ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
15

1989. gada 17. augustaarrêté du secrétaire d’État auprès du Premier ministre, chargé de l’environnement et de la prévention des risques technologiques et naturels majeurs, du 17 août 1989, relatif à l’emploi des gluaux pour la capture des grives et des merles destinés à servir d’appelants dans les départements des Alpes‑de‑Haute‑Provence, des Alpes‑Maritimes, des Bouches‑du‑Rhône, du Var et de Vaucluse [premjerministra valsts sekretāra, kas atbildīgs par vidi un tehnoloģisko un dabas katastrofu novēršanu, dekrēta par “putnu” līmes izmantošanu, lai sagūstītu pelēkos strazdus un melnos strazdus, kurus paredzēts izmantot kā pievilinātājputnus Augšprovansas Alpu, Piejūras Alpu, Bušdironas, Vāras un Voklīzas departamentos] (1989. gada 13. septembraJORF, 11560. lpp., turpmāk tekstā – “1989. gada 17. augusta dekrēts”) 1. pantā ir paredzēts: ““Putnu” līmes izmantošana, lai sagūstītu sila strazdus, pelēkos strazdus, plukšķus, dziedātājstrazdus un melnos meža strazdus, kurus paredzēts izmantot kā pievilinātājputnus personīgām vajadzībām, ir atļauta Augšprovansas Alpu, Piejūras Alpu, Bušdironas, Vāras un Voklīzas departamentos stingri kontrolētos apstākļos, kas noteikti turpmāk, lai izlases veidā atļautu nelielā skaitā sagūstīt dažus putnus, jo nav cita pieņemama risinājuma.”
19

Šajā ziņā tā precizē, ka no Francijas un Itālijas, Francijas un Apvienotās Karalistes un Francijas un Nīderlandes konvencijām, kuras noslēgtas, lai novērstu nodokļu dubulto uzlikšanu, izriet, ka tad, ja sabiedrība, kas maksā uzņēmumu ienākuma nodokli Francijā, saņem dividendes no sabiedrības, kas reģistrēta kādā no šo konvenciju dalībvalstīm, un šīs dividendes tiek apliktas ar nodokli ienākumu gūšanas vietā šajā valstī, Francijas Republikai ir tiesības uzlikt pirmajai sabiedrībai nodokli par šīm dividendēm. Šai sabiedrībai tomēr esot tiesības uz nodokļa atlaidi, kas atskaitāma no uzņēmumu ienākuma nodokļa, ja vien šī nodokļa atlaide nepārsniedz Francijas nodokļa summu, kas atbilst šādiem ienākumiem. Šajā ziņā minētā tiesa paskaidro, ka saskaņā ar Francijas tiesībām un tā kā attiecīgajā konvencijā par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu nav nekādu pretēju noteikumu, minētās nodokļa atlaides maksimālais apmērs ir jānosaka, piemērojot visus Vispārējā nodokļu kodeksa noteikumus – tostarp tā 39. panta 1. punktu –, kuri ir piemērojami saskaņā ar tā 209. panta I punkta pirmo daļu. Iesniedzējtiesas ieskatā no tā izriet, ka nodokļa atlaides maksimālā summa ir jānosaka, no izmaksāto dividenžu summas pirms nodokļa ieturējuma ienākumu gūšanas vietā atskaitot ar šīm dividendēm saistītās izmaksas, izņemot ar īpašiem noteikumiem paredzētus gadījumus. Šie izdevumi ir tikai tie, kas rodas tādu vērtspapīru iegādes, turēšanas vai pārvešanas dēļ, par kuriem ir saņemtas dividendes, kas ir tieši saistītas ar dividenžu saņemšanu un nav uzskatāmas par kapitāla palielināšanu.
28

Proti, 5. apakšiedaļa “Īpaši gadījumi”, kurā ir ietverts šis 52. panta 1. punkts, ietilpst tajā pašā iedaļā, kurā ir ietverts Regulas Nr. 1107/2009 33. pants, proti, tās III nodaļas 1. iedaļā. Turklāt no šīs regulas 28. panta 2. punkta e) apakšpunkta izriet, ka tās 52. pants ir atkāpe no vispārējā noteikuma, saskaņā ar kuru augu aizsardzības līdzekli var laist tirgū vai izmantot tikai tad, ja tas ir atļauts attiecīgajā dalībvalstī. Līdz ar to šī tiesību norma ir interpretējama šauri.
5

