LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 223/27

Prasība, kas celta 2008. gada 24. jūnijā — Eiropas Kopienu Komisija/Vācijas Federatīvā Republika

(Lieta C-271/08)

(2008/C 223/43)

Tiesvedības valoda — vācu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — G. Wilms un D. Kukovec)

Atbildētāja: Vācijas Federatīvā Republika

Prasītājas prasījumi:

— Tiesai konstatēt, ka, pašvaldību iestādēm un uzņēmumiem ar vairāk kā 1 218 nodarbinātajiem piešķirot pakalpojumu līgumus par profesionālo vecuma aprūpi tieši, neuzsākot publisko iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru Eiropas mērogā, TV-EUmw/VKA 6. panta nosauktajām iestādēm un uzņēmumiem, Vācijas Federatīvā Republika līdz 2006. gada 31. janvārim ir pārkāpusi Direktīvas 92/50/EEK (1) 8. pantu, skatītu kopā ar III–VI sadaļu, un kopš 2006. gada 1. februāra ir pārkāpusi Direktīvas 2004/18/EK (2) 20. pantu, skatītu kopā ar 23.–55. pantu,

— piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Vācija darbinieki varēja prasīt no saviem darba devējiem, lai no viņiem nākotnē maksājamās atlīdzības līdz 4 % no attiecīgās maksimālās iemaksas [Beitragsbemessungsgrenze] vispārējā vecuma pensiju apdrošināšanā, tiktu izmantoti profesionālajā vecuma aprūpē, atskaitot tās tieši no bruto algas [Entgeltumwandlung]. Saskaņā ar darba koplīgumu par atskaitījumiem no bruto algas pašvaldību dienesta darbiniekiem (turpmāk tekstā — “Darba koplīgums”) atskaitījumi ir jāveic pašvaldības iestādēm vai, attiecīgi, uzņēmumiem. Atskaitījumi ir jāizdara, izmantojot publiskās papildu apdrošināšanas iestādes vai, attiecīgi, krājkašu finanšu grupu uzņēmumus vai arī pašvaldību apdrošinātājus. Pašvaldības iestādes vai, attiecīgi, uzņēmumi parasti noslēdza grupu apdrošināšanas līgumus visiem darbiniekiem, kuros bija ietverta vienošanās par atskaitījumiem no bruto algas ar iepriekš minētajām iestādēm.

Komisija ir noskaidrojusi, ka pašvaldības iestādes vai, attiecīgi, uzņēmumi šos profesionālas vecuma aprūpes pakalpojumu līgumus piešķīra tieši, neuzsākot publisko iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru Eiropas mērogā, Darba koplīgumā minētajām iestādēm un uzņēmumiem.

Profesionālās vecuma aprūpes pakalpojumi ir ietverti Direktīvas 92/50/EEK I A pielikuma 6. kategorijā vai, attiecīgi, kopš 2006. gada 1. februāra Direktīvas 2004/18/EK II pielikuma A daļā. Tie ir apdrošināšanas un pensiju fondu pakalpojumi, kuri nav uzskatāmi par likumisko sociālo apdrošināšanu. Tātad aplūkojamie, pašvaldības iestāžu — tātad publisku līgumslēdzēju iestāžu — piešķirtie līgumi ir peļņas nolūkos noslēgti rakstiski publisko iepirkumu līgumi minētās direktīvas nozīmē. Turklāt no judikatūras izriet, ka Direktīvas 92/50/EEK 1. panta a) punkts neizšķir iepirkumu, kuru izdara publiska līgumslēdzējiestāde, lai izpildītu uzdevumus sabiedrības interesēs, un tādus, kuri nav saistīti ar šādiem uzdevumiem. Tādēļ Tiesa ir noraidījusi līgumslēdzējiestādes funkcionālo īpašību koncepciju. Tādējādi nevar piekrist Vācijas iestāžu iebildumam, ka pašvaldības iestādes vai, attiecīgi, uzņēmumi saistībā ar profesionālo vecuma aprūpi funkcionāli nav publiskas līgumslēdzējiestādes publisko iepirkumu tiesību nozīmē.

Turpinājumā Komisija uzskata, ka aplūkojamie iepirkumi būtiskā mērā pārsniedz noteikto minimālo robežu. Pretēji prasītājas uzskatam, šie aprēķini nav jāizdara, pamatojoties uz katru atsevišķo līgumu. Drīzāk nozīme ir pamatlīguma ilgumam, jo publisko iepirkumu priekšmets Kopienu publiskā iepirkuma tiesību nozīmē nav atsevišķas vienošanās starp darbinieku un darba devēju. Saskaņā ar to pamatlīguma vērtība, kas ir jāņem vērā, atbilst aprēķinātajai visas pamatlīguma darbības laikā plānoto iepirkumu kopējai vērtībai, atskaitot pievienotās vērtības nodokli. Saskaņā ar Komisijas aprēķiniem vismaz 110 Vācijas Federatīvās Republikas pilsētas pārsniedz minimālo robežu.

Tādējādi pašvaldību iestādēm un uzņēmumiem profesionālās vecuma aprūpes pakalpojumu līgumi bija nevis tieši jāpiešķir darba koplīgumā minētajām iestādēm un uzņēmumiem, bet gan vispirms jāuzsāk publisko iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūra Eiropas mērogā. Šo secinājumu negroza arī tas, ka atskaitīšana no darba atlīdzības ir regulēta darba koplīgumā. Pirmkārt, Tiesas judikatūrā ir viennozīmīgi noteikts, ka Kopienu tiesības neparedz vispārēju darba koplīgumu autonomiju, un, otrkārt, Komisija nav konstatējusi, ka, izpildot publiskai ligumslēdzējiestādei noteiktos likumiskos publiskā iepirkuma procedūras pienākumus, tiktu nepieļaujami ierobežota Vācijas Pamatlikumā [Grundgesetz] nostiprinātā darba koplīgumu autonomija.

(1) OV L 209, 1. lpp.

(2) OV L 134, 114. lpp.