ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
43

No iepriekš minētā izriet, ka jautājumam par to, vai pārdošanas izsolē darījumam piemērojamās valsts tiesības ir vai nav saderīgas ar Sesto Direktīvu, nav nozīmes, lai noteiktu, vai tāds nodokļa maksātājs kā GMAC var pamatoti atsaukties uz tiesībām, kas tam izriet no Sestās Direktīvas 11. panta C punkta 1. punkta pirmās daļas.
24

Līdz ar to ir jāuzskata, ka uzdotais jautājums attiecas uz jautājumu, vai LESD 45. un 49. pants un 346. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kāds ir pamatlietā, kurā sabiedrību, kas vēlas nodarboties ar komercdarbību tirdzniecības ar militāriem ieročiem un militāru munīciju un starpniecības to pirkšanā un pārdošanā jomā, likumiskās pārstāvības institūciju locekļiem vai to daļu īpašniekiem, kam ir tiesības to vadīt, ir prasīta šīs dalībvalsts pilsonība.
8

Šīs direktīvas preambulas no pirmā līdz septītajam apsvērumam ir teikts: “[..] Līguma 8.a pants nosaka, ka līdz 1992. gada 31. decembrim jāizveido iekšējais tirgus; [..] iekšējais tirgus aptver telpu bez iekšējām robežām, kurā saskaņā ar Līgumu ir nodrošināta preču, personu, pakalpojumu un kapitāla brīva aprite; [..] Eiropadome, tiekoties Fontenblo 1984. gada 25. un 26. jūnijā, skaidri noteica mērķi atcelt visas policijas un muitas formalitātes pie Kopienas iekšējām robežām; [..] pilnīga kontroles un formalitāšu atcelšana pie Kopienas iekšējām robežām saistīta ar dažu būtisku nosacījumu izpildi; [..] baltajā grāmatā “Par iekšējā tirgus pabeigšanu” Komisija ir norādījusi, ka pārvadājamo objektu un personu drošības kontroles atcelšana, cita starpā, ir saistīta ar tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz ieročiem; [..] ieroču glabāšanas kontroles atcelšana pie Kopienas iekšējām robežām rada vajadzību pieņemt efektīvus noteikumus, kas ļautu dalībvalstīs veikt kontroli pār šaujamieroču iegādi un glabāšanu un to pārvietošanu uz citu dalībvalsti; [..] tādēļ jāatceļ sistemātiskas kontroles pie Kopienas iekšējām robežām; [..] savstarpēja uzticēšanās personu drošības aizsardzības jomā, ko starp dalībvalstīm radīs šie noteikumi, būs lielāka, ja tiem pamatā būs daļēji saskaņoti tiesību akti; [..] tādēļ būtu derīgi noteikt to šaujamieroču kategoriju, kuru iegāde un glabāšana privātpersonām būtu jāaizliedz, jāpakļauj atļaujas saņemšanai vai arī jāpakļauj deklarēšanai; [..] pārvietošanās no vienas dalībvalsts uz otru ar ieroci būtu principā jāaizliedz; [..] atkāpe no tā ir pieļaujama tikai tad, ja ir paredzēta kārtība, kas ļauj dalībvalstīm būt informētām par to, ka viņu teritorijā tiks ievests šaujamierocis; [..] tomēr jāpieņem elastīgāki noteikumi attiecībā uz medībām un šaušanu mērķī, lai izvairītos no personu brīvas kustības ierobežošanas vairāk, nekā tas nepieciešams”.
50

Padome un minētās dalībvalstis norāda, ka tas, ka paredzamā starptautiskā nolīguma daļa, pat tā lielākā daļa, ietilpst jomā, kuru regulē ar Savienības kopīgiem noteikumiem, nav pietiekami, lai secinātu, ka Savienībai ir ekskluzīva kompetence piedalīties sarunās par šo nolīgumu. Šāds secinājums var rasties tikai no precīzas un konkrētas attiecīgo Savienības tiesību normu rakstura un satura analīzes, kā arī no saistības starp šīm normām un paredzamo nolīgumu, no kā ir skaidri redzams, ka pēdējais minētais var ietekmēt šos noteikumus vai grozīt to piemērošanas jomu.
39

