LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 303/14

Prasība, kas celta 2012. gada 13. jūlijā — Eiropas Komisija/Portugāles Republika

(Lieta C-335/12)

2012/C 303/27

Tiesvedības valoda — portugāļu

Lietas dalībnieki

Prasītāja: Eiropas Komisija (pārstāvis — A. Caeiros)

Atbildētāja: Portugāles Republika

Prasītājas prasījumi:

— konstatēt, ka sakarā ar to, ka Portugāles iestādes nav darījušas pieejamu summu EUR 785 078,05 apmērā, kas atbilst tiesībām saistībā ar neeksportētā cukura krājuma pārpalikumu pēc Portugāles pievienošanās Eiropas Kopienai, Portugāles Republika nav izpildījusi EKL 10. pantā, Pievienošanās akta 254. pantā (1), Lēmuma 85/257/EEK, Euratom (2) 7. pantā, Regulas (EEK) Nr. 579/86 (3) 4., 7. un 8. pantā, Regulas (EEK) Nr. 1697/79 (4) 2. pantā un Regulas (EEK, Euratom) Nr. 1552/89 (5) 2., 11. un 17. pantā paredzētos pienākumus;

— piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Saskaņā ar Portugāles iestāžu sniegto informāciju uzņēmums William Hinton & Sons nav sniedzis pierādījumus par tā īpašumā esoša cukura pārpalikuma eksportu. 1990. gada 3. decembrī šīs iestādes paziņoja šim uzņēmumam, ka tam ir jāmaksā papildsumma EUR 785 078,50 apmērā. Attiecīgais uzņēmums pārsūdzēja šo lēmumu Supremo Tribunal Administrativo (turpmāk tekstā — “STA”), kura uzdeva vairākus prejudiciālos jautājumus Tiesai. Tā 2001. gada 11. oktobrī pieņēma rīkojumu lietā C-30/00 (6) William Hinton & Sons, kurā norādīja, ka šie jautājumi “tika uzdoti tiesvedībā starp William Hinton & Sons Lda […] un Fazenda Pública par nodevas par William Hinton īpašumā esošā cukura krājumu pārpalikumu atgūšanu […]”. 2002. gada 8. maijā STA atcēla rīkojumu par papildsummas samaksu, pamatojot ar to, ka par šo summu tika paziņots datumā, kad tai jau bija iestājies noilgums.

Šķiet, ka Tiesas vēlākā judikatūra, proti, 2004. gada 7. decembra spriedums lietā T-240/02 Koninklijke Coöperatie Cosun/Komisija, Krājums, II-4237. lpp., un 2006. gada 26. oktobra spriedums lietā C-68/05 P Koninklijke Coöperatie Cosun/Komisija, Krājums, I-10367. lpp., ļauj secināt, ka iepriekš minētā summa EUR 785 078,50 vairs nevar tikt kvalificēta kā “nodeva”, kā tas bija Tiesas spriedumā lietā C-30/00, bet var vēl arvien tikt kvalificēta kā Kopienu “pašu resursi”.

Lai gan šī judikatūra ir par maksājuma iekasēšanu saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 2670/81 (7) 3. panta 1. punktu, pamatojot ar to, ka konkrēts C cukura daudzums netika eksportēts ārpus Kopienas, nemainīgs paliek tas, ka nodevas iekasējamības gadījums ir būtībā identisks ar Regulas Nr. 579/86 7. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētās nodevas iekasējamības gadījumu, par ko ir šī lieta. Šis noteikums paredz iekasēt summu par pārnesamā cukura krājuma daudzumiem, kas netika eksportēti ārpus Kopienas, pamatojot ar to, ka šie daudzumi saskaņā ar pēdējo minēto regulu tiek uzskatīti par pārdotiem Kopienas iekšējā tirgū.

Saskaņā ar Lēmuma 85/257 2. pantu ieņēmumi no iemaksām un citām tirgu kopīgas organizācijas (turpmāk tekstā — “TKO”) sistēmā paredzētām nodevām cukura nozarē ir pašu resursi.

