ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
43

No Tiesas judikatūras izriet, ka, ja apelācijas sūdzības iesniedzējs apstrīd Pirmās instances tiesas veikto Kopienu tiesību interpretāciju vai piemērošanu, kā to dara L & D savā apelācijas sūdzībā, pirmajā instancē izskatītie tiesību jautājumi apelācijas procesā var tikt apspriesti no jauna (skat. it īpaši 2004. gada 29. aprīļa spriedumu lietā C-496/99 P Komisija/CAS Succhi di Frutta, Recueil, I-3801. lpp., 50. punkts).
40

Šajā sakarā Direktīvas 91/414 13. panta 6. punkts ļauj dalībvalstīm turpināt piemērot iepriekšējos attiecīgās valsts noteikumus par datu prasībām, kamēr šādas vielas nav iekļautas šīs direktīvas I pielikumā. No tā izriet, ka, sākot no aktīvās vielas iekļaušanas šajā pielikumā brīža, minētajā direktīvā paredzētie pārejas perioda noteikumi uz attiecīgo aktīvo vielu, kā arī to saturošajiem augu aizsardzības līdzekļiem vairs neattiecas un tiem ir piemērojams šī panta 1. punktā paredzētais režīms. It īpaši pieteikumiem par atļaujas piešķiršanu augu aizsardzības līdzekļiem ir jābūt pievienotai II un III pielikuma dokumentācijai.
41

Līdz ar to apstrīdētā norma uzņēmumiem, kas darba ņēmējus norīko darbā Luksemburgā, uzliek pienākumu, kas tiem jau ir to reģistrācijas dalībvalstī. Turklāt Direktīvas 96/71 mērķis nodrošināt darba ņēmēju minimālās aizsardzības noteikumu ievērošanu padara pilnīgi lieku šādu papildu pienākumu, kurš, ņemot vērā ar to saistītās procedūras, var atturēt citā dalībvalstī reģistrētus uzņēmumus no to pakalpojumu sniegšanas brīvības īstenošanas.
42

Tāpat tiesību normā, kas nosaka atteikuma tiesību izmantošanu, proti, Direktīvas par sliekšņa darījumiem 5. panta 1. punkts, cita starpā noteikts, ka “patērētājam ir tiesības atteikties no darījuma saistībām”. Jēdziena “darījums” izmantošana šajā tiesību normā nozīmē, kā to norādīja Volksbank tiesas sēdes laikā, ka atteikuma tiesības var tikt īstenotas, ja vien patērētājam šo tiesību īstenošanas brīdī ir kādas saistības, kas izriet no lauztā līguma. Šāda loģika izriet no viena no civiltiesību vispārīgajiem principiem, proti, ka līgums pamatā tiek pilnībā izpildīts tad, kad šī līguma puses ir izpildījušas savstarpējās saistības un līguma izpilde ir pabeigta.
69

Tomēr, kā uz to pareizi norāda ITSB apstrīdētajā lēmumā, preču zīmes reģistrācijas pieteikumā paredzētajā jomā konkrētā sabiedrības daļa uztver vārdisko apzīmējumu “EUROHYPO” kā tādu, kas kopumā un vispārīgi attiecas uz finanšu pakalpojumiem, kuriem ir vajadzīgs reāls nodrošinājums, un it īpaši hipotekārajiem aizdevumiem, ko izmaksā Eiropas ekonomikas un monetārās savienības valūtā. Turklāt nav tādu papildu elementu, kas ļautu uzskatīt, ka sarunvalodā bieži lietojamo elementu “EURO” un “HYPO” kombinācija būtu neparasta vai tai būtu īpaša nozīme, kas konkrētās sabiedrības daļas uztverē nošķirtu apelācijas sūdzības iesniedzējas pakalpojumus no citas komerciālās izcelsmes pakalpojumiem. Tātad konkrētā sabiedrības daļa uztvertu attiecīgo preču zīmi kā tādu, kas sniedz informāciju par pakalpojumu veidu, ko ar to apzīmē, nevis kā tādu, kas norāda uz attiecīgo pakalpojumu izcelsmi.
9

