ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 361/23

Prasība, kas celta 2014. gada 11. augustā – Laverana/ITSB (“ORGANIC WITH PLANT FLUID FROM OUR OWN PRODUCTION”)

(Lieta T-608/14)

2014/C 361/35

Tiesvedības valoda – vācu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Laverana GmbH & Co. KG (Wennigsen, Vācija) (pārstāvji – J. Wachinger, M. Zöbisch un D. Chatterjee, advokāti)

Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

Prasītājas prasījumi:

— atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2014. gada 2. jūnija lēmumu lietā R 121/2014-4;

— piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “ORGANIC WITH PLANT FLUID FROM OUR OWN PRODUCTION”, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3., 5. un 35. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 1 1 9 22 697

Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

Izvirzītie pamati:

— Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

— Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums;

— Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums;
—

Šajā ziņā tiek apgalvots, ka saskaņā ar minēto principu un iepriekš minētajām tiesību normām, ciktāl SESB 2008. gada maijā, 2011. gada maijā, 2012. gada maijā un 2013. gada maijā ir atzinis, ka atsevišķas Eiropas Savienības dalībvalstis, tostarp arī Itālija, ir atzīstamas par valstīm, kurās pastāv niecīgs GSE risks, Komisijai bija jāatjaunina tiesiskais regulējums, ņemot vērā šos jaunos datus un jāpārskata regulas V pielikuma 2. punktā šajā ziņā paredzētā atkāpe, lai nodrošinātu nediskriminācijas principa ievērošanu. Minētajā atkāpē būtībā ir paredzēta, pirmkārt, atšķirīga attieksme pret salīdzināmām situācijām, proti, pret to Savienības dalībvalstu ražotājiem un to trešo valstu ražotājiem, kas ir tikušas atzītas par valstīm, kurās pastāv niecīgs GSE risks. Otrkārt, tajā ir paredzēta vienāda attieksme pret dažādām situācijām, proti, pret to Savienības dalībvalstu ražotājiem, kas ir tikušas atzītas par valstīm, kurās pastāv niecīgs GSE risks, un pret to Savienības dalībvalstu ražotājiem, kas nav tikušas atzītas par tādām.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 361/24

Prasība, kas celta 2014. gada 11. augustā – Laverana/ITSB (“ORGANIC PROTEIN RICH PLANT COMPLEX FROM OUR OWN PRODUCTION”)

(Lieta T-609/14)

2014/C 361/36

Tiesvedības valoda – vācu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Laverana GmbH & Co. KG (Wennigsen, Vācija) (pārstāvji – J. Wachinger, M. Zöbisch un D. Chatterjee, advokāti)

Atbildētājs: Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi)

Prasītājas prasījumi:

— atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju ceturtās padomes 2014. gada 2. jūnija lēmumu lietā R 123/2014-4;

— piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Attiecīgā Kopienas preču zīme: grafiska preču zīme, kas ietver vārdiskus elementus “ORGANIC PROTEIN RICH PLANT COMPLEX FROM OUR OWN PRODUCTION”, attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 3., 5. un 35. klasē – Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 1 1 9 22 986

Pārbaudītāja lēmums: reģistrācijas pieteikumu noraidīt

Apelāciju padomes lēmums: apelācijas sūdzību noraidīt

Izvirzītie pamati:

— Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums;

— Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpums;

— Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpums;
—

atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju otrās padomes 2014. gada 14. aprīļa lēmumu un līdz ar to: — nospriest, ka persona, kas iesniegusi apelācijas sūdzību par ITSB Iebildumu nodaļas 2013. gada 20. decembra lēmumu, bija Squeeze Life, S.L., nevis preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja Evolution Fresh, Inc.; — līdz ar to atzīt par spēkā esošu ITSB Iebildumu nodaļas 2013. gada 20. decembra lēmumu un tādējādi apstiprināt Kopienas preču zīmes “SQUEEZE LIFE” reģistrācijas pieteikuma Nr. 1 1 1 70 966 noraidījumu attiecībā uz 32. klasē ietilpstošajām precēm un daļu no 35. klasē ietilpstošajiem pakalpojumiem;
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 292/50

Prasība, kas celta 2014. gada 24. jūnijā – Holistic Innovation Institute/Komisija