Šī regulas 3. pantā “Zaudējumu noteikšana” ir paredzēts: “1. Ja nav norādīts citādi, ievērojot šo regulu, termins “zaudējumi” nozīmē būtiskus zaudējumus [Savienības] ražošanas nozarei, būtisku zaudējumu draudus [Savienības] ražošanas nozarei vai šādas ražošanas nozares veidošanās būtisku aizkavēšanu, un to interpretē saskaņā ar šā panta noteikumiem. [..] 5. Pārbaudot importa par dempinga cenām ietekmi uz attiecīgo [Savienības] ražošanas nozari, novērtē visus būtiskos ekonomikas faktorus un indeksus, kas raksturo nozares stāvokli, ietverot to, ka nozare joprojām atgūstas no dempinga vai subsīdiju ietekmes pagātnē, faktisko dempinga starpības lielumu, faktisko un iespējamo noieta, peļņas, produkcijas izlaides, tirgus daļas, ražīguma, investīciju nestās peļņas, jaudas izmantošanas samazinājumu, faktorus, kas ietekmē cenas [Savienībā], faktisko un iespējamo ietekmi uz naudas plūsmu, preču krājumiem, nodarbinātību, darba samaksu, izaugsmi, spēju piesaistīt kapitālu vai investīcijas. Šis uzskaitījums nav visaptverošs, un neviens no šiem faktoriem nevar droši norādīt, kāds lēmums būtu jāpieņem. [..] 7. Tāpat arī pārbauda citus zināmos faktorus, ne tikai importu par dempinga cenām, kas vienlaikus rada zaudējumus [Savienības] ražošanas nozarei, lai nodrošinātu to, ka saskaņā ar 6. punktu šādu pārējo faktoru radītie zaudējumi netiek saistīti ar importu par dempinga cenām. Šajā sakarā apskatāmie faktori ietver to importēto ražojumu apjomu un cenu, kas nav preces par dempinga cenām, pieprasījuma samazināšanos vai izmaiņas patēriņa modelī, tirdzniecības ierobežojumus un konkurenci starp trešo valsti un ražotājiem [Savienībā], tehnoloģiju attīstību un [Savienības] ražošanas nozares eksporta rezultātus un ražīgumu. [..] 9. Būtisku zaudējumu draudu konstatēšana pamatojas uz faktiem, bet ne uz nepamatotiem apgalvojumiem, pieņēmumiem vai maz ticamām iespējamībām. Izmaiņām apstākļos, kas varētu radīt situāciju, kurā dempings rada zaudējumus, ir jābūt skaidri paredzamām un nenovēršamām. Izmaiņām apstākļos, kas varētu radīt situāciju, kurā dempings rada zaudējumus, ir jābūt skaidri paredzamām un nenovēršamām. Konstatējot būtisku draudu esamību, būtu jāapsver šādi faktori: a) ievērojams importa par dempinga cenām pieauguma temps [Savienības] tirgū, kas norāda uz ievērojamu importa pieauguma iespējamību; b) pietiekami liela eksportētāja spēja pārdot savu produkciju vai arī nenovēršams un ievērojams šādas spējas pieaugums, kas norāda uz ievērojamu eksporta par dempinga cenām palielināšanās iespēju uz [Savienību], ņemot vērā to, ka ir pieejami citi eksporta tirgi papildu eksporta uzņemšanai; c) vai importēto preču cenas ievērojami samazina cenas vai arī kavē cenu pieaugumu, kas pretējā gadījumā būtu noticis, un, iespējams, palielina pieprasījumu pēc turpmāka importa; un d) izmeklēšanai pakļauto preču krājumi. Neviens no iepriekšminētajiem faktoriem nevar droši norādīt, kāds lēmums būtu jāpieņem, bet visu šo faktoru kopumam ir jānoved pie secinājuma, ka tālāks eksports par dempinga cenām ir nenovēršams un ka radīsies būtiski zaudējumi, ja vien netiks veikti aizsardzības pasākumi.”
46

Tādējādi no Direktīvas 2010/24 16. panta gramatiskās interpretācijas, kā arī no konteksta, kādā šī norma iekļaujas, un no šīs direktīvas izvirzītajiem mērķiem izriet, ka pieprasījuma saņēmējas dalībvalsts tiesām principā ir saistoši novērtējumi, kurus sniegušas pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts iestādes par izpildes nodrošināšanas pasākumu piemērošanas nosacījumu izpildi, it īpaši tad, ja šis novērtējums parādās Direktīvas 2010/24 16. panta 1. punkta otrajā daļā paredzētajā dokumentā, kurš pievienots lūgumam sniegt palīdzību.
18

