ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 193/9

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — izteikts ar High Court of Justice (Chancery Division) (Patents Court) (England and Wales) 2009. gada 29. maija rīkojumu — Synthon BV/Merz Pharma Gmbh & Co KG

(Lieta C-195/09)

2009/C 193/10

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

High Court of Justice (Chancery Division)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Synthon BV

Atbildētājs: Merz Pharma Gmbh & Co KG

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai Padomes Regulas (EK) Nr. 1768/92 (1) 13. un 19. panta nozīmē atļauja ir “pirm[ā] atļauj[a] laist [..] tirgū Kopienā”, ja tā ir piešķirta, piemērojot valsts tiesību normas, kuras atbilst Padomes Direktīvai 65/65/EEK (2), vai arī ir nepieciešams, ka papildus tiek noteikts, ka — piešķirot attiecīgo atļauju —, valsts iestāde vadās pēc datu novērtējuma, kā to paredz šajā Direktīvā noteiktā administratīvā procedūra?

2) Vai Padomes Regulas (EK) Nr. 1768/92 13. un 19. panta nozīmē vārdkopa “pirm[ā] atļauj[a] laist [..] tirgū Kopienā” ietver atļaujas, kuras bija atbilstošas valsts tiesību aktiem, lai līdzās pastāvētu ar atļauju sistēmu, kura ir saderīga ar Padomes Direktīvu 65/65/EEK?

3) Vai produkts, kuru ir atļauja pirmo reizi laist tirgū EEK bez Padomes Direktīvā 65/65/EEK noteikto administratīvo procedūru piemērošanas, ir Padomes Regulas (EK) Nr. 1768/92 darbības jomā, kā definēts [tās] 2. pantā?

4) Ja nē, vai Papildu aizsardzības sertifikāts (PAS), kas piešķirts šādam produktam, ir spēkā neesošs?

(1) Padomes 1992. gada 18. jūnija Regula (EEK) Nr. 1768/92 par papildu aizsardzības sertifikāta izstrādi zālēm (OV L 182, 1. lpp.).

(2) Padomes 1965. gada 26. janvāra Direktīva 65/65/EEK par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz zālēm (OV 22, 369. lpp.).
2)

a) Vai Direktīvas 85/337/EKK, kas grozīta ar Direktīvu Nr. 97/11/EK (2) un Direktīvu Nr. 2003/35/EK (3), 1., 5., 6., 7., 8. un 10.a pantam ir pretrunā juridisks režīms, kurā tiesības īstenot projektu, kuram jāveic ietekmes novērtējums, ir piešķirtas ar tiesību aktu, kuru nevar pārsūdzēt tiesā vai citā neatkarīgā un objektīvā institūcijā, kas noteikta ar likumu, lai — pamatojoties uz materiāliem vai procesuāliem aspektiem — pārsūdzētu lēmumu, kas dod tiesības projektu īstenot? b) Vai 1998. gada 25. jūnijā pieņemtās Orhūsas konvencijas par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem, ko Eiropas Kopiena ir apstiprinājusi ar Padomes 2005. gada 17. februāra Lēmumu 2005/370/EK (4), 9. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to dalībvalstīm ir uzlikts pienākums paredzēt iespēju griezties tiesā vai kādā citā neatkarīgā un objektīvā institūcijā, kas noteikta likumā, lai — pamatojoties uz projektu, kuri pakļauti ietekmes novērtējumam, atļauju materiālo un procesuālo režīmu materiāliem vai procesuāliem aspektiem — apstrīdētu lēmumu, darbības vai bezdarbības likumību, uz ko attiecas 6. panta noteikumi? c) Vai, raugoties no 1998. gada 25. jūnijā pieņemtās Orhūsas konvencijas par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem, ko Eiropas Kopiena ir apstiprinājusi ar Padomes 2005. gada 17. februāra Lēmumu 2005/370/EK, viedokļa, Direktīvas 85/337/EKK, kas grozīta ar Direktīvu 2003/35/EK, 10.a pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to dalībvalstīm ir uzlikts pienākums paredzēt iespēju griezties tiesā vai kādā citā neatkarīgā un objektīvā institūcijā, kas noteikta likumā, lai apstrīdētu lēmumu, darbības vai bezdarbības likumību, pamatojoties uz projektu, kuri pakļauti ietekmes novērtējumam, atļauju materiālo un procesuālo režīmu materiāliem vai procesuāliem aspektiem?
1)