No Pievienošanās akta 254. panta izriet, ka iepriekš minētā summa ietilpst cukura TKO. Šis noteikums norāda, ka preču krājumi, no kuriem jāatbrīvojas Portugāles Republikai uz sava rēķina, ir tie, kas pārsniedz daudzumu, ko varētu uzskatīt pa parastā pārnesuma krājumu un ka “parastā pārnesuma krājuma jēdzienu katram produktam definē atbilstoši katras tirgus organizācijas kritērijiem un mērķiem”; tādējādi cukura gadījumā “parastā pārnesuma krājums” ir jādefinē, izmantojot atbilstošos cukura TKO kritērijus un mērķus. Kopienu tiesiskais regulējums par atbrīvošanos no cukura krājumiem ietilpst cukura TKO.

Regulā (EEK) Nr. 3771/85 (8), pamatojoties uz Pievienošanās akta 258. panta 3. punktu, tika noteikti “vispārēji noteikumi Pievienošanās akta 254. panta piemērošanai”, definēts “Portugāles teritorijā brīvā apgrozībā esošu preču” jēdziens, norādīts, ka “[tā] piemērošanas kārtība” tiek noteikta “saskaņā ar procedūru, kas paredzēta […] atbilstošajos citu regulu par lauksaimniecības tirgu kopīgo organizāciju pantos” un paredzēts, ka “[…] piemērošanas kārtība tostarp ietv[ēra] pārpalikuma preču likvidēšanu” un ka šī piemērošanas kārtība “var[ēja] paredzēt: […] nodokļa iekasēšanu gadījumā, ja ieinteresētā persona neievēro pārpalikuma produktu likvidēšanas kārtību”.

Regulu Nr. 579/86, ar kuru tiek noteikta kārtība saistībā ar cukura nozares produktu krājumu, kas 1986. gada 1. martā ir Portugālē, Komisija pieņēma, pamatojoties uz Regulām Nr. 3771/85 un Nr. 1785/81 par tirgu kopīgo organizāciju cukura nozarē. Fakts, ka regula par tirgus kopīgo organizāciju cukura nozarē ir viens no Regulas Nr. 579/86 juridiskajiem pamatiem, pierāda, ka ar tajā noteiktā kārtība un tādējādi iepriekš minētā summa ietilpst cukura TKO.

Iepriekš minēto summu EUR 785 078,50 var kvalificēt kā Kopienu “pašu resursus” Lēmuma 85/257 2. panta pirmās daļas a) punkta izpratnē, jo tie ir ieņēmumi no “citām nodevām, kuras ir paredzētas tirgu kopīgā organizācijā cukura nozarē”, kas izriet no īpašā Portugāles Republikas izveidotā režīma [brīdī], kad tā kļuva par [ES] dalībvalsti, proti, summa, kuru Portugāles iestādēm bija jāiekasē saskaņā ar Regulas Nr. 579/86 7. panta 1. punkta a) apakšpunktu.

Regulas Nr. 3771/85 1. pantā ir “no[teiktas] vispārējas normas attiecībā uz Pievienošanās akta 254. panta piemērošanu” un 3. panta 1. punkta b) apakšpunktā ir definēts, ka “par Portugāles teritorijā brīvā apgrozībā esošām precēm uzskata: […] preces […], kas ir importētas Portugālē, attiecībā uz kurām Portugālē ir veiktas importa formalitātes un ir iekasētas atbilstošās muitas nodevas un nodokļi un kas nav saņēmušas pilnīgu vai daļēju atbrīvojumu no šīs nodevas un nodokļa”. Regulas Nr. 3771/85 3. panta 1. punkta b) apakšpunkta otrais ievilkums attiecas uz “vis[ām] Portugālē importētām precēm”, tajā skaitā no citām dalībvalstīm.

Tādējādi Dānijas izcelsmes cukurs varētu tikt un būtu jāņem vērā, aprēķinot brīvā apgrozībā esošā cukura krājumus Portugāles teritorijā 1986. gada 1. martā. Portugāles iestādes uzskata, ka, pat ja Dānija lietas apstākļos būtu jāuzskata par trešo valsti, cukura daudzums (796 821 kg), kas importēts saskaņā ar “Bilhete de Importação no 246”, nebūtu jāņem vērā šo krājumu aprēķināšanai, jo attiecīgais cukurs, kā tās uzskata, nebija brīvā apgrozībā 1986. gada 1. martā.

