Lieta C‑121/15

Association nationale des opérateurs détaillants en énergie (ANODE)

pret

Premier ministre u.c.

(Conseil d’État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)

“Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Tiesību aktu tuvināšana — Direktīva 2009/73/EK — Enerģētika — Gāzes nozare — Dabasgāzes piegādes cenas tiešajiem lietotājiem noteikšana — Regulēti tarifi — Šķērslis — Saderība — Vērtējuma kritēriji — Piegādes drošuma un teritoriālās kohēzijas mērķi”

Kopsavilkums – Tiesas (piektā palāta) 2016. gada 7. septembra spriedums

Direktīvas 2009/73 par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts iejaukšanās, ar ko atsevišķiem piegādātājiem, tostarp arī vēsturiskajam piegādātājam, tiek noteikts pienākums piedāvāt galapatērētājam dabasgāzes piegādi par regulētām cenām, pati savā būtībā ir šķērslis šajā tiesību normā paredzētajai uz konkurenci balstīta dabasgāzes tirgus izveidei, un šis šķērslis pastāv, pat ja ar šo iejaukšanos visiem piegādātājiem tirgū nav liegts izteikt konkurējošus piedāvājumus par zemākām cenām nekā šie tarifi. Faktiski, lai gan ne no vienas Direktīvas 2009/73 normas neizriet, ka dabasgāzes piegādes cena būtu jānosaka, vienīgi pamatojoties uz tirgus pieprasījuma un piedāvājuma mijiedarbību, šī prasība izriet no paša šīs direktīvas mērķa un uzbūves, [ņemot vērā, ka] tās mērķis ir izveidot dabasgāzes iekšējo tirgu, kurš būtu pilnībā un tiešām atvērts un balstīts uz konkurenci, kurā visi patērētāji var brīvi izvēlēties savus piegādātājus un kurā visi piegādātāji var brīvi veikt piegādes lietotājiem. Šajā ziņā tarifu noteikšana valsts iestāžu iejaukšanās rezultātā neizbēgami ietekmē konkurencei un ka līdz ar to tiesiskais regulējums, ar kuru tiek paredzēts pienākums dabasgāzi tirgū piedāvāt par noteiktu cenu, ir pretrunā Direktīvas 2009/73 3. panta 1. punktā paredzētajam atvērta un uz konkurenci balstīta tirgus izveides mērķim. Turklāt tāpēc, ka uzņēmumi, uz kuriem attiecas regulētie tarifi, var arī brīvi izteikt savus piedāvājumus tirgū, nav jāpārvērtē konstatējums, ka aplūkotā valsts iejaukšanās ietekmē konkurenci. Faktiski jau tas vien, ka pastāv divi tirgus segmenti, proti, segments, kur cenas tiek noteiktas ārpus konkurences, un segments, kur to noteikšana ir uzticēta tirgus spēkiem, nav saderīgi ar atvērta un uz konkurenci balstīta dabasgāzes iekšējā tirgus izveidi. (skat. 26. un 31.–33. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)