Vai vārdkopa “kā arī preču piegādēm un pakalpojumu sniegšanu, ko veic nodokļa maksātājs, kas nav reģistrēts valsts teritorijā” Padomes 1977. gada 17. maija Sestās Direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze (1) (turpmāk tekstā — “Sestā direktīva”) 24. panta 3. punktā un 28.i pantā, ko groza 21. punkts Padomes 1992. gada 14. decembra Direktīvā 92/111/EEK, ar ko groza Direktīvu 77/388/EEK un ievieš vienkāršošanas pasākumus attiecībā uz pievienotās vērtības nodokļiem (2), kā arī tiesību norma, kas šo noteikumu transponē valsts tiesībās, ir pretrunā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam (turpmāk tekstā — “EKL”), it īpaši diskriminācijas aizliegumam (EKL 12. pants), brīvībai veikt uzņēmējdarbību (EKL 43. un turpmākie panti), pakalpojumu sniegšanas brīvībai (EKL 47. un turpmākie panti) vai arī Kopienu pamattiesībām (vienlīdzības principam Kopienu tiesībās) tādēļ, ka šī noteikuma rezultātā uz Eiropas Savienības pilsoni, kas nav reģistrēts attiecīgajā valstī, neattiecina Sestās direktīvas 24. panta 2. punktā (īpašs režīms maziem uzņēmumiem) noteikto atbrīvojumu no nodokļa, turpretī Eiropas Savienības pilsonis, kas ir reģistrēts attiecīgajā valstī, var izmantot šo atbrīvojumu, ja attiecīgā dalībvalsts maziem uzņēmumiem piešķir direktīvai atbilstošu atbrīvojumu no nodokļa?
3)

Apstiprinošas atbildes uz iepriekš uzdoto 2. jautājumu gadījumā: ja valsts tiesiskajā regulējumā par “mežu” un “meža zemi” var definēt platības, kas nav uzskatāmas par “mežu” vai “meža zemēm” Regulas Nr. 2152/2003 3. panta a) un b) apakšpunkta nozīmē, vai šāda definīcija var atšķirties no tām definīcijām, kas ir noteiktas iepriekš minētajā regulā, gan attiecībā uz regulā noteikto jēdziena “mežs” vai “meža zeme” veidojošajiem elementiem, gan arī attiecībā uz elementu, kas var būt kopēji ar regulu, kvantitatīvajiem lielumiem, vai arī šajā valsts tiesiskajā regulējumā paredzētajā definīcijā var iekļaut tādus jēdziena “mežs” vai “meža zemes” definīcijas elementus, kuri atšķiras no Regulā paredzētajiem, bet attiecībā uz tiem elementiem, kas ir kopīgi ar Regulā noteiktajiem, valsts tiesiskajā regulējumā var pilnībā neparedzēt to skaitliskos lielumus vai arī, ja tiek paredzēti skaitliskie lielumi, tie nedrīkst atšķirties no Regulā noteiktajiem skaitliskajiem lielumiem?
3)

tas, ka persona ir tiesīga uz direktīvas sniegto labumu, nozīmē bēgļa statusa vai vienas vai otras no abām direktīvas piemērošanas jomā iekļautajām aizsardzības formām (bēgļa statuss un alternatīvās aizsardzības piešķiršana) pēc dalībvalsts izvēles atzīšanu, vai arī nevienas no tām automātisku neatzīšanu, bet gan tikai to, ka persona ietilpst Direktīvas piemērojamības personām jomā?
4.

Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apmierinoša, vai katra [ēkas] nodošana ar pievienotās vērtības nodokli tiek aplikta, sākot no laka brīža, kurā nojaukšanas darbi faktiski ir uzsākti, vai, sākot no vēlāka laika brīža, it īpaši tā, kad nojaukšana jau lielā mērā ir paveikta?
3.

Vai tiek pārkāptas Kopienu tiesības, ja attiecībā uz dalību trešo valstu sabiedrībās zem 25 % (10 %), uz ko attiecas kapitāla brīva aprite, ir paredzēta nodokļu atskaitīšanas metode, pie kam pierādījumu par ārvalstīs iepriekš nomaksāto (uzņēmuma ienākuma) nodokli mazā dalības apjoma dēļ nav iespējams sniegt vai tas ir iespējams tikai ar nesamērīgām pūlēm, tajā pašā laikā dalībai sabiedrībās rezidentēs kopumā, proti, neatkarīgi no dalības apmēra, ir paredzēta atbrīvojuma no nodokļiem metode un tādā veidā tiek nodrošināta nodokļu dubulta neuzlikšana? 3.1. Ja uz trešo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši, vai tiek pārkāptas Kopienu tiesības, ja tiek atteikts atbrīvot no nodokļa peļņu no dalības zem 25 % (10 %) trešo valstu sabiedrībās, tajā pašā laikā nodokļu atbrīvojums peļņai no dalības virs 25 % (10 %) nav piesaistīts nekādiem īpašiem nosacījumiem, kuru izpildi būtu iespējams pārbaudīt, tikai saņemot attiecīgās valsts iestāžu izziņas, un atbrīvojums šajos gadījumos tiek piešķirts bez papildus nosacījumiem? 3.2. Ja uz trešo jautājumu tiek atbildēts noliedzoši, vai tiek pārkāptas Kopienu tiesības, ja tiek atteikts atskaitīt ārvalstu uzņēmuma ienākuma nodokli peļņai no dalības zem 25 % (10 %) trešo valstu sabiedrībās; tai pat laikā nodokļu atbrīvojums peļņai no dalības virs 25 % (10 %) nav piesaistīts nekādiem īpašiem nosacījumiem, kuru izpildi būtu iespējams pārbaudīt, tikai saņemot attiecīgās valsts iestāžu izziņas, un atbrīvojums šajos gadījumos tiek piešķirts bez papildus nosacījumiem?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 327/13

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar VAT and Duties Tribunals, Londona (Apvienotā Karaliste) 2008. gada 29. septembra rīkojumu — Terex Equipment Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Lieta C-430/08)

(2008/C 327/22)

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

VAT and Duties Tribunals, Londona (saskaņā ar Edinburgh Tribunal Centre lūgumu)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: Terex Equipment Ltd

Atbildētājs: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs (HMRC)

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai Kodekss (1), it īpaši tā 78. pants, ļauj pārskatīt deklarāciju, lai izlabotu muitas procedūras kodu, un ja tas tā ir — vai HMRC ir pienākums grozīt deklarāciju un noregulēt situāciju?

2) Vai šajā lietā, ievērojot iepriekš 3.–21. punktā izklāstītos apstākļus, preces tika nelikumīgi izņemtas no muitas uzraudzības Kodeksa 203. panta 1. punkta izpratnē, piemērojot Īstenošanas regulas (2) 865. pantu?

3) Ja tas tā ir: vai ievedmuitas parāds tādējādi radās saskaņā ar Kodeksa 203. pantu?

4) Pat ja muitas parāds nav radies saskaņā ar Kodeksa 203. pantu — vai tas ir radies saskaņā ar Kodeksa 204. pantu, ievērojot (i) “klajas nolaidības” konstatējumus 34.–43. punktā un (ii) jautājumu par to, vai HMRC dienests, savlaicīgi neinformējot par muitas parādu saskaņā ar Kodeksa 204. pantu, nav izpildījis Kodeksa 221. panta 3. punktā paredzētos pienākumus?

