CIVILDIENESTA TIESAS SPRIEDUMS

(otrā palāta)

2011. gada 15. septembrī





Lieta F-62/10





Jürgen Esders

pret

Eiropas Komisiju

Civildienests – Ierēdņi – Iecelšana amatā – 2010. gada rotācija – Civildienesta noteikumu 1.d panta 1. un 4. punkts – Lēmums C/(2008) 3983 – Lūgums nepiemērot rotāciju veselības iemeslu dēļ – Pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses – Lēmums C/(2004) 1318 – Saprātīga darbavietas pielāgošana – Direktīva 2000/78/EK – Vienlīdzīga attieksme – Invaliditāte

Priekšmets Prasība, kura celta atbilstoši LESD 270. pantam, kas ir piemērojams EAEK līgumam saskaņā ar tā 106.a pantu, un ar kuru J. Esders lūdz atcelt Komisijas Komunikāciju ģenerāldirektorāta ģenerāldirektora 2010. gada 27. jūlija lēmumu, ar kuru viņš ir iecelts citā amatā Briselē

Nolēmums Prasību noraidīt. Komisija atlīdzina visus tiesāšanās izdevumus, izņemot prasītāja tiesāšanās izdevumus, kas ir saistīti ar 2011. gada 16. jūnija tiesas sēdi. Prasītājs sedz savus tiesāšanās izdevumus, kas ir saistīti ar 2011. gada 16. jūnija tiesas sēdi, pats.

Kopsavilkums

1. Ierēdņi – Dienestu organizēšana – Personāla iecelšana amatā – Darbā Komisijas pārstāvniecībās norīkotu ierēdņu rotācijas sistēma

2. Ierēdņi – Vienlīdzīga attieksme – Diskriminācija – Komisijas pieņemti vispārīgi īstenošanas noteikumi – Invaliditāte – Pienākums nodrošināt saprātīgu darbavietas pielāgojumu nodarbinātības jomā – Piemērojamība

(Padomes Direktīvas 2000/78 preambulas 20. apsvērums un 5. pants, Civildienesta noteikumu 1.d panta 4. punkts)

3. Ierēdņi – Administrācijas pienākums ņemt vērā ierēdņu intereses – Piemērojamība – Pastiprināts pienākums gadījumā, ja tiek ietekmēta ierēdņa veselība – Robežas

(Civildienesta noteikumu 24. pants)

4. Ierēdņi – Dienestu organizēšana – Personāla iecelšana amatā – Iecelšana citā amatā obligātās personāla rotācijas procedūras ietvaros

5. Ierēdņi – Prasība – Pamats par nelabvēlīga lēmuma prettiesiskumu – Iespēja atsaukties uz dienesta pārkāpumu – Nosacījums

1. Tā kā noteikums, kas ir ietverts Komisijas lēmumā par ierēdņu rotāciju pārstāvniecībās un kurā ir paredzēts piedāvājumu pārcelt citā amatā izteikt astoņus mēnešu pirms rotācijas īstenošanas dienas, ir formulēts vēlējuma izteiksmē, no tā izriet, ka tas nav obligāti saistošs, bet ir tikai norādošs, līdz ar ko šī noteikuma neievērošana pati par sevi nevar izraisīt lēmuma par iecelšanu citā amatā atcelšanu.

Turklāt, kaut arī šajā noteikumā ir paredzēts, ka ierēdņiem, kam ir piemērojama obligātā rotācija, tiek piedāvāts amats, kurš atbilst viņu specializācijai, šis īpaši plašais jēdziens noteikti ietver ne tikai spējas, ko ierēdnis jau ir ieguvis, bet arī spējas, ko viņš var iegūt, pamatojoties uz viņa izglītību vai agrāko profesionālo pieredzi.

(skat. 60. un 61. punktu)

2. No Komisijas lēmuma par Civildienesta noteikumu 1.d panta 4. punkta piemērošanu saistībā ar diskriminācijas aizliegumu var secināt, ka administrācijai ir jāīsteno saprātīga darbavietas pielāgošana, lai ierēdnis, kurš ir ieguvis invaliditāti, varētu veikt darba būtiskās funkcijas. Tādējādi, kaut arī šajā lēmumā kā viens no saprātīgas darbavietas pielāgošanas pasākumiem, ko varētu īstenot, ir paredzēta iespēja grozīt noteikumus vai praksi, šī tiesību norma ir jāsaprot tā, ka tā paredz noteikumus un praksi, kas ir saistīti ar darba nosacījumiem un personāla pārvaldību saistībā ar konkrēto darbu, kura būtiskās funkcijas būtu spējīga veikt persona, kas ir ieguvusi invaliditāti, ja ir veikta paredzētā darbavietas aprīkošana. Līdz ar to, ja ierēdni varētu atbrīvot no jebkāda rotēšanas pienākuma, konkrēti nepārbaudot ar attiecīgo amatu saistītās prasības un atbilstošos pasākumus un neveicot saprātīgu darbavietas pielāgošanu, būtu pārsniegtas Komisijas lēmumā paredzētās prasības.

