ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 44/25

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Oberlandesgericht Oldenburg (Vācija) 2008. gada 1. oktobra rīkojumu — Arnold und Johann Harms kā civiltiesiska sabiedrība/Freerk Heidinga

(Lieta C-434/08)

(2009/C 44/42)

Tiesvedības valoda — vācu

Iesniedzējtiesa

Oberlandesgerichts Oldenburg

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītāja: Arnold und Johann Harms kā civiltiesiska sabiedrība

Atbildētājs: Freerk Heidinga

Prejudiciālais jautājums

Vai Padomes 2003. gada 29. septembra Regulas Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem (1), 46. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šim regulējumam neatbilst un līdz ar to nav spēkā līguma noteikumi, ar kuriem formāli pilnīgi un galīgi tiek nodotas tiesības uz maksājumu, tomēr saskaņā ar pušu vienošanos tiesības uz maksājumu no ekonomiskā viedokļa turpina piederēt atsavinātājam, un ieguvējam kā formālam tiesību uz maksājumu īpašniekam tās jāizmanto, apsaimniekojot attiecīgās zemes platības, un viņam izmaksātie vienreizējie maksājumi pilnībā jānodod atsavinātājam, vai arī puses ir vienojušās, ka no platībām atkarīgie maksājumi ieguvējam tiek nodoti tādējādi, ka katrā ziņā pēc tiesību uz vienreizējo maksājumu izmantošanas un izmaksas to daļa (saimniecības individuālā daļa) viņam tad ir jānodod atsavinātājam?

(1) OV L 270, 1. lpp.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 247/8

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Izteikts ar Court of Appeal (Civil Division) (England and Wales) 2008. gada 11. jūlija rīkojumu — London Borough of Harrow/Nimco Hassan Ibrahim un Secretary of State for the Home Department

(Lieta C-310/08)

(2008/C 247/13)

Tiesvedības valoda — angļu

Iesniedzējtiesa

Court of Appeal (Civil Division)

Lietas dalībnieki pamata procesā

Prasītājs: London Borough of Harrow

Atbildētāji: Nimco Hassan Ibrahim, Secretary of State for the Home Department

Prejudiciālie jautājumi

Ja i) laulātā — trešās valsts valstspiederīgā un viņas bērni — ES pilsoņi ieradās kopā ar ES pilsoni, kurš ieradās Apvienotajā Karalistē, ii) ES pilsonis Apvienotajā Karalistē bija darba ņēmējs, iii) pēc tam ES pilsonis vairāk nebija darba ņēmējs un pēcāk atstāja Apvienoto Karalisti, iv) ES pilsonis, laulātā — trešās valsts valstspiederīgā un bērni nevar paši sevi uzturēt un ir atkarīgi no Apvienotās Karalistes sociālās palīdzības, v) bērni drīz pēc ierašanās Apvienotajā Karalistē, kamēr ES pilsonis bija darba ņēmējs, uzsāka tur sākumskolas izglītību, vai:

1) laulātajai un bērniem ir tiesības uzturēties Apvienotajā Karalistē, ja viņi atbilst Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvā 2004/38 (1) noteiktajām prasībām, VAI

2) i) viņiem ir tiesības uzturēties, kas izriet no 1968. gada 15. oktobra Regulas (EEK) Nr. 1612/68 (2) 12. panta, kā to interpretējusi Tiesa, neesot pienākumam ievērot Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas Nr. 2004/38 nosacījumus; un ii) ja tā, vai viņu rīcībā jābūt pietiekamiem līdzekļiem, lai nekļūtu par uzņēmējas dalībvalsts sociālās palīdzības sistēmas slogu norādītās uzturēšanās laikā, un visaptverošam veselības apdrošināšanas segumam uzņemošajā dalībvalstī?;

3) ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša, vai šīs lietas apstākļos būtu citāds risinājums, ja bērni būtu uzsākuši sākumskolas izglītību un ES pilsonis pārtrauktu darbu pirms dienas, kad dalībvalstīm vajadzēja ieviest Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/38?

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV L 158, 77. lpp.).

