Šajā ziņā, pieņemot Lēmumu 2005/760 atbilstoši novērtējuma brīvībai, kas Komisijai bija saskaņā ar Direktīvas 91/496, ar ko nosaka principus attiecībā uz tādu dzīvnieku veterināro pārbaužu organizēšanu, kurus Kopienā ieved no trešām valstīm, 18. panta 1. punktu, Komisija, tā kā nav norādīts pamatojums un konkrēti un pietiekami zinātniski pamatoti faktiski pierādījumi, kas varētu pamatot vispārējo pieeju minētajā lēmumā, it īpaši zinātnisku, cik vien iespējams izsmeļošu risku novērtējumu, nav ievērojusi savu rūpības pienākumu un tādējādi tiesību normu, kurā ir piešķirtas tiesības privātpersonām, īstenojot rīcību, kādu nebūtu īstenojusi rūpīga iestāde, kas atrodas identiskos apstākļos. Šī rūpības pienākuma neizpilde ir pietiekami būtiska, lai iestātos Savienības ārpuslīgumiskā atbildība saistībā ar prettiesisku Lēmuma 2005/760 pieņemšanu.

Runājot par aizsardzības pasākuma veikšanu, pamatojoties uz pirmo Direktīvas 91/496, ar ko nosaka principus attiecībā uz tādu dzīvnieku veterināro pārbaužu organizēšanu, kurus Kopienā ieved no trešām valstīm, 18. panta 1. punktā minēto gadījumu, proti, ka zoonoze vai cita slimība vai parādība, kura var radīt nopietnus draudus dzīvnieku vai cilvēku veselībai, izraisās vai izplatās, Komisijai atbilstoši piesardzības principam ir plaša novērtējuma brīvība. Tādējādi tā saskaņā ar minēto principu var veikt aizsardzības pasākumus, lai novērstu iespējamo šādu slimību, kuras var radīt nopietnus draudus dzīvnieku vai cilvēku veselībai, izplatīšanos, ja to pamato būtiski ar dzīvnieku veselību saistīti apsvērumi. Turklāt Savienības iestādēm, lai piemērotu piesardzības principu un īpaši veiktu aizsardzības pasākumus, ir arī plaša novērtējuma brīvība saistībā ar tās draudu pakāpes noteikšanu, kas ir atzīstama par nepieņemamu sabiedrībai.

Piesardzības princips ir vispārējs Savienības tiesību princips, kas attiecīgajām iestādēm paredz pienākumu, īstenojot savas ar attiecīgo tiesisko regulējumu piešķirtās pilnvaras, veikt pasākumus, kas ir piemēroti, lai novērstu atsevišķus iespējamos draudus sabiedrības veselībai, drošībai un videi, ar šo interešu aizsardzību saistītajām prasībām piešķirot prioritāru spēku pār ekonomikas interesēm, negaidot, ka pilnībā pierādīsies šo draudu esamība un smagums. It īpaši gadījumā, kad sakarā ar nepietiekamu, nepārliecinošu vai neprecīzu rezultātu vai pētījumu raksturu nav iespējams precīzi noteikt riska pastāvēšanu vai tā apmēru, bet pastāv iespēja, ka sabiedrības veselībai tiks nodarīts reāls kaitējums gadījumā, ja risks īstenotos, šis princips pamato ierobežojošu un objektīvu pasākumu pieņemšanu.

Attiecībā uz samērīguma principa īstenošanas apstākļu tiesas kontroli – ņemot vērā plašo novērtējuma brīvību, kas ir piešķirta Savienības likumdevējam kopējās lauksaimniecības politikas jomā, – tikai acīmredzama šajā jomā īstenota pasākuma neatbilstība kompetentās iestādes izvirzītajam mērķim var ietekmēt šāda pasākuma likumīgumu. Tādējādi ir jānoskaidro nevis tas, vai Savienības likumdevēja veiktie pasākumi ir vienīgie vai labākie iespējamie, bet gan – vai tie ir vai nav acīmredzami neatbilstoši izvirzītajam mērķim.

Runājot par aizsardzības pasākumu, ko Komisija ir veikusi atbilstoši savai novērtējuma brīvībai saskaņā ar Direktīvas 91/496, ar ko nosaka principus attiecībā uz tādu dzīvnieku veterināro pārbaužu organizēšanu, kurus Kopienā ieved no trešām valstīm, 18. panta 1. punktu, un kas ir saistīts ar vispārpiemērojamu savvaļas putnu importa pagaidu apturēšanu, un kas ir veikts nolūkā aizsargāt dzīvnieku un cilvēku veselību, šāds pasākums ir acīmredzami nesamērīgs, vismaz no ģeogrāfiskā viedokļa, ja nav zinātnisku pierādījumu, kas to varētu pamatot. Šajos apstākļos nav pierādīts, ka nepastāvēja mazāk ierobežojoši pasākumi, proti, ģeogrāfiski šaurāka importa apturēšana, un tādējādi ka pasākums bija vajadzīgs un atbilstošs, lai sasniegtu paredzēto mērķi.

(sal. ar 99., 102. un 103. punktu)