Federālās zemes likuma 8. pantā ar nosaukumu “Sankcijas” ir noteikts: “1) Lai nodrošinātu 3. un 4. pantā un 7. panta 2. punktā noteikto pienākumu izpildi, līgumslēdzējām iestādēm ar uzņēmumu, kas ieguvis iepirkuma līguma slēgšanas tiesības, ir jāvienojas par līgumsodu 1 % apmērā par katru pārkāpumu, kas vairāku pārkāpumu gadījumā var sasniegt 10 % no iepirkuma līguma kopējās vērtības. Uzņēmumam, kas ieguvis publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesības, ir pienākums maksāt līgumsodu saskaņā ar šī panta pirmo teikumu arī tādos gadījumos, ja pārkāpums radies apakšuzņēmēja vai viena no tā norīkoto apakšuzņēmēju rīcības rezultātā, izņemot gadījumus, ja uzņēmums, kas ieguvis publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesības, nezināja par pārkāpumu un nevarēja par to uzzināt. Ja noteiktais līgumsods ir nesamērīgi augsts, tad pēc uzņēmuma, kas ieguvis publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesības, pieprasījuma līgumslēdzēja iestāde var to samazināt līdz pienācīgam apmēram. 2) Līgumslēdzējas iestādes vienojas ar uzņēmumu, kas ieguvis publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesības, ka gadījumā, ja tas vai tā apakšuzņēmējs pārkāpj 3. panta noteikumus, kā arī ja būtiski tiek pārkāpti vai atkārtoti netiek izpildīti 4. pantā un 7. panta 2. punktā noteiktie pienākumi, līgumslēdzēja iestāde var lauzt līgumu bez iepriekšēja brīdinājuma. 3) Ja ir pierādīts, ka uzņēmums ir vismaz būtiski pārkāpis vai atkārtoti nav izpildījis pienākumus, kas tam uzlikti saskaņā ar šo likumu, līgumslēdzējas iestādes var to izslēgt no publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas to attiecīgajā kompetences jomā maksimāli uz vienu gadu. [..]”
4

Atbilstoši Civildienesta noteikumu 67. panta 2. punktam ierēdņiem, kas saņem šajā pantā noteiktos ģimenes pabalstus, jādeklarē līdzīgi pabalsti, kurus tie saņem no citiem avotiem; no citiem avotiem saņemtus pabalstus atskaita no pabalstiem, ko maksā atbilstīgi VII pielikuma 1.–3. pantam.
4

Preču piegādei Kopienas iekšienē 1993. gada Likuma par apgrozījuma nodokli (Umsatzsteuergesetz 1993, BGBl. 1993 I, 565. lpp., turpmāk tekstā — “UStG”) 6.a panta 4. punkts ietver tiesiskās paļāvības aizsardzības noteikumu, kas ir formulēts šādi: “Ja uzņēmējs preču vai pakalpojumu piegādi uzskatīja par atbrīvotu no nodokļa, lai gan nav izpildīti 1. punkta nosacījumi, piegāde jāuzskata par atbrīvotu no nodokļa, ja atbrīvojums no nodokļa pamatots ar pircēja nepatiesi sniegtu informāciju un uzņēmējs, pat ievērojot kārtīga komersanta rūpību, nevarēja konstatēt, ka šī informācija ir nepatiesa. Šajā gadījumā pircējs ir parādā nesamaksāto nodokli.”
8

Ar 2006. gada 17. maija spriedumu Conseil d’État, kas bija apvienojusi šos prasības pieteikumus, formālu apsvērumu dēļ noraidīja Société Intercommunale pour la Diffusion de la Télévision (Brutélé) iesniegtās prasības kā nepieņemamas. Runājot par prasībām, ko iesniedza trīs pārējie kabeļizplatītāji, iesniedzējtiesa noraidīja lielāko daļu no to izvirzītajiem prasības pamatiem. Tomēr, tā kā ar 2001. gada 17. janvāra rīkojumu ir paredzēts piešķirt “must carry” statusu TV5-Monde, iesniedzējtiesa šo rīkojumu atcēla, jo šī raidorganizācija, kas ir saskaņā ar Francijas tiesībām Francijā dibināta sabiedrība, faktiski ir starptautisks frankofonijas kanāls, kurai ar Franču kopienu — pat ja šīs kopienas iestādei ir ierobežota dalība TV5-Monde kapitālā — ir pārāk niecīga saikne, lai to varētu uzskatīt par šīs kopienas raidorganizāciju 1995. gada likuma 13. panta izpratnē; turklāt nekas neliecina par to, ka TV5-Monde attiecībā pret šo kopienu būtu uzņēmusies saistības apmaiņā pret “must carry” statusu.
35

