Lieta C‑44/06

Gerlach un Co. mbH

pret

Hauptzollamt Frankfurt (Oder)

(Finanzgericht des Landes Brandenburg lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

Muitas savienība – Kopienas tranzīts – Pierādījums par tranzīta likumību vai par pārkāpuma vietu – Trīs mēnešu termiņš – Termiņa noteikšana pēc lēmuma par ievedmuitas nodokļa piedziņu

Sprieduma kopsavilkums

Preču brīva aprite – Kopienas tranzīts – Kopienas ārējais tranzīts

(Komisijas Regulas Nr. 1062/87 11.a panta 2. punkts)

11.a panta 2. punkts Regulā Nr. 1062/87 par Kopienas tranzīta procedūras īstenošanas noteikumiem un šās procedūras vienkāršojumiem, kas grozīta ar Regulu Nr. 1429/90, ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts, kurai pieder nosūtītāja muitas iestāde, nevar piešķirt atbildīgajam principālam trīs mēnešu termiņu, lai iesniegtu pierādījumu par tranzīta darījuma likumīgumu vai par pārkāpuma vai nelikumības faktisko izdarīšanas vietu, pēc tam, kad ir pieņemts lēmums uzsākt ievedmuitas nodokļa piedziņu, sūdzības izskatīšanas procedūras laikā, kas ir uzsākta pret šo lēmumu.

Šī termiņa novēlota norāde ir pretrunā minētā 11.a panta 2. punkta tekstam un pārkāpj atbildīgā principāla no šī noteikuma izrietošās tiesības darīt zināmu savu viedokli par tranzīta darījuma likumību, pirms tiek pieņemts lēmums par piedziņu, kura adresāts tas ir un kurš materiāli ietekmē tā intereses.

(sal. ar 37. un 39. punktu un rezolutīvo daļu)

TIESAS SPRIEDUMS (piektā palāta)

2007. gada 8. martā ( )

Muitas savienība – Kopienas tranzīts – Pierādījums par tranzīta likumību vai par pārkāpuma vietu – Trīs mēnešu termiņš – Termiņa noteikšana pēc lēmuma par ievedmuitas nodokļa piedziņu

Lieta C‑44/06

par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam,

ko Finanzgericht des Landes Brandenburg (Vācija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2005. gada 12. oktobrī un kas Tiesā reģistrēts 2006. gada 30. janvārī, tiesvedībā

Gerlach und Co. mbH

pret

Hauptzollamt Frankfurt (Oder).

TIESA (piektā palāta)

šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs R. Šintgens [R. Schintgen], tiesneši A. Ticano [A. Tizzano] (referents) un E. Borgs Bartets [A. Borg Barthet],

ģenerāladvokāte E. Šarpstone [E. Sharpston],

sekretārs R. Grass [R. Grass],

ņemot vērā rakstveida procesu,

ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:

– Gerlachund Co. mbH vārdā – G. Šemmans [G. Schemmann], Steuerberater, kam palīdz T. Krīgers [T. Krüger], Rechtsanwalt,

– Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – Ž. Otjo [J. Hottiaux], pārstāve, kurai palīdz B. Vēgenbaurs [B. Wägenbaur], advokāts,

ņemot vērā pēc ģenerāladvokātes uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,

pasludina šo spriedumu.

Spriedums

1 Lūgums sniegt prejudiciālo nolēmumu ir par to, kā interpretēt 11.a panta 2. punktu Komisijas 1987. gada 27. marta Regulā (EEK) Nr. 1062/87 par Kopienas tranzīta procedūras īstenošanas noteikumiem un šās procedūras vienkāršojumiem (OV L 107, 1. lpp.), kas grozīta ar Komisijas 1990. gada 29. maija Regulu (EEK) Nr. 1429/90 (OV L 137, 21. lpp., turpmāk tekstā – “Regula Nr. 1062/87”).

2 Šis lūgums tika iesniegts tiesvedībā sabiedrība Gerlach & Co. mbH (turpmāk tekstā – “Gerlach”) pret Hauptzollamt Frankfurt [Frankfurtes Galvenā muitas pārvalde] (Odera) (turpmāk tekstā – “Galvenā muitas pārvalde”) jautājumā par ievedmuitas nodokļa piedziņu.