Lai arī šā panta formulējums atspoguļo efektivitātes principa prasības (spriedums Scott un Kimberly Clark, C‑210/09, EU:C:2010:294, 20. punkts), no tā arī izriet, ka attiecīgās dalībvalsts tiesību piemērošana, lai veiktu šo atgūšanu, notiek atbilstoši šīs valsts procesuālās autonomijas principam, ja nav Savienības tiesību normu šajā jomā, kā arī ievērojot pamattiesības, it īpaši tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu, tostarp tiesības uz aizstāvību. No minētā izriet, ka Savienības tiesībās nav prasīts, ka kompetentajai valsts iestādei no saņēmēja ir jāatgūst prettiesisks atbalsts, pamatojoties tikai uz Komisijas lēmumu par atgūšanu.
96

Ar apelācijas sūdzības pirmā pamata otro un trešo daļu, kas ir jāaplūko kopumā, apelācijas sūdzības iesniedzējas pārmet Vispārējai tiesai, ka konkurences ierobežojumu, ko veido DSK, un tādēļ – šo komisiju objektīvas nepieciešamības jautājumu tā neesot novērtējusi to faktiskajā kontekstā, tādējādi ļaujot Komisijai izvirzīt “hipotētisku pieņēmumu” – komisijas maksas piemērošanas ex post aizliegumu, kas faktiski nekad neīstenotos. Komisijas tēze, ka dažas no problēmām, ko rada DSK atcelšana, varētu atrisināt ar komisijas maksas piemērošanas ex post aizliegumu, esot ļoti atšķirīga no to [apstākļu] vērtējuma, kas patiesībā rastos DSK atcelšanas gadījumā. Apelācijas sūdzības iesniedzējas norāda, ka Vispārējā tiesa neesot atbildējusi uz argumentu, ka šāds aizliegums bez regulējošas iejaukšanās vienkārši nepastāvētu, bet esot vienīgi apgalvojusi, ka vēlamajam scenārijam nav jābūt tirgus darbības rezultātam. Komisija, savā analīzē ieviešot fiktīvu nosacījumu, proti, komisijas maksas piemērošanas ex post aizliegumu, neesot ievērojusi savu pienākumu novērtēt DSK sekas attiecībā uz konkurenci, salīdzinot ar situāciju, kura faktiski rastos to neesamības situācijā. Apelācijas sūdzības iesniedzējas tāpat pārmet Vispārējai tiesai pamatojuma trūkumu, jo tā neesot paskaidrojusi, kādā veidā komisijas maksas piemērošanas ex post aizliegums būtu būtiski atšķirīgs no patlaban MasterCard faktiski piemērotajām DSK.
12

Regulas Nr. 1080/2006 19. panta “Darbību atlase” 1. un 3. punktā ir paredzēts: “1. Darbībās, kas atlasītas darbības programmām, kuru mērķis ir attīstīt pārrobežu darbības, kā minēts 6. panta 1. punktā, un izveidot un attīstīt starpvalstu sadarbību, kā minēts 6. panta 2. punktā, iekļauj atbalsta saņēmējus, kas ir no vismaz divām valstīm, no kurām vismaz viena ir dalībvalsts, un kas katrā darbībā sadarbosies vismaz divos no šādiem veidiem: kopīga attīstība, kopīga īstenošana, kopīga personāla komplektēšana un kopīga finansēšana. [..] 3. Papildus Regulas [..] Nr. 1083/2006 65. pantā minētajiem uzdevumiem uzraudzības komiteja vai tai pakļauta vadības komiteja atbild par darbību atlasi.”
a)

Ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša, vai, nosakot, vai EKL 57. panta 1. punkta [..] piemērošanas mērķiem ir noticis palielinājums, pamatlietā aplūkojamajā situācijā – kurā, sākot no 2002. gada 1. janvāra, par līdzdalības dividendēm, ko Nīderlandē reģistrēts meitasuzņēmums izmaksā savam Nīderlandes Antiļās reģistrētajam mātesuzņēmumam, ieturamā nodokļa likme salīdzinājumā ar 1993. gadu ir tikusi paaugstināta no 7,5 % vai 5 % līdz 8,3 % – ir jāņem vērā vienīgi Nīderlandes ieturamā nodokļa ienākumu gūšanas vietā palielinājums vai tomēr jāņem vērā arī tas, ka Nīderlandes Antiļu iestādes saistībā ar Nīderlandes ieturamā nodokļa ienākumu gūšanas vietā palielinājumu piešķīra nodokļa atbrīvojumu attiecībā uz līdzdalības dividendēm, kuras no 2002. gada 1. janvāra saņemtas no Nīderlandē reģistrēta meitasuzņēmuma, lai gan iepriekš šādas dividendes tika pieskaitītas ienākumiem, kuriem bija piemērojams nodoklis ar likmi no 2,4 % līdz 3 %, vai 5 %?
18

No LES 21. panta, LESD 208. un 209. panta, kā arī no judikatūras – it īpaši no sprieduma Portugāle/Padome (C‑268/94, EU:C:1996:461, 37. un 38. punkts) – izrietot, ka sadarbības attīstības jomā politika tiek īstenota plašā politisko mērķu kontekstā, kuri ir vērsti uz attiecīgo trešo valstu attīstību, un līdz ar to sadarbības attīstības jomā nolīgumi noteikti aptver lielu skaitu specifisku sadarbības jomu, neietekmējot to sadarbības attīstības jomā nolīgumu raksturu.
2

Šis lūgums tika iesniegts tiesvedībā starp J. Saint Prix un Secretary of State for Work and Pensions (turpmāk tekstā – “Secretary of State”) par šī pēdējā atteikumu piešķirt J. Saint Prix ienākumu atbalstu.
20

SUCH statūtu 5. pantā turklāt ir paredzēts, ka pēdējais minētais var sniegt pakalpojumus konkurences un tirgus apstākļos publisko tiesību subjektiem, kas nav partneri, vai privātām, valsts vai ārvalstu personām, ja vien tas nerada kaitējumu tās partneru interesēm un ja tie ir izdevīgi pēdējiem minētajiem un SUCH gan no ekonomiskā viedokļa, gan no tehnoloģisko sniegumu viedokļa. Šādu pakalpojumu sniegšanai tomēr ir jābūt papildu rakstura un par to piestādīto rēķinu apjomam nevajadzētu pārsniegt vairāk kā 20 % no tā iepriekšējā pārskata gada kopējā apgrozījuma.
30

Atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 21. panta pirmajai daļai un tās Reglamenta 120. panta c) punktam Komisijai ikvienā saskaņā ar LESD 258. pantu iesniegtā prasības pieteikumā ir jānorāda konkrētie iebildumi, par kuriem Tiesai tiek lūgts lemt, kā arī vismaz kopsavilkumā jāizklāsta tiesiskie un faktiskie apstākļi, ar kuriem šie iebildumi ir pamatoti. No iepriekš teiktā izriet, ka Komisijas prasībā ir jābūt loģiskā secībā un detalizēti izklāstītiem iemesliem, kas tai ir radījuši pārliecību, ka attiecīgā dalībvalsts nav izpildījusi kādu no Līgumos paredzētajiem pienākumiem (skat. tostarp spriedumu Komisija/Beļģija, C‑150/11, EU:C:2012:539, 26. un 27. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
103