Turklāt šo interpretāciju apstiprina Direktīva 2000/78, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, no kuras nevar abstrahēties, piemērojot un interpretējot Komisijas lēmumu, jo tā tika pieņemta Civildienesta noteikumu 1.d panta 4. punkta izpildei, kurā jēdziens “saprātīga darbavietas izveidošana [pielāgošana]” ir definēts līdzīgi minētās direktīvas 5. pantā ietvertajai definīcijai.

(skat. 68., 70. un 71. punktu)

Atsauces

Civildienesta tiesa: 2009. gada 30. aprīlis, F-65/07 Aayhan u.c./Parlaments, 121. punkts; 2009. gada 4. jūnijs, F-134/07 un F-8/08 Adjemian u.c./Komisija, 115. punkts, par ko ir iesniegta apelācijas sūdzība Eiropas Savienības Vispārējā tiesā lietā T-325/09 P.

3. Pienākumi, kas administrācijai izriet no pienākuma ņemt vērā ierēdņu intereses, ir būtiski plašāki, ja runa ir par tāda ierēdņa situāciju, kura fiziskā vai garīgā veselība ir ietekmēta. Šādā gadījumā administrācijai viņa lūgumi ir jāizskata ar īpašu atvērtību. Tāpat arī iestādes medicīniskajam dienestam, it īpaši, ja vai nu pats ierēdnis, vai arī administrācija vērš tā uzmanību uz iespējami nelabvēlīgajām sekām, ko administratīvais lēmums varētu radīt šī lēmuma adresāta veselībai, parasti ir jāpārbauda minēto risku rašanās iespējamība un apmērs un jāinformē iecēlējinstitūcija par savas pārbaudes rezultātiem.

Protams, nodrošinot ierēdņu tiesību un interešu aizsardzību, vienmēr ir jāievēro spēkā esošās tiesību normas, un iestādes pienākums ņemt vērā ierēdņa intereses nevar likt tai pārkāpt kādu tiesību normu. Tomēr iestāde nevar izvairīties no visiem pienākumiem, kas izriet no pienākuma ņemt vērā ierēdņu intereses, kas tai ir uzlikti, pieņemot vispārpiemērojamu iekšēju lēmumu, stingri ierobežojot savu rīcības brīvību Civildienesta noteikumu piemērošanas nolūkā.

(skat. 80.–82. punktu)

Atsauces

Pirmās instances tiesa: 1993. gada 16. marts, T-33/89 un T-74/89 Blackman/Parlaments, 96. punkts; 1997. gada 10. jūlijs, T-81/96 Apostolidis u.c./Komisija, 90. un 91. punkts; 2001. gada 23. februāris, T-7/98, T-208/98 un T-109/99 De Nicola/EIB, 309. un 310. punkts.

Civildienesta tiesa: 2010. gada 28. oktobris, F-92/09 U/Parlaments, 67. punkts; 2011. gada 17. februāris, F-119/07 Strack/Komisija, 85. punkts.

4. Runājot par iespējamajiem draudiem tāda ierēdņa veselībai, uz ko attiecas obligātā iecelšana citā amatā un kam tiek veikta terapeitiska ārstēšana viņa darbavietas valstīs, kaut arī tiek prezumēts, ka diagnoze, kas ir pausta ārsta atzinumā, ir pareiza, tā tas nav gadījumā, kad ārsts sniedz atzinumu par to, vai ir iespējams veikt šādu ārstēšanu citā Eiropas Savienības valstī, ja vismaz nav pierādīts, ka minētais ārsts šajā ziņā ir veicis kādu izpēti.

(skat. 87. punktu)

Atsauce

Vispārējā tiesa: 2009. gada 9. decembris, T-377/08 P Komisija/Birkhoff, 58. punkts.

5. Kaut arī argumentācija, kas ir pamatota ar pozitīvu iestādes rīcību vai atturēšanos rīkoties, piemēram, nepareizu ierēdņa lietas pārvaldību un nepatiesas administratīvās informācijas sniegšanu, var veidot atbilstošu argumentāciju, lai iestātos iestādes ārpuslīgumiskā atbildība dienesta pārkāpuma dēļ, tai nav nozīmes strīdos par tiesiskumu, jo dienesta pārkāpums pats par sevi nevar lēmumu padarīt par prettiesisku, ja šis pārkāpums nav ietekmējis tā tiesiskumu.

(skat. 92. punktu)

Atsauce

Civildienesta tiesa: 2010. gada 9. decembris, F-83/05 EzernieceLiljeberg u.c./Komisija, 105. punkts.