Attiecībā uz otrā pamata pirmo daļu, kas attiecās uz nepareizu izņēmuma par iekšējai lietošanai paredzētu dokumentu aizsardzību piemērošanu, Vispārējā tiesa uzskatīja, ka nav jāpierāda, ka lēmuma pieņemšanas process ir nopietni apdraudēts saskaņā ar minētā lēmuma 4. panta 3. punkta pirmo daļu. Šajā ziņā pārsūdzētā sprieduma 30. punktā Vispārējā tiesa norādīja, ka atteikums piekļūt dokumentam saskaņā ar šo tiesību normu paredz tikai to, ka, no vienas puses, ir jāpierāda, ka šis dokuments ir paredzēts iekšējai lietošanai saistībā ar apspriedēm un iepriekšējām konsultācijām ECB vai viedokļu apmaiņu starp ECB un attiecīgajām valsts iestādēm, un, no otras puses – ka nav sevišķi svarīgu sabiedrības interešu, kas pamato šī dokumenta publiskošanu.
60

Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka LESD 102. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka par dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu šī panta izpratnē nav uzskatāms tas, ka kolektīvās pārvaldības sabiedrība, kurai ir faktisks monopols dalībvalstī, mūzikas pasākumu organizatoriem par tiesībām publiskot muzikālos darbus piemēro skalu, kurā: – pirmkārt, maksas, kas ir jāmaksā saskaņā ar autortiesībām, tiek aprēķinātas, pamatojoties uz bruto ieņēmumiem no ieejas biļešu pārdošanas piemērojamo tarifu, turklāt no šiem ieņēmumiem nevar atskaitīt visas izmaksas, kuras saistītas ar festivāla organizēšanu un kurām nav nekādas saiknes ar tajā izpildītajiem muzikālajiem darbiem, ciktāl, ņemot vērā visus atbilstošos lietas apstākļus, maksas, ko faktiski noteikusi kolektīvā pārvaldījuma sabiedrība, piemērojot šo skalu, nav pārmērīgas, ievērojot it īpaši darbu izmantošanas raksturu un apmēru, šīs izmantošanas radīto ekonomisko vērtību un šīs pārvaldības sabiedrības pakalpojumu ekonomisko vērtību, un tas ir jāpārbauda valsts tiesai, un – otrkārt, tiek izmantota pakāpēs iedalīta paušāla sistēma, lai starp izpildītajiem muzikālajiem darbiem noteiktu to daļu, kas iegūta no šīs pārvaldības sabiedrības repertuāra, ar nosacījumu, ka nav citas metodes, kas ļautu precīzāk identificēt un noteikt šo darbu izmantošanas daudzumu un ar ko varētu sasniegt to pašu leģitīmo mērķi, proti, autoru, komponistu un mūzikas izdevēju interešu aizsardzību, turklāt nesamērīgi nepaaugstinot līgumu izpildes pārvaldīšanas un ar autortiesībām aizsargāto muzikālo darbu izmantošanas pārraudzības izmaksas; valsts tiesai tas ir jāpārbauda konkrētā tajā izskatāmā gadījuma gaismā un ņemot vērā visus lietas apstākļus, tostarp sniegto datu pieejamību un ticamību, kā arī pastāvošos tehnoloģiskos instrumentus.
28

Šādā patēriņā, lai noskaidrotu, vai energoproduktu daļām, kas tiek patērētas, ir piemērojams akcīzes nodoklis, tās ir jānošķir atkarībā no to izmantošanas. Minētās direktīvas 21. panta 3. punkta pirmajā teikumā paredzētais izņēmums no nodokļa iekasējamības gadījuma attiecas tikai uz to energoproduktu daļas patēriņu, kurš ir paredzēts, lai ražotu energoproduktus, ko ir paredzēts izmantot par motordegvielu vai kurināmo (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 7. novembris, Petrotel‑Lukoil, C‑68/18, EU:C:2019:933, 26. un 27. punkts).
5