Visbeidzot, attiecībā uz FLSmidth izvirzīto pamatojuma neesamību no pārsūdzētā sprieduma 97. punkta skaidri izriet, ka Vispārēja tiesa, ņemot vērā Komisijas plašo rīcības brīvību, lai novērtētu uzņēmuma sadarbības kvalitāti un noderīgumu, īpaši salīdzinājumā ar citu uzņēmumu ieguldījumu, uzskatīja, ka apstākļi, kurus FLSmidth minēja Vispārējā tiesā, lai pierādītu, ka tā apgalvotā faktu neapstrīdēšana pēc būtības esot palīdzējusi šai iestādei pierādīt aplūkoto pārkāpuma esamību, ir nepietiekami (šajā ziņā it īpaši skat. spriedumu SGL Carbon/Komisija, C‑328/05 P, EU:C:2007:277, 88. punkts). Lai arī šī Vispārējās tiesas argumentācija, neapšaubāmi, ir ļoti īsa, tā tomēr ir pietiekama, lai ļautu FLSmidth saprast iemeslus, kādēļ Vispārējā tiesa noraidīja tā izvirzīto attiecīgo argumentu, un Tiesai veikt savu pārbaudi. Tātad pārsūdzētā sprieduma pamatojuma neesamība nevar tikt konstatēta. Līdz ar to šis arguments nav pamatots.
50

No šā noteikuma izriet, ka ierobežotas piekļuves sistēma ir nosacījums radio vai televīzijas pakalpojuma pieejamībai un prasa ieviest tehnisku sistēmu, kuras mērķis ir noteikt, ka piekļuve šādam pakalpojumam ir vienīgi personām, kuras to abonē no šā pakalpojuma sniedzēja. Tomēr ierobežotas piekļuves sistēma pati par sevi neļauj piekļūt radio vai televīzijas pakalpojumam. Šāda piekļuve vienmēr ir atkarīga no signālu pārraidīšanas, izmantojot elektronisko komunikāciju tīklu.
4

Saskaņā ar minētās direktīvas 2. panta a), c), e) un f) punktu: “a) “starptautiska aizsardzība” ir bēgļa un alternatīvais aizsardzības statuss, kā noteikts d) un f) [..]punktā; [..] c) “bēglis” ir trešās valsts valstspiederīgais, kas, pamatoti baidoties no vajāšanas rases, reliģijas, tautības, politisko uzskatu vai piederības kādai noteiktai sociālai grupai dēļ, atrodas ārpus valsts, kuras piederīgais šī persona ir, un nespēj vai šādu baiļu dēļ nevēlas pieņemt minētās valsts aizsardzību, vai bezvalstnieks, kas, būdams ārpus savas agrākās pastāvīgās dzīvesvietas valsts, tādu pašu iemeslu dēļ, kā minēts iepriekš, nevar vai šādu baiļu dēļ nevēlas tajā atgriezties un uz kuru neattiecas 12. pants; [..] e) “persona, kas tiesīga uz alternatīvo aizsardzību” ir trešās valsts valstspiederīgais [..], ko nevar kvalificēt kā bēgli, bet attiecībā uz kuru ir sniegts pietiekams pamatojums, lai uzskatītu, ka attiecīgā persona, ja tā atgrieztos savā izcelsmes valstī [..], tai draudētu reāls risks ciest būtisku kaitējumu, kā noteikts 15. pantā [..]; f) “alternatīvais aizsardzības statuss” nozīmē, ka dalībvalsts atzīst trešās valsts valstspiederīgo vai bezvalstnieku kā personu, kas ir tiesīga uz alternatīvo aizsardzību.”
29

Tādējādi to, ka pastāv sajaukšanas iespēja, Vispārējā tiesa nav secinājusi tikai no konstatējuma, ka elementam “doughnuts” reģistrācijai pieteiktajā preču zīmē ir autonoma un atšķirīga vieta, bet to ir secinājusi no visaptveroša vērtējuma, kuru veido dažādi pārbaudes posmi, kas izriet no šī sprieduma 19.–25. punktā atgādinātās judikatūras, un kurā tā ir ņēmusi vērā lietas atbilstošos faktorus. Tādējādi tā pareizi ir piemērojusi Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu.
16