(Lieta T-468/14)

2014/C 292/61

Tiesvedības valoda – spāņu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Holistic Innovation Institute, SLU (Madride, Spānija) (pārstāvis – R. Muñiz García, advokāts)

Atbildētāja: Eiropas Komisija

Prasītājas prasījumi:

— prasītāja lūdz Vispārējo tiesu atcelt lēmumu, ar kuru prasītājas sabiedrība tika izslēgta no projekta eDIGIREGION, un tieši piespriest atbildētājai atlīdzināt nodarīto kaitējumu un samaksāt naudas summu EUR 3 0 55 000 vai, pakārtoti, summu, kuru nosaka tiesas eksperts, kā arī procentus atbilstoši šajā prasības pieteikumā sniegtajām norādēm

Pamati un galvenie argumenti

Šī prasība ir vērsta pret lēmumu atteikt prasītājai, kas ir uzņēmums, kurš pamatā darbojas telekomunikāciju, izpētes un izstrādes jomā un sniedz konsultācijas telekomunikāciju, pētniecības un inovāciju jomā, dalību Eiropas projektā eDIGIREGION septītās pamatprogrammas ietvaros.

Prasītāja šajā ziņā apstiprina, ka kopš tās izveidošanas tā, cieši sadarbojoties ar citiem subjektiem, esot piedalījusies projekta eDIGIREGION priekšlikumā izstrādē, laikposmā starp 2011. gada jūliju un 2012. gada janvāri īstenojot vairākas sanāksmes Briselē un daudzas telefonkonferences, kā rezultātā esot ticis izveidots Eiropas konsorcijs, kas iesniedza projekta eDIGIREGION (Realizing the Digital Agenda Through Transnational Cooperation Between Regions) priekšlikumu. Šajā projekta priekšlikumā prasītāja esot konsorcija piektā sabiedrība ar piedāvājumu EUR 4 91 400 apmērā un Komisijas iemaksu EUR 4 38 165 apmērā (14,61 % no kopumā prasītās summas).

Pamatojot savu prasību, prasītāja norāda, ka Komisijas paustie argumenti esot pilnīgi nepamatoti un neatbilstot pamatprasībai, kas ir vajadzīga, lai izslēgtu uzņēmuma dalību pozitīvi novērtētā projektā: argumentiem ir jābūt skaidriem, atbilstošiem un labi pamatotiem.

Konkrēti prasītāja norāda, ka tā esot tehnoloģiski un savas darbības ziņā sagatavota dalībai projektā eDIGIREGION, tai esot pietiekama finanšu kapacitāte, lai uzņemtos tai atbilstošo līdzfinansējuma daļu, un tai esot pietiekama pieredze projektu vadībā un pārvaldībā.

Šajā ziņā prasītāja uzskata, ka pastāvot acīmredzama neatbilstība starp ģenerāldirektora parakstītā dokumenta pamattekstu, ar kuru tika paziņots par prasītājas izslēgšanu no dalības projektā, un šī dokumenta pielikumā pievienoto argumentāciju.
—

līdzko likumīgā spēkā būs stājies šīs prasības pirmajā ievilkumā minētais starpspriedums, būs pabeigts mutvārdu process un iesniegti attiecīgie pierādījumi, lai noteiktu prasītāju šajā prasībā atlīdzināt lūgtā materiālā zaudējuma apmēru, uzdot Eiropas Savienībai atlīdzināt katram prasītājam par materiālo zaudējumu, kas tam nodarīts šīs prasības pirmajā ievilkumā izklāstītās Komisijas prettiesiskās bezdarbības rezultātā, proti, prasītāju gan visus šos faktiskos zaudējumus (damnum emergens), gan visu negūto peļņu (lucrum cessans) laikā no 2012. gada 1. janvāra līdz dienai, kad Vispārējā tiesa būs Horvātijas Republikas Finanšu un Tieslietu ministrijām iesniegusi attiecīgus pieprasījumus, EUR 6 00 000,00 apmērā par katru kalendāro gadu attiecībā uz katru prasītāju, abos gadījumos kopā ar nokavējuma procentiem 12 % gadā, kas aprēķināmi: — par laiku no 2013. gada 1. janvāra līdz brīdim, kad faktiski samaksāts atlīdzinājums par visiem faktiskajiem zaudējumiem; — par laiku no 2013. gada 1. janvāra līdz brīdim, kad faktiski samaksāts atlīdzinājums par visu prasītāju 2012. gadā negūto pelņu; — par laiku no 2014. gada 1. janvāra līdz brīdim, kad faktiski samaksāts atlīdzinājums par visu prasītāju 2013. gadā negūto pelņu; — par laiku no 2015. gada 1. janvāra līdz brīdim, kad faktiski samaksāts atlīdzinājums par visu prasītāju 2014. gadā negūto pelņu;
2.