Kā ģenerāladvokāts ir norādījis secinājumu 51. punktā, galvenā problēma šajā prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā ir noskaidrot, vai Direktīvas 69/335 12. panta 1. punkta a) apakšpunkts ļauj dalībvalstīm iekasēt nodokļus par vērtspapīru nodošanu, tai skaitā gadījumā, ja sabiedrība, kas saņem šos vērtspapīrus, kā atlīdzību nodod savas no jauna emitētās akcijas, un vai šīs direktīvas 12. panta 1. punkta c) apakšpunkts to pieļauj. Citiem vārdiem sakot, ir jānoskaidro, vai Direktīvas 69/335 12. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāuzskata par speciālo normu salīdzinājumā ar tā paša 12. panta 1. punkta c) apakšpunktu, kā rezultātā pirmā minētā norma prevalē pār otro situācijās, kuras tai ir īpaši paredzēts reglamentēt.
12

Šādos apstākļos Juzgado de lo Mercantil 3 de Barcelona nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu: “Vai dalībvalstī “plaši pazīstamas” preču zīmes jēdziens, kas iekļauts [Direktīvas] 4. pantā, attiecas tikai un vienīgi uz pazīstamības un ieviešanās pakāpi Eiropas Savienības dalībvalstī vai nozīmīgā tās teritorijas daļā, vai arī preču zīmes pazīstamība var būt saistīta ar teritorijas daļu, kas atbilst nevis valsts teritorijai, bet autonomā novada, apgabala, apriņķa vai pilsētas teritorijai atkarībā no ar preču zīmi aptvertās preces vai pakalpojuma un no preču zīmes faktiskās mērķa sabiedrības, proti, atkarībā no konkrētā tirgus?”
33

Līdz ar to ir jāpārbauda, vai šis pieņēmums atbilst Regulai Nr. 44/2001, būtībā izvērtējot to, vai šīs regulas 6. panta 1. punkts ir piemērojams gadījumā, kad prasībām, kas celtas pret vairākiem atbildētājiem tādu valstu tiesās, kurās vienā no tiem ir domicils, ir dažādi juridiskie pamati.
Kombinētās nomenklatūras pozīcija 0406, kas ietverta I pielikumā Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulā (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 1996. gada 9. septembra Regulu (EK) Nr. 1734/96, ir interpretējama tādējādi, ka tajā var tikt klasificēts tāds produkts kā pamata lietā, kas tiek iegūts no rūgušpiena, no kura ir ekstrahēta liela daļa sūkalu un kurā 24 līdz 36 stundu ilgā žāvēšanas procesa laikā, pateicoties pievienotā enzīma ietekmei, piena proteīnu daudzums ir samazināts līdz 2 % no kopējā proteīnu daudzuma, un kura sastāvā ir kazeīns un vairāk nekā 50 % mitruma;
Kopienu tiesību akta juridiskā pamata izvēle ir jābalsta uz objektīviem elementiem, kurus Tiesa var pārbaudīt, tostarp uz akta mērķi un saturu.

Ja no Kopienu tiesību akta pārbaudes izriet, ka tam ir divi mērķi vai tas attiecas uz divām jomām, un ja vienu no mērķiem vai jomām var identificēt kā galveno vai dominējošo mērķi vai jomu, bet otru — kā mazāk svarīgu, attiecīgais tiesību akts ir jābalsta uz vienu juridisko pamatu, proti, uz to, kas atbilst galvenajam vai dominējošajam mērķim vai jomai. Savukārt, ja izņēmuma kārtā ir konstatēts, ka tiesību aktam vienlaicīgi ir vairāki nedalāmi saistīti mērķi vai tas sastāv no vairākām daļām un viens no tiem nav uzskatāms par netiešu un pakārtotu otram, šāds tiesību akts ir jābalsta uz dažādiem atbilstīgiem juridiskiem pamatiem. Tā tas nav Regulas Nr. 1013/2006 par atkritumu sūtījumiem gadījumā, kuras mērķis ir vides aizsardzība un kura līdz ar to bija juridiski korekti pamatota ar EKL 175. panta 1. punktu. Proti, minētās regulas mērķis un jomas, kas attiecas uz vides aizsardzību, ir jāuzskata par galvenajiem un dominējošajiem.

