ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 263/4

Tiesas (piektā palāta) 2021. gada 29. aprīļa spriedums (Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Granarolo SpA/Ministero dell'Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare, Ministero dello Sviluppo Economico, Comitato nazionale per la gestione della Direttiva 2003/87/CE e per il supporto nella gestione delle attività di progetto del protocollo di Kyoto

(Lieta C-617/19) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Vide - Direktīva 2003/87/EK - Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma - 3. panta e) punkts - Jēdziens “iekārta” - 3. panta f) punkts - Jēdziens “operators” - I pielikuma 2. un 3. punkts - Noteikums par summēšanu - Iekārtas darbības jaudas palielināšana - Elektroenerģijas un siltuma koģenerācijas iekārtas nodošana, ko veic rūpniecības uzņēmuma īpašnieks - Līgums par enerģijas piegādi starp cedenta un cesionāra uzņēmumu - Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas atļaujas atjaunināšana)

(2021/C 263/05)

Tiesvedības valoda – itāļu

Iesniedzējtiesa

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Pamatlietas puses

Prasītāja: Granarolo SpA

Atbildētāji: Ministero dell'Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare, Ministero dello Sviluppo Economico un Comitato nazionale per la gestione della Direttiva 2003/87/CE e per il supporto nella gestione delle attività di progetto del protocollo di Kyoto

Piedaloties: E.ON Business Solutions Srl, iepriekš – E.ON Connecting Energies Italia Srl

Rezolutīvā daļa

Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87/EK (2003. gada 13. oktobris), ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/29/EK (2009. gada 23. aprīlis), 3. panta e) un f) punkts, aplūkojot tos kopā ar tās I pielikuma 2. un 3. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj, ka ar termoelektrostaciju, uz kuras darbību attiecas šis I pielikums, aprīkotas ražotnes īpašnieks var panākt, ka tiek atjaunināta tā siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas atļauja šīs direktīvas 7. panta izpratnē, ja koģenerācijas iekārtu, kas atrodas tajā pašā rūpniecības objektā, kurā atrodas šī ražotne, un kas veic darbību, kuras jauda nepārsniedz minētajā I pielikumā paredzēto robežvērtību, tas ir nodevis uzņēmumam, kas ir specializējies enerģētikas nozarē, vienlaikus ar šo uzņēmumu noslēdzot līgumu, kurā ir īpaši ir paredzēts, ka šīs koģenerācijas iekārtas saražotā enerģija tiks piegādāta šai ražotnei, ja termoelektrostacija un koģenerācijas iekārta nav viena un tā pati iekārta minētās direktīvas 3. panta e) punkta izpratnē, un ka ražotnes īpašnieks katrā ziņā vairs nav koģenerācijas iekārtas operators šīs pašas direktīvas 3. panta f) punkta izpratnē.

(1) OV C 399, 25.11.2019.
1)

Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 9. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka par saimniecisku darbību šīs tiesību normas izpratnē ir uzskatāma pakalpojumu sniegšana, kura ir veikta par labu rīcībnespējīgām pilngadīgām personām, kuras mērķis ir tās aizsargāt to civiltiesiskajās darbībās un kuras izpildi pakalpojumu sniedzējam saskaņā ar likumu ir uzticējusi tiesu iestāde, un par kuru atlīdzību nosaka tā pati iestāde, pamatojoties uz fiksētu likmi vai pamatojoties uz vērtējumu katrā atsevišķā gadījumā, ņemot vērā it īpaši rīcībnespējīgās personas finansiālo stāvokli, turklāt šīs personas trūcīgā stāvokļa gadījumā šo atlīdzību var uzņemties segt valsts, ja šie pakalpojumi tiek sniegti par atlīdzību, ja pakalpojumu sniedzējs no tā gūst pastāvīgus ienākumus un ja par šo darbību sniegtās kompensācijas kopējais apmērs tiek noteikts atbilstoši kritērijiem, kuru mērķis ir garantēt šī pakalpojumu sniedzēja darbības izmaksu segšanu.
Tiesas (trešā palāta) 2021. gada 18. marta spriedums (Supreme Court of the United Kingdom (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – X/Kuoni Travel Ltd