Minētās direktīvas 144. pants “Licences anulēšana” ir formulēts šādi: “1. Piederības dalībvalsts uzraudzības iestāde var anulēt apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrībai izsniegtu licenci šādos gadījumos: a) attiecīgā sabiedrība nav izmantojusi licenci 12 mēnešu laikā, nepārprotami atsakās no tās vai ir pārtraukusi darījumdarbību ilgāk par sešiem mēnešiem, ja vien attiecīgā dalībvalsts nav paredzējusi licences derīguma izbeigšanos šādos gadījumos; b) attiecīgā sabiedrība vairs nepilda licences nosacījumus; c) attiecīgā sabiedrība rupji pārkāpj pienākumus, kas paredzēti noteikumos, kuri uz to attiecas. Piederības dalībvalsts uzraudzības iestāde anulē licenci, kas izsniegta apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrībai, ja sabiedrība neievēro minimālā kapitāla prasību un uzraudzības iestādes uzskata, ka iesniegtā finanšu shēma ir nepārprotami neatbilstīga, vai attiecīgā sabiedrība neievēro apstiprināto shēmu trīs mēnešu laikā pēc tam, kad novērota neatbilstība minimālā kapitāla prasībai. 2. Ja licenci anulē vai tā kļuvusi nederīga, piederības dalībvalsts uzraudzības iestāde par to attiecīgi informē citu dalībvalstu kompetentās iestādes un minētās iestādes veic attiecīgus pasākumus, kas liedz apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrībai to teritorijā sākt jaunus darījumus. Piederības dalībvalsts uzraudzības iestāde sadarbībā ar šīm iestādēm veic visus pasākumus, kas vajadzīgi apdrošināto personu interešu aizsardzībai, un jo īpaši ierobežo rīcību ar apdrošināšanas sabiedrības aktīviem, ievērojot 140. pantu. 3. Lēmumos par licences anulēšanu ietver sīku pamatojumu, un tos paziņo attiecīgajai apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrībai.”
36

Turklāt ir jāprecizē, ka pamatlietas fakti attiecas uz to, ka ASL novēloti izpildīja maksāšanas pienākumu, kurš paredzēts ar Techbau noslēgtajā uzņēmuma līgumā, kura mērķis bija publisku būvdarbu veikšana. No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka uz šo līgumu par atlīdzību, kuru slēdzot ASL ir rīkojusies kā līgumslēdzēja iestāde un Techbau kā izraudzītais pretendents, tātad kā saimnieciskās darbības subjekts, attiecas jēdziens “valsts līgumi” un it īpaši jēdziens “būvdarbu valsts līgumi [publiski būvdarbu līgumi]”, kas paredzēti Direktīvā 2004/18. Tās 1. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktā šie jēdzieni attiecīgi ir definēti kā “finansiāli līgumi, kurus rakstveidā savstarpēji noslēdz viens vai vairāki komersanti un viena vai vairākas līgumslēdzējas iestādes un kuru mērķis ir būvdarbu realizācija, produkcijas piegāde vai pakalpojumu sniegšana šīs direktīvas izpratnē,” un “valsts līgumi, kuru mērķis ir vai nu tādu būvdarbu realizācija vai projektēšana un realizācija, kas saistīti ar kādu no darbībām I pielikuma izpratnē, vai arī būve vai tās realizācija ar jebkādiem līdzekļiem, kas atbilst līgumslēdzējas iestādes norādītajām prasībām”.
34

Protams, Tiesa uzskatīja, ka gadījumā, kad ir iespējams konstatēt – nevis atkarībā no uzņemošās dalībvalsts sniegtās informācijas, bet gan saskaņā ar pašā vadītāja apliecībā izdarītajām atzīmēm vai cita veida neapstrīdamu izdevējas dalībvalsts informāciju –, ka viens no izsniegšanas nosacījumiem, kas paredzēti Direktīvā 2006/126, nebija izpildīts, uzņemošā dalībvalsts, kuras teritorijā šīs apliecības turētājam ir tikusi atņemta viņa iepriekšējā vadītāja apliecība, var atteikties atzīt vadītāja apliecību (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2008. gada 26. jūnijs, Zerche u.c., no C‑334/06 līdz C‑336/06, EU:C:2008:367, 69. un 70. punkts, kā arī 2008. gada 26. jūnijs, Wiedemann un Funk, C‑329/06 un C‑343/06, EU:C:2008:366, 72. punkts).
13