Kopienu tiesiskais regulējums

3 Pamata lietas faktisko apstākļu rašanās laikā Kopienas tranzīta procedūru reglamentēja, pirmkārt, Padomes 1976. gada 13. decembra Regula (EEK) Nr. 222/77 par Kopienas tranzītu (OV 1977, L 38, 1. lpp.), kas grozīta ar Padomes 1990. gada 22. februāra Regulu (EEK) Nr. 474/90 (OV L 51, 1. lpp., turpmāk tekstā – “Regula Nr. 222/77”), un, otrkārt, Regula Nr. 1062/87.

4 Regulas Nr. 222/77 36. panta 1. punktā ir noteikts:

“Gadījumā, kad tiek konstatēts, ka Kopienas tranzīta laikā vai saistībā ar to noteiktā dalībvalstī ir izdarīts pārkāpums, uzliktos nodokļus un citus iespējamos maksājumus piedzen šī dalībvalsts saskaņā ar tās normatīvajiem un administratīvajiem aktiem, neskarot iespēju ierosināt krimināllietu.” [Neoficiāls tulkojums]

5 Gadījumā, ja pārkāpuma vai nelikumības vietu nevar noteikt, šī panta 2. un 3. punktā ir noteikta virkne pieņēmumu, kas ļauj novērst jurisdikcijas konfliktus.

6 Precīzāk, Regulas Nr. 222/77 36. panta 3. punktā ir noteikts:

“Ja sūtījumu galamērķa muitas iestādē neuzrāda un pārkāpuma vai nelikumības vietu nevar konstatēt, tad pārkāpumu vai nelikumību uzskata par izdarītu:

– dalībvalstī, kurai pieder nosūtītāja muitas iestāde,

vai

– dalībvalstī, kurai pieder tranzīta muitas iestāde vietā, kur preces ieved Kopienā, un kurā iesniegts robežšķērsošanas paziņojums,

ja vien termiņā, kas ir jānosaka, kompetentām iestādēm pieņemamā veidā netiek sniegti pierādījumi par tranzīta darījuma likumību vai par vietu, kurā pārkāpums vai nelikumība ir faktiski izdarīts.

Ja, neesot tādam pierādījumam, attiecīgo pārkāpumu vai nelikumību uzskata par izdarītu nosūtīšanas dalībvalstī vai ievešanas Kopienā dalībvalstī, kā tas minēts pirmās daļas otrajā ievilkumā, tad attiecīgā dalībvalsts saskaņā ar valsts normatīvajiem un administratīvajiem aktiem piedzen par konkrētajām precēm maksājamos nodokļus un citus maksājumus.

[..]”

7 Regulas Nr. 1062/87 11.a pantā ir noteikts:

“1. Ja sūtījumu galamērķa muitas iestādē neuzrāda un pārkāpuma vai nelikumības vietu nevar konstatēt, tad nosūtītāja muitas iestāde par to ziņo principālam pēc iespējas drīz, bet ne vēlāk kā līdz vienpadsmitā mēneša beigām pēc Kopienas tranzīta deklarācijas reģistrācijas dienas.

2. Šā panta 1. punktā minētajā paziņojumā cita starpā norāda termiņu, līdz kuram kompetentām iestādēm pieņemamā veidā nosūtītājai muitas iestādei jāsniedz pierādījumi par tranzīta darījuma likumību vai par vietu, kur pārkāpums vai nelikumība faktiski izdarīts.

Šis termiņš ir trīs mēneši no 1. punktā minētās paziņošanas. Ja līdz termiņa beigām minētais pierādījums nav sniegts, tad kompetentā dalībvalsts uzsāk attiecīgo nodokļu un citu maksājumu piedzīšanu. Gadījumā, ja attiecīgā dalībvalsts nav tā, kurā atrodas nosūtītāja muitas iestāde, tad nosūtītāja muitas iestāde minētajai dalībvalstij tūlīt sniedz visu informāciju.” [Neoficiāls tulkojums]

Pamata prāva un prejudiciālais jautājums

8 No nolēmuma par prejudiciālā jautājuma uzdošanu izriet, ka 1990. gada 6. un 13. jūlijā pēc Gerlach lūguma Galvenā muitas pārvalde piemēroja Kopienas tranzīta režīmu diviem dzīvu teļu sūtījumiem no Polijas uz Barselonas (Spānija) muitas iestādi.