(2) Padomes 1968. gada 15. oktobra Regula (EEK) Nr. 1612/68 par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Kopienā (OV L 257, 2. lpp.).
2)

Vai no Kopienu tiesību vispārīgajiem principiem, it īpaši no tiesībām uz taisnīgu tiesu, labas pārvaldības un likuma varas principa, izriet, ka izpildi atļaujoša dokumenta (izpildes rīkojuma) izsniegšana parādniekam valodā, kuru viņš nesaprot, kas turklāt nav valsts, kurā šis dokuments parādniekam ir izsniegts, oficiālā valoda, ir uzskatāma par trūkumu, kura dēļ ir iespējams atteikt izpildi, pamatojoties uz šādu izpildi atļaujošu dokumentu (izpildes rīkojumu)?
3.

Ja uz 2.1. vai 2.2. jautājumu tiek atbildēts noliedzoši: Vai 1. RGG 10. panta 6. punkts, kurā noteikts, ka pensija laulātam pensijas saņēmējam, kas ilglaicīgi nedzīvo atsevišķi no laulātā, tiek aprēķināta atbilstoši pieņemtai nodokļu klasei III/0 (izdevīgāka nodokļu maksātājam), bet pensija pārējiem pensijas saņēmējiem tiek aprēķināta atbilstoši pieņemtai nodokļu klasei I (neizdevīgāka nodokļu maksātājam), tāda pensijas saņēmēja gadījumā, kas ir nodibinājis partnerību ar sava dzimuma personu un ilglaicīgi nedzīvo atsevišķi no šīs personas, pārkāpj Direktīvas 1. pantu kopā ar 2. pantu un 3. panta 1. punkta c) apakšpunktu?
1)

Vai valsts, federālo zemju un vietējo pašvaldību, kā arī citu publisko tiesību subjektu darbības, kas ir atbrīvotas no nodokļa saskaņā ar 13. pantu Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem [— Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze], dalībvalstis var “uzskatīt” par darbībām, kurās tās iesaistās kā valsts iestādes, saskaņā ar 4. panta 5. punkta ceturto daļu Padomes 1977. gada 17. maija Sestajā direktīvā 77/388/EEK (1) par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem [— Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze] vienīgi tādā gadījumā, ja dalībvalstis ir pieņēmušas šādu skaidri izteiktu tiesisko regulējumu?
2)

RKDP 14. panta 3. punkta jēdzieni “darbinieks” un “darba devējs” jāinterpretē plašā izpratnē, lai ietvertu no darba attiecībām atšķirīgus gadījumus, kā, piemēram, tādus, kuros saskaņā ar civiltiesisku/komerctiesisku līgumu (un līdz ar to nepastāvot padotībai, nepiederībai un sistemātiskumam) kāda persona (autors) apņemas citai personai izgatavot skici/modeli (dizainparaugu) par noteiktu atlīdzību, un tā rezultātā uzskatāms, ka tas pieder personai, kas to pasūtījusi, ja vien līgumā nav noteikts citādi?
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 92/23

Prasība, kas celta 2008. gada 25. februārī — Eiropas Kopienu Komisija/Maltas Republika

(Lieta C-76/08)

(2008/C 92/43)

Tiesvedības valoda — angļu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāves — D. Recchia un D. Lawunmi)

Atbildētāja: Maltas Republika

Prasītājas prasījumi:

— atzīt, ka, neievērojot nosacījumus, kas noteikti Padomes Direktīvas 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību (1) 9. pantā, Maltas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek šīs direktīvas 7. pants attiecībā uz paipalu (coturnix coturnix) un dūju (streptopelia turtur) medībām pavasara migrācijas laikā;

— piespriest Maltas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Padomes Direktīva 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību attiecas uz visu savvaļas putnu sugu aizsardzību, kas sastopamas to dalībvalstu Eiropas teritorijā, uz kurām attiecas Līgums. Tajā atrunāta šo sugu aizsardzība, pārzināšana un uzraudzīšana, un noteiktas to izmantošanas normas. Kopš pievienošanās Eiropas Savienībai 2004. gada 1. maijā Maltas iestādes ir izmantojušas tiesības piemērot direktīvas 9. panta 1. punktā noteikto atkāpi attiecībā uz paipalu un dūju medībām pavasara migrācijas laikā, kad tās atgriežas savās ligzdošanas vietās vairākās Vidusjūras ziemeļu valstīs. Jautājums šajā lietā ir par to, vai Maltas iestādēm var piemērot 9. panta 1. punkta atkāpi, kas atļautu attiecīgo sugu medības Maltā pavasara migrācijas laikā, pamatojoties uz to, ka nepastāv cits pieņemams risinājums.