Saskaņā ar minētās regulas 22. panta 1., 2., 4., 5. un7. punktu: “1. Pamatprospektu sagatavo, izmantojot kādu no 4.–20. pantā paredzētajiem plāniem un struktūras moduļiem vai to kombināciju atbilstoši XVIII pielikumā norādītajām kombinācijām dažādu veidu vērtspapīriem. Pamatprospektā iekļauj ziņas, kas sniedzamas saskaņā ar I–XVII pielikumu atkar[īb]ā no emitenta un attiecīgo vērtspapīru veida, saskaņā ar 4.–20. pantā paredzētajiem plāniem un struktūras moduļiem. Kompetentā iestāde nevar pieprasīt, lai pamatprospektā būtu tādas ziņas, kas nav iekļautas I–XVII pielikumā. Lai nodrošinātu [Prospekta direktīvas] 5. panta 1. punktā minētā pienākuma izpildi, izcelsmes dalībvalsts kompetentā iestāde, apstiprinot pamatprospektu saskaņā ar minētās direktīvas 13. pantu, drīkst pieprasīt, lai emitents, piedāvātājs vai persona, kura lūdz atļauju iekļaut regulētā tirgū, aizpildītu katru informācijas punktu, katru gadījumu izskatot atsevišķi. 2. Emitents, piedāvātājs vai persona, kura lūdz atļauju iekļaušanai regulētā tirgū, drīkst izlaist tos punktus, par kuriem prospekta apstiprināšanas laikā informācija nav zināma un par kuriem informāciju var iegūt tikai konkrētās emisijas laikā. [..] 4. Pamatprospektam pievienotajos galīgajos nosacījumos ietver tikai tās ziņas no dažādajiem vērtspapīru apraksta plāniem, izejot no kurām tiek sagatavots pamatprospekts. 5. Papildus tām ziņām, kas norādītas 4.–20. pantā minētajos plānos un struktūras moduļos, pamatprospektā iekļauj arī šādu informāciju: 1) norādi uz informāciju, ko iekļaus galīgajos nosacījumos; 2) galīgo nosacījumu publicēšanas metodi; ja emitentam prospekta apstiprināšanas brīdī nav iespējams noteikt galīgo nosacījumu publicēšanas metodi, tad iekļauj norādi par to, kā sabiedrība saņems informāciju par to, kāda metode tiks izmantota galīgo nosacījumu publicēšanai; [..] 7. Kā paredzēts [Prospekta direktīvas] 16. panta 1. punktā, ja laikā no pamatprospekta apstiprināšanas brīža līdz visu pamatprospektā iekļauto vērtspapīru emisijas piedāvājumu galīgajai slēgšanai vai attiecīgi līdz šo vērtspapīru apgrozības sākšanai regulētā tirgū ir pamanītas kļūdas vai neprecizitātes, emitents, piedāvātājs vai persona, kura lūdz atļauju iekļaušanai regulētā tirgū, publicē papildinājumu līdz piedāvājuma galīgajai slēgšanai vai līdz attiecīgo vērtspapīru iekļaušanai tirgū.”
59

Atbilstoši Direktīvas 2006/126 9. pantam izveidotā vadītāju apliecību komiteja ir radījusi darba grupu “Redze”, kas 2005. gada maijā ir publicējusi ziņojumu “New standards for the visual functions of drivers” [Jaunie vadītāju redzes funkciju standarti]. Atbilstoši šim ziņojumam, lai gan stingras prasības redzes jomā labāk kalpojot ceļu satiksmes drošības mērķim, šīm prasībām neesot jābūt tādām, kas bez pamatota iemesla izslēgtu personas no mehānisko transportlīdzekļu vadīšanai [pielaisto personu loka], ievērojot fundamentālo svarīgumu gan no sociālā, gan arī no ekonomiskā viedokļa, kas šai transportlīdzekļu vadīšanai ir mūsdienīgā sabiedrībā.
8