(sal. ar 45.–50. punktu)
Turklāt objektivitātes prasība ietver divus aspektus. No vienas puses, tiesai ir jābūt subjektīvi objektīvai, t.i., nevienam no tās locekļiem nedrīkst pastāvēt aizspriedumi vai personīgs pieņēmums, un tiek prezumēts, ka personīgā objektivitāte pastāv līdz brīdim, kamēr tiek iesniegti pierādījumi par pretējo. No otras puses, tiesai ir jābūt objektīvi objektīvai, t.i., tai ir jāsniedz pietiekamas garantijas, lai varētu izslēgt jebkādas leģitīmas šaubas. Šajā sakarā apstāklis, ka viens un tas pats tiesnesis ietilpst divos iztiesāšanas sastāvos, kas ir izskatījuši to pašu lietu, pats par sevi, nepastāvot citiem objektīviem faktoriem, nevar radīt šaubas par tiesas objektivitāti.

Tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu, kas it īpaši izriet no Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību konvencijas 6. panta 1. punkta, ir pamattiesības, ko Eiropas Savienība ievēro kā vispārīgu principu saskaņā ar LES 6. panta 2. punktu, un tās paredz, ka ikvienam ir tiesības uz taisnīgu un atklātu lietas izskatīšanu saprātīgos termiņos neatkarīgā un objektīvā ar likumu izveidotā tiesā.

Ja Komisijas lēmumā ir secināts, ka pasākums, par ko iesniegta sūdzība, nav uzskatāms par valsts atbalstu, Komisijai katrā ziņā ir pietiekamā apmērā jānorāda sūdzības iesniedzējam iemesli, pamatojoties uz kuriem, sūdzībā minētie faktiskie un tiesiskie apstākļi nav pietiekami, lai pierādītu valsts atbalsta esamību. Tomēr Komisijai nav jāizsaka viedoklis par apstākļiem, kas ir acīmredzami nevietā, kam nav nozīmes vai kas neapšaubāmi ir otršķirīgi. Turklāt valsts atbalsta jomā pieņemta lēmuma likumība ir jāvērtē, pamatojoties uz informāciju, kāda bija Komisijas rīcībā lēmuma pieņemšanas brīdī.

Tas, ka Komisijas lēmums bija viens no pirmajiem, kurā tika izskatīts sarežģītais jautājums par mātes sabiedrības, kas darbojas rezervētā tirgū un nodrošina atbalstu savai meitas sabiedrībai, kas nedarbojas rezervētā tirgū, izmaksu aprēķinu, piemērojot tiesību normas valsts atbalsta jomā, pats par sevi nepamato detalizētu šo izmaksu aprēķina sniegšanu, ja Komisija uzskata, ka sūdzības iesniedzēja izvirzītie apsvērumi šajā sakarā jau sākotnēji ir kļūdaini. Pieņemot, ka šī Komisijas pieeja ir kļūdaina, šis apstāklis var ietekmēt apstrīdētā lēmuma pamatotību, bet nevis tā tiesiskumu no formālā viedokļa. Vajadzīgā saikne starp sūdzības iesniedzēja izvirzītajiem pamatiem un Komisijas lēmuma pamatojumu nevar nozīmēt, ka Komisijai ir pienākums noraidīt visus argumentus, kas izvirzīti šo pamatu atbalstam. Pietiek ar to, ka Komisija izklāsta faktus un juridiskos apsvērumus, kam ir būtiska nozīme lēmuma sistēmā. Attiecībā uz Komisijas izmantotajiem ekonomikas un grāmatvedības jēdzieniem, pārbaudīto izmaksu raksturu un veikto finanšu aprēķinu komponentēm, kas ietver sarežģītu tehniska rakstura novērtējumu, ņemot vērā, ka no attiecīgā lēmuma ir iespējams skaidri izsecināt Komisijas argumentāciju, kas ļauj vēlāk apstrīdēt tā pamatotību kompetentā tiesā, būtu pārmērīgi prasīt īpašu pamatojumu katrai no tajā sniegtajām tehniskajām izvēlēm vai katram skaitliskajam elementam, uz kuriem ir balstīta šī argumentācija.

(sal. ar 89., 90., 94., 96. un 108. punktu)
Regulas Nr. 615/98, ar kuru paredz sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus eksporta kompensāciju piešķiršanai saistībā ar dzīvu liellopu labturību pārvadāšanas laikā, 1. pants nevar tikt interpretēts tādējādi, ka Direktīvas 91/628 par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā, ar kuru groza Direktīvas 90/425 un 91/496 un kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 95/29, pielikuma 48. punkta 7. daļas b) apakšpunkts ir piemērojams jūras pārvadājumam, kas, izmantojot transportlīdzekļus, kuri, neizkraujot no tiem dzīvniekus, tiek novietoti uz kuģa, savieno Eiropas Kopienas ģeogrāfisku punktu ar trešā valstī esošu ģeogrāfisku punktu.