(Lieta C-578/19) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 90/314/EEK - 5. panta 2. punkta trešais ievilkums - Kompleksi ceļojumi, kompleksas brīvdienas un kompleksas ekskursijas - Starp ceļojumu organizētāju un patērētāju noslēgts līgums par kompleksu ceļojumu - Ceļojumu organizatora atbildība par to, lai citi pakalpojumu sniedzēji pienācīgi izpildītu no līguma izrietošās saistības - Zaudējumi, kas radušies pakalpojumu sniedzēja darbinieka rīcības rezultātā - Atbrīvojums no atbildības - Notikums, ko ceļojumu organizators vai pakalpojumu sniedzējs nevarēja paredzēt vai novērst - Jēdziens “pakalpojumu sniegšana”)

(2021/C 182/13)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

Supreme Court of the United Kingdom

Pamatlietas puses

Prasītājs: X

Atbildētāja: Kuoni Travel Ltd

piedaloties: ABTA Ltd

Rezolutīvā daļa

Direktīvas 90/314/EEK (1990. gada 13. jūnijs) par kompleksiem ceļojumiem, kompleksām brīvdienām un kompleksām ekskursijām 5. panta 2. punkta trešais ievilkums, ciktāl tajā ir paredzēts pamats atbrīvojumam no kompleksa ceļojuma organizatora atbildības par to pienākumu pienācīgu izpildi, kas izriet no līguma par šādu ceļojumu, kurš ir noslēgts starp šo organizētāju un patērētāju un kuru regulē šī direktīva, ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja pakalpojumu sniedzējs nepilda vai neizpilda pienācīgi šos pienākumus, kas izriet no šo līgumu izpildošā pakalpojumu sniedzēja darbinieka darbībām:

— šis darbinieks nevar tikt uzskatīts par pakalpojumu sniedzēju šīs tiesību normas piemērošanas nolūkā un

— organizētāju nevar atbrīvot no atbildības, kas izriet no šādas neizpildes vai nepienācīgas izpildes, piemērojot minēto tiesību normu.

(1) OV C 328, 30.9.2019.
C 182/4

Tiesas (sestā palāta) 2021. gada 10. marta spriedums (Verwaltungsgericht Schwerin (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – FD/Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg

(Lieta C-365/19) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Kopējā lauksaimniecības politika - Tiešie maksājumi - Regula (ES) Nr. 1307/2013 - 24. pants - Jauns lauksaimnieks, kuram pirmo reizi ir piešķirtas maksājumtiesības - 30. panta 6. punkts - Deleģētā regula (ES) Nr. 639/2014 - 28. panta 2. punkts - Maksājumtiesību papildu piešķīrums no valsts rezerves)

(2021/C 182/04)

Tiesvedības valoda – vācu

Iesniedzējtiesa

Verwaltungsgericht Schwerin

Pamatlietas puses

Prasītāja: FD

Atbildētājs: Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg

Rezolutīvā daļa

Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1307/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 637/2008 un Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009, 30. panta 6. punkts, lasot to kopsakarā ar 28. panta 2. punktu Komisijas Deleģētajā regulā Nr. 639/2014 (2014. gada 11. marts), ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1307/2013, ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām, un ar kuru groza minētās regulas X pielikumu, ir jāinterpretē tādējādi, ka jaunam lauksaimniekam, kurš ir minēts Regulas Nr. 1307/2013 30. panta 11. punkta a) apakšpunktā, lasot to kopsakarā ar šīs regulas 50. panta 2. punktu, un kurš saskaņā ar minētās regulas 24. pantu jau ir saņēmis maksājumtiesību pirmo piešķīrumu par sava pieprasījuma brīdī paziņotajiem atbalsttiesīgajiem hektāriem, ir tiesības no valsts rezerves pēc tam saņemt papildu maksājumtiesību piešķīrumu, kas ir līdzvērtīgs papildu atbalsttiesīgajiem hektāriem, kuri tagad tam ir un attiecībā uz kuriem tam nav nekādu maksājumtiesību. Šīs tiesības ir pakārtotas tam, ka valsts vai reģionālajās rezervēs ir pietiekami daudz līdzekļu. Ja tas tā nav, piešķiršana ir jāveic, nodrošinot vienlīdzīgu attieksmi pret lauksaimniekiem, kuriem pienākas tiesības atbilstoši Regulas Nr. 1307/2013 30. panta 6. punktam, un novēršot jebkādus tirgus un konkurences izkropļojumus.

