13

Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa tajā izskatāmās lietas faktiskos apstākļus apkopojoši izklāstījusi šādi: “1. 2001. gada 20. novembrī persona, kas iestājusies lietā, [Société des produits Nestlé] iesniedza [EUIPO] Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikumu saskaņā ar [Regulu Nr. 207/2009]. 2. Reģistrācijai pieteiktā preču zīme bija vārdisks apzīmējums “FITNESS”. 3. Preces, attiecībā uz kurām tika pieteikta preču zīmes reģistrācija, ietilpst 29., 30. un 32. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam Nicas 1957. gada 15. jūnija Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām un attiecībā uz katru no šīm klasēm atbilst šādam aprakstam: – 29. klase: “piens, krējums, sviests, siers, jogurti un citi uz piena pamata izgatavoti pārtikas izstrādājumi, piena produktu aizstājēji, olas, želejas, augļi, dārzeņi, cilvēka uzturam paredzēti proteīna produkti”; – 30. klase: “graudaugi un graudaugu izstrādājumi; izmantošanai gatavi graudaugi; brokastu graudaugi; pārtikas izstrādājumi no rīsiem vai miltiem”; – 32. klase: “negāzēti ūdeņi, gāzēti ūdeņi vai ūdeņi ar pievienotu gāzi, avotu ūdeņi, minerālūdeņi, aromatizēti ūdeņi, augļu dzērieni, augļu sulas, nektāri, limonādes, sodas dzērieni un citi bezalkoholiskie dzērieni, sīrupi un citas sastāvdaļas sīrupu pagatavošanai un citas sastāvdaļas dzērienu pagatavošanai”. 4. 2005. gada 30. maijā reģistrācijai pieteiktā preču zīme tika reģistrēta kā Eiropas Savienības preču zīme Nr. 2470326 attiecībā uz iepriekš 3. punktā minētajām precēm (turpmāk tekstā – “apstrīdētā preču zīme”). 5. 2011. gada 2. septembrī prasītāja [European Food] iesniedza pieteikumu par apstrīdētās preču zīmes spēkā neesamības atzīšanu atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunktam, aplūkojot to kopsakarā ar minētās regulas 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktu. 6. 2013. gada 18. oktobrī Anulēšanas nodaļa pilnībā noraidīja pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu. 7. 2013. gada 16. decembrī prasītāja iesniedza EUIPO apelācijas sūdzību par Anulēšanas nodaļas lēmumu. 8. Ar 2015. gada 19. jūnija lēmumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”) EUIPO Apelācijas ceturtā padome noraidīja apelācijas sūdzību. 9. Apelācijas padome uzskatīja, ka spēkā neesamības atzīšanas procesā fakts, ka apstrīdētajai preču zīmei nav atšķirtspējas vai ka tā ir aprakstoša Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta izpratnē, ir jāpierāda pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu iesniedzējam. Tā piebilda, ka atbilstošais datums, attiecībā uz kuru ir jāsniedz pierādījumi, ir apstrīdētās preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas datums, proti, 2001. gada 20. novembris. Turklāt tā uzskatīja, ka, ņemot vērā, ka runa ir par visai lētām plaša patēriņa precēm, konkrētajai sabiedrības daļai raksturīgais uzmanības līmenis ir zemāks par vidējo. 10. Attiecībā uz šķietami aprakstošo raksturu Apelācijas padome uzskatīja, ka lielākā daļa no procesā Anulēšanas nodaļā iesniegtajiem pierādījumiem ir vēlāki par atbilstošo datumu vai attiecas uz Rumānijas teritoriju pirms tās pievienošanās Eiropas Savienībai. Saistībā ar vārdnīcu kopijām attiecībā uz vārdu “fitness” tā uzskatīja, ka 2001. gadā no patērētāju viedokļa šis vārds nenozīmēja attiecīgajām precēm raksturīgu iezīmi. Tā uzskatīja, ka attiecībā uz konkrētajām precēm minētais vārds ir ierosinošs un neskaidri uzvedinošs. Tāpēc, tās ieskatā, procesā Anulēšanas nodaļā iesniegtie pierādījumi nav pietiekami, lai konstatētu apstrīdētās preču zīmes aprakstošo raksturu. 11. Turklāt Apelācijas padome vairākus pierādījumus, kas pirmoreiz iesniegti apelācijas procesā, noraidīja kā novēlotus, neņemot tos vērā. Šajā ziņā tā pēc analoģijas piemēroja Regulas [Nr. 2868/95] 50. noteikuma 1. punkta trešo daļu, aplūkotu kopsakarā ar šīs regulas 37. noteikuma b) punkta iv) apakšpunktu. 12. Apelācijas padome arī uzskatīja, ka, tā kā vārdam “fitness” ir uzvedinošs un neskaidrs saturs, tas var identificēt ar apstrīdēto preču zīmi aptvertās preces kā tādas, kuru izcelsme ir saistīta ar personu, kas iestājusies lietā, un tādējādi nošķirt tās no citu uzņēmumu precēm. Tāpēc tā secināja, ka prasītāja nav pierādījusi šīs preču zīmes atšķirtspējas neesamību.”