Bazilikatas Lauku attīstības programmas (LAP) izdevumi sedzami no ELFLA, un līdz ar to padarīta neiespējama tās izmantošana šā apjoma ietvaros, kas būtībā nozīmē tās atbrīvošanu no saistībām;
2)

Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka iepriekš minētie pārkāpumi, tos ņemot kopā, ir tik plaši, ka tie ir uzskatāmi par nopietnu normu ar augstāku likuma spēku pārkāpumu, jo: — laikā, kad prasītājiem tika atņemti to noguldījumi bankā, nepastāvēja “nosacījumi, kuri ir paredzēti tiesību aktos”, kuri būtu ietverti acquis attiecībā uz noguldījumu bankā atņemšanu, pretrunā Hartai un Protokolam; — prasītājiem tika atņemti viņu noguldījumi “laikus [ne]izmaksā[jot] taisnīgu kompensāciju”, pretrunā Hartas 17. pantam un Protokola 1. pantam; — noguldījumu atņemšana ir pretlikumīga prima facie, izņemot, ja “ievērojot proporcionalitātes principu […] t[ā] ir nepieciešam[a] un patiešām atbilst vispārējas nozīmes mērķiem, ko atzinusi Savienība, vai vajadzībai aizsargāt citu personu tiesības un brīvības.” (2); — atbilstoši Hartas 17. pantam un Protokola 1. pantam izvērtējot sabiedrības intereses, netika ņemta vērā svarīgā sabiedrības interese novērst paniku un līdzekļu izņemšanu no bankām īsā un vidējā termiņā; — mērķis bija nevis kaitēt Kiprai vai to sodīt, bet gan palīdzēt tai un eurozonai, nodrošinot stabilitāti un tādējādi atvieglot, nevis izsist no līdzsvara, tās finanšu institūcijas un ekonomisko dzīvotspēju, un — iejaukšanās nebija samērīga attiecībā pret leģitīmo mērķi, jo 2012. gada ESM līguma 3. panta mērķis ir “mobilizēt finanšu resursus un, ievērojot stingrus nosacījumus […] sniegt atbalstu ESM dalībniekiem, kuriem ir vai draud smagas finanšu problēmas, stabilitātei, ja tas ir obligāti nepieciešams, lai pasargātu visas eurozonas un tās dalībvalstu finanšu stabilitāti”, neparalizējot to ekonomiku.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 226/25

Prasība, kas celta 2013. gada 11. jūnijā — Pappalardo u.c./Komisija

(Lieta T-316/13)

(2013/C 226/33)

Tiesvedības valoda — itāļu

Lietas dalībnieki

Prasītāji: Salvatore Aniello Pappalardo (Cetara, Itālija), Pescatori La Tonnara Soc. coop. (Cetara), Fedemar Srl (Cetara), Testa Giuseppe E C. Snc (Catania, Itālija), Pescatori San Pietro Apostolo Srl (Cetara), Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo EC (Pescara, Itālija) un Valentino Pesca Sas di Camplone Arnaldo & C. (Pescara) (pārstāvji — V. Cannizzaro un L. Caroli, advokāti)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasītāju prasījumi:

— konstatēt Eiropas Komisijas ārpuslīgumisko atbildību attiecībā uz kaitējumu, ko tā nodarījusi, pieņemot 2008. gada 12. jūnija Regulu Nr. 530/2008, ar ko nosaka ārkārtas pasākumus attiecībā uz seineriem, kas zvejo zilās tunzivis Atlantijas okeānā uz austrumiem no 45° R garuma un Vidusjūrā, kuru Tiesa ar 2011. gada 17. marta spriedumu lietā C-221/09 atzina par spēkā neesošu;

— un līdz ar to piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt nodarīto kaitējumu;

— piespriest Eiropas Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasītāji šajā lietā precizē, ka attiecīgā ārpuslīgumiskā atbildība izriet no fakta, ka ar Regulu Nr. 530/2008 Komisija prettiesiski noteica obligātu zilās tunzivs zvejas apturēšanu no 2008. gada 16. jūnija seineriem, kuri peld ar Grieķijas, Francijas, Itālijas, Kipras un Maltas karogu, turpretī līdzīga apturēšana attiecībā uz seineriem, kuri peld ar Spānijas karogu, tika noteikta tikai no 2008. gada 23. jūnija.