(1) OV C 288, 26.8.2019.
—

minētā prakse, lai arī acīmredzami neitrāla, var tikt uzskatīta par netiešu diskrimināciju invaliditātes dēļ, ja izrādās, ka tā rada īpaši nelabvēlīgu situāciju darba ņēmējiem ar invaliditāti atkarībā no viņu invaliditātes rakstura, it īpaši, ņemot vērā tās atklāto raksturu vai to, ka šai invaliditātei ir nepieciešami saprātīgi darba nosacījumu pielāgojumi, ja tā nav objektīvi pamatota ar likumīgu mērķi un šī mērķa sasniegšanas līdzekļi nav atbilstīgi un vajadzīgi.
2)

Direktīvas 2014/24 2. panta 1. punkta 4) apakšpunkta c) punktā minētās alternatīvas otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja nacionālajai sporta federācijai atbilstoši valsts tiesībām ir pārvaldības autonomija, šīs federācijas pārvaldību var uzskatīt par tādu, uz kuru ir attiecināma valsts iestādes kontrole, tikai tad, ja no pilnvaru, kas ir šai iestādei attiecībā uz minēto federāciju, visaptverošas analīzes izriet, ka pastāv aktīva pārvaldības kontrole, kas faktiski atspēko minēto autonomiju tādā mērā, ka ļauj minētajai iestādei ietekmēt šīs pašas federācijas lēmumus publisko līgumu jomā. Tam, ka dažādās nacionālās sporta federācijas īsteno ietekmi pār attiecīgās valsts iestādes darbību, ņemot vērā to vairākumu tās galvenajās koleģiālajās lēmējinstitūcijās, ir nozīme tikai tad, ja ir iespējams konstatēt, ka ikviena no šīm federācijām atsevišķi spēj īstenot nozīmīgu ietekmi uz publisko kontroli, ko šī iestāde īsteno pār to, lai šo kontroli neitralizētu, un ka neatkarīgi no to pārējo nacionālo sporta federāciju ietekmes, kuras atrodas analogā situācijā, šāda nacionālā sporta federācija tādējādi atgūtu kontroli pār savu pārvaldību.
—

šī komisija atkarībā no darbaspēka pieprasījuma lemj arī par to, vai atzītie strādnieki ir vai nav jāiekļauj ostas strādnieku kontingentā, ņemot vērā, ka ostas strādniekiem, kas nav ietverti šajā kontingentā, atzīšanas ilgums ir ierobežots ar viņu darba līguma ilgumu, līdz ar to jauna atzīšanas procedūra ir jāsāk attiecībā uz katru jaunu līgumu, kuru viņi noslēdz; un
C 138/2

Tiesas (piektā palāta) 2021. gada 24. februāra spriedums (Corte suprema di cassazione (Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Agenzia delle Dogane/Silcompa SpA

(Lieta C-95/19) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 76/308/EEK - 6. un 8. pants, kā arī 12. panta 1. – 3. punkts - Savstarpēja palīdzība konkrētu prasījumu piedziņā - Akcīzes nodoklis, ko divās dalībvalstīs uzliek par vieniem un tiem pašiem darījumiem - Direktīva 92/12/EK - 6. un 20. pants - Preču laišana apgrozībā - Administratīvā pavaddokumenta viltošana - Akcīzes preču aprites atliktās nodokļa maksāšanas režīmā pieļauta nelikumība vai pārkāpums - Nelikumīga preču novirze no atliktās nodokļa maksāšanas režīma - “Nodokļu piedziņas prasību dublēšanās” saistībā ar akcīzes nodokli - Lūguma saņēmējas iestādes dalībvalsts tiesu veiktā kontrole - Citas dalībvalsts kompetento iestāžu lūguma sniegt palīdzību noraidījums - Nosacījumi)

(2021/C 138/02)