Ar otro pamatu tiek apgalvots, ka ir pieļauts pamatregulas 11. panta 10. punkta pārkāpums un ar to saistīts pamatregulas 11. panta 9. punkta pārkāpums Komisijas veiktajā antidempinga maksājumu atskaitījumā no prasītājas saliktās eksporta cenas. Pamatregulas 11. panta 9. punkta pārkāpums izriet no Komisijas veiktās jaunās metodoloģijas piemērošanas, lai izvērtētu, vai maksājumi ir pietiekami atspoguļoti tālākpārdošanas cenā; šī metodoloģija atšķiras no metodoloģijas, kas tika izmantota iepriekšējā starpposma pārskatīšanā, kuras rezultātā prasītājām tika piemērots spēkā esošais maksājums.
—

ar tiešas iedarbības Savienības tiesību aktu – direktīvu, regulu vai citu Savienības normatīvo aktu – piešķirt prasītājiem un visiem darbiniekiem, ko atlaidis bijušais Olympic Airways, iespēju atgūt 100 % no to vērtspapīru vērtības, kas tiem tika nodoti kā kompensācija saistībā ar to atlaišanu/aiziešanu no Olympic Airways, un
4.

Ar ceturto pamatu tiek apgalvots samērīguma principa pārkāpums Ceturtajā pamatā prasītāja apgalvo, ka prezumpcijas par mātesuzņēmuma atbildību piemērošana šajā lietā pārkāpj samērīguma principu, kas paredzēts LES 5. panta 4. punktā, jo tās mērķis nav sasniegt kādu no mērķiem, kuru sasniegšanai Komisija to izmanto. Līdz ar to nebija nekāda pamata Prysmian atbildību attiecināt arī uz Pirelli.
LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 261/29

Prasība, kas celta 2014. gada 15. maijā – Klyuyev/Padome

(Lieta T-341/14)

2014/C 261/52

Tiesvedības valoda – angļu

Lietas dalībnieki

Prasītājs: Sergiy Klyuyev (Doņecka, Ukraina) (pārstāvis – R. Gherson, Solicitor)

Atbildētāja: Eiropas Savienības Padome

Prasītāja prasījumi:

— atcelt, ciktāl tas attiecas uz prasītāju: — Padomes 2014. gada 5. marta Lēmumu 2014/119/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā, un — Padomes 2014. gada 5. marta Regulu (ES) Nr. 208/2014 par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām, vienībām un struktūrām saistībā ar situāciju Ukrainā;

— piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasības pamatošanai prasītājs izvirza septiņus pamatus, seši no kuriem būtībā ir identiski vai līdzīgi lietā T-340/14 Klyuyev/Padome izvirzītajiem.

Turklāt prasītājs izvirza pamatu par to, ka Padome neesot izpildījusi kritēriju prasītāja iekļaušanai to personu, vienību un struktūru sarakstā, kam ir piemērojami ierobežojošie pasākumi, proti, ka persona ir tikusi atzīta par atbildīgu par Ukrainas valsts līdzekļu piesavināšanos vai cilvēktiesību pārkāpumiem Ukrainā, jo kā vienīgais iemesls prasītāja iekļaušanai sarakstā tika minēts, ka pret viņu tiekot veikta izmeklēšana Ukrainā par iesaistīšanos noziegumos saistībā ar Ukrainas valsts līdzekļu piesavināšanos un/vai to prettiesisku pārskaitīšanu ārpus Ukrainas.
—