9 Tā kā no La Jonquera (Spānija) un Barselonas muitas iestādēm tika saņemti apzīmogoti paziņojumi par saņemšanu, kas pierāda šo sūtījumu uzrādīšanu galamērķa iestādē, Galvenā muitas pārvalde Kopienu tranzīta procedūra slēdza.

10 Vēlāk Eiropas Kopienu Komisijas, kā arī Potsdamas un Hanoveres muitas pārbaužu dienestu veiktā izmeklēšana tomēr atklāja, ka Spānijas zīmogi uz šiem paziņojumiem par saņemšanu bija viltoti un ka dzīvnieku pārvadājuma laikā bija izdarītas nelikumības. Šo nelikumību konkrēto vietu konstatēt nevarēja.

11 Līdz ar to 1992. gada 30. janvārī un 4. februārī Galvenā muitas pārvalde nosūtīja Gerlach kā atbildīgajam principālam par tranzīta procedūru divus paziņojumus par nodokļa uzlikšanu, ar ko a posteriori tika uzsākta ievedmuitas nodokļa piedziņa diviem minētajiem sūtījumiem.

12 Gerlach iesniedza sūdzību par šiem paziņojumiem un vienlaicīgi lūdza apturēt to izpildi.

13 Ar 1992. gada 2. aprīļa vēstuli Galvenā muitas pārvalde paziņoja Gerlach par to, ka nosūtītās preces nav uzrādītas galamērķa muitas iestādē, un tai norādīja, ka līdz 1992. gada 7. jūlijam tā var iesniegt pierādījumu par likumīgu tranzīta procedūras slēgšanu vai par pārkāpuma vai nelikumības faktisko izdarīšanas vietu. Paziņojuma par nodokļa uzlikšanu izpilde tika apturēta līdz šī termiņa beigām.

14 Tā kā minētajā termiņā Gerlach nebija iesniegusi pieprasītos pierādījumus, Galvenā muitas pārvalde ar 1998. gada 28. jūlija lēmumu noraidīja sūdzību kā nepamatotu.

15 Tad Gerlach cēla prasību Finanzgericht des Landes Brandenburg [Brandenburgas pavalsts Finanšu tiesā], lūdzot atcelt paziņojumu par nodokļa uzlikšanu un pieņemto lēmumu attiecībā uz sūdzību.

16 Savā prasībā Gerlach iebilst, ka Galvenā muitas pārvalde piešķīra trīs mēnešu termiņu, ko paredz Regulas Nr. 1062/87 11.a panta 2. punkts, tikai pēc tam, kad bija pieņemts lēmums par ievedmuitas nodokļa piedziņu. Šajā sakarā tā atsaucas uz Tiesas 1999. gada 21. oktobra spriedumu lietā C‑233/98 Lensing & Brockhausen (Recueil, I‑7349. lpp.), no kura izriet, ka tranzīta procedūru neizpildes gadījumā nosūtītāja dalībvalstij ir tiesības piedzīt nodokļus no atbildīgā principāla tikai tad, ja tā šai personai ir iepriekš norādījusi, ka tā drīkst trīs mēnešu laikā iesniegt pierādījumus par faktisko pārkāpuma vai nelikumības izdarīšanas vietu.

17 Galvenā muitas pārvalde iebilda pret šo Gerlach argumentu, atbildot, ka minētais trīs mēnešu termiņš katrā ziņā tai bija piešķirts sūdzības izskatīšanas procedūras laikā. Līdz ar to iespējamais procesuālais pārkāpums saistībā ar minētā termiņa noteikšanu bija izlabots.

18 Šajos apstākļos Finanzgericht des Landes Brandenburg nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:

“Vai valsts muitas administrācija ir tiesīga iegrāmatot nodokļus pirms [Regulas (EEK) Nr. 1062/87] 11.a panta 2. punktā paredzētā termiņa piešķiršanas, lai noskaidrotu pārkāpuma vai nelikumības izdarīšanas vietu, un pirmo reizi noteikt šo termiņu kā saistošu sūdzības izskatīšanas procesa laikā?”

19 Iesniedzējtiesa vēlas atbildēt apstiprinoši uz uzdoto jautājumu. Tā uzskata, ka dalībvalsts, kurai pieder nosūtīšanas muitas iestāde, var iegrāmatot nodokļus pirms Regulas (EEK) Nr. 1062/87 11.a panta 2. punktā paredzētā triju mēnešu termiņa piešķiršanas, ja atbildīgajam principālam šis termiņš tiek noteikts sūdzības izskatīšanas procedūras laikā.