5) Tā kā: (i) situācija nevar tikt noregulēta saskaņā ar Kodeksa 78. pantu, (ii) ir bijis muitas parāds un (iii) ir pastāvējusi īpaša situācija atbilstoši Īstenošanas regulas 899. pantam, vai iesniedzējtiesa, ievērot iepriekš 3.–22. punktā un turpmāk izklāstītos apstākļus, var atzīt, ka nav tikusi pieļauta klaja nolaidība un tādēļ muitas parāds saskaņā ar Kodeksa 239. pantu ir jāatlaiž?

(1) Padomes 1992. gada 12. oktobra Regula (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.).

(2) Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regula (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 253, 1. lpp.).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 327/14

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar VAT and Duties Tribunals, Londona (Apvienotā Karaliste) 2008. gada 29. septembra rīkojumu — FG Wilson (Engineering) Ltd, Caterpillar EPG Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Lieta C-431/08)

(2008/C 327/23)

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

VAT and Duties Tribunals, Londona (saskaņā ar Northern Ireland Tribunal Centre lūgumu)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāji: FG Wilson (Engineering) Ltd un Caterpillar EPG Ltd

Atbildētājs: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs (HMRC)

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai šajā lietā, ievērojot turpmāk izklāstītos apstākļus, preces tika nelikumīgi izņemtas no muitas uzraudzības Kodeksa (1) 203. panta 1. punkta izpratnē, piemērojot Īstenošanas regulas (2) 865. pantu?

2) Ja tas tā ir: vai ievedmuitas parāds tādējādi radās saskaņā ar Kodeksa 203. pantu?

3) Ja atbilde uz 1. un 2. jautājumu ir apstiprinoša — vai Kodekss, it īpaši tā 78. panta 3. punkts, ļauj pārskatīt deklarāciju, lai izlabotu muitas procedūras kodu, un ja tas tā ir — vai HMRC ir pienākums grozīt deklarāciju un noregulēt situāciju?

4) Ja labošana saskaņā ar Kodeksa 78. pantu nevar notikt un tā kā ir radies muitas parāds saskaņā ar Kodeksa 203. pantu, un, ņemot vērā, ka neapstrīdami ir pastāvējusi īpaša situācija Īstenošanas regulas 899. panta izpratnē — vai, ievērojot apstākļus un turpmākus konstatējumus, tiesa varēja atzīt, ka klaja nolaidība netika pieļauta, līdz ar ko muitas parāds saskaņā ar Kodeksa 239. pantu būtu jāatlaiž, bet muitas parāda samaksas pieprasījums — jāatsauc? It īpaši, izvērtējot, vai attiecīgais uzņēmējs ir pieļāvis klaju nolaidību, — vai kompetentās iestādes ir tiesīgas ņemt vērā to, ka pati ieņēmumu dienesta rūpības un pārvaldības pienākumu neizpilde ir veicinājusi kļūdas, kas izraisījušas muitas parādu?

(1) Padomes 1992. gada 12. oktobra Regula (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp.).

(2) Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regula (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 253, 1. lpp.).
1.

Vai, ņemot vērā to, ka divos attiecīgajos nolīgumos, proti, 1995. gada 20. novembra“Eiropas un Vidusjūras valstu nolīgumā, ar ko izveido apvienību starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Izraēlas Valsti, no otras puses” (1) (turpmāk tekstā — “EVN”), kā arī 1997. gada 24. februāra“Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu pagaidu asociācijas nolīgumā par tirdzniecību un sadarbību starp Eiropas Kopienu, no vienas puses, un Palestīnas atbrīvošanas organizāciju (PAO), kas darbojas Jordānas Rietumkrasta un Gazas sektora Palestīniešu pašpārvaldes vārdā, no otras puses” (2) (turpmāk tekstā — “EVPN-PAO”), ir paredzēts piešķirt preferenču režīmu, [tādu] preču importētājam, kuru izcelsme ir Jordānas Rietumu krastā, pieprasītais preferenču režīms precēm, kuru izcelsme ir Izraēlas Valsts teritorijā vai Jordānas Rietumu krastā katrā ziņā ir jāpiešķir arī tad, ja tiek iesniegta vienīgi formāla izziņa par [to] izcelsmi Izraēlā? Ja atbilde uz 1. jautājumu ir noliedzoša:
2)

Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: A) Vai preču zīmes īpašnieka ekskluzīvās tiesības tiek pārkāptas, ja meklējamais vārds, kas ir identisks preču zīmei, tiek izmantots identisku preču vai pakalpojumu reklamēšanai, neatkarīgi no tā, vai izvietotā reklāma parādās atlases rezultātos vai no tiem telpiski nodalītā reklāmas laukā un vai tā apzīmēta kā “sponsorētā norāde”? B) Vai apzīmējuma, kas ir identisks preču zīmei, izmantošana attiecībā uz līdzīgām precēm vai pakalpojumiem vai arī apzīmējuma, kas ir līdzīgs preču zīmei, izmantošana attiecībā uz identiskām vai līdzīgām precēm vai pakalpojumiem nerada sajaukšanas iespēju, ja reklāma tiek apzīmēta kā “sponsorēta norāde” un/vai parādās nevis atlases rezultātos, bet gan no tiem telpiski nodalītā reklāmas laukā?
3)

Vai Sestās direktīvas 13. panta A daļas 1. punkta b) apakšpunktā minētais jēdziens “citas pienācīgā kārtā atzītas līdzīgas iestādes” ir interpretējams tādā veidā, ka tas attiecas arī uz privātām cilmes šūnu bankām, kuru pakalpojumus — ko sniedz pilnvarots medicīnas personāls, proti, medmāsas, vecmātes un bioloģiskās analīzes speciālisti, — veido jaundzimušā nabassaites asiņu ieguve, pārvadāšana, analīze un uzglabāšana autologajai transplantācijai, kas jāveic iespējamas slimnīcas aprūpes laikā nākotnē, kaut arī minētās cilmes šūnu bankas nesaņem nekādu atbalstu no valsts sociālā nodrošinājuma sistēmas un tām izmaksātā atlīdzība netiek segta no šīs sistēmas līdzekļiem? Vai šajā sakarā ir nozīme tam, ka atbilstoši valsts likumam, ar kuru ir transponēta Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīva 2004/23/EK par kvalitātes un drošības standartu noteikšanu cilvēka audu un šūnu ziedošanai, ieguvei, testēšanai, apstrādei, konservācijai, uzglabāšanai un izplatīšanai (2), privātai cilmes šūnu bankai kādas dalībvalsts kompetentās veselības aizsardzības iestādes ir atļāvušas veikt darbības ar cilvēka audiem un šūnām — apstrādājot, konservējot un uzglabājot no nabassaites asinīm iegūtas cilmes šūnas autologās transplantācijas veikšanai?
1)

Vai 11. panta 1. punkta e) apakšpunkts Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvā 2004/83/EK (1) jāinterpretē tādējādi, ka — neņemot vērā 1. panta C. nodaļas 5. punkta otro teikumu 1951. gada 28. jūlija Ženēvas konvencijā par bēgļu statusu (turpmāk tekstā — “Ženēvas konvencija”) — bēgļa statuss izbeidzas tad, ja bēgļa pamatotas bailes no vajāšanas direktīvas 2. panta c) apakšpunkta nozīmē, uz kurām pamatojoties ir notikusi statusa piešķiršana, vairs nepastāv un viņam arī citu iemeslu dēļ nav jābaidās no vajāšanas direktīvas 2. panta c) apakšpunkta nozīmē?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 171/14

Prasība, kas celta 2008. gada 8. aprīlī — Eiropas Kopienu Komisija/Somijas Republika