atcelt Padomes lēmumu, kas ietverts 2014. gada 14. marta vēstulē, kura tika nosūtīta prasītājas advokātiem saistībā to personu un vienību saraksta pārskatīšanu, kas ir ietverts Padomes Lēmuma 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un kas ir grozīts ar Padomes 2012. gada 21. decembra Lēmumu 2012/829/KĀDP, II pielikumā un Padomes 2012. gada 21. decembra Regulas (ES) Nr. 267/2012 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu, kas īstenota ar Padomes 2012. gada 21. decembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1264/2012, IX pielikumā, ciktāl apstrīdētais lēmums ir uzskatāms par atteikumu dzēst prasītājas nosaukumu no to personu un vienību saraksta, uz kurām attiecas ierobežojoši pasākumi;
1.

Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Savienības Padome (turpmāk tekstā – “Padome”) nav izvēlējusies pareizu juridisko pamatu lēmuma un regulas pieņemšanai. Pamats tiek pamatots tostarp ar šādiem argumentiem: a) lēmumā neesot tikuši izpildīti nosacījumi tam, lai Padome varētu pamatoties uz LES 29. pantu. Tostarp: i) Padome savus skaidri norādītos mērķus (konsolidēt tiesiskumu un cilvēktiesības Ukrainā) faktiski neesot varējusi pamatot, jo turpinājumā tā norādīja šo mērķu norādīšanas pamatus (kas ir saistīti ar apgalvoto Ukrainas valsts līdzekļu piesavināšanos un to prettiesisku pārskaitīšanu ārpus Ukrainas, ko prasītājs noliedz), kas neesot bijuši saderīgi un neesot atbilduši nedz norādītajiem, nedz jebkādiem citiem atbilstošiem LES 21. panta mērķiem. ii) Lēmums un Regula esot pretrunā citiem atbilstošiem mērķiem, kas norādīti [LES] 21. pantā, ciktāl ar tiem neesot tikusi “konsolidēta un atbalstīta demokrātija [..] [un] starptautisko tiesību principi”, it īpaši veicot kļūdainu vērtējumu un rīkojoties, pamatojoties uz to, ka likumīgās un demokrātiskās vēlēšanās ievēlēts Ukrainas prezidents, prezidents Yanukovych, bija “agrākais prezidents”, kas esot pretrunā Ukrainas un starptautiskajām tiesībām, un atbalstot tā saucamo “pagaidu prezidentu un valdību”, kuri neesot tikuši ievēlēti likumīgās un demokrātiskās vēlēšanās un kuri šo savu varu esot ieguvuši, laiku pa laikam izmantojot prettiesisku spēku, pārkāpjot tiesiskumu, demokrātijas principus un starptautiskās tiesības. b) Neesot tikuši izpildīti nosacījumi, lai pamatotos uz LESD 215. pantu, jo neesot ticis pieņemts spēkā esošs lēmums atbilstoši LESD V sadaļas 2. nodaļai. c) Neesot pastāvējusi pietiekama saikne LESD 215. panta izpratnē, lai uz to varētu atsaukties attiecībā uz prasītāju.
1.

Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka Eiropas Savienības Padome (turpmāk tekstā – “Padome”) nav izvēlējusies pareizu juridisko pamatu lēmuma un regulas pieņemšanai. Pamats tiek pamatots tostarp ar šādiem argumentiem: a) lēmumā neesot tikuši izpildīti nosacījumi tam, lai Padome varētu pamatoties uz LES 29. pantu. Tostarp: i) Padome savus skaidri norādītos mērķus (konsolidēt tiesiskumu un cilvēktiesības Ukrainā) faktiski neesot varējusi pamatot, jo turpinājumā tā norādīja šo mērķu norādīšanas pamatus (kas ir saistīti ar apgalvoto Ukrainas valsts līdzekļu piesavināšanos un to prettiesisku pārskaitīšanu ārpus Ukrainas, ko prasītājs noliedz), kas neesot bijuši saderīgi un neesot atbilduši nedz norādītajiem, nedz jebkādiem citiem atbilstošiem LES 21. panta mērķiem. ii) Lēmums un Regula esot pretrunā citiem atbilstošiem mērķiem, kas norādīti [LES] 21. pantā, ciktāl ar tiem neesot tikusi “konsolidēta un atbalstīta demokrātija [..] [un] starptautisko tiesību principi”, it īpaši veicot kļūdainu vērtējumu un rīkojoties, pamatojoties uz to, ka likumīgās un demokrātiskās vēlēšanās ievēlēts Ukrainas prezidents, prasītājs, bija “agrākais prezidents”, kas esot pretrunā Ukrainas un starptautiskajām tiesībām, un atbalstot tā saucamo “pagaidu prezidentu un valdību”, kuri neesot tikuši ievēlēti likumīgās un demokrātiskās vēlēšanās un kuri šo savu varu esot ieguvuši, laiku pa laikam izmantojot prettiesisku spēku, pārkāpjot tiesiskumu, demokrātijas principus un starptautiskās tiesības. b) Neesot tikuši izpildīti nosacījumi, lai pamatotos uz LESD 215. pantu, jo neesot ticis pieņemts spēkā esošs lēmums atbilstoši LESD V sadaļas 2. nodaļai. c) Neesot pastāvējusi pietiekama saikne LESD 215. panta izpratnē, lai uz to varētu atsaukties attiecībā uz prasītāju.
—

atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) Apelāciju pirmās padomes 2014. gada 29. janvāra lēmumu lietā R 594/2013–1, ciktāl Apelāciju pirmā padome atstāja negrozītu Iebildumu nodaļas lēmumu, ar kuru noraidīts Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums Nr. 00 9 8 77 391, attiecībā uz precēm, kas ietilpst 18. un 25. klasē, un attiecībā uz pakalpojumiem “mazumtirdzniecības pakalpojumi, tostarp tīmekļu vietnēs un televeikalos, saistībā ar apģērbu, apaviem, galvassegām, saulesbrillēm, cēlmetāliem un to sakausējumiem, no cēlmetāliem izgatavotiem vai ar tiem pārklātiem izstrādājumiem, juvelierizstrādājumiem, rotaslietām, dārgakmeņiem; pulksteņiem un hronometriskiem instrumentiem, ādu un ādas imitāciju un izstrādājumiem no šiem materiāliem, dzīvnieku ādu, čemodāniem un ceļojumu somām, somām, rokassomām, kabatas portfeļiem, makiem, atslēgu makiem, mugursomām, etvijām, lietussargiem, saulessargiem un spieķiem, pātagām un sedlinieku izstrādājumiem”, kas ietilpst 35. klasē;
—

Savā lēmumā Komisija ir veikusi korekcijas saistībā ar Agenzia della Regione Basilicata per le Erogazioni in Agricoltura [Bazilikatas reģiona Lauksaimniecības maksājumu aģentūras] (ARBEA) izdarītajiem pārkāpumiem, kas ir maksājumu aģentūra, kuras akreditācija tika atsaukta ar administrācijas 2010. gada 12. maija lēmumu no 2010. gada 16. oktobra, kas ir datums, kad ARBEA kompetenci pārņēma AGEA. Prasītāja kritizē Komisijas rīcības veidu, proti, ka tā uz 2010. gadu attiecināja iepriekš 2007.–2009. finanšu gadā izmantotās korekcijas, balstoties uz pieņēmumu, ka iepriekš konstatētais risks joprojām pastāv, un pieņemot to pašu procentuālo likmi, kā arī kritizē šīs korekcijas piemērošanu laika posmā no datuma, kad tika atsaukta akreditācija, līdz datumam, kad AGEA pārņēma ARBEA pienākumus.
—

Prasītājas šajā ziņā apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi LESD 108. panta 1. punktu un tiesiskās noteiktības principu, piemērojot procedūru attiecībā uz jaunu atbalstu atbilstoši Regulas Nr. 659/1999 4. panta 4. punktam, nevis procedūru attiecībā uz jau pastāvošu atbalstu atbilstoši Regulas Nr. 659/1999 17. un nākamajiem pantiem, lai pārliecinātos par savu provizorisko novērtējumu, saskaņā ar kuru EEG tika atzīts par atbalstu. Šajā ziņā prasītāja it īpaši norāda, ka Komisija 2002. gada 22. maija lēmumā nebija atzinusi 2000. gada EEG par atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, jo nepastāvēja valsts līdzekļu piešķīrums. Pārejas no 2000. gada EEG uz 2012. gada EEG laikā nebija radušās būtiskas izmaiņas salīdzinājumā ar Komisijas 2002. gada 22. maija lēmumu. Līdz ar to savu grozīto juridisko vērtējumu Komisija varēja paust, izmantojot LESD 108. panta 1. punktā paredzēto procedūru, neskarot prasītājas.
2.