Pēc prasītāju domām, izskatāmajā lietā ir izpildīti visi vajadzīgie nosacījumi, lai tiktu noteikta Eiropas iestāžu atbildība saistībā ar likumdošanas darbībām, proti, par smagu fiziskas personas aizsargājošas tiesību normas pārkāpumu, zaudējumu esamību un cēloņsakarības starp šo rīcību un izvirzītajiem zaudējumiem pastāvēšanu.

Šajā ziņā tās uzsver, ka Regulu Nr. 530/2008 Tiesa ir atzinusi par pilnībā spēkā neesošu nediskriminācijas principa pārkāpuma dēļ un ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru nediskriminācijas principa pārkāpums ir viens no smaga augstāka spēka tiesību normas, kuras mērķis ir aizsargāt fiziskas personas, pārkāpuma gadījumiem.
2)

Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka iepriekš minētie pārkāpumi, tos ņemot kopā, ir tik plaši, ka tie ir uzskatāmi par nopietnu normu ar augstāku likuma spēku pārkāpumu, jo: — laikā, kad prasītājai tika atņemti tās noguldījumi bankā, nepastāvēja “nosacījumi, kuri ir paredzēti tiesību aktos”, kuri būtu ietverti acquis attiecībā uz noguldījumu bankā atņemšanu, pretrunā Hartai un Protokolam; — prasītājai tika atņemti tās noguldījumi “laikus [ne]izmaksā[jot] taisnīgu kompensāciju”, pretrunā Hartas 17. pantam un Protokola 1. pantam; — noguldījumu atņemšana ir pretlikumīga prima facie, izņemot, ja “ievērojot proporcionalitātes principu […] t[ā] ir nepieciešam[a] un patiešām atbilst vispārējas nozīmes mērķiem, ko atzinusi Savienība, vai vajadzībai aizsargāt citu personu tiesības un brīvības.” (2); — atbilstoši Hartas 17. pantam un Protokola 1. pantam izvērtējot sabiedrības intereses, netika ņemta vērā svarīgā sabiedrības interese novērst paniku un līdzekļu izņemšanu no bankām īsā un vidējā termiņā; — mērķis bija nevis kaitēt Kiprai vai to sodīt, bet gan palīdzēt tai un eurozonai, nodrošinot stabilitāti un tādējādi atvieglot, nevis izsist no līdzsvara, tās finanšu institūcijas un ekonomisko dzīvotspēju, un — iejaukšanās nebija samērīga attiecībā pret leģitīmo mērķi, jo 2012. gada ESM līguma 3. panta mērķis ir “mobilizēt finanšu resursus un, ievērojot stingrus nosacījumus […] sniegt atbalstu ESM dalībniekiem, kuriem ir vai draud smagas finanšu problēmas, stabilitātei, ja tas ir obligāti nepieciešams, lai pasargātu visas eurozonas un tās dalībvalstu finanšu stabilitāti”, neparalizējot to ekonomiku.
—

atcelt Komisijas 2013. gada 26. februāra Īstenošanas lēmumu 2013/123/ES (paziņots kā dokuments Nr. C(2013) 981), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV L 67, 20. lpp.), ciktāl ar to no finansējuma tiek izslēgtas summas EUR 28 763 238,60, kā arī EUR 5 688 440,96 apmērā, ko ir izdevusi Polijas Republikā akreditēta maksājumu aģentūra;
1)

Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Komisija esot pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā un faktos un neesot ņēmusi vērā apsvērumus par iespējamo zaudējumu ES fondiem apmēru 2009. deklarāciju gadā, kas rodas no 2005. gadā pieļautajām kļūdām, nosakot pieļaujamo hektāru skaitu, lai varētu saņemt atbalstu, kas ietekmēja sākotnējo tiesību piešķiršanu, un (līdz ar to), neesot ņēmusi vērā to, ka lielākā daļa pārmaksas gadījumu lauksaimniekiem risks fondiem bija risks, kas novērtējams apmēram 22 % apmērā no izdevumiem, kas ir daļa no “platības elementu” ietverošiem izdevumiem.
1)

Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts ‘Grant Agreement n. 2007-0266/001 — 001 for the operational implementation of the Youth in action programme’, kas noslēgta starp Eiropas Komisiju un Agenzia nazionale per i Giovani, 3.2.1. punkts kopā ar 5.2.2. punkta pēdējo daļu. — Šajā ziņā tiek apgalvots, ka, lai gan augstākā per capita robeža katram praktikantam patiešām tika pārsniegta (organizatorisku iemeslu dēļ un laika ierobežojumu dēļ), tomēr pieprasīt atmaksāt līdzekļus, kuri faktiski tika izmantoti atbilstoši “Grant Agreement No 2007 — 0266/001 — 001”, nešķiet nedz saprātīgi, nedz atbilstoši Lēmumā Nr. 1719/2006/EK izvirzītajam mērķim attīstīt sadarbību Eiropas Savienībā programmā “Jaunatne darbībā”.
—

piespriest Eiropas Savienībai, ko pārstāv Komisija, atlīdzināt visus zaudējumus, kuri prasītājiem nodarīti tāpēc, ka Komisija nav izpildījusi juridiskās saistības, un šīs prasītājiem laika posmā no 2012. gada 25. jūnija līdz 2013. gada 31. martam nodarīto zaudējumu atlīdzības summu noteikt EUR 184 725 960 apmērā, pieskaitot tai jebkādus turpmākus zaudējumus, kas prasītājiem rastos pēc [pēdējās] minētās dienas, vai noteikt jebkādu citu summu, kura atbilstu to zaudējumu apmēram, kas ir nodarīti vai tiks nodarīti prasītājiem, atbilstoši pierādījumiem, ko tie iesniegs šajā tiesvedībā; it īpaši pienācīgi ņemt vērā turpmākus zaudējumus, visām iepriekš minētajām summām pieskaitot procentus no dienas, kad Vispārējā tiesa pasludinās spriedumu, līdz faktiskās samaksas dienai;
1)

Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Padomes Lēmums 2012/829/KĀDP un Padomes Īstenošanas regula Nr. 1264/2012 tika pieņemti, pārkāpjot prasītājas tiesības uz aizstāvību un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzība tiesā. Padome neesot izpildījusi savu pienākumu norādīt pamatojumu, jo sniegtie pamati neesot pietiekami, lai prasītāja varētu saprast pamatojumu tam, kāpēc attiecībā uz to tika piemēroti ierobežojošie pasākumi. Padome esot pārkāpusi prasītājas tiesības uz aizstāvību, jo esot tai liegusi piekļuvi Padomes lietas materiāliem attiecībā uz to un šī aizlieguma rezultātā prasītāja neesot varējusi darīt zināmu savu viedokli par pierādījumiem, kas tika izvirzīti, lai pamatotu pret to vērstos pasākumus. Arī ar to, ka Padome neesot izpildījusi savu pienākumu pamatot savu lēmumu un neesot devusi prasītājai piekļuvi tās lietas materiāliem, esot tikušas pārkāptas prasītājas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzība tiesā.
—

Proti, apstrīdētajā lēmumā esot nepareizi piemērota judikatūra jautājumā par ierobežojumiem mērķa dēļ un esot pārkāpti nevainīguma prezumpcijas, pierādīšanas pienākuma un in dubio pro reo principi saistībā ar iegādes līguma 9. klauzulu. Proti, minētā klauzula esot saistīta ar darījumu un nav nedz skatāma, nedz piemērojama atrauti no šā darījuma un no grūto sarunu gaitas, kurās nemitīgi iesaistījās Portugāles valdība.
2)

Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka esot pārkāpts Līgums un tā piemērošanai pieņemtie tiesību akti: Prasītāja uzskata, ka lēmumā esot pārkāptas Savienības tiesības, jo tam ir šādi trūkumi: a) esot izdarīta acīmredzama kļūda, vērtējot faktiskos apstākļus, pierādījumus un pierādījumu pietiekamību, jo Komisija esot kļūdaini vērtējusi un interpretējusi lietas dalībnieku sniegto informāciju un tādēļ no lietas materiālos rodamajiem pierādījumiem nav izdarījusi visticamākos secinājumus; b) esot kļūdaini interpretēts un līdz ar to pārkāpts LESD 101.opants, jo Komisija nepamatoti un kļūdaini uzskatīja līdzējus par vispārīgi iespējamiem konkurentiem tirgos, uz kuriem attiecoties strīdīgās nekonkurēšanas saistības; minētās saistības neesot uzskatāmas par ierobežojumu mērķa dēļ, un Komisija neesot parūpējusies arī pierādīt kādu seku iestāšanos; c) neesot izpildīts izmeklēšanas un spriešanas pienākums, jo lēmumā neesot nedz iztirzāti, nedz atspēkoti visi līdzēju izvirzītie attiecīgie argumenti, tostarp jautājumā par nekonkurēšanas klauzulas tvērumu; d) esot pārkāpts princips in dubio pro reo, jo Komisija par pierādītiem uzskata prasītājai nelabvēlīgus faktus, kas joprojām ir visnotaļ apšaubāmi un par kuriem nav pārliecības pat pašai Komisijai; e) esot pārkāpti Komisijas sev par naudas sodu piemērošanā saistošiem atzītie, konkrēti tās šajā jautājumā esošo pamatnostādņu 13. punktā izklāstītie principi, jo Komisija naudas sodu aprēķinājusi attiecībā uz elektronisko komunikāciju tirgiem vispārīgi, neatkarīgi no tā, vai tie atrodas vai neatrodas Ibērijas pussalā, neņemdama vērā arī apstākli, ka jebkurā gadījumā kopš 2010. gada 29. oktobra apgalvotā pārkāpuma nav bijis vispār; f) esot pārkāpts samērīguma princips, ņemot vērā konkrētās lietas apstākļus un naudas sodu piemērošanā piemērojamos kritērijus.
2.

Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ar apstrīdētajiem lēmumiem tādām mijieskaita darījumu starpniekiestādēm (turpmāk tekstā — “CCP”) vai nu de jure vai de facto ir uzlikts pienākums ievērot prasību par atrašanās vietu, kuras vēlas veikt tādus klīringa vai naudas norēķina darījumus euro valūtā, kuri pārsniedz noteiktu dienas tirdzniecības apjomu. Turklāt vai pakārtoti ar tiem ierobežo vai traucē kapitāla vai pakalpojumu veidu un/vai apmēru, kurus var sniegt tām CCP, kuras atrodas dalībvalstīs ārpus eurozonas. Apstrīdētie akti ir pretrunā LESD 48., 56. un/vai 63. pantam kopā vai atsevišķi, jo: — tām CCP, kuras atrodas dalībvalstīs ārpus eurozonas, piemēram, Apvienotajā Karalistē, būs jāpārvieto to vadības un kontroles centri uz dalībvalstīm, kuras ir Eurosistēmas dalībnieces. Turklāt tās būs no jauna jāreģistrē kā juridiskas personas, kuras atzīst citas dalībvalsts valsts tiesību normās; — gadījumā, ja šādas CCP netiks pārvietotas kā prasīts, tām tiks liegta pieeja Eurosistēmas dalībvalstu finanšu tirgiem ar tādiem pašiem noteikumiem kā tām CCP, kuras ir reģistrētas šajās teritorijās, vai pilnībā; — šādām CCP nerezidentēm nebūs tiesības uz ECB vai Valstu Centrālo banku (turpmāk tekstā — “VCB”) sniegtajam privilēģijām ar tādiem pašiem nosacījumiem, vai vispār tādu nebūs; — līdz ar to tiks ierobežota vai pat pilnībā aizliegta šādu CCP spēja piedāvāt klīringa vai naudas norēķinu darījumus euro valūtā.
—