Direktīvas 91/628 par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā, ar kuru groza Direktīvas 90/425 un 91/496 un kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 95/29, pielikuma 48. punkta 7. daļas a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tāda jūras pārvadājuma gadījumā, kad Eiropas Kopienas ģeogrāfisks punkts tiek savienots ar trešā valstī esošu ģeogrāfisku punktu ar transportlīdzekļiem, kuri, neizkraujot dzīvniekus, tiek novietoti uz kuģiem, pārvadājuma ilgums nedrīkst tikt ņemts vērā, ja dzīvnieki tiek pārvadāti atbilstoši šī paša 48. punkta 3. un 4. daļā paredzētajiem nosacījumiem, izņemot par brauciena ilgumu un atpūtas laiku. Ja tas tā ir, uzreiz pēc transportlīdzekļa nokraušanas no kuģa trešās valsts galapunkta ostā atbilstoši minētā 48. punkta 4. daļas d) apakšpunktam var sākties jauns pārvadāšanas pa sauszemi periods.

Maršruta plāns, kurā iepriekš ar rakstāmmašīnu ir ierakstīta norāde par to, ka dzīvnieki pārvadāšanas pa jūru laikā ir tikuši pabaroti un padzirdīti “vakarā, no rīta, pusdienlaikā, vakarā un no rīta”, var izpildīt Direktīvas 91/628 par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā, ar kuru groza Direktīvas 90/425 un 91/496 un kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 95/29, prasības tiktāl, ciktāl tiek pierādīts, ka šīs darbības patiešām ir notikušas. Ja kompetentā valsts iestāde, ņemot vērā visus eksportētāja iesniegtos dokumentus, uzskata, ka minētās direktīvas prasības nav izpildītas, tai ir jāizvērtē, vai šī neizpilde ietekmēja dzīvnieku labturību, vai attiecīgajā gadījumā šāda neizpilde var tikt novērsta un vai tās sekām būtu jābūt tādām, ka eksporta kompensācija tiek zaudēta, samazināta vai saglabāta.

(sal. ar 47. punktu un rezolutīvās daļas 3) punktu)
Komisijas izpildes pilnvaru ietvaros, kuras tai ir piešķīrusi Padome saskaņā ar EKL 202. panta trešo ievilkumu un kuru robežas it īpaši ir novērtējamas atkarībā no vispārējiem būtiskiem attiecīgā regulējuma mērķiem, Komisijai ir atļauts veikt visus piemērošanas pasākumus, kuri vajadzīgi vai ir noderīgi, lai ieviestu pamatregulējumu, ja vien tie nav ar to pretrunā.

Komisijas Lēmums 2005/717, ar ko groza pielikumu Direktīvai 2002/95 par dažu bīstamu vielu izmantošanas ierobežošanu elektriskās un elektroniskās iekārtās, un kas tostarp nosaka atbrīvojumu visa veida dekabromdifenilēterim (deka-BDE), pamatojas uz šo direktīvu un it īpaši tās 5. panta 1. punkta b) apakšpunktu, kurā ir paredzēti nosacījumi atbrīvojumam no aizlieguma principa, kas ir noteikts šīs pašas direktīvas 4. panta 1. punktā konkrētu vielu un detaļu, tostarp deka-BDE, izmantošanai minētajās iekārtās, un tādējādi tas ir jāinterpretē šauri.

Tomēr minētais lēmums, kas ir līdzvērtīgs vispārējam deka-BDE izmantošanas elektriskās un elektroniskās iekārtās atbrīvojumam, ir pieņemts, neievērojot minētajā Direktīvas 2002/95 5. panta 1. punktā Kopienu likumdevēja paredzētos nosacījumus un ir pretrunā šī likumdevēja mērķim noteikt šajā direktīvā paredzēto detaļu aizlieguma principu. Līdz ar to, pieņemot apstrīdēto lēmumu attiecībā uz deka-BDE atbrīvojumu, Komisija ir pārkāpusi minēto 5. panta 1. punktu.