Šī paša likuma 63.bis panta 2. punktā ir noteikts: “Lēmumā, ar ko lemj par izraidīšanu un kas ir pieņemts parastajā procedūrā, ir jāietver termiņš, kurā attiecīgā persona lēmumu var izpildīt labprātīgi, izceļojot no valsts teritorijas. Šī termiņa ilgums ir no septiņām līdz trīsdesmit dienām, un tas sākas no brīža, kad minētais lēmums ir paziņots. Izraidīšanas rīkojuma labprātīgas izpildes termiņu var pagarināt uz samērīgu laiku, ņemot vērā katra konkrētā gadījuma apstākļus, piemēram, uzturēšanās ilgumu, to, vai aizgādnībā ir bērni, kuri apmeklē skolu, vai ir citi ģimenes locekļi un sociālās saites.”
26

Pirmām kārtām, ir jāprecizē, ka, lai valsts pasākums ietilptu Direktīvas 2015/1535 1. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētajā tehnisko noteikumu pirmajā kategorijā, proti, lai uz to attiektos jēdziens “tehniskās specifikācijas”, šajā pasākumā noteikti ir jābūt atsaucei uz pašu preci vai tās iepakojumu un līdz ar to jābūt norādītām īpašībām, kurām jāpiemīt precei (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 12. septembris, VG Media, C‑299/17, EU:C:2019:716, 26. punkts un tajā minētā judikatūra).
28

Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru LESD 267. pantā iedibinātajā sadarbībā starp to un valsts tiesām tikai valsts tiesai, kas iztiesā lietu un kas ir atbildīga par pieņemamo tiesas nolēmumu, ņemot vērā lietas īpatnības, ir jānovērtē gan tas, cik lielā mērā prejudiciālais nolēmums ir nepieciešams sprieduma taisīšanai, gan arī Tiesai uzdoto jautājumu atbilstība. Līdz ar to Tiesai principā ir jāsniedz nolēmums, ja uzdotie jautājumi attiecas uz Savienības tiesību interpretāciju (skat. spriedumu, 2018. gada 4. decembris, Minister for Justice and Equality un Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, 26. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
38

Visbeidzot, runājot par atskaitīšanas tiesību apjomu, iesniedzējtiesai ir jānosaka, vai attiecīgā pašvaldības ceļa paplašināšanas darbi aptver tikai to, kas ir vajadzīgs, lai nodrošinātu prasītājai pamatlietā iespēju apsaimniekot kaļķakmens karjeru. Proti, saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru: ja šī ceļa paplašināšanas darbi aptver tikai to, kas ir nepieciešams šim nolūkam, tad tiesības uz nodokļa atskaitīšanu būtu jāatzīst attiecībā uz visām izmaksām saistībā ar šiem darbiem. Turpretī, ja minētie darbi pārsniedz to, kas ir vajadzīgs, lai nodrošinātu šī karjera apsaimniekošanu, tiešas un tūlītējas saiknes esamība starp minētajiem darbiem un prasītājas pamatlietā saimniecisko darbību daļēji ir pārtraukta, un tādēļ atskaitīšanas tiesības ir atzīstamas tikai attiecībā uz PVN, kas priekšnodoklī samaksāts par to izmaksu daļu, kas radušās saistībā ar attiecīgā pašvaldības ceļa paplašināšanas darbiem, kuri bija objektīvi vajadzīgi, lai prasītāja pamatlietā varētu veikt savu saimniecisko darbību (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 14. septembris, Iberdrola Inmobiliaria Real Estate Investments, C‑132/16, EU:C:2017:683, 37.–39. punkts).
6

2011. gadā prasītājs pamatlietā no Ķīnas importēja dārza nojumes, no kurām dažām ir dzelzs struktūra un citām – alumīnija struktūra. Tas šīs nojumes deklarēja ar tarifu kodu 6306120000, kas attiecīgajai precei paredz nodokļa likmi 12 % apmērā. Turpmāku importu tas veica ar to pašu tarifa kodu.
79