Tiesvedības valoda – itāļu

Iesniedzējtiesa

Corte suprema di cassazione

Pamatlietas puses

Prasītāja: Agenzia delle Dogane

Atbildētāja: Silcompa SpA

Rezolutīvā daļa

12. panta 3. punkts Padomes Direktīva 76/308/EEK (1976. gada 15. marts) par savstarpējo palīdzību prasījumu piedziņā saistībā ar noteiktiem maksājumiem, nodokļiem un citiem pasākumiem, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes Direktīvu 2001/44/EK (2001. gada 15. jūnijs), to lasot kopā ar Padomes Direktīvas 92/12/EEK (1992. gada 25. februāris) par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes Direktīvu 92/108/EEK (1992. gada 14. decembris), 20. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka, ceļot prasību par iebildumiem attiecībā uz piedziņas lūguma saņēmējas iestādes dalībvalstī veiktajiem izpildes pasākumiem, šīs dalībvalsts kompetentā iestāde var atteikties apmierināt akcīzes nodokļa piedziņas pieprasījumu, ko otrās dalībvalsts kompetentās iestādes ir iesniegušas par preču nelikumīgu novirzi no atlikšanas režīma Direktīvas 92/12, kas ir grozīta ar Direktīvu 92/108, 6. panta 1. punkta izpratnē, ja šis lūgums ir balstīts uz faktiem par tiem pašiem eksporta darījumiem, kuri jau ir to pašu akcīzes nodokļa piedziņas pamatā lūguma saņēmējas iestādes dalībvalstī.

(1) OV C 182, 27.5.2019.
1)

Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK, kas grozīta ar Komisijas Deleģēto regulu (ES) 2015/2170 (2015. gada 24. novembris), 57. panta 6. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāda prakse, saskaņā ar kuru ekonomikas dalībniekam, iesniedzot dalības pieteikumu vai piedāvājumu, ir pienākums spontāni iesniegt pierādījumus par korekcijas pasākumiem, kas veikti, lai pierādītu tā uzticamību, lai gan attiecībā uz to pastāv fakultatīvs izslēgšanas iemesls, kurš paredzēts šīs direktīvas, kas grozīta ar Deleģēto regulu 2015/2170, 57. panta 4. punktā, ja šāds pienākums neizriet ne no piemērojamā valsts tiesiskā regulējuma, ne no iepirkuma procedūras dokumentiem. Savukārt minētās direktīvas, kas grozīta ar Deleģēto regulu 2015/2170, 57. panta 6. punkts pieļauj šādu pienākumu, ja piemērojamā valsts tiesiskajā regulējumā tas ir skaidri, precīzi un nepārprotami paredzēts un ja tas attiecīgajam ekonomikas dalībniekam ir darīts zināms, izmantojot iepirkuma procedūras dokumentus.
C 79/5

Tiesas (pirmā palāta) 2021. gada 20. janvāra spriedums (Finanzgericht des Saarlandes (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – QM/Finanzamt Saarbrücken

(Lieta C-288/19) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Nodokļi - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts - Pakalpojumu sniegšana par atlīdzību - 26. panta 1. punkts - Pakalpojumu sniegšanai par atlīdzību pielīdzināmi darījumi - 56. panta 2. punkts - Fiskālās piesaistes vietas noteikšana - Transportlīdzekļu iznomāšana - Automašīnu nodošana darbinieku rīcībā)

(2021/C 79/05)

Tiesvedības valoda – vācu

Iesniedzējtiesa

Finanzgericht des Saarlandes

Pamatlietas puses

Pieteicēja: QM

Atbildētāja: Finanzamt Saarbrücken

Rezolutīvā daļa

Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, kas grozīta ar Padomes Direktīvu 2008/8/EK (2008. gada 12. februāris), 56. panta 2. punkta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tās piemērošanas jomā neietilpst nodokļa maksātāja uzņēmuma transportlīdzekļa nodošana lietošanā tā darbiniekam, ja šis darījums nav uzskatāms par pakalpojumu sniegšanu par atlīdzību šīs direktīvas 2. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē. Savukārt minētā 56. panta 2. punkta pirmā daļa šādam darījumam ir piemērojama tad, ja tiek veikta pakalpojumu sniegšana par atlīdzību minētā 2. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē un ja šim darbiniekam ir tiesības pastāvīgi un uz norunātu laikposmu, kas pārsniedz 30 dienas, izmantot šo transportlīdzekli personiskajām vajadzībām, kā pretizpildījumu maksājot nomas maksu, un liegt citām personām to izmantot.

