Kā Tiesa jau nospriedusi 2003. gada 23. septembra sprieduma Komisija/Apvienotā Karaliste ( C‑30/01 , EU:C:2003:489 ) 59. punktā, Gibraltāra izslēgšana no ES muitas teritorijas, kas paredzēta 1972. gada Pievienošanās akta 29. pantā, to skatot kopā ar šī šī akta I pielikuma I iedaļas 4. punktu, nozīmē, ka ne Līguma noteikumi par preču brīvu apriti, ne Savienības sekundāro tiesību aktu noteikumi, kas paredz attiecībā uz preču brīvu apriti nodrošināt dalībvalstu normatīvo vai administratīvo aktu tuvināšanu, atbilstoši EKL 94. un 95. pantam, kas tagad ir LESD 114. un 115. pants, nav piemērojami attiecībā uz Gibraltāru.

Akta par Dānijas Karalistes, Īrijas un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes pievienošanās nosacījumiem un par pielāgojumiem Līgumos 29. pants, to skatot kopā ar šī akta I pielikuma I iedaļas 4. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka Padomes Direktīvas 91/477/EEK (1991. gada 18. jūnijs) par ieroču iegādes un glabāšanas kontroli, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2008/51/EK (2008. gada 21. maijs), 12. panta 2. punkts, to skatot kopā ar tās 1. panta 4. punktu un II pielikumu, Gibraltāra teritorijā nav piemērojams.

Šajā ziņā nav strīda, ka 1972. gada Pievienošanās akta 29. pants ir izņēmums no LESD 355. panta 3. punktā paredzētā noteikuma, saskaņā ar kuru Savienības tiesības ir piemērojamas Gibraltārā, un šis izņēmums, kā Tiesa uzsvēra 2005. gada 21. jūlija sprieduma Komisija/Apvienotā Karaliste (C‑349/03, EU:C:2005:488) 43. un 51. punktā, ir jāinterpretē šauri tādā ziņā, ka tā darbības joma ir ierobežota ar to, kas ir absolūti nepieciešams to interešu nodrošināšanai, kuras ar to Gibraltāram ir ļauts aizsargāt. Tomēr lietā, kurā tika pasludināts šis pēdējais minētais spriedums, Tiesa netika aicināta lemt par Savienības tiesību aktu, kas attiecas uz preču brīvu apriti, statusu no šī izņēmuma viedokļa, pretēji lietai, kurā pasludināts 2003. gada 23. septembra spriedums Komisija/Apvienotā Karaliste (C‑30/01, EU:C:2003:489). Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru ar jēdzienu “preces” šīs normas izpratnē tiek saprastas preces, kuras var tikt novērtētas naudā un kuras kā tādas var būt par priekšmetu komercdarījumos. LESD noteikumi par preču brīvu apriti principā ir piemērojami neatkarīgi no tā, vai attiecīgās preces tiek pārvadātas ārpus valsts robežām, lai tās pārdotu vai tālākpārdotu, vai arī tās ir paredzētas personīgai izmantošanai vai patēriņam (šajā nozīmē skat. it īpaši spriedumus, 1989. gada 7. marts, Schumacher, 215/87, EU:C:1989:111, 22. punkts, kā arī 2015. gada 3. decembris, Pfotenhilfe‑Ungarn, C‑301/14, EU:C:2015:793, 47. punkts).

Tādējādi, tā kā Savienības atvasinātajām tiesībām principā ir tā pati piemērošanas joma kā Līgumiem (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2015. gada 15. decembris, Parlaments un Padome/Komisija, no C‑132/14 līdz C‑136/14, EU:C:2015:813, 77. punkts) un Gibraltāra izslēgšanas no Savienības muitas teritorijas šaura interpretācija nevar – neapdraudot Savienības tiesību vienveidīgu piemērošanu – likt nonākt pie interpretācijas, saskaņā ar kuru preču brīvai apritei attiecībās ar Gibraltāru būtu ierobežotāka piemērojamība, nekā tas izriet no LESD tiesību normām, Direktīvas 91/477 tiesību normas par civilai lietošanai domātu šaujamieroču pārvietošanu ir uzskatāmas par tādām, kas attiecas uz preču brīvu apriti, neatkarīgi no tā, vai šī pārvietošana tiek veikta saistībā ar tirdzniecību, tostarp ar tirgotāju starpniecību vai saistībā ar pārdošanu pa pastu, vai ārpus šāda konteksta, proti, ja to veic privātpersonas, it īpaši mednieki un šaušanas sportisti, lai tos izmantotu savās attiecīgajās darbībās..

(skat. 63., 64., 67., 68. un 73. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)