līdz ar to: — atcelt Eiropas Centrālās Bankas 2009. gada 24. novembra lēmumu, ar kuru tika noraidītas apelācijas sūdzības iesniedzējas sūdzības par diskrimināciju un cieņas aizskaršanu tās vadības uzvedības dēļ un, ja nepieciešams, atcelt 2010. gada 24. marta lēmumu, ar kuru tika noraidīta īpašā apelācijas sūdzība; — apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzējas lūgumus, kas izteikti tās pieteikumā par administratīvu pārskatīšanu, un, konkrētāk: — izbeigt visa veida diskrimināciju un psiholoģisku vardarbību pret apelācijas sūdzības iesniedzēju, neatkarīgi no tā, vai tā ir mutiska vai notiek ar darba uzdevumu un noteikumu starpniecību; — saņemt no G. k-ga aizskarošo un draudus izsakošo paziņojumu rakstisku atsaukumu; — katrā ziņā piespriest atlīdzināt nodarīto morālo un materiālo kaitējumu, kas ex aequo un bono novērtēts EUR 50 000 apmērā (morālais kaitējums) un EUR 15 000 apmērā (materiālais kaitējums); — pieprasīt no ECB iesniegt pilnīgu iekšējās administratīvās izmeklēšanas ziņojumu kopā ar visiem tā pielikumiem, tostarp sēžu protokolus. Turklāt pieprasīt no ECB iesniegt visu saraksti starp izmeklēšanas komisiju un ECB valdi un/vai prezidentu; — pieprasīt uzaicināt atbildētājas agrāko padomnieku sociālajos jautājumos kā liecinieku; — piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies apelācijas instancē, kā arī pirmajā instancē.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 79/24

Prasība, kas celta 2013. gada 11. janvārī — ANKO/Komisija

(Lieta T-17/13)

2013/C 79/43

Tiesvedības valoda — grieķu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (Atēnas, Grieķija) (pārstāvis — V. Christianos, advokāts)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasītājas prasījumi:

— atzīt, ka prasītājai kā nepamatoti izmaksātā summa nav jāatmaksā Komisijas saistībā ar projektu POCEMON izmaksātā summa;

— atzīt, ka prasītājai saistībā ar projektu POCEMON nav jāatlīdzina Komisijai zaudējumi;

— atzīt, ka Komisija nebija tiesīga veikt naudas summas, kuru tai bija jāizmaksā ANKO, ieskaitu, un

— piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Šī prasība attiecas uz Komisijas atbildību saskaņā ar LESD 272. pantu saistībā ar Līgumu Nr. 216088 par projekta “Point Of CarE MONitoring and Diagnostics for Autoimmune Diseases” (POCEMON) izpildi. It īpaši prasītāja uzskata, ka Komisija, lai arī tā ir izpildījusi savas līgumsaistības, ir pieprasījusi, lai tai tiktu atmaksātas ANKO izmaksātās naudas summas, ar ko tādējādi ir pārkāpts iepriekš minētais līgums, labas ticības, tiesību ļaunprātīgas izmantošanas aizlieguma un samērīguma principi. Turklāt Komisija ir mēģinājusi veikt parādu, kuri nebija droši, kuru summa nebija noteikta un kuru atmaksas termiņš nebija pienācis, ieskaitu.
—

pakārtoti, gadījumā, ja 2012. gada 15. oktobra Lēmuma Nr. 2012/635/KĀDP, ciktāl ar to grozīts Lēmuma 2010/413/KĀDP 20. panta c) punkts, 1. panta 8. punkts netiktu atcelts, tad atzīt to par nepiemērojumu attiecībā uz National Iranian Gas Company;
1)