(1) OV L 103, 1. lpp.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 79/18

Apelācija, ko 2008. gada 17. janvārī ierosinājusi MPDV Mikrolab GmbH, Mikroprozessordatenverarbeitung und Mikroprozessorlabor par Pirmās instances tiesas (pirmā palāta) 2007. gada 8. novembra spriedumu lietā T-459/05 MPDV Mikrolab GmbH, Mikroprozessordatenverarbeitung und Mikroprozessorlabor/Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

(Lieta C-17/08 P)

(2008/C 79/31)

Tiesvedības valoda — vācu

Lietas dalībnieki

Apelācijas sūdzības iesniedzēja: MPDV Mikrolab GmbH, Mikroprozessordatenverarbeitung und Mikroprozessorlabor (pārstāvis — W. Göpfert, Rechtsanwalt)

Cits lietas dalībnieks: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi:

— pārsūdzēto spriedumu atcelt tiktāl, ciktāl ar to tika noraidīta prasība Pirmās instances tiesā izvirzīto prasījumu apjomā;

— atzīt Apelācijas otrās padomes 2005. gada 19. oktobra lēmumu lietā R 1059/2004-2 par spēkā neesošu;

— piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus apelācijas procesā.

Pamati un galvenie argumenti

Apelācijas sūdzība balstās uz Pirmās instances tiesas spriedumā pieļauto tiesību kļūdu Regulas par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta interpretācijā.

Šī kļūdainā interpretācija esot cēloņsakarīgi novedusi pie nepareiza rezultāta — Kopienas vārdiskas preču zīmes “manufacturing score card” reģistrācijas pieteikuma noraidīšanas. Proti, Pirmās instances tiesa esot ne tikai veikusi saturiski nepareizu vērtējumu, bet arī pavisam nepareizi interpretējusi Tiesas noteiktos atšķirtspējas un pieejamības prasības nosacījumus saistībā ar Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu un konkrēto sabiedrības daļu.

Reģistrācijas pieteikumā norādīto vārdu savienojumu Pirmās instances tiesa esot nepieņemami sadalījusi sastāvdaļās un, balstoties uz to, noraidījusi iespēju tikt reģistrētai. Šāda sadalīšana tomēr neatbilstot “normālas” sabiedrības vērtējumam un interpretācijai, uztverot preču zīmi kopumā. Turklāt atšķirtspējas neesamību un pieejamības prasības pastāvēšanu Pirmās instances tiesa esot kļūdaini balstījusi uz to, ka vārdu savienojumu veido sastāvdaļas, ko uzņēmējdarbībā parasti lieto, lai aprakstītu attiecīgo pakalpojumu mērķi un funkciju. Tomēr no Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma “manufacturing score card”, ko veido trīs angļu valodas vārdu kombinācija, šai sabiedrībai neizrietētu nekāda uzreiz uztverama nozīme. Tādējādi pastāvot atšķirtspējas minimālais apmērs atbilstoši Regulas par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta b) apakšpunktam un reģistrācijai pieteiktā preču zīme neaprakstot nekādas preču un pakalpojumu pazīmes atbilstoši Regulas par Kopienas preču zīmi 7. panta 1. punkta c) apakšpunktam
5.b

Vai, lai uz 5. jautājuma a) punktu atbildētu apstiprinoši, attiecīgajiem uzņēmumiem ir jāved atsevišķa grāmatvedības uzskaite, balstoties uz kuru var skaidri noteikt, kādi izdevumi un kādi ieņēmumi ir saistīti, no vienas puses, ar to sociālo darbību un, no otras puses, ar to saimniecisko darbību, un šim pienākumam ir jābūt noteiktam valsts tiesību aktā? Vai šādā gadījumā ir jānodrošina, ka dalībvalsts piešķirtie finanšu līdzekļi tiek izlietoti tikai sociālai darbībai un tās nepārtrauktībai?
124.