20 Pēc Finanzgericht domām, muitas administrācijai parasti vispirms vajadzētu piešķirt atbildīgajam principālam minēto termiņu un tad, kad šis termiņš ir beidzies, uzsākt nodokļu piedziņu. Tomēr nav aizliegts šīs divas procedūras veikt apgrieztā kārtībā. Pēc iesniedzējtiesas domām, ir svarīgi tas, ka trīs mēnešu termiņš tiek faktiski piešķirts atbildīgajam principālam un ka tam ir sniegta konkrēta iespēja iesniegt pierādījumus, kas ir nepieciešami pirms piedziņas procedūras pabeigšanas. Tomēr paziņojums par nodokļa uzlikšanu, par ko ir iesniegta sūdzība, vēl nebija galīgs. Līdz ar to, ja valsts iestāde piešķirtu minēto termiņu pārsūdzības procedūras ietvaros, atbildīgajam principālam vēl būtu iespēja iesniegt nepieciešamos pierādījumus un tādējādi panākt apstrīdētā paziņojuma atcelšanu. Pat šajā gadījumā atbildīgā principāla tiesības tiktu ievērotas.

21 Kaut gan Finanzgericht atzīst, ka iepriekš minētajā spriedumā lietā Lensing & Brockhausen, kā arī 2005. gada 20. janvāra spriedumā lietā C‑300/03 Honeywell Aerospace (Krājums, I‑689. lpp.) Tiesa ir nospriedusi, ka nosūtītāja dalībvalsts var uzsākt nodokļu piedzīšanu tikai tad, ja tā ir norādījusi atbildīgajam principālam, ka tai ir minētais trīs mēnešu termiņš, tomēr tā uzskata, ka šajos spriedumos pieņemtais risinājums šajā lietā nav piemērojams.

22 Tā atzīst, pirmkārt, ka šo spriedumu pamatā esošajās lietās atbildīgajiem principāliem nekāds termiņš noteikts netika, lai gan šajā aplūkojamajā lietā termiņš tika noteikts pēc paziņojuma par nodokļa uzlikšanu pieņemšanas, bet pirms tas kļuva galīgs. Otrkārt, iepriekš minētajā spriedumā lietā Honeywell Aerospace Tiesa ir interpretējusi nevis Regulas Nr. 1062/87 11.a panta 2. punktu, kas ir šīs lietas priekšmets, bet tam sekojošus noteikumus, proti, 379. panta 2. punktu Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulā (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 253, 1. lpp.).

Par prejudiciālo jautājumu

23 Ar savu jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regulas Nr. 1062/87 11.a panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts, kurai pieder nosūtītāja muitas iestāde, atbildīgajam principālam var piešķirt triju mēnešu termiņu, lai iesniegtu pierādījumus par tranzīta darījuma likumību vai faktisko pārkāpuma vai nelikumības izdarīšanas vietu, pēc lēmuma par ievedmuitas nodokļa piedziņu pieņemšanas sūdzības izskatīšanas procedūras laikā, kas ir uzsākta pret šo lēmumu.

Lietas dalībnieku argumenti

24 Gerlach un Komisija uzskata, ka nosūtītāja dalībvalsts drīkst noteikt un piedzīt ievedmuitas nodokli tikai tad, ja pamata lietā minētais trīs mēnešu termiņš ir beidzies un pierādījumi par darījuma likumību nav iesniegti vai ja atbildīgā principāla iesniegtie pierādījumi nav pietiekami.

25 Šo interpretāciju pamato iepriekš minētie spriedumi lietās Lensing & Brockhausen, kā arī Honeywell Aerospace, kuros Tiesa jau ir izskatījusi šajā pamata lietā Finanzgericht uzdoto jautājumu. Šo spriedumu teksts ir nepārprotams un to rezolutīvo daļu var pilnībā piemērot pēc analoģijas pamata lietas gadījumā.

26 Turklāt, pēc Gerlach un Komisijas domām, minētā interpretācija izriet pat no Regulas Nr. 1062/87 11.a panta 2. punkta teksta, kas liek, pirmkārt, noteikt trīs mēnešu termiņu pamata lietā un tad, otrkārt, ja pieprasītie pierādījumi netiek sniegti šajā termiņā, uzsākt nodokļu un citu maksājumu piedziņu.