Komisija nepiekrīt šim viedoklim, jo Tribunal Tributário de Segunda Instância savā 1996. gada 26. marta spriedumā nosprieda, ka no faktiskajiem apstākļiem izriet, ka šis cukurs bija atmuitots 1986. gada 27. februārī un ka šajā datumā tika atļauta tā laišana brīvā apgrozībā un patēriņš.

Nedz Lēmumā 85/257 un tajos, kas to secīgi aizstāja, nedz arī Regulā Nr. 1552/89, kurā ir definēti nosacījumi, pie kādiem “pašu resursi” tiek nodoti Komisijai, nepakārto šo nodošanu iekļaušanai Kopienu budžetā. Pievienošanās akta 371. un 372. panta mērķis ir pielāgot Lēmuma 85/257 piemērošanu īpašajai situācijai, kas izriet no Portugāles pievienošanās, un nelikt šķērsli tam, ka ieņēmumi no Regulas Nr. 579/86 7. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētās summas, proti, šajā lietā EUR 785 078,50, tiek kvalificēti kā pašu resursi.

Tā kā summas kvalificēšana par Kopienu pašu resursiem izriet no Kopienu tiesiskā regulējuma un it īpaši no Lēmuma 85/257, dalībvalstu veiktajai kvalifikācijai nav nozīmes.

Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru nav nepieciešams pierādīt, ka pašu resursu zudumu radīja kādas valsts iestāde kļūda. Pietiek tikai konstatēt, ka pēc galīgā STA lēmuma tika uzskatīts, ka parādnieks nebija jāmaksā nodeva un ka šis apstāklis ir tieši saistīts ar Portugāles iestāžu novēlotu darbību 1990. gadā. Tiesa apstiprināja šo Komisijas nostāju savā 2005. gada 15. novembra spriedumā lietā Komisija/Dānija (C-392/02, Krājums, I-9811. lpp.).

STA2002. gada 8. maija spriedums apstiprina, ka Komisijas nostāja ir juridiski pamatota tādā ziņā, ka parāda summa netika paziņota parādniekam laikus, proti, trīs gadu laikā, ka tādējādi nodevas iekasēšana nebija iespējama un ka tā rezultātā Komisijai nevarēja tikt nodoti pašu resursi.

(1) Akts par Spānijas Karalistes un Portugāles Republikas pievienošanās nosacījumiem un Līgumu pielāgojumiem (OV 1985, L 302, 23. lpp.).

(2) Padomes 1985. gada 7. maija Lēmums 85/257/EEK, Euratom par Kopienas pašu resursu sistēmu (OV L 128, 15. lpp.).

(3) Komisijas 1986. gada 28. februāra Regula (EEK) Nr. 579/86, ar kuru nosaka nosacījumus sakarā ar cukura nozares produktu krājumu, kas 1986. gada 1. martā ir Spānijā un Portugālē (OV L 57, 21. lpp.).

(4) Padomes 1979. gada 24. jūlija Regula (EEK) Nr. 1697/79 par ievedmuitas vai izvedmuitas nodevu, kas netika prasītas no nodokļa maksātāja par precēm, kuras deklarētas muitas režīmā, kas ietver pienākumu samaksāt šādas nodevas, a posteriori atgūšanu (OV L 197, 1. lpp.).

(5) Padomes 1989. gada 29. maija Regula (EEK, Euratom) Nr. 1552/89, ar ko ievieš Lēmumu 88/376/EEK, Euratom par Kopienu pašu resursiem (OV L 155, 1. lpp.).

(6) Recueil, I-7511. lpp.

(7) Komisijas 1981. gada 14. septembra Regula (EEK) Nr. 2670/81 ar ko paredz sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus attiecībā uz cukura produkciju, kas pārsniedz kvotu (OV L 262, 14. lpp.).

(8) Padomes 1985. gada 20. decembra Regula (EEK) Nr. 3771/85 par lauksaimniecības produktu krājumiem Portugālē (OV L 362, 21. lpp.).