Tomēr pretēji tam, ko uzskata prasītājs, no šo tiesību normu esamības nevar tikt secināts, ka pārējos gadījumos ikviena aizdevuma piešķiršana dalībvalstij Savienības tiesībās būtu aizliegta. No vienas puses, LESD 125. pantā nav iekļauta neviena atsauce uz LESD 143. vai 122. pantu. Līdz ar to nav saskatāms, ka šīs tiesību normas būtu uzskatāmas par izņēmumiem no LESD 125. pantā noteiktā vispārējā aizlieguma. No otras puses, abi Līgumā paredzētie regulējumi, kas attiecas uz aizdevuma piešķiršanu dalībvalstīm, neskar aplūkojamo gadījumu, kad aizdevums tiek piešķirts eurozonas dalībvalstu starpā. Ja LESD 122. panta 2. punkts attiecas uz aizdevumu, ko piešķir Savienība, LESD 143. panta 2. punkta otrā teikuma c) punkts tāpat attiecas uz Savienības pasākumu, kurā tiek izmantoti dalībvalstu finanšu līdzekļi un ar kuru aizdevums var tikt piešķirts tikai dalībvalstīm, kuru naudas vienība nav euro. Līdz ar to gadījumā, ja aizdevumiem eurozonas dalībvalstu starpā atbilstoši Savienības tiesībām nav piemērojami nekādi ierobežojumi, aizdevuma atbilstoši LESD 122. panta 2. punktam un 143. panta 2. punktam piešķiršanas nosacījumi nekļūst par pārmērīgiem.
6.

Ar šādu pieeju un ar no tās izrietošu atbildi dalībvalstis, kas iestājušās lietā, nevarētu pamatoti iebilst pret kompetenču vertikālu konstitucionālu sadalīšanu. Ja ir tiesa, ka dalībvalstis principā saglabā kompetenci imigrācijas kontroles jomā, tādējādi par trešo valstu pilsoņu, kas ierodas no ārpus Kopienas teritorijas, uzņemšanu, nebūtu no tā jāsecina, ka Direktīva 2004/38 attiecas tikai uz Savienības pilsoņu un to ģimenes locekļu pārvietošanos [starp dalībvalstīm] un nevis uz pēdējo minēto iekļūšanu Savienības teritorijā. Iedibinātā judikatūra ir tāda, ka dalībvalstīm to kompetence ir jāizmanto atbilstoši Kopienu tiesībām un it īpaši pamattiesībām brīvi pārvietoties ( 5 ). Ir jau arī skaidri nospriests, ka prasības ievērot Savienības pilsoņu pārvietošanās brīvību un uzturēšanās brīvību varētu ierobežot dalībvalstu kompetences īstenošanu ( 6 ), it īpaši to kompetenci, kas tām ir imigrācijas kontroles jomā ( 7 ).
4

Attiecībā uz prasību atlīdzināt kaitējumu, ko ierēdnis cietis pirms savas nāves, Eiropas Savienības Vispārējā tiesa nosprieda, ka Eiropas Savienības Civildienesta tiesa, lai gan tai bija kompetence to izskatīt, nepamatoti to ir noraidījusi kā nepieņemamu, ievērojot prasības un administratīvās sūdzības “savstarpējās atbilstības” prasību. Tā kā attiecībā uz šo prasību lieta nav izskatāmā stāvoklī, Eiropas Savienības Vispārējā tiesa konstatēja, ka šī prasības daļa būtu jānosūta Eiropas Savienības Civildienesta tiesai atkārtotai izskatīšanai. Tomēr šai tiesai būtu jākonstatē, ka tajā un Eiropas Savienības Vispārējā tiesā ir iesniegtas lietas ar to pašu priekšmetu, un saskaņā ar Tiesas statūtu I pielikuma 8. panta 3. punkta otro daļu tai būtu jānoraida sava kompetence, lai Eiropas Savienības Vispārējā tiesa varētu lemt par šīm lietām.
272