Otrkārt, runājot par pārbaudi par “cenas vai atlīdzības atbilstīgumu pakalpojumiem vai precēm, kas par to saņemtas”, saskaņā ar pastāvīgo judikatūru šai noteikumu kategorijai, attiecībā uz kuriem nevar tikt veikts to iespējamā negodīguma novērtējums, ir ierobežota piemērošanas joma, jo tā attiecas tikai uz paredzētās cenas vai atlīdzības atbilstīgumu pakalpojumiem vai precēm, kas par to saņemtas, un šī izslēgšana no pārbaudes ir izskaidrojama ar to, ka nepastāv nekāda skala vai juridisks kritērijs, kas ļautu reglamentēt un īstenot šādu atbilstīguma pārbaudi (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2014. gada 30. aprīlis, Kásler un Káslerné Rábai, C‑26/13, EU:C:2014:282, 55. punkts, kā arī 2019. gada 3. oktobris, Kiss un CIB Bank, C‑621/17, EU:C:2019:820, 34. punkts).
28

Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru – kaut gan dalībvalstu kompetencē ir noteikt pienācīgus pasākumus sabiedriskās kārtības uzturēšanai to teritorijā, kā arī lai nodrošinātu to iekšējo un ārējo drošību, no tā tomēr neizriet, ka šādi pasākumi tiek pilnībā izslēgti no Savienības tiesību piemērošanas jomas (spriedums, 2020. gada 2. aprīlis, Komisija/Polija u.c. (Starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju pagaidu pārcelšanas mehānisms), C‑715/17, C‑718/17 un C‑719/17, EU:C:2020:257, 143. punkts).
6

Lēmuma 2013/255 redakcijā ar grozījumiem 27. panta 1. un 4. punktā ir paredzēts: “1. Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai liegtu I pielikumā uzskaitītajām personām, kas atbildīgas par vardarbīgām represijām pret Sīrijas civiliedzīvotājiem, personām, kas gūst labumu no režīma vai atbalsta to, un ar tām saistītām personām ieceļot to teritorijā vai to šķērsot. 2. Saskaņā ar Padomes veiktajiem novērtējumiem un konstatējumiem saistībā ar stāvokli Sīrijā, kā izklāstīts 5. līdz 11. apsvērumā, arī dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai to teritorijā liegtu ieceļot vai liegtu teritoriju šķērsot tranzītā: a) vadošajiem uzņēmējiem, kas darbojas Sīrijā; b) Assad un Makhlouf ģimeņu locekļiem; c) Sīrijas valdības ministriem, kas bijuši pie varas pēc 2011. gada maija; d) Sīrijas Bruņoto spēku locekļiem, kam pēc 2011. gada maija dienestā ir bijusi pulkveža pakāpe un līdzvērtīga vai augstāka pakāpe; e) Sīrijas drošības un izlūkošanas dienestu locekļiem, kas bijuši amatā pēc 2011. gada maija; f) ar režīmu saistītu paramilitāru grupējumu locekļiem; vai g) personām, kas darbojas ķīmisko ieroču izplatīšanas jomā, [..]. 3. Personas, kas pieder pie vienas no 2. punktā minētajām kategorijām, neiekļauj vai nepatur I pielikumā sniegtajā personu un vienību sarakstā, ja ir pietiekama informācija, ka tās nav vai vairs nav saistītas ar režīmu vai to vairs neietekmē vai ja tās nerada reālu apiešanas risku. 4. Visus lēmumus iekļaut sarakstā pieņem individuāli attiecībā uz katru atsevišķu gadījumu, ņemot vērā pasākuma samērīgumu.”
13

Šīs tiesas skatījumā, tomēr no ZDDV‑1 39. panta 3. punkta varētu izsecināt, ka Slovēnijas likumdevējs tik un tā ir paredzējis četrus galīgi uzskaitītus gadījumus, kuros nodokļa bāzes samazināšanu nodokļu maksātājam var piešķirt, pat ja samaksa nav veikta, un tas līdz ar to nozīmējot “izņēmumu izņēmumā”. Šie izņēmuma gadījumi izrietot no nodokļa maksātāja nespējas atgūt savu prasījumu pilnā apmērā. Tomēr, lai atzītu tiesības uz PVN apliekamās bāzes samazinājumu, no nodokļa maksātāja tiek prasīts iesniegt konkrētus dokumentus. Tā nodokļa maksātājam ir jāpierāda, ka viņam nav bijis iespējams atgūt šo prasījumu, iesniedzot oficiālu apstiprinājumu, kas izsniegts atbilstošā juridiskā procedūrā.
7