Ar pirmo pamatu tiek apgalvots LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta pārkāpums. Šajā prasības pamatā prasītājas apgalvo, ka Komisija nepamatoti ir atzinusi aplūkojamo valsts atbalstu par saderīgu ar iekšējo tirgu, jo neesot izpildīti LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta nosacījumi. Prasītājas apgalvo, ka valsts atbalsts neesot kopīgās interesēs. Šajā ziņā tostarp tiek apgalvots, ka uz šādas kopīgas intereses varot izrietēt tikai no tirgus darbības traucējumiem, kas šajā gadījumā nav pierādīti. Turpinājumā prasītājas apgalvo, ka neesot nekādas vienošanās, pamatojoties uz LESD 106. panta 2. punktu. Turklāt, pēc prasītāju uzskatiem, valsts atbalsts neesot piemērots, lai novērstu apgalvoto tirgus efektivitātes problēmu. Tāpat valsts atbalstam neesot nekādas stimulējošas iedarbības. Komisija tikai pieņemot stimulējošas iedarbības esamību. Turklāt valsts atbalsts neesot samērīgs. Komisija tikai pieņemot, ka valsts iestādes nodrošina atsevišķo atbalstu samērīgumu, un šo pieņēmumu kļūdaini balstot uz attiecīgās apvienības sabiedriskā labuma statusu. Prasītājas iebilst arī, ka Komisijas veiktā līdzsvara pārbaude esot kļūdaina. Komisija neesot pretstatījusi valsts atbalsta negatīvo un pozitīvo iedarbību. Visbeidzot, šajā ziņā tiek apgalvots, ka šaubu gadījumā darbības atbalsts (un piešķirtais atbalsts ir galvenokārt darbības atbalsts) nav saderīgs ar iekšējo tirgu.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 123/23

Prasība, kas celta 2013. gada 13. martā — Jinko Solar u.c./Parlaments u.c.

(Lieta T-142/13)

2013/C 123/39

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Prasītājas: Jinko Solar Co. Ltd (Shangrao, Ķīna), Zhejiang Jinko Solar Co. Ltd (Haining City, Ķīna), Jiangxi Jinko Photovoltaic Materials Co. Ltd (Shangrao), Jinko Solar Import and Export Co. Ltd (Shangrao, Ķīna) un Zhejiang Jinko Trading Co. Ltd (Haining City) (pārstāvji — K. Adamantopoulos un J. Cornelis, advokāti)

Atbildētāji: Eiropas Parlaments, Eiropas Komisija un Eiropas Savienības Padome

Prasītāju prasījumi:

— atcelt Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 12. decembra Regulu (ES) Nr. 1168/2012, ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV L 344, 1. lpp.), tiktāl, ciktāl tā tika piemērota prasītājām;

— atcelt Komisijas 2013. gada 3. janvāra lēmumu, ar kuru ir atteikts izskatīt prasītāju lūgumu tās atzīt par uzņēmumiem, kuri darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, un

— piespriest atbildētājiem atlīdzināt prasītāju tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasības pamatošanai prasītājas izvirza vienu pamatu, apgalvojot, ka ar Regulu (ES) Nr. 1168/2012 tādējādi, kā Komisija to piemēroja prasītājām ar 2013. gada 3. janvāra lēmumu, un ar 2013. gada 3. janvāra lēmumu nosakot, ka Komisija neizskatīšot prasītāju lūgumu, lai tās atzītu par uzņēmumiem, kuri darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, ir pārkāpta prasītāju tiesiskā paļāvība un tie ir prasītājām piemēroti nelabvēlīgi ar atpakaļejošu spēku bez atbilstoša attaisnojuma. Tādēļ ar Regulu (ES) Nr. 1168/2012 tādējādi, kā Komisija to piemēroja prasītājām ar 2013. gada 3. janvāra lēmumu, un ar 2013. gada 3. janvāra lēmumu acīmredzami ir pārkāpti tiesiskās noteiktības un labas ticības pamatprincipi.