Komisijas maksājuma, kas arī tika maksāts ik mēnesi, summa bija mainīga. Tā tiek aprēķināta atkarībā no veiktajiem pārdošanas darījumiem un līdz ar to nav atkarīga no ieguldītā darba laika, bet no darba iznākuma, proti, no tā, cik un kāda veida jaunus līgumus British Gas ir noslēgusi. Komisijas maksājums tiek veikts nevis brīdī, kad tiek paveikts darbs, kurš rada tiesības uz šī maksājuma saņemšanu, bet vairākas nedēļas vai mēnešus pēc pārdošanas līguma noslēgšanas ar British Gas.
11

Civilkodeksa 1153. panta pirmā, otrā un trešā daļa ir izteiktas šādi: “Pienākumos, kas aprobežojas ar konkrētas summas samaksu, zaudējumu atlīdzība, kas izriet no izpildes kavējuma, ietver sevī tikai likumiskās procentu likmes maksājumu noteikšanu, ja vien nepastāv citi īpaši noteikumi attiecībā uz tirdzniecību un galvojumiem. Šī zaudējumu atlīdzība ir jāmaksā, un kreditoram nav jāpamato nekādi zaudējumi. Tā ir maksājama, tikai sākot no atmaksas pieprasījuma dienas vai sākot no dienas, kad izdots cits līdzvērtīgs akts, piemēram, vēstule, ja no tās izriet pietiekami skaidri izteikts pieprasījums, izņemot gadījumus, kad likumā noteikta to automātiska samaksa.”
22

Šajā ziņā Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 25.–32. punktā izvērtēja Itālijas tiesību normas, tostarp Itālijas Civilkodeksa 2704. pantu, kā to interpretējusi Corte suprema di cassazione (Kasācijas tiesa, Itālija) savā 2007. gada 14. jūnija spriedumā Nr. 13912 (turpmāk tekstā – “2007. gada 14. jūnija spriedums”). Pēc tam, kad Vispārējā tiesa šī paša sprieduma 33. punktā bija norādījusi, ka apstrīdētajā lēmumā nav nevienas norādes uz šo pantu, tā pārsūdzētā sprieduma 35. punktā uzskatīja, ka, piemērojot Corte suprema di cassazione judikatūru, NLC bija ļauts iesniegt pierādījumus par to, ka 1986. gada līgums patiesībā esot ticis sagatavots citā datumā, nevis tajā, kas norādīts uz pasta zīmoga, neesot nepieciešamībai uzsākt patiesīguma apstrīdēšanas procedūru. Vispārējā tiesa minētā sprieduma 36. punktā no tā secināja, ka Apelāciju padome ir kļūdaini interpretējusi saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 53. panta 2. punktu piemērojamās valsts tiesības un līdz ar to nepareizi novērtējusi patieso savas kompetences apjomu.
3)

Vai Direktīvas [2005/29] I pielikuma 14) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai uzskatītu, ka pārdošanas veicināšanas piramīdveida shēma ir maldinoša komercprakse, svarīgi ir vienīgi tas, ka jau reģistrētam patērētājam tiek izmaksāta kompensācija, kas izriet galvenokārt no citu patērētāju iekļaušanas shēmā, nevis no produktu pārdošanas vai lietošanas, vai svarīgs tomēr ir arī apmērs, kādā šo kompensāciju, ko izmaksā shēmas dalībniekiem par citu patērētāju iekļaušanu shēmā, finansē no jauno dalībnieku iemaksām? Ja tā ir, vai kompensācijai, ko izmaksā pārdošanas veicināšanas piramīdveida shēmas dalībniekiem, kas tai ir pievienojušies agrāk, ir jābūt pilnībā vai lielā mērā finansētai no jaunu, šai shēmai nesen pievienojušos dalībnieku iemaksām?”
8