(1) OV C 206, 17.6.2019.
Tiesas (otrā palāta) 2021. gada 20. janvāra spriedums (Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – Secretary of State for the Home Department/O A

(Lieta C-255/19) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Direktīva 2004/83/EK - Obligātie standarti attiecībā uz bēgļa statusa vai alternatīva aizsardzības statusa piešķiršanas nosacījumiem - Bēgļa statuss - 2. panta c) punkts - Bēgļa statusa izbeigšana - 11. pants - Apstākļu maiņa - 11. panta 1. punkta e) apakšpunkts - Iespēja pieprasīt izcelsmes valsts aizsardzību - Novērtēšanas kritēriji - 7. panta 2. punkts - Finanšu un sociālais atbalsts - Atbilstības neesamība)

(2021/C 79/04)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London

Pamatlietas puses

Prasītājs: Secretary of State for the Home Department

Atbildētājs: O A

Piedaloties: Apvienoto Nāciju Augstajam komisāram bēgļu jautājumos (UNHCR)

Rezolutīvā daļa

1) Padomes Direktīvas 2004/83/EK (2004. gada 29. aprīlis) par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu 11. panta 1. punkta e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā noteikumā paredzētajai “aizsardzībai” attiecībā uz bēgļa statusa izbeigšanos ir jāatbilst tādām pašām prasībām kā tās, kuras attiecībā uz šī statusa piešķiršanu izriet no šīs direktīvas 2. panta c) punkta, lasot to kopsakarā ar tās 7. panta 1. un 2. punktu.

2) Direktīvas 2004/83 11. panta 1. punkta e) apakšpunkts, lasot to kopsakarā ar tās 7. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka iespējamais sociālais un finanšu atbalsts, kuru nodrošina tādi privāto tiesību subjekti kā attiecīgā trešās valsts valstspiederīgā ģimene vai klans, neatbilst no šiem noteikumiem izrietošajām aizsardzības prasībām un tāpēc tas nav atbilstošs, lai novērtētu valsts nodrošinātās aizsardzības efektivitāti vai pieejamību šīs direktīvas 7. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē vai lai saskaņā ar minētās direktīvas 11. panta 1. punkta e) apakšpunktu, lasot to kopsakarā ar tās 2. panta c) punktu, noteiktu, vai joprojām pastāv pamatotas bailes tikt vajātam.

(1) OV C 206, 17.6.2019.
1)

Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/25/EK (2004. gada 21. aprīlis) par pārņemšanas piedāvājumiem 5. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek pieļauts valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzētas trīs metodes, lai noteiktu atbilstīgu cenu, par kuru piedāvātājam ir jāatpērk sabiedrības akcijas, tostarp metode, kas izriet no šīs direktīvas 5. panta 4. punkta pirmās daļas īstenošanas, un kurā ir noteikts, ka vienmēr ir jāizvēlas metode, kuras rezultātā tiek noteikta augstākā cena, ar nosacījumu, ka atbilstīgās cenas noteikšanas metodes, kas ir atšķirīgas no šī 5. panta 4. punkta pirmās daļas īstenošanas izrietošās metodes, uzraudzības iestāde piemēro, ievērojot minētās direktīvas 3. panta 1. punktā paredzētos vispārējos principus, kā arī tādos apstākļos un atbilstoši tādiem kritērijiem, kas ir noteikti skaidrā, precīzā un pārskatāmā tiesiskajā regulējumā.
1)

Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1223/2009 (2009. gada 30. novembris) par kosmētikas līdzekļiem 19. panta 1. punkta f) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka norādei par “kosmētikas līdzekļa funkciju”, kurai saskaņā ar šo tiesību normu ir jābūt uz šā līdzekļa trauka un iepakojuma, ir jābūt tādai, kas patērētāju skaidri informē par izstrādājuma izmantošanu un lietošanas veidu, lai nodrošinātu, ka patērētājs to var droši izmantot, nekaitējot veselībai, un tātad to nevar reducēt tikai uz norādi par izstrādājuma lietošanas mērķiem, kas ir paredzēti šīs regulas 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā. Iesniedzējtiesai, ņemot vērā attiecīgā izstrādājuma raksturlielumus un īpašības, kā arī to, ko sagaida samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs vidusmēra patērētājs, ir jāpārbauda tās informācijas raksturs un apjoms, kurai šajā ziņā ir jābūt norādītai uz līdzekļa trauka un iepakojuma, lai to varētu izmantot, neapdraudot cilvēku veselību.
—