HS skaidrojumā attiecībā uz pozīciju 7403 tostarp ir noteikts: “Šajā pozīcijā ietilpst arī lietas vai sakausētas plātnes, nūjas, stieņi, lietņi utt., ar nosacījumu, ka pēc to izgatavošanas tie nav pakļauti apstrādei, neskaitot grātes vai plāvas noņemšanu vai kodināšanu virsslāņa (ko lielākoties veido vara oksīds) noņemšanai, vai norīvēšanu, kalšanu vai slīpēšanu utt., lai novērstu trūkumus, kas parādījusies to sacietēšanas vai liešanas laikā, vai tādas plātnes, nūjas, stieņi, lietņi, kuri ir apstrādāti tikai no vienas puses (kvalitātes) kontroles mērķiem. Saķepināti izstrādājumi, kas iegūti no vara pulvera vai vara sakausējumiem, vai vara pulvera, kas ir sajaukts ar citu metālu pulveri, izmantojot spiedienu (presējot) un saķepināšanu (uzkarsēšanu atbilstošā temperatūrā, kas ir zemāka par metālu saplūšanas punktu). Aglomerētā veidā produkts ir porains un ar zemu stiprību, un to parasti velmē, presē, kaļ utt., lai iegūtu vajadzīgo blīvumu. Šie velmētie izstrādājumi utt. ir izslēgti (piemēram, pozīcija 74.07, 74.09). Šajā pozīcijā ir ietvertas arī stieples un stieņi, kam izveidoti koniski gali vai kas apstrādāti citā veidā vienīgi, lai atvieglotu to ievadīšanu turpmākās apstrādes mašīnā, piemēram, stiepļu vai cauruļu vilkšanai. Ievērojot iepriekš minētos noteikumus par apstrādi, ko ar tiem var veikt pēc izgatavošanas, šajā pozīcijā ietilpstošie stieņi it īpaši sastāv no: 1) vai nu izstrādājumiem, kas parasti tiek saukti par masīviem džetiem ar apaļveida, kvadrāta vai sešstūrainu šķērsgriezumu, kuru garums parasti nepārsniedz vienu metru un kas ir iegūti ar precizitātes lējumu īpašās veidnēs, 2) vai arī garāki izstrādājumi, kas iegūti nepārtraukta lējuma rezultātā; pēdējā minētajā procesā izkausētais metāls tiek nepārtraukti liets ar ūdens palīdzību dzesētā veidnē, kurā tas ātri sacietē. Gan džetus, gan nepārtraukta lējuma stieņus bieži izmanto tādiem pašiem mērķiem kā velmētus vai stieptus stieņus.”
50

No otras puses, Francijas valdība paskaidro, ka iepriekšējs paziņojums par nodarbinātību ir administratīvās vienkāršošanas mehānisms, kas darba devējam ļauj vienā solī vienlaikus izpildīt vairākas saistības, no kurām dažas neapšaubāmi attiecas uz sociālo drošību, bet nekādi nenozīmē dalību Francijas sociālā nodrošinājuma sistēmā. Sniedzot kompetentajām iestādēm visu būtisko informāciju par turpmākajām līgumattiecībām starp darba devēju un attiecīgo darba ņēmēju, šis iepriekšējais paziņojums par nodarbinātību inter alia ļauj nodrošināt nodarbinātības un to darba apstākļu noteikumu ievērošanu, kas noteikti valsts darba tiesību normās, ja darba ņēmējs, kā tas ir pamatlietā, nav norīkots darbā šo noteikumu izpratnē, bet tiek nodarbināts Francijā kā algots darbinieks. Tādējādi šis strīds attiecas nevis uz sociālās apdrošināšanas iemaksu veikšanu šajā dalībvalstī, bet gan uz to, vai prasītājas pamatlietā ievēro visas Francijas darba tiesību normas.
47

Visbeidzot, treškārt, Direktīvas 2004/18 7. panta piemērošanas robežvērtības ir sasniegtas. Pirmām kārtām, no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka vairāku no 152 publiskā iepirkuma procedūrām, ko Asmel bija sākusi laikposmā no 2013. gada maija līdz 2014. gada februārim, kuras saskaņā ar apstrīdēto lēmumu bija prettiesiskas, līguma vērtība pārsniedz minētajā tiesību normā paredzētās attiecīgās robežvērtības. Otrām kārtām, ar apstrīdēto lēmumu Asmel ir aizliegts veikt jebkādas starpniecības darbības publiskā iepirkuma procedūrās neatkarīgi no to vērtības.