27 Komisija piebilst, ka minēto interpretāciju apstiprina arī šī noteikuma mērķis – nodrošināt ātru nodokļu piedziņu, rosinot atbildīgo principālu aktīvi sadarboties situācijas noskaidrošanā. Tomēr, ja nosūtīšanas dalībvalsts piešķir pamata lietā minēto termiņu pēc nodokļu piedziņas, tas ir pretrunā šim mērķim.

28 Ja pēc lēmuma pieņemšanas par ievedmuitas nodokļa piedzīšanu atbildīgais principāls noteiktajā termiņā var pierādīt, ka nelikumības tika izdarītas citā dalībvalstī, kurai tāpēc ir jāveic nodokļu piedziņa, nosūtītājai dalībvalstij ir jāatceļ jau pieņemtais lēmums un jānosūta lieta kompetentajai dalībvalstij. Šīs interpretācijas trūkums ir palēnināta procedūra, kas ir pretrunā šāda termiņa noteikšanas lietderīgajai ietekmei.

29 Visbeidzot Komisija uzsver, ka piedāvātais risinājums ir saderīgs ar Kopienu tiesību vispārīgajiem principiem. Nav strīda par to, ka, ja administratīvajā procedūrā ir paredzētas attiecīgās personas tiesības tikt uzklausītai, tad tiesību aktu, ar kuru šo procedūru noslēdz, var pieņemt tikai pēc attiecīgās personas uzklausīšanas.

Tiesas atbilde

30 Atbilstoši Regulas Nr. 222/77 36. panta 3. punktam, ja pamata lietas situācijā sūtījumu galamērķa muitas iestādē neuzrāda un pārkāpuma vai nelikumības izdarīšanas vietu nevar konstatēt, šis pārkāpums vai nelikumība ir jāuzskata par tādu, kas ir izdarīts dalībvalstī, kurai pieder nosūtīšanas muitas iestāde, ja vien termiņā, kas ir jānosaka, netiek sniegti pierādījumi par tranzīta darījuma likumību vai vietu, kurā pārkāpums vai nelikumība ir faktiski izdarīts.

31 Tālāk Regulas Nr. 1062/87 11.a panta 1. punktā ir precizēts, ka, ja sūtījumu neuzrāda galamērķa muitas iestādē un ja pārkāpuma vai nelikumības vietu nevar konstatēt, nosūtītāja muitas iestāde par to ziņo atbildīgajam principālam pēc iespējas drīz, bet ne vēlāk kā līdz vienpadsmitā mēneša beigām pēc Kopienas tranzīta deklarācijas reģistrācijas dienas.

32 Atbilstoši šī paša panta 2. punktam minētajā paziņojumā cita starpā norāda termiņu, līdz kuram kompetentajām iestādēm pieņemamā veidā nosūtītājai muitas iestādei jāsniedz pierādījumi par tranzīta pārvadājuma likumību vai par vietu, kur pārkāpums vai nelikumība faktiski izdarīts. Šis termiņš ir trīs mēneši no 1. punktā minētās paziņošanas. Ja līdz termiņa beigām minētais pierādījums nav sniegts, tad kompetentā dalībvalsts uzsāk attiecīgo nodokļu un citu maksājumu piedzīšanu.

33 Tomēr Tiesa jau ir nospriedusi, ka no Regulas Nr. 1062/87 11.a panta 2. punkta, kā arī no vēlāk pieņemtiem būtībā vienādiem noteikumiem, proti, no 49. panta 2. punkta Komisijas 1992. gada 21. aprīļa Regulā (EEK) Nr. 1214/92, ar ko paredz īstenošanas noteikumus Kopienas tranzīta procedūrai un noteiktiem šās procedūras vienkāršojumiem (OV L 132, 1. lpp.), un no Regulas Nr. 2454/93 379. panta 2. punkta izriet, ka nosūtītāja muitas iestādes pienākumam – paziņot atbildīgajam principālam par termiņu, kurā var sniegt pieprasītos pierādījumus – ir obligāts raksturs un paziņošanai jānotiek pirms muitas parāda piedziņas (šajā sakarā skat. 2005. gada 14. aprīļa spriedumu lietā C‑460/01 Komisija/Nīderlande, Krājums, I‑2613. lpp., 62. un 80. punkts).