pirmkārt, maksas, kas ir jāmaksā saskaņā ar autortiesībām, tiek aprēķinātas, pamatojoties uz bruto ieņēmumiem no ieejas biļešu pārdošanas piemērojamo tarifu, turklāt no šiem ieņēmumiem nevar atskaitīt visas izmaksas, kuras saistītas ar festivāla organizēšanu un kurām nav nekādas saiknes ar tajā izpildītajiem muzikālajiem darbiem, ciktāl, ņemot vērā visus atbilstošos lietas apstākļus, maksas, ko faktiski noteikusi kolektīvā pārvaldījuma sabiedrība, piemērojot šo skalu, nav pārmērīgas, ievērojot it īpaši darbu izmantošanas raksturu un apmēru, šīs izmantošanas radīto ekonomisko vērtību un šīs pārvaldības sabiedrības pakalpojumu ekonomisko vērtību, un tas ir jāpārbauda valsts tiesai, un
C 44/7

Tiesas (virspalāta) 2020. gada 8. decembra spriedums (Landesgericht für Strafsachen Wien (Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – kriminālprocess pret A u.c.

(Lieta C-584/19) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās - Eiropas izmeklēšanas rīkojums - Direktīva 2014/41/ES - 1. panta 1. punkts - 2. panta c) punkta i) un ii) apakšpunkts - Jēdzieni “tiesu iestāde” un “izdevējiestāde” - Dalībvalsts prokuratūras izdots Eiropas izmeklēšanas rīkojums - Neatkarība no izpildvaras)

(2021/C 44/08)

Tiesvedības valoda – vācu

Iesniedzējtiesa

Landesgericht für Strafsachen Wien

Pamata kriminālprocesa dalībnieki

A u.c.

Piedaloties: Staatsanwaltschaft Wien

Rezolutīvā daļa

Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/41/ES (2014. gada 3. aprīlis) par Eiropas izmeklēšanas rīkojumu krimināllietās 1. panta 1. punkts un 2. panta c) punkts ir interpretējami tādējādi, ka jēdzieni “tiesu iestāde” un “izdevējiestāde” šo tiesību normu izpratnē ietver dalībvalsts prokuroru vai, vispārīgāk runājot, dalībvalsts prokuratūru neatkarīgi no likumiskas pakļautības attiecībām, kas varētu būt starp šo prokuroru vai prokuratūru un šīs dalībvalsts izpildvaru, un neatkarīgi no riska, ka šis prokurors vai prokuratūra saistībā ar Eiropas izmeklēšanas rīkojuma izdošanu var tikt tieši vai netieši pakļauti individuāliem šīs izpildvaras rīkojumiem vai norādījumiem.

(1) OV C 383, 11.11.2019.
Tiesas (pirmā palāta) 2020. gada 8. oktobra spriedums (Court of Appeal (Apvienotā Karaliste) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) – United Biscuits (Pensions Trustees) Limited, United Biscuits Pension Investments Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Lieta C-235/19) (1)

(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu - Pievienotās vērtības nodoklis (PVN) - Direktīva 2006/112/EK - 135. panta 1. punkta a) apakšpunkts - Apdrošināšanas darījumu atbrīvojums no nodokļa - Pensiju fonda pārvaldības pakalpojumu, ko pilnvarotajam sniedz ieguldījumu pārvaldītāji, sniegšana - Jebkādas riska kompensācijas izslēgšana - Arodpensiju shēma - Valsts nodokļu prakse - Apdrošināšanas darbības veikšana - Subjekti, kam ir licence - Subjekti, kam šādas licences nav - “Apdrošināšanas darījumu” jēdziens)

(2020/C 414/05)

Tiesvedības valoda – angļu

Iesniedzējtiesa

Court of Appeal

Pamatlietas puses

Prasītājas: United Biscuits (Pensions Trustees) Limited, United Biscuits Pension Investments Limited

Atbildētājs: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Rezolutīvā daļa

Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 135. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ieguldījumu pārvaldības pakalpojumi, kas tiek sniegti atbilstoši arodpensiju shēmai, izslēdzot jebkādu riska kompensāciju, nevar tikt kvalificēti par “apdrošināšanas darījumiem” šīs tiesību normas izpratnē un līdz ar to uz tiem nevar attiekties minētajā tiesību normā paredzētais atbrīvojums no pievienotās vērtības nodokļa (PVN) par labu šādiem darījumiem.

(1) OV C 172, 20.5.2019.