(Lieta C-144/08)

(2008/C 171/24)

Tiesvedības valoda — somu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — I. Koskinen, D. Triantafyllou)

Atbildētāja: Somijas Republika

Prasītājas prasījumi:

— atzīt, ka, izmantojot nepilnīgu pastāvīgās dzīvesvietas definīciju iespējamo atbrīvojumu no nodokļa saistībā ar noteiktu transporta līdzekļu ievešanu uz laiku noteikšanai, Somijas Republika ir pārkāpusi pienākumus, ko tai uzliek 7. panta 1. punkts Padomes 1983. gada 28. marta Direktīvā 83/182/EEK par nodokļu atbrīvojumiem, ko Kopienā piemēro dažu transportlīdzekļu pagaidu ievešanai no vienas dalībvalsts citā (1),

— piespriest Somijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Iespējamā atbrīvojuma no nodokļa noteikšanai Direktīvas 83/182/EEK 7. panta 1. punkts ietver regulējumu par pastāvīgo dzīvesvietu, no kura vadās dalībvalsts, kuras tiesiskais regulējums tiek piemērots transporta līdzekļa ievešanai uz laiku, kā arī dalībvalsts, kurai ir tiesības iekasēt nodokļus par attiecīgo transporta līdzekli. Direktīvas 83/182/EEK 7. panta 1. punktā ir paredzēti daži izņēmumi no noteikumiem, saskaņā ar kuriem pastāvīgā dzīvesvieta ir tā vieta, kurā persona dzīvo vismaz 185 dienas gadā. It īpaši saskaņā ar 7. panta 1. punkta otro daļu par personas, kurai profesionālas saiknes un personiskās saknes ir dažādām vietām un kura tādēļ pārmaiņus uzturas dažādās vietās divās vai vairākās dalībvalstīs, pastāvīgo dzīvesvietu ir uzskatāma vieta, ar kuru tai ir personiska saikne, ja šī persona tajā regulāri atgriežas. Tomēr ir tieši precizēts, ka tas nav nepieciešams, ja persona uzturas dalībvalstī noteikta ilguma uzdevuma veikšanai.

Taču Somijas tiesību normās šāds regulāras atgriešanās nosacījums ir paredzēts arī tiem gadījumiem, kad persona uzturas Somijā noteikta ilguma uzdevuma veikšanai. Līdz ar to Somija nav savās tiesību normās atbilstoši transponējusi Direktīvas 83/182/EEK 7. panta 1. punktu.

(1) OV 1983, L 105, 59. lpp.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 158/10

Apelācijas sūdzība, ko 2008. gada 1. aprīlī iesniedza Dorel Juvenile Group, Inc. par Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2008. gada 24. janvāra spriedumu lietā T-88/06 Dorel Juvenile Group, Inc./Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

(Lieta C-131/08 P)

(2008/C 158/14)

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Dorel Juvenile Group, Inc. (pārstāve — G. Simon, Rechtsanwältin)

Cits lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB)

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— atcelt Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2008. gada 24. janvāra spriedumu lietā T-88/06;

— atcelt Apelāciju otrās padomes 2006. gada 11. janvāra lēmumu lietā R 616/2004-2 un

— piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Pirmās instances tiesas (PIT) veiktais preču zīmes reģistrācijai vajadzīgo apstākļu izvērtējums ir pārlieku ierobežots. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka PIT izvērtēja vārdu “SAFETY 1st”, atsevišķi analizējot elementu “1st” un, balstot savu vērtējumu uz pieņēmumu, ka, tā kā elementam “1st” nav atšķirtspējas, tas nevar iegūt šo atšķirtspēju arī kombinācijā ar preču zīmes elementu “SAFETY”. Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka PIT vajadzētu izvērtēt preču zīmes atšķirtspēju, pamatojoties uz to, kā vidusmēra patērētājs kopumā uztver vārdu salikumu “SAFETY 1st”. Preču zīmes “SAFETY 1st” sadalīšana tās sastāvdaļās, ko veica Tiesa, neatspoguļo patērētājiem piemītošos uzskatus un pieeju.