Direktīva 2009/73 Valsts iejaukšanās dabasgāzes piegādes cenas galapatērētājam noteikšanā Direktīvas 2009/73 par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu kontekstā tomēr var tikt pieļauta, ja ir ievēroti trīs nosacījumi. Pirmkārt, šīs iejaukšanās īstenošanai ir jābūt paredzētai, lai sasniegtu vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes mērķi, otrkārt, tai ir jāatbilst samērīguma principam un, treškārt, ar to ir jāparedz skaidri definētas, pārredzamas, nediskriminējošas un pārbaudāmas sabiedrisko pakalpojumu saistības un jāgarantē Savienības dabasgāzes uzņēmumiem vienlīdzīga piekļuve patērētājiem. Attiecībā uz pirmo nosacījumu par vispārēju tautsaimniecisku interešu esamību, tā interpretācija ir jāpielāgo jaunajam kontekstam, kas izriet no tā, ka ir stājies spēkā Lisabonas līgums, kurā papildus LESD 106. pantam ir ietverts arī LESD 14. pants, ES līgumam redakcijā, kas izriet no Lisabonas līguma, un LESD pievienotais (26.) protokols par sabiedriskiem pakalpojumiem, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību harta, kura ir ieguvusi tādu pašu juridisko spēku, kāds ir Līgumiem, un konkrēti tās 36. pants par piekļuvi vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem. Tādējādi dalībvalstis drīkst, ievērojot Savienības tiesības, noteikt savu vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu diapazonu un struktūru. Tās konkrēti var ņemt vērā savas valsts politikas mērķus. Šajā ziņā izvērtējumā, kas dalībvalstīm ir jāveic saskaņā ar Direktīvu 2009/73, lai noteiktu, vai vispārējās tautsaimnieciskās interesēs uzņēmumiem, kas darbojas gāzes nozarē, ir jānosaka sabiedrisko pakalpojumu saistības, dalībvalstīm ir jāsaskaņo liberalizācijas mērķis un citi šajā direktīvā izvirzītie mērķi. Šajā kontekstā, tā kā Direktīvas 2009/73 3. panta 2. punktā ir ietverts darbību veidu, kas var būt sabiedrisko pakalpojumu saistību priekšmets, neizsmeļošs uzskaitījums, dalībvalstis saglabā brīvību, ievērojot Savienības tiesības, definēt, kas ir tie vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes mērķi, kurus tās vēlas īstenot, nosakot sabiedrisko pakalpojumu saistības. Šo saistību mērķim tomēr vienmēr ir jābūt īstenot vienu vai vairākus vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes mērķus. No tā izriet, ka Direktīvas 2009/73 3. panta 2. punkts, to lasot kopsakarā ar LESD 14. un 106. pantu, kā arī (26.) protokolu par sabiedriskiem pakalpojumiem, kurš ir pievienots ES līgumam redakcijā, kas izriet no Lisabonas līguma, un LESD, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to dalībvalstīm tiek ļauts izvērtēt, vai vispārējās tautsaimnieciskās interesēs uzņēmumiem, kas darbojas gāzes nozarē, ir jāparedz sabiedrisko pakalpojumu saistības attiecībā uz dabasgāzes piegādes cenām, lai it īpaši nodrošinātu piegādes drošumu un teritoriālo kohēziju, ja, pirmkārt, ir izpildīti visi minētās direktīvas 3. panta 2. punktā minētie nosacījumi, un konkrēti nosacījums par šādu saistību nediskriminējošo raksturu, un, otrkārt, šo saistību noteikšanā tiek ievērots samērīguma princips. (skat. 36., 37., 40., 44., 45., 50. un 73. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)

Direktīvas 2009/73 par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu 3. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek pieļauta cenas noteikšanas metode, kuras pamatā ir izmaksu ņemšana vērā, ar nosacījumu, ka šādas metodes piemērošana neizraisa to, ka valsts iejaukšanās pārsniegtu izvirzīto vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes mērķu sasniegšanai nepieciešamo. Faktiski no paša LESD 106. panta formulējuma izriet, ka sabiedrisko pakalpojumu saistībām, kuras ar minēto 3. panta 2. punktu ir ļauts noteikt uzņēmumiem, ir jāatbilst samērīguma principam, un ka tādējādi ar šīm saistībām dabasgāzes piegādes cenu brīva noteikšana pēc 2007. gada 1. jūlija var tikt ierobežota vienīgi tad, ja tas ir nepieciešams, lai īstenotu vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes mērķi, ko ar to ir paredzēts sasniegt, un tātad tikai uz laiku, kuram obligāti ir jābūt ierobežotam. Runājot par iejaukšanos, kas ir pamatota ar visu vēsturiskā piegādātāja izmaksu segšanas principu, piemērojot formulu, kura atspoguļo tā apgādes izmaksas un metodoloģiju to vēsturiskā piegādātāja izmaksu novērtēšanai, kas neietver apgādes izmaksas un kas ir noskaidrotas pēc ikgadējās izmaksu izmaiņu analīzes, kuru veic regulatīvā iestāde, saskaņā ar nepieciešamības prasību principā ir jātiek identificētam gāzes cenas komponentam, attiecībā uz kuru būtu nepieciešams veikt iejaukšanos, lai sasniegtu mērķi, kura dēļ valsts iejaukšanās ir paredzēta. Valsts tiesai ir jāizvērtē, vai veiktās iejaukšanās attiecībā uz cenām metode nepārsniedz paredzētā vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes mērķa sasniegšanai nepieciešamo un vai nav piemērotu pasākumu, kas būtu mazāk ierobežojoši. Nepieciešamības prasība turklāt ir jāizvērtē arī saistībā ar aplūkojamā pasākuma piemērojamību personām un, precīzāk – personām, kas no šī pasākuma gūst labumu. (skat. 53., 65.–67. un 73. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)