24.

Vērtējuma vajadzībām man šķiet lietderīgi atgādināt minētos punktus: “29 Tas, ka Regulas Nr. 207/2009 42. pantā, atļaujot agrāko preču zīmi uzskatīt par reģistrētu tikai attiecībā uz preču un pakalpojumu daļu, saistībā ar kuru ir pierādīta preču zīmes faktiskā izmantošana, pirmkārt, tiek ierobežotas tiesības, ko agrākās preču zīmes īpašniekam piešķir tās reģistrācija, jo šīs tiesības nedrīkst interpretēt tādējādi, ka tās rada nepamatotu agrākās preču zīmes aizsardzības apjoma sašaurināšanos it īpaši gadījumā, kad ar šīs preču zīmes reģistrāciju aptvertās preces vai pakalpojumi pieder pietiekami šaurai kategorijai, un, otrkārt, šie noteikumi ir jāsaskaņo ar minētā īpašnieka tiesiskajām interesēm – iespēju nākotnē paplašināt savu preču vai pakalpojumu klāstu to terminu robežās, kas apraksta preces un pakalpojumus, attiecībā uz kuriem preču zīme ir reģistrēta, baudot aizsardzību, ko tam piešķir minētās preču zīmes reģistrācija (šajā nozīmē skat. spriedumu, Reckitt Benckiser (España)/ITSB – Aladin (“ALADIN”) (51. un 53. punkts)). 30 Ja preču zīme ir reģistrēta attiecībā uz preču vai pakalpojumu kategoriju, kas ir pietiekami plaša, lai tās ietvaros varētu nodalīt vairākas apakškategorijas, ko iespējams apskatīt autonomi, preču zīmes faktiskās izmantošanas pierādījums attiecībā uz daļu no šīm precēm vai pakalpojumiem iebildumu procesā nodrošina aizsardzību tikai vienai vai vairākām apakškategorijām, kas aptver preces vai pakalpojumus, attiecībā uz kuriem preču zīme tiek faktiski izmantota. Savukārt, ja preču zīme ir reģistrēta attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kas definēti tik precīzi un šauri, ka attiecīgās kategorijas ietvaros nav iespējams veikt nozīmīgu iedalījumu, tad preču zīmes faktiskās izmantošanas pierādījums attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem iebildumu izskatīšanas nolūkā obligāti aptver visu šo kategoriju (spriedumi Reckitt Benckiser (España)/ITSB – Aladin (“ALADIN”) (45. punkts) un 2007. gada 13. februāris, Mundipharma/ITSB – Altana Pharma (“RESPICUR”) [ ( 10 )] (T‑256/04, EU:T:2007:46, 23. punkts)). 31 Tomēr, lai gan daļējas izmantošanas jēdziena uzdevums ir nepadarīt nepieejamas preču zīmes, kas nav izmantotas saistībā ar attiecīgo preču kategoriju, tomēr tā iedarbība nedrīkst būt tāda, kas agrākās preču zīmes īpašniekam liegtu jebkādu aizsardzību attiecībā uz precēm, kuras – lai gan nav pilnīgi identiskas tām, saistībā ar kurām tas var pierādīt faktisko izmantošanu, – tomēr no tām būtiski neatšķiras un pieder vienai un tai pašai grupai, ko var sadalīt tikai patvaļīgi. Šajā sakarā ir jānorāda, ka preču zīmes īpašniekam faktiski ir neiespējami sniegt tās izmantošanas pierādījumu attiecībā uz visām iespējamām precēm, ko aptver attiecīgā reģistrācija. Līdz ar to jēdzienu “daļa preču vai pakalpojumu” nevar saprast kā tādu, kas attiecas uz visiem analogu preču vai pakalpojumu komerciālajiem paveidiem, bet tikai uz precēm vai pakalpojumiem, kas ir pietiekami atšķirīgi, lai veidotu loģiskas kategorijas vai apakškategorijas (spriedumi Reckitt Benckiser (España)/ITSB – Aladin (“ALADIN”) (46. punkts) un 2014. gada 6. marts, Anapurna/ITSB – Annapurna (ANNAPURNA) (T‑71/13, nav publicēts, EU:T:2014:105, 63. punkts). 32 Attiecībā uz jautājumu, vai preces ietilpst loģiskā apakškategorijā, kuru var aplūkot kā autonomu, no judikatūras izriet, ka tiktāl, ciktāl patērētājs vispirms meklē preci vai pakalpojumu, kas atbilstu viņa specifiskām vajadzībām, viņa izvēles orientācijā būtiskā nozīme ir attiecīgās preces mērķim vai nolūkam. Tādējādi, tā kā mērķa vai nolūka kritēriju patērētājs piemēro, veicot katru pirkumu, preču vai pakalpojumu apakškategorijas noteikšanā tam ir vissvarīgākā nozīme. Turpretim aplūkoto preču raksturs, kā arī to iezīmes nav pašas par sevi piemērotas preču vai pakalpojumu apakškategorijas noteikšanai (skat. spriedumu, 2016. gada 18. oktobris, August Storck/EUIPO – Chiquita Brands (Fruitfuls) (T‑367/14, nav publicēts, EU:T:2016:615, 32. punkts un tajā minētā judikatūra ( 11 ))).”