(sal. ar 52.–53., 56., 71., 76. un 78. punktu)
No 1. panta un 2. panta 1. punkta Lēmumā Nr. 2424/88 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām vai subsidētu importu no valstīm, kas nav Eiropas Ogļu un tērauda kopienas dalībvalstis, izriet, ka antidempinga noteikumu mērķis ir nodrošināt aizsardzību pret importu par dempinga cenām vai subsidētu importu un ka antidempinga maksājums var tikt piemērots visām precēm par dempinga cenām, kuru laišana brīvā apgrozībā Kopienā var radīt kaitējumu. Saskaņā ar šiem noteikumiem antidempinga pasākuma piemērošana līdz ar to nozīmē, ka Kopienas tirgū tiek laistas apgrozībā tādas preces, kas rada kaitējumu Kopienas ražošanas nozarei. Tiesību akti antidempinga jomā neattiecas uz preču pārdošanu kā tādu, ciktāl šīs preces netiek faktiski izvestas uz Kopienas muitas teritoriju, ne arī laistas brīvā apgrozībā Kopienā. Antidempina maksājumu mērķis faktiski ir samazināt dempinga starpību, ko rada starpība starp cenu, par kādu prece tiek izvesta uz Kopienu, un preces parasto vērtību, un tādējādi novērst negatīvās sekas, kādas var radīt šādu preču ievešana Kopienā. Tādējādi antidempinga noteikumu mērķis principā neprasa piemērot antidempinga maksājumu, kāds tika noteikts, pamatojoties uz agrāk notikušas attiecīgo preču pārdošanas cenu, ja samaksātā cena vai cena, kāda jāmaksā deklarācijas iesniedzējam, ir vienāda vai augstāka par antidempinga pasākumā paredzēto minimālo cenu.

(sal. ar 39.–41. punktu)
Piena kvotu tirdzniecības vieta nav ne lauksaimniecības intervences aģentūra Sestās direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2001/4, 4. panta 5. punkta trešās daļas nozīmē, aplūkojot to kopā ar tās D pielikuma 7. punktu, ne arī darbiniekiem paredzēts veikals minētā 4. panta 5. punkta trešās daļas nozīmē, aplūkojot to kopā ar minētās direktīvas D pielikuma 12. punktu.

Piena kvotu tirdzniecības vietas uzdevums būtiski atšķiras no lauksaimniecības intervences aģentūras uzdevuma, kam ir raksturīga pašu lauksaimniecības produktu pirkšana un tālākpārdošana un ko var veikt ikviens uzņēmums, jo šī uzdevuma veikšana izpaužas kā uzkrājumu veidošana, kā tas ir it īpaši gadījumā ar graudaugiem. Pilntiesīga aplikšana ar nodokļiem, kas ir raksturīga Sestās direktīvas D pielikumam, līdz ar to no Sestās direktīvas piemērošanas jomas izslēdz piena kvotu sadali starp ražotājiem, jo ražotāju dažādo piedāvājumu un pieprasījumu centralizācija nav uzņēmuma, kas veic lauksaimniecības produktu iegādi un tālākpārdošanu tirgū, darbības rezultāts.

Turklāt Sestās direktīvas D pielikuma 12. punkta vācu, franču, angļu, spāņu un itāļu valodas versiju salīdzinājums ļauj noskaidrot, ka darbiniekiem paredzēts veikals minētā punkta nozīmē ir ikviens tiesību subjekts, kura uzdevums ir pārdot dažādus produktus un preces attiecīgā uzņēmuma vai administrācijas personālam. Tirdzniecības vietai, kuras uzdevums ir sekmēt piegādes references daudzumu vienmērīgu sadalīšanu, cik vien iespējams atbilstoši katra ražotāja interesēm, nolūkā tos ierobežot, šāda uzdevuma nav.

(sal. ar 26., 31. un 33. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)
Lieta C-486/06

BVBA Van Landeghem

pret

Belgische Staat

(Hof van beroep te Antwerpen lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Kopējais muitas tarifs — Kombinētā nomenklatūra — Tarifu klasifikācija — 8703. un 8704. pozīcija — Pikapa tipa transportlīdzeklis”