Otrais pamats: valsts līdzekļu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē neesamība — Prasītāja arī norāda, ka īpašais kompensācijas režīms nav pasākums, ko piešķir “valsts vai ko piešķir no valsts līdzekļiem”. Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka EEG piemaksa pati par sevi nav uzskatāma par valsts līdzekļiem un ka pat atteikšanās no šiem līdzekļiem, kas ir tikusi īstenota ar īpašo kompensācijas režīmu, tādējādi arī nevar tikt uzskatīta par pasākumu, kas piešķirts no valsts līdzekļiem. — EEG piemaksu neiekasē, nepārvalda un arī nesadala valsts vai publiska vai privāta organizācija, ko ir nozīmējusi vai izveidojusi valsts. Tieši pretēji – EEG piemaksu varot tieši iekasēt pārvades tīkla pārvaldītāji, pamatojoties uz atbilstošām civiltiesiska rakstura tiesībām. EEG piemaksa netiekot iemaksāta valsts budžetā, kā rezultātā īpašais kompensācijas režīms nekādā veidā, nedz tieši, nedz netieši, nesamazinot valsts ienākumus. — No EEG iegūtie līdzekļi netiekot arī atstāti valsts iestāžu rīcībā. Turklāt attiecībā uz līdzekļiem, kas iegūti no EEG, netiekot veikta nekāda valsts kontrole, ko īstenotu, piemēram, Bundesamt für Wirtschaft und Ausfuhrkontrolle (Federālais Ekonomikas un eksporta kontroles birojs, BAFA) vai Bundesnetzagentur (Federālā tīkla aģentūra).
—

Prasītāja šajā ziņā apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi LESD 108. panta 1. punktu un tiesiskās noteiktības principu, piemērojot procedūru attiecībā uz jaunu atbalstu atbilstoši Regulas Nr. 659/1999 4. panta 4. punktam, nevis procedūru attiecībā uz jau pastāvošu atbalstu atbilstoši Regulas Nr. 659/1999 17. un nākamajiem pantiem, lai pārliecinātos par savu provizorisko novērtējumu, saskaņā ar kuru EEG tika atzīts par atbalstu. Šajā ziņā prasītāja it īpaši norāda, ka Komisija 2002. gada 22. maija lēmumā nebija atzinusi 2000. gada EEG par atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, jo nepastāvēja valsts līdzekļu piešķīrums. Pārejas no 2000. gada EEG uz 2012. gada EEG laikā nebija radušās būtiskas izmaiņas salīdzinājumā ar Komisijas 2002. gada 22. maija lēmumu. Līdz ar to savu grozīto juridisko vērtējumu Komisija varēja paust, izmantojot LESD 108. panta 1. punktā paredzēto procedūru, neskarot prasītāju.
—

piespriest atbildētājai atlīdzināt zaudējumus par kaitējumu, kas radies sakarā ar pirktspējas zudumu, šo kaitējumu novērtējot ex aequo et bono un pagaidām to nosakot 1,5 % apmērā no katra prasītāja ikmēneša atalgojuma;
—

atbilstoši LESD 263. panta pirmajai daļai atcelt Komisijas 2013. gada 18. decembra lēmumu uzsākt pret Vācijas Federatīvo Republiku oficiālo izmeklēšanas procedūru attiecībā uz atbalstu atjaunojamo energoresursu elektroenerģijai un elektroenerģijai no metāna atbilstoši Likumam par atjaunojamās enerģijas prioritāti (Gesetz für den Vorrang Erneuerbarer Energien; EEG) un EEG piemaksas samazinājumu energoietilpīgiem lietotājiem – Valsts atbalsts SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN), kas publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī2014. gada 7. februārī (OV C 37, 73. lpp.), ciktāl Komisija ir kvalificējusi EEG 40. un 41. pantā paredzēto īpašo kompensācijas režīmu par valsts atbalstu LESD 107. panta izpratnē;
—