Tā kā 1992. gada likumā nebija ietverti noteikumi par komisāra pilnvaru termiņu un to izbeigšanu, tika piemēroti noteikumi, kas ietverti 1993. gada Likumā Nr. LIX par parlamentāro komisāru, kas atbild par pilsoņu tiesībām, tā redakcijā, kas bija spēkā līdz 2011. gada 31. decembrim (turpmāk tekstā – “1993. gada likums”). Šā likuma 4. panta 5. punktā bija noteikts, ka parlamentāro komisāru ievēl uz sešu gadu pilnvaru termiņu un viņu var atkārtoti ievēlēt vienu reizi. Šā likuma 15. pantā pilnvaru izbeigšana bija reglamentēta šādi: “1. Parlamentārā komisāra pilnvaras beidzas šādu iemeslu dēļ: a) beidzas viņa pilnvaru termiņš; b) viņa nāves gadījumā; c) viņa atkāpšanās no amata dēļ; d) paziņojuma par interešu konfliktu dēļ; e) piespiedu pensionēšanās dēļ; f) atbrīvošanas no amata dēļ. 2. Parlamenta priekšsēdētājs parlamentārā komisāra pilnvaru beigšanos konstatē atbilstoši 1. punkta a)–c) apakšpunktam. Attiecībā uz pilnvaru beigšanos 1. punkta d)–f) apakšpunktā paredzētajos gadījumos Parlaments pieņem lēmumu. Paziņojumam par pilnvaru izbeigšanu ir nepieciešamas divas trešdaļas no pārstāvju balsu vairākuma. 3. Par atkāpšanos no amata ir jāpaziņo rakstiski Parlamenta priekšsēdētājam. Parlamentārā komisāra pilnvaras beidzas paziņojumā par atkāpšanos no amata norādītajā datumā. Lai atkāpšanās no amata būtu spēkā, nav vajadzīgs paziņojums par pieņemšanu. [..]”
33

No minētās regulas 28. panta 5. punkta formulējuma arī izriet, ka pārtikas nozares uzņēmējs, uzņemoties atbildību un ar zināmiem nosacījumiem, var izmantot veselīguma norādes laikposmā no šīs pašas regulas spēkā stāšanās dienas līdz Regulas Nr. 1924/2006 13. pantā minētā saraksta pieņemšanas dienai. Šajā ziņā ir jāatgādina, ka saskaņā ar šīs regulas 29. pantu šī regula ir stājusies spēkā 2007. gada 19. janvārī un ka tā ir piemērojama no 2007. gada 1. jūlija.
(36)

Platību pārbaudes uz vietas parasti sastāv no divām daļām, no kurām pirmā attiecas uz deklarēto lauksaimniecības zemes gabalu pārbaudēm un mērījumiem, pamatojoties uz grafisko materiālu, aerofotouzņēmumiem utt. Otrā daļa ir zemes gabalu fiziskā pārbaude, lai pārliecinātos par deklarēto lauksaimniecības zemes gabalu faktisko lielumu un atkarībā no attiecīgās atbalsta shēmas pārbaudītu deklarēto kultūraugu un tā kvalitāti. Vajadzības gadījumā jāveic mērījumi. Fizisko pārbaudi laukā var veikt, ņemot paraugus.
23