Tiesas (astotā palāta) 2007. gada 6. decembra spriedums I - 10663

Sprieduma kopsavilkums

Kopējais muitas tarifs – Tarifu pozīcijas – Pikapa tipa transportlīdzeklis

Pikapi, kuri sastāv, pirmkārt, no slēgtas kabīnes, kas ir pasažieriem paredzēta telpa, kurā aiz vadītāja sēdekļa vai sola atrodas salokāmi vai noņemami sēdekļi ar trīs punktu drošības jostu nostiprinājumiem, un, otrkārt, kravas nodalījuma, kas nav augstāks par 50 centimetriem un kuru var atvērt tikai no aizmugures, un kurā neatrodas nekāds aprīkojums kravas piestiprināšanai, kuru salons ir ļoti grezni ierīkots, nodrošinot daudzas funkcijas (tostarp, elektroniski regulējami ādas sēdekļi, elektroniski regulējami spoguļi un logi, kā arī stereo iekārta ar kompaktdisku lasītāju utt.), kuriem ir bremžu pretbloķēšanas sistēma (ABS), benzīna motors, kam ir ļoti liels degvielas patēriņš, četru riteņu piedziņa un grezni “sporta” diski, ar 4–8 litru dzinēja tilpumu un automātisko ātrumkārbu, raugoties vispārīgā aspektā un ņemot vērā to īpašību kopumu, ir jāklasificē 8703. pozīcijā Kombinētajā nomenklatūrā, kas minēta I pielikumā Regulai Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu ar grozījumiem, kuri izdarīti ar Regulu Nr. 3115/94, Regulu Nr. 3009/95 un Regulu Nr. 1734/96.

(sal. ar 43. punktu un rezolutīvo daļu)
Lieta C-174/06

Ministero delle Finanze – Ufficio IVA di Milano

pret

CO.GE.P. Srl

(Corte suprema di cassazione lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Sestā direktīva — PVN — No nodokļa atbrīvoti darījumi — Nekustamā īpašuma izīrēšana — Valsts īpašums”

Tiesas (otrā palāta) 2007. gada 25. oktobra spriedums I - 9361

Sprieduma kopsavilkums

Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Apgrozījuma nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma – Sestajā direktīvā paredzētie atbrīvojumi no nodokļa

(Padomes Direktīvas 77/388 13. panta B daļas b) punkts)

13. panta B daļas b) punkts Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, ir jāinterpretē tādējādi, ka uz tiesiskajām attiecībām, kuru ietvaros personai tiek piešķirtas tiesības, tai skaitā ekskluzīvas, uz noteiktu laiku un par atlīdzību izmantot valsts īpašumu, proti, valstij piederošu jūras teritoriju, attiecas jēdziens “nekustamā īpašuma izīrēšana” minētā panta izpratnē. Šādu tiesisko attiecību pamatpazīme, kas tām ir kopīga ar nekustamā īpašuma izīrēšanu, ir platības, proti, valstij piederošas teritorijas daļas, nodošana lietošanā par atlīdzību, vienlaikus garantējot līgumpartnerim tiesības to izmantot un izslēgt jebkuru citu personu no šādu tiesību izmantošanas. Līdz ar to pievienotās vērtības nodokļa neitralitātes principa, kā arī prasības konsekventi piemērot Sestās direktīvas noteikumus, it īpaši tos, kas attiecas uz atbrīvojumiem, ievērošana ļauj pielīdzināt tādas attiecības nekustamo īpašumu izīrēšanai minētās direktīvas 13. panta B daļas b) punkta izpratnē.

(sal. ar 34.–36. punktu un rezolutīvo daļu)
Keywords

Summary



Keywords

Noteikumi par nodokļiem – Tiesību aktu saskaņošana – Apgrozījuma nodokļi – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma – Sestajā direktīvā paredzētie atbrīvojumi no nodokļa

(Padomes Direktīvas 77/388 13. panta B daļas a) apakšpunkts)

Summary

Savus pienākumus, ko tai uzliek Sestās direktīvas 77/388 par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, 13. panta B daļas a) apakšpunkts, nav izpildījusi tāda dalībvalsts, kas minēto nodokli uzliek tehniskās palīdzības pakalpojumiem uz ceļa, kurus subjekts saviem klientiem apņemas sniegt, no tiem iekasējot noteiktu ikgadēju iemaksu, iestājoties apdrošinātajam bojājuma vai avārijas gadījumam, kuru sedz šis subjekts. Uz šādu pakalpojumu sniegšanu attiecas šajā pantā minētais “apdrošināšanas darījumu” jēdziens, un tādēļ tā ir jāatbrīvo no pievienotās vērtības nodokļa.

(sal. ar 14. un 15. punktu un rezolutīvo daļu)