Tomēr no paša LESD 218. panta 11. punkta formulējuma izriet, ka atzinuma tiesvedība attiecas uz starptautisku līgumu, kurus Savienība plāno noslēgt, saderību ar Līgumiem. No tā izriet, ka šī tiesvedība neattiecas nedz uz starptautiska līguma noslēgšanas Savienības vārdā saderību ar starptautiskajām publiskajām tiesībām, nedz arī tātad uz sekām, kas var izrietēt no iespējamas šo tiesību neievērošanas nākotnē, īstenojot šādu nolīgumu. It īpaši iespējamā Savienības saukšana pie starptautiskās atbildības Stambulas konvencijas īstenošanas stadijā tādēļ, ka tā negarantētu saistību pienācīgu izpildi, pati par sevi nevar likt apšaubīt tāda lēmuma spēkā esamību, ar kuru Padome šo konvenciju ir noslēgusi Savienības vārdā.
44.

Šajā nolūkā Pamatlēmuma 2008/675 3. panta 1. punktā, lasot to kopā ar tā 5. apsvērumu, dalībvalstīm ir noteikts pienākums nodrošināt, ka gadījumos, kad dalībvalstī tiek ierosināts jauns kriminālprocess pret to pašu personu, bet par citiem nodarījumiem, iepriekšējie notiesājošie spriedumi, kuri pasludināti citā dalībvalstī, no vienas puses, tiek ņemti vērā, ciktāl saskaņā ar valsts tiesību aktiem tiek ņemti vērā iepriekšējie attiecīgajā valstī taisītie spriedumi, un, no otras puses, tiem paredz sekas, kas ir līdzvērtīgas saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem tās tiesu pieņemtam spriedumam, neatkarīgi no tā, vai šīs sekas tiek uzskatītas par faktiskām vai arī par procesuālām, vai materiālām ( 7 ). Tādējādi šajā pamatlēmumā vienlīdzīgas attieksmes princips ir noteikts neatkarīgi no tā, vai notiesājošie spriedumi ir pasludināti vienā dalībvalstī vai vairākās dalībvalstīs.
34.

Šādos apstākļos Sofiyski rayonen sad (Sofijas rajona tiesa) ar 2021. gada 25. oktobra lēmumu, kas Tiesā reģistrēts tajā pašā dienā, nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai [Regulas Nr. 650/2012] 13. pants, aplūkojot to kopā ar tiesiskās drošības principu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj to, ka pēc tam, kad mantinieks savas pastāvīgās dzīvesvietas dalībvalsts tiesā jau ir lūdzis reģistrēt paziņojumu par mantojuma atstājēja, kura pastāvīgā dzīvesvieta nāves brīdī atradās citā Eiropas Savienības dalībvalstī, mantojuma pieņemšanu vai atraidīšanu, cits mantinieks šajā pēdējā minētajā valstī var prasīt minētās atraidīšanas vai pieņemšanas atkārtotu reģistrāciju? 2) Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir tāda, ka atkārtota reģistrācija ir atļauta, vai [Regulas Nr. 650/2012] 13. pants, aplūkojot to kopā ar tiesiskās drošības aizsardzības principu un Savienības tiesību efektīvas īstenošanas principu, kā arī dalībvalstu sadarbības pienākumu saskaņā ar LES 4. panta 3. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja mantinieks savā pastāvīgās dzīvesvietas dalībvalstī ir atraidījis kopīga mantojuma atstājēja mantojumu, tad citam mantiniekam, kura dzīvesvieta ir dalībvalstī, kurā bija mantojuma atstājēja pastāvīgā dzīvesvieta nāves brīdī, ir atļauts pieteikt šā atraidījuma reģistrāciju, neraugoties uz to, ka šīs pēdējās valsts procesuālajās tiesībās nav paredzēta iespēja reģistrēt mantojuma atraidījumu citas personas vārdā?”
9.