34 Turklāt Tiesa ir uzsvērusi, ka šī termiņa mērķis ir aizsargāt atbildīgā principāla intereses, tam piešķirot trīs mēnešu termiņu, lai vajadzības gadījumā iesniegtu pierādījumu par tranzīta darījuma likumību vai par vietu, kur faktiski tika izdarīts pārkāpums vai nelikumība (skat. 2002. gada 14. novembra spriedumu lietā C‑112/01 SPKR, Recueil, I‑10655. lpp., 38. punkts, un iepriekš minēto spriedumu lietā Honeywell Aerospace, 24. punkts).

35 No tā izriet, ka dalībvalsts, kurai pieder nosūtītāja muitas iestāde, var uzsākt ievedmuitas nodokļa piedziņu tikai tad, ja atbildīgajam principālam iepriekš ir norādīts, ka tam ir trīs mēnešu termiņš, lai iesniegtu pieprasītos pierādījumus, un ja šie pierādījumi netika iesniegti minētajā termiņā (šajā sakarā skat. iepriekš minētos spriedumus lietās Lensing & Brockhausen, 29. punkts, kā arī Honeywell Aerospace, 23. punkts).

36 Šajos apstākļos minēto termiņu pirmo reizi nevar piešķirt pēc kompetento iestāžu lēmuma uzsākt ievedmuitas nodokļa piedziņu sūdzības izskatīšanas procedūras laikā, kas ir uzsākta pret šo lēmumu. Tas it īpaši attiecas uz pamata lietas gadījumu, kad šis lēmums ir uzreiz izpildāms.

37 Šī termiņa novēlota norāde ir pretrunā Regulas Nr. 1062/87 11.a panta 2. punkta noteikumiem un pārkāpj atbildīgā principāla no šī noteikuma izrietošās tiesības faktiski darīt zināmu savu viedokli par tranzīta darījuma likumību, pirms tiek pieņemts lēmums par piedziņu, kura adresāts tas ir un kurš materiāli ietekmē tā intereses.

38 Tomēr šo tiesību ievērošana ir Kopienu tiesību sistēmas pamatprincips, kas ir jānodrošina jebkurā pret personu aizsāktā procedūrā, ieskaitot Kopienu tranzītu, kuras rezultātā var tikt pieņemts tai nelabvēlīgs akts (šajā sakarā skat. 1996. gada 24. oktobra spriedumu lietā C‑32/95 P Komisija/Lisrestal u.c., Recueil, I‑5373. lpp., 21. un 30. punkts; 2000. gada 21. septembra spriedumu lietā C‑462/98 P Mediocurso/Komisija, Recueil, I‑7183. lpp., 36. punkts, un 2005. gada 9. jūnija spriedumu lietā C‑287/02 Spānija/Komisija, Krājums, I‑5093. lpp., 37. punkts).

39 Tādējādi uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 1062/87 11.a panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts, kurai pieder nosūtītāja muitas iestāde, nevar piešķirt atbildīgajam principālam trīs mēnešu termiņu, lai iesniegtu pierādījumu par tranzīta darījuma likumīgumu vai par pārkāpuma vai nelikumības faktiskās izdarīšanas vietu, pēc tam, kad ir pieņemts lēmums uzsākt ievedmuitas nodokļa piedziņu, sūdzības izskatīšanas procedūras laikā, kas ir uzsākta pret šo lēmumu.

Par tiesāšanās izdevumiem

40 Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:

11.a panta 2. punkts Komisijas 1987. gada 27. marta Regulā (EEK) Nr. 1062/87 par Kopienas tranzīta procedūras īstenošanas noteikumiem un šās procedūras vienkāršojumiem, kas grozīta ar Komisijas 1990. gada 29. maija Regulu (EEK) Nr. 1429/90, ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts, kurai pieder nosūtītāja muitas iestāde, nevar piešķirt atbildīgajam principālam trīs mēnešu termiņu, lai iesniegtu pierādījumu par tranzīta darījuma likumīgumu vai par pārkāpuma vai nelikumības faktiskās izdarīšanas vietu, pēc tam, kad ir pieņemts lēmums uzsākt ievedmuitas nodokļa piedziņu, sūdzības izskatīšanas procedūras laikā, kas ir uzsākta pret šo lēmumu.

[Paraksti]