Prasītājas šajā ziņā apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi LESD 108. panta 1. punktu un tiesiskās noteiktības principu, piemērojot procedūru attiecībā uz jaunu atbalstu atbilstoši Regulas Nr. 659/1999 4. panta 4. punktam, nevis procedūru attiecībā uz jau pastāvošu atbalstu atbilstoši Regulas Nr. 659/1999 17. un nākamajiem pantiem, lai pārliecinātos par savu provizorisko novērtējumu, saskaņā ar kuru EEG tika atzīts par atbalstu. Šajā ziņā prasītājas it īpaši norāda, ka Komisija 2002. gada 22. maija lēmumā nebija atzinusi 2000. gada EEG par atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, jo nepastāvēja valsts līdzekļu piešķīrums. Pārejas no 2000. gada EEG uz 2012. gada EEG laikā nebija radušās būtiskas izmaiņas salīdzinājumā ar Komisijas 2002. gada 22. maija lēmumu. Līdz ar to savu grozīto juridisko vērtējumu Komisija varēja paust, izmantojot LESD 108. panta 1. punktā paredzēto procedūru, neskarot prasītāju.
3.

Ar trešo pamatu tiek apgalvota a) acīmredzama kļūda vērtējumā saistībā ar to, ka pastāv saikne starp prasītāja līdzekļiem ES un tiesas izmeklēšanu Tunisijā, b) acīmredzama kļūda vērtējumā saistībā ar apgalvojumu, ka apstrīdēto tiesību aktu operatīvajās daļās ir pamatota prasītāja vārda paturēšana to personu sarakstā, kuru līdzekļi ir iesaldēti, un c) acīmredzama kļūda vērtējumā saistībā ar faktisko pamatu, ar kuru atbildētāja paredz pamatot apstrīdētos tiesību aktus.
2.

Ar otro pamatu tiek apgalvots no TRIPs līguma (3) izrietošo Eiropas Savienības pienākumu pārkāpums un ar to saistītais tiesību uz konfidenciālas informācijas aizsardzību apdraudējums. — Šajā ziņā prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais lēmums ir pretrunā Eiropas Savienības starptautiskajām saistībām, kas izriet no TRIPs līguma 39. panta 2. punkta, saskaņā ar kuru līgumslēdzējām pusēm ir pienākums nodrošināt, ka fiziskām un juridiskām personām ir iespēja likumīgā ceļā novērst viņu kontrolētās informācijas izpaušanu, iegūšanu vai izmantošanu bez to piekrišanas tādā veidā, kas ir pretrunā godīgai komercpraksei, tiktāl, ciktāl šāda informācija ir a) slepena tajā nozīmē, ka tā nav – kā veselums vai precīzs tās komponentu izvietojums un salikums – vispārzināma vai pieejama gatavā veidā tādu aprindu personām, kuras parasti izmanto minēto informācijas veidu; b) ar komerciālu vērtību, tādēļ, ka tā ir slepena, un c) attiecīgos apstākļos ir bijusi pakļauta saprātīgiem slepenības uzturēšanas pasākumiem, ko veic persona, kura likumīgi kontrolē informāciju.
—

piespriest Eiropas Komisijai izmaksāt prasītājai šādas summas: — finansiālos izdevumus EUR 7 691,60 apmērā, ieskaitot nodokļus, kas radušies novēlotās finanšu nodrošinājuma par piegādi atcelšanas dēļ; — nokavējuma procentus, kas radušies laikā starp piegāžu rēķinu termiņa beigām un to faktisko apmaksu: EUR 81 817,25, bez nodokļiem, un USD 6 344,17; — “nokavējuma procentus par nokavējuma procentiem”: 2 % apmērā par iepriekš minēto nokavējumu procentu samaksas nokavējumu (no EUR 81 817,25, bez nodokļiem, un USD 6 344,17); — atlikumu no piegādes rēķina: EUR 17 400, ieskaitot nodokļus; — starpību par maiņas kursu: 30 580,41, ieskaitot nodokļus;