Iesniedzējtiesa norāda, ka šajā ziņā pastāv plaša Tiesas judikatūra par Lēmuma Nr. 1/80 13. pantu ( 10 ) un ka Tiesa tostarp ir nospriedusi, ka “atturēšanās no jebkādas darbības” klauzula, kas minēta šajā tiesību normā, liedz dalībvalstij ieviest jaunus ierobežojumus attiecībā uz iespēju panākt ģimenes atkalapvienošanos ar laulāto, izņemot gadījumu, kad šāds ierobežojums ir attaisnots ar primāru vispārējo interešu apsvērumu, ir piemērots, lai nodrošinātu likumīgā mērķa īstenošanu, un nepārsniedz to, kas ir nepieciešams tā sasniegšanai ( 11 ). Lai arī Tiesa jau ir atzinusi, ka mērķis nodrošināt veiksmīgu integrāciju var būt primārs vispārējo interešu apsvērums ( 12 ), tā tomēr esot arī nospriedusi, ka nosacījums, ar kuru Turcijas valstspiederīgā, kas dzīvo attiecīgajā valstī, laulātajam, kas vēlas ieceļot šīs valsts teritorijā ģimenes atkalapvienošanās nolūkā, ir uzlikts pienākums pierādīt iepriekšēju šīs dalībvalsts oficiālās valodas pamatzināšanu iegūšanu, konkrēti pārsniedz to, kas ir nepieciešams šī mērķa sasniegšanai, ar pamatojumu, ka pietiekamu valodas zināšanu iegūšanas pierādījumu neesamība automātiski rada ģimenes atkalapvienošanās pieteikuma noraidījumu, neņemot vērā katra gadījuma īpašos apstākļus ( 13 ). X iesniedzējtiesā apgalvoja, ka Likuma par ārvalstniekiem 9. panta 12. punkta 5. apakšpunkts neesot saderīgs ar Lēmuma Nr. 1/80 13. pantu, jo tas pārsniedzot to, kas nepieciešams veiksmīgas integrācijas mērķa sasniegšanai, ciktāl valodas eksāmena sekmīga nokārtošana esot vienīgais veids, kā [attiecīgajā valstī] dzīvojošais ārvalstnieks var pierādīt savu spēju integrēties, ja netiek ņemti vērā citi kritēriji. X arī apgalvo, ka faktiski neesot iespējams atkāpties no šīs prasības, jo šī eksāmena nenokārtošana izraisa uzturēšanās atļaujas pieteikuma ģimenes atkalapvienošanās nolūkā noraidījumu.
39.

Emisiju robežlielumu konkrēta noteikšana tādai iekārtai kā minētā elektrostacija pamatojas uz Rūpniecisko emisiju direktīvu, it īpaši tās 15. pantu. Emisiju robežvērtības pēc savas būtības atšķiras no gaisa kvalitātes robežlielumiem. Tie attiecas uz piesārņojošo vielu daudzumu, kas izplūst no iekārtas noteiktā laika posmā, un to mēra izplūdes vai emisijas vietā. Izplūdušās piesārņojošās vielas pēc tam izkliedējas apkārtējā gaisā, un tādējādi tās atspoguļojas paraugu ņemšanas vietās iegūtajos rādījumos saskaņā ar Gaisa kvalitātes direktīvu.
2.

Šis lūgums attiecas uz judikatūru, ko aizsāka 2016. gada 6. septembra spriedums Petruhhin ( 2 ) par to Eiropas Savienības pilsoņu izdošanu trešām valstīm, kuri ir izmantojuši savas tiesības brīvi pārvietoties Savienības dalībvalstīs, kas nav to pilsonības dalībvalstis, ja šajās dalībvalstīs pastāv noteikums, kurš aizliedz savu pilsoņu izdošanu ārpus Savienības. Starp Tiesai iesniegtajām lietām ir jānošķir lietas par lūgumu izdot kriminālvajāšanai, kurās tika pasludināts spriedums Petruhhin un 2018. gada 10. aprīļa spriedums Pisciotti ( 3 ), 2020. gada 2. aprīļa spriedums Ruska Federacija ( 4 ), 2020. gada 17. decembra spriedums Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Izdošana Ukrainai) ( 5 ), kā arī2017. gada 6. septembra rīkojums Peter Schotthöfer & Florian Steiner ( 6 ), no vienas puses, un lietas par izdošanas lūgumu soda izpildei, kurā tika pasludināts 2018. gada 13. novembra spriedums Raugevicius ( 7 ), no otras puses.
3)