Šādos apstākļos Tribunale amministrativo regionale per il Lazio nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus: “1) Vai Direktīvas [2006/54] 15. pants ir piemērojams profesionālās sagatavošanas kursa apmeklējumam, kas būtisks darba attiecībām, un vai [tas] ir jāinterpretē tādējādi, ka pēc [dzemdību] atvaļinājuma beigām sieviešu dzimuma darba ņēmējai ir tiesības tikt ieskaitītai atpakaļ tajā pašā vēl notiekošajā kursā, vai [..] tomēr minēto pantu var interpretēt tādējādi, ka sieviešu dzimuma darba ņēmēju var ieskaitīt nākamajā kursā, kaut gan nav droši zināms, kad tas būs? 2) Vai Direktīvas [2006/54] 2. panta 2. punkta c) apakšpunkts, kurā par diskriminējošu tiek uzskatīta jebkura mazāk labvēlīga attieksme, kas saistīta ar dzemdību atvaļinājumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas garantē sieviešu dzimuma darba ņēmējai absolūtu aizsardzību, un to nedrīkst mazināt atšķirīgu interešu dēļ pretēji jebkurai būtiskai nevienlīdzībai [Tiesas 1998. gada 30. aprīļa spriedums lietā C-136/95 Thibault, Recueil, I-2011. lpp.], tādējādi, ka tas ir pretrunā valsts tiesiskajam regulējumam, kas, uzliekot pienākumu izslēgt no profesionālās sagatavošanas kursa un vienlaikus garantējot iespēju piedalīties nākamajā kursā, izvirza mērķi nodrošināt pienācīgu profesionālo sagatavotību, bet atņem sieviešu dzimuma darba ņēmējai iespēju agrāk piekļūt jaunam darba statusam kopā ar vīriešu dzimuma kolēģiem, kuri arī izturēja konkursu un tika ieskaitīti kursā, saņemot attiecīgo atalgojumu? 3) Vai Direktīvas [2006/54] 14. panta 2. punkts, saskaņā ar kuru dažāda attieksme nerada diskrimināciju, ja šāda īpašība veido patiesu profesionālo prasību, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ļauj dalībvalstij attālināt tādas darba ņēmējas piekļuvi darbam [..], kura nav varējusi iziet pilnu profesionālās sagatavošanas kursu dzemdību atvaļinājuma dēļ? 4) Minētajā gadījumā, [..] un pieļaujot, ka [Direktīvas 2006/54] 14. panta 2. punkts teorētiski ir piemērojams konkrētajai situācijai, kas paredzēta [jautājumā, kurš ir pirms] [minētās] normas, vai tomēr minētā norma kopā ar vispārīgo samērīguma principu ir jāinterpretē tādējādi, ka tā ir pretrunā valsts tiesiskajam regulējumam, kas paredz dzemdību atvaļinājumā esošas darba ņēmējas izslēgšanu no kursa, nevis nodrošina paralēlu kompensācijas kursu izveidi, kas ļautu novērst profesionālās sagatavotības trūkumu, tādējādi apvienojot mātes – darba ņēmējas tiesības un sabiedrības intereses, lai arī ar no tādas izvēles izrietošajām organizatoriskajām un finansiālajām izmaksām? 5) Vai Direktīva [2006/54], ja to interpretē tādējādi, ka tā ir pretrunā minētajam valsts tiesiskajam regulējumam, pauž minētajā aspektā self‑executing normas, ko var tieši piemērot valsts tiesa?”
“1)

Vai [Muitas kodeksa] 70. panta 1. punkta pirmo daļu var interpretēt tā, ka vienā deklarācijā iekļauto preču daļas pārbaudes rezultātus var attiecināt uz iepriekš citās deklarācijās iekļautajām precēm, kurām nav veikta preču daļas pārbaude, bet kuras deklarētas ar to pašu Kombinētās nomenklatūras kodu, saņemtas no viena ražotāja, saskaņā ar ražotāja sertifikātos norādīto preces informāciju par preces nosaukumu un sastāvu ir identiskas ar precēm, kas iekļautas deklarācijā, no kuras ņemtas preces daļējai pārbaudei? citiem vārdiem: Vai [Muitas kodeksa] 70. panta 1. punkta pirmās daļas izpratnē jēdziens “deklarācija” aptver arī deklarācijas [par precēm], no kurām nav ņemti preču paraugi pārbaudei, bet kurās ir deklarētās identiskas preces (preces deklarētas ar to pašu Kombinētās nomenklatūras kodu, saņemtas no viena ražotāja, ražotāja sertifikātos norādīts tāds pats preces nosaukums un sastāvs)?