Apstrīdētais spriedums pamatojas uz kritēriju, ka vārdu salikumu “safety first” izmanto, lai apzīmētu preces, ko aptver reģistrācijai pieteiktā preču zīme, “kā informāciju attiecībā uz preču īpašībām”. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka šim kritērijam ir nozīme Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta kontekstā, bet tas nav piemērots kritērijs, saskaņā ar kuru būtu vērtējams 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts. Tādējādi tiesa balstīja savu viedokli uz to, ka attiecīgais apzīmējums ietilpst 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta piemērošanas jomā tādēļ, ka tas neatbilst 7. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētajam aizsardzības kritērijam.

Visbeidzot, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka PIT tāpat neņēma vērā faktu, ka Regulas Nr. 40/94 (1) 12. panta b) apakšpunkts ir korektējošs attiecībā uz 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta interpretāciju.

(1) Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 11, 1. lpp.).
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 116/19

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar High Court of Ireland (Īrija) 2008. gada 25. marta rīkojumu — Blaise Baheten Metock, Hanette Eugenie Ngo Ikeng, Christian Joel Baheten, Samuel Zion Ikeng Baheten, Hencheal Ikogho, Donna Ikogho, Roland Chinedu, Marlene Babucke Chinedu, Henry Igboanusi, Roksana Batkowska/Minister for Justice, Equality and Law Reform

(Lieta C-127/08)

(2008/C 116/34)

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

High Court of Ireland

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāji: Blaise Baheten Metock, Hanette Eugenie Ngo Ikeng, Christian Joel Baheten, Samuel Zion Ikeng Baheten, Hencheal Ikogho, Donna Ikogho, Roland Chinedu, Marlene Babucke Chinedu, Henry Igboanusi, Roksana Batkowska

Atbildētāji: Minister for Justice, Equality and Law Reform

Prejudiciālie jautājumi

1) Vai Direktīva 2004/38/EK (1) pieļauj, ka dalībvalsts paredz vispārēju prasību, ka trešās valsts pilsonim, kas ir Savienības pilsoņa laulātais, ir likumīgi jāuzturas citā dalībvalstī pirms iebraukšanas uzņēmējā dalībvalstī, lai viņam vai viņai varētu tikt piemēroti Direktīvas 2004/38/EK noteikumi?

2) Vai Direktīvas 2004/38/EK 3. panta 1. punkta piemērošanas jomā ietilpst trešās valsts pilsonis, kurš ir: i) tāda Savienības pilsoņa laulātais, kurš dzīvo uzņēmējā dalībvalstī un atbilst 7. panta 1. punkta a), b) vai c) apakšpunktā paredzētajiem nosacījumiem, un ii) pēc tam dzīvo uzņēmējā dalībvalstī kopā ar Savienības pilsoni kā viņa(s) laulātais(ā), neraugoties uz to, kad vai kur tie precējušies vai kad vai kā trešās valsts pilsonis iebrauca uzņēmējā dalībvalstī?

3) Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir noraidoša — vai Direktīvas 2004/38/EK 3. panta 1. punkta piemērošanas jomā ietilpst trešās valsts pilsonis, kas ir Savienības pilsoņa laulātais, kurš ir: i) tāda Savienības pilsoņa laulātais, kurš dzīvo uzņēmējā dalībvalstī un atbilst 7. panta 1. punkta a), b) vai c) apakšpunktā paredzētajiem nosacījumiem, un ii) dzīvo uzņēmējā dalībvalstī kopā ar Savienības pilsoni kā viņa(s) laulātais(ā); iii) ir iebraucis uzņēmējā dalībvalstī neatkarīgi no Savienības pilsoņa un iv) pēc tam ir apprecējies ar Savienības pilsoni uzņēmējā dalībvalstī?

(1) OV 158, 77. lpp.