Direktīvas 2004/81 6. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka situācijā, kad trešās valsts valstspiederīgais informē valsts kompetentās iestādes par to, ka viņš ir cietušais cilvēku tirdzniecībā, nogaidīšanas periods var sākties jau no brīža, kad šīs iestādes uzskata, ka, pamatojoties uz visu to rīcībā esošo informāciju, ir pamatots iemesls uzskatīt, ka uz šo trešās valsts valstspiederīgo attiecas šīs direktīvas piemērošanas joma, un tādējādi informē viņu par minētās direktīvas sniegtajām iespējām, saskaņā ar tās 5. pantā noteiktajiem pienākumiem.
47.

Pretēji tam, ko savos apsvērumos ierosinājusi Navitours, šis lēmums neizrietēja no nespējas piemērot PVN tiesību aktus tilta atjaunošanai paredzētajiem darījumiem, bet tikai no nepieciešamības vienkāršot to piemērošanu, nosakot vienu dalībvalsts teritoriju par šo darījumu veikšanas vietu ( 35 ). Tas attiecās ne tikai uz darījumiem, kuru veikšanas vieta bija kondomināta teritorija, bet arī uz darījumiem, kuru veikšanas vieta saskaņā ar Direktīvas 2006/112 noteikumiem bija tikai vienas dalībvalsts teritorija. Turklāt pašā šī lēmuma nosaukumā ir skaidri norādīts, ka tas ļauj piemērot atkāpi no minētās direktīvas noteikumiem, nevis no to piemērošanai nepieciešamajiem pasākumiem.
29.

Lai atbildētu uz šo jautājumu, es vispirms izvērtēšu būtisku izmaiņu definīciju Rūpniecisko emisiju direktīvas 3. panta 9) punktā (par to A sadaļā) un pēc tam Orhūsas konvenciju (par to B sadaļā). Pēc tam šādi izstrādāto interpretāciju es precizēšu, ņemot vērā šīs lietas apstākļus (par to C sadaļā).
4)

Par summām, kas Komisijai jāmaksā Colin Brown, no 2018. gada 17. jūnija jāmaksā procenti, kuru likme ir tāda pati kā Eiropas Centrālās bankas noteiktā likme tās galvenajām refinansēšanas operācijām attiecīgajā periodā, pieskaitot trīsarpus procentpunktus. Par summām, kuru samaksas termiņš iestājies jau 2018. gada 17. jūnijā, procenti tiek aprēķināti no minētās dienas, bet par summām, kuru samaksas termiņš iestājas vēlāk, procenti tiek aprēķināti no attiecīgās samaksas termiņa dienas.
12.

No Decreto del Presidente della Repubblica No 396 – Regolamento per la revisione e la semplificazione dell’ordinamento dello stato civile, a norma dell’articolo 2, comma 12, della legge 15 maggio 1997, No 127 (Republikas prezidenta Dekrēts Nr. 396 – Noteikumi par civilstāvokļa likuma pārskatīšanu un vienkāršošanu saskaņā ar 1997. gada 15. maija Likuma Nr. 127 2. panta 12. punktu) 7. un 95. panta izriet, ka civilstāvokļa aktu reģistrācijas amatpersona atsaka laulības šķiršanu, ja nav izpildīti piemērojamie juridiskie nosacījumi. Laulātie šo atteikumu var apstrīdēt tiesā.
74.

Ja ņem vērā atvasināto uzturēšanās tiesību, kas izriet no LESD 20. panta, specifiku un to, ka šī uzturēšanās nepierāda nodomu uz ilgstošu apmešanos un tātad to var kvalificēt kā uzturēšanos īslaicīgu iemeslu dēļ, kas pamato izslēgšanu no minētās direktīvas piemērošanas jomas, es uzskatu, ka šīs atvasinātās uzturēšanās tiesības to īslaicīgā rakstura dēļ neļauj iegūt šīs pašas direktīvas 4. pantā paredzēto pastāvīgā iedzīvotāja statusu.